recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Rainbow Bridge
**Niagara Falls International Rainbow Bridge**, kjent som. **Rainbow Bridge** er en buebro over Niagara-elven, og er et av verdens mest berømte turistområder. Den forbinder byene i Niagara Falls, New York, USA (mot øst), og Niagara Falls, Ontario, Canada (vest).

Konstruksjon
------------

Rainbow Bridge ble bygget i nærheten stedet hvor den tidligere Honeymoon Bridge lå. Denne kollapset 27. januar 1938 på grunn av stor isdannelse i elva.
En felles kanadisk og amerikansk kommisjon hadde vurdert en ny bro for å erstatte den, og kollapsen førte til et hasteprosjekt. 

Gravert tekst på broen med en bibelsk referanse til regnbuer (klikk på bildet for å lese)
Arkitekten Richard (Su Min) Lee ble valgt (og han ble benyttet igjen for Lewiston-Queenston Bridge, ca 10 km nedstrøms). Kong Georg VI og dronning Elizabeth besøkte Niagara Falls som en del av statsbesøket til Canada i 1939 og dedikerte et monument som ble reist for å feire anledningen. Byggingen begynte i mai 1940. Broen ble offisielt åpnet 1. november 1941.

Opprinnelsen til broens navn er ukjent, med en mulig kilde som T. B. McQuesten, senere leder av *Niagara Parks Commission*. En gravering på den kanadiske siden av broen har et bibel-sitat fra Første Mosebok, som refererer til en *«bue i skyene»*. Uavhengig av dets opprinnelse, NRBC brukte navnet så tidlig som i mars 1939.

Beskrivelse og spesifikasjoner
------------------------------

*New York State Department of Transportation* betegner broen som NY 955A, mens *Ontario Ministry of Transport* betegner den som en del av Riksvei 420 (og den opprinnelige *Queen Elizabeth Way*), selv om den er atskilt fra resten av en regional vei. På den amerikanske siden avsluttes en rekke statlige og nasjonale ruter i et kryss foran broen. New York rute 104 og 384, samt den nordlige delen av Robert Moses State Parkway, alle ender ved det siste krysset før broen. US Route 62 opphører to kvartaler nord på route 104 som fortsetter til broen.
Komplekset på den kanadiske siden av Rainbow Bridge, med Rainbow Tower, har et stort klokkespill som høres flere ganger daglig.

Avgiften for å krysse broen er for en fotgjenger eller syklist 50 cent og 3,50 dollar for biler. Bompenger samles inn når en forlater USA. Fotgjengerbompenger samles inn i en automat når en forlater Canada.

Galleri
-------

* Brua sett fra den kanadiske siden.Brua sett fra den kanadiske siden.
* Brua sett fra Cave of the WindsBrua sett fra Cave of the Winds
* Broen og fossen om nattenBroen og fossen om natten

Bybildet
--------

Panorama av Rainbow Bridge i Niagara Falls som forbinder USA og Canada.

Referanser
----------

1. ↑  Stamp, Robert M. (1992). *Bridging the Border: Structures of Canadian–American Relations*. Toronto: Dundurn Press. s. 128. ISBN 1-55002-074-9.

Eksterne lenker
---------------

* Niagara Falls Bridge-Kommisjonen
* Google Maps utsikt over Rainbow Bridge
* Live Traffic Kameraet av Rainbow Bridge
* Bilder fra det Historiske Niagara Digitale Samlinger
* Rainbow Bridge hos *Structurae*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jean Marlene Saubert** (født 1. mai 1942 i Roseburg, Oregon, død 14. mai 2007 i Bigfork, Montana) var en amerikansk alpinist.

En kort tid midt på 1960-tallet var hun den dominerende utøveren på det amerikanske kvinnelandslaget. I 1963 ble hun amerikansk mester i utfor og storslalåm. Året etter vant hun samtlige fire titler i det amerikanske mesterskapet.

Hun markerte seg for første gang internasjonalt under VM 1962 i Chamonix da hun kom på sjetteplass i storslalåm. I februar 1964, under OL i Innsbruck, kunne hun feire karrierens største suksess. Hun utkjempet en hard duell med de franske søstrene Marielle og Christine Goitschel. I slalåm måtte hun se seg slått av begge søstrene, mens hun delte andreplassen med Christine Goitschel i storslalåm.

Saubert la opp etter VM 1966 i Portillo, der hun som best oppnådde en fjerdeplass.

OL-medaljer
-----------

* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Sølv Sølv i alpint, storslalåm, damer USAs flagg USA
* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Bronse Bronse i alpint, slalåm, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Jean Marlene Saubert, Find a Grave 19402665, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.iht.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jean Saubert – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jean Saubert – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jean Saubert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jean Saubert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jean Saubert – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jean Saubert – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Jean Saubert – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Sauda A-Lag** (stiftet 22. februar 1919) er et norsk idrettslag fra Sauda. 

Fotballaget benytter Sauda stadion til kampene. A-laget lå i 4. divisjon i 2005, men fikk ikke stilt lag i 2006. I 2007-sesongen måtte laget dermed starte i 7. divisjon. I 2008 stilte Sauda IL med 17 lag, og A-laget rykket opp til 5. divisjon.

Nye Sauda stadion stod klar våren 2009. Denne stadion har nytt kunstgress og har også muligheter for friidrett.

Høsten 2009 rykket Sauda sitt A-lag opp til 4. divisjon, etter å ha slått Ølen hjemme 5:2.
Valgte deretter i 2013 å gå ned i 5. divisjon, holder seg cirka midt på tabellen.

I sesongen 2015 er målet til Sauda A-lag å kjempe helt i toppen av tabellen.
Denne sesongen er det en splittet gruppe med yngre talenter, og mer rutinerte bautaer.

Spillertropp 2015
-----------------

* Stig Buer
* Are Petter Søndenå
* Tom Erik Håheimsnes
* Sverre Gjuvsland
* Jarl Larsen
* Øyvind Paulsen
* Vidar Jensen
* Tor Olaf Johnsen
* Kristian Haraldsen Årthun
* Eirik Birkeland
* Atle Mehus
* Stian Håheim
* Andre Lilleskog
* Daniel Hjertnes
* Kristoffer Bjelland
* Jonas Øvrebø
* Stian Nordvik
* Amund Løyning
* Roger Birkeland
* Filippo Ballarin
* Håvard Kaldheim
* Kristian Stråbø

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Hicory Corners** er et sted i Barry County i Michigan i USA. Folketallet var 322 ved folketellingen i 2010.

Historie
--------

Den første som bosatte seg på stedet var presten Moses Lawrence, som bygde hjemmet sitt i 1834 ved Lawrence Lake omtrent en halv *mile* øst for nåværende by. I 1837 ble det funnet store hickorytrær, noe som ga stedet navn. Solomon C. Hall bygde det første huset og ble byens første postmester i juli 1844.

Geografi
--------

i henhold til United States Census Bureau er Hickory Corners CDP areal totalt 2,1 kvadratmiles (5,4 km²), hvorav 0,004 kvadratmiles (0,01 km²), eller 0.28%, vann.

Steder av interesse
-------------------

Gilmore Car Museum, et museum for klassiske, biler ligger i krysset av M-43 og West Hickory Road. Museet omfatter Michigan Motor Sports Hall of Fame.

Kellogg Biological Station, som er en avdeling av Michigan State University, holder også til her.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Geographic Identifiers: 2010 Demographic Profile Data (G001): Hickory Corners CDP, Michigan». U.S. Census Bureau, American Factfinder. Besøkt 23. desember 2013.
2. ↑  Romig, Walter (1986) [1973]. *Michigan Place Names*. Detroit, Michigan: Wayne State University Press. ISBN 0-8143-1838-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
**N.M. Thune** er en norsk gullsmed- og urmakervirksomhet, etablert i 1857. De fleste utsalgene er lokalisert i Oslo og omegn, men finnes også i Bergen og Trondheim.

Firmaet er oppkalt etter Nilius Martinius Thune (1831–1890), sønn av smedmester Anders Paulsen Thune i Kristiania. N.M. Thune gikk i lære hos gullsmed Lorentsen i Drammen, deretter hos blant andre juvelér Trosdahl i Hamburg. Thune fikk mesterbrevet hos juvelér Christian Hansen i Kristiania i 1854. Etter tre år hos gullsmed Brinck i Kirkegaten 10 i Kristiania overtok Thune denne forretningen i 1857. I 1861 kjøpte han bygården i Øvre Slottsgate 12 ved Egertorget, Thunegården. Virksomheten gikk senere i arv til sønnene N.M. Thune d.y. og Johan Emil Thune og sønnesønnen Nils Thune. Virksomheten ble omdannet til et aksjeselskap, N.M. Thune, i 1964, mens eiendomsvirksomheten ble utskilt i et gårdselskap i 1982.

N.M. Thune driver fremstilling, salg, vedlikehold og reparasjon av smykker, armbåndsur og sølvvarer fra egne kolleksjoner og utenlandske merkenavn. Før 1920 var N.M. Thune leverandør av kongepokaler i en årrekke.

N.M. Thunes arkiv for perioden 1857–1982 finnes ved Oslo byarkiv.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. 1 2  «Våre butikker». N.M. Thune. Arkivert fra originalen 11. september 2014. Besøkt 20. september 2014.
4. ↑  «Gullsmedenes personalia 1839–1934». *Gullsmedmestre i Oslo i de siste hundre år. Deres virke og foreningsliv, 7de juni 1934*. Oslo: Oslo gullsmedlaug. 1934. s. 112–113 og 138–139.
5. 1 2 3  «Arkivkatalog for N.M. Thune». Arkivportalen. Besøkt 20. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) N.M. Thune på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) N.M. Thune på Instagram Rediger på Wikidata
* (no) N.M. Thune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |

Portal: Oslo
**NACAC-mesterskapet** i friidrett er et regional friidrettsmesterskap, som arrangeres av friidrettsforbundet North American, Central American and Caribbean Athletic Association (NACAC), som er et av IAAFs seks kontinentalforbund.

Det første NACAC-mesterskapet ble arrangert i San Salvador i El Salvador i 2007, der 300 utøvere fra 26 nasjoner deltok.

Mesterskapet må ikke forveksles med CAC-mesterskapet i friidrett, der de nordamerikanske friidrettsforbundene ikke deltar. CAC-mesterskapet arrangeres av Central American and Caribbean Athletic Association (CACAC).

Mesterskap
----------

| Nr. | År | By | Land | Dato | Arena | Antalløvelser | Antallutøvere |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2007 | San Salvador | El Salvadors flagg El Salvador | 13. - 15. juli | Estadio Jorge "Mágico" González |  |  |
| 2 | 2015 | San José | Costa Ricas flagg Costa Rica | 7. - 9. august | Estadio Nacional de Costa Rica |  |  |
| 3 | 2018 | Toronto | CanadaCanada Canada | 10. - 12. august | Varsity Stadium |  |  |

Referanser
----------

1. ↑  IAAF - *USA dominates 1st NACAC Senior Championships* Arkivert 18. august 2007 hos Wayback Machine. besøkt 19. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Resultater - NACAC-mesterskapet 2007
* GBR Athletics - NACAC-mesterskapet i mangekamp, terrengløp, motbakkeløp og U23/U25 friidrett
**Lise Beate Bye** (født 2. september 1982 i Trondheim) er en norsk fotballkeeper. I begynnelsen av karrieren spilte hun for Klæbu og Byåsen, før hun meldte overgang til Medkila. Hun vant et overraskende cupgull med Medkila i 2003. I 2005 dro hun til toppserielaget Trondheims-Ørn.

I sesongen 2006 ble Bye leid ut til Kolbotn, som led av keepermangel på grunn av skader på sine keepere. Det ble da avtalt at Lise Beate Bye ikke skulle spille den siste seriekampen mot Trondheims-Ørn. Kolbotn brøt derimot denne avtalen, og vant 2-0 over Ørn med Lise Beate Bye i mål. Med denne seieren vant Lise Beate Bye og Kolbotn seriegull på bedre målforskjell enn Ørn. Kolbotns brudd på avtalen vakte sterke reaksjoner blant Ørn-trener Gøril Kringen og resten av Trondheims-Ørn.

Lise Beate Bye har ikke spilt noen landskamper.

Meritter
--------

* Seriegull 2006 (med Kolbotn)
* Cupmester 2003 (med Medkila)

Referanser
----------

1. ↑  «Lise Beate Bye». altomfotball.no. Besøkt 6. februar 2016.
**Fernando Benigni** (født 6. april 1942 i Guadamello di Narni i Umbria i Italia, død 2. desember 2020 i Roma) var en italiensk katolsk prest for bispedømmet Terni, som i mange år virket som misjonær i Zaire/DR Kongo i Afrika.

Han ble presteviet den 29. juni 1966 av biskop Giovanni Battista dal Prà. I sitt bispedømme Terni-Narni-Amelia i Italia var han blant annet sjelesørger for industriarbeidere ved stålverkene i Terni, og han var også utsendt til Zaire (Kongo-Kinshasa) til Ntambue. I Kongo var han blant annet i over et tiår misjonsdirektør for det bispedømme som Terni støttet opp om. Hans siste stilling var i menigheten Santa Maria della Misericordia i Terni, til 2016, da han fratrådte av helsegrunner.

Msgr Fernando Benigni døde 2. desember 2020 av komplikasjoner forårsaket av covid-19 på Sant'Andrea-sykehuset i Roma; i tidsrommet 1. november til 15. desember døde det i alt 15 katolske prester i Italia av pandemien, flere og hyppigere enn på et halvt år.

Referanser
----------

1. ↑  www.agensir.it: Coronavirus Covid-19: Terni, morto mons. Fernando Benigni. Era ricoverato a Roma per il riacutizzarsi della malattia neurologica e la positività al Covid-19, 2. desember 2020, lest 23. januar 2021
2. ↑  www.avvenire.it *Vite donate altri 15 sacerdoti portati via dal covid nelle diocesi italiane, anche il primo africano* 15. desember 2020, lest 23. januar 2021.
**David Maloney** (født 14. desember 1933 i Alvechurch i Worcestershire i England, død 18. juli 2006 i Hampstead i London i England) var en regissør og produsent.

Han er mest kjent for å ha jobbet på flere science fiction-serier. Han regisserte flere historier i serien *Doctor Who* i perioden 1968–77 og han var produsent av de første tre sesongene av *Blake's 7* (1978–80).

Han produserte også BBCs berømte filmatisering av John Wyndams roman *The Day of the Triffids* i 1981 og fjerde sesong av *When the Boat Comes In*. I tillegg har han regissert flere episoder av *Juliet Bravo* og Strike It Rich*.*

David Maloney døde på Marie Curie Hospice i Hampstead.

*Doctor Who*
------------

Maloney jobbet på *Doctor Who* for første gang som produksjonsassistent på historien *The Rescue* i 1965. Deretter regisserte han følgende historier:

* *The Mind Robber*
* *The Krotons*
* *The War Games*
* *Planet of the Daleks* (og siste scene i forrige historie, *Frontier in Space*)
* *Genesis of the Daleks*
* *Planet of Evil*
* *The Deadly Assassin*
* *The Talons of Weng-Chiang*

*Blake's 7*
-----------

Maloney regisserte også følgende episoder av *Blake's 7*:

* *Deliverance* (med Michael E. Briant, episode 12 i sesong 1)
* *Star One* (episode 13 i sesong 2)
* *Powerplay* (episode 2 i sesong 3)

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17134032h[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Maloney på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) David Maloney hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* BBCs artikkel om Maloneys dødsfall[*død lenke*]
* Guardians nekrolog

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Bergens Fotboldklub** (stiftet 1899, oppløst 1912) var Bergens første fotballklubb. Siden 1886 hadde fotball sporadisk forekommet som aktivitet i gymnastikkundervisningen ved byens «høyere skoler», og klubben ble stiftet av ungdom som ønsket å fortsette å drive idretten etter avsluttet skolegang. De fleste medlemmene var fra Nygård eller Møhlenpris, og klubben spilte på den nylig anlagte Møhlenpris lekeplads. Senere stortingspresident C.J. Hambro var i årene rundt 1900 aktiv som spiller, dommer og leder.

Bergens Fotboldklub var fram til 1908 byens eneste fotballklubb og spilte kampene sine for det meste mot skolelag fra bergensskolene. Fra 1905 ble det spilt regelmessige trelagssturneringer mellom Bergens FK og Stavanger-klubbene Vidar og Stavanger IF om en vandrepokal oppsatt av Tryggve Gran. I 1908 ble Sportsklubben Brann stiftet av utbrytere fra Bergens FK, og flere andre klubber ble stiftet i Bergen på denne tiden.

I 1911 ble Bergen Fotballkrets opprettet, og Bergens FK vant det første kretsmesterskapet. Dermed fikk klubben delta i norgesmesterskapet der den slo Stavanger IF i kvartfinalen, men tapte hele 10–3 for Urædd i semifinalen.

Høsten 1911 ble Bergens FK ilagt en bot fra Norges Fotballforbund på 500 kroner. Klubben nektet å vedta boten og la i stedet ned aktiviteten. Flere medlemmer gikk etter dette inn i Brann, mens andre gikk inn i *Bergens Sportsklubb*, som ble oppløst i 1916.

Kjente medlemmer
----------------

* Tryggve Gran
* C.J. Hambro
* Bjarne Johnsen

Referanser
----------

1. 1 2 3  Matti Goksøyr (1991). *Idrettsliv i borgerskapets by* (Dr. scient. avhandling). Norges idrettshøgskole.  – s. 275-276. Digitalisert på Nasjonalbiblioteket.
2. 1 2 3  Rolf Eriksen (1999). *Bilder fra byens idrettshistorie*. Bergen. ISBN 8251405831.
3. ↑  Knut Steigum. «Sk Djerv - Historikk». djerv.net. Arkivert fra originalen 24. august 2013. Besøkt 3. mai 2013.
4. ↑  «1911: Blant stifterne». brann.no. Arkivert fra originalen 3. april 2013. Besøkt 3. mai 2013.
5. ↑  «1912: Bergen FK oppløst». brann.no. Arkivert fra originalen 4. april 2013. Besøkt 3. mai 2013.
**Snurrevad** er en slags not til bruk på forholdsvis grunt vann (inntil 100 meter) i fiske etter bunnfisk som flyndre, torsk, hyse og andre fiskeslag.

Snurrevaden settes ut ved at en fra en båt kaster ei bøye, fester et vadtau til bøya, seiler snurrevadtauet ut i en bue, kaster ut selve nota og seiler et tau i andre enden av nota tilbake til bøya. Båten tar ombord bøya og begynner å slepe snurrevaden etter seg. Etterhvert som båten sleper snurrevaden etter seg, vil buen som ble satt på tauene bli mindre og nota får mindre åpning. Når det ikke lengre er åpning på nota hiver båten snurrevaden til seg.

Snurrevadet er en dansk oppfinnelse, og kalles derfor også «Danish Seine». Metoden sies å være utvikla av Limfjordsfiskeren Jens Væver i 1848, og var en videreutvikling av eldre, landdratte vad. I den første tida ble snurrevadet satt fra en robåt mens kutteren lå oppankra. Vadet ble halt inn med handkraft – et slitsomt arbeid. De første motorene som kom i bruk i fiskeriene ble brukt til å drive spill for innhaling av snurrevad. Når båtene fikk motor også for framdrift, ble vaden satt fra kutteren og halt inn med hydraulisk drevne tromler.

Tradisjonelt snurrevadsfiske foregår med mindre fartøyer, men snurrevad blir nå også brukt på de største kystbåtene.

Referanser
----------

1. ↑  Brobak, Karl (1957). *Fiske og fangst*. Oslo: Fabritius. s. 89.

Litteratur
----------

* Ludvig Karlsen: *Redskapsteknologi i fiske*, 1989
* Ludvig Karslen: *Redskapslære og fangstteknologi*, 1998 ISBN 82-529-1791-7
* Karlsen, Gjøsæter, Hamre: *Fiskeriteknologi* ISBN 82-529-2387-9
* Karlsen, Kjeldsberg, Sandnes, Hay, Juul (red.): *Båten, bruket og fangsten* ISBN 978-82-8090-020-3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Sächsische Staatskapelle Dresden** (det saksiske statskapellet i Dresden) er et av de eldste og mest tradisjonsrike orkestre i verden. Det ble grunnlagt 22. september 1548 av kurfyrst Moritz av Sachsen. Det er antagelig det orkester i verden som har vært i uavbrutt aktivitet lengst. Det har tilhørt de ledende orkestre i Europa gjennom et stort antall musikalske epoker. Orkestret spiller ved Semperoperaen.

Hoffkapellmestre ved det saksiske hoffet inkluderte Johann Walter, Heinrich Schütz og Johann Adolf Hasse. I det 19. århundre ledet Carl Maria von Weber, Richard Wagner og Ernst von Schuch statskapellet. Orkesterets offentlig konsertvirksomhet begynte på 1800-tallet; i 1858 ble abonnementskonserter innført. Dirigenter i det tyvende århundre inkluderer Fritz Reiner, Fritz Busch, Karl Böhm, Rudolf Kempe, Franz Konwitschny, Otmar Suitner, Kurt Sanderling og Herbert Blomstedt. Fra 1992 til sin død i 2001 ledet Giuseppe Sinopoli orkestret. Dets nåværende sjefsdirigent er Bernard Haitink, æresdirigent er *Sir* Colin Davis.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Staatskapelle Dresden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sächsische Staatskapelle Dresden på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sächsische Staatskapelle Dresden på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Sächsische Staatskapelle Dresden på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Sächsische Staatskapelle Dresden på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Herman Grans vei 1 på Laksevåg
**Bergen ungdomshjem** var en fylkeskommunal institusjon for barn og unge, etablert på Laksevåg i Bergen i 1971. Institusjonen var en videreføring av **Ungdomshjemmet Solstreif**, opprettet i 1964 og **Bergens kommunale Ungdomshjem** som overtok driften i 1971/1972. Hjemmet holdt til i Herman Grans vei 1 på Laksevåg i Bergen. Ungdomshjemmet ble avviklet i 1999. 

Ungdomshjemmet Solstreif var en privat virksomhet, initiert av tidligere Laksevåg kommune. I utgangspunktet var tilbudet myntet på unge, relativt veltilpassede jenter. Men det viste seg raskt at barn med stor og komplisert problematikk ble plassert på hjemmet. Ungdomshjemmets bygninger ble reist i 1964, og utformet som en stor enebolig tilpasset 12 beboere og 3 ansatte. Bestyrerinnen hadde egen leilighet. I andre etasje var det ett betjeningsrom, seks enkeltrom og tre dobbeltrom. Senere ble dette til åtte enkeltrom og to dobbeltrom. Bruttoarealet var på 144 kvm. 

Det var barnevernsnemnda som plasserte barn i ungdomshjemmet, og barna kunne komme fra ulike steder i omegnen. Det viste seg raskt at de unge hadde større adferdsproblemer enn man hadde regnet med. Et gjennomgående trekk var også problemene med å skaffe tilstrekkelig kvalifisert personale. Fra 1964 og fram til 1971 hadde hjemmet hatt fire forskjellige styrere.

Ungdomshjemmet ble solgt til Bergen kommune i 1971, og gjenoppstod som Bergen kommunale ungdomshjem i 1972. Institusjonen var på dette tidspunktet beregnet for inntil 9 jenter og gutter mellom 13 og 20 år, som hadde tøffe oppvekstvilkår og i mange tilfeller lav sosial tilpasningsevne. Det var fortsatt vanskelig å skaffe kvalifisert personale og gode økonomiske rammer. Hjemmet ble derfor midlertidig nedlagt i juni 1974, og åpnet igjen først i april 1975. Det ble da ansatt mer kvalifisert personale for å møte ungdommenes store og sammensatte problemer. Likevel var det en tendens at personalsituasjonen var preget av midlertidige ansettelser og stort gjennomtrekk.

Det er uvisst om det ble drevet noen form for undervisning på ungdomshjemmet før Bergen kommune overtok driften etter 1971. Men det ble ansatt to lærere med lærerutdanning i 1972, og disse var underlagt skoleadministrasjonen i kommunen. Denne ordningen varte til 1974, og etter den tid fikk elevene skolegang utenfor ungdomshjemmet.

Bergen kommune driftet hjemmet fram til 1980, da Hordaland fylkeskommune overtok. Fra 1980 het hjemmet Bergen ungdomshjem. Fra oppstarten i 1964 og fram til 1971 finnes det lite bevart dokumentasjon om ungdomshjemmet. Arkivmateriale som dokumenterer virksomheten finnes ved Bergen byarkiv (materiale mellom 1971 og 1980), Hordaland fylkesarkiv (mapper på ungdommene), Statsarkivet i Bergen, Sosialdepartementet og Riksarkivet.

Kilder
------

* Artikkel i Bergensavisen
* Barnevernrapporten Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
Dräger promillemåler
**Promillemåler** (også kalt *alkometer*, *alkotester*, *alkoholtester*) er et måleinstrument i form av et håndapparat som brukes ved alkotest eller promillekontroll for å estimere mengden av alkohol i en persons blod gjennom en prøve av utåndingsluften.

Apparatet brukes av politi eller veimyndigheter til test av bilførere ved trafikkontroll, men også av militæret og på sykehus. Politi- og lensmannsetaten i Norge benytter apparater fra tyske Dräger.

En type alkometer er basert på et krystallisk stoff i apparatet som skifter farge avhengig av alkoholinnholdet i utåndingsluften som pustes inn i apparatet. Den angir eksakt promilleverdi. Den andre angir eksakt promille ved et umiddelbart viserutslag på en skala.

Alkometer med halvleder
-----------------------

Disse alkometrene er elektroniske og virker ved at du blåser inn i et munnstykke som monteres på siden av alkometeret. Når luften passerer halvledersensoren blir alkoholmolekylene omdannet til en elektrisk spenning som sensoren så tolkes til et lesbart resultat på et display.

Problematikken ved denne type sensorer er at den ikke er spesielt nøyaktig. De første 10-20 testene viser den kanskje innenfor en rimelig margin, men resultatene blir fort veldig svingende.

Alkometer med krystallisk stoff
-------------------------------

Disse er av typen som de fleste kjenner fra politiet, sykehus og militæret. De blir også brukt i behandlingssektoren hvor det er behov for å teste mange forskjellige personer, noen ganger innenfor korte intervaller. Det som kjennetegner en brenselscelle er at den kun reagerer på alkohol og at resultatene er konsistente. Nøyaktigheten til de forskjellige typene alkometere varierer allikevel da cellens størrelse har betydning for hvor presist et resultat instrumentet kan vise.

Et munnstykke blir plassert på alkometeret (noen har innbygget munnstykke som man kan blåse direkte i). Når luften passerer en brenselscellen blir det laget ektrisk strøm som alkometeret ved hjelp av en algoritme omregner til en promille som vises i et display.

Krystalliske alkometere finnes både for privat- og profesjonell bruk. Brenselscellene i de profesjonelle alkometrene er typisk større og kan derfor gi et mer presist resultat. Dessuten kan disse instrumentene ta et stort antall tester uten at det er behov for service eller vedlikehold.

Referanser
----------

1. ↑   TestDeg AS (1. november 2014): *De 4 alkometer typer*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Breathalyzers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
For andre personer som heter Frode Hansen, se Frode Hansen.

**Frode Holstad Hansen** (født 10. august 1961 i Fredrikstad) er en tidligere norsk fotballkeeper.

Hansen spilte på Fredrikstad i tre perioder, første gang i 1978 etter å ha blitt hentet fra Gresvik. I 1980-83 spilte han en rekke gode kamper, debuterte på landslaget, og fikk tilbud fra Manchester United. Etter hvert kom han imidlertid på kant med FFKs nye trener Tony Knapp. 

Deretter spilte han tre sesonger (1984–86) i Start, hvor han bl.a. var med på å slå Fredrikstad 2-1 i siste serierunde i 1984, et resultat som ga Start bronse men samtidig sendte hans gamle klubb ned i 2. divisjon.

Han spilte også en sesong (1987) i Vigør før han trappet ned i moderklubben Gresvik. i 1992 gjorde han comeback i Fredrikstad der han også fikk treneransvar sammen med Per Egil Ahlsen. Han har også hatt et kort treneropphold i Østsiden.

Hansen spilte elleve kamper på aldersbestemte landslag, og fikk tre A-landskamper i 1981-82.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Frode Holstad Hansen, Transfermarkt spiller-ID 246164, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Profil på ffksupporter.no
Flammer etter BLEVE i en tankbil. En BLEVE medfører ikke nødvendigvis brann.
En **BLEVE** (engelsk forkortelse for ***B**oiling **l**iquid **e**xpanding **v**apor **e**xplosion* eller *kokende væske, ekspanderende dampeksplosjon*) er en eksplosjon som følge av at en beholder med væske eller gass blir utsatt for kraftig oppvarming og deretter revner som følge av økning i innvendig trykk eller annen påvirkning.

Opprinnelse
-----------

Bilde som viser de tre stadiene i en BLEVE.
Begrepet *BLEVE* ble først brukt av tre forskere ved det amerikanske forsikringsselskapet Factory Mutural i analysen av en ulykke ved et av forskningsanleggene deres i 1957 som involverte en kjemisk reaktor.

Tilfeller
---------

Bilde av brannen etter avsporingen i Lac-Mégantic 6. juli 2013.
Den alvorligste BLEVE i Europa skjedde 11. juli 1978 da en tankbil med ca. 23 tonn propylen eksploderte nær en campingplass mellom Barcelona og Valencia i Spania. 215 mennesker døde og ytterligere 67 ble skadet.

Flere tanker med olje eksploderte og 47 mennesker omkom etter at godstog lastet med råolje sporet av i den canadiske byen Lac-Mégantic i Québec 6. juli 2013.

Etter Lillestrømulykken der to godstog kolliderte på Lillestrøm stasjon 5. april 2000 var det risiko for BLEVE da det brant i vogner lastet med 93 tonn propan. Ca. 2 000 mennesker ble evakuert.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Vibecke Groth Leder, Ingemar Pålsson, Finn Mørch Andersen, Øystein Skogstad, Marika Kolbenstvedt, Joakim Böcher, Jacob Ferdinand Bull Jens-Henrik Lien (30. januar 2001). «Konsekvenser av en BLEVE». *NOU 2001: 09 Lillestrøm-ulykken 5. april 2000*. Justis- og beredskapsdepartementet. Besøkt 21. august 2019.
2. ↑  David F. Peterson (1. april 2002). «BLEVE: Facts, Risk Factors, and Fallacies». *Fire Engineering* **(engelsk)**. Arkivert fra originalenBetalt abonnement kreves 21. august 2019. Besøkt 21. august 2019.
3. ↑  «Search resumes in Lac-Mégantic for 5 still missing». *CBC News Montreal* **(engelsk)**. 21. juli 2013. Arkivert fra originalen 22. juli 2013. Besøkt 21. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) BLEVE – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Anton Perwein** (født 10. november 1911, død 14. desember 1981) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Perwein vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen, som ble avviklet i perioden fra 6. til 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper. I finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Perwein spilte tre kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anton Perwein – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Anton Perwein – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Anton Perwein – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Arbeiderboligen på Stølen**, også bare kalt **Boligen**, ligger i strøket Stølen i Bergen. Bygningen er den eldste bevarte arbeiderbolig oppført av et filantropisk selskap i Norge.

Bygningen ble oppført årene 1853-1854 av det filantropiske *Selskabet til arbeiderboligers oppførelse* etter tegninger av stadskonduktør Hans Hansen Kaas, assistert av kapteinløytnant Carl Fredrik Diriks («Fyrdiriks»). Opprinnelig ble det bygget to lange bolighus, begge på to etasjer. Hver av husene hadde 24 leiligheter med et rom og kjøkken, fordelt på tre oppganger. I 1865 gikk det ene bolighuset tapt i en brann. Den gjenværende bygningen ble også skadet i en brann i 1980 og var sterkt rivingstruet. Arbeiderboligen 2, 4 og 6, tidligere Henrik Wergelands gate 35 a, b, og c, ble fredet av Miljøverndepartementet i 1982. Da Statens kulturminneråd behandlet saken på sitt møte den 13. mai 1982 uttalte en blant annet at bygningen «er den eneste tilnærmet intakte av de tre eldste kjente bygninger i Norge som er bygget uavhengig av bedrifter for å bedre arbeidernes boligforhold. I Bergen er "Boligen" den eldste arbeiderbolig overhodet. Selv i europeisk sammenheng er dette et tidlig eksempel på slike foregangstiltak.»

Eksterne lenker
---------------

* Digitalarkivet - Henrik Wergelands gate 35a, Arbeiderboligen på Stølen
* «Arbeiderboligen på Stølen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**BorgBuss** ble etablert av Østfold Bilruter og Fredrikstaddistriktets Rutebiler i 1998. Formålet var å styrke samarbeidet om kollektivtrafikken i Nedre Glommaregionen og bedre rutetilbudet for busskundene. Selskapet skulle ikke ha noen egen operativ drift. BorgBuss tok blant annet initiativet til det svært vellykkete konseptet Glommaringen. Ruten ble etablert i 2000 og er blitt «fyrtårnet» i kollektivtilbudet i Fredrikstad og Sarpsborg. 

1. januar 2004 ble BorgBuss etablert som et operativt busselskap. Østfold Bilruter (som tre måneder senere endret navn til Nettbuss Østfold) og Fredriksstaddistriktets Rutebiler samlet alle sine tilskuddberettigete bussruter i selskapet. De aller fleste lokale bussruter i Fredrikstad og Sarpsborg ble etter det kjørt av BorgBuss. Oppdragsgiver var Østfold fylkeskommune via Østfold kollektivtrafikk.

BorgBuss var tidligere eid av Nettbuss Østfold (50 %) og kommunene Fredrikstad og Hvaler (50 %), men ble senere overtatt helt av Nettbuss. Selskapet hadde avdelinger i Fredrikstad og Sarpsborg. Hovedkontor og verksted lå i Fredrikstad. Årlig fraktet BorgBuss cirka 4,5 millioner reisende med sine busser.

BorgBuss var tidlig ute med å satse på miljøvennlig drivstoff. Rundt et halvt dusin av selskapets busser kjørte på biogass. BorgBuss eide 50 % av Fredrikstad Biogass som utvant biogass fra matavfall og kloakkslam.

1. juli 2013 ble busselskapvirksomheten i BorgBuss overført til Nettbuss Øst, samtidig som et bussanbud for hele selskapets tidligere ruteområde ble satt igang der de aller fleste bussene går på biogass. Selskapet eksisterer fortsatt, men har ingen virksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  «BorgBuss vekkes til liv». Fredriksstad Blad. 10. september 2003. Besøkt 1. mars 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Tolv unge menn*** (engelsk: *The Twelve and the Genii*) er en engelsk barnebok fra 1961, skrevet av Pauline Clarke. Den er utgitt i USA med tittelen *The Return of the Twelves*. Den norske utgaven er oversatt av Guri Vesaas, og utkom på Samlaget i 1967.

Boktittelens tolv er leketøyssoldater utskåret i tre, som på 1820-tallet var eid av de fire kjente Brontë-barna, og som kan bli levende når de er i kontakt med utvalgte levende mennesker, som de regner som sin *genii*. Søsknene Max og Jane i nåtid finner trefigurene på loftet i sitt hjem, en gård i Yorkshire. 

Handlingen omfatter både oppdagelsen av soldatene, deres ulike personligheter, trusler fra utenlandske oppkjøpere og soldatenes farefulle vandring fra Max og Janes hjem til trygghet i Brontë-museet i Haworth.

Boka mottok Carnegie Medal in Literature i 1962, Lewis Carroll Shelf Award i 1963 og Deutscher Jugendliteraturpreis i 1968.

Referanser
----------

1. ↑  carnegiegreenaway.org.uk *The Twelve and the Genii* Arkivert 29. januar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Borettslaget Kollektivet** er et bofellesskap på Hovseter i Oslo. Borettslaget ble innviet i 1975/1976.

Historikk
---------

De tre kvinneorganisasjonene Oslo Kvinnesaksforening, Oslo Kvinnelige Akademikere og Oslo Yrkeskvinners klubb tok initiativet til opprettelsen av bofellesskapet. Formålet var blant annet å gjøre det enklere for kvinner å gå ut i yrkeslivet, ved å etablere en boform der en del av dagliglivets praktiske gjøremål ble løst kollektivt. Ungdommens Selvbyggerlag stod for byggingen, og det ble tegnet av de kjente arkitektene Rinnan og Tveten. Som det første av sitt slag i landet, var det klart for innflytting i 1976. Det ble lagt inn felles forsamlingslokale med storkjøkken, diverse hobbyrom, felles takterrasser, fellesvaskeri, sykkelboder, trimrom, badstu, hybler, barnehage og vaktmestertjeneste. I nesten alle år siden 1976 fram til i dag (2020) har man hatt fellesmiddager noen dager i uka til en rimelig penge, åpent for alle beboere uten påmelding.

Organisering og bygningsmasse
-----------------------------

Bofellesskapet er organisert som et borettslag med sosiale funksjoner i tillegg til de selvstendige leilighetene. Borettslaget inneholder omkring 150 boenheter fordelt på to høyblokker og to lavblokker, De fleste av disse er vanlige leiligheter, mens omkring ti er hybler. Hyblene leies ut, hovedsakelig internt, noen til kort tid og andre til lengre tid.

Referanser
----------

1. ↑  «Borettslaget Kollektivet». *Borettslaget Kollektivet*. Besøkt 10. mai 2020. «Borettslaget stod innflyttingsklart i 1975/76 og medlemmene i de tre organisasjonene kunne flytte inn i de to høyblokkene og den ene ene lavblokken.»
2. 1 2  «Bokollektiv med felles service». *Aftenposten aftenutg*. 27. desember 1976. s. 1. «Bak Borettslaget Kollektivet, som er det første av sitt slag her i landet, står Oslo Kvinnesaksforening, Oslo Kvinnelige Akademikere og Oslo Yrkeskvinners klubb.»
3. ↑  «Skal gi familier på Hovseter gode tilbud». *Aftenposten aftenutg*. 27. desember 1976. s. 1 og 6. «Da de tre kvinneorganisasjonene tok idéen opp i samarbeide med Ungdommens Selvbyggerlag og arkitektkontoret Rinnan og Tveten...»
4. ↑  «Bofellesskap - Arkitektur N». *arkitektur-n.no*. Arkivert fra originalen 4. februar 2020. Besøkt 3. mai 2020.
5. ↑  Lene Schmidt (1991). «Boliger med nogo attåt» (PDF). Husbanken.

Litteratur
----------

* Lange, T, Wahl Ekedahl, S (red) (2016) *Fra servicehus til bofellesskap. Borettslaget Kollektivet 1976 - 2016*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Ikke som alle andre borettslag (Artikkel i Oslo kommunes magasinet ByPlanOslo)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Minnestein í Fámjin: *Ungur fórt tú felagsbróðir – tú vart drongur aðalgóður*
**Jens Olivur Lisberg** (født 24. desember 1896 i Fámjin, død 31. august 1920) var en færøysk student. Han studerte jus ved Københavns Universitet da han skisserte det som i dag er Færøyenes flagg (*Merkið*) sammen med medstudentene Janus Øssursson fra Tórshavn og Pauli Dahl fra Vágur. Ninna Jacobsen, søster av motedesigneren Liffa Gregoriussen, sydde deretter selve flagget etter deres skisse.

Lisberg ble den første til å heise flagget, noe som skjedde den 22. juni 1919. Lisberg var da hjemme på sommerferie i hjembygda Fámjin på Suðuroy, og etter en gudstjeneste i Fámjins kirkja heiste han flagget for første gang på færøysk grunn. Dette gjør at Lisberg har fått den største delen av æren for flagget, til tross for at de lagde det i fellesskap.

Lisberg døde av lungebetennelse i Fámjin den 31. august 1920, før han fikk fullført studiene. Minnestøtten over ham er reist av Førøyska Studentafelagið, den færøyske studentsamskipnaden. Det opprinnelige flagget, som Lisberg heiste i Fámjin, henger fremme i Fámjins kirkja. *Merkið* ble Færøyenes offisielle flagg til sjøs i 1940.

Han var sønn av bonde Hans Olaus Lisberg og hustru Susanne Elisabeth Jensen. Farmoren Ellen (Elise) Lisberg var søster til folketingsmann Johan Henrik Schrøter d.y. Tippoldefaren var sogneprest og folkeminnesamler Johan Henrik Schrøter d.e.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jens Oliver Lisberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jens Oliver Lisberg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Færøyene
***Metta sutta*** eller ***Karaṇīya Mettā Sutta*** er en religiøs tekst fra buddhismen. Teksten er 10 vers lang, og er en del *Uraga Vagga*, den første del av «boken» *Sutta Nipita*; og samtidig også en del av «boken» *Khuddakapatha*; begge bøkene inngår i *Khuddakanikaya*-samlingen.

Teksten er en meditasjonstekst som anbefales for å oppnå indre harmoni, konsentrasjon og «oppvåking». Teksten gjenspeiler, og skal bidra til å framme utvikling av, «Metta» (*kjærlig vennlighet*), en av de ti kvalitetene i Paramita. I teksten beskriftes femten moralske karakteristika som er viktige for å oppnå Metta; blant annet oppriktighet (*suju*), vilje til å bli korrigert (*suvaco*), varsomhet (*mudu*) og fravær av arroganse (*anatimani*). Teksten brukes ofte i religiøse seremonier i theravadatradisjonen.

Ifølge legender skal Buddha selv ha instruert en gruppe munker i å bruke denne meditasjonsteksten for å motstå trakassering fra fiendtlige guder.

Teksten finnes på norsk i *Buddhas lære* av Walpola Sri Rahula, 1991; og i samlingen *Buddhas fortellinger*, 2001.
**Jens Skouboe Nørregaard** (født 16. mai 1887 i Rye ved Roskilde, død 26. juli 1953) var en dansk kirkehistoriker og professor ved Københavns Universitet.

Jens Nørregaard var sønn av sogneprest Jacob Nørregaard (1844–1916), ble student i 1904 og *cand. theol.* i 1910. Fra 1911 til 1914 studerte han i Tyskland, Sveits, Italia, England og Skottland, blant andre under Adolf von Harnack. Fra 1914 til 1922 underviste han ved De forenede kirkeskoler. I 1920 tok han den teologiske doktorgraden med en avhandling om *Augustins religiøse gennembrud*. I 1923 etterfulgte han Valdemar Ammundsen som professor i kirke- og dogmehistorie ved Københavns Universitet. Han var universitetets rektor fra 1942 til 1948.

Nørregaards spesialområde var kirkefaderen Augustin. Han skrev på et stort verk om Augustins *De civitate Dei* som aldri ble fullført. Dessuten skrev han sammen med Hjalmar Holmquist kristendommens historie på 1800-tallet (*Kristendommens Historie i Romantikens, Liberalismens og Realismens Tidsalder*, 1939).

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som J. Nørregaard, Dansk Biografisk Leksikon-ID J.\_Nørregaard[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.uu.se, besøkt 30. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Jens Nørregaard i BIBSYS
* «J. Nørregaard», i *Dansk biografisk leksikon'*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Jens Peter Tønder** (1773-1836) var en dansk litteraturviter (cand.phil) og forfatter. Tønder utga tidsskrifter, nysgjerrige historier, avskjedssanger og festsanger fra gatene i København. Han ble ansett som en av byens originaler i sin samtid.

Bakgrunn
--------

Tønder var sønn av kontreadmiral Raphael Henrich Tønder, av slekten Tønder. Han ble uteksaminert privat med beste karakter til universitetet i 1790. Han ble forelsket i en jente, men foreldrene hans ville ikke godkjenne denne forbindelsen, og han brøt derfor med dem. Tønder levde siden et urolig liv bestående av en rekke reiser i Asia og Amerika.

Litterære virke
---------------

Under krigen 1807-14 var han en tid litterær telegrafsjef, blant annet på Sneglehøj på Møn fra april 1801, men han sa opp stillingen da bare to av de seks frivillige på stasjonen kunne få utbetalt pensjon. Han hadde ellers ikke noe fast yrke, men tjente til livets opphold ved å publisere tidsskrifter, nysgjerrige historier, avskjedssanger og festsanger. På den tiden ble han kalt "Gammel og ny" etter tittelen på et av hans tidsskrifter, og gateguttene ropte ofte "Gammel og ny, tykk og tynn!" da de møtte ham. Han ble ansett som en raring, men ryktet hadde at han tjente godt på å skrive.

Samtidens avistegning av Tønder

Drapet i Nyhavn
---------------

Han underviste også ved forskuddsbetaling. Petri Worm, som studerte fransk under Tønder i sitt hjem i Nyhavn, kvalte sin lærer til døde. Worm ble arrestert i Lübeck hvor han under falskt navn og med en stor sum penger og en rekke obligasjoner med Tønders navn, forsøkte å komme til Paris. Worm ble dømt til døden ved halshugging.

I 2005 ble den historiske romanen *Worm* av Carl Jørgen Carlsen utgitt, som skildrer drapet og rettssaken basert på en antagelse om Worms uskyld.

Referanser
----------

1. ↑  Jensen, Niels (1. april 2022). «Dansk Forfatterleksikon. Skønlitteratur». *danskforfatterleksikon.dk* **(dansk)**. Besøkt 7. mai 2022.
2. 1 2 3  «Nyhavn 65» **(dansk)**. Besøkt 7. mai 2022.
3. ↑  Davidsen, Jacob (1880). *Fra det gamle Kongens Kjøbenhavn* **(dansk)**. Gyldendal.
4. ↑  «Mord i Nyhavn».
5. ↑  «Jens Peter Tønder». Besøkt 7. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**De amerikanske Jomfruøyers kvinnelandslag i fotball** representerer De amerikanske Jomfruøyer i internasjonal fotball.

De amerikanske Jomfruøyer dukket første gang opp i til Gold Cup 2002, der de kvalifiserte seg automatisk ettersom Montserrat trakk seg. Dermed møtte de Surinam, og tapte begge kampene. 

I neste Gold Cup møtte De amerikanske Jomfruøyer De britiske Jomfruøyer, og vant klart. Dermed gikk de videre til neste kvalifiseringsstadium, også kalt Karibiamesterskapet. De amerikanske Jomfruøyer kom på tredjeplass i sin innledende gruppe, med hederlige tap for Den dominikanske republikk og Bermuda. I kvalifiseringen til OL i Beijing, møtte De amerikanske Jomfruøyer igjen Den dominikanske republikk, og i tillegg Cuba i innledende gruppe, og nok en gang fikk de tredjeplass av fire i gruppen.

I kvalifiseringen til CONCACAF Gold Cup for kvinner 2010 ble De amerikanske Jomfruøyer sist i en gruppe på tre som også besto av Antigua og Barbuda og Saint Lucia.

Se også
-------

* CONCACAF
* CONCACAF Gold Cup for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

Referanser
----------

1. ↑  Herrenes kallenavn. Kvinnenes kan variere

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Nord-Amerika, Mellom-Amerika og Karibien (CONCACAF) |
| --- |
|  | 
* Anguilla
* Antigua og Barbuda
* Aruba
* Bahamas
* Barbados
* Belize
* Bermuda
* Canada
* Caymanøyene
* Costa Rica
* Cuba
* Dominica
* De amerikanske Jomfruøyer
* De britiske Jomfruøyer
* De nederlandske Antiller
* Den dominikanske republikk
* El Salvador
* Fransk Guyana
* Grenada
* Guadeloupe
* Guatemala
* Guyana
* Haiti
* Honduras
* Jamaica
* Martinique
* Mexico
* Montserrat
* Nicaragua
* Panama
* Puerto Rico
* Saint Kitts og Nevis
* Saint Lucia
* Saint-Martin
* Saint Vincent og Grenadinene
* Sint Maarten
* Surinam
* Trinidad og Tobago
* Turks- og Caicosøyene
* USA

 |  |
**Jens Olav Sunde** (født 1. mai 1950) er en musiker, manager og arrangør fra Bindal i Nordland. Han har vært en markant skikkelse innen trøndersk rockebransje siden tidlig på 80-tallet som blant annet arrangøren av Trøndersk mesterskap i pop og rock. Sunde sto bak en rekke pop/rockekonserter som ble avholdt i Trondheim i årene 1981 til 1985, og var tidligere arrangerte flere større konserter/dansefester i Brønnøysund på 1970-tallet. Han var arrangør av Trondheimsfestivalen i Duedalen i 1983. Jens O Sunde var manager for flere trønderske artister på 1980-tallet, blant annet Åge Aleksandersen, Terje Tysland og Hans Rotmo.

Sunde arrangerte turneer med internasjonalt kjente band som Nazareth, Uriah Heep og Bonnie Tyler.

Musiker
-------

Sunde spilte i band 1969-1979, først «Groovy» sammen med bestekompis Tor Evensen som senere ble bassist i Sambandet og i dag er manager for Åge. Senere ble Sunde med i «Torghatten Band» sammen med Gunnar Pedersen som etterhvert ble gitarist for Åge. Sunde er også en av de mange trommeslagerne som har vært innom Naboens Rockeband.

Referanser
----------

1. ↑  «50 år med «Trøndersk»». Adresseavisen. 27. mai 2011. Arkivert fra originalen 6. juli 2011. Besøkt 29. oktober 2011.
**Troglav** er den høyeste toppen i fjellkjeden Dinara, og symboliserer De dinariske Alper, den lengste fjellkjeden på Balkan. Troglav ligger i Bosnia-Hercegovina, og er oppkalt etter Triglav, en slavisk gud. Navnet betyr bokstavelig «med tre hoder».

Troglavgruppen er rundt 30 km lang og 15 km bred, og den største i kjeden. På nordvestsiden er fjellet skilt fra Dinaragruppen av Privijapasset (1 230 m), og i sørøst fra Kamešnicagruppen av Vaganjpasset (1 173 m), som knytter Sinj i Kroatia sammen med Livno i Bosnia. På nordøstsiden ligger den store karstsletten Livno (*Livanjsko Polje*; 700 m), som er 65 km lang. På sørvestsiden, i Kroatia, ligger elvedalen Cetina med den 15 km lange innsjøen Peruča (*Peručko jezero*).

Den sørvestlige siden (kroatiske side) stiger oppover i få steg. De første stegene stiger opp til rundt 1 500-1 600 m. Opp til rundt 1 100 meter er fjellsiden skogkledd, stort sett av eik og agnbøk, mens området over er gresskledd. Bak ligger et søkk, som er en labyrint av topper opp til 1 700 m, rygger og platå, sammen med traktformede søkk innimellom. På en del av platået kalt Vještičja Gora (rundt 1 400 m), sør for Troglav, er det en større bøkeskog, som er godt synlig mot gress og stein i bakgrunnen. Bak dette området stiger hovedryggen oppover. 

Den nordøstlige siden (bosnisk side) er mye brattere og stort sett skogkledd med bøk og gran. 

Troglav (rød trekant) og innsjøen Peruča sett fra Svilaja

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |