recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eurybia** (gresk: Εὐρυβία, Εὐρυβίη; «bred kraft») var i henhold til gresk mytologi en av de opphavelige guddommene, datter av Pontos og Gaia ifølge Hesiod. Hun var make til titanen Krios og fødte Astraios, Perses og Pallas (som ble drept av Athene).

«Med hjerte hardt som flint», var Eurybia likevel en mindre betydelig havgudinne underlagt Poseidons herredømme. Hun synes å ha vært den som man tilba for å meste vanskelig sjøgang og hun hadde ansvaret for de ytre krefter som påvirket hovedhavene, inkludert stjernebildenes stigning og sesongenes værforhold, og vindenes flyktige kraft. Hennes make Krios var likeledes assosiert med stjernebildet væren som markerte det nye greske året.

Hennes barnebarn hadde alle makt over havet: Anemoi (vindene), Astra Planeta (astraene; stjernene), Hekate (trolldom), Selene (månen), Nike (seier), Bia (kraft), Kratos (makt), og Zelos (rivalisering). En del av disse representerte menneskelig ledelse over havene: vind for å seile, stjerner for navigasjon, og kraft, makt og seier som representerte maritim overlegenhet.

Navngivning
-----------

Eurybia er også navnet på en slekt av dagsommerfugler som tilhører familien Riodinidae.

Referanser
----------

1. ↑   Hesiod: *Theogonien*, 233.
2. ↑   Hesiod: *Theogonien*, 233ff 265-269; Pseudo-Apollodorus: *Bibliotheke*, 1.2.6
3. ↑  Hesiod: *Theogonien*, 239.
4. 1 2   Eurybia *Theoi Project*

Eksterne lenker
---------------

* Eurybia *Theoi Project*
| Páločka |
| --- |
|  |
| Det kyrilliske alfabetet |
| А | Б | В | Г | Ґ | Д | Ђ |
| Ѓ | Е | Ё | Є | Ж | Ѕ | З |
| И | І | Ї | Й | Ј | К | Л |
| Љ | М | Н | Њ | О | П | Р |
| С | Т | Ћ | Ќ | У | Ў | Ф |
| Х | Ц | Ч | Џ | Ш | Щ | Ъ |
| Ы | Ь | Э | Ю | Я |
| Ikke-slaviske kyrilliske bokstäver |
| Ӏ | Ә | Ғ | Ҙ | Ҡ | Қ | Ң |
| Ө | Ү | Ұ | Һ |   |   |   |
| Arkaiske bokstaver |
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ | Ѱ |
| Ѳ | Ѵ | Ѷ |   |   |   |   |

**Páločka** eller **palotsjka** (russisk: па́лочка *pálotsjka* - liten stav) (majuskel: Ӏ, minuskel: ӏ) er en bokstav som brukes sammen med det kyrilliske alfabetet når det brukes til å skrive kaukasiske språk. Bokstaven har ingen fonetisk verdi i seg selv, men modifiserer uttalen av den forestående konsonanten. (Den kan gjerne sammenlignes med Ь og Ъ, som heller ikke har noen egen uttale, men modifiserer den forestående konsonanten. I flere av de språkene denne bokstaven brukes på, regnes den heller ikke som noen egen bokstav, men kombinasjonen av en konsonant og páločka anses for å være en bokstav. F.eks. anses г og гӏ for å være to forskjellige bokstaver på tsjetsjensk. Verdien avhenger litt av hvilket språk den brukes på, og selv innenfor et språk kan den brukes på flere måter, i kombinasjon med en konsonant vil den ha en verdi, mens i kombinasjon med en annen konsonant vil den ha en annen. I noen språk indikerer den ejektiv konsonant, i andre en glottal plosiv, mens den på tsjetsjensk representerer en stemt faryngal frikativ. 

Utseendemessig, ser bokstaven akkurat ut som en latinsk I eller den ukrainske bokstaven І. Bokstaven har tidvis vært vanskelig å legge inn i tekster ved hjelp av tastatur, og man vil noen ganger se tallet 1 brukt istedenfor. På skrivemaskiner var det vanlig å bruke romertallet I i stedet for páločka. (Romertall var inkludert, ettersom de ble brukt for å skrive tallet på måneden i datoer.) 

I Unicode kodes páločka som U+04C0 (Ӏ) og U+04CF (ӏ).
En robotstøvsuger.
Futuristisk illustrasjon en elektrisk skrubber i år 2000 slik kunstneren *Jean-Marc Côté* så for seg i 1899.
En **robotstøvsuger** er en selvgående (autonom) støvsuger. Vanligvis kan den støvsuge gulv rutinemessig, på forespørsel eller ved behov. Noen modeller har ekstra rengjøringsfunksjoner som mopping eller UV-sterilisering. For at støvsugeren skal vite hvor den er, og hvor den bør støvsuge, kan den benytte kunstig intelligens og dyp læring.

De blir ofte markedsført for å ha lite støy, god brukervennlighet og autonom rengjøring. De har ofte liten størrelse, og noen ulemper med at de ofte har liten kapasitet og må tømmes ofte. De bruker ofte lengre tid på å støvsuge et område sammenlignet med en håndholdt støvsuger.

Utbredelse
----------

Per 2018 er robotstøvsugere fremdeles relativt dyre sammenlignet med konvensjonelle håndholdte støvsugere, og utskiftning av batterier og deler kan bidra til ytterligere driftskostnader.

Ytelse
------

Til tross for navnet er mange av dagens robotstøvsugere egentlig mer å regne som kostemaskiner i stedet for støvsugere, da de benytter børster som dytter støv mot en rull og en oppsamler. De er dermed effektive mot husstøv, men noen har problemer med å samle opp fint støv, sandkorn eller pulver.[]

Noen modeller har problemer med å forsere dørterskler, tepper (særlig langhårede tepper), strømledninger som ligger på gulvet og enkelte møbler. Det finnes flere robotstøvsugere som inneholder mopp og vannbeholder som kan støvsuge og moppe samtidig.

Se også
-------

* Trådløst sensornettverk
* Smarthus
* Sentralstøvsuger
* Robotgressklipper

Referanser
----------

1. ↑  ilumpruj. «The History of Robot Vacuum Cleaner». Arkivert fra originalen 12. mai 2021. Besøkt 12. mai 2021.
2. ↑  «Best Robot Vacuum Cleaners». Besøkt 27. januar 2021.
3. ↑  «10 Benefits of Owning a Robot Vacuum 2020». Arkivert fra originalen 8. oktober 2020. Besøkt 16. januar 2020.
4. ↑  «How Robotic Vacuums Work». Besøkt 5. mars 2018.
5. ↑  «Invention of Robotic Vacuum Cleaners». Besøkt 5. mars 2018.
6. ↑  Niklas Plikk (19. juni 2022). «Roborock S7 MaxV Ultra er den nye kongen av robotstøvsugere». *Tek.no*. Arkivert fra originalen 19. juni 2022. Besøkt 23. september 2022.
**Peter Severin Steenstrup** (født 29. november 1807, død 17. februar 1863) var en norsk sjøoffiser (orlogskaptein), oppfinner og fabrikkeier.

Liv og karriere
---------------

Da Peter Severin Steenstrup var kadett, konstruerte han en dampmaskin, og i 1839 anla han et mekanisk verksted. Han hadde da fartstid som skipsfører på Norges første dampskip, Constitutionen. I 1840 hadde han fått i oppdrag å bygge opp Carl Johans Verft i Horten som marinens hovedverft. I 1842 anla han forløperen til Akers mekaniske verksted ved Akerselva i Oslo. I 1854 flyttet verkstedet til Pipervika der det utvidet virksomheten til skipsbygging. Steenstrup ledet verkstedet til sin død. I 1852 var Steenstrup med på å stifte Polyteknisk Forening i Oslo, der han var formann fra 1853 til 1854.

Steenstrups gravstein på Vår Frelsers gravlund.
Peter Severin Steenstrups far, Poul Steenstrup (1772–1864), var direktør for Sølvverket på Kongsberg og hadde vært med på Eidsvoll i 1814. Mora var niese av Bernt Anker, dengang Norges rikeste mann, og hadde vokst opp i Paleet i Christiania. 2. april 1835 giftet Peter Severin Steenstrup seg med sin kusine Sophie Augusta Collett (1811–1872) og kom dermed i familie med Camilla Collett og Henrik Wergeland.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Peter\_Severin\_Steenstrup[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Peter\_Steenstrup, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Steenstrups familie og etterkommere
* Portrettfoto i Polyteknisk forening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Adrianus «Janus» van Merrienboer** (født 8. oktober 1894 død 12. oktober 1947) var en nederlandsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.

Van Merrienboer ble olympisk mester i bueskyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det nederlandske laget som vant bevegelig fugl 28 meter. De andre på laget var Driekske van Bussel, Jo van Gastel, Janus Theeuwes, Joep Packbiers, Tiest van Gestel, Theo Willems og Piet de Brouwer. Det var tre lag som deltok i lagkonkurransen og det var åtte deltakere på hvert lag. Nederland fikk 3087 poeng, Belgia 2924 og Frankrike 2328 poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Gull **Gull** i bueskyting, bevegelig fugl 28 meter lagkonkurranse Nederlands flagg NED

Eksterne lenker
---------------

* (en) Janus van Merrienboer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Janus van Merrienboer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Janus van Merrienboer – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Janus*** (etablert 1933 på Tjøme, nedlagt 1941) var et norsk politisk og kulturkonservativt tidsskrift, redigert av forfatteren Alf Larsen, med det formål å «snu tidens strøm» og gi antroposofien et ansikt. Det var sterkt preget av hans holdninger mot nazisme, marxisme og kommunisme.
Av andre bidragsytere kan nevnes hans kone og korrekturleser Astrid,
den en tid medredigerende Johannes Hohlenberg, hvis artikler senere utkom i 
bokform (*Når saltet mister sin kraft*, Aschehoug)
og essayistene Ernst Sørensen og Aasmund Brynildsen.
Magasinet oppnådde aldri mer enn 800 i opplag.
Etter nedleggelsen i 1941 («Det er blitt for mørkt til å skrive!») etablerte Alf Larsen Dreyer forlag.

Litteratur
----------

* Terje G. Simonsen, *Janus, et tidsskrift og en tid* (Solum forlag, 2001), basert på hovedfags-oppgave.

Referanser
----------

1. ↑  «Noen minnestreif om Alf Larsen». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 13. juli 2007.
2. ↑  Forfatteren og antroposofen Alf Larsen om Quisling Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
3. 1 2  Janus sett med friske øyne Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. anmeldt
4. ↑  Avhandlingens Janus-ansikt Arkivert 28. februar 2007 hos Wayback Machine. anmeldt i Apollon (1.2.2002)
**An-Magritts vei** (4–29) er en blindvei ved Valset og Nyborg på Byåsen i Trondheim, som strekker seg fra østlig mot sørvestlig retning fra midtveis i Johan Falkbergets vei. Veien fungerer som adkomstveg for frittstående eneboliger og enkelte rekkehus med tilhørende parkeringsanlegg, men regnes ikke som en gjennomfartsvei da den går gjennom et boligområde og ender blindt mot grøntareal nedenfor Nyborg skole. Veien har også gangvei i nordvestlig retning mot krysset Johan Falkbergets vei og Benjaminsveien.

An-Magritts vei er oppkalt etter Johan Falkbergets fiktive rollefigur An-Magritt, fra hans romanserie Nattens brød utgitt i fire bind i perioden 1940 til 1959. Nattens brød omhandler for øvrig gruvedriften fra traktene Røros og Haltdalen.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 49. ISBN 978-82-573-1762-1.

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Peter Schlütter** (født 25. november 1893, død 6. april 1959) var en dansk seiler som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Schlütter vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på den danske båten «Hi-Hi» som kom på andreplass i 6 meter-klassen bak norske båten «Norna». Mannskapet på «Hi-Hi» var; Vilhelm Vett, Nils Otto Møller, Aage Høy-Petersen, Peter Schlütter, Sven Linck. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i seiling, 6 meter-klassen (Danmark)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Schlütter – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Peter Schlütter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Peter Schlütter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Peter Schlütter – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Produktivkrefter** er et begrep i politisk økonomi, ofte brukt av den kommunistiske tyske filosofen Karl Marx og mer generelt i marxistisk teori. Begrepet kan bare forstås i forbindelse med andre marxistiske begreper, her: arbeidsmiddel, arbeidsgjenstand og arbeidskraft. Produksjonsmiddel betegner arbeidsmidlet, verktøy o.l, sammen med arbeidsgjenstanden (råstoffer som f.eks. jernmalm i stålproduksjon eller papir i trykkerier, som begge kjennetegnes ved at de forbrukes i produksjonen). Videre har man arbeidskraften, som betegner de fysiske og psykiske evner et menneske har – og disse virker åpenbart i produksjonen. Produksjonsmidlene (som altså er sammensatt av arbeidsgjenstanden og arbeidsmiddelet) og arbeidskraften, utgjør sammen produktivkreftene. Produktivkrefter er, sammen med produksjonsforhold, et særlig viktig begrep i marxismen i forbindelse med den historiske materialisme.

Referanser
----------

1. ↑  Harald Holm, Innføring i politisk økonomi, s. 18 (Ny Dag, 1980)
2. ↑  Marx Engels Leksikon, s. 31 (Marxist Forlag, 2010)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**An-Nabk** eller **Al-Nabk** (arabisk النبك) er en by i Syria som administrativt hører til Rif Dimashq og er senteret i Qalamoun. Den ligger 81 km nord for Damaskus og sør for Homs, 1255 meter over havet I 2014 hadde den 90 000 innbyggere, og var dermed den 35. største byen i Syria. St. Moses abyssineren-klosteret (*Deir Mar Musa al-Habashi*) ligger i Antilibanon-fjellene nær Nabk og er datert tilbake til minst 500-tallet. Innbyggerne er hovedsakelig sunnimuslimer, katolikker og syrisk kristne.

Historie
--------

Al-Nabk ble nevnt av arabiske geografer på 1100- og 1200-tallet. Ibn Jubayr skrev at det var en landsby nord for Damaskus «med mye rennende vann og vide enger.» Yaqut al-Hamawi skrev i 1225 at den «er en fin landsby med glimrende forsyninger. Her er en merkverdig kilde som har kaldt vann om sommeren, og klart, flott vann. De sier at kilden er ved Yabrud.»

Landemerke
----------

Deir Mar Musa al-Habashi, klosteret for St. Moses abyssineren, ligger ovenfor byen i vest.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «An Nabk City - Syria» Homs Online
2. ↑  Smith, 1841, s. 173.
3. ↑  le Strange, 1890, s.511.

Eksterne lenker
---------------

* Al Nabk.net
* Al Nabk.com
* 4nabk.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
**Peter Sinnerud** (født 4. januar 1876 i Stange, død 22. mars 1972) var en norsk skøyteløper og skøytetrener.

Sinnerud tilhører skøytesportens pionerer, og var en av verdens beste løpere i sesongene 1893–1895. Under VM på Hamar i 1895 var han den første som gikk under 19 minutter på 10 000 m, men rekorden ble slått av Jaap Eden i et seinere par.

I åra 1895 til 1910 bodde Sinnerud i USA, der han utmerket seg i ulike skøytekonkurranser og oppvisninger. I 1904 deltok han i verdensmesterskapet på Frogner stadion i Kristiania og vant alle distanser. I USA hadde Sinnerud utvikla en ny metode for sliping av skøyter, der begge skøyter var montert i et stativ og ble slipt i én operasjon, og det er trolig at suksessen i VM 1904 skyldtes overlegent utstyr. Seinere ble Sinnerud diskvalifisert fordi han skulle ha mottatt penger for løp i USA, og tittelen ble tilkjent Sigurd Mathisen. I 1915 ble diskvalifikasjonen visstnok oppheva av ISUs forløper IEV – men resultatlistene fra 1904 er aldri blitt offisielt rettet.

Sinnerud deltok i skøyteløp langt opp i moden alder. Fra 1920-tallet bygde han opp et treningssenter for skøyteløpere på Fjetre gard i Stange. Mange kjente norske og utenlandske løpere bodde og trente på Fjetre fram til virksomheten ble avvikla i 1956, blant andre Hans Engnestangen, Reidar Liaklev og Kees Broekman. Peter Sinneruds sønn Arve var en habil skøytedistanseløper på 1930- og 40-tallet.

Personlige rekorder
-------------------

| Distanse | Tid | Dato | Sted | Bane |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 m | **46,2** | 6. februar 1904 | Norges flagg Kristiania | Frogner stadion |
| 1 000 m | **1.45,0** | 9. mars 1919 | Norges flagg Hamar | Hamar stadion |
| 1 500 m | **2.28,8** | 14. februar 1904 | Norges flagg Trondheim | Øya stadion |
| 5 000 m | **9.07,8** | 2. februar 1895 | Norges flagg Trondheim | Kalvskinnet |
| 10 000 m | **18.50,0** | 23. februar 1895 | Norges flagg Hamar | Mjøsa |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Sinnerud – Speedskatingbase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Peter Sinnerud – SpeedSkatingNews.info Rediger på Wikidata

* (en) Peter Sinnerud – SpeedSkatingStats.com Rediger på Wikidata
* «Peter Sinnerud» **(engelsk)**. Skateresults.com. Arkivert fra originalen 3. mars 2008. Besøkt 12. desember 2015.
* Fjetre gårds nettside om Peter Sinnerud
**Produktuvikling og produksjon** er et studieprogram ved NTNU. Studiet går over fem år og gir graden Master i teknologi / Sivilingeniør og tilsvarer en MSc i Mechanical Engineering. Studieprogrammet er ett av åtte studieprogram på fakultet for Ingeniørvitenskap og Teknologi, og ett av totalt 17 femårige sivilingeniørutdanninger ved NTNU.

Studiet gikk tidligere under navnet *Maskinlinjen ved NTH*, og har sin opprinnelse fra Varmekraftlaboratoriet fra 1912 og Vannkraftlaboratoriet som ble bygget i 19171. I dag spenner studiet over fire institutt og har fire studiespesialiseringer.

Linjeforeningen til produktutvikling og produksjon er A/F Smørekoppen.

Studiets oppbygning
-------------------

Studiet er femårig med to semestre hvert år. Høstsemesteret spenner fra midten av august til slutten av desember, mens vårsemesteret går fra starten av januar til starten av juni. De fire første årene består hvert semester av fire emner på 7,5 studiepoeng hver. I siste årskurs skriver man prosjektoppgave om høsten og masteroppgave på våren.

De to første årene består av naturvitenskapelige fag og basisemner i ingeniørvitenskap. Etter to år velger man en av fire studieretninger for videre fordypning i tredje, fjerde og femte årskurs. Studieretningene dekker mange ulike fagområder og man har stor grad av valgfrihet for spesialisering og emnevalg.

#### Studieprogrammets to første år

| Semester | 7,5 stp | 7,5 stp | 7,5 stp | 7,5 stp |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 vår | Statistikk | Fluidmekanikk | Materialteknikk 1 | Produktutvikling |
| 3 høst | Matematikk 3 | Mekanikk 2 | Fysikk | Termodynamikk 1 |
| 2 vår | Matematikk 2 | Mekanikk 1 | Kjemi | Produksjonsteknologi |
| 1 høst | Matematikk 1 | IT grunnkurs | Exphil | Produktmodellering |

Studieretninger
---------------

* Energi-, prosess- og strømningsteknikk
* Industriell mekanikk
* Produksjons- og kvalitetsteknikk
* Produktutvikling og materialer

Institutter tilknyttet PuP
--------------------------

* Institutt for energi- og prosessteknikk
* Institutt for konstruksjonsteknikk
* Institutt for maskinteknikk og produksjon

Referanser
----------

1. ↑  Fossen, Christian. «Institutt for maskinteknikk og produksjon». *www.ntnu.no*. Besøkt 15. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Produktutvikling og produksjons hjemmeside Arkivert 23. november 2008 hos Wayback Machine.
**Tõnis Lukas** (født 5. juni 1962 i Tallinn) er en estisk politiker og historiker. Han har vært medlem av Estlands nasjonalforsamling og regjering i flere perioder, som representant for det konservative partiet Fedreland.

