| Operasjon El Dorado Canyon |
| --- |
| Et amerikansk General Dynamics F-111 Aardvark-fly tar av for å delta i operasjonen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15. april 1986 |
| Sted | Libya |
| Resultat | Taktisk amerikansk seier med overveiende libyske tap, men Gaddafi overlevde angrepet |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg USA |  Libya |
| Kommandanter og ledere |
| Ronald Reagan | Muammar al-Gaddafi |
| Tap |
| 1 fly skutt ned  2 piloter døde | 45 soldater/tjenestemenn drept15 sivile døde  3-5 Iljusjin Il-76-transportfly ødelagt  14 MiG-23-fly ødelagt  2 helikoptre ødelagt  5 bakkeradere ødelagt |

**Flyangrepet mot Libya i 1986**, også kjent som *Operasjon El Dorado Canyon*, var et amerikansk angrep mot Libya som fant sted den 15. april 1986 som et svar på diskotekbombingen i Berlin som kunne linkes direkte til Gaddafi. Angrepet ble utført av en samlet styrke som bestod av flyvåpenet, marinen og marinekorps.

Bakgrunn
--------

President Ronald Reagan snakket med kongressmedlemmer om angrepet.
Gaddafis Libya hadde vært en av Ronald Reagans hovedprioriteter siden han ble valgt i 1981. Gaddafi hadde inntatt en anti-israelsk stilling og støttet enkelte palestinske og syriske grupper som ble oppfattet fra amerikansk hold som ekstreme. Mange fryktet at Libya forsøkte å bli en atommakt, og landets okkupasjon av det uranrike Tsjad økte frykten for dette. Gaddafis allianse med Sovjetunionen og hans ambisjoner om å opprette en føderasjon av arabiske og muslimske land i Nord-Afrika var også alarmerende for USA. Det kan også ha hjulpet på USAs besluttsomhet at Gaddafi angivelig skal ha fått hjelp av tidligere CIA-operativer til å sette opp terrorleirer.

Etter et angrep på flyplassene i Roma og Wien i 1985, hvor 19 ble drept og rundt 140 ble skadet, indikerte Gaddafi at han ville fortsette å støtte de tyske kommunistgruppene Rote Armee Fraktion og De røde brigader, samt den irske militsen IRA, så lenge europeiske regjeringer fortsatte å støtte opposisjonelle grupper i Libya. Libyas utenriksminister beskrev massakrene som «heroiske akter».

Det hadde kommet til flere trefninger mellom Libya og USA over Libyas territorielle krav i Sidrabukta. I 1981 hadde det vært en større trefning, og tidligere i 1986 hadde en amerikansk styrke i bukta kommet i harde kamper med libyske fly.

Den 5. april bombet libyske agenter diskoteket «La Belle» i Vest-Berlin, hvor tre mennesker ble drept og ytterligere 229 ble skadet. Vest-Tyskland og USA avslørte snart hvem som stod bak, og ytterligere informasjon ble senere offentliggjort da Stasi-arkivene ble etterforsket etter Tysklands gjenforening. Agentene som stod bak bombingen, ble identifisert og ettersøkt av Tyskland i løpet av 90-tallet.

Angrepet
--------

Etter flere dager med diplomatiske samtaler med europeiske og arabiske partnere, bestemte president Ronald Reagan seg for å angripe Libya den 14. april. Angrepet begynte klokken 02:00 på morgenen den 15. april, hvor USAs fastslåtte mål var å sende et signal til Libya samt å redusere landets mulighet til å støtte og trene terrorister. Reagan advarte også om at operasjonen kunne gjentas dersom det ble funnet nødvendig.

Selve angrepet varte i 12 minutter. I løpet av angrepet slapp amerikanerne 60 tonn bomber, og mistet på ett fly under bombingen av Bab al-Asisiya-kassernen. Noen bomber bommet på målene sine og forårsaket sivile tap, og noen traff også diplomatiske bygninger i Tripoli. Noen libyske soldater deserterte fra sine posisjoner i frykt og forvirring, mens offiserene på sin side angivelig var sent ute med å gi ordrer. Det libyske luftvernsystemet ble ikke iverksatt før flyene hadde truffet målene sine. Radarinstallasjoner og SAM-installasjoner i Benghazi ble satt ut av spill, samtidig som enkelte bomber også traff vestlige ambassader i byen.

Libyas svar på angrepet var å avfyre to scud-missiler mot den italienske øya Lampedusa. Imidlertid fløy missilene over øya og landet i havet, og forårsaket ingen skade.

Gaddafis reaksjon
-----------------

Gaddafi proklamerte at han hadde «vunnet en spektakulær militær seier over USA» Talen ble imidlertid oppfattet slik at den manglet lidenskap fra Gaddafis side, og «seier-feiringene» uteble i stor grad. Gaddafi opplevde økt kritikk fra den jevne borger, og mange reagerte med å sabotere offentlige plakater av diktatoren.

Raidene bragte det libyske regimet til sitt svakeste punkt i løpet av sin hittil 17 år lange regjeringstid. Likevel skulle Gaddafi beholde makta inntil en borgerkrig brøt ut i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Kira Salak: Rediscovering Libya
2. ↑  Pollack, Kenneth M. *Arabs At War, Military Effectiveness 1948–1991* University of Nebraska Press, 2002
3. 1 2  «Libya Has Trouble Building the Most Deadly Weapons». *The Risk Report*. 1 (10). desember 1995. Arkivert fra originalen 20. april 2013.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. april 2013. Besøkt 27. september 2011.
4. ↑  «1968 to 1990: Program Beginnings». NTI.
5. ↑  Hersh, Seymour M. (22. februar 1987). «TARGET QADDAFI». *The New York Times*.
6. ↑  St. John, Ronald Bruce (1. desember 1992). «Libyan terrorism: the case against Gaddafi». Contemporary Review.
7. ↑  Seale, Patrick. *Abu Nidal: A Gun for Hire*. Hutchinson, 1992, p. 245.
8. ↑  Flashback: The Berlin disco bombing. BBC on 13. november 2001.
9. ↑  1986 Year in Review: Strike on Qaddafi
10. ↑  Operation El Dorado Canyon
11. ↑  Bernard Weinraub (15. april 1986). «U.S. Jets Hit 'Terrorist Centers' in Libya; Reagan Warns of New Attacks If Needed». *NY Times*.
12. ↑  Libya - Encounters with the United States
13. ↑  Libyan Missiles
14. 1 2 3  Brian L. Davis. *Qaddafi, terrorism, and the origins of the U.S. attack on Libya*. s. 183.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |