recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sigurd Bødtker** (født 2. februar 1866 i Trondhjem, død 6. mars 1928 i Oslo) var en norsk forfatter og teaterkritiker.

Liv
---

Han var sønn av Fredrik Waldemar Bødtker (1824–1901) og Sofie Jenssen (1830–98). Faren var lege av slekten Bødtker. Sigurd tok *examen artium* i 1884 og kom som student med i bohem-kretsen i Kristiania. Alt som student utga han sin første bok, diktsamlingen *Elskov*. Diktene vakte en del forargelse på grunn av det sanselige innholdet. Bødtker ble til og med utvist fra universitetet for en tid. I 1890 sto han på nyromantikernes (Tryggve Andersen, Jens Thiis, Vilhelm Krag) side i Studentersamfundet, men han kom ikke selv til å skrive noe i denne stilen.

Etter å ha blitt *cand. jur.* i 1891 ble han konsulatsekretær i Leith og senere i Hamburg. 1896–1903 var han sekretær i landbruksdepartementet. Han begynte som teaterkritiker i *Morgenbladet* i 1896, siden kom han over i *Verdens Gang* (1896–1901 og 1902–08). Bødtker ble den første i Norge som levde av teaterkritikk på heltid.

Våren 1905 bidro Bødtker til det politiske flyvebladet *Strax*, sammen med Gunnar Heiberg, Nils Kjær og Jacob Worm-Müller. Bladet var sterkt nasjonalistisk og tok til orde for oppløsning av unionen mellom Norge og Sverige for enhver pris.

I 1910 fulgte han redaktør Ola Thommessen over i det nystartede *Tidens Tegn* i 1910. Våren 1919 røk han imidlertid uklar med Thommessen, og overtok Nils Kjærs anmelderstilling i *Aftenposten* under redaktør Frøisland.

I 1923 utkom et utvalg av hans teaterartikler i tre bind, *Kristiania-premierer gjennom 30 aar*, redigert av Anton Rønneberg. Diktsamlingen *Elskov* ble gjenopptrykket som privattrykk i 1975.

Verker
------

* *Elskov* (1888)
* *Kristiania-premierer gjennom 30 aar: Sigurd Bødtkers teaterartikler* (1923)

Referanser
----------

1. ↑  Margrete Kjær (1950). *Nils Kjær og hans samtidige*. Oslo: Gyldendal. s. 196.

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*, bind IV, s. 397. København: J. H. Schultz, 1916.
* *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*, bind XXVI, s. 185. København: J. H. Schultz, 1930.
* A. H. Winsnes: *Norsk litteraturhistorie*, bd. 5, s. 398–400. Oslo: Aschehoug, 1961.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Sigurd Bødtker i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Malmöhus
**Mogens Henrikssen Gyldenstjerne** til Restrup og Iversnæs (født enten i 1481 eller i 1495, død 9. oktober 1569 i København) var en dansk adelsmann og riksråd.

Tvil om fødselsåret
-------------------

Mogens Henrikssen Gyldenstjerne var sønn av ridder og riksråd Henrik Knudsen Gyldenstierne (død i 1517) og Karen Bille (født ca. 1467, død i 1540). Han hadde to eldre søsken. De fleste oppslagsverk oppgir 1481 som fødeår, noe som innebærer at hans mor ville vært trebarnsmor i fjortenårsalderen. I Norsk biografisk leksikon legges det følgelig til grunn at han var født i 1495.

Tilknytning til Norge
---------------------

Han er i Norge er mest kjent for å være høvedsmann på Akershus festning fra 1527 til 1533 og for å ha ledet forsvaret av Norge da den avsatte danske kongen Christian II prøvde å innta borgen og beleiret den fra 1531 til 1532. Natt til 21. januar 1532 ble abbed Hans Andersen, som hadde støttet Christian i håp om å redde klostrene fra en kommende reformasjon, fengslet på Akershus, og klosteret ble tømt. En dansk unnsetningsekspedisjon under Skram og Gieseler brente klosteret i starten av april. Abbed Hans ble frigitt etter at kongen hadde reist i juli 1532. Munkene som hadde flyktet, sluttet seg til Hans Andersen, som da var da blitt prest i Hallvardskirken. Klosterets leilendingsbønder ble leilendinger under lensherren på Akershus slott.

Senere satt Gyldenstjerne som lensherre på Malmøhus, og i årene 1558–1566 var han stattholder i København. Hans datter Else Gyldenstjerne var omkring 1569 blitt gift med Hans Pedersen Litle (ca. 1540-1602), som i 1592 ble Norges kansler.

Litteratur
----------

* Breve til og fra Mogens Gyldenstjerne og Anne Sparre. Selskabet for udgivelse af kilder til dansk historie. København 1929–1941.
* Dansk biografisk Lexikon 1887 – 1905.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Seip, Karen Arup (25. februar 2020). «Mogens Gyldenstierne». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 30. mai 2021.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «386 (Dansk biografisk Lexikon / VI. Bind. Gerson - H. Hansen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 30. mai 2021.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** WikiTree
 |
**Einar Sigmund** (1874–1951) var en norsk pedagog.

Einar Sigmund var sønn av kjøpmannen Hartvig Sørensen (1838–1918) og Olava Olsen. Han ble student i 1892 og gikk ut av Asker seminar i 1894. Fra 1897 var han lærer ved Levanger seminar, og fra 1904 ved Vestheim skole i Kristiania. Fra 1907 var han adjunkt ved Voss middelskole, og fra 1909 skoleinspektør ved Horten folkeskole. I 1913 ble han inspektør ved Drammen folkeskole, og i 1919 lektor ved Akers kommunale middelskole og gymnasium på Ris. Fra 1926 var han rektor ved Holmestrand lærerskole.

Sigmund skrev flere bøker om pedagogiske emner. Han ble *dr. philos.* i 1916 med en avhandling om *Filantropinismens indflydelse paa den lærde skole i Norge omkring 1800*. Han var formann i Det pædagogiske samfund fra 1922 til 1926.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Einar\_Sigmund[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, oppført som Oppr. Sørensen, Norsk biografisk leksikon ID Einar\_Sigmund, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «SIGMUND Einar», i *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug, 1930.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Einar Sigmund i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
«Hans» har flere betydninger.

**Prins Hans av Danmark** (Iohannes), (født 21. februar 1518 i København, død 11. august 1532 i Regensburg) var en prins av Danmark, Norge og Sverige på 1500-tallet.

Prins Hans var kong Christian II og dronning Elisabeths eldste barn. I 1523 fulgte han foreldrene og søstrene Dorothea og Christine i landflyktighet. Han ble oppdratt i Nederlandene, dels hos foreldrene, dels hos dronningens faster, regentinne Margrethe. I begynnelsen ble han undervist av danske lærere som Claus Pedersen, Christiern Vinter og Poul Kempe, men da moren døde i januar 1526 ble han overlatt til katolske lærere under regentinnens oppsyn. Han skildres som et oppvakt og velbegavet barn.

Arveherre
---------

Christian II dro til Norge, hvor Hans av erkebiskop Olav i Trondhjem og riksrådet i Oslo den 5. januar 1532 ble anerkjent som arveherre og konge etter faren. Samme år tok keiser  Karl V sin unge søstersønn med til Regensburg, hvor han døde 11. august 1532. Det var en eller to dager etter at faren var blitt innelukket på Sønderborg. 

Hans ble gravlagt ved sin mor i St. Petri klosterkirke ved Gent. I 1883 ble benene sammen med dronningens, overført til krypten i Sankt Knuds kirke i Odense, hvor også hans far og bestefar ligger.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Hans\_-\_prins[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  *Hans*, Nordisk familjebok

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk Lexikon om prins Hans

Portaler: Danmark | Norge | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** WikiTree
 |
Beliggenhet for Jääski kommune i den del av Viborgs län som ble avstått til Russland i 1944.
**Lesogorskij** (russ.: Лесогорский, finsk: *Jääski*, eldre svensk: *Jääskis*) er et tettsted i Vyborg rajon i Leningrad oblast, Russland. Tettstedet ligger ved elven Vuoksen på Det karelske nes. Navnet *Lesogorskij* ble tildelt i 1948. Lesogorskij hadde 3 004 innbyggere i 2002.

Jääski rundt år 1900
Før 1944 var Jääski en finsk kommune i Viborgs län. Antall innbyggere i kommunen var 20 879 i 1939. Gjennom grensetrekningen i 1944 ble 85 % av landarealet i Jääski avstått til Russland, herunder den viktige indistribyen Enso. Skogindustribedriften Enso-Gutzeit Oy flyttet fra Enso i forbindelse med evakueringen.

De områder av Jääski som ikke ble avstått til Russland, ble i 1948 innlemmet i kommunene Joutseno, Ruokolax og Imatra.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Jääski i Nordisk familjebok, bind 13, spalte 482, 1910
* Kart over Jääski

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Karl Frederik Kinch** (født 15. mars 1853 i Ribe, død 26. august 1921 i København) var en dansk klassisk filolog og arkeolog. Han var sønn av Jakob Frederik Kinch. 

Kinch ble cand.philol. i 1878 og tok filosofiske doktorgrad i 1883 på en tekstkritisk avhandling om Curtius (*Quæstiones Curtianæ*). Han var skolerektor 1895–98 i København, men var ellers opptatt av arkeologiske studier. Fra 1883 til 87 foretok Kinch en utlandsreise, særlig til Hellas og Makedonia, hvorpå han skrev *L’arc de triomphe de Saloniki* (1890). Han ledet 1902-09 og 1914 Carlsbergfondets utgravninger på Rhodos (Lindos), som han skildret i *Vroulia* (1914).

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som K.F. Kinch, Dansk Biografisk Leksikon-ID K.F.\_Kinch[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12164759d[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   denstoredanske.dk[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Kinch, 2. Karl Frederik *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  

Portaler: Arkeologi | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Conrad Mohr** (født 4. januar 1849 i Bergen, død 3. oktober 1926 i Bad Kissingen i Bayern i Tyskland) var en norsk forretningsmann og legatstifter.

Familie
-------

Conrad Mohr var sønn av kjøpmann Wilhelm Mohr (1820–1880) og Antoinette Ulrikke Mowinckel (1823–1894) og bror av embetsmannen August Christian Mohr (1847-1918). Han giftet seg for 1. gang 10. juli 1873 med Julie Cecilie Løberg (1854–1875) og for 2. gang 18. april 1879 med Agnete Katharine Kroepelien (1861–1905). Med henne fikk han sønnene godseier Wilhelm Mohr (1886–1978) og geograf Anton Mohr (1890–1968). Gift for tredje gang 15. februar 1907 med Aslaug Nyquist (1879-1959).

Forretningsvirksomhet
---------------------

Etter å ha fått en grundig handelsutdannelse trådte han i 1877 inn i det bergenske firmaet Aug. C. Mohr & Søn. Etter farens død i 1880 ble han sjef for firmaet sammen med onkelen Anthon Mohr. Etter onkelens død i 1890 ble han eneinnehaver, men opptok Christian Magnus Kjær som kompanjong i 1897. I 1902 trådte han ut av firmaet. I Mohrs tid ble firmaet opparbeidet til å være Norges største kornimportør, særlig ved å utnytte kornmarkedene ved Svartehavet.

Conrad Mohrs legat
------------------

24. september 1917 stiftet Mohr «Conrad Mohrs legat» med en egenkapital på én million kroner. Rentene av legatet skulle anvendes til reisestipender for forfattere, skuespillere, malere, billedhuggere og journalister, samt for personer som ville studere sosialismen. Forslag til utdeling skulle komme fra bestyrelsen i Norsk forfatterforening, Norsk Skuespillerforbund, Bildende kunstnere, Norges presseforbund og Norges sosialdemokratiske arbeiderparti. Legatet ble senere slått sammen med A.C. Houens legat og heter i dag *Anton Christian Houens og Conrad Mohrs legat for kunstnere*.

Utmerkelser
-----------

Conrad Mohr ble i 1887 utnevnt til tysk konsul og hadde ofte befatning med den tyske keiser Wilhelm II under dennes reiser i Norge. I 1918 ble han tysk generalkonsul. Et portretthode av ham, utført av Sofus Madsen, står ved Lille Lungegårdsvann i Bergen. Conrad Mohrs vei på Minde i Bergen er oppkalt etter ham.

Kilder
------

* *Illustreret norsk konversationsleksikon*, bind V, sp. 820–21. Kristiania: Aschehoug, 1912.
* *Salmonsens leksikon, Anden Udgave*, bind XVII, s. 162. København: J. H. Schultz, 1924.

Litteratur
----------

* A. M. Wiesener: *Slegten Mohr fra Bevern*. Bergen: John Griegs bogtr. 1909.
* Christian Mohr: *Familien Mohr fra Bergen*. Oslo, 1953.
* Wilhelm Mohr: *Mine livserindringer*. John Griegs Boktrykkeri, Bergen, 1969.

Eksterne lenker
---------------

* Anton Christian Houens og Conrad Mohrs legat for kunstnere Arkivert 5. november 2011 hos Wayback Machine.
* Slektsside for Aslaug Nyquist[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Engebret Christiansen Askjem** (født 1808 i Norderhov, død 1881) – på folkemunne kalt **Spitulanus** – var en norsk eventyrforteller. Han var en av kildene til Jørgen Moe under arbeidet med *Norske Folkeeventyr*.

Engebret Askjem var født på plassen Askjem i Norderhov. Denne plassen var ei tid småbruk/hjemmeseter under gården Mo i Hole. Far til Jørgen Moe var fra Vestre Vaker, naboeiendom til Askim. Han giftet seg til Mo i Hole. Eiendommen som nå heter Askimveisten ble i 1965 slått sammen med Store Vaker. Etter å ha livnært seg som skomaker, flytta han til nabosoknet Hole, og var i mange år gardsbestyrer på storgarden Stadum.

I 1838 skrev Jørgen Moe opp eventyr etter Askjem, og vi vet sikkert at «De tre prinsesser i Hvittenland» og «Gudbrand i Lia» er etter han.
Enkelte hevder at modellen til Gudbrand i Lia var han sjøl. 

Portal: Litteratur
**Gustav Adolf Dahl** (født 17. januar 1855 i Vestby, død 19. august 1887), også kjent som **Doffen Dahl**, var en norsk forfatter.

Gustav Adolf Dahl ble student i 1873 og debuterte i *Nyt norsk Tidsskrift* i 1878 med noen «Farveskizzer». Året etter utkom skuespillet *Eva* (som Henrik Ibsen omtalte i et personlig brev til Dahl våren 1880). Det ble i 1881 oppført på Christiania Theater, som senere også oppførte enakteren *Ungt Blod*. I 1880 oppholdt han seg i København og München for å studere litteratur og teater. Hans senere forfatterskap innskrenket seg til en del noveller i *Nyt Tidsskrift*.

Tre av Dahls noveller ble utgitt i bokform i 1991.

Verker
------

* *Eva* (1879)
* *Ingen fin natur: 3 noveller* (1991)

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon*, 1. utg. bind IV, s. 806. Kjøbenhavn: Brødrene Salmonsen, 1895.
* *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utg. bind V, s. 427. København: J. H. Schultz, 1916.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Gustav Adolf Dahl i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Fredrik Anders Johan Orvin** (født 14. januar 1909 i Mosjøen, død 10. februar 1992) var en norsk diplomat.

Han var sønn av politimesteren i byen, Ole Tobias Olsen (1878–1940) og ho Anna Anderssen (1876–1958). Geologen Anders K. Orvin (1889-1980) var hans onkel. Familien Olsen skiftet etternavn omtrent 1915.

Etter examen artium 1926 og cand.jur. 1932 var han visekonsul i Shanghai 1935–1938 og visekonsul i Marseille 1938–1939. Han tok utenriksdepartementets aspirantkurs 1939 og tjenestegjorde i tre år i Shanghai 1939–1942. Han tjenestegjorde deretter som sekretær i Utenriksdepartementet i London fra 1942 til 1945. Han var deretter legasjonssekretær ved legasjonen i Helsingfors 1945–1946, ved legasjonen i Roma 1946–1948 og var konsul i Bombay 1948–1956 (generalkonsul fra 1952). Orvin var sendemann til Bogotá i Colombia 1956–1960 med sideakkreditering til Caracas i Venezuela og Quito i Ecuador. Fra 1960 til 1966 var han sendemann til Egypt med fire-fem sideakkrediteringer. Fra 1968 var han generalkonsul i Cape Town. 

Orvin var kommandør av St. Olavs Orden (1969).

Referanser
----------

1. ↑  Orvin, Fredrik i Hvem er Hvem 1973.
2. ↑  Dødsdato hentet fra gravferdsetaten i Oslo.
3. ↑  Lokalhistoriewiki har både bilde og lengre omtale.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Ragna Heyerdahl Hørbye, antagelig ca. 1920-1925. Bildet befinner seg i Oslo Museums samlinger. Fotografen er ukjent.
**Ragna Oluffa Heyerdahl Hørbye** (født 15. september 1861 i Furnes i Hedmark, død 8. desember 1950 i Oslo) var en norsk politiker og forfatter. Hun representerte partiet Frisinnede Venstre i bystyret i Oslo, og møtte også som vararepresentant på Stortinget. Da hun døde ble hun gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, familie

Ragna Heyerdahl var datter av Harald Heyerdahl (1824–1886) av slekten Heyerdahl) og Marie Lithander. Hun fikk muligheten til å utdanne seg, og studerte språk i utlandet. I 1889 giftet hun seg med øyenlege Jens Ludvig Hørbye (1856–1925). Hennes yngste datter Ragna Heyerdahl Hørbye giftet seg med Gudbrand Østbye.

### Politisk virke

Fra 1920 til 1928 var hun medlem av Oslo bystyre. Hun var medlem av Frisinnede Venstres sentralstyre fra 1918 til 1929. Hun møtte som vararepresentant til Stortinget fra 1925 til 1930. Ved stortingsvalget i 1924 ble hun tredje vara på felleslisten til Frisinnede Venstre og Høyre. I 1927 ble hun fjerde vara. Da Frisinnede Venstre stilte sin egen liste til stortingsvalget i 1930 stod Ragna Hørbye som andre kandidat på listen, bak Anton Wilhelm Brøgger. Ingen av dem ble innvalgt til Stortinget.

### Forfatterskap

Ragna Heyerdahl Hørbye virket også som skjønnlitterær forfatter. I 1885 ga hun ut *Novelletter*, og i 1894 kom samlingen *Nye novelletter*.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 821[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norges leger, www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dødsdato fra gravferdsetaten i Oslo
4. ↑  Steenstrup, Bjørn, red. (1930). «Hørbye, Ragna». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 202.
5. ↑  «80 år». *Aftenposten*. 15. september 1941. s. 3.
6. ↑  Steenstrup, Bjørn, red. (1930). «Østbye, Gudbrand». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 584.
7. ↑  Carstens, Svein (1987). *Det Frisinnede Venstre 1909–1927*. Trondheim: Universitetet i Trondheim.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Ragna Hørbye i BIBSYS


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Elers' Kollegium** er et kollegium i den middelalderske del av København og det har adresse Store Kannikestræde 9. Kollegiet huser 20 studenter fra Københavns Universitet eller Danmarks Tekniske Universitet. Kollegiet er delvis administrert av København Universitet, og bare studenter som har studert i minst 2 år, kommer i betraktning.

Elers' Kollegium er kjent for å være stedet hvor Henrik Steffens holdt sine foredrag om filosofi og poesi i 1802 til 1803. Disse foredragene er tillagt stor betydning som starten på Den danske gullalder.

Historie
--------

Jørgen Elers var etatsråd og levde 1647-1692.
Han og ektefellen hadde mistet de tre barna sine; et mens det enda var barn. Under katastrofebrannen på Sophie Amalienborg i april 1689 mistet de de to siste. 

29. november 1691 bestemte Elers seg derfor for å utstede retningslinjer for et kollegium som skulle opprettes etter hans og ektefellens død. Kollegiet fikk navnet *Collegium Elersianum*. Ektefellen levde til september 1700 og da tok man fatt på opprettelsen av kollegiet. Selve bygningen ble oppført i 1702-05. Dessverre fikk det ikke stå lenge ettersom det ble herjet av brann under bybrannen i 1728. Kun to små hus er bevart av det opprinnelige. 

Kollegiet ble bygget opp igjen under arkitekt J.C. Kriegers ledelse og han klarte å gjenskape det ytre slik det opprinnelig hadde vært. Bygningen er fredet.

Referanser
----------

1. 1 2  Claus M. Smidt og Mette Winge: *Hen over torv og gade - Mennesker og huse i Guldalderens København*, side 158, ISBN 87-00-25216-6
2. ↑  «Vilhelm Andersens guldalderkonstruktion» Arkivert 16. juli 2011 hos Wayback Machine. fra Adl.dk, *Arkiv for Dansk Litteratur*
3. ↑  Jørgen Elers hos DBL
4. ↑  Københavns historie Arkivert 7. oktober 2007 hos Wayback Machine.
5. ↑  Fredningssag / Elers Kollegium, Store Kannikestræde 9 fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 21. juni 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Kollegiets offisielle hjemmeside

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**Partikulærkassen** (også **Chatolkassen**) var et pengefond under det danske eneveldet som sto til kongenes personlige rådighet og var adskilt fra statskassen. Partikulærkassen eksisterte fra 1699 til 1848 da eneveldet falt.

Partikulærkassen sto til kongenes disposisjon til dekning av deres personlige utgifter. De første årene ble pengene mest benyttet til innkjøp av kunst. Det kunne hende at kongen tilsto midler fra kassen til foretagender av offentlig eller halvoffentlig karakter, slik som offentlige byggeforetagender m.m. 

Partikulærkassens inntekter kom fra forskjellige offentlig inntekter, som inntekter fra Øresundstollen, den nordenfjeldske tollen i Norge, schutzgeld for jøder m. m. Til partikulærkassen ble også innbetalt beløpene som var prisen for å bli adlet av unionskongen på 1700-tallet, bl.a. fra Ancher for adelsnavn Anker, Gelmuyden for Gyldenkrantz, Hagerup for Gyldenpalm og Leopoldus for Løvenskiold, ifølge Albert Fabritius: *Danmarks Riges Adel*, København 1946, side 52, 55 og 57.

På 17-og 1800-tallet fikk en del danske og norske forfattere bidrag fra Partikulærkassen. Johan Nordahl Brun fikk 100 riksdaler som en oppmuntring etter at Det kongelige Teater hadde hatt premiere på hans stykke Zarine den 17. februar 1772. Salmedikteren Birgitte Cathrine Boye mottok støtte to ganger; både i 1778 og 1780 og begge ganger mottok hun 100 riksdaler. 
I 1842 ble forfatteren Christian Winther tilstått 600 riksbankdaler årlig. Han skulle motta beløpet inntil han fikk en fast ansettelse, noe som først inntraff 11 år senere, i 1853.

Kilder
------

* Partikulærkassen fra Salmonsen
* Om partikulærkassen fra Litteraturpriser.dk

Portal: Danmark
**Heinrich Gottlieb Ludwig Reichenbach** (født 8. januar 1793 i Leipzig, død 17. mars 1879) var en tysk botaniker og ornitolog.

Ludwig Reichenbach var sønn av Johann Friedrich Jakob Reichenbach, forfatteren i 1818 av den første gresk-tyske ordbok, og far til Heinrich Gustav Reichenbach, også han botaniker og en anerkjent spesialist på orkidéer.

Fra 1810 studerte Reichenbach medisin og naturvitenskap ved Universitetet i Leipzig. Han var praktiserende lege 1818 og i 1820 ble han utnevnt til direktør for Dresden naturhistoriske museum og professor ved Medisinsk-kirurgisk høgskole i Dresden. Der forble han til 1862. Han ble senere grunnleggeren av Dresden botaniske hager (*Botanischer Garten der Technischen Universität Dresden*), og bidro til grunnleggelsen av Dresden Zoo. Det naturhistoriske museets zoologiske samlinger ble nesten fullstendig ødelagt av brann i 1849, men Reichenbach bidro til å erstatte den innen få år. Samlingen er grunnlaget for museets samlinger også i dag.

Reichenbach var en produktiv forfatter og en dyktig botanisk kunstner. Hans arbeider inngår i verkene *Iconographia Botanica Seu Plantae criticae* (1823–1832, 10 bind.), og i *Handbuch der speciellen Ornithologie* (1851–1854). Ved sitering av hans botaniske navn brukes gjerne forkortelsen Rchb.

Lundfiol *Viola reichenbachiana* Jordan ex Boreau er navngitt etter Reichenbach. Skjellryggsolfugl kalles på engelsk *Reichenbach's Sunbird*, og på latin *Anabathmis reichenbachii*.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 10726495v[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6hn2p3d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, oppført som Heinrich Gottlieb Ludwig Reichenbach, RKD kunstner-ID 336933, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. april 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* artikkel i *Nordisk familjebok*, 1915

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** Botanist **·** CiNii
 |
*For Finanstilsynet i Danmark, se Finanstilsynet (Danmark)*

**Finanstilsynet** (frem til 21. desember 2009 **Kredittilsynet**) er en norsk statlig etat som fører tilsyn med foretak og markeder for å bidra til finansiell stabilitet og velfungerende markeder. Finanstilsynet er et selvstendig myndighetsorgan som arbeider med utgangspunkt i lover og vedtak fra Stortinget. 

Finanstilsynet deltar også i et internasjonalt samarbeid. Dette er viktig for å kunne føre et relevant og effektivt tilsyn med en stadig mer integrert finanssektor.

Tilsynets jurisdiksjon omfatter banker, finansieringsselskaper, kredittforetak, forsikringsselskaper, pensjonskasser, verdipapirforetak, verdipapirfondsforvaltning og markedsadferd i verdipapirmarkedet, børser og autoriserte markedsplasser, oppgjørssentraler og verdipapirregistre, eiendomsmeglingsforetak, inkassoforetak, regnskapsførere og revisorer.

Bjørn Skogstad Aamo var direktør i Kredittilsynet fra 1993 til åremål gikk ut våren 2011. Morten Baltzersen tiltrådte som finansdirektør fra 15. august 2011, og gikk av i august.2023 hvor han ble erstattet av Per Mathis Kongsrud.

Organisasjon
------------

Styret i Finanstilsynet har det overordnede ansvaret for virksomheten. Finanstilsynet ledes av finanstilsynsdirektør Per Mathis Kongsrud. Tilsynet er inndelt i fire avdelinger og en kommunikasjonsstab. Avdelingene er igjen delt inn i seksjoner som ledes av en seksjonssjef.

* Administrasjonsavdelingen er ledet av direktør Nina Moss.
* Avdelingen for bank- og forsikringstilsyn er ledet av konst. direktør Anders Hole.
* Avdelingen for digitalisering og analyse er ledet av direktør Knut Haugan.
* Avdelingen for markedstilsyn er ledet av direktør Anne Merethe Bellamy.
* Kommunikasjonsstaben er ledet av kommunikasjonsdirektør Lisbeth Strand.
* Juridisk direktør Cecilie Ask

Referanser
----------

1. ↑  Finanstilsynets historie Arkivert 6. november 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
3. ↑  Morten Baltzersen tilsett som Finanstilsynsdirektør i dag 01.04.2011
4. ↑  «Organisasjon - Finanstilsynet». Finanstilsynet. 22. juni 2016. Besøkt 4. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Etater underlagt Finansdepartementet i Norge |
| --- |
| 
* Direktoratet for forvaltning og økonomistyring
* Finanstilsynet
* Folketrygdfondet
* Skatteetaten
* Statens pensjonsfond
* Statistisk sentralbyrå
* Tolletaten

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**KROM – Norsk forening for kriminalreform** ble stiftet i 1968 og er en partipolitisk og religiøst uavhengig forening som skal arbeide for en menneskeverdig og human kriminalpolitikk. Sosiolog Thomas Mathiesen var formann i foreningen 1968-1973, og regnes som en av foreningens opphavspersoner sammen med blant andre Jens Bjørneboe og filosof Odd Wormnæs.

KROM arbeider for å avskaffe reaksjonssystemet i sin nåværende form og motarbeider at nye og fengselsliknende systemer eller tvangsordninger oppstår. På kortere sikt arbeider KROM for reformer i straffesystemet og frihetsberøvelsen. KROM skal også tjene som talerør for nåværende og tidligere fanger og fremme deres generelle rettigheter og krav.

Referanser
----------

1. ↑   Enhetsregisteret, «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret», besøkt 27. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Thomas Mathiesen (2020). *Solospill og fellesskap – En faglig selvbiografi*. Novus. s. 117–154. ISBN 9788283900385.
3. ↑  KROM-KONFERANSEN 50 år med KROM. Advokatbladet.no Publisert 17. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Annen betydning: Kjølhaling (skipsfart)
Kjølhaling.
**Kjølhaling** (fra nederlandsk *kielhalen*) var en avstraffelse og torturmetode brukt på skip. Offeret ble festet i et tau og dratt under skroget på tvers av kjølen av båten til vedkommende kom opp til overflaten på den andre sida. En kunne i enda alvorligere tilfeller også bli kjølhalt langsetter kjølen.

Kjølhaling langs kjølen var vanligvis en dødsstraff, siden det kunne ta så mye som tre minutter eller mer å trekke synderen under fartøyet. I de fleste tilfeller var kjølhaling en uoffisiell straff, ilagt av kapteinen som representerte loven ombord. Det skal ifølge mytene også ha vært straff for sjørøvere.

Kjølhaling var en lovlig straffemetode i den nederlandske marinen. Den som ble kjølhalt ble dratt tverrskips, raskt nok til at han ikke druknet, men langsomt nok til at det var en prøvelse da den som ble kjølhalt også ble oppskrapt av skjell og rur på skroget. Hvis skipets lege tillot det, kunne straffen gjentas. Den første offisielle beskrivelsen av kjølhaling er i en hollandsk forordning av 1560, og straffen ble ikke formelt avskaffet før 1853. Kjølhaling ble også praktisert i den britiske Royal Navy og den franske marinen inntil 1720–1750. Britiske krigsskip skal ha innført ordningen allerede på 1000-tallet. I tillegg til den britiske marine, skal også britiske handelskompanier som Det britiske ostindiske kompani og Afrikakompaniet ha brukt metoden.

Se også
-------

* Gå planken
* Kalfatring

Eksterne lenker
---------------

* Om gamle straffemetoder til sjøs (på engelsk)
* Oppslagsordet «Kölhala» i *Nordisk familjebok* fra 1911 (på svensk)
* Oppslagsordet «Kölhala» i *Svenska Akademins ordbok* (på svensk)
* Oppslagsordet «Kølhale» i *Ordbog over det danske sprog 1700-1950* (på dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Det Werenskiold—Huitfeldtske gravkapell hvori Karen og hennes mann hviler i sandstenssarkofager med marmorlokk  Foto: Bjoertvedt 
**Karen de Werenskiold** (født 3. juni 1700, død 1778 på Næstved Sortebrødrekloster) var en dansk-norsk adelsdame, gift Huitfeldt.

Familieforhold
--------------

Hun var datter av konferensråd Niels Werenschiold til Hafslund (1669–1741) og Elisabeth de Tønsberg (1673–1742). Den 15. september 1719 giftet hun seg i Marstrand med offiseren Hartvig Huitfeldt, som overtok setegården Hafslund ved svigerfarens død. Med ham fikk hun barna Sophie Rigborg Huitfeldt (1723–1776) og Matthias Wilhelm Huitfeldt (1725–1803).

Overhoffmesterinne
------------------

Hartvig selv døde i 1748, hvoretter Karen solgte Hafslund og flyttet til Danmark. Her kjøpte hun *Næstved Sortebrødrekloster*, et tidligere dominikanerkloster som etter reformasjonen var blitt omdannet til en mindre herregård. I 1755 ble Karen dame de l'union parfaite, og var i årene 1757–1767 overhoffmesterinne hos dronning Juliane Marie. Hun døde på herregården i Næstved, og hennes lik ble ført til Norge. Her ble hun begravet sammen med sin mann i det Werenskiold—Huitfeldtske gravkapell, oppført 1753 på kirkegården ved Skjeberg kirke.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «*Karen Nielsdatter de Werenskiold*, Skeel & Kannegaard Genealogy. Besøkt 20. nov. 2013». Arkivert fra originalen 18. mai 2014. Besøkt 20. november 2013.
3. ↑  *Huitfeldt, Hartv.*, Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  Sigrid Marie og Håkon Christie: *Skjeberg kirke*, norgeskirker.no. Besøkt 20. nov. 2013

Portaler: Danmark | Norge
**Stalsberghagen gravlund** ligger langs Øvre Rælingsvei, på grensen mellom kommunene Lillestrøm og Rælingen. Gravlunden ble tatt i bruk i 1901 og er hovedgravlund for Lillestrøm. Den betjener også nordre del av Rælingen kommune.

Et enkelt kapellbygg fra 1903 tegnet av Olav Olson ble på 1950-tallet avløst av et nytt kapellbygg, som også inneholder krematorium. Bygget ble tegnet av Jan Inge Hovig, oppført av entreprenør Harry Bråthen og innviet 29. oktober 1958. Dette er Store kapell med 200 sitteplasser, og det ble i 1990 supplert med et bygg som inneholder Lille kapell med 50 sitteplasser. Begge kapellene har livssynsnøytral utsmykning.

Krematoriedriften skjer i samarbeid med Lørenskog og Rælingen kommuner, og det utføres kremasjoner også for andre kommuner. Dette er det eneste krematoriet i drift på Romerike. Krematoriet ble i 2006 oppgradert av Arkitektene AS i samsvar med nyere tiders utslippskrav. Anlegget ble pusset opp utvendig i 2009–10.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. Lovdata

Eksterne lenker
---------------

* Lokalhistoriewiki
* Lillestrøm kommune
* Lørenskog kommune om Store kapell
* Lørenskog kommune om Lille kapell
**Diderich Cappelen Møystad** (født 11. desember 1890 på Elverum, død 28. desember 1956 samme sted) var norsk forstmann, motstandsmann under krigen som bygde opp Milorg i Østerdalen.

Etter eksamen fra Evenstad skogskole i 1912 og examen artium 1914 ble han forstkandidat ved Norges landbrukshøgskole 1917, før han i 1918 startet Diderich Møystads Skogkontor. Han var også skogtaksator (frilans) for Greåker Cellulosefabrik, Torp Brug og Anders Kiær, og viseformann i Autoriserte Skogtaksatorers Forening. Fra 1923 drev han også med tømmeroppkjøp og var frem til 1930 styremedlem i Norske Skogkontorers Forening. Han var bosatt på Elverum (adresse Vesterbø) der han også satt i ligningsnemnda.

Han startet sin egen motstands-organisasjon lenge før han fikk kontakt med ledelsen i Milorg. Fra juli 1942 til august 1944 var han sjef for distrikt 24. Han måtte til slutt flykte til Sverige. Han hadde røket uklar med Jens Christian Hauge og følte seg tilsidesatt i motstandsarbeidet i Stockholm.

Han var sønn av Hans Møystad og Marthine Emerentze Cappelen, og gjennom sin mor av slekten Cappelen. Diderich giftet seg etter endt utdannelse 1918 med Elisabeth Johanne Karoline Bull (født 1898), datter av offiser og forsvarsminister Karl Bull (1860–1936). Hans søster Jeanette Møystad var gift med Georg Jacob Falck Bull bror av hans kone Elisabeth. 

Diderich Møystad var bror av Oliver Cappelen Møystad (1892–1956), bonde og politiker i Nasjonal Samling, som senere ble rikshirdsjef. I juni 1940 rykket Diderich inn en annonse i *Aftenposten*, *Østlendingen*, *Hamar Arbeiderblad* og *Hamar Stiftstidende* hvor det blant annet sto: «Jeg, Diderich Cappelen Møystad, gjør herved kjent at jeg ikke har noe å gjøre med min bror, Oliver Cappelen Møystad. Vi står for hver vår politiske retning.»

Referanser
----------

1. ↑  «Slektinfo». [*død lenke*]
2. ↑  «Møystad, Diderich». Hvem er Hvem, 1948.
3. ↑  *Studentene fra 1914 : utgitt til fem-og tyveårsjubileet*.
4. ↑  «Møystad, Diderich Cappelen». Merkantilt biografisk leksikon 1935.
5. ↑  Jon Vegard Lunde (1998). *Hjemmefronten på Hedmarken og i Østerdalen, bind 1: Motstand og ikke-motstand, 1940-1942*. Lillehammer. s. 306.

Kilder
------

* Jon Vegard Lunde. *Det har lett for å gå godt: Hjemmefronten på Hedmarken og i Østerdalen*. Bind 2. ISBN 82-990966-4-2

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Dekorert klubbe (knokkel fra urokse fra Ryemarksgård i Jystrup sogn) viser kanskje en rekke gravide kvinner.
**Maglemosekulturen** er en betegnelse på en kultur fra Nordens eldste steinalder, ca. 7500-6000 f.Kr. oppkalt etter funnstedet Maglemose (= Stormyr) rundt ti km nordvest for Slagelse i Vest-Sjælland, utgravd av Georg Sarauw i 1900. Maglemosekulturen brukes også som betegnelse på funn fra England, Tyskland Nederland og Polen. Den etterfulgte Ahrensburgkulturen og ble avløst av Kongemosekulturen som med stor sikkerhet var deres etterkommere. Disse ble etterfulgt av Ertebøllekulturen som jaktet og fisket hovedsakelig langs kystene.

Maglemosekulturen etterlot seg boplasser og redskaper av bein og horn. Mange av funnene ble gjort i Åmosen (= Bekkemyren) mellom Holbæk og Sorø, Sjællands største myr med mengder av kulturarv av nasjonal og internasjonal betydning. Under torven i den 36 km² store myren i kupert morenelandskap er det funnet menneskeskjeletter, boplasser, redskaper og avfall fra steinalderen. Oldsaker av tre, bein og hjortetakk er funnet bevart, noe som svært sjeldent forekommer, og har gitt et detaljert innblikk i jeger- og samlerkulturene. Ikke noe annet sted i Europa er det gjort så mange funn fra tidsperioden for 5.000-11.000 år siden.

På noen av boplassene er det funnet menneskeknokler, men hele begravelser er sjeldne. Kanskje flyttet folk ut til kysten om vinteren for å jage seler. Slike kystboplasser er borte nå, oversvømt av senere havstigninger. Maglemosekulturens dekorasjoner, f.eks på smykker eller amuletter av rav, er geometriske figurer, stiliserte dyr og mennesker.

I 1936 ble Klosterlund-boplassen på nordbredden av Bølling-sjøen utgravd og antatt å være Danmarks eldste kjente boplass. Den tidlige Maglemosekulturen ble dermed kjent som «Klosterlundfasen».

Referanser
----------

1. ↑  «Magiske mønstre: Gravide kvinner fra Ryemarksgård?»
2. ↑  Ole Grøn: *The Maglemose culture*
3. ↑  Andersen, Søren H.: «Maglemose-kulturen» i *Den Store Danske* på lex.dk. Hentet 3. januar 2023 fra
4. ↑  Maglemosekulturen og andre steinaldersamfunn
5. ↑  Naturparken «Åmosen»
6. ↑  Funn i Åmosen
7. ↑  «Slik bodde man i maglemosetiden»
8. ↑  «Amuletter av rav», Nationalmuseet
9. ↑  Pedersen, Vibeke Juul: «Klosterlundbopladsen» i *Trap Danmark* på lex.dk. Hentet 3. januar 2023 fra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
***En glad gut*** er en fortelling av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i 1860. Den er en av Bjørnsons bondefortellinger.

> Øyvind hette han, og gråt da han ble født. Men alt da han satt oppreist på morens fang, lo han, og når de tente lys om kvelden lo han så det sang, men gråt når han ikke fikk komme bort til det. «Av den gutten må der bli noe rart,» sa moren
> 
> 
> Åpningssetningene
> 
> 

Hovedpersonen *Øyvind Plassen* er en husmannsgutt som ad utdanningens vei – utdanning på landbruksskole – omsider vinner et fotfeste i livet, og derigjennom også sin elskede Marit, gårdjenta. Ved siden av de to og deres foreldre er det særlig Øyvinds eldre venn og rådgiver *Bård skolemester* som trer frem i historien.

Edvard Beyer skriver i *Norges litteraturhistorie* at «*Historien har lyrisk stemning, særlig scenene fra barndommen. Bård skolemester hører til Bjørnsons fineste portretter. Men tegningen av hovedpersonen lodder ikke så dypt som i Arne, og de siste kapitlene er preget av hastverk. […] Kritikerne hadde mange godord, og med sin freidige tone og sitt enkle budskap – «Løft ditt hode, du raske gutt», «Elsk din neste, du kristensjel» – er En glad Gut kanskje den mest avholdte av alle Bjørnsons fortellinger.*»

Film og TV
----------

*En glad gutt* ble filmatisert i 1932 i anledning hundreårsjubiléet for Bjørnstjerne Bjørnsons fødsel. Tore Foss spilte hovedrollen som Øyvind. Dette var en av de første lydfilmene i Norge.

Filmen har blitt vist en rekke ganger på TV, sist gang søndag 24. desember 1978.

Referanser
----------

1. ↑  Beyer, Edvard (1975). *Norges litteraturhistorie. Bind 3: Fra Ibsen til Garborg*. Oslo: Cappelen. s. 115. ISBN 8202030064.

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1868 hos Nasjonalbiblioteket.
* Utgaven fra 1907 hos Prosjekt Runeberg.

  


|  |
| --- |
| **Bjørnstjerne Bjørnsons** *Bondefortellinger* |
|  *Synnøve Solbakken* (1857) | *Arne* (1859) | *En glad gut* (1860) | *Faderen* (1860) | *Et farlig frieri* (1860)  | *Thrond* (1860)   |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Pauline Matilde Theodora Bajer** (født 4. januar 1840 i Næstved, død 4. mars 1934 i København) var en dansk kvinnesaksforkjemper og fredsforkjemper.

Hun ble født i Frederikseg i Næstved. Hun giftet seg med Fredrik Bajer, mottager av Nobels fredspris i 1908. De hadde kjent hverandre siden ungdommen og samarbeidet i sitt politiske virke både i freds- og kvinnesaken. Hun var sammen med ektefellen medstifter av Dansk Kvindesamfund i 1871, og var en periode leder av foreningen. I 1885 var hun sammen med Elisabeth Ouchterlony sentral medstifter av Kvindelig Fremskridtsforening, som arbeidet for kvinners stemmerett.

Hun var også aktiv i Dansk Fredsforening, sammen med ektefellen. Hun deltok også på flere internasjonale fredskongresser.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk Kvindebiografisk Leksikon, Dansk kvinnebiografisk leksikon-ID Matilde\_Bajer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Matilde Majer». *Dansk kvindebiografisk leksikon*. Besøkt 26. oktober 2023.
3. ↑  «Matilde Majer». *Den Store Danske*. Besøkt 26. oktober 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |
Hana kirke
**Hana prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sandnes prosti. Det omfattet sogn i Sandnes kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Hana kirke.

Hanas kirkesogn er nå en del av Sandnes kirkelige fellesråd, og underlagt Sandnes prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Hana sognet fra gammelt av til Høyland sogn og sognekall. Etter at menigheten hadde lønnet prest på egenhånd og avholdt gudstjenester i midlertidige lokaler i en årrekke, ble Hana kirke vigslet den 24. august 1997, og samtidig ble Hana sogn utskilt fra Høyland som eget prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hana

Referanser
----------

1. ↑  Åsland, Ragnar (2013). *Kirkene i Rogaland*. Dreyer bok. s. 135. ISBN 9788293193272.
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Norsk Bokmannslag** er en forening for nynorskforfattere. Foreningen ble stiftet 11. mars 1910 med formål å fremme litteratur på landsmål. Første formann var Idar Handagard. Foreningen hadde ved stiftelsen 41 medlemmer, og Sven Moren ble «skrivar».

Yrkesmållag
-----------

Allerede i 1899 hadde det vært diskutert om man skulle opprette et mållag for lærere. Men dette ble avvist, man mente det var bedre om lærerne arbeidet for saken uten å skape egne organisasjoner. Men i 1910 så forfattere som skrev på nynorsk behovet for å stå sammen for å fremme sine interesser. Dette inspirerte folk i andre yrker til å gjøre det samme. Bladmannalaget var det neste som ble etablert, det skjedde på årsstevnet for Noregs Ungdomslag i Skien i 1913. I 1916 ble et lærermållag dannet, og siden kom mållag på løpende bånd for ulike yrkesgrupper: Telegrafmållaget, Lensmanssmållaget, Norsk Prestemållag, mållag for ansatte i departement, postvesen og jernbane, samt mellom ordførere, ingeniører, apotekere, leger og jurister.

Medlemskap i Forfatterforeningen
--------------------------------

Etter en strid mellom Norsk bokmannslag og Den norske forfatterforening utnevnte regjeringa tre menn fra Norsk bokmannslag til å være med i Forfatterforeningens litterære råd. En av disse var Sven Moren, som satt i rådet fra 1915 til 1928. Etter dette ble lagets medlemmer også medlemmer i Den norske Forfatterforening.

Ledere
------

* Idar Handagard 1910 til ?
* Sven Moren 1913 til 1916
* Olav Hoprekstad 1917 til 1930[]
* Halvor Floden 1931 til 1956
* Olav Dalgard 1963 til 1973, kanskje lenger

Referanser
----------

1. ↑  Norfrid Joleik: *Identitet, nasjon, profesjon : Albert Joleik si redaktørrolle i eit motkulturelt og profesjonssosiologisk perspektiv* Hovedoppgave i medievitenskap Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Informasjon i artikkelen om Sven Moren i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Sven Moren hos SNL
4. ↑  Halvor Floden hos snl.no fra Norsk biografisk leksikon
5. ↑  Om Olav Dalgard i Hvem er Hvem 1973
Perlemorsky
Perlemorsky sett vestover fra Oslofjordområdet. *Foto: Kjetil Lenes*
Perlemorsky sett over Asker.  
*Foto: Mathias Midbøe*
Perlemorskyer, Elverum.
**Perlemorskyer** eller **polarstratosfæriske skyer** er skyer som blir dannet om vinteren i stratosfæren i høyder på 25 000–30 000 meter, og ligger dermed dobbelt så høyt som cirrusskyer i troposfæren.

Danning
-------

Stratosfæren er svært tørr, og skyer, som er svært vanlig i troposfæren, oppstår sjelden. I den ekstremt kalde polarvinteren kan det dannes forskjellige stratosfæriske skyer som blir klassifisert ut fra den fysiske tilstanden eller kjemiske sammensetningen.

Perlemorskyer blir dannet i svært lave temperaturer, under −78 °C. Temperaturen kan bli så lav i den lavere stratosfæren om vinteren. I Antarktis kan temperaturer under −88 °C ofte danne perlemorskyer type II. Så lave temperaturer er ikke vanlig i Arktis. På den nordlige halvkule kan kraftig vind over fjell skape fjellbølger som forplanter seg oppover i atmosfæren. Der luften stiger mot bølgetoppene, blir luften ekstra avkjølt, og den svært tørre luften kan kondensere til skyer som linseskyer, Altocumulus lenticularis.

Siden disse skyene blir dannet svært høyt, kan solen skinne på dem fra under horisonten. Solstrålene blir brutt i iskrystallene på samme måte som når lys går gjennom et prisme, og et flott fargespekter oppstår. Man kan best se perlemorskyer når sola er like under horisonten.

Forskjellige perlemorskyer
--------------------------

Perlemorskyer er klassifisert i tre typer (Ia, Ib og II) etter den kjemiske sammensetningen av skyene.

* Type I inneholder salpetersyre og vann.
	+ Type Ia består av krystaller som er dannet av salpetersyre og vann.
	+ Type Ib har skydråper som i tillegg inneholder svovelsyre.
* Type II består bare av is.

Se også
-------

* Lysende nattskyer

Referanser
----------

1. 1 2  Pedersen, Kamilla (20. januar 2012). «Slik oppstår perlemorskyer». *NRK*. Besøkt 19. desember 2023.

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |