recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Den ulovfestede omgåelsesnormen**, også kalt **ulovfestet gjennomskjæring**, er en ulovfestet rettsregel i norsk skatterett som benyttes for å hindre omgåelse av skattereglene, og som er erstattet av en lovfestet regel om omgåelse fra 1. januar 2020.

Hva som anses som omgåelse under den ulovfestede omgåelsesregelen har en grense mot lovlig skatteplanlegging, ulovlig skatteunndragelse, pro forma og mot uriktig betegnelse på rettsforhold (f.eks. ved at man kaller det som egentlig er en leieavtale for å være en kjøpekontrakt). Omgåelse er derimot typisk når «en privatrettslig form utnyttes for å oppnå skattemessige fordeler som ikke er i overensstemmelse med (det man antar er) skattelovgivningens formål».

Rettsgrunnlag
-------------

Den ulovfestede omgåelsesnormen er ulovfestet og har i all hovedsak blitt til ved Høyesteretts praksis (prejudikater) samt gjennom juridisk teori.

Vilkår
------

Gjennom rettspraksis har det kommet frem to vilkår som må være oppfylt for at omgåelsesnormen kan anvendes. Grunnvilkåret, slik det er formulert i Rt. 2007 s. 209 (Hex-dommen), «går ut på at det hovedsakelige formål med disposisjonen må ha vært å spare skatt». Enten disposisjonen har hatt ett eller flere formål må altså hovedformålet eller hovedformålene ha vært å spare skatt.

Det andre vilkåret, slik det er formulert i Hex-dommen, er at det ut fra «en totalvurdering av disposisjonens virkninger (herunder den forretningsmessige egenverdi), skattyters formål med disposisjonen og omstendighetene for øvrig fremstår som stridende mot skattereglenes formål å legge disposisjonen til grunn for beskatningen». Hvis grunnvilkåret er oppfylt skal det altså tas en totalvurdering av forholdet hvor man veier helheten opp mot skattereglenes formål.

Referanser
----------

1. ↑  Frederik Zimmer (2009). *Lærebok i skatterett* (6 utg.). Universitetsforlaget. s. 61. ISBN 978-82-15-01589-7.
2. ↑  Frederik Zimmer (2009). *Lærebok i skatterett* (6 utg.). Universitetsforlaget. s. 64. ISBN 978-82-15-01589-7.

Litteratur
----------

* Einar Harboe *Skattemessig gjennomskjæring* 2012 ISBN 9788215019673
**Gerd Hagen** (født 6. desember 1928, død 9. oktober 2007) var norsk barnevernsarbeider og foregangskvinne innen sosialt arbeid og utviklingen av norsk barnevern.

Liv og virke
------------

Hagen var rektor ved Norges kommunal- og sosialhøgskole fra 1978 til 1983, og byråsjef ved Barnevernskontoret i Sosialdepartementet i perioden 1975–1978.

Hagen var en iherdig pådriver av å etablere et hovedfag i sosialt arbeid, og da dette ble gjennomført var det hun som ledet hovedfagsutdanningen fra 1991 til 1997.

Etter at Hagen ble pensjonist forsket hun på barnevernets historie og utga blant annet boken *Barnevernets historie – Om makt og avmakt i det 20. århundret.*

Ettermæle
---------

I 2018 ble et auditorium ved Oslomet – storbyuniversitetet gitt navnet Gerd Hagens auditorium.

Referanser
----------

1. 1 2   «Anmeldte dødsfall 1. oktober 2007-31. oktober 2007», oppført som Hagen, Gerd Anna Dorothea[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «OsloMet – storbyuniversitetet - Kaller opp bygg etter kvinnelige pionerer». *ansatt.oslomet.no*. Besøkt 11. november 2019.
3. 1 2  «Gerd Hagen – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 11. november 2019.
4. ↑  Hagen, Gerd (2001). *Barnevernets historie: om makt og avmakt i det 20. århundret* **(norsk)**. Akribe. ISBN 9788279500612.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gerd Hagen på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Ulrich III** (født etter 1286, død 11. juli 1344) var greve av Württemberg fra 1325 til sin død i 1344.

Ulrich var allerede sterkt involvert i politikken under regimet til hans far Eberhard I. I 1319 håndterte han en avtale med kong Fredrik III den kjekke. Han fornyet denne avtalen etter selv å ha overtatt regimet i 1325 da Württemberg for en kortere tid gikk inn i en form for allianse med Ludvig IV av Det tysk-romerske rike. Både Ludvig og Fredrik krevde makten i det tyske-romerske riket på denne tiden. Etter at de ble forlikt ble det mulig for Ulrich å knytte seg tettere til keiserriket, selv etter at Fredrik I døde. Dette og hans regionale politikk med pakter og overtakelser bidro sterkt til øke Württembergs områder betydelig. Foruten flere gevinster i Alsace var overtagelsen av Markgröningen i 1336 og Tübingen i 1342 merkbare.

Han døde i Alsace i 1344.

Ulrich var gift med Sophie av Pfirt. De sønner han fikk fra dette ekteskapet var Eberhard II (med tilnavnet «der Greiner» på tysk) og Ulrich IV som begge styrte sammen med hans bror fram til 1361.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 135931231, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.deutsche-biographie.de[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Biographie, Deutsche. «Eberhard II. - Deutsche Biographie». *www.deutsche-biographie.de* **(tysk)**. Besøkt 31. januar 2019. «V Gf. Ulrich III. v. Württemberg († 1344);»

|  |
| --- |
| Ulrich III av Württemberg  |
| Titler som regent |
| Forgjenger :**Eberhard I** | **Greve av Württemberg**1325-1344 | Etterfølger :**Eberhard IIog Ulrich IV** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Gerd Stub Andersen** (født 10. november 1918 i Stavanger, død 17. april 2011) var en norsk motstandskvinne, aktiv i Osvald-gruppa. Hun gikk under dekknavnet «Sara».

Andersen vokste opp i en fattig familie. Faren var alkoholisert, og moren forsørget familien med flere jobber. Andersen ble tidlig fagorganisert, og var aktiv i AUF før krigen. Hun deltok blant annet i en såkalt «tramgjeng», med deklamasjon av dikt og sang på bevegelsens møter.

Tidlig i ungdommen møtte hun Rolf Sunnås. De ble senere gift og bosatte seg i en toroms leilighet i Sars' gate 66 ved Carl Berners plass i Oslo.

I 1942 måtte Sunnås rømme til Sverige, og ekteskapet tok slutt. Fra da av ble leiligheten hennes en av de sentrale dekkleilighetene til Osvald-gruppa. Der oppbevarte hun tyske og norske uniformer, utstyr til å lage ID-papirer, våpen og sprengstoff. I leiligheten ble gruppas sprengning av Sørlandsbanen (7. oktober 1943) og sprengningen av trafofabrikken Per Kure i Oslo (30. mai 1944) planlagt.

I 1949 giftet hun seg med en av de andre deltakerne i Osvald-gruppa, Roar Stub Andersen. I København utdannet hun seg til barnevernspedagog, og innen dette fagområdet gjorde hun senere en stor innsats i Hurum kommune. Hun grunnla Sætre barnehage, og satt i Barnevernsnemnda i 20 år, åtte av dem som leder. I fire år var hun leder i Hovedutvalget for sosial omsorg i kommunen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Gerd Stub Andersen» **(norsk)**. 2006. Besøkt 16.05.2011.
2. ↑  *Gerd Stub Andersen til minne*. Nekrolog i Klassekampen 14. mai 2011, signert Unni Rustad, Morten Conradi og Lars Borgersrud

Portal: Andre verdenskrig
**Philip Tomalin** var en fransk cricketspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris

Tomalin var lagkaptein på det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* som tapte finalen til det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* med 104-262, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris og det var først tolv år senere, i 1912 at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen, det var kun en kamp som ble spilt, inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i cricket, Frankrikes flagg FRA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Philip Tomalin – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Philip Tomalin – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Philip Tomalin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Philip Tomalin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Arketype** (av gresk *arhkétypos*, forbillede, mønster, ideal) er et filosofisk og psykologisk begrep som spesielt knyttes til den sveitsiske psykiateren Carl Gustav Jung.

Forestillingen om arketyper i det menneskelige sinn finnes bl. a. i Platons huleboerlignelse, om at ideene er der hele tiden forut for mennesket. Arketypene tenkes å være allmenmenneskelige og evig gyldige. Arketypiske motiver og skikkelser finnes i de fleste eventyr og sagn.

Arketypen er i seg selv (tysk *an sich*) et tomt element, en form eller matrise, som inneholder muligheter.

Innenfor analytisk psykologi bruker Carl Gustav Jung begrepet om enkelte nedarvede og felles mønstre og billeder i det ubevisste sjelsliv. Visse former og enkelte sosiale roller vekker gjerne en gjenkjennende følelse i oss.

Enkelte zoologer finner at visse typer adferd er så lik mellom spesielt primater, at de åpner spørsmål om noe av dette er genetisk betinget mere enn tillært (kulturelt). 

Arketypiske drømmebilder kan dreie seg om solen, slanger/orm, konge, sirkel, gull, korsformer, vismenn m. fl.

Innen informasjonsvitenskap brukes begrepet arketype om en formell, gjenbrukbar modell av et domenekonsept.

Se også
-------

* Anima
* Store mor
* Drømmetydning
* Skyggen (psykologi)
* Selvet
* Vismannen
* Idé

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Arkhangelskevangeliet
**Arkhangelskevangeliaret** (russisk: *Архангельское Евангелие*) er et illuminert manuskript på kirkeslavisk i kyrillisk skrift. Det ble til i 1092, muligens et sted rundt Novgorod. Den er den fjerde eldste kjent østslaviske bok.

I 1997 ble det oppført på UNESCOs liste over verdensdokumentarven.. Det befinner seg i det russiske statsbibliotek i Moskva (f. 178, Nr. 1666).

Manuskriptets tidligste historie er ukjent. Det ble bragt til Moskva i 1876 av en bonde fra Arkhangelsk.

Manuskriptet er i tilfredstllende stand. Blekk og sinoberfarve er delvis falmet, men pergamentsidene har ingen spor etter smuss eller vann. For å delfinansiere en spesialistundersøkelse ble det i 1912 utgitt en faksimileutgave i et opplag av 100 eksemplarer. En vitenskapelig utgave fulgte i 1997.

Referanser
----------

1. ↑  «Archangel Gospel of 1092». unesco.org. Besøkt 17. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Archangel Gospel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Gaël Givet** (født 9. oktober 1981 i Arles) er en fransk tidligere fotballspiller. Han spilte blant annet for Blackburn Rovers i Premier League.

Klubbkarriere
-------------

### AS Monaco

Givet startet sin profesjonelle karriere i AS Monaco som en venstreback, før han senere ble omskolert til midtstopper. Han debuterte i en kamp mot Guingamp desember 2000, en kamp som endte 2-2. Han spilte for Monaco i tidsrommet 2000–2007, og spilte 178 ligakamper, samt at han scoret 8 mål.

Høydepunktene i hans tid i klubben var å vinne den franske ligacupen i 2003, og nådde samtidig finalen av Mesterligaen i 2004. Klubben tapte imidlertid 3-0 for Porto i finalen, men dette er til nå Givets største prestasjon på fotballbanen. Han hadde en sentral rolle i laget, under klubbens suksess. I 2003/04 sesongen storspilte han i forsvaret, og utgjorde et godt samarbeid med Patrice Evra.

### Olympique Marseille

Etter en vellykket tid i Monaco, skiftet Givet klubb til Olympique Marseille. I løpet av 2007/08-sesongen spilte han 29 kamper i Ligue 1, samt 9 kamper i de europeiske turneringene.

### Blackburn Rovers

Den 10. januar 2009, skrev L'Équipe at Givet var på vei til England for å skrive under en 6-måneders låneavtale med den engelske klubben Blackburn Rovers. Kort tid etter kunngjorde Sky Sports at Blackburn hadde fullført signeringen av Givet, med en låneavtale som inkluderte at klubben kunne gjøre kontrakten permanent.

Han debuterte for klubben i en FA Cup-kamp mot Sunderland AFC, der han ble kåret til banens beste i 2-1 seieren. Mai 2009 gjorde Blackburn avtalen permanent, og Givet skrev under på fire år lang kontrakt med klubben. Han scoret sitt første mål på over tre år da han scoret i åpningskampen i Premier League 2009/10, i et tap mot Sunderland på Stadium of Light.

Landslagskarriere
-----------------

Givet var med i Frankrikes tropp til VM i 2006, og har foreløpig 13 kamper for sitt hjemland.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Gaël Givet – Ligue de Football Professionnel Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Gaël Givet – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (es) Gaël Givet – as.com Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Frankrikes tropp – VM i fotball 2006 Andreplass |
| --- |
| 
* 1 Landreau
* 2 Boumsong
* 3 Abidal
* 4 Vieira
* 5 Gallas
* 6 Makélélé
* 7 Malouda
* 8 Dhorasoo
* 9 Govou
* 10 Zidane
* 11 Wiltord
* 12 Henry
* 13 Silvestre
* 14 Saha
* 15 Thuram
* 16 Barthez
* 17 Givet
* 18 Diarra
* 19 Sagnol
* 20 Trézéguet
* 21 Chimbonda
* 22 Ribéry
* 23 Coupet
* Landslagstrener: Domenech

 | Flagget til Frankrike |
Kumulativ fordelingsfunksjon for eksponentialfordelingen
Kumulativ fordelingsfunksjon for normalfordelingen
Den **kumulative fordelingsfunksjonen** beskriver en sannsynlighetsfordeling for en stokastisk variabel innenfor matematisk statistikk. For en stokastisk variabel *X*, med sannsynlighetsfunksjonen *P(x)*, defineres den kumulative fordelingsfunksjonen *FX(x)* som:

{\displaystyle F\_{X}(x)=P(X\leq x)}
Den kumulative fordelingsfunksjonen er monotont stigende og har, blant annet, alltid følgende egenskaper:

* {\displaystyle \lim \_{x\to -\infty }F(x)=0,}

* {\displaystyle \lim \_{x\to \infty }F(x)=1,}

* {\displaystyle 0\leq F(x)\leq 1.}

For en **diskret** stokastisk variabel som kan anta verdiene x1, x2... er F diskontinuerlig i punktene xi og har konstant verdi mellom dem, det vil si at den har et trappetrinnlignende utseende.

For en **kontinuerlig** stokastisk variabel er F lik

{\displaystyle F(x)=\int \_{-\infty }^{x}f(t)dt}
der f(t) er tetthetsfunksjonen (eller *frekvensfunksjonen*) for variabelens fordeling.

Sannsynligheten for at en stokastisk variabel skal anta verdier større enn *a* og mindre eller lik *b* kan finnes ved:

{\displaystyle P(a<X\leq b)=F(b)-F(a)}

  

Tabell over verdiene hos den kumulative **normal**fordelingsfunksjonen ligger her. Andre fordelinger har andre tabeller.

Egenskaper
----------

Hvis *X* er en diskret stokastisk variabel, med verdier *X*1, *X*2, ... med punktsannsynlighet pi=p(*x*i)

{\displaystyle F(x)=\operatorname {P} (X\leq x)=\sum \_{x\_{i}\leq x}\operatorname {P} (X=x\_{i})=\sum \_{x\_{i}\leq x}p(x\_{i})}
Hvis *X* er en kontinuerlig stokastisk variabel med tetthetsfunksjon f(x), er kumulative fordelingen gitt ved:

{\displaystyle F(b)-F(a)=\operatorname {P} (a\leq X\leq b)=\int \_{a}^{b}f(x)\,dx}
Da er det viktig å ha i bakhodet at en kontinuelig sannsynelighetstetthet f(x) har en kumulativ fordeling:

{\displaystyle \int \limits \_{-\infty }^{\infty }f(x)dx=1}

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** MathWorld **·** GND
 |
**Kundetilpasset masseproduksjon** er en form for masseproduksjon som gjennomfører spesialtilpasning av produktene i sluttfasen av produksjonen.

Masseproduksjon etterfulgte håndverksproduksjon og skiller seg markant fra denne. Her er produktene standardiserte, og de produsereres i store mengder. Behovet for investeringer i maskiner, utstyr og bygninger er meget stort. Maskiner utfører store deler av prosessene, og arbeidsoppgavene blir stykket opp i jobber som kan utføres av ansatte uten eller med liten fagutdannelse. Markedet er ofte internasjonalt, og det forutsettes at man produserer store volumer over lang tid.

Masseproduksjon ble en realitet 13. januar 1914, da Henry Ford for første gang startet et samlebånd i en av sine bilfabrikker. Sammenlignet med håndverksproduksjon viste det seg at masseproduksjon gav langt lavere pris per produsert enhet. På denne tiden økte folks kjøpekraft betydelig. Disse to forholdene førte til sterk vekst i etterspørselen, og man kunne snakke om at det var «selgers marked». Å ha kontroll over alle ressurser var en hovedoppgave for produksjonsledelsen. Ford drev sauefarmer for å sikre leveransene av ull til å stoppe bilsetene med, og NSB i Norge hadde skreddere som sydde uniformer til de jernbaneansatte.

I dag har mye av dette forandret seg. De grunnleggende ideene bak masseproduksjonen praktiseres fortsatt, men nå er stordriftsfordelene ytterligere forsterket ved bruk av datateknologi og høy grad av automatisering. Dette gjelder for eksempel ved produksjon av husholdningsapprater, standardkomponenter til datamaskiner, lyspærer, biler og innen elektrokjemisk prosessindustri. I økende grad blir stordriften kombinert med spesialtilpasning av prdouktene i sluttfasen av produksjonen. Kundene opplever derfor at produktene er tilpasset deres spesielle behov selv om de i hovedsak består av masseproduserte standardkomponenter.

Referanser
----------

1. ↑  Göran Persson, Helge Virum (2006). «5.2.2 Masseproduksjon». *Logistikk og ledelse av forsyningskjeder*. Oslo: Gyldendal. s. 129.
**Kung Tsui-chang** (forenklet kinesisk: 孔垂长; tradisjonell kinesisk: 孔垂長; pinyin: *Kǒng Chuícháng*, født 1. juli 1975 i Taipei på Taiwan) er offerembedsmann for Konfucius i Republikken Kina (Taiwan) og seniorrådgiver til Republikken Kinas president.

Kung er 79.-generasjons direkte etterkommer i mannslinjen fra Konfucius, og dermed titularoverhode for Kong-slekten. Kung overtok etter sin farfar Kung Te-cheng vervet offerembedsmann for Konfucius i 2009. etter dennes død. Hen ble samtidig utnevnt til seniorrådgiver til president Ma Ying-jeou.

Tegnet 垂 (*tsui*/*chuí*) i hans navn er generasjonsnavnet for den 79. generasjons etterkommere av Konfucius. Alle hans barn har tegnet 佑 *Yu* i sine navn; dette er generasjonsnavnet for den 80. generasjon etter Konfucius.

Hans far Kung Wei-yi døde før bestefaren. Hans mor var Kung Wei-yis hustru Yu Yuejie (于曰洁). Kung Tsui-chang og hans hustru Wu Shuoyin (吳碩因) har sønnen Kung Yu-jen (孔佑仁), født 1. januar 2006 i Taipei, og datteren Kung Yu-xin (孔佑心).

Referanser
----------

1. ↑  Ramzy, Austin (14. november 2014). «Q. & A.: Kung Tsui-chang on Life as the Heir to Confucius». *The New York Times*. Besøkt 14. november 2014.

* China Post article from 2007
* China Post from 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Gerd Ellen «Lillemor» Gudding** (født 15. november 1951 i Oslo, død 14. juli 2015) var en norsk musiker, felespiller, bassist og sanger, gift 9. juni 1973 med artisten Øystein Dolmen (skilt).

Biografi
--------

Gudding vokste opp på Frogner i Oslo med trønderske foreldre og søsknene Aase og Gunnar. Hun spilte fiolin i Veslefrikk på Majorstuen skole, og i tenårene ble hun med i Viseklubben Dolphins og ble felespiller i Christiania Fusel & Blaagress sammen med blant annet Kari Svendsen og Øystein Sunde. Karrièren gikk videre med Knutsen & Ludvigsen og Bakklandet Bassangforening der hun gikk inn i karakteren Lina Larsen, med glansnummeret Kristiansunds Nasjonalsang.

Hun jobbet med kundeservice på Bryggeteatret og Oslo Nye Teater for så å jobbe på Den Norske Opera & Ballett.

Gudding døde 63 år gammel 14. juli 2015 på Hospice Lovisenberg.

Diskografi
----------

### Christiania Fusel & Blaagress

* *Som varmt hvetebrød i tørt gress* (nyutgivelse 1993)

### Bakklandet Bassangforening

* *Ned med Nidaros* (1975)
* *Du milde Mosart* (1977)

### Convivium

* *Convivium* (1971)

### Andre deltagelser

* Øystein Sunde: *Det året det var så bratt* (1971)
* Knutsen & Ludvigsen: *Brunost no igjæn?* (1972)
* Knutsen & Ludvigsen: *Balladen om Nancy Drew/Rett West* (1973)
* Knutsen & Ludvigsen: *Knutsen og Ludvigsen nr. 3 – Tut* (1974)
* Ivar Medaas: *Vårteikn* (1976)
* Stig Nilsson: *Brunost og sirop og brø* (1977)
* Stive Fingra: *Stive fingra* (1980)
* Øystein Sunde: *Øystein Sunde i boks* (1985)
* Knutsen & Ludvigsen: *Knutsen & Ludvigsens beste* (1996)
* Knutsen & Ludvigsen: *Knutsen & Ludvigsens vær'ste* (1997)
* Knutsen & Ludvigsen: *Dum og deilig: Knutsen & Ludvigsens beste* (2008)
* Øystein Sunde: *Puslespill* (2012)

Eksterne lenker
---------------

* Gerd Gudding

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** Discogs
 |
Felles kontraterrorsenter er lokalisert i PST-bygget i Oslo
**Felles etterretnings- og kontraterrorsenter** (**FEKTS**), tidligere **Felles kontraterrorsenter**, er et norsk statlig organ opprettet i februar 2014. Senteret er et samarbeid mellom Etterretningstjenesten (ETJ) og Politiets sikkerhetstjeneste (PST). Det ledes av PST.

Etter terrorangrepene i 2011 anbefalte 22. juli-kommisjonen å styrke og formalisere samarbeidet mellom etterretnings- og sikkerhetstjenestene. Justis- og beredskapsdepartementet og Forsvarsdepartementet besluttet derfor å opprette et felles kontraterrorsenter.

Ved Felles kontraterrorsenter jobber ansatte fra ETJ og PST. Lederen av Felles kontraterrorsenter er fra PST mens nestlederen er fra ETJ. De ansatte arbeider på sine respektive tjenesters rettsgrunnlag. Senteret skal ha ti ansatte fra begge tjenester i løpet av 2014.

Det skal ha vært Felles kontraterrorsenter som avdekket terrortrusselen mot Norge i juli 2014. Senteret offentliggjorde også en trussel mot norske øvrighetspersoner og uniformert personell i november 2014.

I 2021 ble Felles kontraterrorsenter utvidet til også å favne om etterretning, og skiftet med det navn til Felles etterretnings- og kontraterrorsenter (FEKTS).

Referanser
----------

1. ↑  Forener krefter mot terror Arkivert 28. juli 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Nytt kontraterrorsenter i Norge». Arkivert fra originalen 28. juli 2014. Besøkt 20. juli 2014.
3. ↑  Regjeringen vil danne eget kontraterrorsenter hos PST
4. ↑  «Felles kontraterrorsenter». Arkivert fra originalen 26. juli 2014. Besøkt 20. juli 2014.
5. ↑  «Kontra-terrorsenteret er på plass». Arkivert fra originalen 16. juli 2014. Besøkt 24. juli 2014.
6. ↑  Nyopprettet antiterrorgruppe avdekket terrortrusselen
7. ↑  Derfor frykter PST terrorangrep mot Norge de neste 12 månedene
8. ↑
**Fam Camilla Elgan** (født 1989) er en norsk bokser og tidligere verdensmester i fullkontakt kickboksing.

Kickboxing
----------

Elgan representerte Champions Kickboksingklubb i Bergen. Hun vant gull i fullkontakt 60-kilosklassen i VM i kickboksing i Irland i 2011, der hun slo polske Kinga Siwa i finalen.

Hun ble nominert i klassen «Årets gjennombrudd» på Idrettsgallaen 2012, som ble vunnet av kombinertløperen Magnus Krog.

Elgan kvalifiserte seg til landslaget i fullkontakt kickboxing for 2012, men valgte i mars samme år å trekke seg fra landslagsplassen for å satse på boksing.

Boksing
-------

Elgan tok sølvmedalje i 60-kilosklassen mot landslagskollega Ingrid Egner i NM i 2013.

Høsten 2013 valgte hun å flytte til Stockholm for å trene under Petri Eriksson i bokseklubben BK Örnen..

Elgans hovedmål er å kvalifisere seg til OL i Rio de Janeiro 2016.

Referanser
----------

1. ↑  NRK.no - *Elgan Camilla Elgan frå Bergen tok gull i klasse 60 kilo under VM i kickboksing i Irland*, besøkt 17. januar 2012.
2. 1 2  Dagbladet.no - *Fnyser av juryen i Idrettsgallaen*, besøkt 17. januar 2012.
3. ↑  BA.no - "Elgan Elgan flytter OL-satsingen fra Bergen til Sverige", besøkt 31. januar 2014
4. ↑  VG.no - "Vil gjøre Elgan (23) til Norges nye proffstjerne", besøkt 31. januar 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fam Elgan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Krokfjellet** (også kalt **Krokfjell**, finsk/kvensk: *Muotkavaara*, russisk: Муоткавара, nordsamisk: *Muotkevárri*, enaresamisk: *Myetkivääri*) er en ås hvor riksgrensene mellom Norge, Finland og Russland møtes, og hvor Treriksrøysa står. Den norske siden hører til Sør-Varanger kommune, den finske til Enare kommune og den russiske til Petsjenga rajon i Murmansk oblast. Åsens høyeste punkt, på 169 meter over havet, ligger i Norge. Den norske siden av Krokfjellet ligger i Øvre Pasvik nasjonalpark.

Treriksrøysa
------------

Treriksrøysa ligger rundt 600 meter sørøst for det høyeste punktet på Krokfjellet. Grensa mellom Norge og Russland, inkludert det da autonome Finland innen det russiske keiserdømmet, ble fastlagt i en grenseavtale i 1826. I 1833 ble det fastslått at grensa mellom det finske storhertugdømmet og det russiske imperiet gikk ved Muotkavaara/Krokfjellet. En grenserøys ble bygget i 1846.

Mellom 1920 og 1944, da Petsamo tilhørte Finland, var røysa et vanlig grensemerke på grensa mellom Norge og Finland. I 1944, etter at Finland avsto Petsamo til Sovjetunionen, ble røysa igjen en treriksrøys. Grensa ved røysa ble igjen endret i 1947, da Finland solgte Jäniskoski-Niskakoskiområdet til Sovjetunionen, og grensa ble trukket mer mot sørvest fra treriksrøysa.

Referanser
----------

1. ↑  Krokfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 17. juli 2021
2. ↑  «Krokfjellet». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 17. juli 2021.
3. ↑  «Kartplatsen / Karttapaikka». Lantmäteriverket. Besøkt 17. juli 2021.
4. ↑  «Topografisk kart 1:100 000». *kolamap.ru*. Besøkt 17. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Palagruža** [ˈpalaˈgruːʒa] (italiensk: *Pelagosa*) er en liten, ubebodd kroatisk øygruppe i Adriaterhavet. Den består av fem øyer: *Vela Palagruža*, *Mala Palagruža*, *Kamik od Tramuntane*, *Kamik od Oštra* og *Galijula*.

Hovedøya *Vela Palagruža* («Store Palagruža») er 1 400 m lang og 300 m bred. Av de adriatiske øyene er Palagruža de som ligger lengst unna nærmeste fastland, 124 km sør for Split og 168 km øst for den italienske byen Pescara. Øya *Galijula* i gruppen utgjør også Kroatias sørligste punkt.

På grunn av sin maritime beliggenhet har Palagruža et uvanlig klima for Kroatia. Det er ikke et typisk middelhavsklima, men heller subtropisk, på grunn av sine uvanlige milde vintre og varme somre. Klimaet og vegetasjonen ligner det sørlige Kreta, Gibraltar og lignende deler av Nord-Afrika. Floraen er derfor forskjellig fra resten av Dalmatia.

Øyene er et naturreservat, med flere endemiske plante- og dyrearter. Siden 1875 har det vært et bemannet fyrtårn på en 90 m høy klippe på hovedøya.

På hovedøya er det gjort arkeologiske funn fra 5. århundre f.Kr. Funnene viser at det fantes en kult for den mytiske kong Diomedes (en figur fra Trojakrigen) på øya, hvor han ifølge legenden skal være begravet.

Referanser
----------

1. ↑  «GEOGRAFSKI I METEOROLOŠKI PODACI» (PDF). Kroatias statistiske byrå. Besøkt 14. april 2019.
2. ↑  Branko Kirigin, Alan Johnston, Marko Vučetić og Zvonimir Lušić (2009). «A Connecting Sea: Maritime Interaction in Adriatic Prehistory» (PDF). Archaeopress. Besøkt 31. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Palagruža – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
***Sky Sports Football Yearbook*** er ei årbok om britisk, særlig engelsk, fotball. Årboka inneholder informasjon om siste sesong i engelsk Premier League, de tre divisjonene i The Football League, spillerne i de fire divisjonene, Conference National (den høyeste halvprofesjonelle divisjonen), FA-cupen, Ligacupen og det engelske herrelandslaget. I tillegg dekker boka de fire profesjonelle divisjonene i skotsk fotball, og den har også resultater og tabeller fra de europeiske klubbturneringene, øverste divisjon i England for kvinner, cupene for kvinner, lavere engelske amatør-divisjoner, amatør-cuper, skole-serier, og øverste divisjon i Wales og Nord-Irland. Boka har også en mindre del om seriene i de andre europeiske landene, og en oversikt over fotballforbundene i resten av verden. Dessuten har boka en oversikt over britiske og irske landslagsspillere gjennom tidene.

Sky Sports Football Yearbook har blitt gitt ut siden 1970. Fram til 2003 var årboka sponset av sigarettmerket Rothmans, og het da *Rothmans Football Yearbook*. Boka blir utgitt av forlaget Headline Book Publishing.

Redaktør for de aller fleste utgavene av årboka har vært Jack Rollin. I 1995 kom datteren hans, Glenda Rollin, med som assistentredaktør for boka. Hun har senere blitt fullverdig medredaktør sammen med sin far.

Portal: Litteratur
**Zehrensdorf krigskirkegård** for muslimske soldater, hinduer og sikher ligger ca 50 km syd for Berlin i Brandenburg. I området var det under den første verdenskrig to store fangeleirer for allierte krigsfanger, Halbmond og Windberg som begge hadde ca 15.000 fanger, hovedsakelig franskmenn og briter, men også soldater fra koloniene og resten av Det britiske samveldet.

Minnesteinen på kirkegården i Zehrensdorf Foto: Paal Sørensen 2008 
Da britene i 1914 kjempet for å stanse de tyske styrkene som rykket fram i Frankrike, var de på desperat jakt etter soldater. Den indiske hæren med sine 160 000 trenede soldater sendte derfor to hele divisjoner til Vestfronten, 3. Lahore og 7. Meerut, tilsammen omtrent 35 000 soldater som ble ledet av den britiske generalen James Wilcox.

Inderne kjempet ved Ieper, Neuve-Chapelle og Loos. I disse kampene tapte disse divisjonene ca 80 % av sin mannskapsstyrke og ble i 1915 trukket ut av strid og sendt til daværende Mesopotamia, nå Irak. Klimaet i Irak passet indierne bedre og det var lettere å sende forsterkninger og forsyninger dit fra India. I kampene på Vestfronten ble flere indiske og også arabiske soldater som tjenestegjorde i de britiske styrkene, tatt til fange av tyskerne. Disse ble så sendt til en av de to fangeleirene Halbmond eller Windberg som ligger i nærheten av byen Zossen. De soldatene som omkom under fangenskapet i Halbmond og Windberg ble gravlagt i Tyskland.

Indisk grav på krigskirkegården i Zehrensdorf Foto: Paal Sørensen 2008 
Muslimske graver på krigskirkegården i Zehrensdorf Foto: Paal Sørensen 2008 
Da første verdenskrig sluttet i 1918 bygget den britiske Commonwealth War Graves Commission krigskirkegården i Zehrensdorf, og de soldatene som hadde omkommet i fangenskapet ble begravet her. Etter den andre verdenskrig kom Zehrensdorf i daværende Øst-Tyskland og det ble umulig for britene å vedlikeholde den. I 1964 ble det derfor reist et alternativt minnesmerke i Neuve-Chapelle i Frankrike.

De østtyske myndighetene lot kirkegården forfalle og etter gjenforeningen av de to tyske stater i 1990 oppdaget man at gravene var helt borte og kirkegården nærmest rasert. Inngående undersøkelser av de gjenværende restene førte til at kirkegården kunne restaureres og de enkelte gravene ble igjen identifisert.

Eksterne lenker
---------------

* Commonwealth War Graves Commission

Portal: Første verdenskrig
**Zeitz** er en gammel by i Burgenlandkreis i den tyske delstat Sachsen-Anhalt. Den er beliggende ved elven Weiße Elster 25 km nord for Gera og 40 km sør for Leipzig. Fra 1652 til 1718 var Zeitz hovedstad for hertugdømmet Sachsen-Zeitz. Moritzburg slott var residens for hertugene. I byen ligger det tyske barnevognsmuseum.

Bygninger
---------

### Moritzburg slott

Residensslottet Moritzburg er i barokkstil, og inneholder den eldste bygningen i Zeitz, Zeitzer Dom eller Dom St. Peter und Paul; de eldste delene av krypten er fra annen halvdel av 900-tallet.

I det 17. århundre var krypten begravelsesplass for hertugene av Sachsen-Zeitz, og deres kister står der den dag i dag.

### Michaeliskirche

Michaeliskirche er nevnt tilbake til 1154, og var opprinnelig en romansk basilika. I kirken oppbevares et originalt trykk av Martin Luthers 95 teser fra 1517. Kirken er, som mange andre bygninger i Zeitz, tett knyttet til Martin Luthers historie.

Den 18. august 1976 begikk den protestantiske presten Oskar Brüsewitz fra Rippicha selvmord ved å sette fyr på seg selv, foran Michaeliskirche, som en protest mot DDR-systemet.

### Rådhuset

Det sengotiske rådhuset er bygd mellom 1504 og 1509, og ble rekonstruert mellom 1907 og 1909.

* RådhusetRådhuset
* Moritzburg slottMoritzburg slott
* Fronten av MichaeliskircheFronten av Michaeliskirche

Pianobygging
------------

Pianobyggingen i Zeitz har verdensrykte og her fantes oppimot 30 fabrikker en gang i tiden. Kjente produsenter i Zeitz er Fahr, Geißler, Gerbstädt, Hoelling & Spangenberg, Hupfer & Co. Krietzsch, Oehmig-Weidlich, Schemelli & Co. og Zitza.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zeitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Zeitz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Portal: Alternativ behandling

**Familiekonstellasjoner** er en form for gruppeterapi som tar utgangspunkt i dynamikken blant familiemedlemmer. Terapiformen ble utviklet av Bert Hellinger, en tysk psykoanalytiker med bakgrunn som krigsfange, prest, og misjonær. 

Terapiformen er i prinsippet fenomenologisk og søker å gi deltagerne innsikt gjennom opplevelsen av å delta i konstellasjoner. Metodikken går ut på at en spesialutdannet fasilitator først får en innføring i pasientens situasjon og bakgrunn og får deltagere til representere pasientens ulike familiemedlemmer i noe som ligner et rollespill. Pasienten får observere dynamikken utenfra og får dermed mulighet til å bearbeide dem som opplevelser og ikke bare minner eller tanker.

Metodikken er imidlertid forskjellig fra et psykodrama i det deltagerne får følge sin egen intuisjon for å skape det Albrecht Mahr betegner som et "det vitende felt" omkring familiens historie og dynamikk. Dette vitende felt skal dermed gi deltagerne en mulighet til å fornemme de virkelige familiemedlemmenes følelser, selv om deltagerne altså aldri har møtt familiemedlemmene (som gjerne kan forlengst være døde) og kjenner lite til dem. Ikke desto mindre beror metodikken på at deres reaksjoner vil danne en nyttig ramme for pasientens opplevelse.

Referanser
----------

1. ↑  Albrecht Mahr (1999). *Das wissende feld: Familienaufstellung als geistig energetisches heilen* **(tysk)**. Heidelberg: Kösel Verlag.
2. ↑  del Pozo, Humberto (september 1999). «Unraveling Family Secrets: Interview with Bert Hellinger». Arkivert fra originalen (Intervju) 20. november 2008. Besøkt 4. mai 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Abu l-Gharaniq Muhammad II** (arabisk: أبو الغرانيق محمد بن أحمد, *Abū l-Ġarānīq Muḥammad b. Aḥmad*; død 875) var den åttende emiren av aghlabidene i Ifriqiya (864–875).

Biografi
--------

Abu l-Gharaniq Muhammad II etterfulgte sin onket Ziyadat Allah II (863–864) som emir. Han overtok fra forgjengerne et sterkt rike med blomstrende næringsliv og stor velstand. Slik kunne Muhammad II uten bekymringer hengi seg til sitt sløseri og prakttutfoldelse, vinen og jakten. Under Muhammad IIs tid kunne aghlabidene erobre Malta og på grunn av sine røvertokter mot det italienske fastland tvinge pave Johannes VIII til å betale tributter.

Men mot slutten av hans tid bragte en pilegrimskaravane fra Mekka med seg pesten til Ifriqiya. Denne, sammen med den hungersnød som fulgte, førte til en kraftig befolkningsnedgang og til svekkelse av riket.

Muhammad II ble etterfulgt av sin bror Abū Ishāq Ibrāhīm II (875–902).

Litteratur
----------

* Ulrich Haarmann: *Geschichte der Arabischen Welt.* Herausgegeben von Heinz Halm. 4. überarbeitete und erweiterte Auflage. C. H. Beck, München 2001, ISBN 3-406-47486-1 (*Beck's historische Bibliothek*).
* Stephan Ronart, Nandy Ronart: *Lexikon der Arabischen Welt. Ein historisch-politisches Nachschlagewerk.* Artemis Verlag, Zürich u. a. 1972, ISBN 3-7608-0138-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Det overvåkede området er midt i bildet, rett over tunnelåpningen og rasoverbyggene. Tafjordulykken i 1934 ble forårsaket av et fjellskred som etterlot det lyse feltet til høyre for den lille, bratte elven.
**Hegguraksla** er et fjellparti ved Tafjorden i Fjord kommune, Møre og Romsdal. Sprekkdannelser i fjellet utgjør en fare for at omkring to millioner m3 stein kan rase ut i fjorden og utløse en flodbølge. Den største blokka som fryktes å rase ut er på to millioner m3 mens en mindre blokk er på 1 million, i tillegg antas det at den i raset vil dra med seg store steinurer nedenfor. I 1934 gikk et noe større ras like ved i samme fjellvegg og forårsaket Tafjord-ulykken. Sprekkdannelsene overvåkes kontinuerlig av Åknes/Tafjord Beredskap. Ved sprekkdannelsene er det montert utstyr som registrerer små bevegelser i fjellgrunnen. I 2012 og 2013 har det blitt registrert små bevegelser sammenlignet med bevegelsene i Åkneset.

Heggurtunnelen går gjennom fjellmassivet like nedenfor.

Referanser
----------

1. 1 2  «Hegguraksla - NVE». *www.nve.no*. Arkivert fra originalen 13. februar 2020. Besøkt 13. februar 2020.
2. ↑  «Hegguraksla truer Tafjorden». *forskning.no*. 31. august 2006. Arkivert fra originalen 29. april 2015. Besøkt 7. mars 2017.
3. ↑  Storfjordnytt 13. juni 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jakob Henrik Schive** (født 29. april 1897, død 12. oktober 1969) var en norsk kaptein og deltok i kampene våren 1940 på Lillehammer. Etter kapitulasjonen ble han ansatt i Norges geografiske oppmåling (NGO), og med i en gruppe ledet av major Olaf Helset som samlet de forskjellige motstandsgruppene under en felles ledelse i det som skulle bli Milorg.  

Etter at Helset ble arrestert i februar 1941 ble Ole Berg den tilbaketrukne øverste leder for det militære motstandsarbeidet med Schive som den daglige lederen. Han ble med i *Rådet* høsten 1941 og dro i oktober 1941 til Sverige. Sammen med Johan Holst dro han videre over til Storbritannia for å forbedre forholdet mellom Milorg og London-regjeringen og SOE. Derfra og ut krigen tjenestegjorde han ved Forsvarets overkommando (FO) i London hvor han ble sjef for *FO 4* som var FOs hjemmefrontsavdeling. Seinere ble han forfremmet til oberst.[]

Jakob Schive møtte milorgledelsen i Norge sommeren 1942, og deltok i et viktig oppklaringsmøte mellom representanter fra regjeringen, SOE og Hjemmefronten ved det svenske tettstedet Köpmannebro ved Väneren våren 1943

Litteratur
----------

Schive, Jacob (1960). *Tyve år etter: fra arbeidet med oppbyggingen av Mil.org's ledelse : beretning for Krigsskolens elever 7. februar 1958*. Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, side(r) 21, type referanse dødsannonse, utgitt 15. oktober 1969[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Munthe-Kaas, O. (1883-1981) (1955). *Krigen i Norge 1940*. Oslo: Gyldendal.
3. ↑  Kjeldstadli, Sverre (1916-1961) (1959). *Hjemmestyrkene: hovedtrekk av den militære motstanden under okkupasjonen*. Oslo: Aschehoug.
4. ↑  Schive, Jacob (1960). *Tyve år etter: fra arbeidet med oppbyggingen av Mil.org's ledelse : beretning for Krigsskolens elever 7. februar 1958*. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Les mer om møtet i Köpmannebro[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
*Malleus maleficarum*, 1669
**Jakob Sprenger** (født 1435 i Rheinfelden i Sveits, død 6. desember 1495 i Straßburg som i dag er i Frankrike) var en dominikanermunk som er kjent fordi han angivelig skal ha vært med på å forfatte middelaldertraktaten *Heksehammeren*. 

Som 17-åring trådte han inn i Dominikanerordenen (forkortet O.P.) i Basel. Fra 1472 til 1488 var han prior ved ordenens konvent i Köln, og i 1480 ble han dekanus for byens teologiske fakultet.

Ikke medforfatter av *Heksehammeren*
------------------------------------

Helt frem til 1990-tallet har han vært antatt å være medforfatter av den beryktede *Heksehammeren* (fra 1486, offentliggjort 1487, latinsk originaltittel *Malleus Maleficarum*). Nyere forskning mener at denne traktaten i sin helhet var skrevet av hans meddominikaner Heinrich Institoris (Heinrich Kramer). Han benyttet seg av Sprengers plettfrie omdømme for å oppnå at verket skulle bli tillagt mer vekt. Den innledning som er tilskrevet Sprenger var, ifølge hans sekretær Servatius Vanckel, et rent falsum.

Både Sprenger og Institoris var inkvisitorer, et verv som på denne tiden ikke var av særlig betydning lenger. Sprenger engasjerte seg riktignok mot magiske forestillinger, men som hekseforfølger opptrådte han overhodet ikke.
Sprenger var grunnlegger av det rosenkransfellesskap som blant sine medlemmer talte blant annet den tysk-romerske keiser Fredrik III og hans sønn Maximilian I.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118855492, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 17. september 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  F. eks. Hans Peter Broedel: *The "Malleus Maleficarum" and the Construction of Witchcraft: Theology and Popular Belief* (2003) s. 19.
5. ↑  Con ogni probabilità Il *Malleus Maleficarum* venne scritto dal solo Kramer, nonostante il riferimento alla collaborazione con lo Sprenger fatto dall'autore nell'introduzione al volume. Andrea Del Col, *L'Inquisizione in Italia. Dal XII al XXI secolo*, Mondadori, Milano, 2006, note alla parte I, cap. V.
6. ↑  Un'opera del 1719 narra che Sprenger era conosciuto nella Casa domenicana per «...*his burning and fearless zeal for the old faith, his vigilance, his constancy, his singleness and patience in correcting novel abuses and errors.*»

Eksterne lenker
---------------

* Eintrag im BBKL

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** HDS **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Kommisjonen for Det indiske hav** (*fransk: Commission de l'océan Indien* (**COI**)) er en flernasjonal organisasjon som har som mål å bidra til økt samarbeid mellom medlemmene Komorene, Madagaskar, Frankrike (med Mayotte og Réunion), Mauritius og Seychellene. Maldivene har observatørstatus i kommisjonen. Organisasjonen ble startet i januar 1984 i Seychellenes hovedstad Victoria. Organisasjonens offisielle språk er fransk.

Formål
------

* Diplomatisk samarbeid
* Økonomisk og kommersielt samarbeid
* Samarbeid på områdene landbruk, fiske, ressursutnyttelse og økologi.
* Samarbeid på kulturelle, tekniske formal, samt forskning og utdanning.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Kommisjonen for Det indiske hav** |  |
| Komorene | Madagaskar | Mauritius | Mayotte | Réunion | Seychellene
Observatørstatus: Maldivene  |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Kommisjonen for universitetet og de lærde skoler** ble opprettet ved missiv 9. september 1785. Kommisjonen var underlagt Danske Kanselli og fikk i oppdrag å vurdere eventuelle forbedringer ved de lærde skolene (latinskolene) og universitetet. Med kgl.res. 3. juli 1805 ble kommisjonen avløst av en direksjon som skulle behandle saker i forbindelse med høyere undervisning. 

En mindre del av arkivet (0,5 hyllemeter) ble overført fra det danske riksarkivet (DRA) til riksarkivet i Norge (NRA) i 1937. Det dekker perioden 1798-1805 og omfatter innkomne brev (samlet for hver skole) og konsepter til utgående brev.

Protokollrekkene (forhandlingsprotokoller, kopibøker, journaler og register til konsepter og innkomne saker) var felles for de to riker og oppbevares i det danske riksarkivet.

Referanser
----------

1. ↑  Johannessen, Knut, Kolsrud, Ole og Dag Mangset (1992). *Håndbok for Riksarkivet*. Oslo: Ad Notam Gyldendal. s. 53. ISBN 82-417-0137-3.
2. ↑  Rigsarkivet (1943). *(se Vejledende arkivregistraturer I, Danske Kancelli og de dermed beslægtede institutioner, 2. utg*. København. s. 159–160.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivliste[*død lenke*] - Kommisjonen for universitetet og de lærde skoler (i NRA)
* Arkivliste[*død lenke*] - Kommissionen for universitetet og de latinske (lærde) skoler (i DRA)
**Saanti sijte** eller **Essand reinbeitedistrikt** er en sørsamisk sijte og et reinbeitedistrikt sør for E14/Stjørdalselva i kommunene Meråker, Stjørdal, Selbu og Tydal i Trøndelag. Sijten har også beiteområder i Åre kommune i Sverige.

Sijten dekker et område på 2 324 km² og har inntil 4 500 rein. Det er ni siidaandeler i sijten. Sør for distriktet ligger Gåebrien sijte, i nord ligger Gaske-laanten sijte; i øst grenser distriktet til Handölsdalens sameby på svensk side. Årsrytmen i beitemønsteret i området går nord-sør; med vår-, sommer- og høstbeiter i den nordlige delen. Distriktet bruker *Fæmund reinbeitedistrikt* nord og vest for Femunden som vinterbeite, sammen med Gåebrien sijte. Områder i Meråker kan også brukes til vinterbeite.

Det sørsamiske navnet *Saanti sïjte* viser til landskapsnavnet *Saanth* som er området rundet *Saantenjaevrie* (Essandsjøen) i Tydal. Navnet skrives *Saanth* i nominativ og *Saanti* i genitiv. Det norske navnet *Essand* viser også til Essandsjøen. 

Opprinnelig utgjorde *Saanti sïjte* tre driftsgrupper. De drev hver for seg om sommeren, og sammen ved Femunden om vinteren. De tre gruppene hadde navn etter sine sommerområder. *Tjohkeli-saemieh* holdt til rundt Skarvan (Tjohkeleh på sørsamisk), *Lopmesvaerien-saemieh* rundt Fongen (Lopmesvaerie), og *Saanti-saemieh* i området Saanth ved Essandsjøen (Saantenjaevrie). Denne organiseringa forsvant etter 1921 da gruppene ble enige om å drive sammen også om sommeren. Samtidig ble reindrifta i sijten endret til å fokusere på kjøttproduksjon i stedet for melking.

Distriktet var part i Selbusaken i 2001, som fastslo retten til beite på privat grunn innenfor reinbeitedistriktets grenser.

Referanser
----------

1. 1 2  Reindriftsnæringen i Sør-Trøndelag og Hedmark hos reindrift.no; Reindriftsforvaltningen
2. 1 2  Kommunebilde Meråker Arkivert 9. april 2014 hos Wayback Machine.; fylkesmannen i Nord-Trøndelag, 2014
3. ↑  Bente Haarstad. Saanti Sijte - Spaklarslia i Tydal; video.com
4. ↑  Fjellheim, Sverre (1983). *Åarjelsaemieh - Samer i sør*. Saemien Sïjte. s. 73–74.
5. ↑  «Selbusaken» i 
Stortingsmelding nr. 33 (2001-2002); Tilleggsmelding til St.meld. nr. 55 (2000–2001) Om samepolitikken*.*
6. ↑  Selbu-saken; snl.no
7. ↑  «Kort om Selbu-saken»; 
NOU 2008:5; Retten til fiske i havet utenfor Finnmark