Liv og virke
------------

Han var først faglært bilelektriker, men begynte siden å studere historie ved Universitetet i Tartu. I 1988 var Lukas sentral i organiseringen av den estiske kulturvernfestivalen i Tartu, som ble gjennomført på tross av sovjetmyndighetenes misnøye. Kulturvernbevegelsen ble viktig i opptakten til Estlands uavhengighet fra Sovjetunionen.

Lukas var fra 1992 til 1995 direktør ved Estlands nasjonalmuseum. Han fullførte mastergraden i historie i 1998 og påbegynte doktorgradsstudier, men fullførte ikke. Lukas har senere vært gymnas- og universitetslærer. Han har forfattet flere lærebøker.

I 1995 ble Lukas første gang valgt inn i nasjonalforsamlingen. Fra 1996 til 1997 var han borgermester i Tartu. Han representerte Fedrelandsunionen, hvor ledere som Mart Laar og Trivimi Velliste har kommet fra kulturvernbevegelsen.

Lukas var utdannings- og forskningsminister i Mart Laars andre regjering fra 1999 til 2002 og på nytt i Andrus Ansips andre regjering fra 2007 til 2011. Lukas var partileder i Fedrelandsunionen fra 2005 til 2007, da partiet gikk sammen med Res Publica og dannet det nåværende partiet Fedreland.

Han var på nytt direktør ved Estlands nasjonalmuseum fra 2013 til 2018, så direktør ved Tartus yrkesopplæringssenter.

Han var kulturminister i Jüri Ratas' andre regjering fra 2019 til 2021. Han ble deretter ansatt som direktør ved Estlands litteraturmuseum. I 2022 gikk han på nytt inn i regjeringen som utdannings- og forskningsminister.

Tõnis Lukas er gift med litteraturviteren Liina Lukas.

Referanser
----------

1. ↑   COURAGE Registry[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Alaküla, Allan (red.) (2000). «Lukas, Tõnis». *Kes on kes? Eesti 2000* **(estisk)**. Tallinn: Ekspresskataloogide. s. 110. ISBN 978-9985-60-789-3.
3. 1 2  Lukas, Tõnis (18. april 2013). «Tõnis Lukas: 25 aastat läbimurdelistest Tartu muinsuskaitsepäevadest». *Postimees* **(estisk)**. Besøkt 28. februar 2021.
4. 1 2 3 4 5  «Minister of Culture Tõnis Lukas» **(engelsk)**. Estlands regjering. Arkivert fra originalen 2. juni 2019. Besøkt 28. februar 2021.
5. ↑  «Who's who: Estonia's proposed new government» **(engelsk)**. ERR. 14. juli 2022. Besøkt 29. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tõnis Lukas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Ørsted** (symbol **Oe**) er en enhet for magnetfelt (også kjent som magnetfeltstyrke eller intensitet) i CGS-systemet for enheter. Den ble først benyttet i det elektromagnetiske målesystemet og er definert som 1000/4π (≈79,5774715) ampere per meter fluksbane i SI-systemet. Ørsted er nært knyttet til enheten gauss, CGS-enheten for magnetisk induksjon eller magnetfelt. I vakuum er 1 G = 1 Oe, mens forholdet i et medium med permeabilitet {\displaystyle \mu } blir G = {\displaystyle \mu } Oe. En ørsted er også lik en magnetomotorisk kraft (mmf) på 1 gilbert per centimeter fluksbane. 

Enheten ble etablert av IEC i 1930 til ære for Hans Christian Ørsted som oppdaget elektromagnetismen i 1820. Fra *Standard Handbook of Electrical Engineers*; «Den er en magnetisk størrelssesvektor for et punkt i et magnetfelt som måler evnen elektriske strømmer eller magnetiske legemer har til å produsere magnetisk induksjon i et visst punkt»

> {\displaystyle H({\mbox{ørsted}})\approx {\frac {79,5774715I}{l}}}
> 
> 

* I SI-systemet er 1 gilbert = 10/4π ampereviklinger = ca 0,7958 amperevikling.
* Den lagrede energien i en magnet, kalt magnetytelsesevne, eller «magnetisk energiprodukt», er typisk målt i enheten megagauss-ørsted (MGOe). Enheten MGOe er lik megajoule per kubikkmeter.

Referanser
----------

1. ↑  Magnetic Conversion Factors
2. ↑  EMF Fundamentals Arkivert 7. april 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  oersted@Everything2.com
4. ↑  Derived CGS Units with Special Names
5. ↑  Homework please help!? - Yahoo! Answers
6. ↑   Arkivert 21. mai 2019 hos Wayback Machine. IEC history

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Herakles med sin sønn Hyllos, en av herakleidene, statue Louvre.
**Herakleidene** (gammelgresk: Ἡρακλεῖδαι) er i gresk mytologi de tallrike etterkommerne av Herakles, og i snevrere forstand etterkommerne av Hyllos, den eldste sønnen av Herakles og Deianeira. Andre herakleidere var Makaria, Lamos, Manto, Bianor, Tlepolemos og Telephos. Disse herakleidere var en gruppe av doriske legendariske konger som erobret peloponnesisk kongedømmet Mykene, Sparta og Argos. I henhold til den litterære tradisjon i gresk mytologi hevdet de sin rett til å herske via deres stamfar.

Etter den tyske forskeren Karl Otfried Müllers bok *Die Dorier* (1830, engelsk oversettelse 1839), bind I. kapittel 3, ble deres dominans knyttet til en «dorisk invasjon». Selv om detaljene i genealogien skiller seg fra den ene antikke forfatteren til den andre, er den kulturelle betydningen av det mytiske temaet, at de var etterkommere av Herakles, forvist etter hans død, og kom tilbake en del generasjoner senere i hva som kalles «Herakleidenes hjemkomst», og krevde det land som deres forfedre hadde hersket over i mykenske Hellas, hvilket var tilskrevet det opphavelige rettsgrunnlaget av en tradisjonelle herskerfamilie som sporet deres opprinnelse og således deres lovlige rett, til Herakles.

Se også
-------

* Dorere
* Den doriske invasjon

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel ved George Hinge (engelsk)
* Greske mytologiske lenker (engelsk)
* Timeless Mythology, tidløs mytologi (engelsk)
* Article about Dorian Invasion Arkivert 7. juni 2011 hos Wayback Machine. artikkel om den doriske invasjon (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
***An Alabaster Box*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Chester Withey.

Handling
--------

Lydia Bolton er bare et barn når økonomiske vanskeligheter innhenter faren hennes. Andrew Bolton havner deretter i fengsel på grunn av underslag. Lydia flytter unn hos en onkel. Det gamle herskapshuset i Bolton, som en gang var et stolt landemerke, blir forsømt. Lydia Bolton bytter deretter navn til Lydia Orr. Hun kjøper det gamle Bolton-herskapshuset, barndomshjemmet hennes, og tilbyr å kjøpe alle antikke møbler i byen til urimelig høye priser.

Flere innbyggere i området ønsker å få tak i alle jentas penger, men noen få anstendige folk forsøker å beskytte henne. Faren hennes, kommer også tilbake til byen etter fengselsstraffen sin. Lydia og noen få lojale venner prøver å skjule identiteten hans, i det minste for en stund. Men den senile gamle mannen avslører snart sin virkelige identitet.

Skuespillere
------------

* Alice Joyce som Lydia Bolton / Lydia Orr
* Marc McDermott som Andrew Bolton
* Harry Ham som Jim Dodge
* Patsy De Forest som Fanny Dodge
* Frank Hall Crane som Wesley Elliott

Referanser
----------

1. ↑  An Alabaster Box
2. ↑  Mary R. Reichardt. *A Web of Relationship: Women in the Short Stories of Mary Wilkins Freeman*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *An Alabaster Box* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *An Alabaster Box* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *An Alabaster Box* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ørðavíkarlíð** (IPA: [ˈøːɹaˌvʊikaɹlʊi]), eller **Øravíkarlíð** og **Líðin** (IPA: [ˈlʊijɪn]), er en bygd på Suðuroy, den sørligste av Færøyene. Ørðavíkarlíð ligger mellom Ørðavík og Trongisvágur i kommunen Tvøroyri. Ørðavíkarlíð er en av få bygder på Færøyene uten et eget postnummer, idet den ofte har blitt regnet som en grend i Ørðavík, 3 km lengre sør. Den 1. januar 2014 hadde Ørðavíkarlíð 67 innbyggere. Bilfergen mellom Suðuroy og Tórshavn har siden 2005 anløpt kaien på Krambatangi i Ørðavíkarlíð. På Langabakki ligger Rúsdrekkasøla Landsins' filial på Suðuroy.

Referanser
----------

1. ↑  Turið Vestergaard í Dali (24. juni 2014). «Ørðavík fingið sítt ð aftur» **(færøysk)**. Suðuroyarportalurin. Arkivert fra originalen 8. august 2014. Besøkt 18. juli 2014.
2. ↑  «Fólkatalið 1. januar skift á býir/bygdir, kyn og ár» **(færøysk)**. Hagstova Føroya. 1. januar 2014. Besøkt 18. juli 2014.

| * v
* d
* r
Tvøroyrar kommuna |
| --- |
| Froðba **·** Trongisvágur **·** Tvøroyri **·** Ørðavík **·** Ørðavíkarlíð | Færøyenes flagg |

Portal: Færøyene
***Her og nå!*** var et norsk tv-underholdningsshow som gikk annenhver lørdag på NRK fjernsynet våren 1969 og 1970. Programleder var Haagen Ringnes. Programmet ble sendt direkte fra NRK Marienlyst med publikum i salen. Flere av sendingene gikk også fra Centralteatret i Oslo. Kjell Halvorsen var musikalsk leder og skrev også kjenningsmelodien til serien.

Starten
-------

Det første programmet ble sendt direkte fra NRK Marienlyst lørdag 1. februar 1969. Tittelen *Her og nå!* spiller på at programmet gikk direkte og tok opp aktuelle temaer. Blant annet var selvangivelsen og skattesnyteri temaer i det første programmet. Programmet viste også utdrag fra den nye filmen *An-Magritt*. Blant gjestene i programmet var Rolv Wesenlund, skuespiller Liv Ullmann, regissør Arne Skouen, sangeren Birgitte Grimstad og showgruppa Dizzie Tunes.

### Melodi Grand Prix-debatten

Det kanskje mest kjente programmet var det tredje i rekken, sendt 1. mars 1969 for første gang fra Centralteatret. Programmet gikk rett etter den norske finalen i Melodi Grand Prix, der Kirsti Sparboe vant med «Oj, oj, oj, så glad jeg skal bli». Sparboe og låtskriveren Arne Bendiksen var invitert til *Her og nå!*, men i stedet for gratulasjoner og hyllest ble de møtt av den danske universitetslektoren Erling Nielsen som utførte en litterær analyse av teksten til vinnerlåten. Nielsen karakteriserte teksten som «nonsens og sludder» og konkluderte med at «det er ett stort lyspunkt i teksten, og det er 'oj, oj, oj'». Lettere paff prøvde Bendiksen å forsvare seg med at han verken var Ibsen eller Bjørnson.

Opptrinnet førte til seerstorm mot NRK allerede under sendingen. Sentralbordet ble ringt ned av folk som mente dette var «ugalant mot Bendiksen» og at «den fæle dansken burde skamme seg!» Seansen i *Her og nå!* sparket også i gang et stort oppgjør mellom den klassiske musikken på den ene siden og den folkelige popmusikken på den andre. Som Haagen Ringnes uttalte det: «stormen i vannglasset økte til orkan. Pop-Norge var fortørnet og fikk følge av mange». Professor Erling Nielsen møtte også kraftig kritikk. «Ikke siden enevoldstiden har det florert et slikt danskehat i kongeriket Norge», skrev Ringnes senere.

Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 1969

Seriøsitet og underholdning
---------------------------

I likhet med mange andre programmer på norsk fjernsyn på 1960-tallet, tok *Her og nå!* opp i samtiden kontroversielle temaer som sex, kvinnekamp og røyking, Temaene ble behandlet og diskutert seriøst, men med undertoner av underholdning og humor.

Første sesong gikk fram til 7. juni 1969, mens andre sesong startet 7. februar 1970 og ble avsluttet 13. juni samme år.

Referanser
----------

1. ↑  «Her og nå!». Norsk rikskringkasting. 1. februar 1969. Besøkt 21. januar 2017.
2. ↑  Norsk rikskringkasting: «De fem minst MGP-aktige episodene i MGP-historien».
3. ↑  Norsk rikskringkasting: Her og nå (sendt 1. mars 1969)
4. ↑  Ringnes, Haagen (1969). *Her og nå : utdrag av en fjernsynsserie*. Oslo: Pax. s. 29. ISBN NO-OsNB (999318097204702202) Sjekk `|isbn=`-verdien: invalid character (hjelp).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her og nå!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Peter Michael Senge** (født 1947) er en  amerikansk forsker og direktør ved *Center for Organizational Learning* ved MIT Sloan School of Management. Han er forfatter av den banebrytende boken  *The Fifth Discipline: The art and practice of the learning organization* fra 1990.

Bakgrunn
--------

Senge tok sin bachelor of science innen ingeniørteknikk for luft- og romfart ved Stanford University. Han studerte også filosofi ved Stanford. Han tok deretter mastergrad i  sosialstudier ved Massachusetts Institute of Technology i 1972. I 1978 fikk han sin doktorgrad (Ph.D.) fra ’’MIT Sloan School of Management’’. Han bor med sin familie i Massachusetts.

Han var lenge direktør for *Center for Organizational Learning* ved MIT Sloan School of Management, og var (per 2005) ansatt ved MIT (Massachusetts Institute of Technology). Senge er også stifter av *Society for Organizational Learning* (SoL).

Arbeid
------

Senge fikk sin ingeniøropplæring hos Jay Wright Forrester, og studerte Chris Argyris and Robert Fritz nøye. Hans bøker er basert på arbeid med de fem disipliner ved Ford, Chrysler, Shell, AT&T, Hannover Insurance og Harley-Davidson fra 1970-tallet, 1980-tallet og frem til i dag. 

### Organisasjonsutvikling

På 1990-tallet fremstod Senge som en ledende teoretiker innen organisasjonsutvikling, med boken *The Fifth Discipline* hvor han presenterte forestillingen om lærende organisasjoner. Teoriene hans beskriver organisasjoner som dynamiske systemer i en  holistisk forståelse, der de er i konstant utvikling og tilpasning.

Bibliografi
-----------

Senge har skrevet en rekke bøker og artikler. Her er et utvalg: 

* 1990:  *The Fifth Discipline: The art and practice of the learning organization*, Doubleday, New York, 1990.
* 1994: *The Fifth Discipline Fieldbook*
* 1999: *The Dance of Change*
* 2004: *Presence: Human Purpose and the Field of the Future"], published in 2004.*
* 2005: *Presence: An Exploration of Profound Change in People, Organizations, and Society*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 115174656, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, oppført som Peter M. Senge, PLWABN-ID 9810698288105606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Korean Authority File, oppført som Peter M. Senge, National Library of Korea ID KAC200611476[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   BIBSYS, oppført som Peter M. Senge, NORAF-ID 90127219, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. september 2006. Besøkt 18. oktober 2006.
7. 1 2

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Peter Senge – sitater

* SoL, Society for Organizational Learning
* Senge at SoL
* Stanford Learning Organization Web (SLOW)
* Peter Senge Bio Arkivert 8. juli 2005 hos Wayback Machine.
* Peter Senge and the Learning Organization at the Infed Website
* Senge's teachings and its relevance to the Bhagavad Gita

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Kate Greenaway-medaljen**, på engelsk **Kate Greenaway Medal**, er en britisk litteraturpris som hvert år gis til et fremragende illustrasjonsarbeid innen barnelitteratur. Medaljen ble opprettet i 1955 til minne om den engelske barnebokillustratøren Kate Greenaway. Den deles ut av Chartered Institute of Library and Information Professionals (CILIP), en yrkesorganisasjon for bibliotekarer og informasjonsmedarbeidere i Storbritannia.

Vinnerne mottar en gullmedalje og bøker til en verdi av 500 pund som gis videre til et bibliotek vinnerne selv velger. Fra 2000 har de også mottatt Colin Mears Award, det vil si en pengesum på 5000 pund. Den første utmerkelsen gikk til Edward Ardizzone for *Tim All Alone* i 1956. Blant seinere prismottakere er produktive og populære illustratører som Raymond Briggs, Helen Oxenbury, Quentin Blake, Anthony Browne, Jan Pienkowski, Fiona French, Alan Lee, P. J. Lynch, Helen Cooper og Emily Gravett. Flere av bøkene deres har blitt oversatt også til norsk.

I 1955 og 1958 ble medaljen ikke delt ut fordi ingen bøker ble funnet gode nok.

Se også
-------

* Caldecott-medaljen en bildebokpris i USA

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for Kate Greenaway-medaljen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNE
 |
Fjorden og fergen sett fra Brimnes fergekai
Brimnes ferjekai sett fra MF «Melderskin»
MF «Sognefjord» i rute mellom Bruravik og Brimnes. I bakgrunnen er Hardangerbrua under bygging. Bildet er fra 2012. Foto: Harald Sætre 
Fergetrafikken ved Brimnes er nedlagt etter åpningen av Hardangerbrua.
**Bruravik–Brimnes** var et fergesamband over Hardangerfjorden mellom Eidfjord og Ulvik kommune. Strekningen inngikk i fylkesvei 7 og riksvei 13 og ble før nedleggelsen betjent av Fjord1 med fergen MF «Sogn» med inntil tre avganger i timen. Overfarten tok ca. 12 minutter. Sommeren 2013 ble ruten i tillegg betjent av MF «Sognefjord».

Strekningen ble driftet av Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap (senere Tide Sjø) fra åpningen i 1934 frem til 2011. I 2011 vant Fjord 1 anbudskonkuranssen og tok over fergestrekningen. I 2013 ble fergen erstattet av Hardangerbrua, som åpnet 17. august.

Historie
--------

Siden 30-tallet har vegutbygging i indre Hardanger kortet ned på fergestrekningen.

* 1934–1937: Ulvik–Ringøy
* 1938–1940: Ulvik–Brimnes
* 1951–1976: Ulvik–Brimnes
* 1976–2013: Bruravik–Brimnes
* 17. august 2013: Nedlagt og erstattet av Hardangerbrua.

Ferger
------

Følgende ferger har frekventert sambandet:

* 1952–1959: MK «Kinsarvik»
* 1953–1957 og 1969: MF «Folgefonn»
* 1959–1976 (ikke i 1966): MF «Osafjord»
* 1966 (sommerrute): MF «Melderskin»
* 1967 og 1968 (sommerrute): MF «Rosendal»
* 1971–1972: MF «Vikingen»
* 1986: MF «Bjørgvin»
* 1995–2007: MF «Etne»
* 2007–2010: MF «Melderskin»
* 2007–2010 (sommerrute): MF «Bømlo»
* 2011–2013 : MF «Sogn» og MF «Sognefjord»
* Sommer 2013: MF «Gulen» og MF «Svanøy» (et par dager august 2013 som reservereferje for MF Sogn)

Referanser
----------

1. ↑  NTB (14. august 2013). «Folkefest og ny hverdag når Hardangerbroen åpner». *Bergensavisen* **(norsk)**. Besøkt 21. desember 2022.

Kilder
------

* Fjordfaehren.de - Ferjesteder i Hordaland
* Privatvideo fra fergestrekningen
**Sima Xiangru** (forenklet kinesisk: 司马相如, tradisjonell kinesisk: 司馬相如, pinyin: *Sīmǎ Xiāngrú*, Wade-Giles: *Ssuma Hsiangju*, født 179 f.Kr. død 117 f.Kr.), også kjent som **Chángqīng** (长卿, 長卿, *Changch'ing*), var en kinesisk dikter og embedsmann under Han-dynastiet.

Han tjenestegjorde først ved keiser Jings hoff, men oppgav det embedet etter kort tid. Ved hoffet til keiserens bror, kong Xiao av Liang, ble han derimot raskt forfremmet og anerkjent. Etter kongens død ble han lagt merke til av Han Wudi for Fu-diktet *Zixu Fu* (Fu-dikt om mester tom), ble engasjert i keiserhoffet og ble i keiser Han Wudis hoff til rett før sin død. Bare seks av hans dikt er blitt bevart for ettertiden, men de strekker til for å forsvare hans plass som den mest betydelige fu-dikter i den kinesiske antikken.

Ved siden av sin diktning minnes Sima Xiangru for sin forkjærlighet for kinesisk brennevin og for sin romantiske flukt med dikterinnen Zhuo Wenjun. Simas mest berømte verk er *Ode til den annen port*. Han er også kjent som qin-musiker.

Referanser
----------

1. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Yves Hervouet: *Un Poète de cour sous les Han: Sseu-ma Siang-jou*, Bibliothèque de l'Institut des Hautes Études Chinoises, Paris, 1964
* Yves Hervouet: *Le Chapitre 117 du Che ki: Biographie de Sseu-ma Siang-jou*, Bibliothèque de l'Institut des Hautes Études Chinoises, bind 23, Paris, 1972
* David Knechtges: «Ssu-ma Hsiang-ju's *Tall Gate Palace Rhapsody*», i Harvard Journal of Asiatic Studies, bind 41, nr. 1, 1981, s. 47-64
* Volker Klöpsch, Eva Müller (utg.): *Lexikon der chinesischen Literatur*. C.H. Beck, München 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** MusicBrainz
 |
**Bamba Tenda–Yeli Tenda** var et ferjesamband på Trans-Gambia Highway (N4) som krysset Gambia og bandt sammen nord og sør Gambia, men også den sørlige senegalske landsdelen Casamance til resten av Senegal på nordsiden av Gambia. Gambias kontroll over fergestrekningen, hyppighet i avganger og fergepriser gjorde at den stod i sentrum for flere handelskonflikter mellom da to landene. I 2019 ble fergesambandet endelig erstattet av broen Senegambia Bridge..

Sambandet over Gambia var 900 meter. Landsbyen Bamba Tenda ligger på nordsiden i North Bank Region, Upper Baddibu District, og Yeli Tenda på sørsiden i Lower River Region, Jarra West District. Mot nord, ved Farafenni krysser Trans-Gambia Highway North Bank Road som løper langs landet fra Atlanterhavet til lengst mot øst. Fra Farafenni fortsetter nordover og inn i Senegal som N4. Mot sør krysser den South Bank Road som binder Gambia fra vest til øst på sørbredden av Gambiaelven. Den fortsetter gjennom Soma til Casamance i sørlige Senegal, som N4.

Fra 1956 har det vært planer om å bygge en bro som erstatning for ferjesambandet over Gambiaelven. I 1978 etablerte Gambia og Senegal samarbeidsprosjektet Gambia River Development Organization for å fremme planene om en bro. Det skulle likevel gå helt til 2015 før grunnsteinen ble lagt ned og ytterligere 4 år med bygging før fergesambandet ble lagt ned og broen åpnet, i 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «Long-awaited bridge over River Gambia inaugurated». *News24* **(engelsk)**. Agence France-Presse. 22. januar 2019. Besøkt 14. februar 2019.
**Kate Johanne Andersen** (født 6. juli 1924, oppvokst på Kolbotn, død 23. juli 2011) har vært misjonær i Den demokratiske republikken Kongo hvor hun særlig har arbeidet med skole og utdanning. For sin innsats har hun fått Kongens fortjenstmedalje i sølv.

Sør-Afrika
----------

I 1932, da Kate Andersen var åtte år gammel, fikk hun kall til å reise ut som misjonær. Dette var under et misjonsmøte der hun fikk høre misjonærer fortelle fra arbeidet. 17 år senere, i 1949, ble Andersen sendt ut som misjonær, til Sør-Afrika. Hun ble utsendt fra pinsemenigheten Evangeliesalen i Oslo. Hun var i Sør-Afrika i fire år.

Kongo
-----

Men det var til Belgisk Kongo (senere Zaire, i dag Den demokratiske republikken Kongo) hun hadde sitt kall. Her gjorde hun en stor innsats i skolen. Hun underviste og var en periode rektor på skolen i Bideka og administrerte den høyere skolen i Kaziba.

Tilbake i Norge
---------------

Andersen har også i 12 år gjort tjeneste ved PYMs hovedkontor (De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon) i Oslo. Hun var utsendt fra menigheten Evangeliesalen i Oslo, og i de perioder hun har vært hjemme i Norge, har hun deltatt i arbeid for menigheten. Etter avsluttet tjeneste, reiser Kate årlig tilbake til Kongo, sitt andre hjemland,, for å treffe venner og se hvordan arbeiet går framover.

Den 2. mars 2003 overrakte ledene eldste Ronald Ringstad, i *Evangeliesalen Berøa*, henne Kongens fortjenstmedalje i sølv og diplom, for hennes lange innsats for misjonen.

Se også
-------

* De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon, CELPA (pinsebevegelsen i Den demokratiske republikken Kongo)

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Johansen, O.; Hagen, K.; Nyen, A.N.; Kolbjørnsrud, P. og Filberg, T. 2010.

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
**Bjørnset–Haukå** er et tidligere ferjesamband i Sogn og Fjordane. Sambandet krysset Norddalsfjorden i Sunnfjord. Både Bjørnset og Haukå ligger i Flora kommune. Ruten ble opprettet i 1965. Året etter sørget en ny vei nord for Haukå for at industrestedet Svelgen fikk veiforbindelse sørover. Frem til 1977 gikk ferjen også noen turer til Norddal innerst i Norddalsfjorden, før de fikk vei til Haukå.

Sambandet hadde en kraftig traffikkvekst utover 1970-årene, spesielt etter 1972 da ferjesambandet Isane–Stårheim åpnet, og sørget for stor gjennomgangstrafikk. Kravet om ferjefri fjordkryssing ble stadig sterkere, noe som blant annet førte til streik blant 700 arbeidere i Svelgen og Norddalen. Sommeren 1987 ble sambandet lagt ned, etter at Norddalsfjord bru sto ferdig. I 1986, det siste hele året det gikk ferge mellom Bjørnset og Haukå, hadde ruten en årlig trafikk på 79 389 biler.

Referanser
----------

1. 1 2  Torvanger, Magnus Helge (2008). *Frå dampskip til gassferjer*. Førde: Selja Forlag. s. 94–95. ISBN 978-82-91722-93-1.
2. ↑  «Fylkesarkivet». *www.sffarkiv.no*. Besøkt 19. april 2016. [*død lenke*]

| * v
* d
* r
Ferjesamband i Sogn og Fjordane |
| --- |
| Nordfjord | 
* Barmsund–Barmen
* Lote–Anda
* Måløy–Oldeide
* Stårheim–Isane

 |  |
| Sunnfjord | 
* Askvoll–Gjervik–Fure–Værlandet

 |
| Sogn | 
* Daløy–Haldorsneset
* Hella–Dragsvik–Vangsnes
* Lavik–Oppedal
* Mannheller–Fodnes
* Rysjedalsvika–Rutledal–Krakhella
* Mjånes–Hisarøy
* Leirvåg–Sløvåg
* Ortnevik–Måren–Nordeide
* Solvorn–Ornes
* Kaupanger–Gudvangen (sommerferje)

 |
| Nedlagt | 
* Bjørnset–Haukå
* Dale–Eikenes
* Kaupanger–Årdalstangen
* Kaupanger–Revsnes
* Kongsnes–Nordeide
* Kjelkenes–Smørhamn

 |
Det første løsningsskallet av et natriumion oppløst i vann.
En **vandig løsning** er en løsning der løsningsmidlet er vann. Det vises for det meste i kjemiske ligninger ved å legge til (aq fra engelsk *aqueous*) til den aktuelle kjemiske formelen. For eksempel vil en løsning av bordsalt eller natriumklorid (NaCl) i vann bli representert som Na+(aq) + Cl-(aq). Siden vann er et utmerket løsningsmiddel og også er naturlig rikelig, er det et allestedsnærværende løsningsmiddel i kjemi. Vandig løsning er vann med en pH på 7,0 hvor hydrogenionene (H+) og hydroksidionene (OH−) er i Arrhenius-balanse (10−7).

En ikke-vandig løsning er en løsning der løsningsmidlet er en væske, men ikke er vann.

Stoffer som er hydrofobe ("vannfryktige") oppløses ikke godt i vann, mens de som er hydrofile ("vannvennlige") gjør det. Et eksempel på et hydrofilt stoff er natriumklorid. Syrer og baser er vandige løsninger, som en del av deres Arrhenius-definisjoner.

Et stoffs evne til å oppløses i vann bestemmes av om stoffet kan matche eller overstige de sterke tiltrekningskreftene som vannmolekyler genererer seg imellom. Hvis stoffet mangler evnen til å oppløses i vann, danner molekylene et bunnfall.

Vandige løsninger som leder elektrisk strøm effektivt inneholder sterke elektrolytter, mens de som leder dårlig anses å ha svake elektrolytter. Disse sterke elektrolyttene er stoffer som er fullstendig ionisert i vann, mens de svake elektrolyttene bare utviser en liten grad av ionisering i vann.

Ikke-elektrolytter er stoffer som oppløses i vann, men som opprettholder sin molekylære integritet (ikke dissosieres i ioner). Eksempler inkluderer sukker, urea og glyserol.

Når du skriver ligningene av vandige reaksjoner, er det viktig å bestemme bunnfallet. For å bestemme bunnfallet, må man se et diagram over løselighet. Oppløselige forbindelser er vandige, mens uoppløselige forbindelser er bunnfallet. Det vil ikke alltid oppstå et bunnfall.

Når man utfører beregninger angående reaksjon av en eller flere vandige oppløsninger, må man generelt kjenne konsentrasjonen eller molariteten til de vandige oppløsninger. Løsningskonsentrasjon er gitt i form av løsemidlet før den oppløses.

Referanser
----------

1. ↑  «Solutions». *www.chemistry.wustl.edu*. Besøkt 19. februar 2021.
**Nodar Valerjanovitsj Gvakharija** (russisk: Нодар Валерьянович Гвахария; født 16. april 1932 i Tbilisi i nåværende Georgia, død 14. november 1996 i Tbilisi) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.

Gvakharija vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Jugoslavia. Gvasjarija spilte fire kamper og scoret fire mål i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Australias flagg Melbourne - Bronse Bronse i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nodar Gvakharija – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Nodar Gvakharija – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Nodar Gvakharija – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nodar Gvakharija – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Velferdsfunksjoner** brukes i velferdsøkonomi (en gren av samfunnsøkonomi) for å beskrive den totale nytten til alle individene i samfunnet. Velferdsfunksjonen bygger gjerne på individenes nyttefunksjoner. Velferdsfunksjonen må være konstruert slik at hvis samfunnet foretrekker situasjon A fremfor situasjon B, må verdien til velferdsfunksjonen være høyere for A enn for B. Velferdsfunksjoner kan dermed benyttes til å si noe om et tiltak i økonomien fører til større velferd i samfunnet. Det er imidlertid ikke én riktig måte å konstruere en velferdsfunksjon på, og Arrows umulighetsteorem viser at det ikke er mulig å finne en samfunnspreferanse som oppfyller en del sentrale kriterier bare ved å legge sammen preferansene til alle individene i samfunnet.

Velferdsfunksjoner kan benyttes i nytte-kostnadsanalyser, men grunnet metodiske problemer blir det gjerne benyttet en enklere tilnærming.

Referanser
----------

1. ↑  Hervik et al. (1997), kapittel 4.

Litteratur
----------

* Hervik et al. (1997). NOU 1997:27: *Nytte-kostnadsanalyser. Prinsipper for lønnsomhetsvurderinger i offentlig sektor*. Besøkt 5. juli 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |