recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Manglesh Dabral** (hindi: मंगलेश डबराल; født 16. mai 1948 i landsbyen Kafalpani i fyrstestaten Tehri Garhwal i det senere Uttarakhand i India, død 9. desember 2020 i Delhi) var en indisk dikter som skrev på hindi.

Liv og virke
------------

Dabral ble utdannet i Dehradun. Han arbeidet i *Hindi Patriot*, *Pratipaksh* og *Aaspaas* i Delhi. Senere arbeidet han som assisterende redaktør for *Purvagrah*, som ble publisert fra Bharat Bhavan i Bhopal. Han virket også i en kortere periode i *Amrit Prabhat* publisert fra Allahabad og Lucknow. Han var også redaktør for *Jansatta*. Etter arbeide i Sahara Samay som redaktør begynte Manglesh i National Book Trust son redaksjonskonsulent. Deretter begynte han som redaktør for månedstidsskriftet *Public Agenda*.

Han publiserte fem diktsamlinger: *Pahar Par Lalten*, *Ghar Ka Rasta*, *Ham Jo Dekhte Hain*, *Awaz Bhi Ek Jagah Hai* og *Naye Yug Men Shatru*, de to prosasamlinger *Lekhak Ki Roti* og *Kavi Ka Akelapan*, og reisedagboken *Ek Bar Iowa*.

Ham mottok utmerkelsen Sahitya Akademi Award fra Sahitya Akademi i 2000 for sin diktsamling *Ham Jo Dekhte Hain*. Dabrals dikt er blitt oversatt til alle større indiske språk, og til en rekke utenlandske språk, som engelsk, russisk, tysk, nederlandsk, spansk, portugisisk, italiensk, fransk, polsk og bulgarsk.[]

Den 9. desember 2020 døde Dabral av covid-19-komplikasjoner på AIIMS Delhi.

Referanser
----------

1. ↑   www.amarujala.com, besøkt 10. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Indian Express, indianexpress.com, besøkt 10. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.livehindustan.com, besøkt 10. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   sahitya-akademi.gov.in, besøkt 7. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  «प्रसिद्ध लेखक और कवि मंगलेश डबराल का कार्डियक अरेस्ट की वजह से निधन». *News18 India*. 9. desember 2020.
6. ↑  «Famous Hindi poet Manglesh Dabral dead».. 9. desember 2020.  Ekstern lenke i `|nettside=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* «मंगलेश डबराल». कविता कोश. Arkivert fra originalen 5. august 2014. Besøkt 9. desember 2020.
* «Manglesh Dabral». Foundation of SAARC Writers and Literature. Arkivert fra originalen 12. august 2014. Besøkt 20. august 2013.
* «Vikram Seth, Mahasweta Devi and Manglesh Dabral are popular in Pak: Fahmida Riaz». *The Times of India*. 24. mars 2013. Arkivert fra originalen 22. desember 2013. Besøkt 20. august 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Malcolm Langford** (født 1972 i Australia) er en australsk professor i rettsvitenskap ved Universitetet i Oslo. Langford er professor i offentlig og internasjonal rett. Han er utdannet jurist og samfunnsviter, med doktorgrad i internasjonal rett, og har vært professor ved universitetet siden 2015.

Langford har særlig gjort seg bemerket for sitt arbeid med undervisningen ved juridisk fakultet. Han har innført nye lærings- og studieformer som innebærer mer praktisk og digital retting av det tradisjonelt teoritunge jusstudiet. Arbeidet har blitt formalisert gjennom Center for Experiential Legal Learning (CELL), der Langford er direktør sammen med student og vitenskapelig assistent Johanne Maria Rohde Larsen. Senteret har status som Senter for fremragende utdanning (SFU) gjennom NOKUT.

For sitt arbeid har Langford mottatt både UiOs undervisningspris og Studentparlamentets undervisningspris.

Langford er gift med historieprofessor Eirinn Larsen. Han snakker og underviser på både engelsk og norsk.

Referanser
----------

1. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2015173179[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 6075155[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Moss Avis, verkets språk norsk, www.moss-avis.no, utgitt 19. desember 2016, besøkt 2. november 2021, «Etter at Anne Sofie gikk bort høsten 2014, tok datteren Eirinn og Eirinns ektemann Malcolm Langford fra Australia over gården sommeren 2015.»[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Etterlyser Urtehagen-skilt i Rygge». *www.moss-avis.no* **(norsk)**. 19. desember 2016. Besøkt 18. september 2020. «Begge er førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo (UiO), Eirinn i historie, Malcolm i rettsvitenskap.»

Kilder
------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ResearchGate
 |
Mangrover er hardføre busker og trær som trives i saltvann og har spesialiserte tilpasninger slik at de kan overleve de flyktige energiene til tidevannssone langs kysten mot havet.

**Mangrover** (fra engelsk *mangrove*; første ledd av uviss opprinnelse; annet ledd engelsk *grove*, «skogholt, treklynge») er trær og busker som er tilpasset å vokse i sjøvann i tropiske strøk. Der danner de mangroveskoger, også kalt mangrovesumper. På andre språk brukes ordet «mangrove» både om de enkelte trærne, og skogene de danner.

Trærne tilhører mange ulike plantefamilier, men for å løse problemene som voksestedet medfører, har de utviklet de samme løsningene. Dette er et eksempel på konvergent evolusjon. De viktigste artene tilhører akantusfamilien, Combretaceae, palmefamilien, Rhizophoraceae og kattehalefamilien.

Mangrover er taksonomisk mangfoldige, som et resultat av konvergent evolusjon i flere plantefamilier. De forekommer over hele verden i tropene og i subtropisk klima og til og med noen tempererte kystområder, hovedsakelig mellom breddegradene 30° N og 30° S, med det største mangroveområdet innenfor 5° fra ekvator. Mangroveplantefamilier dukket først opp under de geologiske epoker fra sen kritt til paleocen, og ble vidt distribuert delvis på grunn av bevegelsen av tektoniske plater. De eldste kjente fossilene av mangrovepalmer er datert til for 75 millioner år siden.

Referanser
----------

1. ↑  «mangrove», *NAOB*
2. ↑  «mangrove (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  Giri, C.; Ochieng, E.; Tieszen, L. L.; Zhu, Z.; Singh, A.; Loveland, T.; Masek, J.; Duke, N. (2011): «Status and distribution of mangrove forests of the world using earth observation satellite data: Status and distributions of global mangroves», *Global Ecology and Biogeography*. **20** (1): 154–159. doi:10.1111/j.1466-8238.2010.00584.x
4. 1 2  Friess, D. A.; Rogers, K.; Lovelock, C. E.; Krauss, K. W.; Hamilton, S. E.; Lee, S. Y.; Lucas, R.; Primavera, J.; Rajkaran, A.; Shi, S. (2019): «The State of the World's Mangrove Forests: Past, Present, and Future», *Annual Review of Environment and Resources*. **44** (1): 89–115. doi:10.1146/annurev-environ-101718-033302

Eksterne lenker
---------------

(en) Mangrove – galleri av bilder, video eller lyd på Commons


* «Mangroves». Smithsonian Ocean Portal.
* Top 10 Mangrove Forest In The World – Travel Mate

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Malcolm Christie** (født 11. april 1979 i Peterborough, Cambridgeshire, England) er en engelsk fotballspiller som har spilt for tre engelske klubber. Han er angrepsspiller og spiller nå for Middlesbrough i Premier League.

Biografi
--------

Malcolm Christie startet sin profesjonelle fotballkarriere i Nuneaton Borough som er et lag som spiller i Football Conference. Han kom til klubben i 1997, og var i denne klubben fram til oktober 1998 da han ble kjøpt av Derby County for £50 000. Han debuterte for Derby den 30. januar 1999 da de slo Sheffield Wednesday 1-0 i en ligakamp i Premier League. Totalt fikk han med seg 2 ligakamper for *The Rams* i 1998/99-sesongen. Hans første ligamål for Derby kom 15. januar 2000 da de slo Middlesbrough 4-1 i en ligakamp. Christie laget to mål i kampen der det første kom i det 8.spilleminutt, mens det andre kom i det 59. spilleminutt. Da 1999/00-sesongen var over hadde Christie spilt 21 ligakamper og laget 5 ligamål for klubben fra Derbyshire. Den påfølgende sesongen ble det 34 ligakamper og 8 ligamål før han fikk bokført 35 ligakamper og 9 ligamål i 2001/02-sesongen. I første del av 2002/03-sesongen spilte han 24 ligakamper og laget 8 ligamål før han sammen med Chris Riggott ble solgt til Middlesbrough den 31. januar 2003 for en samlet sum på £3 000 000.

Malcolm Christie debuterte for *Boro* 8. februar 2003 i en ligakamp mot Liverpool, mens hans første mål for klubben kom 22. februar 2003 da de slo Sunderland 3-1 i en ligakamp på Stadium of Light. Totalt fikk han med seg 12 ligakamper, og 4 ligamål, i siste del av 2002/03-sesongen for Middlesbrough. Etter å ha spilt 10 ligakamper og laget 1 ligamål i første del av 2003/04-sesongen brakk Christie foten på trening, og denne skaden sørget for at det ikke ble mer spilletid på han i siste del av denne sesongen. Han slet med å bli helt restituert av skaden og først i februar 2005 var han tilbake i ligakampsammenheng for klubben fra North Yorkshire. Kun fire dager senere, i en ligakamp mot Blackburn Rovers, ble han nok en gang skadet og sommeren 2005 fikk han nok et beinbrudd. Christie var tilbake for Middlesbrough i april 2006, og på slutten 2005/06-sesongen fikk han med seg 6 ligakamper for *Teessiders*.

Karriere som spiller
--------------------

|
|  |
|  | Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg | Nuneaton Borough | Kontrakt | - | - | - | - | 08/1997 - 10/1998 |
| Englands flagg | Derby County | Kontrakt | 129 | 116 | 35 | 30 | 10/1998 - 01/2003 |
| Englands flagg | Midlesbrough | Kontrakt | 41 | 38 | 8 | 7 | 01/2003 - |

Kilder
------

* Rollin, Glenda & Rollin, Jack (2006): *SKYSPORTS FOOTBALL YEARBOOK 2006-07* (side 499).   
 Headline Book Publishing, London. ISBN 0-7553-1526-X

Eksterne lenker
---------------

* (en) Malcolm Christie – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Malcolm Christie – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Malcolm Christie – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**South Los Angeles**, tidligere kjent som **South-Central Los Angeles**, er en bydel syd i Los Angeles i California i USA. Bydelen grenser i nordvest til Westside Los Angeles og i nordøst til Downtown Los Angeles. Det finnes mange mindre bydeler innenfor grensene til South LA.[]

Navneskifte
-----------

I 2003 skiftet bydelen navn, fra South-Central til bare South Los Angeles. Dette gjorde kommunen for å fjerne det gamle navnet som var synonymt med gjenger, narkotika, drap og kriminalitet. Navneskiftet hjalp ikke like mye som kommunen trodde, innbyggerne i South-Central ville fortsatt snakke om sin bydel og nabolag som South-Central, ikke South Los Angeles. Gateskilt på motorveiene ble byttet ut til skilt med det nye navnet, men restauranter og butikker med bydelens navn på skilt osv. skiftet ikke navn, de ville beholde det gamle navnet. Rapperen Ice Cube omtaler fortsatt sin bydel South Los Angeles som South-Central i sangene sine.[]

Gjenger, narkotika og kriminalitet
----------------------------------

På begynnelsen av 70-tallet ble det dannet gate-gjenger som *Crips* og *Bloods* i South Central området. Disse gjengene solgte det narkotiske stoffet crack. Gjengene drev ikke bare med narkotika-handel, de drev også med gjengdrap, ran og store gjeng-kriger mellom afro-amerikanske og latinamerikanske gjenger. Et eksempel er bydelen *Compton* (blir også regnet som by) som er regnet som den farligste byen i USA. Kriminaliteten i South Central ble spredd ut i resten av USA da filmer som *Colors*, *Boyz N the Hood* og *Menace II Society* ble vist på kino. Filmene skildret forholdet i South Central, med gjenger, drap og kriminalitet.

* South Los AngelesSouth Los Angeles
* Utsikten over Los AngelesUtsikten over Los Angeles

Kjente personer fra South Los Angeles
-------------------------------------

* Danny Elfman (Baldwin Hills)
* Ice Cube (South LA)
* Ice-T (Crenshaw)
* Barry White (Watts)
* B-Real (South LA)

Referanser
----------

1. ↑  «Considering South-Central by Another Name». *Los Angeles Times*. 10. april 2003. s. 3. Besøkt 17. juli 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Felice Mario Boano** (født 1903, død 8. mai 1989 i Torino) var en italiensk karosseribygger.

Han jobbet for Pininfarina fra 1930. I 1944 kjøpte han *Carrozzeria Ghia* sammen med Giorgio Alberti av stifteren Giacinto Ghia like før hans død. De drev det frem til 1954.

Boano var sentral i utviklingen av flere kjente bilmodeller, blant annet Alfa Romeo 2500CC, Lancia Aurelia, Volkswagen Karmann Ghia, Chrysler K-200, Alfa Romeo 1900 SS og flere spesialmodeller av Ferrari 166.

I 1954 stiftet han selskapet **Carrozzeria Boano** sammen med sønnen Gian Paolo Boano (1930–), og overtok noe av produksjonen av Ferrari 250 GT fra Pininfarina. I 1957 ble selskapet nedlagt, og Boano fikk arbeid hos Fiat, hvor han var sentral i utviklingen av modellene Fiat 600 og Simca 1000.

I 1959 ble Boano etterfulgt av sønnen som sjef for *Centro Stile* (Fiat sitt stylingkontor). Boano pensjonerte seg fra Fiat i 1966. Hans sønn sluttet i 1988, året før faren døde.

* Fiat 1100, tunet av Giannini Automobili, 1956 Fiat 1100, tunet av Giannini Automobili, 1956
* Siata 400F, 1953 Siata 400F, 1953
* Abarth 207A Spider, 1955 Abarth 207A Spider, 1955
* Abarth 209A, 1955 Abarth 209A, 1955
* Ferrari 250 GT BoanoFerrari 250 GT Boano

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Vehicles by Boano*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Carrossier Boano, entusiastside, sist lest den 9. november 2016.
**Erik Lennart Gideon Jernestrand** (født 10. november 1929 i Örnsköldsvik, død 26. november 2007) var en svensk dirigent, han har også komponert salmer. Han var utdannet ved Kungliga Musikhögskolan i Stockholm.

Jernestrand lærte seg tidlig å spille forskjellige instrument. I 1945 ble han tatt opp som student ved *Musikaliska Akademien* i Stockholm, hvor han studerte cello og orgel. Seks år senere tok han eksamen.

I 1954 ble han ansatt som musikkleder ved siden av musikkdirektøren Karl-Erik Svedlund, i Filadelfiakyrkan, Stockholm.

I 1955 ble han ansatt som musikksjef for det nystartede IBRA Radio. I 1956, året etter, dannet han IBRA-kören, et kor han ledet til det ble avviklet i 1999.

På 1950-tallet reiste Jernestrand sammen med Einar Ekberg på turné i Amerika (USA). Jernestrand var også akkompagnør ved plateinnspillinger på Hemmets Härold. Han satt i redaksjonen, sammen med Karl-Erik Svedlund og Daniel Hallberg, for den svenske pinsebevegelsens sangbok *Segertoner* som kom i 1960.

Komposisjoner
-------------

* *Jag ska gråtande kasta mig ner* i Herren lever (1977) nr 934, komponert i 1970.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lennart Jernestrand på Discogs Rediger på Wikidata
* *Frikyrkomusikens tusenkonstnär död[*død lenke*]*, nekrolog i den svenske avisen Dagen, av Tor Carlid, 27. november 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS **·** Discogs
 |
**Harry Olaf Sønsterød** (født 27. oktober 1921, død 19. desember 2017 i Bærum) var en norsk motstandsmann under okkupasjonen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han vokste opp i Heggedal, og var 19 år da krigen kom til Norge. 

### Motstandsmann

Han deltok først i Milorg, og ble senere sentral i sabotasjeorganisasjonen kjent under navnet Osvald-gruppen, ledet av kommunisten Asbjørn Sunde. Sønsterød var 21 år da han sluttet seg til Sundes organisasjon.

Sønsterød hadde teknisk innsikt, og sto for opplæring av 30–40 menn i spesialsabotasje. Han var også ansvarlig for gruppens aksjon da de i 1944 sprengte arbeidskontoret i Tønsberg, da de saboterte jernbanen ved Fåberg og da de mot sluttet av krigen ranet banker for å finansiere motstandskampen.

Som mange i Osvald-gruppen måtte Sønsterød – og hans kjæreste kureren Else – gå under jorden og leve som illegale, med dekknavn og falske ID-papirer. I den kommunistledede motstandsgruppen passet man likevel formalitetene, og sørget for at det unge paret slapp å «leve i synden». De ble enkelt og greit «viet» av lederen Sunde selv.

### Etterkrigstiden

Etter krigen arbeidet Sønsterød som ingeniør. Han ledet blant annet byggingen av Storebrand-bygget i Oslo og av Bærum rådhus. 

De som deltok i den kommunistledede delen av motstandsbevegelsen høstet lite ære under den kalde krigen. Veteranene fra Osvald-gruppen fikk først anerkjennelse fra det offisielle Norge i 2013, da forsvarsminister Anne-Grete Strøm-Erichsen møtte Sønsterød og syv andre aldrende Osvald-kjempere og takket på vegne av regjeringen.

I 2016 laget filmskaper Tore Severin Netland et dokudrama om Harry Sønsterød og Else, - filmen *Sabotøren og kureren*.

Referanser
----------

1. ↑  «Fakta om Harry Sønsterød», budstikka.no 14. juli 2015
2. ↑  Karl Martin Jakobsen, Amanda Nordhagen Walnum (20. desember 2017). «Motstandshelten Harry Sønsterød (96) er død». *Dagbladet*. Besøkt 20. desember 2017.
3. ↑  Harry Sønsterød er død Arkivert 22. desember 2017 hos Wayback Machine. *Budstikka*, 20. desember 2017
4. ↑  Dødsanonse i *Aftenposten* 28. desember 2017

Kilder
------

* «Lager film om krigssabotør Harry Sønsterød», «Fakta om Harry Sønsterød», *budstikka.no* 14. juli 2015
* «Han er én av de glemte veteranene», *dagsavisen.no* 13. januar 2017
**Mark Steiner** (מרק שטיינר; født 6. mai 1942 i The Bronx i New York i USA, død 6. april 2020 i Jerusalem i Israel) var en amerikanskfødt israelsk filosofiprofessor. Han underviste i matematisk filosofi og fysikkens filosofi ved Det hebraiske universitet i Jerusalem.

Biografi
--------

Mark Steiner ble født i New York. Hans bror er Richard C. Steiner, professor i semittiske studier ved Yeshiva Universiy i New York.

Han tok eksamen fra Columbia University i 1965 og studerte ved University of Oxford som en Fulbright Fellow. Han tok doktorgrad i filosofi ved Princeton University i 1972 med doktorgradsarbeidet *On mathematical knowledge*.

Steiner underviste ved Columbia fra 1970 til 1977. Han emigrerte til Israel og fortsatte sitt akademiske virke der.

Steiners mest kjente verk er *The Applicability of Mathematics as a Philosophical Problem*, og kan betraktes som en utvidet drøfting av de spørsmål som ble reist i Eugene Wigner i artikkelen *The Unreasonable Effectiveness of Mathematics in the Natural Sciences*. Steiner forfattet også boken *Mathematical Knowledge*.

Steiner døde 6. april 2020 på Shaare Zedek Medical Center i Jerusalem av COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.ynet.co.il[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Columbia College Today». Besøkt 7. april 2020.
4. ↑
5. 1 2  «Columbia College Today». College.columbia.edu. Besøkt 8. april 2020.
6. ↑  «The Last Magic: Review of The Applicability of Mathematics as a Philosophical Problem by Mark Steiner (Harvard University Press,». *billdembski.com*. Besøkt 7. april 2020.
7. ↑  אדיר ינקו, 4 חולים נוספים מתו מקורונה – מניין הקורבנות עלה ל-55, 6. april 2020, ynet
8. ↑  Justin Weinberg, Mark Steiner (1942-2020), 6. april 2020, Daily Nous

Eksterne lenker
---------------

* Faculty address page Arkivert 8. august 2020 hos Wayback Machine.
* Criticism of *Applicability*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP
 |
***Otsjen sinjaja boroda*** (originaltittel: *Очень синяя борода*) er en sovjetisk animert film fra 1979, regissert av Vladimir Samsonov.

Handling
--------

Hovedpersonen i filmen er en navnløs detektiv, som er interessert i Bluebeards situasjon. Men hans alt for misunnelige kone forsøker å overtale ham til å returnere hjem umiddelbart, fordi hun mistenker ham for utroskap. Det viser seg at Bluebeards første kone, Marianna, ofte plagde Bluebeard. Hun klippet det blå skjegget hans, totalrenoverte slottet. Hun tok aldri hensyn til Bluebeard, og kalte ham gammeldags. Til slutt tråkket en irritert Bluebeard på halen til hennes personlige drage, noe som fikk ham til å puste ild. Men Marianna ble dermed brent levende. Det tykke, blå skjegget hans vokser deretter ut igjen.

Hans andre kone, Lilyanna, ønsket at mannen sin skulle drive med gymnastikk, yoga, og fikk forbud mot å drikke vin eller spise kjøtt. En utslitt Bluebeard tålte dette veldig lenge, på grunn av hans kjærlighet til henne. Men han forgiftet henne til slutt, med en giftig sopp. Hans tredje kone, Vivianna, var veldig vakker, sosial og munter. I motsetning til de tidligere konene hans, hadde hun vinger som en sommerfugl. Først festet Bluebeard og hans kone lykkelig, omgitt av venner og naboer til hertugen. Men en dag gikk Bluebeard på jakt, og når han kom tilbake oppdaget han Vivianna i seng med en av hans egne venner. Etter kort kamp ble Bluebeard drept av et stikk i ryggen, muligens fra Vivianna.

Skuespillere
------------

* Mikhail Boyarskiy som en detektiv.
* Oleg Anofriev, som Duke sin hund
* Valentina Ignatyeva, som Marianna, hans første kone
* M. Smirnova, som Lilyanna, hans andre kone.
* Larisa Dolina, som Vivianna, som hans tredje kone
* Aleksandr Belyavskiy som Fortelleren

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt1459049, Wikidata Q37312,
2. ↑  Чулпан Хаматова доведет аниматоров до Казани
3. ↑  ОЧЕНЬ СИНЯЯ БОРОДА (1979)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Otsjen sinjaja boroda* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
I programvareutvikling er **teknisk gjeld** fremtidige ekstrakostnader som følge av å velge lettvinte kortsiktige løsninger i stedet for å velge gode og langsiktige. Teknisk gjeld defineres gjerne som et gap mellom optimal teknisk løsning og nåværende ~~lappverk~~ system, slik at teknisk gjeld er alt det uferdige, unødvendig kompliserte, og utdaterte i løsningene våre som hindrer oss i å drifte, forvalte og videreutvikle så effektivt som vi burde være i stand til. 

I likhet med gjeld i penger, har teknisk gjeld ofte en tendens til å «forrente seg» slik at det blir mer og mer krevende å forbedre («nedbetale teknisk gjeld»).

Selv om begrepet oppstod innen programvareutvikling, er det også anvendbart til andre næringer. 

Begrepet ble introdusert av Ward Cunningham på 1990-tallet.

Typer
-----

Ifølge en hyppig sitert typologi skapt av Martin Fowler, kan teknisk gjeld kategoriseres i fire typer. I denne modellen skilles det mellom teknisk gjeld som er resultat av bevisst, informert og gjennomtenkte valg, og teknisk gjeld som er uintendert. 

Firefeltmodell for teknisk gjeld|  | Uforsvalig  (*Reckless*) | Forsvarlig  (*Prudent*) |
| --- | --- | --- |
| Bevisst  (*Deliberate*)   | "Nei, vi har ikke tid til design" | "Vi må få det lansert nå og fikse feilene senere" |
|  Ubevisst  (*Inadvertent*)    | "Hva er lagdeling for noe?" | "Nå vet vi endelig at vi burde gjort det" |

Referanser
----------

1. ↑  «CSDL | IEEE Computer Society». *www.computer.org*. Besøkt 8. mars 2020.
2. ↑  «bliki: TechnicalDebtQuadrant». *martinfowler.com*. Besøkt 8. mars 2020.
**Salpeterhulene i Laojun Shan** (老君山硝洞遗址; pinyin: *Laojun Shan xiaodong yizhi*) fra Ming- og Qing-dynastiene ligger i Laojun Shan, et fjell i byfylket Jiangyou i den kinesiske provinsen Sichuan. I 2003 avdekket man i og rundt storkommunen Zhonghua (重华镇) en rekke steder der det ble produsert våpenkrutt. Storkommunen omtales nå som «skytekruttets vugge» (火药之乡; *Huǒyào zhī xiān*).

Siden 2006 har disse stedene vært oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑

Litteratur
----------

* *Da Qing lichao shilu Sichuan shiliao* 大清历朝实录四川史料 (Historisk materiale om Sichuan fra dokumentsamlingen *Qing shilu*), 2 bind, Dianzi keji daxue 1988
* *(Daoguang) Long'an fuzhi* (道光)龙安府志 (web[*død lenke*])

Eksterne lenker
---------------

* Jiangyou Shi Zheng-Xie fuzhuxi Zhang Ruiguang diaoyan Laojun Shan xiaodong shenyi gongzuo
* Laojunshan i fengjing yanbi de gulao wenming[*død lenke*]
* Huoyao zhi xiang
* Guoji guji yizhi zhuanjia kaocha Jiangyou xiaodong yizhi[*død lenke*]
| Artikkelen inngår i serien om
**Sosiologi** |
| --- |
|  |
| **Teori** |
| Positivisme • Funksjonalisme • Rasjonelle valg • Spillteori • Harmonimodell • Konfliktmodell • Historisk materialisme • Sosiobiologi • Mikrointeraksjonisme |
| **Forskningsmetoder** |
| Kvantitativ • Kvalitativ • Etnografisk • Nettverk-analytisk • Diskursanalyse |
| **Emner** |
| Modernitet • Historie • Kriminologi • Demografi • Familie • Rettsvesen • Politikk • Religion • Sosialpsykologi • Kjønn • Pedagogikk |
| **Begreper** |
| Sosialisering • Norm • Institusjon • Aktør • Identitet • Differensiering • Klasse • Lagdeling • Mobilitet • Marginalisering • Stigmatisering • Fremmedgjøring • Gemeinschaft • Gesellschaft • Habitus |

**Rettssosiologi** er et forskningsområde i krysningsfeltet mellom rettsvitenskap og samfunnsvitenskap, som vanligvis regnes enten som en tverrfaglig tilnærming innen rettsvitenskapen eller som en gren av sosiologien. Forskere innen rettssosiologi kan enten være jurister eller samfunnsvitere (vanligvis sosiologer).

Rettssosiologiens fokus er retten, de rettslige institusjonene og rettslig adferd, som stor grad studeres med samfunnsvitenskapelige metoder. Rettssosiologien studerer rettssystemets funksjon i samfunnet, herunder rettssystemets innvirkning på samfunnsforholdene og omvendt; samfunnsforholdenes innvirkning på rettssystemet. Sentrale spørsmål i faget er f.eks. om lovgivningen virker etter sin hensikt. Lovgivningen kan også ha andre utilsiktede eller uønskede virkninger som ikke lovgiver var oppmerksom på eller ikke la tilstrekkelig vekt på da loven ble vedtatt. Også denne siden av lovgivningsvirksomheten er rettssosiologien opptatt av. Faget trekker veksler på sosiologi, og i mindre grad også på andre samfunnsvitenskaper som sosialantropologi, statsvitenskap, samfunnspolitikk, kriminologi, psykologi og samfunnsøkonomi, og i tillegg på andre tverrfaglige forskningsområder som rettsfilosofi (rettsteori) og rettshistorie.

Det er lange tradisjoner for rettssosiologiske undersøkelser i Norge, blant annet Vilhelm Auberts forskning som inkluderer undersøkelser både om den samiske befolkningen i Nord-Norge, sosial ulikhet og straffens funksjon. 

Rettssosiologi inngår i det juridiske studiet i Norge og andre land, og blir i denne sammenhengen kalt et «perspektivfag», dvs. et fag som skal gi jurister et tverrfaglig perspektiv på eget fag. Organisatorisk er faget normalt lagt til juridiske fakulteter. Ved f.eks. Universitetet i Oslo finner man ansatte med rettssosiologi som forskningsområde ved flere institutter ved Det juridiske fakultet. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Arthur Wilberforce Jose** (født 4. september 1863 i Bristol, Sørvest-England, død 22. januar 1934) var en britisk-australsk historiker, dikter og redaktør for den australske Encyclopaedia. 

Jose ble utdannet ved Clifton College, hvor han ble tildelt et stipend som gjorde at han kunne begynne å studere ved Balliol College som er en del av University of Oxford. Bare ett år senere brøt Joses helse sammen og han ble sendt til Australia i 1882 å samle krefter. I mellomtiden gikk faren hans konkurs og mistet store deler av hans formue. Å vende tilbake til Oxford ble dermed umulig fordi de ikke lenger hadde råd til å betale studiepengene hans. 

I 1888, under pseudonymet Ishmael Dare publiserte Jose et samling med dikt, poesi og musikalske vers. Jose ble ansatt som en konstituert professor innen moderne litteratur ved Sydney University i 1893. I september 1899 publiserte han sitt verk History of Australia som senere ble revidert mange ganger. Jose reiste deretter til Sør-Afrika og for en kortere periode arbeidet han som krigskorrespondent for diverse aviser. 

Jose reise deretter til England hvor han publisert sine neste bøker i 1901. I 1902 ble han utnevnt til professor i engelsk og historie ved Anglo-Oriental College (MAO College) som ligger i Aligarh, India. Jose var snart tilbake i London igjen hvor han i 1903 ble utnevnt til korrespondent for magasinet The Times i Australia. Han beholdt denne posisjonen fra 1904 til 1915.

I 1915 fratrådte Jose sin stilling som korrespondent for The Times og han begynte hos etterretningsenheten hos den australske marinen med rang som kaptein. Etter den første verdenskrig var over ble Jose utnevnt til redaktør for det australske verket Encyclopaedia, og det første bindet dukket opp i 1925 og det andre verket ble publisert i 1926. Jose døde i Brisbane den 22. januar 1934 i en alder av 70 år av bukhinnebetennelse og han ble gravlagt i Toowong Cemetery. Han etterlot seg kona og en sønn.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 103580281[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6vr0khx, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopedia of Australian Science **·** Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Sigurd Toresson** fra Bjarkøy, født en gang rundt år 1005, var etter det vi vet den eneste sønnen til Tore Hund, den mektige høvdingen fra Hålogaland, og dennes hustru Ranveig. Det er lite som nevnes om Sigurd i historien, og antagelig levde han selv et lite dramatisk liv, og med en far som hadde vært med på å drepe helgenkongen Olav var det antagelig best å ikke dra til seg for mye oppmerksomhet. Når han døde er også ukjent.

Sigurd Toresson var født inn i den mektigste høvdingættene i Hålogaland, og høvdinger som Tore Hund på Bjarkøy, Tore Hjort i Vågan, Torolv Kveldulvsson på Sandnes, Hårek på Tjøtta, Herlaug og Hrollaug i Namdalen, Olve Grjotgardsson på Egge og Håkon Grjotgardsson hadde i tiden rundt 1000-tallet en økonomisk styrke og politisk makt som gjorde dem uavhengig av høvdingene på Vestlandet. Trøndelag og Nord-Norge (Hålogaland) utfylte hverandre ved at korn fra Inn-Trøndelag ble byttet i fangstprodukter fra kysten i nord. Dessuten seilte høvdingene sørover til nordsjølandene og brakte hjem smykker, våpen og finere varer. I tillegg bant høvdingene i Hålogaland strategiske allianser sørover gjennom giftemål.

Sigurds onkel bar samme navn, Sigurd Toresson fra Trondenes, og var en av de store håløyghøvdingene. Han var gift med Sigrid, søster til Erling Skjalgsson fra Jæren. Snorre Sturlason forteller at Sigurd var en meget rik og en høyt hedret mann.

Sigurds og Tores søster var Sigrid Toresdatter som ble gift med Olve Grotgardson fra Egge, og bodde derfor i Inn-Trondheimen. Hun ble senere gitt i ekteskap til Kalv Arnesson, som også var en av Tore Hunds forbundsfeller i kampen mot Olav Digre. Sigrid er en hovedperson Vera Henriksens roman *Sølvhammeren*.

Sagalitteraturen nevner en mann ved navn Sigurd fra Hålogland som på denne tiden seilte flere ganger til Island og andre steder. Selv om denne Sigurd ikke er uttrykkelig nevnt som Sigurd Toresson kan man anta det er snakk om samme mann.

Sigurd selv ble gift med en jevnaldrende kvinne fra Island, Aud Snorresdatter. Hun var datter av Snorre Gode, en mann med posisjon på Island, og som egentlig het Torgrim Torgrimsson, og nevnes i *Eyrbyggja saga (Sagaen om Øyrbyggjene)* og i *Njåls saga*. Sigurd traff Aud i Norge, men kanskje kjente han henne fra før. Aud var først gift med en Viga-Barde (*Viga = Drap*) fra Island som dro med Aud til Norge. Etter en heftig krangel dro Viga-Barde fra Aud og til Miklagard, gikk inn i væringkorpset og ble senere drept i et slag.

Med Aud fikk Sigurd datteren Ragnhild Sigurdsdatter som ble strategisk gift med Jon Arnesson fra Giske, sønn av Arne Arnesson, og han nedstammet fra Erling Skjalgsson på Sola og Astrid Tryggvesdatter, søster av Olav Tryggvason. Ragnhild og Jon fikk sønnen Vidkun Jonsson fra Bjarkøy, som nevnes flere ganger i kongesagaene.

Snorre Sturlasson nevner i tillegg at Ragnhild og Jon fikk barna Sigurd Hund, Erling Jonsson og Jartrud Jonsdatter.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
**Drangsdalen** er en trang dal i øst–vestlig retning mellom Hovsvatnet og Eidsvatnet i Lund kommune i Rogaland. Den vestlige armen av Hovsvatnet inngår også i Drangsdalen. Gjennom dalen går hovedferdselsårene Sørlandsbanen og E39.

Jernbane
--------

Den første jernbanen gjennom dalen var Flekkefjordbanen som gikk mellom Egersund og Flekkefjord via Moi og Tronvik. Jernbanen var smalsporet, og gikk gjennom flere kortere tunneler i Drangsdalen. Denne traséen med tunneler kan ennå sees i terrenget.

Mot slutten av 1920-årene ble det igangsatt arbeid med en ny og lengre tunnel i Drangsdalen. Dette var nødsarbeid for arbeidsledige, og tunnelen ble slått for hånd. Den ble bygget med normalsporet profil med tanke på den kommende Sørlandsbanen. Tunnelen ble 2163 meter lang og stod ferdig 11. desember 1931. Den fikk navnet Stortunnelen. 

Det planlegges en enda lengre tunnel som vil rette ut svingen om Hovsvatnet og gå fra Haukland ved Moi til Ligningstjørna nær Eide. Hvis planen blir vedtatt, kommer man utenom en rasutsatt strekning, og togene vil kunne holde betydelig høyere hastighet enn dagens 20–40 km/t. I 1958 ble det bygget en egen tunnel[] i Drangsdalen som huset fire hensatte beredskapslokomotiver av type 63a, stortyskerne. Dette var nr. 1104 som kom fra Trondheim distrikt 17. mars 1958, nr. 2770 fra Oslo distrikt 14. april 1958, nr. 5856 fra Bergen distrikt 22. mai 1958 og nr. 5865 fra Oslo distrikt 25. januar 1958. De ble tatt fram igjen 14. august 1972 og hugget opp, med unntak av type 63a 2770 og 5856, som ble museumslokomotiver.

Hovedvei
--------

Også E39 er utsatt i Drangsdalen. Fra november 2004 har det vært forbikjøringsfelt opp bakken, og det er nettkamera på strekningen.

Fra historien
-------------

Fra historien knytter det seg en dramatisk hendelse til Drangsdalen. Ved Lyngodden, omtrent midt på Hovsvatnets arm i Drangsdalen, ble det i 1824 begått et postran. Raneren dyttet postføreren utfor ura, men offeret overlevde og kunne avsløre gjerningsmannen. Raneren ble dømt til å «henlægges på Steile og hjul», men dette ble omgjort til «Fæstningsarbeide på Livstid». Han ble senere benådet og satt fri etter 26 år.

Naturvern
---------

Langs nordsiden i den vestre enden av Hovsvatnet ligger Drangsdalen naturreservat. Her er fin eikeskog, og muligens den vestlige grensa for gran.

Referanser
----------

1. ↑  Bilder av den gamle jernbanetrasé i Drangsdalen
2. ↑  Stortingets spørretime 1. mars 2000
3. ↑  Stortingets spørretime 2. april 2008
4. ↑  Rogalands avis 13. mars 2009 Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.
5. ↑  Statens vegvesen: Vegen og vi nr. 18/04, side 6
6. ↑  Web-kamera E 39 Drangsdalen
7. ↑  «Postrøveriet i Drangsdalen». Rogastart. Arkivert fra originalen 27. november 2013. Besøkt 1. juni 2015.
8. ↑  (no) Drangsdalen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
***The Gift Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Rupert Julian.

Handling
--------

Historien skildrer et engelsk par reiser til Midtøsten, akkompagnert av den lille jenta deres. Etter ankomst velger de å gå på jakttur i en av Persias (dagens Iran) mange skoger. De bestemmer seg også for å ta med seg datteren sin på turen. Ulykken inntreffer når ville dyr dreper begge babyens foreldre, men barnet overlever. Men hun er nå hjelpeløs og alene i skogen. Men en mann kalt Malec (spilt av Rupert Julian) snubler over tragedien, og han oppdager det hjelpeløse barnet. Malec bestemmer seg for å redde barnet, ta henne med inn i sin persiske husholdning og oppdra henne som sin egen. Han kaller jenta Rokaia. Tiden går og Rokaia (spilt av Louise Lovely) vokser opp til en vakker kvinne. Malec sørger for at en velstående teppehandler skal gifte seg med Rokaia. Men hun nekter å gifte seg med teppehandleren.

Men i Persia kan ikke en datter avvise en fars preferanse for en ekteskapspartner. I stedet for å respektere farens ønsker, flykter Rokaia til Frankrike. Etter at hun rømmer, befinner Rokaia seg alene og pengeløs i Paris. Men en velstående adelsmann, Marquis de Tonquin (spilt av Wadsworth Harris) oppdager Rokaia. Han tar den unge kvinnen inn i hjemmet sitt, som hushjelp. Sønnen hans, Marcel, ender opp med å bli forelsket i henne. Marcel ber om Rakaias hånd i ekteskapet, men faren mener at han ikke burde knytte slike bånd med en fattig hushjelp. Men disse bønnene faller for døve ører.

Skuespillere
------------

* Louise Lovely som Rokaia
* Emory Johnson som Marcel
* Rupert Julian som Malec
* Wadsworth Harris som Marquis de Tonquin
* Fred Montague som Dr. D'Eglantine
* Winter Hall som Usun Hassan
* Rex De Rosselli som Major Smyrthwaite Abercrombie

Referanser
----------

1. ↑  The Gift Girl
2. ↑  THE GIFT GIRL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Gift Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Gift Girl* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Gift Girl* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Return of the Saint*** er en britisk krim- og eventyrserie som gikk på ITV fra 1978 til 1979. Serien handlet om velgjøreren Simon Templar som opererte både i England og Europa. Hovedrollen som Simon Templar ble spilt av Ian Ogilvy. *Return of the Saint* var en modernisert versjon av 60-talls-serien med Roger Moore. Begge var basert på Leslie Charteris' bøker om Helgenen. Charteris var også involvert på manussiden.

Deler av serien ble sendt på NRKs Detektimen fra 1979 til 1980. I Norge ble serien benevnt både som «*Helgenen*» og «*Den nye Helgenen*».

Om serien
---------

Denne utgaven hadde arbeidstittelen *Son of the Saint* og Ogilvys karakter var opprinnelig tiltenkt å spille sønn av Simon Templar. Men dette ble endret like før innspillingen startet.

Referanser
----------

1. ↑  VG - TV-program (13.06.1980)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Return of the Saint* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Return of the Saint* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Koboltblått** er en kjølig, lett blek blåfarve, som historisk ble utvunnet fra mineralet kobolt. Blaafarveværket i Norge var under Benjamin Wegners ledelse i første del av 1800-tallet verdens største produsent av koboltblått. Farven ble meget brukt i glass- og porselensmaling og i papirindustrien (til bleking av papir). Allerede på 1700-tallet havnet noe av Blaafarveværkets produksjon og eksport i Kina eller Japan. Koboltblått brukes dessuten meget av kunstnere.

Egenskaper og bruk
------------------

*La Yole*, Auguste Renoir (ca 1879). Koboltblått og blyhvitt er her brukt for det blå vannet.
Pigmentet har utmerket lysekthet og har høy motstandskraft mot innvirkning av luft, syre og alkalier. Det tåler også høy varme svært godt og benyttes derfor gjerne til keramikk og porselensglasurer.

Ved tilsetning av noe sinkoksid får fargen en mer rent blå eller grønnaktig nyanse.

På grunn av sin høye pris er fargen etterhvert blitt fortrengt av syntetisk ultramarin, slik at den nå kun benyttes som keramisk farge og i kunstnerfarger.

Ettersom pigmentet utgjøres av krystaller med spinellstruktur, har kobolt her ikke tilstrekkelig biotilgjengelighet for at det skal anses som giftig.

Uttrykket koboltblått benyttes i blant også for andre koboltbaserte pigmenter som coelinblå og smalt.

Beslektede pigmenter
--------------------

Kobolt(II)- og aluminium(III)-oksider inngår i ytterligere noen pigmenter, der man delvis ersstatter dem med sink(II)- respektive krom(III)-oksider før kalsinering i høy temperatur. Også disse er stabile spinellpigmenter.

* **C.I. Pigment Blue 36** – Co(Al,Cr)2O4  
En del aluminium er her erstattet av krom. Pigmentet har en tydeligere tendens mot grønt og markedsføres ikke sjelden som coelinblått, selv omn dette ikke er dets originalpigment.
* **C.I. Pigment Blue 36:1** – (Zn,Co)(Al,Cr)2O4  
En variant av PB36, der en del kobolt erstattes av sink. Det kan også markedsføres som coelinblått, men det finnes mer rødskiftende varianter.
* **C.I. Pigment Blue 72** – (Zn,Co)Al2O4  
En del kobolt er her erstattet av sink. Dette pigmentet har en mer nøytralt blå kulør, ganske mørk **masston** men lysner raskt i blandinger. Den kan blant annet markedsføres som koboltblått.

Se også
-------

* Kobolt
* Blaafarveværket

Referanser
----------

1. ↑  Ashok Roy: The Palettes of Three Impressionist Paintings *National Gallery Technical Bulletin*, 1985 (9). Lest 24. april 2018.
2. ↑  IMAP Group Assessment Report: Cobalt mixed oxide pigments Arkivert 18. april 2019 hos Wayback Machine. National Industrial Chemicals Notification and Assessment Scheme (NICNAS). Lest 10. april 2018.
3. ↑  Meyers varulexikon, Forum, 1952
4. ↑  The Color of Art Pigment Database: Pigment Blue *artiscreation.com*, David Myers. Lest 10. april 2018.
5. ↑  Cobalt Zinc Blue Pigment Natural Pigments. Lest 10. april 2018.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**«Trickle Trickle»** er en amerikansk sang med melodi og tekst av Clarence Bassett. Den ble først utgitt av doo-wop-gruppen The Videos i 1958, og senere på singlen Atlantic 3772 av Manhattan Transfer i 1979. Produsent var Jay Graydon.

Sangen nådde en 73.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i 1980.

Den kom på den newzealandske singlelisten 15. mars 1981, lå der i fem uker og på en 32.-plass i én uke.

Norsk versjon
-------------

Eldar Vågan har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Vond rygg, såre knoker». Sangen ble utgitt av Vazelina Bilopphøggers på albumet *Gå for gull!* (Slagerfabrikken/Opal SLP 99008 (LP), Slagerfabrikken/Opal SCD 99008 (CD)) i 1987.

Referanser
----------

1. ↑  The Manhattan Transfer Complete Discography Arkivert 2010-01-12, hos Wayback Machine.
2. ↑  «charts.org.nz - The Manhattan Transfer - Trickle Trickle». Arkivert fra originalen 15. mars 2016. Besøkt 7. oktober 2009.
3. ↑  allmusic ((( The Manhattan Transfer > Charts & Awards > Billboard Singles )))
4. ↑  «charts.org.nz - The Manhattan Transfer - Trickle Trickle». Arkivert fra originalen 15. mars 2016. Besøkt 7. oktober 2009.
5. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere[*død lenke*]
6. ↑  «Diskografier og annet go'-stoff for samlere». Arkivert fra originalen 1. april 2008. Besøkt 6. februar 2019.
**Kobuk Valley nasjonalpark** er en nasjonalpark i delstaten Alaska, USA. Parken ble etablert 2. desember 1980, og er på 6757 km². De viktigste naturattraksjonene i nasjonalparken er Kobuk River og økosystemet rundt denne elva i den nordvestre delen av Alaska, ca. 40 km nord for polarsirkelen. 

Nasjonalparken ble etablert i 1980 som et av i alt femten verneområder som ble opprettet samtidig gjennom Alaska National Interest Lands Conservation Act. Fredningsvedtaket presiserte følgende verneintensjoner: 

*«for the following purposes, among others: To maintain the environmental integrity of the natural features of the Kobuk River Valley, including the Kobuk, Salmon, and other rivers, the boreal forest, and the Great Kobuk Sand Dunes, in an undeveloped state; to protect and interpret, in cooperation with Native Alaskans, archeological sites associated with Native cultures; to protect migration routes for the Arctic caribou herd; to protect habitat for, and populations of, fish and wildlife including but not limited to caribou, moose, black and grizzly bears, wolves, and waterfowl; and to protect the viability of subsistence resources»*
Dyrelivet i parken består foruten elg, bjørn og ulv først og fremst av flokken på ca. 400 000 caribou som har trekkruter gjennom parken. Dyrene er næringsgrunnlaget for inupiateskimoene. 

Nasjonalparken er også kjent for den ca. 40 km² *Great Kobuk Sand Dunes*. Det finnes ingen merkede stier i parken eller noen veier som fører til parken.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kobuk Valley National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i USA |
| --- |
|  | 
* Acadia
* Amerikansk Samoa
* Jomfruøyene
* Arches
* Badlands
* Big Bend
* Biscayne
* Black Canyon of the Gunnison
* Bryce Canyon
* Canyonlands
* Capitol Reef
* Carlsbad Caverns
* Channel Islands
* Congaree
* Crater Lake
* Cuyahoga Valley
* Death Valley
* Denali
* Dry Tortugas
* Everglades
* Gates of the Arctic
* Gateway Arch
* Glacier
* Glacier Bay
* Grand Canyon
* Grand Teton
* Great Basin
* Great Sand Dunes
* Great Smoky Mountains
* Guadalupe Mountains
* Haleakala
* Hawaii Volcanoes
* Hot Springs
* Indiana Dunes
* Isle Royale
* Joshua Tree
* Katmai
* Kenai Fjords
* Kings Canyon
* Kobuk Valley
* Lake Clark
* Lassen Volcanic
* Mammoth Cave
* Mesa Verde
* Mount Rainier
* New River Gorge
* North Cascades
* Olympic
* Petrified Forest
* Pinnacles
* Redwood
* Rocky Mountain
* Saguaro
* Sequoia
* Shenandoah
* Theodore Roosevelt
* Voyageurs
* White Sands
* Wind Cave
* Wrangell-St. Elias
* Yellowstone
* Yosemite
* Zion

 | USAs flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** GNIS
 |
En **hauk** er et begrep innen politikken om personer som fører en aggressiv politikk, gjerne utenrikspolitikk. Dette inkluderer personer som foretrekker å støtte krigføring i en debatt om en bør gå til krig, eller en fortsettelse eller forlenging av krigen. En «hauk» kan òg være en som forfølger en hard og ikkeforhandlingsvennlig politikk.

«Hauker» er innen politikken det motsatte av «duer». Begrepene er en analogi hentet fra dyreverden, og de to fuglene med samme navn: hauker er predatorer som angriper og spiser andre dyr, mens duer historisk sett har blitt ansett som et fredssymbol.

Innen amerikansk politikk kalles sosialliberale politikere som støtter krigføring for *liberal hawk* («liberal hauk); dette begrepet har blant annet blitt brukt om Hillary Clinton.

Se også
-------

* Due (politikk)
* Intervensjonisme (politikk)

Referanser
----------

1. ↑  Mehlum, Fridtjof. (2013, 24. april). Duer. I Store norske leksikon. Hentet 11. mai 2016 fra .
2. ↑  «How Hillary Clinton became a hawk», New York» Times. Besøkt 11. mai 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |