recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
alttekstI Budapest-memorandumet byttet Ukraina sine atomvåpen mot sikkerhetsgarantier. USAs president Clinton, Russlands president Jeltsin og Ukrainas president Kravtsjuk fotografert samme år som inngåelse av avtalen Budapest memorandumet fra 1994.
**Budapest-memorandumet** er en internasjonal avtale hvor Russland, Storbritannia og USA erklærte at de ville respektere Ukrainas uavhengighet, suverenitet og grenser. Avtalen ble signert på en konferanse i regi av Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa den 5. desember 1994. Erklæringen ble gitt som motytelse for at Ukraina kvittet seg med sovjetiske atomvåpen som blitt igjen i Ukraina da Sovjetunionen ble oppløst i 1991. 

Samme dag som avtalen ble inngått tiltrådte Ukraina Ikkespredningsavtalen for atomvåpen. Senere undertegnet også Frankrike og Folkerepublikken Kina avtalen, men med reservasjoner.

Avtalens innhold
----------------

Offisielt engelsk navn på avtalen er *Memorandum on security assurances in connection with Ukraine’s accession to the Treaty on the Non-Proliferation of Nuclear Weapons*. Russisk og Ukrainsk versjon er også autentiske språkversjoner.

* Partene i avtalen forpliktet seg til å avstå fra å bruke væpnet makt, eller true med å benytte væpnet makt mot Ukrainas territorium eller uavhengighet, og skulle ikke bruke våpen mot Ukraina, annet enn i selvforsvar.
* Partene i avtalen skulle avstå fra å bruke økonomiske pressmidler for å fremme egne interesser på en måte som undergraver Ukrainas suverenitet.
* Partene i avtalen skulle avstå avstå fra økonomisk utpressing som kunne undergrave Ukrainas suverenitet.

Avtalen ble hyppig kritisert for at den ikke gav noen garantier dersom avtalen ble brutt (slik artikkel 5 i NATO-pakten ville gjort).

Brudd på avtalen
----------------

Under både konflikten om Tuzlaøya (i 2003) og striden om leveringer av russisk gass til Ukraina (i 2006) ble de diskutert om Russland brøt avtalen. 

Avtalen ble definitivt brutt av Russland da landet okkuperte og annekterte Krym-halvøya i mars 2014. President Obama regnet Krym-annekteringen som et brudd på avtalen fra 1994.

Referanser
----------

1. ↑  «Memorandum on security assurances in connection with Ukraine’s accession to the Treaty on the Non-Proliferation of Nuclear Weapons» (PDF).
2. ↑  Utenriksdepartementet (15. februar 2022). «Om den sikkerhetspolitiske situasjonen i Europa». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 13. juni 2023.
3. ↑  «Readout of President Obama’s Call with President Putin». *whitehouse.gov* **(engelsk)**. 1. mars 2014. Besøkt 13. juni 2023.
**Fiskebrygga** er et byområde i Kristiansand som ligger mellom Kvadraturen og Lagmannsholmen.

Fiskebrygga ble innviet i 1936 etter en byggeperiode på et par år. Den ligger på et område som tidligere var kjent som Hegermanns verft. Den opprinnelige bygningsmassen ble revet i 1993.

Inngangen til Fiskebasaren
Gravanekanalen
Fiskemarkedet på Fiskebrygga er en av byens turistattraksjoner, hvor de selger fisk og skalldyr. 
Det er også mange restauranter på Fiskebrygga. 
Kirkens Bymisjon har sitt Bryggekapell, kafé og sykkelverkstedet «Pedalen» på Fiskebrygga.

Etter en omfattende byggevirksomhet i 1990-årene har området fått en renessanse. Husene er bygget i gammel stil og likner på sjøboder, malt i okergult og rødt. Trebrygger på begge sider av Gravanekanalen, hvor det er yrende båttrafikk om sommeren. Det er 4 broer over kanalen.

Ved innseilingen til Gravanekanalen fra Vestre havn ligger Kilden teater- og konserthus, som åpnet i 2012.

Litteratur
----------

* Jon Skeie/Ole-Georg Moseng: *Kristiansand står og faller med sin havn*, Portal forlag 2009, ISBN 978-82-92712-29-0

Referanser
----------

1. ↑  Skeie/Moseng 2009 side 223-230

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fiskebrygga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Om Fiskebrygga på Visit Sørlandets nettsider. Besøkt 9. november 2020.
**Mediebedriftenes Landsforening** (**MBL**) er mediebedriftenes bransje- og utgiverorganisasjon. Den kan skrive sin historie tilbake til 18. august 1910 ved etableringen av Norsk Bladeierforening. I 1947 slo denne seg sammen med Osloavisenes Forening (etablert 1912) til Norske Avisutgiveres Landsforbund, som igjen var grunnlaget for etableringen av den nye Norske Avisers Landsforening i 1958. I 2001 tok organisasjonen dagens navn for å omfavne de nye mediene. 

MBL har per august 2020 tilsammen 317 medlemmer hvorav 185 er avisbedrifter, 18 trykkerier, 30 distribusjonsselskaper, 10 fjernsynsselskaper, to annonsesamkjøringer, 16 konserner og driftsselskaper, ni ukepresse, to multimediaselskaper, to pressebyråer, to radiostasjoner, åtte produksjonsselskaper, åtte nettaviser, syv nettmagasiner, fire salgsselskaper, to tjenestesentre, et kundesenter og ett reklame-/mediebyrå. 10 selskaper kommer inn under kategorien annet.

Medlemsavisene representerer vel 97 prosent av det totale avisopplaget. Mediebedriftene er medlem av Næringslivets Hovedorganisasjon, og er den sentrale forhandlingspart i forhold til avisenes arbeidstagerorganisasjoner, som for eksempel Norsk Journalistlag. 

MBL organiserer blant annet innkjøp av avispapir. MBL står også som medeier i Norsk Opplagskontroll, selskapet som er ansvarlig for kontroll av avisenes opplagstall. Disse tallene ligger til grunn ved fordeling av pressestøtten. MBL utgir avisoversikten Aviskatalogen, basert på disse tallene.

Gjennom Avis i Skolen bidrar MBL til at elever i grunn- og videregående skole får kunnskap om avis. MBL utgir avisoversikten Aviskatalogen. I perioden 1924 til 2008 gav organisasjonen ut fagbladet *Dagens Medier*. 

Hvert år arrangerer MBL Årets Mediepriser som tildeler priser og utmerkelser til aviser og ukeblad innenfor kategoriene «årets avisside» og «årets nettavisside» der en kan oppnå hederlig omtale, bronse, sølv eller gull. I tillegg kommer kategoriene «årets ukeblad/magasin», «årets avis» og «årets nettavis» der det tildeles én pris til en vinner i hver kategori.

Mediebedriftenes Landsforening er medlem av Norsk Presseforbund. 

Randi S. Øgrey overtok etter Arvid Sand som administrerende direktør i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Erlend Fossbakken (11. februar 2011). «Mediebedriftenes Landsforening har funnet sin nye toppsjef.». *Kampanje*. Besøkt 1. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Mediebedriftenes Landsforening på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Mediebedriftenes Landsforening på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Mediebedriftenes Landsforening på Instagram Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Næringslivets Hovedorganisasjon |
| --- |
| 
* Abelia
* Byggenæringens Landsforening
* Fornybar Norge
* Mediebedriftenes Landsforening
* Nelfo
* NHO Geneo
* NHO Logistikk og Transport
* NHO Luftfart
* NHO Mat og Drikke
* NHO Reiseliv
* NHO Service og Handel
* NHO Sjøfart
* NHO Transport
* Norges Bilbransjeforbund
* Norsk Industri
* Offshore Norge
* Sjømat Norge

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Mineisk** var et gamle sørarabiske språk innenfor de semittiske språk som ble snakket i Jemen en gang mellom 1200 f.Kr. og 100 e.Kr. Det er nå dødd ut. Hovedområdet hvor det var i bruk kan ha vært lokalisert i regionen al-Jawf i nordøstlige Jemen, først og fremst i Wadi Madhab. De meste av tekstene i dette språket ble skrevet av mineere, men andre tempelsamfunn i Wadi Madhab (Nashshan, Kaminahu, Haram, og Inabba') benyttet også språket som et litterært virkemiddel.

Historie
--------

De tidligste minaiske inskripsjonene er samtidige med de tidligste sabeiske, det vil på 700-tallet f.Kr. selv om de er mindre tallrike, og kommer fra byene langs Wadi Madhaab, nordøst for Ma'rib. Minaiske handelsposter og minaiske inskripsjoner finnes også utenfor Sør-Arabia, som i den gamle oasen Dēdan (dagens Al-'Ula i Saudi-Arabia), og til og med på den greske øya Delos og i Egypt. Minaisk ser ut til å forsvinne som skriftspråk rundt slutten av 100-tallet f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  Lokalisering: «Wādī Madhāb», *Mapcarta*
2. ↑  Sørensen, Søren Lund; Geus, Klaus (4. april 2023): «Minaeans in the Mediterranean. Reevaluating two Old South Arabian inscriptions from Delos», *Arabian Archaeology and Epigraphy*, Wiley Online Library
3. ↑  «Corpus of Marginal Minaic Inscriptions», 2013 *Università degli studi di Pisa*

Litteratur
----------

* Kogan, Leonid & Korotayev, Andrey (1997): «Sayhadic Languages (Epigraphic South Arabian)», *Semitic Languages*. London: Routledge, s. 157-183.
* Korotayev, Andrey (1995): *Ancient Yemen*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-922237-1

Eksterne lenker
---------------

* LinguistList Arkivert 11. februar 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***h*-indeks** (engelsk: h*-index*) er et bibliometrisk mål på en forskers vitenskapelige publisering og innflytelse innen faglitteraturen. Tallet beregnes ut fra antall publiserte arbeider og det antall ganger hvert arbeid er sitert. Systemet ble foreslått som et system for å avgjøre teoretiske fysikeres relative innflytelse av fysikeren Jorge Hirsch i 2005, og defineres som:

en forsker har indeks *h* hvis *h* antall av forskerens totale antall publikasjoner har minst *h* antall siteringer og resten har færre enn *h* siteringer hver
Det er store forskjeller mellom hva som er en typisk *h*-indeks på samme karrierenivå innen ulike fagområder, og generelt har forskere innen naturvitenskap og medisin langt høyere verdier enn forskere innen humaniora og samfunnsvitenskap. Hirsch foreslo selv at innen teoretisk fysikk ville en *h*-indeks på 12 per 2005 være passende for å få fast stilling og forfremmelse til *associate professor* (førsteamanuensis), 18 ville være passende for forfremmelse til *professor*, 15–20 kunne bety medlemskap i American Physical Society og 45 eller høyere kunne bety medlemskap i National Academy of Sciences. En studie gjennomført ved London School of Economics fant at professorer i Storbritannia hadde gjennomsnittlige verdier på 2,8 innen rettsvitenskap, 3,4 innen statsvitenskap, 3,7 innen sosiologi, 6,5 innen geografi og 7,6 innen samfunnsøkonomi. I gjennomsnitt hadde professorer verdier på rundt det dobbelte av førsteamanuenser. På grunn av mer publisering og også sitering innen ulike fag kan hva som er typiske *h*-verdier i ulike fag og på ulike stillingsnivåer ha endret seg over tid.

For å være blant den høyest siterte prosenten i perioden 2000–2010 måtte en forsker ifølge *Essential Science Indicators* være sitert 2073 ganger i fysikk, 1390 i klinisk medisin og 154 i samfunnsvitenskap.

En *h*-verdi kan regnes ut manuelt, men ofte brukes automatiske verktøy i databaser som Google Scholar eller abonnementstjenestene Scopus og Web of Science; disse databasene er imidlertid ikke fullstendige, og særlig Scopus og Web of Science har store hull i datagrunnlaget, spesielt i ikke-naturvitenskapelige fag. Google Scholar anses som relativt dekkende for vitenskapelige publikasjoner som er tilgjengelige på internett, og i praksis brukes ofte *h*-verdien utregnet av Google Scholar.

Referanser
----------

1. ↑  Tor-Arne Hagve, «*H*-indeks – et godt mål på forskningsaktivitet?», *Tidsskrift for Den norske lægeforening*, 2011, 131:2494-6
2. ↑  Peterson, Ivars (2. desember 2005): «Rating Researchers», *Science News*
3. ↑  Impact of Social Sciences – 3: Key Measures of Academic Influence Arkivert 30. desember 2013 hos Wayback Machine. *Impact of Social Sciences*
4. ↑  «Citation Thresholds (Essential Science Indicators)». *Science Watch*. Thomson Reuters. 1. mai 2010. Arkivert fra originalen 5. mai 2010.
**Kassittisk** var et språk som ble talt av kassittene i det nordlige Mesopotamia fra omkring det 18. frem til det 14. århundre f. Kr. Fra det 16. århundre, ble Babylon regjert av konger av kassittisk opprinnelse, frem til det 12. århundre da de ble styrtet av elamittene.

Kassittene i den babylonske staten benyttet for det meste det akkadiske språket. Restene etter det kassittiske språket er sparsommelige. En kort kassittisk-akkadisk ordbok inneholder ord om landbruk og tekniske ting, navn på farger, etc. lister over egennavn, navn på guder og navn på hester. Mangelen på kassittiske tekster gjør det for øyeblikket umulig å rekonstruere den kassittiske grammatikken.

Det genetiske slektskapet til det kassittiske språket er uklart. Bare noen få dusin ord er kjent og de har ikke blitt koblet til noen kjent levende eller død språkfamilie. Kassittisk er noen ganger omtalt som et isolert språk. Det var verken semittisk, sumerisk eller indoeuropeisk. Også slektskapet med elamittisk er tvilsomt. Det er noen ganger blitt foreslått som et hurro-urartisk språk.

Morfemene er ikke kjent. Ordene *buri* (leder) og *burna* (beskyttet) har trolig samme rot.

Litteratur
----------

* Ancilotti, A. *La lingua dei Cassiti*. Milan, 1980
* Balkan, K. *Kassitenstudien. I. Die Sprache der Kassiten*. New Haven, 1954
* Jaritz, K. *Die kassitische Sprachreste // Anthropos*, vol. 52, 1957
Låsesmed.
En **låsesmed** arbeider med låser og nøkler. Yrket har «smed» i navnet fordi grovsmeder utviklet de første låsene.

Låsesmedhåndverket begynte som vitenskap og kunst, slik fremstilling og bryting av låser ble sett på i gamle dager. I dag kalles personer som arbeider innenfor nøkkelsalg og -service for låsesmeder. Selv om arbeidet med å slipe opp nøkkelkopier til biler og hus stadig er en viktig del, er de fleste låsesmeder primært beskjeftiget med å selge og installere tyverisikringer til private og bedrifter.

Under arbeidet med ny læreplan for låsesmedfaget i Norge ble det besluttet å beholde «låsesmed» som fagtittel, til tross for at man i liten eller ingen grad som låsesmed smir låser. Dette ble gjort for å vise til yrkets lange historie, og fordi dette samsvarer med yrkestitlene som brukes rundt i verden.

Det finnes en egen utdanning med påfølgende læretid for å bli låsesmed. I Norge stilles det krav om plettfri vandel for å bli låsesmed, og norske låsesmedbedrifter har anledning til å kreve uttømmende politiattest for sine ansatte.

Mange av låsesmedene i Norge er medlemmer av bransjeorganisasjonen Norske Låsesmeder. Organisasjonen har både firmamedlemmer og personlige medlemmer, er pådriver for opplæring innenfor låsesmedfaget, og samarbeider med ulike instanser som forsikringsnæringen og politiet.

I den moderne æra har låsesmedyrket utviklet seg til også å omfatte ekspertise innenfor avanserte låsteknologier, som elektroniske og biometriske sikkerhetssystemer, noe som reflekterer den teknologiske utviklingen i samfunnet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Locksmiths – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av låsesmed
* Foreningen norske låsesmeder


1. ↑  Jens Roger Åsen (1. Oktober 2023). «Låsesmed».  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
***Gurre-Lieder*** (*Gurre-sanger*) er et oratorium i tre deler, fulgt av en melodramatisk epilog for fem vokalsolister, forteller, tre kor og stort orkester. Oratoriet er basert på en tidlig sangsyklus for sopran, tenor og piano, og ble komponert av den da østerrikske komponisten Arnold Schönberg (senere Schoenberg) fra 1900 til 1903. Etter en pause, fortsatte han orkestrasjonen i 1910, og fullførte det i november 1911. Oratoriet er en tonesetting av diktsyklusen *Gurresange* av den danske romanforfatteren Jens Peter Jacobsen (oversatt fra dansk til tysk av Robert Franz Arnold).

Gurre slott og dets omkringliggende områder i Danmark er omgivelsene hvor handlingen finner sted, og utgangspunktet for den middelalderske kjærlighetstragedien (i forbindelse med diktene til Jacobsen), som dreier seg om kjærligheten kong Valdemar Atterdag (Valdemar IV, 1320-1375, tysk: Waldemar) har for sin elskerinne Tove, og hennes senere drap av Valdemars sjalu kone, dronning Helvig av Schleswig (en legende som historisk mer sannsynlig er forbundet med forfaren Valdemar I).

Det regnes som det viktigste toneverket til Schönberg ved siden av Verklärte Nacht.

Referanser
----------

1. ↑
**Mohamed Abdel Hakim Amer** (egyptisk arabisk: محمد عبد الحكيم عامر,; født 11. desember 1919, død 13. september 1967) var en egyptisk militæroffiser og politiker. Han tjenestegjorde i den arabisk-israelske krig i 1948 og var delaktig i den egyptiske revolusjonen i 1952 som førte til at Faruk I av Egypt ble veltet av tronen. Etter å ha ledet egyptiske styrker under Suezkrisen, ble han utnevnt til forsvarsminister av president Gamal Abdel Nasser og var egyptisk visepresident fra 1958 til 1965.

I august 1967 ble Amer, sammen med over 50 andre egyptiske militæroffiserer og to tidligere ministre, arrestert for angivelig å ha sammensverget om et kuppforsøk mot Gamal Abdel Nasser. Amer ble som følge av dette holdt i husarrest i sitt hjem i Giza. Egyptiske myndigheter fremholder at Amer ble fraktet til sykehus den 13. september 1967 i et forsøk på å redde hans liv etter et selvmordsforsøk, hvor han skal ha svelget giftpiller før egyptiske offiserer skal ha kommet for å forhøre ham. Han skal først ha overlevd, og blitt fraktet hjem igjen, men deretter skal han ha svelget enda flere giftpiller og død. Det finnes imidlertid avvikende forklaringer rundt hva som var de faktiske forhold. Ifølge andre kilder, skal Amer ha blitt møtt av høytstående egyptiske offiserer som ga ham valget mellom å bli stilt for retten for landsforræderi, som utvilsomt ville ledet til domfellelse og henrettelse, eller dø en ærefull død ved å ta giftpiller. Amer skal ha valgt det siste, og dermed fått full militærbegravelse. Senere, i september 2012, forsøkte familien å få startet en etterforskning av dødsfallet; familien mener han i stedet ble drept.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Abd al Hakim Amir, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Abd-al-Hakim-Amir, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   books.google.de[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   aljazeera.com, «عبد الحكيم عامر», utgitt 19. november 2005[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Berlevåg Mannsangforening** er et mannskor i Berlevåg. Den ble stiftet 1917 og ble rikskjent i 2001 gjennom dokumentarfilmen *Heftig og begeistret* og oppfølgeren *Heftig og begeistret: På sangens vinger* som skildrer korets liv og virke. 

Korets dirigent er Sigbjørn Solvang. I tilknytning til filmlanseringene ble det også gitt ut CD med låtene som ble sunget i filmene. Berlevåg Mannsangforening har turnert landet rundt, underholdt på Momarked, turné rundt på Østlandet, Vestlandet og i Trøndelag, samt en del i utlandet, her kan nevnes USA. Koret deltok med korsang på Kong Haralds 70-årsdag, og koret besøkte blant annet Roskildefestivalen i 2002 som en del av turneen. I 2011 og 2015 var koret igjen i Danmark.

NRK laget et eget halv times program med koret i serien "Folk" med tittelen «Fortsatt heftig & begeistret». Dette programmet ble sendt til en konkurransefestival i Murmansk i 2015. Koret deltok i et TV-program på japansk TV. Innholdet i programmet handlet om en operasanger som kom til Berlevåg, og fikk oppleve norsk, tradisjonell mat fra havets delikatesser, som kongekrabbe, laks, hyse, torsk sei m.m.

I kjølvannet av filminnspillingene har koret mottatt Berlevåg kommunes kulturpris (2000), LHLs gladpris (2001) og Finnmark fylkes kulturpris (2001).

Referanser
----------

1. ↑  Roskildefestivalen
2. ↑  «Kom til sine egne» – Finnmarken.no, 14. juni 2011

Kilder
------

* Fra Mannskorets konsert i Berlevåg kirke 24. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Eglon** (hebraisk: עֶגְלוֹן) var en kanaanittisk bystat nevnt i Den hebraiske Bibel. I følge Josvas bok sluttet kong Debir av Eglonseg til en konføderasjon mot Gibeon da den byen inngik fred med Israel. De fem konger involvert ble slått ihjel, og Eglon ble senere erobret og dets innbyggere dømt til ødeleggelse. Byen ble deretter del av Juda stammes territorier, skjønt den ikke nevnes flere ganger utover i Josvas bok.

I følhe K. van Bekkum er Eglons beliggenhet ukjent, men en plausibel kandidat er Tel 'Eton.

Tel 'Eton
---------

**Tel 'Eton** (תל עיטון) er et arkeologisk funnsted urgravd av Bar Ilan University, under ledelse av Avraham Faust. At det dreirer seg om oldtidens Eglon er ganske sannsynlig. I det 10. århundre f.Kr. var det store forandringer på dette sted, og noen av strukturene bygd her var ved hjelp av  **ashlar** Forut for disse funnene var mangelen av ashlarkonstruksion i denne perioden i regione Juda et «ofte sitert bevis moy den historiske plausibilitet av noe kongedømme sentrert i Juda».

Referanser
----------

1. 1 2  van Bekkum, Koert (2011). *From Conquest to Coexistence: Ideology and Antiquarian Intent in the Historiography of Israel's Settlement in Canaan*. Leiden, The Netherlands: Koninklijke Brill NV. s. 158. ISBN 978-90-04-19480-9. . Note: this citation supports the claim that Eglon is only mentioned in Joshua. It does not make any comment as to whether Eglon stayed in the possession of the tribe of Judah.
2. ↑  «Proof of King David? Not yet. But riveting site shores up roots of Israelite era». *Times of Israel*. 14. mai 2018.
3. ↑  Faust, Avraham, and Yair Sapir. "The "Governor’s Residency" at Tel ‘Eton, the united monarchy, and the impact of the old-house effect on large-scale archaeological reconstructions." Radiocarbon 60.3 (2018): 801-820.
**Wilgefortis** er en katolsk helgen. I følge legenden var hun datter av en hedensk portugisisk konge. Hun bad til Gud om å få slippe å giftet seg med kongen av Sicilia, som faren hadde utsett til henne. Gud velsignet henne da med et skjegg og bart, og bryllupet ble avlyst.
Faren spurte til hvordan dette var gått til, hvorpå Wilgefortis svarte at det var hennes gud som hadde reddet henne. Faren ble rasende og svarte at hun så ogå skulle få dø som den gud hun dyrker, hvoretter han lot henne korsfeste.

Wilgefortis tiltrekkes av mennesker som søker lindring fra trengsler, spesielt av kvinner som ønsker å frigjøre seg fra voldelige ektemenn. Hun feires den 20. juli. I 1969 ble hun fjernet fra den offisielle generalkalender i 1969, men opptrer stadig i standard, katolske oppslagsverk.

Navnet
------

Navnet Wilgefortis kommer formentlig enten fra latin *Virgo-Fortis* (sterk kvinne), eller fra gammeltysk *Hilge Vartz* (det hellige ansikt). Hun bærer lokale navn på flere forskjellige språk, og i Danmark ble hun i 1405 i et brev fra Margrethe I, omtalt som *Hjælper* eller *Skt. Hjælp* .

Referanser
----------

1. ↑  Online, Catholic. «St. Wilgefortis - Saints & Angels». *Catholic Online* **(engelsk)**. Besøkt 6. november 2021.
2. ↑  «Saint Wilgefortis: The "Brave Virgin" with a Beard from God». *HistoryCollection.com* **(engelsk)**. 26. juli 2018. Besøkt 6. november 2021.
3. ↑  Online, Catholic. «St. Wilgefortis - Saints & Angels». *Catholic Online* **(engelsk)**. Besøkt 6. november 2021.
4. ↑  *qspirit.net*. Besøkt 6. november 2021.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «Den hellige Liberata eller Wilgefortis (119-139?)». *Den katolske kirke* **(norsk)**. Besøkt 6. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Mjøstårnet i mars 2019.

**Mjøstårnet** i Brumunddal er offisielt verdens høyeste trebygning. Bygget har 18 etasjer og er 85,4 meter høyt. Mjøstårnet ble åpnet i mars 2019 og inneholder hotell, leiligheter, kontorer, restaurant, fellesområder og et svømmeanlegg. Bygget har et kombinert gulvareal på ca. 11.300 kvadratmeter, mens svømmeanlegget i den utvidede førsteetasjen er på ca. 4700 kvadratmeter.

Byggearbeid i 2018.
Mjøstårnet er designet av Voll Arkitekter for AB Invest AS. HENT AS var totalentreprenør, mens Moelven Limtre leverte bæresystem i limtre, samt heise- og trappesjakter i KL-tre (massivtre). For å tilfredsstille anbefalte krav til komfort som følge av akselerasjoner på grunn av vind, ble det i de øverste syv etasjene brukt betong i etasjeskillene for å gi bygget ekstra tyngde. Mjøstårnet regnes likevel som et trehus, ettersom hovedbæresystemet for å håndtere vertikale og horisontale laster består av tre.

Verdens nest høyeste trehus er det 84 meter høye HoHo Tower i Wien i Østerrike. Dette bygget har en stabiliserende betongkjerne, og er således å regne som et tre-betong hybridbygg etter definisjonen til CTBUH.

Det japanske selskapet Sumitomo Forestry planlegger å bygge en 350 meter høy skyskraper i tre, med 70 etasjer, i Tokyo. Den skal etter planen stå ferdig til selskapets 350-årsjubileum i 2041.

Referanser
----------

1. ↑  «Tallest wooden building». *Guinness World Records* **(engelsk)**. Besøkt 21. april 2020.
2. ↑  Bjørheim, Knut (10. mars 2019). «Verdens høyeste trehus er åpnet – se de nyeste bildene». *Tu.no* **(norsk)**. Besøkt 21. april 2020.
3. ↑  «Mjøstårnet». *Moelven* **(engelsk)**. Besøkt 21. april 2020.
4. 1 2  «Council on Tall Buildings and Urban Habitat». *www.ctbuh.org*. Besøkt 21. april 2020.
5. ↑  «World's tallest timber tower proposed for Tokyo». *Dezeen* **(engelsk)**. 19. februar 2018. Besøkt 21. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for hotellet i bygget Arkivert 14. april 2019 hos Wayback Machine.
**Knut Myrstad** (født 2. desember 1913 i Selje, død 27. mai 2001) var en norsk lærer, indremisjonsmann og politiker for Kristelig Folkeparti. Han var representant på Stortinget fra 1965 til 1977.

Bakgrunn og yrkeskarriere
-------------------------

Knut Myrstad ble født i Selje i 1913 til småbruker Jakob Myrstad og Johanne Hundeide. 

Han gikk på Nordfjord ungdomsskule 1931-32, Selje arbeidsskule 1932-1933 og Indremisjonens bibelskole 1933-34.

Fra 1934 til 1945 var han ungdomssekretær i Nordfjord Indremisjon, fra 1945-46 undomssekretær i Indremisjonsselskapet og 1946-1948 kretssekretær i Sunnfjord indremisjon. Fra 1948 til 1955 var han kretssekretær i Nordfjord Indremisjon.

Fra 1955 til 1957 var han folkeskolelærer i Selje. Fra 1957 til 1965 var han igjen kretssekretær i Sunnfjord indremisjon med permisjon i årene 1962-64 da han var lærer ved Indremisjonsselskapets bibelskole i Oslo.

Politisk karriere
-----------------

Knut Myrstad ble innvalgt på Stortinget for Kristelig Folkeparti i 1965 og satt til 1977. I perioden 1965-69 var han medlem av Protokollkomiteen på Stortinget, i perioden 1969-1973 Landbrukskomiteen og i perioden 1973-1977 Landbrukskomiteen og Fullmaktskomiteen.

Han var varamedlem av Stortingets gruppe av Den interparlamentariske union fra 1965 og fra 1973 ordinært medlem av denne.

Myrstad var medlem av Kristelig Folkepartis landsstyre 1973-1975 og i samme periode varamedlem til sentralstyre i partiet.

Han var medlem av Utvalget til å utrede spørsmål vedrørende stat og kirke 1971-1975.

Personlig
---------

Knut Myrstad var gift med Klara F. Berstad. Paret var fra 1990 bosatt i Volda.

Publikasjoner
-------------

* Myrstad, Knut (red.): Ljosstrålar
* Myrstad, Knut (medred.): Nordfjord indremisjon gjennom 75 år 1954

Referanser
----------

1. ↑  NTB: Knut Myrstad er død Bergens Tidende, 27. mai 2001

Eksterne lenker
---------------

* (no) Knut Myrstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Knut Myrstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget
 |
**Harald Magnus Andreassen** (født 4. november 1956) er en norsk økonom. Han har vært sjeføkonom i First Securities AS siden 1999. 

Han er utdannet samfunnsøkonom (cand.oecon.) ved Økonomisk Institutt ved Universitetet i Oslo fra 1984. Han var konsulent i Den norske Bankforening 1984–1989, konsulent i Scenarier 2000 i 1986, konsulent og partner i ECON Senter for økonomisk analyse 1989–1994 samt sjeføkonom i Elcon Securities AS 1994–1999. Siden 1999 har han vært sjeføkonom i First Securities, som i 2012 ble en del av Swedbank Norge AS. Andreassen beskjeftiger seg med næringsøkonomi og makroøkonomiske spørsmål rundt aksje- og obligasjonsmarkeder. Han holder foredrag, og uttaler seg ofte til media om økonomiske spørsmål.

Andreassen har hatt flere tillitsverv innen sitt felt, blant annet som formann i Nasjonaløkonomisk gruppe i Polyteknisk forening 1994–2007 og medlem av arbeidsutvalget i Polyteknisk forening 2001–2003. Han var også styremedlem i Studentsamskipnaden i Oslo 1982–1984, og er medlem av partiet Høyre.

Referanser
----------

1. ↑  Matlary, Janne Haaland (2008). «Andreassen, Harald Magnus». I Åmås, Knut Olav. *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 27. ISBN 978-82-03-23561-0.
2. ↑  «Kritiserer Høyres medisin». *Økonomisk Rapport*. 11. mai 2009. Besøkt 19. august 2012.
3. ↑  «Tidligere Unge Høyre-mennesker». Unge Høyre. Arkivert fra originalen 14. august 2011. Besøkt 19. august 2012.

Litteratur
----------

* 

* (no) Publikasjoner av Harald Magnus Andreassen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*«Alsacisk» omdirigeres hit, se også Alsace*

Gateskilt på to språk, fransk (øverst) og elsassisk i Mulhouse.
Utbredelsen av alemanniske dialekter.
**Elsassisk** eller **elsassertysk** (elsassisk: *Elsässisch* eller *Elsässerditsch*, standard-høytysk: *Elsässisch* eller *Elsässerdeutsch*, fransk: *Alsacien*) er en nederalemannisk dialekt som snakkes i Alsace (tysk: Elsass). Alsace ble etter den andre verdenskrigen lagt til Frankrike, men har i løpet av historien en rekke ganger skiftet mellom å tilhøre fransk og tysk overherredømme.

Elsassisk språk ble i 1946 talt av 90 % av befolkningen. Dette tallet har siden vært synkende til dagens (2012) 46 %. 

Selv om språket ikke lett forstås av personer som snakker vanlig tysk, slekter det på andre nærliggende alemanniske dialekter, som sveitsertysk, schwabisk og badensk med fransk innflytelse. Det forveksles ofte med frankisk, en tysk vest-frankisk dialekt.

Mange som snakker elsassisk skriver på standardtysk. Gatenavn som er skrevet på to språk, spesielt i Strasbourg) kan være skrevet med lokal stavemåte.

Siden Frankrikes grunnlov konstaterer at fransk er landets eneste offisielle språk, er ingen lokale språk offisielle. Men den franske regjeringen har inkludert elsassisk i en liste over landets språk.

Eksempler
---------

| Norsk | Elsassisk | Standardtysk |
| --- | --- | --- |
| jorden | Erd Arda | Erde |
| himmel | Himmel Hemmel | Himmel |
| vann | Wasser | Wasser |
| ild | Fir | Feuer |
| mann | Mann | Mann |
| kvinne (frue) | Frau a Wib | Frau |
| spise (ete) | essa assa | essen |
| drikke | trinka Süfa | trinken |
| stor | gross | gross |
| liten | klaan | klein |
| natt | Nacht | Nacht |
| dag | Dâa | Tag |
| ugle | nachtkütz | Eule |
| Frøken | Maïdel | Fraulein |

Elsassisk slang
---------------

Ord i kursiv er hentet fra en fransk ordbok hvor ordene har etymologisk bakgrunn fra elsassisk og tysk: 

Entendais-tu le *schproum*!? Ça *schlingue* que le *schupo*, *schnock* me controle à la *schlague* après il m'attrappait *schlass* avec de la *schnouff* et un *schlass*! Alors faisons-nous avancer le *schmilblick* avec du *schnaps*!

Oversatt: Hørte du *oppstyret*!? Det *stinker* at den *dumme*, *tyske politimannen* kontrollerer meg med *jernhånd* etter han fanget meg *full* med *narkotika* og en *kniv*. Så la oss sette i gang *utfordringen* med *brennevin*!

Referanser
----------

1. ↑  Internettsiden til L’Office pour la Langue et la Culture d’Alsace (OLCA - Elsassisches Sprochàmt)  besøkt 15. desember 2013

Se også
-------

Euromosaic – tysk i Frankrike – Informasjon om elsassisk i Frankrike

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
En av Senja Rutebil sine busser laster opp passasjerer i Finnsnes, på vei til Torsken, sommeren 2008.
**Senja Rutebil** er et selskap som ble etablert i 1935. Selskapet har kontor i Vangsvik i Tranøy kommune på Senja. Det var brødrene Erling og Johannes Hansen som stiftet selskapet.

Senja Rutebil var et rutebilselskap som startet opp rutebiltrafikk på alle deler av Senja etter hvert som veinettet ble bygd ut. De fleste rutene gikk til og fra Finnsnes på fastlandet.

Selskapet startet med en bil i 1935. Det var en Diamond 7-seter. I 1937 kom første buss, en 18-seter. Bussen kom med båt. Karosseriet ble bygd hos Kaarbøe i Harstad. Den gikk inn i ruta Vangsvik - Svanelvmo - Silsand - Gibostad. Veiene var så dårlig at det var opphold i trafikken vinterstid.

Antall vogner økte fra 32 til 46 i tidsrommet 1970-1975. I 1978 hadde Senja Rutebil 48 helårs ansatte, 34 busser, sju lastebiler og to andre kjøretøyer.

I tillegg til rutekjøring drev Senja Rutebil i mange år langtransport med vogntog, og drev turbusser i inn- og utland. Dessuten drev selskapet verksted i Vangsvik. Nybygg stod ferdig i 1961. Selskapet hadde busser og lastebiler av ulike merker, men Mercedes-Benz har likevel dominert i alle år.

Troms fylkeskommune lyste ut konkurranse om anbud på busstrafikken på Senja i 2009. Senja Rutebil tapte konkurransen og 1. oktober 2010 ble rutetrafikken overtatt av Cominor. Senja Rutebil mistet dermed det meste av sin aktivitet, men drev videre med turbusskjøring og verksted.

Litteratur
----------

* Kristiansen, R. (2002). 50 år med Senja rutebil. Årbok for Senja(31), 104-107.

Referanser
----------

1. ↑  50 år for fremgang: beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Framtidsfrø – spirer for en bedre verden*** er en sakprosabok (antologi) om bærekraftig utvikling innen ulike samfunnsområder, utgitt av Abrakadabra forlag høsten 2011. Boken har bidrag av blant andre Erik Dammann, Helge Hognestad, Gunnar Tellnes, Helge Torvund, Markus Lindholm, Dag Andersen, Øystein Dahle, Hans-Jürgen Schorre, Anna Luise Kirkengen, Tor-Johan Ekeland, Arne Johan Vetlesen, Ove Jakobsen, Lars Hektoen og Iulie Aslaksen. Den ble lansert på et seminar på Litteraturhuset i Oslo i oktober 2011.

Boken tar opp tema som helse og medisin, økologisk levemåte, forbrukersamfunnet og økonomi. Helge Torvund beskriver boken som «*ein verktøykasse, ei oppslagsbok som presenterer nye syn og grøne løysingar*». Åpningskapittelet, skrevet av Erik Dammann, er en framtidsfabel der en student og en professor i år 2200 diskuterer hvorfor menneskeheten ikke endret kurs før det var for sent.

Boken har blitt anmeldt av blant andre Thomas Hylland Eriksen i *Morgenbladet*, Freddy Fjellheim i *Klassekampen*,, Kari Gåsvatn i *Nationen*, Wanda Widerøe i Ren Mat, og Stein Arne Sæther i *Adresseavisen*.

En av bidragsyterne, Ingvald Erga, jobber med en film basert på boken.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. desember 2011. Besøkt 28. desember 2011.
2. ↑
3. ↑  Turid Furdal, "Poesi skal redda kloden", Stavanger Aftenblad, 06.12.2011, p. 8
4. ↑  Thomas Hylland Eriksen, "Konstruktiv ønsketenkning", Morgenbladet, 16.12.2011, pp. 46/47
5. ↑  Freddy Fjellheim, "Såtid og omveltning", Klassekampen, 10.12.2011, p. 22
6. ↑  Kari Gåsvatn, "Økologi som verktøy i krisetid", Nationen, 21.11.2011, p. 3
7. ↑  Wanda Widerøe, "Årets viktigste bok?", Ren Mat, 06.10.2011, p. 30
8. ↑  Er vi for mange eller for grådige? Arkivert 14. november 2011 hos Wayback Machine. Adresseavisen
9. ↑  – Små resultat frå 20 år med klimatoppmøte Arkivert 7. desember 2011 hos Wayback Machine. Stavanger Aftenblad

Eksterne lenker
---------------

* Nettversjon av boka
**Maria Magdalena-kirken** (russisk: Храм Марии Магдалины, *Khram Marii Magdaliny*) er en russisk-ortodoks kirke på Oljeberget, nær Getsemane i Jerusalem.

Kirken er dedikert til Maria fra Magdala, en av Jesu tilhengerskare. I følge *Markusevangeliets* 16. kapittel var Maria fra Magdala den første som fikk se Kristus etter hans oppstandelse (*Markusevangeliet* kap. 16, vers 9). I Bibelen fremstår hun som Jesu fremste kvinnelige disippel, sammen med Maria fra Betania. 

Kirken ble bygd i 1886 av tsar Aleksander III til minne om hans mor, keiserinne Maria Aleksandrovna av Russland (1824–1880). Den ble bygd i den tradisjonelle stilen som var populær i 1600- og 1700-tallets Russland. Kirken har syv stilrene og forgylte løkkupler.

Foran ikonostasen er de siste hvilesteder til to hellige i den russisk-ortodokse kirke, den martyrdrepte Elisabeth av Hessen-Darmstadt og hennes niese Alice av Battenberg, som hadde bedt om å ble bisatt nær sin tante «Ella». Hun døde på Buckingham Palace i 1969 og hennes levninger ble i 1988 bragt til Jerusalem.

Bildegalleri
------------

*

Referanser
----------

1. ↑  Vulgata: *Surgens autem mane prima sabbati, apparuit primo Mariae Magdalene..*
2. ↑  «Why the body of Prince Philip's mother was moved from St George's Chapel to Jerusalem». *honey.nine.com.au* **(engelsk)**. 17. april 2021. Besøkt 12. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

(en) Saint Mary Magdalene Church (Jerusalem) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Pengesedler av ulikt utseende og samme verdi av 5000 i ulik valuta.
**Pengeseddel** er et betalingsmiddel. Sedler er, sammen med mynter, regnet som kontanter. Dette betyr blant annet at de umiddelbart kan brukes ved kjøp og salg uten å måtte innløses først, og at de er upersonlige. 

Opprinnelig var verdien av penger bestemt av materialet de var laget av, først og fremst gull eller sølv, og mengden av dette. Fordi det å frakte større mengder edelt metall var både tungvint og farlig, og fordi det til tider var knapphet på edelt metall til mynt, begynte man å utstede garantibrev, normalt i form av et løfte om ved forespørsel å utbetale en viss mengde edelt metall som var oppbevart et nærmere angitt sted.

De eldste pengesedlene som er kjent ble utstedt i det 7. århundre i Kina. Før dette finner man også garantibrev, men disse var personlige og kunne dermed bare unntaksvis brukes direkte som betalingsmiddel. Etter hvert ble garantibrevene upersonlige, slik at de kunne brukes som betalingsmiddel som var gyldige innenfor et angitt område eller i en spesiell bank.

Både private og offentlige banker kan utstede pengesedler etter visse regler. I moderne tid blir imidlertid pengesedler så godt som utelukkende utstedt av statlige sentralbanker, som f.eks. Norges Bank eller Bank of England, og slike sedler gjelder som betalingsmiddel i alle banker og forretninger i det aktuelle landet.

De fleste pengesedler er laget av et klutepapir, og de er ofte utstyrt med flere sikkerhetsanordninger for å forhindre forfalskning; typiske eksempler på sånne anordninger er blant annet kobbertrykk, vannmerker og ultrafiolette merker, samt utvalgte, spesiallagede blekktyper som kun brukes til sedler og lignende finansielle papirer. Polymerpengesedler (også kalt plastsedler) er laget av polymer og ble introdusert først i Australia i 1988. Slike sedler vanskeliggjør forfalskning og er mer slitesterke enn tradisjonelle pengesedler.

Se også
-------

* Norsk krone
* Norske pengesedler
* Valuta

Referanser
----------

1. ↑  «Life-Cycle Assessment (LCA)» **(engelsk)**. Bank of Canada. Besøkt 21. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Forged notes prompt warning: here's how to spot a fake plastic £5 or £10 – artikkel hos *Leicester Mercury*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** BBC Things
 |
Nabolaget Sheikh Jarrah. I bakgrunnen er det sentrale Jerusalem.
Sheikh Jarrah på et FN-kart fra 2018; det gule område er det bebygde palestinske området nord for Gamlebyen. De israelske bosettingene Givat HaMivtar, Ma'alot Dafna og French Hill vises i nordvest og i nordøst.
Kart fra 1945
**Sheikh Jarrah** (arabisk: الشيخ جراح‎, hebraisk: שייח' ג'ראח) er et overveiende palestinsk nabolag i Øst-Jerusalem, 2 km nord for Gamlebyen, på veien til Mount Scopus. Navnet skyldes at gravmælet til Sheikh Jarrah (død 1203), en av Saladins leger og æret sufimystiker, er i nærheten. 

Byggingen av det moderne nabolaget begynte i 1865, og med tiden ble det et viktig boområde for Jerusalems muslimske elite, ikke minst for slekten al-Husayni. Området ble derfor en gang også kalt Husayni-nabolaget.

I 1898 ble den anglikanske St. George's School bygd i Sheikh Jarrah, og den ble raskt den videregående skole som mange av Jerusalems elite sendte aine sønner til.

Etter 1948 Arab-Israeli War ble det en del av jordansk Øst-Jerusalem, inn imot et *no-man's land* mot israelskholdt Vest-Jerusalem. Men nabolaget kom under israelsk kontroll etter Seksdagerskrigen i 1967. De fleste av nabolagets palestinere stammer fra nabolaget Talbiya; de ble fordrevet derfra i 1948.

Referanser
----------

1. ↑  Zirulnick, Ariel. Bryant, Christa Case. Five controversial Jewish neighborhoods in East Jerusalem Arkivert 2021-02-12 hos Wayback Machine Christian Science Monitor. 10. januar 2011
2. ↑  Medding, Shira. Khadder, Kareem. Jerusalem committee OKs controversial construction plan Arkivert 22. februar 2011 hos Wayback Machine. Arkivert 2011-02-22 hos Wayback Machine CNN 7. februar 2011
3. 1 2  Bussow, 2011, pp. 160 Arkivert 2021-05-11 hos Wayback Machine- 161 Arkivert 2021-05-11 hos Wayback Machine
4. ↑  Neri Livneh, 'So What's It Like Being Called an Israel-hater?,' Arkivert 2017-03-15 hos Wayback Machine Haaretz 16. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* UN Emergency Relief Coordinator: *The Case of Sheikh Jarrah.* Bericht vom Oktober 2010 (engelsk)
* *Sheikh Jarrah,* Artikel und Berichte der israelischen Nichtregierungsorganisation Ir Amim („Stadt der Völker") zu Scheich Dscharrah (engelsk)
* Yitzhak Reiter und Lior Lehrs: *The Sheikh Jarrah Affair: The Strategic Implications of Jewish Settlement in an Arab Neighborhood in East Jerusalem.* (PDF) The Jerusalem Institute for Israel Studies, Jerusalem 2010 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Konvensjon om forhindring og avstraffelse av forbrytelsen folkemord** (engelsk: *Convention on the Prevention and Punishment of the Crime of Genocide*) er en FN-konvensjon vedtatt av FNs generalforsamling i desember 1948, og som trådte i kraft i januar 1951. Alle signatarstater pålegges å forhindre og straffe folkemord i krig og fredstid. 137 stater har til nå[*når?*] undertegnet konvensjonen.

Definisjon
----------

Konvensjonens artikkel 2 definerer folkemord som 

> en hvilken som helst av de følgende handlinger som er begått i den hensikt å ødelegge helt, eller delvis, en nasjonal, etnisk, rasemessig eller religiøs gruppe som sådan:
> 
> 
> a) å drepe medlemmer av gruppen;
> b) å forårsake alvorlig legemlig eller sjelelig skade på medlemmer av gruppen;
> c) bevisst å la gruppen utsettes for levevilkår som tar sikte på å bevirke dens fysiske ødeleggelse helt eller delvis;
> d) å påtvinge tiltak som tar sikte på å forhindre fødsler innen gruppen;
> e) med makt å overføre barn fra gruppen til en annen gruppe.
> 

Artikkel 3 definerer de forbrytelsene som kan straffes med grunnlag i konvensjonen, nemlig:

> a) folkemord;  
> 
> 
> 
> b) sammensvergelse om å begå folkemord;  
> 
> c) direkte og offentlig oppfordring til å begå folkemord;  
> 
> d) forsøk på å begå folkemord;  
> 
> e) medvirkning til folkemord
> 
> 
> 

Konvensjonen hadde til hensikt å forby handlinger som de Det tredje riket utførte mot jødene under andre verdenskrig. I det første utkastet til konvensjonen inneholdt definisjonen av folkemord også politiske drap, men Sovjetunionen og noen andre land motsatte seg at handlinger mot grupper med en felles politisk oppfatning eller sosial status skulle innlemmes.

Bruk
----

Første gang konvensjonen ble brukt som rettsgrunnlag var 2. september 1998, da det internasjonale rettstribunalet for Rwanda fant Jean-Paul Akayesu – tidligere borgermester i en småby i Rwanda – skyldig i ni tilfelle av folkemord. To dager seinere ble Jean Kambanda som første statsminister tiltalt for folkemord på grunn av sin rolle under folkemordet i Rwanda.

Den første staten som ble tiltalt etter konvensjonen, var Serbia. Den internasjonale domstolen frikjente 26. februar 2007 Serbia for direkte deltakelse i folkemord under krigen i Bosnia, men slo samtidig fast at myndighetene i Beograd brøt internasjonal lov ved ikke å forhindre Srebrenica-massakren, og ved ikke å utlevere personer anklaga for folkemordet på bosniske muslimer til Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Konvensjonsteksten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**V Film Premiere** (tidligere *TV1000* og *Viasat Film Premiere*) er en betal-TV-kanal som er eid av Viasat og som sender spillefilmer. Kanalen ble startet i 1989, under navnet TV1000. I 2012 endret den navn til *Viasat Film*, i 2016 endret den navn til *Viasat Film Premiere*. 1 juni 2020 byttet kanalen navn til *V Film Premiere* Kanalen består per 2023 av fem kanaler, og ved siden av hovedkanalen (hvor filmpremierene sendes) er disse V Film Family (en miks av tegnefilmer, komedier og romantikk), V Film Action (her sendes action, thrillere og krim), V Film Hits og V Series.

Kanalene blir distribuert i Viasats Filmpakke. Tidligere var kanalene kun distribuert i den dyreste kanalpakken, Viasat Gull.

Utbredelse
----------

Kanalen ble først lansert i Sverige, og senere videre til Danmark, Norge og Finland. I begynnelsen av 2004 ble den lansert i Litauen, Latvia, Estland, Russland, Ukraina, Kasakhstan, Moldova og Hviterussland.

Historie og kanalutvalg
-----------------------

Kanalen ble etablert i 1989 under navnet *TV1000* som en slags søsterkanal til skandinaviske TV3.

Søsterkanalen FilmMax dukket opp i 1992. FilmMax ble erstattet med TV1000 Cinema i 1995. TV1000 Cinema ble nedlagt i 2004 og erstattet av fire sjangerkanaler, som ved siden av hovedkanalen besto av: TV1000 Nordic, TV1000 Action, TV1000 Family og TV1000 Classic.

Viasat Nordic ble nedlagt i 2014 grunnet lave seertall og erstattet av Viasat Comedy.

Viasat Drama og Viasat Classic ble nedlagt i 2015, og erstattet med Viasat Film Hits og Viasat Series.

I 2017 ble Viasat Film Comedy slått sammen med Viasat Film Family.

Referanser
----------

1. ↑  «Fra 1. juni 2020 vil disse kanalene endre navn (25.5.2020)». Arkivert fra originalen 10. juli 2020. Besøkt 10. juli 2020.
2. ↑  «TV3 med ny kanal». *Aftenposten*. 5. juni 1989.
3. ↑  TV1000 (27.11.2004) (arkivert versjon)
4. ↑  Altibox - Viasat Film Comedy erstatter Viasat Film Nordic i Viasat pakkene (24.4.2014) «Fordi man ønsker å rendyrke sjangerkanalene og fordi Viasat Film Nordic over lengre tid hatt lav seing tas kanalen av luften samme dato som Viasat Film Comedy lanseres»

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* V film

| * v
* d
* r
Viaplay Group |
| --- |
| TV-kanaler | 
* TV3
* TV3+
* TV6

 |
| Sportskanaler | 
* V sport (+, 1, 2, 3 og ultra HD)
* V sport golf

 |
| Serie- og filmkanaler | 
* V film (action, family, hits og premiere)
* V series

 |
| Radiokanaler (P4-gruppen) | 
* P4
* P5 Hits
* P6 Rock
* P7 Klem
* P8 Pop
* P9 Retro
* P10 Country
* P11 Bandit
* NRJ Norge

 |
| Strømmetjenester | 
* Viaplay
* *Viafree* (del av Pluto TV)

 |
| 
* **Tidligere kanaler:** *Viasat Explore*
* *Viasat Fotball*
* *Viasat History*
* *Viasat Hockey*
* *Viasat Motor*
* *Viasat Nature/Crime*
* *Viasat Sport N*

 |