recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**François Xavier Joseph Danneskiold-Løvendal** (fransk: **Lowendal**, født 28. desember 1742, død 20. september 1808) var en dansk-fransk offiser og diplomat.

Biografi
--------

Han var sønn av Ulrik Frederik Woldemar riksgreve Løvendal og Barbe Madeleine riksgrevinne Szembek (d. 1762). Knapp to år gammel kom han til Frankrike, og i 1747 ble han utvnevnt til kaptein og kompanisjef i farens regiment, som han overtok etter farens død i 1755. 

Fra 1759–63 deltok han i Syvårskrigen som adjutant hos søsteren Elisabeths ektemann, den senere generalløytnant grev Lancelot Turpin de Crissé (1716–1793). Hans eget regiment ble oppløst i 1760. 

I 1770 ble han brigader, og i denne egenskap deltok han i den amerikanske uavhengighetskrigen. Han ble heretter kommandant på Guadeloupe og ble 1770 utnevnt til *maréchal de camp*.

3. februar 1772 giftet han seg med Charlotte Marguerite Elisabeth de Bourbon (1754–1838), en legitimeret datter av Charles de Bourbon-Condé (1700-1760).

Løvendal, som ved sin fødsel var dansk friherre og tysk riksgreve, ble 4. august 1786 greve av Danneskjold-Løvendal. I januar 1798 ble han dansk generalmajor og kort etter sjef for Marinekorpset, som han beholdt i fem år. I 1801 ble han utnevnt til hvit ridder. 

Fra 1801–3 var han ekstraordinær gesandt i Sankt Petersburg, hvoretter han ble flyttet til Haag i samme funksjon. Her døde han 20. september 1808.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «596 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 19. juni 2019.
3. ↑  Boucher, Jean-Jacques (2012). *Le comte de Lowendal: Ulrich-Frédéric Woldemar, Maréchal de France 1700-1755* **(fransk)**. Fernand Lanore. ISBN 9782851576729.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
Hertugelig våpenskjold for Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck. Tegning: Ad. M. Hildebrandt
**Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck** var en sidelinje til Slesvig-Holsten-Sønderborg av huset Oldenburg. Den ble grunnlagt av titulærhertugen August Philip av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Beck, oldebarn av kong Christian III. August Philip tok navnet Beck etter riddergodset Beck i Westfalen, som han hadde kjøpt av sin søster Sophie Catherine.

Bakgrunn
--------

Bakgrunnen for kjøpet av Beck var, at August Philips far Alexander vurderte at hans hertugdømme omkring Sønderborg på Als var for lille til å kunne deles. Fem av hans sønner arvet derfor kun tittelen hertug uten egentlig å ha et land å styre. Blant dem var sønnen August Phillip som derfor i stedet slo seg ned på Beck. 

Hans sønner og deres slekt tjente i prøyssiske, polske og russisker hærer, inntil sønnesønns sønnesønns sønn, hertug Frederik Vilhelm Paul Leopold, trådte i dansk tjeneste og i 1825 ombyttet navnet til Glyksborg. Med hans sønn Christian besteg slekten den danske, og senere samme år dennes sønn Vilhelm den greske trone. Huset Glyksborg ble med Christian IX i spissen blant Europas mest vidtforgrenede fyrstehus.

Hertuger
--------

* 1627–1675 August Philip
* 1675–1689 August
* 1689–1719 Frederik Vilhelm I
* 1719–1728 Frederik Ludvig
* 1728–1749 Frederik Vilhelm II
* 1749–1757 Frederik Vilhelm III
* 1757–1774 Karl Ludvig
* 1774–1775 Peter August
* 1775–1816 Frederik Karl Ludvig
* 1816–1825 Vilhelm, grunnlegger av den yngre linje av huset Glücksborg

Referanser
----------

1. ↑  Bramsen, Bo (1975). *Huset Glücksborg i 150 år*. København: Forum. s. 18–19.
2. 1 2  «378 (Dansk biografisk Lexikon / I. Bind. Aaberg - Beaumelle)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 5. november 2018.
3. ↑  103982@au.dk (13. april 2018). «Vis». *danmarkshistorien.dk* **(dansk)**. Besøkt 5. november 2018.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Medlemmene i det Tønsberg-baserte bandet Herrene i Haven i mai 2017: fra venstre Olaf «Knerten» Kamfjord (bass), Terje Johannesen (gitar/trompet), Rune Jensen (piano/keyboard), Reidar Vinje Stensvold (vokal/gitar), Stein Erik Lunde (tekstforfatter) og Jon Kirkebø Rosslund (trommer). Foto: Frank Suhr, Urijazz, Tønsberg 
**Herrene i Haven** er en norsk musikkgruppe med base i Tønsberg i Vestfold.

Bandet ble startet på 1980-tallet som **Kjernefamilien**, men skiftet senere navn til Herrene i Haven. De opprinnelige medlemmene Reidar Vinje Stensvold (vokal/gitar), Olaf Kamfjord (bass), Terje Johannesen (gitar/trompet) og Jon Kirkebø Rosslund (perkusjon) spiller fortsatt. Andrè Vrolijk (1960–2008) ble med i 2004 og deltok på *Drar til sjøs* som sanger og låtskriver. Rune Jensen (piano/keyboard) kom med i ensemblet høsten 2016.

Herrene i Haven komponerer musikk innen sjangrene folk, viser, pop og blues til sangtekster av forfatteren Stein Erik Lunde. På albumene *Går i Terapi* fra 2013 og *Bare et pust* fra 2017 bidrar også lyrikeren Gro Dahle med tekster.

Bandet utgjorde prosjektet *Ødeland Kvartal* sammen med Malvina Wisløff på 1990-tallet. De ga ut plata *4 sanger av Bob Dylan* i 1996 og opptrådte i flere år med oversatte sanger av Dylan. Herrene i Haven var dessuten bandet til Odd Børretzen i mange år, likeså for Lars Martin Myhre.

Plateutgivelser
---------------

Terje Johannesen, Reidar Vinje Stensvold, Jon Kirkebø Rosslund og Olaf Kamfjord i Herrene i Haven i 2008. Foto: Urijazz 
* 1996: *4 Sanger av Bob Dylan* – (som Ødeland Kvartal)
* 1999: *Det hender så mangt en sommernatt*
* 2000: *Sanger fra «Himmel og hav»* (som Lunde/Johannesen)
* 2008: *Drar til sjøs*
* 2012: *Hver morgen sola stiger*, singel
* 2013: *Går i terapi*
* 2017: *Bare et pust*

Referanser
----------

1. ↑  «Minneord over André Vrolijk 2008». Arkivert fra originalen 9. april 2017. Besøkt 8. april 2017.
2. 1 2  Anmeldelse av *Herrene i Haven drar til sjøs* (2008)
3. 1 2  Radio Ludo om *Herrene i Haven går i terapi* 2013 Arkivert 9. april 2017 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Presentasjon av Herrene i haven under Den norske filosofifestivalen i Kragerø 2016». Arkivert fra originalen 9. april 2017. Besøkt 8. april 2017.
5. 1 2  Om slippkonserten for *Herrene i Haven går i terapi* 2013 Arkivert 2017-04-09, hos Wayback Machine.
6. ↑  Konsert 13. mai 2017 Arkivert 2017-04-09, hos Wayback Machine.
7. 1 2  Musikkalbumet *Bare et pust* (2017)[*død lenke*]
8. ↑  Diskografi for Wenche Malvina Wisløff
9. 1 2  *Ødeland Kvartal ‎– 4 Sanger Av Bob Dylan* (1996)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Herrene i Haven – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Herrene i Havens presentasjonsside på Facebook

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Enno Brandrøk** (også **Brandrøg,** født omkring 1538, død 1572) var en norsk eventyrer. 

Han var sønn av admiral Christoffer Trondsen (d. 1565) og hustru Karen Knutsdatter Skanke (d. ca. 1580). og oppkalt etter grev Enno II av Ostfriesland, som faren hadde søkt tilflukt hos. Navnet *Brandrøg* kan henspille på hans ville og rå liv som leiesoldat.

Leiesoldat
----------

Han tjenestegjorde i flere år i sachsisk, habsburgsk, spansk og dansk-norsk tjeneste. Da faren døde i 1565 arvet han ikke farens titler av kong Frederik II, to år senere valgte han derfor å tilby sine tjenester til kong Erik XIV av Sverige. Senere tjente han også Johan III og hertug Carl av Sverige. Etter å ha bestjålet den sistevnte flyktet han i 1569 til Danzig hvor han inngikk ekteskap med en borgerdatter. Senere reiste han gjennom Tyskland og Frankrike til Nantes. 

I 1571 ble han arrestert i Antwerpen, men slapp fri hvoretter han under sin flukt begikk tre rovmord. Disse mordene brakte ham omsider til hertugen av Cleves borg Angermund ved Düsseldorf. Her ble han forhørt under tortur og henrettet på hjul og steile. 

Det eneste hertug Carl fikk tilbake var aktene fra det *pinlige*[*bør utdypes*] forhør av Enno. Utskrift av rettsprotokollene er derfor bevart i det svenske riksarkiv.

Referanser
----------

1. 1 2  «18 (Norske slægtsnavne : deres oprindelse og historiske utvikling)». *runeberg.org* **(norsk)**. 1922. Besøkt 15. november 2018.
2. 1 2  Danielsen, Rolf (28. september 2014). «Enno Brandrøk». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 15. november 2018.
3. 1 2  Daae, L. (1872). *Christopher Throndssøn Rustung, hans Søn Enno og hans Datter Skottefruen*. Christiania: P. T. Mallings Bogtrykkeri.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Ramnes og Røråstoppen skolekorps** holder til i Re i Tønsberg kommune og består både av musikkorps og drilltropp. Korpset øver ukentlig i kommunens lokaler, til tider også i helger.

Aktivitet
---------

Korpset reiser på tur hvert år, som oftest som deltagere på stevner rundt om i Norge. I jubileumsår har det vært også vært utenlandsturer, blant annet til Italia, Tyskland, Skottland og Nederland. Ramnes og Røråstoppen Skolekorps har også deltatt flere ganger på Hjertnesfestivalen og deltok i 2019 også i NM 4.divisjon. Andre aktiviteter/arrangementer er høst og vårkonsert, julegrantenning og opptreden hver 17. mai.

Historie
--------

### Navnebytter

Ramnes og Røråstoppen skolekorps ble stiftet i 1959 i Ramnes som Ramnes Ungdomslag Musikkgruppe. I 1978 byttet korpset navn til Ramnes Ungdomslag Musikkorps, og i 1988 til Ramnes Skolekorps. I 2007 fikk korpset dagens navn, Ramnes og Røråstoppen skolekorps. 

### Historiske roller

Tidligere dirigenter: Arne Smørstein, John Nilsen, Ragnvald Kjølstad, Tor Engman, Arne Gressberg, Willy Andreasen, Jon Trygve Bakke, John Einar Halvorsrød, Ulf Schilling, Ida Rosnes, Sonoko Ohmori Strømsnes og Ingebjørg Klovholt. Fra høsten 2019 er det Johanne Mølgaard Gustavsen som har tatt over som dirigent. 

Tidligere drillinstruktører: Tove Engmann Danielsen, Iris Brevik Espeseth, Camilla Eriksrød, Anne Karoline Hultin Skogli, Anna Lykke Sandvik, Emma Læret Kalvenes, Veronica Danielsen, Marita Meier Nilsen og Martine Ramberg. 

Tidligere tamburmajorer: Anne Karoline Hultin Skogli, Veronica Danielsen, Marita Meier Nilsen og Martine Ramberg.

Resultater
----------

Både musikanter og drillere har deltatt på flere konkurranser. Drilltroppen har vunnet både første og andreplass i Skjærgårdsdrillen. De har også flere gode plasseringer fra Drilliaden.

I NM i korpsdrill 2013 kvalifiserte drillmedlem Taran Henden seg til å representere Norge og Ramnes og Røråstoppen Skolekorps under europamesterskapet i twirling 2014. Der endte hun opp med 25. plass i solo one baton preteen. Soloen var koreografert av Emma Læret Kalvenes. Henden fikk også landslagsuttak som reserve i twirl duett sammen med sin partner Marita Maier Nilsen. Duetten var koreografert av Veronica Danielsen.

Korpssang
---------

Ramnes og Røråstoppen Skolekorps har sin egen sang som ble skrevet før Røråstoppen skole ble bygget. Dette gjenspeiles i teksten som lyder slik:

  

*Vi kommer fra Ramnes i flokk, flokk, flokk*

*Av musikk og messing har vi nok, nok, nok*

*Og vi spellær og vi jazzær*

*på doer og på dassær*

*til sola går opp bakom Klopp, Klopp, Klopp*

*Ja, vi spellær og vi jazzær*

*på doær og på dassær*

*til sola går opp bakom Klopp, Klopp, Klopp*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Tønsberg Society of Jazz & Poetry** (norsk: «Tønsbergs samfunn for jazz og poesi») ble startet på Restaurant Fregatten i Tønsberg i 1967 med Ditlef Eckhoff, president, Brinck Johnsen, sekretær, Bjørn Floberg, litterær «attaché», Anne Marie Thorsen, kasserer og Eivind Henriksen, styremedlem.

Fregatten var vannhullet for datidens forfattere, lyrikere og kunstnere som hadde en tilknytning til Vestfold og i særdeleshet Tønsberg-distriktet. Her vanket Aasmund Brynildsen, Karin Bang, Gunnar Bull Gundersen, Harald Sverdrup, Stein Mehren, Mathis Mathisen, Knut Ødegård, Jens Bjørneboe, Bjørn Gunnar Olsen, Idar Kristiansen, Niels Fredrik Nielsen, Øyvind Thorsen og andre.

I og med at det befant seg et flygel i et hjørne på restauranten i denne bygningen, som også huset Hotel Maritim, hadde man anledning til å fremføre jazz med lokale og tilreisende musikere. Konseptet som utviklet seg på lørdagskveldene besto av to jazzavdelinger med kunstneriske innslag fra tilstedeværende eller inviterte diktere og/eller skuespillere. Innslagene var inspirert av strømningene i tiden som sprang ut fra Beat-generasjonen-miljøet fra vestkysten av USA, med eksponenter som Allen Ginsberg og Jack Kerouac. Det var også noen større konsertarrangementer med for eksempel Jan Garbarek Kvartett med Jan Erik Vold. Dette var ting som kunne trekke over 400 publikummere, men først etter at Hotel Klubbens store bankettsal var blitt tilgjengelig.

Den 7. desember 1967 ble Tønsberg Jazz & Poetry satt på Norgeskartet. Randi Hultin kom ned med stjernesaksofonisten til Charles Mingus, Clifford Jordan og bassisten Arild Andersen. Deler av klubbens virkeområde ble senere adoptert av den lokale klubben Urijazz (etablert i 1979).

Portal: Jazz
Herrene i Haven spiller på Urijazz i 2008. Foto: Urijazz, Tønsberg 
**Urijazz** er en jazzklubb i Tønsberg i Vestfold, etablert 3. oktober 1979 for å øke forståelse og interesse for jazz og lignende musikkformer, gjennom konserter der også lokale musikere gis mulighet.

Den ble etablert av Lars Martin Myhre, og var videreføringen av Tønsberg Jazzklubb (1974–1978), drevet av Myhre, Ola Calmeyer og Brinck Johnsen, som igjen var en videreføring av Tønsberg Society of Jazz & Poetry (etablert i 1967). Navnet er et ordspill på betegnelsen uriaspost, «en utsatt eller farlig stilling». Før det hadde byen noen av landets første jazzklubber i periodene 1954-1956 og 1958-1963.

Urijazz er medlem av Norsk jazzforum, deler med ujevne mellomrom ut «Urijazzprisen», og arrangerte i mange år «Julejam». Julejammen var det eneste en kunne gå ut på i Tønsberg 1. juledag, men frislippet i utelivet tok livet av arrangementet.

Klubben har vært arnested for flere av landets ledende jazzmusikere som Ditlef Eckhoff, Ola Calmeyer, Brinck Johnsen, Jaga Jazzist, Mathias Eick og Johannes Eick. Klubben ble utnevnt til «Årets jazzklubb» (2000) av Østnorsk Jazzsenter.

Urijazz arrangerer sin klubbkonserter på cafe-m i Tønsberg, og benytter i tillegg Støperiet, Nøtterøy kulturhus og Tønsberg og Nøtterøy Bibliotek til større konserter. Opp gjennom årene har klubben arrangert en imponerende rekke med konserter med musikere fra inn- og utland.

Utgivelser
----------

* *Urijazz 25 år* (dobbel CD, Roman Records, 2005).

Referanser
----------

1. ↑  urijazz.no hjemmeside.
2. ↑  Bjørn Stendahl, *Jazz fra Tønsberg* fra *Ny Tid* (8.10.05)
3. ↑  Årets jazzarrangører på Østlandet Arkivert 27. februar 2007 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon (13.2.01)
4. ↑  «Historikk for Urijazz». Urijazz. Arkivert fra originalen 4. januar 2017. Besøkt 5. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted for Urijazz

Portal: Jazz
**Thomas Bartholin d.y.** (født 27. mars 1659 i Roskilde, død 5. november 1690) var en dansk historiker, særlig kjent for å ha innsamlet skriftlige kilder til Danmarks historie.

Liv
---

Han var sønn av legen Thomas Bartholin d.e. og ble student i 1673. Alt 18 år gammel fikk han tilsagn om å bli professor i historie ved Københavns Universitet. Deretter foretok han en utenlandsreise til Leiden, Oxford, London og Paris. På hjemreisen ble han syk og oppholdt seg lenge i Flensborg. Derfra dro han ut på en ny reise til Tyskland.

Tilbake i Danmark tiltrådte han som professor og ble i 1684 utnevnt til kongelig antikvar etter islendingen Jon Thorleifsson. I denne stillingen var han forpliktet til å besørge utgivelsen av danske og islandske historiske skrifter. Samme år ble han utnevnt til sekretær i det kongelige geheimarkivet, hvor han gjorde mye for å ordne og registrere samlingene. Han ble også utnevnt til professor i rettsvitenskap, og året etter ble han justissekretær i høyesterett, ved siden av stillingene han allerede hadde.

Bartholin er særlig kjent for å ha samlet kildeskrifter til Nordens historie. Han sørget blant annet for at det systematisk ble innsamlet gamle håndskrifter på Island, og han oppfordret alle biskopene i Danmark-Norge om å lete etter gamle brev og bøker i sine bispedømmer. Samlingene hans til dansk og norsk kirkehistorie ble innbundet i en rekke bind som kalles *Manuscripta Bartholiniana*. Det var også Bartholin som oppdaget islendingen Arne Magnussen og tok hjelp av ham ved ordningen av samlingene.

Bartholin selv døde etter to års sykeleie, bare 31 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator jo2016913931, Wikidata Q13550863,

Litteratur
----------

* Holger Frederik Rørdam: «Bartholin, Thomas», i *Dansk biografisk Lexikon*, I Bind. Kjøbenhavn, 1887

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finlands flagg Finland |
|  i langrenn: |
| OLs flagg Olympiske leker |
| Sølv | Beijing 2022 | Lagsprint klassisk |
|  Verdensmesterskap |
| Sølv |  Oberstdorf 2021 | Lagsprint fristil |
| Langrenn Junior-VM |
| Bronse | Val di Fiemme 2014 | Sprint fristil |

**Joni Mäki** (født 1995) er en finsk langrennsløper som representerer Pyhäjärven Pohti. Han debuterte i verdenscupen i Lahtis 1. mars 2014.

Under Junior-VM på ski 2014 i Val di Fiemme tok Mäki bronsemedalje i sprint fri teknikk, bak franske Jean Tiberghien og svenske Oskar Svensson.

Mäki ble tatt ut i den finske troppen til Ski-VM 2019 og 2021. I Oberstdorf tok han sølv på lagsprint i fri teknikk med Ristomatti Hakola.

Han tok sølv på lagsprint i klassisk teknikk under vinter-OL 2022 der han gikk sammen med Iivo Niskanen.

I verdenscupen har Mäki sammenlagt tre pallplasseringer; én fra individuell sprint og to fra stafetter.

Referanser
----------

1. ↑   www.fis-ski.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joni Mäki – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Joni Mäki – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joni Mäki – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Birgit** (eller Bergithe) **Weltzien** (eller Weltzin) **Sørensen** (født 21. september 1853 i Kopervik, død i 1922) var en politisk engasjert lærer, redaktør, journalist, forfatter og kvinnesaksforkjemper. Hun var gift med den norske folkehøyskolemannen, politikeren og redaktøren Nicolai Julius Sørensen (1850–1923) og sammen hadde de barna Alvhild Bratt (født Sørensen, 1882–1964) og arkitekt Helge Sørensen Bratt (1880–1947).

Liv og virke
------------

Birgit jobbet både som redaktør og journalist. Sammen med mannen sin jobbet hun med redigering og publisering i både Østlandsposten og i Venstreavisen i Larvik. Hun skrev også artikler i *Dagbladet* så vel som å forfatte en bok om *Marie Antoinette* (1889) under pseudonymet Birgitte Nyerup.

Birgit var også aktiv politisk og kjempet spesielt for fredssak og kvinnesak. Hun var medlem av Arbeiderkvinnenes forening i Christiania og sekretær i Norges Fredsforening (1905).

Rettssak
--------

I 1891 ble Birgit Weltzien Sørensen trukket for retten fordi hun hadde kritisert læreres rett til å slå skoleelever som disiplinær straff. Hun satt i skolestyret da hun tok til orde for å avskaffe fysisk straff av elever. To andre medlemmer av samme skolestyre, en prest og en skolestyrer, krevde henne dømt for dette. Fysisk avstraffelse av skoleelever var nemlig tillatt etter norsk lov. Birgit Weltzien Sørensen og mannen hennes, Nicolai Sørensen viste samfunnsengasjement i en tid da store demokratiske reformer fant sted i den unge norske nasjonalstaten. To eksempler er innføring av parlamentarismen (1884) og allmenn stemmerett, for menn (1898), og kvinner (1913).

Referanser
----------

1. ↑   «Ketil Ken Nygaard's Genealogy»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sørensen, Birgit Weltzien (Nordic Authors)». *runeberg.org*. Besøkt 27. september 2019.
3. ↑  NRK (4. april 2018). «Hun stoppet fysisk avstraffelse i skolen». *NRK*. Besøkt 27. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Jacob Jensen Jersin** (1633-94) var en dansk-norsk teolog og prest. Han var den første biskopen i det nyopprettede bispedømmet Christianssand stift fra 1682 til sin død i 1694.

Privatliv
---------

Jersin ble født i Ribe i 1633 som sønn av Jens Dinesen Jersin som da var biskop i Ribe. Navnet Jersin kom fra stedet der Jens vokste opp, Jersie på Sjælland.

Han gikk på skole i Sorø til 1652. I 1663 fikk han en magistergrad, og i ble han 1664 sogneprest i Kalundborg. Han giftet seg i 1664 med Adelheid Borchardsen, datter av Hans Borchardsen, som etterfulgte Jacobs far som biskop i Ribe. Jacob og Adelheid fikk 6 barn.

Biskop i Christianssand
-----------------------

Oktober 1680 ble Jacob Jensen Jersin kalt som biskop til Stavanger. Den 6. mai 1682 utgikk det kongebrev om at Kristiansand nå ble stiftsstad i stedet, og Stavanger stift dermed omdøpt til Kristiansand stift. Geistlig jurisdiksjon og katedralskolen skulle flyttes dit, og kirken der skulle være domkirke. «*Og på det* (for at) *bemeldte Kristiansands by dessmere må tiltage...vil vi allernådigst at I og Eders efterkommere stiftsamtmenn og superintendenter til Kristiansands stift udi bemeldte Kristiansand herefter virkelig residere skulle.*» Både biskop Jersin og stiftsamtmann Ludvig Rosenkrantz protesterte mot flyttingen. Rosenkrantz flyttet først sommeren 1683, mens biskop Jersin lyktes å bli boende i Stavanger til etter bybrannen i november 1684. Først i 1685 var han i Kristiansand, der kongen hadde kjøpt embedsboliger; et hus til 2.000 riksdaler ved elven til Rosenkrantz, en mindre bygning til 700 riksdaler til biskop Jersin. Samme sommeren fikk han og stiftsamtmannen Oddernes kongsgård som avlsgård. 20. november 1686 besluttet kongen at katedralskolen i Stavanger skulle stenges, og inntekten overføres til kirke og skole i Kristiansand.

Erik Pontoppidan omtaler Jersin som en meget from mann og en dyktig teolog og filolog, men uten historisk sans. *Dansk biografisk Lexikon* skriver at: «*Nogen synderlig dygtig Biskop har han næppe været.*»

Jacob Jensen Jersin døde 21. juli 1694 under visitas i Skien. Han ble etterfulgt av Ludvig Stoud som biskop i Kristiansand, en slektning av Ludvig Holberg.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Jacob Jersin» *Dansk biografisk Lexikon*
2. ↑  Store norske leksikon (2005-07): «Jersin» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 24. juli 2023 fra
3. ↑  Sverre Steen: *Kristiansands historie 1614-1814*, Grøndahl & søn, Oslo 1941 (s. 140-41)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
**Theodor Adeler** (født 15. mars 1747, død 28. september 1826) var en dansk godseier og kammerherre. 

Han ble født på Gundetved (Selchausdal) på Sjælland som sønn av senere stiftamtmann i Christianssand, Frederik Adeler og hustru Anna Beate Rosenkrantz. Adeler ble i 1764 sekondløytnant og 1772 premierløytnant i sjøetaten, men på grunn av svakelig helbred innga han i 1774 sin ansøkning om avskjed. Året etter giftet han seg i Nørretranders med Frederikke Ferdinandine Benzon (1754–1828) og fikk samme år tittelen kammerherre.

Gårdbruker
----------

Snart etter køpte han hovedgårdene Ullerup og Overgård på Mors, samtidig som han kjøpte ut sine medarvinger av Sohngårdsholm ved Ålborg. Han avskaffet hoveriet, og skal som godseier ha virket til bondestandens beste. I 1789 mottok han den store guldmedalje for sine fortjenester med landbruket.

Til Frankrike
-------------

Pga. helbredet reiste han i 1800 med familien til Frankrike hvor han kjøpte godset Gromelle i nærheten av Avignon. Her fortsatte han sine bestrebelser på landbrukets fremme, og fikk blant annet opprettet et hopspital for syke hester og kveg, som pga. alder var blitt uskikket til å arbeide. I 1815 ble godset, som også gikk under betegnelsen *le petit Danmarc*, angrepet og plyndret av opprørere som raste med lutheranere og reformerte (*Deuxième Terreur Blanche*). Adeler ble såret under tumultene og så seg nødsaget til å flykte til og gå i skjul i Avignon. Han vendte først tilbake da den nye franske forordning som utkom 5. september året etter, la en demper på de opprørske gemyttene. 
Adeler, som var en kunnskapsrik mann, hadde en fin boksamling. Han døde på Gromelle i 1826, og ble begravet samme sted.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Theodor\_Adeler[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Solange Denais, «Cort Adelers franske etterkommere», besøkt 25. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Theodor Adeler | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 16. desember 2019.
4. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «95 (Dansk biografisk Lexikon / I. Bind. Aaberg - Beaumelle)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 16. desember 2019.
5. ↑  THAARUP, Frederik (1844). *Faedrenelandsk Nekrolog eller Efterretninger om de ved Stilling og Virksombed udmaerkede og ellers bekjendte Afdøde i de sex Aar fra 1821-1826* **(dansk)**.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Ove Nielsen Juel til Kjeldgaard** (– død 1599 var en dansk adelsmann og lensherre. 

Han var sønn av Niels Enevoldsen Juel til Aabjerg og Christence Ovesdatter Lunge og bror til Herman Nielsen Juel (d. 1607). Selv om han ikke egentlig trådte i hofftjeneste, nevnes han ofte i kong Frederik IIs følge på større reiser, f.eks. til Mecklenburg i 1576 og i 1580 til hertug Hans' begravelse. 

I 1583 ble han lensmann (lensherre) på Akershus og fra 1586 til like i Hedemark og Østerdalen. Disse len fratrådte han i 1588 og fikk i stedet Bratsberg, Gimsø Kloster og Tune Skibrede som han beholdt til 1597. Lenet overgikk heretter til Johan Urne til Valsø.

Juel vendte deretter tilbake til Jylland hvor han døde to år etter. Han ble begravet 1. januar 1600 i Tistrup kirke. Hans enke Dorthe Clausdatter Daa, som først hadde vært gift med Otte Strangesen til Nørholm (d. 1571), døde tre måneder senere.

Juels relieff ses på gravstenen i Tistrup sammen med enken og hennes tidligere ektemann.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Haukenæs, Th.S. (1892). *Reiseskildringer fra Norges natur og folkeliv*. Bergen. s. 42.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «605 (Dansk biografisk Lexikon / VIII. Bind. Holst - Juul)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 8. februar 2020.
4. ↑  «Tistrup Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*: 1512. 1988–91.
**Petter Myhre** (født 21. februar 1972) er en norsk fotballtrener.

Myhre overtok som trener i Vålerenga etter at Kjetil Rekdal trakk seg 22. august 2006. I 2008 ble han ansatt som sidestilt hovedtrener i Strømmen IF sammen med Thomas Berntsen. Dette engasjementet varte fram til årsskiftet 2010-2011 kombinert med jobben som fotballkommentator i TV 2.. På nyåret 2011 forlot han jobben som trener da et utvidet engasjementet i TV 2 ikke var mulig å kombinere med trenerjobben.

Trenerkarriere
--------------

### Vålerenga

Myhre trente Skjetten SK før han kom til Vålerenga i 2001 hvor han var hovedtrener fra og med sesongen 2007.

#### Sesongen 2006

Under hans tid i Vålerenga gikk klubben fra en syvendeplass på tabellen til en tredjeplass i serien etter 9 kamper (7 seiere, en uavgjort og ett tap). Dermed ble Vålerenga klare for spill i UEFA-cupen og Royal League. Vålerenga gikk også til kvartfinalen i Royal League 2005/2006 etter fire seire og to uavgjorte kamper i det innledende gruppespillet.

#### Sesongen 2007

Sesongen ble et antiklimaks for bronselaget fra 2006. Laget ble hele første halve del av sesongen liggende under midten av tabellen, vekslende mellom plassene 11 og 13. De siste kampene før ferien endte med bortetap mot Aalesunds FK og hjemmetap mot Viking FK. I tillegg var VIF det laget i Tippeligaen som skåret færrest mål i samme periode (9 mål).

Myhrer varslet etter tapet mot «Tangotrøyene» at det skulle bli oppvask i klubben. 8. juli 2007 måtte Myhre avkrefte at det var intern konflikter innad i Vålerenga mellom han og sportssjef Jan-Erik Aalbu. 27. juli 2007 trakk Myhre seg etter eget ønske.

Petter Myhre fikk kort tid etter sin tid i Vålerenga i 2007 tilbud som fotballekspert for TV2. Hans tilknytning til TV2 varte til 2022 da han signerte en fem års kontrakt med Lillestrøm Sportsklubb.

Referanser
----------

1. ↑  LSK takker Petter Myhre for strålende innsats
2. ↑  Greyhoundsweb.no – Vi følger pressekonferansen 21.11.08
3. ↑  RB.no – Petter Myhre sidestilt hovedtrener 21.11.08
4. ↑  – TV 2-Myhre slutter i Strømmen 22.12.10
5. ↑  Vg.no - Varsler VIF-oppvask 24.06.07
6. ↑  Vg.no - Myhre tilbakeviser intern VIF-konflikt 08.07.07
7. ↑  Aftenposten.no - Helt og holdent mitt valg 27.07.07 Arkivert 7. mars 2012 hos Wayback Machine.
8. ↑  Myhre har nå valgt å slutte i TV2 og fortsette som trener i LSK. - Lillestrøm Sportsklubb november 2022
9. ↑  Slutter i TV2 - trenerduo med ny langtidsavtale i LSK - TV2 30. november 2022

Eksterne lenker
---------------

* (en) Petter Myhre – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (no) Petter Myhre – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (no) Petter Myhre – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Kjetil Rekdal** | **Hovedtrener for Vålerenga fotball**(2006–2007) | Etterfølger:**Harald Aabrekk** |
Rauland kirke
Rauland kunstmuseum
Fiske ved Rauland
**Rauland** er et sted i Vinje, og var tidligere en egen kommune i Telemark.

Rauland kommune ble opprettet i 1860 ved grensereguleringer i Rauland sogn i Vinje og i Øyfjell sogn i Lårdal (i dagens Tokke). Den nye kommunen hadde ved opprettelsen 988 innbyggere. Det gammelnorske navnet var «Rauðaland», som sannsynligvis er sammensatt av «Rauði» (myrmalm) og «land».

Telemark Lærerhøgskole opprettet egen avdeling på Rauland i 1971. Som del av Høgskolereformen i 1994 ble skolen en avdeling under Høgskolen i Telemark, og er i dag en del av Universitetet i Sørøst-Norge.

Rehabiliteringssenteret AiR er en landsdekkende institusjon innen spesialisthelsetjenesten lokalisert i Rauland. Institusjonen har i tillegg til klinisk virksomhet også funksjon som nasjonalt kompetansesenter for arbeidsrettet rehabilitering – dette innebærer oppgaver innen forskning, fagutvikling, formidling og nettverksbygging.

Sentrum i Rauland heter Krossen og har to dagligvarebutikker, en sportsforretning, blomsterforretning, bank, kunstgalleri, turistkontor, husflidsutsalg, en bensinstasjon og to skjenkesteder.

1. januar 1964 ble Rauland kommune med 1 656 innbyggere slått sammen med Vinje til den nye Vinje kommune.

Eksterne lenker
---------------

* visitrauland.com
* (no) Historiske arkiver etter Rauland kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |


1. ↑  *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen*. Statistisk sentralbyrå. mai 1999. ISBN 82-537-4684-9. ISSN 0806-2056. Wikidata Q76137154.
**Snøggsjark** er en hurtigående sjark. Det er lette og grunne fartøy på 8 til 15 meter med planende eller halvplanende skipsskrog. Normal toppfart med last er 20–30 knop, og motorytelsen er gjerne dobbelt så høy som på konvensjonelle sjarker. Båter med en toppfart på 15–16 knop kan regnes som «medium» snøggsjarker. Den internasjonale betegnelsen på snøggsjark er speedsjark.

Snøggsjarker blir bygd som konvensjonelle sjarker, etter Nordisk båtstandard. Denne standarden stiller høyere krav til styrken i bunnkonstruksjoner som skal gå over 19,9 knop.

Bruk av snøggsjarker i fiske på norskekysten, der sjøen ikke alltid er rolig, innebærer mange problemstillinger som ikke minst handler om sikkerhet, noe som hovedsakelig har sammenheng med disse forholdene:

Stor fart i sjøgang er i seg selv risikofylt for mindre fartøy på grunn av ekstra store krefter fra blant annet sjø inn over baugen. På den andre siden kan den store farten gjøre at en rekker inn til land før uværet har utviklet seg.

Snøggsjarkene er lette, noe som gjør dem enda mer utsatte i sjøgang i kombinasjon med momentene ovenfor. Har de flatbunnet skrog uten kjøl, kan det også virke negativt inn på fartøysikkerheten (sjøverdigheten), men kanskje mer på bevegelsesmønsteret, særlig i krapp sjø.

Litteratur
----------

* Karlsen, Kjeldsberg, Sandnes, Hay, Juul (red.): *Båten, Bruket og Fangsten* ISBN 978-82-8090-020-3
* Karlsen: *Redskapslære og fangstteknologi* ISBN 82-529-1791-7

Bilder og video
---------------

* Noen bilder av snøggsjarker
* Video av snøggsjark i fart
Den store synagogen i Stockholm
**Den store synagogen i Stockholm** (hebraisk: בית הכנסת הגדול של שטוקהולם) ligger på Wahrendorffsgatan, ved Berzelii park, i det sentrale Stockholm i Sverige. Det er den største av tre synagoger i Stockholm. De to andre, som er ortodokse, er Adat Jeschurun og Adat Jisrael.

Bilde fra en bok trykt i 1881.
Bygningen av den store synagogen ble påbegynt i 1867 etter tegninger av arkitekt Fredrik Wilhelm Scholander og i 1870 ble den innviet, samme år som jøder fikk alle borgerrettigheter i Sverige. Scholander bygget synagogen etter en visjon av et gammelt assyrisk tempel, noe som blant annet vises i den rike blomsterornamentikk på veggene og rundt søylene.[] Interiørmessig er synagogen sterkt påvirket av de idealer som karakteriserer tysk reformjødedom og som var den fremherskende innflytelse innen svensk jødedom på den tid.[] I dag står synagogen for en egalitær, konservativ jødedom; et par ganger i måneden er det dessuten progressive gudstjenester i et tilstøtende lokale.[]

I forbindelse med synagogen finner man Willy Gordons bronsestatue *Flykten med Toran* som forestiller en jøde som flykter med rullene til Moseloven. Originalen, som bare måler 53 cm, ble laget i 1945.

Rabbiner i 2015 er Ute Steyer, den første kvinnelige rabbiner i Sverige.

Referanser
----------

1. 1 2   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Q116688785, books.google.se[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Judiska församlingen i Stockholm, «Stockholms Stora synagoga», besøkt 26. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Firman : Bonnier - Sveriges mäktigaste mediesläkt, side(r) 124, books.google.se[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Dagens Nyheter, utgavenummer Stockholmsupplagan, tidningar.kb.se, utgitt 12. september 1970, besøkt 30. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  «Stockholms Stora synagoga». Judiska församlingen i Stockholm. Besøkt 26. oktober 2022.
7. ↑  «The Great Synagogue of Stockholm, Sweden». *Beit Hatfutsot*. 1996. Besøkt 23. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stora synagogan i Stockholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Great Synagogue of Stockholm from Museum of the Jewish People at Beit Hatfutsot
* Nordisk familjebok "Synagoga"
* Nordisk familjebok "Stockholm"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Vanylven kirke
**Vanylven prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Vanylven kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Vanylven kirke.

Vanylvens kirkesogn er nå en del av Vanylven kirkelige fellesråd, og underlagt Søre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Vanníflir sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vanylven antas å være lagt under Volda i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 var Vanylven og Syvde sogn et residerende kapellani under Volda prestegjeld og ble i 1601 et residerende pastorat. Ved kgl.res. av 1. april 1740 og 4. august 1741 ble det vidløftige Volden prestegjeld delt ved at Vanylven med Syvde ble skilt ut som eget sognekall.

Vandelven prestegjeld dannet grunnlaget for Vandelven formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Rovde sogn ble 1. januar 1967 overført fra Sande prestegjeld til Vanylven. og fra 1. januar 2002 gikk Åram sogn samme veien.

Ved avviklingen bestod Vanylven prestegjeld av menighetene i Vanylven, Syvde, Rovde og Åram.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 1.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 92.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 61-5. ISBN 8270612960.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
5. ↑  *Kongelige Rescripter, Resolutioner og Collegial-Breve for Norge i Tidsrummet 1660-1813*. Forlagt af J.W. Cappelen. Trykt i P.T. Mallings Officin. 1841. s. 782.
6. ↑  *Norges land og folk*. xx: Aschehoug. 1911. s. 140.
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  «Synste Møre 2002.01.04». Norge;Møre og Romsdal;;Vanylven;;;;. 20020104. s. 1,8-9.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
10. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Andreas Aagesen** (født 5. august 1826 i København, død 26. oktober 1879) var en dansk jurist og professor ved Københavns Universitet.

Liv
---

Han var sønn av juristen Nicolai Aagesen, og ble student i 1843. I 1848 deltok han som frivillig i den første slesvigske krigen. Året etter tok han juridisk embetseksamen og ble ansatt i Justisministeriet. Senere foretok han en lang utenlandsreise til Frankrike og England, og ble i 1855 ansatt som lektor ved Københavns Universitet, hvor han året etter ble professor. Han beholdt denne stillingen til sin død. Fra 1861 var han dessuten ekstraordinær assessor i Højesteret og var i mange år formann i styret for Nationalbanken. Det året han døde var han innvalgt som medlem av Landstinget.

Virke
-----

Aagesen underviste særlig i romerrett og dansk formuerett. Han var medlem av den danske styreavdelingen for de nordiske juristmøtene, og utga i 1876 en bibliografi (*Fortegnelse over Retssamlinger, Retsliteratur m.m. i Danmark, Norge, Sverige og til Dels Finland*) over rettslitteraturen i de nordiske landene, som bidro til å fremme samarbeidet mellom juristene i de nordiske landene på slutten av 1800-tallet.

Utmerkelser
-----------

Aagesen ble utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Uppsala i 1879 og kommandør av Danebrog samme år.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Deuntzer: «Aagesen, Andras», i *Dansk biografisk Lexikon*, I. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1887

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Laurens Hansson** (død ca. 1558) var lagmann i Stavanger, samler og oversetter av kongesagaer fra gammelnorsk.

Bakgrunn
--------

Nicolay Nicolaysen mente at Laurens Hansson kunne være den «Laurentius Johannis Nidrosiensis dioces» som studerte i Rostock fra 1520, men det er usikkert. 

Fra 1528 til 1537 var han skriver i kanselliet for kansleren i Krogen (Kronborg) i Danmark. Han omtales da som Lauritz Normann. 30. april 1537 fikk Lauritz Hansson Nordmann gården Støle i Etne i forlening uten avgift på livstid. I juli 1548 deltok han i kongehyllingen i Oslo. Han kan ha bosatt seg trolig på gården Skaug i Sund ved Bergen, før han ble lagmann i Stavanger.

Sagaoversetteren
----------------

Før 1551 hadde han laget ferdig en sagaoversettelse som han sendte til kongen i København. 

En lovbok er underskrevet i 1551 med Laurens Hansson. Lovboka omhandler kristenretten, samt mål og vekter. Neste side begynner med Anno 1552 og med en helt annen håndskrift. Denne delen er undertegnet med "Lau: Jo: Ostmandh". Flere har ment at Ostmann var Laurens Hanssons etternavn eller tilnavn, mens andre mener at det måtte være to personer.

Lagmannen
---------

Laurens Hansson var lagmann i Stavanger fra 5. juni 1554 til 1557. 

I 1559 fikk Erik Ormson av Orm-familien gården Støle som Laurens Hansson hadde før. Laurens var nok da død engang i perioden 1557-59. Kanskje døde han i 1557, og enka i 1559. En annen mulig tolkning er at han ble syk i 1557, og døde i 1559.

Referanser
----------

1. ↑  Immatrikulering av Laurens Hansson i Rostocker Matrikelportal?

Litteratur
----------

* Gustav Storm: «Hansen, Laurits», i *Dansk biografisk Lexikon*, VII. bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1893

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*Ordet kan også bety oddetall*
«Nes» omdirigeres hit. For annen bruk, se Nes (andre betydninger).
En **odde** er et landstykke som stikker fram i sjø eller vann og skiller mellom to viker (bukter) eller strender. 

Samme type formasjon kalles ofte **nes**, men også **tange** og *tunge* (Tungenes) kan sees brukt. Ordet nes brukes også om innlandsformasjoner skapt av elveløp og er hyppig i bruk som gårds- og stedsnavn. En navnekombinasjon finnes som *Nordnesodden* (vanligere *Nordnespynten*) i Bergen, og i Oslofjorden finnes til og med smør-på-flesk-varianten Nesoddtangen.

Ordet brukes om samme landform i både Norge, Danmark og Sverige (*Udde*), med danskenes Sjællands odde som klart størst.

Se også
-------

* Kapp (landform)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Haram kirke
**Haram prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ålesund kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Haram kirke.

Harams kirkesogn er nå en del av Ålesund kirkelige fellesråd, og underlagt Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hárhamar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Haram antas å være lagt under Borgund i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 var Haram og Vigra var eget kapellani under Borgen Præstegjeld.

Haram ble utskilt som eget prestegjeld fra 1702, med kgl.res. i 1704. Erik Pontoppidan oppgir at de residerende kapellanene på Sunnmøre ønsket å beholde tittelen, ettersom de derved unngikk skatt til kongen - noe en sogneprest måtte betale. Presten i Haram stod likevel ikke lenger under sognepresten i Borgund. Den første med tittel *sogneprest* var imidlertid Henning Abelseth, som etter kongelig forordning av 28. februar 1755 ble sogneprest i Haram.

Harham prestegjeld dannet grunnlaget for Harham formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 26. juni 1914 ble Fjørtoft kapelldistrikt fradelt Haram sogn som eget kirkesogn, gjeldende fra 1. juli 1914. Ved kgl. res. av 18. mars 1966 ble Giske sogn i Borgund og Vigra sogn i Haram skilt ut til nye Giske prestegjeld, mens fastlandsdelen av Haram sogn ble slått sammen med Vatne sogn av Skodje prestegjeld til et nytt Vatne prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Haram
* Fjørtoft

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 206.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 94.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 61-5. ISBN 8270612960.
5. ↑  Hove, Peter (1975). *Haram kyrkjesoge ; Haram skulesoge*. no#: [Nemnda]. s. 53-5.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Kart over Hanau i Hessen (1684). Gamle Hanau utgjør vestre del av byområdet, mens den nybygde eksilantbyen *Neustadt Hanau* ligger som tvillingby i øst.
En **Exulantenstadt** (norsk: «eksilantby», flertall: *Exulantenstädte*) er et tysk begrep for nybygde byer i Tyskland og nærliggende områder i forbindelse med reformasjonen, motreformasjonen og de europeiske religionskrigene i det femtende og sekstende århundre.

Navnet kommer av «eksilanter», altså protestanter som var blitt religiøse flyktninger og tvunget til å dra i eksil i andre land eller andre deler av Tyskland. Begrepet ble først brukt av historikeren Heinz Stoob i 1966, og beskrev byer som enten var helt nye, eller eksisterende byer der troslivet og økonomien ble radikalt endret av masseinnvandring av religiøse flyktninger. Den første byen Stoob klassifiserte som *Exulantenstadt* var Leszno (Lissa) i Polen, som fra 1550 ble den nye hjembyen til de bøhmiske brødre.

Det var to mønstre i navngiving av de nye byene: Enten fikk de navn til ære for fyrsten som gav flyktningene lov til å slå seg ned der, som Friedrichstadt, eller så fikk de navn som uttrykte frihet og trygghet, som Glückstadt.

*Exulantenkirche* i Johanngeorgenstadt. Denne byen i Sachsen ble grunnlagt som eksilantby for bøhmiske flyktninger, og fikk navn etter kurfyrst Johann Georg.
Noen ganger ble de nye *Exulantenstädte* oppført som tvillingbyer til eksisterende byer. Et eksempel er Neustadt Hanau, som ble befolket nesten utelukkende av franske og nederlandske kalvinister. Disse gruppene hadde opprinnelig bosatt seg i Frankfurt am Main, men etter store konflikter med byens lutheranske myndigheter måtte de forlate Frankfurt. Grev Philipp Ludwig II av Hanau-Münzenberg gav da de franske og nederlandske eksilantene rett til å bosette seg i en nybygget by like utenfor den eksisterende Hanau. Gamle og nye Hanau var organisert som separate byer helt fram til 1821.

Byer som var blitt lagt øde under Tredveårskrigen ble også ofte gjenoppbygget som *Exulantenstädte*. Et eksempel på dette var Mannheim, som allerede fra grunnleggelsen i 1606 prøvde å tiltrekke seg franskmenn og nederlendere gjennom å gi dem fritak for skatter og spesielle handelsprivilegier. Etter at Mannheim ble nesten komplett ødelagt i 1620 var det i all hovedsak innvandrere som gjenoppbygget byen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Exulantenstadt». spektrum.de. Besøkt 2. januar 2024.
2. ↑  Esser, Raingard (2015). «Exulantenstadt». *Encyclopedia of Early Modern History Online*. Besøkt 2. januar 2024.
3. 1 2  Lampen, Angelika og Schmidt, Christine D. (1. september 2014). «Exulantenstadt». Institut für vergleichende Städtegeschichte / Universität Münster. Besøkt 2. januar 2024. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)