recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fjorden sett fra Invergordon med oljeplattform.
**Cromarty Firth** (skotsk gælisk: **Caolas Chrombaidh**) er en fjord på nordøstkysten av Skottland. Den er en sidearm innerst i den store fjorden Moray Firth. 

Cromarty Firth på kartet over SkottlandCromarty FirthCromarty FirthCromarty Firth på kartet over Skottland
Cromarty Firth er om lag 30 km lang, og går i sørvestlige retning innover i landet fra Moray Firth ved Cromarty nord for Inverness. Vest for Cromarty ved Nigg bay er den 8 km bred, og sørvest for Alness ved Alness bay er den 2 km bred. Ellers har fjorden en gjennomsnittlig bredde på om lag èn kilometer. 

Større bosettinger langs fjorden er fra fjordmunning og vestover Cromarty på sørsiden og Milton and Kildary, Invergordon, Alness og Evanton på nordsiden. Innerst i fjorden ligger Dingwall og Conon Bridge. Sørsiden av fjorden dannes av halvøya Black Isle.

Cromarty Firth er den midterste av tre fjordarmer vestover innerst i Moray Firth, de andre to er Dornoch Firth i nord og Beauly Firth i sør (på andre siden av Black Isle).

Fjorden er et verneområde (Special Protection Area) på grunn av dyrelivet der.

Cromarty Firth danner en av de best beskyttede ankringsområdene på nordøstkysten av Skottland, og Royal Navy hadde lenge en marinebase i Invergordon. Siden begynnelsen av 1970-tallet har fjorden, med utgangspunkt i verftet i Nigg bay, vært et viktig sted for konstruksjon og reparasjon av oljeplattformer.

Eksterne lenker
---------------

* Cromarty Firth Port Authority

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
**Ugriske språk** er den ene av to undergrupper av finsk-ugriske språk. Den andre undergruppen er finsk-permiske språk.

Ugriske språk er inndelt i ungarsk, khanti og mansi (tidl. *vogulsk*). De to sistnevnte kalles også obugriske språk.

Ugrisk i den uralske språkfamilien
----------------------------------

Etter tradisjonell typologi har den uralske språkfamilien bestått av to greiner, samojedisk og finsk-ugrisk, som på sin side har vært delt opp i ugrisk og *finsk-permisk*. Nå har forskerne mer eller mindre gått bort fra en slik binær modell, og opererer med en flat struktur der det er sju like språkgreiner i den uralske språkfamilien.

I de siste tiåra har også eksistensen av en ugrisk språkfamilie vært omstridt. Problemet er at det har vist seg vanskelig å rekonstruere et ugrisk urspråk. Faktisk så vanskelig at det er den eneste av de sju greinene i den uralske språkfamilien det ikke har vært mulig å rekonstruere et urspråk for. Den tradisjonelle grunngivelsen for en ugrisk språkfamilie er også relativt tynn. Den går igjen i ordet *jugra* for *ungarsk* i eldre russiske kilder.

Særtrekk ved de ugriske språka
------------------------------

Ungarsk på den ene sida og obugrisk på den andre danner to svært ulike grupper. Ungarsk er sterkt påvirka, både av tyrkiske språk fra tida før ungarerne bosatte seg der de bor i dag, av slavisk og særlig tysk. De obugriske språka er prega av en vestsibirsk språkbunt med de samojediske språka, med tre numerus (entall, totall, flertall), med, et relativt lite kasussystem (visse khantiske dialekter har så få som tre kasus, og med svært lik fonologisk struktur).

Det er likevel likheter innenfor de ugriske språka. En opplagt likhet er objektkonjugasjonen, som de alle deler.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
*Jomfru med barn*, Ugolino di Nerio, 1315-1320, Siena. Legg merke til den pseudo-kuficske inskripsjon er på sløret til jomfruen.
*Profeten Isaia*, London, National Gallery
**Ugolino di Nerio** (født ca. 1280 i Siena, død 1349 sannsynligvis også i Siena) var en italiensk maler som arbeidet i sin hjemby Siena og i Firenze mellom 1317 og 1327. 

Han var en tilhenger av Duccio di Buoninsegna og flere av Nerio scener er tydelig inspirert av Buoninsegnas Maestà. Han var en ledende mester som bidro til å spre sienamaleriene til Firenze ved at han fikk oppdragene med å male i de to hovedkirkene der, Santa Maria Novella og Santa Croce.

Biografi og arbeider
--------------------

Nerio ble født omkring 1280 i Siena inn i en familie av malere. Hans far og søsken, Guido og Muccio, var også kunstnere. Nerio eneste verk som er signert er altertavlen til hovedalteret i Saint Croce, datert omkring 1325; signaturen er gått tapt, men er registret av Vasari. Dette verket ble flyttet fra hovedalteret i 1566 for å gi plass til et ciborium designet av Vasari, og det ble delt opp og de gjenværende delene ble solgt til W. Young Ottley, en engelsk samler. I dag er tavlene spredd på flere museer rundt om i verden; National Gallery, London har elleve. Studier av dette verket har resultert i at det har blitt rekonstruert.

Han steg fram som en uavhengig mester omkring 1315, med noen tidlige malerier som Madonna Contini Bonaccossi i Palazzo Pitti, i en stil knyttet til Duccio, men fra ca. 1320 vokste en distinkt moden stil fram, spirituell og elegant. Hans valg av lysere farger er kanskje påvirket av Simone Martini. Alterstykkene for Santa Croce var det viktigste oppdraget i en serie arbeider som fransiskanerne ga ham; minst deler av åtte polyptyker finnes fortsatt. Andre viktige polyptyker er i Cleveland Museum of Art og i Clark Art Institute, Williamstown, Massachusetts. Hans mest kjente Madonna er i Chiesa della Misericordia, San Casciano i Val di Pesa og der er ett i Louvre (illustrert over). 

Ifølge Vasari døde Nerio i Siena.

Referanser
----------

1. ↑  Davies har en omfattende beretning, pp. 108-113

Litteratur
----------

* Davies, Martin. I: "National Gallery Catalogues: *Catalogue of the Earlier Italian Schools*". National Gallery Catalogues, London 1961, nytrykk 1986, ISBN 0901791296

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ugolino di Nerio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UK National Gallery, Fotobibliotek over noen av kunstnerens verker.
* Clark Art Institute, Et alterstykke malt av kunstneren.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Croix-Rousse** er en bydel i Lyon i Frankrike. Bydelen ligger nord for sentrum mellom elvene Saône og Rhône og grenser i sør til bydelen Presqu'île. Den består av to deler: den ene blir kalt *Les Pentes* (*bakkene* eller *skrenten*) i det 1. arrondissement og den andre *Le Plateau* (*høyden*) i det 4. arrondissement. Høyden Croix-Rousse ligger 254 meter over havet.

Navnet *Croix-Rousse* kommer av det røde korset som ble reist her av kristne i det 16. århundret. Korset var rødbrunt av farge og kom fra Couzon-au-Mont-d'Or. 

Bydelen Croix-Rousse er historisk knyttet til produksjon av silkestoffer. Det var særlig i det 18. århundret at silkeveveriene flyttet hit fra bydelen Vieux Lyon. Veveriarbeiderne (*Canuts*) led under svært dårlige arbeidsvilkår, og de protesterte under det som senere kom til å hete *Canutrevoltene*. Den første oppstanden, i oktober 1831 regnes som et av de første arbeideropprør overhodet.

Croix-Rousse ble kalt for *la colline qui travaille* (*åsen som arbeider*) i kontrast til Fourvièreåsen som gikk under navnet *la colline qui prie* (*åsen som ber*).

Deler av bydelen er oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv sammen med andre deler av byens historiske sentrum. Det dreier seg om kvartalene langs Boulevard de la Croix-Rousse og områdene sør for denne.

De viktigste severdighetene er Place Sathonay, det antikke Amphithéâtre des Trois Gaules, kirken Saint-Bruno des Chartreux, gaten Montée de la Grand Côte med traboulene (trappehusene) og silkeveverimuseet *La maison des canuts*.

Bildegalleri
------------

* Montée de la Grand Côte er en gate i Pentes de la Croix-Rousse*Montée de la Grand Côte* er en gate i *Pentes de la Croix-Rousse*
* Cour des Voraces er et av Lyons mest berømte traboules (trappehus)*Cour des Voraces* er et av Lyons mest berømte traboules (trappehus)
* Amphithéâtre des Trois Gaules finnes i bydelenAmphithéâtre des Trois Gaules finnes i bydelen
* Interiør i kirken Saint-Bruno des ChartreuxInteriør i kirken Saint-Bruno des Chartreux

Eksterne lenker
---------------

* (en) La Croix-Rousse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Silkeveverimuseets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
Lobby med utsyn mot avgangshallen.
Chaudhary Charan Singh internasjonale lufthavn, mot flyplassen
**Lucknow internasjonale lufthavn**, eller **Chaudhary Charan Singh internasjonale lufthavn**, (IATA: **LKO**, ICAO: **VILK**) er en flyplass i Amausi i Lucknow i India. Flyplassen er Indias tolvte mest traffikerte, og i de nordlige og sentrale delene av India er det bare Indira Gandhi-flyplassen i Delhi som er større.

Lufthavnen dekker et område på 4,9 km². Lufthavnens ledelse ligger under de indiske luftfartsmyndighetene, Airport Authority of India, som er ansvarlig for bygging av nye flyplasser og oppgradering, vedlikehold og administrasjen av eksisterende.

Historie
--------

Lufthavnen ble bygget i 1986. Med en stadig økende trafikk bestemte Airport Authority of India at lufthavnen skulle oppgraderes. Den 17. juli 2008 var byggearbeidene ferdig, og flyplassen fikk det nye navnet Chaudhary Charan Singh lufthavn. I mai 2014 ble den tildelt status som en internasjonal lufthavn.

Terminaler
----------

Terminal 2 ved Chaudhary Charan Singh internasjonale lufthavn
Flyplassens opprinnelige Terminal 1 er bygget i samme arkitektoniske stil som jernbanestasjonen i Charbagh.[*klargjør*] Terminal 1 har blitt benyttet til internasjonal trafikk etter åpningen av Terminal 2.

Terminal 2 ble åpnet av Ajit Singh, ministeren for sivil luftfart 2. juni 2012. Terminalen benyttes til innenrikstrafikk.

Referanser
----------

1. ↑  «The Times Of India». Besøkt 21. august 2014.
2. ↑  «Swanky Amausi readyfor take-off after a month». Times of India. 17. desember 2011. Arkivert fra originalen 4. november 2013. Besøkt 24. desember 2015.
3. ↑  «New Terminal At Lucknow Airport». Airport International. 31. mai 2012. Arkivert fra originalen 1. juni 2012.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. september 2014. Besøkt 8. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Amausi Airport på Airports Authority of Indias hjemmeside.
* Accident history for LKO på Aviation Safety Network

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Daniel Østvold** (født 6. juni 1955 i Oslo) er en norsk billedkunstner, kurator og musiker. Østvold er billedkunstner med fagfeltene maleri og skulptur. Hans arbeider hører hjemme i en nyere realistisk tradisjon.

Siden 1977 har Daniel Østvold stilt ut i inn- og utland, bl.a. Stenersenmuseet, Oslo, Kunstnernes Hus, Oslo, Galleri Riis, Oslo, Kunstnerforbundet, Oslo, Contemporary Art Centre, Vilnius og Gallery .No, New York. 

Fra 2008 har han utført kuratoroppdrag for blant annet Haugar Vestfold Kunstmuseum, Tønsberg, Kistefosmuseet og Norsk Skulpturbiennale, Vigelandmuseet, Oslo. 

Daniel Østvold har arbeidet som gjestelærer/sensor ved KHIO.

Som et sideprosjekt har Daniel Østvold laget tegneserier i fantasysjangeren, for det meste i samarbeid med tekstforfatter Geir Strøm.

Daniel Østvold har vært gitarist og komponist i en rekke norske rockegrupper, bl.a. Couldn’t Happen Here (1984–1989) og Circus Leaving (2007–2013).

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Lambiek comic strips
* Circus Leaving on Myspace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
|  |
| --- |
| **Torra di Nonza** |
|  |
| Torra di Nonza
  |
| **Generelt** |
| **Sted:**  | Korsikas flagg Korsika |
| **Byggeår:**  | Tidlig 1700-tallet |
|  |  |
| **Arkitektur** |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| **Materiale:**  | Stein |
|  |  |
|  | m |
|  | m |
| **Diverse** |
|  | m3 |
| **Drift:**  | 1700 - 1926 |
|  |  |
|  |  |
|  |

**Torra di Nonza** er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble bygget på starten av 1700-tallet. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øyen, tårnet hadde mye utrustning på 1700 og 1800-tallet og var ett av de mest bevæpnede tårnene på Korsika. Tårnet var i drift helt frem til 1926 da det ble fredet. 

Tårnet er ett av de viktige tårnene på Korsika. Torra di Nonza har flere ganger vært i kamp, den mest kjente konfrontasjonen skjedde mellom korsikanske nasjonalister og franske tropper under det korsikanske opprøret for selvstendighet i 1768. Korsikanske krigsfanger befestet seg i tårnet, men ble etter kort tid beseiret av franske soldater.

Tårnet er lokalisert i kommunen Nonza, nordøst på Korsika, ikke langt fra byen Bastia. I dag benyttes tårnet som turistattraksjon og tårnet står på listen over fransk historisk arv. Tårnet er godt bevart og ble restaurert på slutten av 1990-tallet.
Den hellige **Anicetus** (født ukjent dato, død ca. 166), ble valgt til pave ca. 155. Ifølge *Liber Pontificalis* var han fra Emesa i Syria. Ingenting er kjent om hans familie utover at hans far het Johannes.

Det er under hans pontifikat at det første gang er kjent stridigheter som datering av påsken. De fleste østlige kristne feiret påsken den 14. nisán uansett hvilken dag datoen falt på, mens de vestlige og enkelte østlige kristne feiret den første søndag etter denne datoen. Biskop Polykarp av Smyrna hadde vært disippel av Evangelisten Johannes, og ville følge skikken han hadde lært fra ham, nemlig feiring 14. nisán. Denne skikken hadde også belegg i tradisjonen fra St. Filip. Mot dette sto tradisjonen fra St. Peter og St. Paulus med feiring på søndag. Polykarp besøkte Anicetus kort tid etter han var valgt. Paven gjorde det klart at han følte seg forpliktet til å følge sin forgjenger Peters tradisjon. De to klarte ikke å løse problemet, men skiltes som venner. En større strid om påskefeiringen oppsto omkring 270, og det ble Anicetus' syn som vant fram og ble vedtatt som bindende ordning på konsilet i Nikea i 325.

Kirkehistorikeren Hegesippus besøkte også Anicetus, og de to besøkene har ofte blitt regnet blant de tidligste tegn på pavens høye rang blant biskopene. 

Han skal ha vært den første pave som fordømte et heresi, nærmere bestemt montanismen. Han var også sterk motstander av gnostisismen og markionismen. 

*Liber Pontificalis* nevner også at Anicetus skal ha pålagt kirkens menn å ha annen frisyre enn verdslige menn. Dette var en skikk som holdt seg lenge; i enkelte katolske ordener er det fortsatt skikk og bruk at de som slutter seg til ordenen får den spesielle frisyren tonsur. 

Historikere mener nå at det antagelig var Anicetus som først reiste et kapell over St. Peters grav på Vatikanhøyden. Man har tidligere ment, slik *Liber Pontificalis* hevder, at det var Kletus (Anaklatus) som gjorde dette, men man mener at dette er en for tidlig datering, og at det nok har vært en navneforvirring.

Tradisjonelt har Anicetus vært regnet som martyr, men det finnes ikke beviser for dette. Hans minnedag er 17. april.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Pius I** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Soter** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Karin Lorentzen** (født 21. mai 1939) er en norsk barnebokforfatter.

Hun debuterte i 1975 med *Mette midtimellom*, og har skrevet i alt åtte bøker. Kamp mot sykdom og mestring av sorg er et sentralt tema i de tidligste bøkene. Trilogien om Silje og hesten hennes (*Den hvite hesten*, *Zorbas sønn* og *Min venn Zorba*, 1987-92) skildrer en ung jentes modning og utvikling. 

Hennes eneste roman for voksne, *Det hendte meg et barn*  (1983) skildrer morsfølelser knyttet til en etterlengtet datter, etter å ha mistet to barn. 

Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for *Stine Stankelben* (1976). Hennes bøker er oversatt til finsk, svensk, dansk, tysk, nederlandsk og fransk.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 122510649, catalogue.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Birkeland, Risa, Vold. *Norsk barnelitteraturhistorie*. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**LFG Roland C.II**, vanligvis kjent som «Walfisch» (hval), var et avansert tysk rekognoseringsfly fra første verdenskrig. Det ble bygget av Luft-Fahrzeug-Gesellschaft G.m.b.H.

Kjennetegn
----------

C.II hadde mye lavere drag enn sammenlignbare fly i sin tid. Det hadde monocoque skrog bygget med to lag av tynne
kryssfinerstrimler på skrå i forhold til hverandre (kjent som en *Wickelrumpf*, eller «innpakket kropp»). Dette ga både lavere drag og bedre styrke per vektenhet enn vanlig på den tiden, men de var relativt sene og dyre å bygge (denne konstruksjonen ble videreutviklet i de Havilland DH 98 Mosquito i andre verdenskrig). Det dype skroget fylte helt den vertikale avstanden mellom vingenes senterseksjon, eliminerte eventuelle behov for stag som vanligvis ble brukt i biplan, og ga flyet sitt kallenavn «Hvalen». Stag og wire ble redusert og flyets cantilever-vinger fikk lavere vekt, slik som de som ble brukt på den banebrytende hel-metal Junkers J 1 på slutten av 1915.

C.II hadde en enkelt 160 hk Mercedes D III motor og hadde en toppfart på 165 km/t, en marsjhøyde på 4 000 meter og kunne holde seg oppe i fire timer.

Operativ historie
-----------------

C.II kom i tjeneste i løpet av våren 1916. Operasjonelt håndtering ble rapportert som vanskelig, men resultatet var relativt god. På grunn av mannskapets
stillinger med synsvidde over den øvre vinger var sikten oppover god, men sikten nedover var dårlig. Det ble også brukt i jagereskorte rolle og hadde et mannskap på to: pilot og observatør/skytter.
Albert Ball som ble den første som omkom i en C.II, sa i siste halvdel av 1916 at det var «den beste tyske maskinen til nå».

Operatører
----------

Tysklands flaggTyskland

Det tyske keiserrike
* *Luftstreitkräfte*

Referanser
----------

1. ↑  Wagner, R.; Nowarra, H. *German Combat Planes: A Comprehensive Survey and History of the Development of German Military Aircraft from 1914 to 1945*. New York: Doubleday.

Eksterne lenker
---------------

* LFG Roland C.II (Whale)
Uteserveringen på stedet Salt i Oslo havn håndhever skjenkebestemmelsene. Hit, men ikke lenger!
**Skjenkebevilling** eller **skjenkeløyve** er en tillatelse til å selge alkoholholdig drikke.

Norge
-----

Helsedirektoratet forklarer at «ved skjenking skal drikking skje på skjenkestedet (for eksempel en bar eller restaurant)». Myndighet til å tildele bevilling gis av kommune eller stat, etter retningslinjer gitt i av Alkoholloven. Det kan gis bevillinger for en periode eller for et enkelt arrangement, «ambulerende skjenkebevilling».

Innehaver av en skjenkebevilling plikter å rapportere salgsdata, og å hindre at personer blir overstadig beruset. En skjenkebevilling kan inndras for en kortere eller lengre periode dersom reglene ikke overholdes. 

Skjenkebevillinger styres enkelte steder av geografiske hensyn. Blant annet ønskes det gjerne kortere skjenketid i typiske boligområder. I Oslo har disse hensynene manifestert seg som Skjenkeblekkspruten.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Kommunale salgs- og skjenkebevillinger, Helsedirektoratet
* Salgs- og skjenkebevillinger: kommunenes forvaltning av alkoholloven, Folkehelseinstituttet
**Jakob Lorentz Bar Tohrsen** (født 6. februar 1814 i Egersund, død 17. oktober 1899 i Kongsberg) var en norsk prokurator, fogd og politiker. Han var ordfører i Bodø i 1846 og 1847-1850 og stortingssuppleant (3. vara) fra Nordlands amt for perioden 1857–1858.

Familieliv
----------

Jakob Lorentz Bar Tohrsen ble født 6. februar 1814 i Egersund, som sønn av *Børge Hveding Tohrsen* og *Ingeborg Kielland Bahr*. Han var gift med *Ragnhilde Jacobine Hermana Christiansdatter Feye*, 11. februar 1842 i Egersund, og sammen fikk de tre barn.

Yrkeskarriere
-------------

Han tok antakelig preliminæreksamen i 1834 og 1. juli 1836 fikk han utdannelsen candidatus juris Han ble ansatt som kontorist hos amtmannen i Stavanger amt i 1828.. 12. august 1836 ble han ansatt hos Jæren og Dalene sorenskriveri. 20. juni 1839 ble han ansatt hos Søndre Jarlsberg sorenskriveri, før han 15. desember samme år flyttet til Christiania, for å starte hos byfogd Niels Andreas Thrap ved byfogden i Christiania

25. august 1841 ble han utnevnt til underrettsprokurator i Nordland, et embede han tiltrådte 1. april 1842, og bodde på Offersøy i Salten. På grunn av liten befolkning og store avstander tjente han svært dårlig på jobben. Han slet også med dårlig helse på grunn av alle de lange båtreisene i amtet. og søkte seg raskt sørover. Han søkte seg derfor flere ganger sørover, og særlig til Stavanger amt.

8. juni 1858 ble han utnevnt til fogd på Fosen. Han ble ansatt som fogd i Hallingdal, 8. juni 1870, en stilling han hadde fram til han søkte om avskjed, 11. juni 1892. 31. juli gikk han av med pensjon og fikk utbetalt 2000 kroner i tjenestepensjon.

Politisk karriere
-----------------

Tohrsen ble valgt til ordfører i Bodø i 1846, men gikk av da han reiste bort 6. juni 1846.. Han ble igjen valgt til ordfører 12. oktober 1847, en stilling han hadde fram til 14. februar 1850.

25. juli 1857 ble Tohrsen valgt til stortingssuppleant (3. vara) fra Nordlands amt for perioden 1857–1858. Han fikk 9 av 51 stemmer i 1. runde av valget. Under avstemningen om 2. vara fikk han 26. stemmer og kom likt med T. K. Koch, og tapte omvalget med 22 mot 29 stemmer. 17. juli 1865 stilte han til valgt som stortingsrepresentant for Søndre Trondhjems amt, men fikk bare tre av 59 stemmer. Under avstemningen om vararepresentanter, fikk han 16 av de 22 påkrevde stemmene for å valgt og ble dermed ikke valgt.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   *Norges prokuratorer, sakførere og advokater 1660-1905: biografiske oplysninger*, s. 323
2. 1 2   Jakob Lorentz Bar Tohrsen hos Digitalarkivet
3. 1 2  *Bodø by 1816-1966*, s. 157
4. 1 2  *Bodø by 1816-1966*, s. 410
5. ↑  *Stortinget og statsraadet: 1814-1914*, s. 282
6. ↑  *Stortinget og statsraadet: 1814-1914*, s. 337

Litteratur
----------

* Tallak Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet: 1814-1914*. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri.
* S.H. Finne-Grønn (1928). *Norges prokuratorer, sakførere og advokater 1660-1905: biografiske oplysninger*. [Oslo]: Den norske sakførerforening.
* Axel Coldevin (1937). *Bodø bys historie*. Bodø: Bodø kommune.
* Axel Coldevin (1966). *Bodø by 1816-1966*. Bodø: [s.n.]
**Karin Nødgaard** (født 10. januar 1966) er en dansk politiker som var folketingsmedlem for Dansk Folkeparti, valgt i Sjællands Storkreds.

Bakgrunn
--------

Nødgaard er datter av tidligere folketingsmedlem og nestformann i Folketingets presidium Poul Nødgaard og handelsskolelærer Hanne-Merete Nødgaard.
Hun studerte ved Ringsted Handelskole og Haslev Seminarium. I perioden 1990 til 2005 underviste hun som folkeskolelærer i Ringsted kommune.

Hun er bosatt i Jystrup på Midtsjælland.

Politiske karriere
------------------

Nødgaard ble valgt inn på Folketinget for første gang ved folketingsvalget 2005 for Ribe Amtskreds og for andre gang ved folketingsvalget 2007 for Sydjyllands Storkreds. Ved valget i 2011 ble hun valgt i Ringsted-Sorø-kredsen.
Ved Folketingsvalget 2015 mottok hun 4.298 personlige stemmer i Sjællands Storkreds og vant dermed et kretsmandat. Hun ble ikke gjenvalgt i 2019.

Nødgaard var Dansk Folkepartis sosial-, eldre-, familie- og idrettsordfører og har tidligere vært formann for Kulturudvalget samt Dansk Folkepartis kulturordfører.

Referanser
----------

1. ↑  «Karin Nødgaard (DF)». Folketinget.
2. ↑  «Folketingsvalg torsdag 18. juni 2015». Danmarks Statistik. Besøkt 21. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Karin Nødgaard hos Folketinget Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Roland Glas** (født 1960) er en sveitsisk tidligere skihopper som representerte Skiclub Wildhaus. Han konkurrerte internasjonalt i årene 1974-1985.

Glas ble nummer 40 i junior-VM i Murau i 1978 og nummer 39 av 47 deltakere i VM i skiflyging i Planica i 1979. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1980/81 og 1981/82, og ble nummer 107 og 63 sammenlagt. I den sveitsiske hoppuka var hans beste sammenlagtplassering 34. plass i 1982. Han greide ikke å bli blant de 15 beste og ta poeng i verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80 - hans beste resultat i verdenscuprenn var 17. plass i normalbakken i Thunder Bay 23. januar 1982.

Sammenlagtplasseringer i den sveitsiske hoppuka:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| År | 1979 | 1980 | 1981 | 1982 | 1983 |
| Plassering | 40 | 36 | 71 | 34 | 50 |

Referanser
----------

1. ↑  St.Galler Tagblatt: Vogelmensch und Adler (17. februar 2015, besøkt 25. juni 2017)
2. 1 2  Adam Kwieciński: Roland Glas Arkivert 20. juni 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 25. juni 2017)
**Bodø politistasjon** er sete for politiet i Bodø. Sammen med Værøy og Røst lensmannskontor utgjør Bodø politistasjon Region Sentrum, som er en av tre regioner i Salten politidistrikt. Politistasjonen er den eneste i politidistriktet, som ellers består av åtte lensmannskontorer. Stasjonen ligger i Bodø politihus, som i tillegg til politistasjonen huser politimesteren og flere fellesfunksjoner i politidistriktet, herunder retts- og påtaleenheten og administrativ enhet. Bodø politihus ligger i Kongens gate 81, og er lokalisert på Snippen i Østbyen bydel ved innkjøringen til Bodø sentrum.

Stasjonen huser politiets operasjonssentral, og består av en ordensseksjon, en etterforskningseksjon og en sivilseksjon. Sistnevnte seksjon har ansvar for politiets sivile gjøremål, herunder namsmannsfunksjonen, utlendingssaker, pass, våpentillatelser og hittegods.

Referanser
----------

1. ↑  «Kontakt Salten». politi.no.
2. ↑  «Bodø politihus». politi.no.

Eksterne lenker
---------------

* Om kunsten ved Bodø politistasjon
**Skjellingen villmark** er de store skogområdene mellom Randsfjorden i øst og Begnadalen i vest og som dekker Fluberg vestås på Randsfjordssiden og Buvass-Øyvassfaret på Begnasiden, totalt et areal på nær 200 000 dekar hvorav ca. 60 000 dekar ligger i Søndre Land kommune og 120 000 dekar ligger i Sør-Aurdal kommune. Disse store skogområdene med sitt varierte og godt aronderte terreng samt mange fiskevann, representerer flotte jakt og fiske muligheter. Skogene, som består av mange skogeiendommer eiet av forskjellige grunneiere, drives aktivt etter ledende miljø- og skogbrukskriterier som «Levende Skog» standarden.

Midt på åsen ligger høydedraget Skjellingshovde med Store Skjellingshovde (852 moh.) og Vesle Skjellingshovde (860 moh). På Store Skjellingshovde står et 30 m høyt vakttårn bygget av stål og som ble satt opp på 1960-tallet. Det ble bygget som brannvakttårn. Tårnet er i god stand og er i dag jevnlig besøkt av ivrige turgåere som kan nyte en flott utsikt i alle retninger.

Det er god skogsbilveg over hele åsen fra Fluberg Bru i øst til Begna Bruk i vest. Veien er åpen for alle mot å betale bomavgift. Veien er delvis vinterbrøytet, alt avhengig av pågående skogsdrifter.

Maskinpreparerte skiløyper kjøres opp i den østre delen av området på Flubergsiden.

De fleste av grunneierne leier ut hele eller deler av sine eiendommer for friluftsformål som storviltjakt, småviltjakt på skogsfugl og hare samt fiske. Mange steder er det hytter tilleie.

Referanser
----------

1. ↑  «Store Skjellingshovde». Peakbook/Linn Thereses turer. 29. juni 2015. Besøkt 23. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* «Skjellingen villmark». Arkivert fra originalen 11. oktober 2015. Besøkt 23. juli 2015.
**Jakob Pavels Friis** (født 6. januar 1827 i Førde, død 1912) var en norsk geolog og direktør (bergmester).

Sitt examen artium mottok han i 1844, og han var med en dansk-norsk ekspedisjon til Grønland 1851–1853.
Han ble i 1861 overstiger ved Røros Kobberverk, der han fra 1871 til 1876 også var konstituert direktør.
Fra 1876 var han verkets direktør, men direktørposten ble avviklet i 1888. Han etablerte så privat praksis i Kristiania der han også var medarbeider for Norges geologiske undersøkelse og var redaktør av Teknisk Tidsskrift. Han var med å forberede Norsk geologisk forening som ble etablert i 1905.

Han var sønn av presten Søren Hjelm Friis. Jakob var bror til blant andre språkforskeren Jens Andreas Friis og politikeren Nicolai Friis (1815–1888). Han var gift med Johanne Henriette Berg (1850-1924). Blant deres barn finner man historikeren Jakob Johan Sigfrid Friis (1883–1956), som i 1944 utga farens biografi.

Utgivelser
----------

* Dagbok fra Grønland

Referanser
----------

1. 1 2   www.allkunne.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 30. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 30. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  (no) Jakob Pavels Friis på Arkivportalen
5. ↑  Torkjell Djupedal (1998). *Førde: Kulturhistorisk vegvisar*. Selja forlag. s. 55.
6. ↑  Jacob Pavels Friis og Jakob Friis (1944). *Direktør Jakob Pavel Friis' erindringer*. Cammermeyers forlag.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Boeing 377 Stratocruiser** var et amerikansk passasjerfly basert på det militære transportflyet C-97 Stratofreighter. Boeing 377 Stratocruiser var en av de første flyene som ble utstyrt med trykk-kabin, og utmerket seg ved en luksuriøs standard som blant annet inkluderte en salong med bar på nederste dekk med plass til 14 passasjerer.

Varianter
---------

Prototypen, **Model 377-10-19**, fløy første gang 8. juli 1947. Den var en ombygd C-97 Stratofreighter utstyrt med fire Pratt & Whitney R-4360 Wasp Major stjernemotorer.

Prototypen ble fulgt av 20 **Model 377-10-26** som ble kjøpt av Pan American. Disse modellene var normalt konfigurert for 61 passasjerer. 10 av disse ble senere oppgradert til **377-10-26 Super Stratocruiser** standard som inkluderte ekstra drivstoffkapasitet for transatlantiske ruter.

Fire **Model 377-10-28** ble egentlig bestilt av SILA, men de ble avbestilt og kjøpt opp av BOAC. Disse flyene var normalt konfigurert for 55 passasjerer.

American Overseas Airlines kjøpte 8 **Model 377-10-29**. Disse var av tilsvarende standard som Pan Americans -26.

**Model 377-10-30** ble bygget for Northwest Airlines, som kjøpte 10 av disse. Disse flyene skilte seg ut fra tidligere modeller ved at de hadde rektangulære vinduer. De ble senere også utstyrt med en radom på nesen. Denne versjonen var opprinnelig konfigurert for 61 passasjerer, men fra 1953 ble passasjerkapasiteten økt til 83.

**Model 377-10-32** ble bygget for BOAC og levert fra november 1949. Disse hadde runde vinduer i hovedkabinen, men skilte seg fra andre modeller ved at de hadde rektangulære vinduer i salongen under hoveddekket. Salongen var også annerledes og hadde bare plass til 12 passasjerer. Denne modellen var konfigurert for 60 passasjerer.

**Model 377-10-34** ble bygget for United Airlines og hadde som -30 rektangulære vinduer, men hadde en passasjerkapasitet på 56. I alt 7 fly ble levert fra september 1949.

**Model B377PG Pregnant Guppy** ble bygget for NASA i ett eksemplar for å frakte seksjoner av raketter.

Eksterne lenker
---------------

* Boeing 377 Stratocruiser

| * v
* d
* r
Boeing-passasjerfly |
| --- |
| Propelldrevne | 
* 40
* 80
* 221
* 247
* 307
* 314
* 377

 |
| Jetdrevne | 
* 367-80
* 707
* 717
* 720
* 727
* 737
* 737 Max
* 747 (-8)
* 757
* 767
* 777
* 787

 |
| Under utvikling | 
* 777X

 |
| Foreslåtte | 
* Y1
* Y3

 |
| Ikke-utviklede | 
* 2707
* 7J7
* New Large Airplane
* Sonic Cruiser

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Stort naust bygd i skjelterverk. Rognan.
Til venstre uthusbygning i skjelterverk. Fra Sjønstå i Fauske i Nordland fylke
Bygning i skjelterverk, på en forlatt husmannsplass et sted i Nordland fylke
**Skjelterverk** er en teknikk for husbygging i tre. Et hus oppført i denne teknikken er som et laftehus, men deler av veggene er utfylt med stående planker. Byggeteknikken er materialbesparende, og ble særlig benyttet til uthus. Geografisk er utbredelsen av denne teknikken begrenset til det nordlige Norge, og særlig i Nordland fylke.

Konstruksjon
------------

En bygning i skjelterverk ser ut som en mellomting mellom et laftehus og et stavhus.

Husfunksjoner
-------------

Skjelterverk er benyttet til uthus som naust, sjøbuer eller skjåer og løer.

Se også
-------

* Grindverk
* Stavverk
* Bindingsverk
* Lafteverk
* Reisverk
* Sleppverk
* Stavline

Referanser
----------

1. ↑   Riksantikvarens ordnøkkel

Litteratur
----------

* Arne Lie Christensen: *Den Norske byggeskikken. Hus og bolig på landsbygda fra middelalder til vår egen tid.* Pax Forlag A/S. Oslo 1995.
* J. S. Munch: Skjelterhus i NordNorge, Byggekunst 2/1972. Byggekunst 2/1972 NB
* Harald Winge/Håvard Dahl Bratrein: Skjelterhus. Artikkel i Norsk historisk leksikon 2. utgave, 3. opplag (2004).
* 
* Stakken naustområde

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skjelterverk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Skegness** er en ferieby og verdslig sogn i distriktet East Lindsey av grevskapet Lincolnshire. Den er lokalisert ved Lincolnshires kyst ved Nordsjøen, rundt 69 km øst for byen Lincoln; 21 km sørøst for Spilsby; og 39 km nordøst for Boston. Skegness var opprinnelig en fiskerlandsby med en liten havn. Da jernbanen kom i 1875 fikk turismen en større rolle. Butlins, en britisk kjede av ferieleirer, åpnet sitt første feriested i Skegness i 1936. Delvis grunnet dette ble feriestedet et av de best kjente feriesteder ved kysten i Storbritannia. I henhold til folketellingen i 2011 hadde byen en befolkning på 24 876 innbyggere.

Som turistmål har byen fått en rekke kjælenavn; *Skeg*, *Skeggy*, *Costa del Skeg* eller «østkystens Blackpool», og har en kjent maskot, *Jolly Fisherman*.

Etymologi
---------

Stedsnavnet Skegness har åpenbart en opprinnelse i den danske perioden av bosetning i England, skjønt det er ingen referanse til en landsby ved navn Skegness i *Domesday Book* (1086). Siste stavelse, *-ness*, er norrønt, og tilsvarer norske nes (odde), mens første stavelse, *Skeg*, er blant annet blitt tolket som et personnavn, Skeggi. Det er dog ikke et vanlig personnavn, men heller en beskrivelse, «den skjeggete». Likevel henspiller det neppe på en person, men mer sannsynlig er det å se det som et rent geografisk uttrykk hvor skjegg + nes må forstås som en beskrivelse av en landtunge, en referanse til bredden ved en vinkel til kysten. Den opprinnelige danske bosetningen lå øst for dagens by og ble vasket vekk av havet tidlig på 1500-tallet.

Vennskapsbyer
-------------

Skegness har følgende vennskapsbyer:[]

* Tysklands flagg Bad Gandersheim, Tyskland

Vennskapsforbindelsen har eksistert i mer enn tretti år, og Skegness er vert for sine tyske besøkende normalt hvert andre år.

Referanser
----------

1. ↑  [Skegness (Lincolnshire)], *City Population*
2. ↑  Cameron, Kenneth (1998): *A Dictionary of Lincolnshire Place-names*, Nottingham, ISBN 0-904889-58-0
3. ↑  Mills, A.D. (1998): *Oxford Dictionary of English Place-names*, Oxford, ISBN 0-19-280074-4, som oppgir begge muligheter, personnavn og geografisk trekk, muligheter.
4. ↑  «Twin Town - Bad Gandersheim» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Skegness – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Skegness hos Wikivoyage

* Skegness Guide, hva som skjer, ting å gjøre, nyheter
* Skegness Town Council
* Fotografier av Skegness, Mablethorpe, Chapel St Leonards fra gamle dager og til i dag Arkivert 2. februar 2016 hos Wayback Machine.
* Historien til Butlin's
* Skegness Standard, lokalavisen
* Skegness hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Skjemteeventyr** er eventyr med få eller ingen overnaturlige innslag, som har hatt som hovedfunksjon å underholde og vekke latter hos tilhørerne. Gruppa er svært sammensatt, og kan f.eks. handle om molboer, friere, ektepar, dumme menn og kjerringer osv. «Kjerringa mot strømmen» er et kjent skjemteeventyr.

Mange skjemteeventyr har brodd mot prester, futer og andre øvrighetspersoner, som framstår som dumme og oppblåste, i kontrast til en allmuesmann som representerer den sunne fornuft. Noen skjemteeventyr kan rettere kalles *lygeeventyr*, der poenget er å fortelle en nonsenshistorie med de størst mulige overdrivelser. Erotiske eventyr kan også regnes til skjemteeventyra.

Bruk av skjemteeventyr ser ikke ut til å være geografisk begrenset. En rekke eldre eventyr lever fortsatt i muntlig tradisjon som vitser eller groviser, gjerne uten at forteller og tilhører er seg bevisst at historia er et genuint eventyr. 

På norsk kjennes til sammen 1157 varianter av 165 ulike eventyr. Blant de mest utbredte er «Gale-Mattis» (45 varianter), «Stor-Per og Vesle-Per» (44 varianter) og «Mestertyven» (38 varianter).[]

Eksterne lenker
---------------

* norsknettskole.no om ulike typer eventyr

Portal: Litteratur
**Vikingarock** er en form for rockemusikk der tekstene og markedsføringen knytter an til vikingtiden og annen nordisk eller urnordisk tematikk. 

Vikingarockens musikalske uttrykk er som regel en blanding av åttitallets punkrock og tradisjonell svensk folkemusikk og populærmusikk. De fleste kjente vikingarockebandene kommer fra Sverige, der bandet  Ultima Thule blir regnet som grunnleggerne av genren. I Norge har vikingarocken vært praktisk talt ikke-eksisterende, med unntak av bandet Glittertind som i 2002 debuterte hos Ultima Thule Records, men som i senere tid har vært kategorisert som Folk metal og utgitt på Napalm Records. 

Parallelt med fremveksten av svenske vikingrock band tidlig på 90-tallet, ble bruken av det norrøne og nasjonalromantiske interessant nok mer toneangivende også i Norge gjennom norsk metall. Dette kan man se hos som band som blant annet  Einherjer og Enslaved. I boken  Innfødte skrik av Håvard Rem postulerer han en teori om at denne identitære søkenen til det norrøne skyldes en opprørstrang hos barna av 68'er-generasjonen. Ifølge Håvard Rem representerer 68'erne verdier som selvrealisering, kulturelt mangfold, snillisme og harmoni, noe som står i sterk kontrast til dyrking av det norrøne, kollektiv metalluniformering, kirkebranner og voldsforherligelse. 

Vikingarock har blitt benyttet av enkelte undergrunnsband for å promotere nasjonalisme ved å blande romantiske vikingtemaer med nasjonalisme i tekstene. Tidlig på 1990-tallet debuterte de svenske vikingrockebandene Völund Smed og Odins Änglar med plateutgivelser hos Ragnarock Records (drevet av ny-nazisten Erik Blücher).

Kjente band assosiert med betegnelsen
-------------------------------------

* Ultima Thule
* Glittertind
* Hel
* Runa[*død lenke*]
* Heidrun[*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑  Hvite busser - Nazistisk rock´n roll Arkivert 6. januar 2004 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Vikingarock.se Radio – Webradio som spiller vikingarock
* Vikingarock.se
**Lys sandhopper** (*Talitrus saltator*) er en art i slekten *Talitrus* innenfor tangloppefamilien av ordenen Senticaudata, som inngår i gruppen av amfipoder. 

Dette er bentiske bunndyr, men lys sandhopper lever i fjæra helt inn mot land og kan overleve en stund i landdrevet tangavfall. Den lever i hele Nord-Atlanteren, store deler av Middelhavet inklusive Kreta og Svartehavet, og i havet utenfor Nord-Europa inklusive Østersjøen, nordover til størstedelen av Sør-Norge. Om dagen kan den leve begravet 10-30 mm nede i sandbunnen, og den graver seg også ned slik ved høyvann samt vinterstid. Arten følger fjærebevegelsene og er et vanlig syn på sandstrender, spesielt hvor mye tang og tare har drevet opp på land.

Lys sandhopper blir oftest 10-20 mm lang og gråbrun, og består av tre tydelige kroppsseksjoner - hode, thorax, og bakparti. De to sistnevnte kroppsdelene er leddelte og glatte. Antennene er tydelige og den ene er atskillig lengre og større enn den andre, spesielt hos hannene. Den har 7 par av lemmer, og kan hoppe ganske langt og høyt, mer enn 30 centimeter, dog uten å ha noen kontroll på retningen. Munndelene henger ned og øynene er svarte. Den flapp-aktige haledelen er litt bredere enn den er lang, med flere ledd.

Den forveksles lett med mørk sandhopper (*Orchestia gammarellus*), men sistnevnte er rødbrun og har en kraftig hale, og hannen har en forstørret klo på det ene benparet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *lys sandhopper* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *lys sandhopper* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *lys sandhopper* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *lys sandhopper* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *lys sandhopper* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *lys sandhopper* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Talitrus saltator* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Talitrus saltator* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Talitrus saltator* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Informasjon hos *Marine Life Information Network*, Storbritannia. Besøkt 26. mai 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Norgeshus Arena** er et idrettsanlegg på Gimse i Melhus kommune og er hjemmebanen til Gimse Idrettslag. 

Anlegget eies av idrettslaget og består av en 11er- og 9er-kunstgressbane. Nytt klubbhus med tribuneanlegg, forsamlingslokale og garderober ble åpnet juni 2022.

Historie
--------

Anlegget åpnet som grusbane i 1984. Dette ble idrettslagets første egne hjemmebane, etter at klubben siden oppstarten blant annet hadde spilt sine hjemmekamper på Leikmoen på Gåsbakken. I 1990 ble anlegget utvidet med en gressbane i full størrelse. Samtidig ble grusbanen snudd for å få plass til parkering og femmerbane. Det neste som ble utført på anlegget var byggingen av klubbhuset i 2002.

Etter stor utbygging av boligfelt og barneskole tett inntil anlegget i 2000-årene, ble det behov for å oppjustere anlegget etter nye krav som denne befolkningsveksten stilte. Etter flere års planlegging ble *Gimse Kunstgress* åpnet høstsesongen 2010 og ble Melhus kommunes første kunstgressbane i full størrelse. Dette ble starten på en etterlengtende satsing på idrettsanlegg innad i kommunen.

Brekkåsen Idrettsbarnehage åpnet høsten 2012 som den første av sitt slag nord for Dovre. Barnehagen er bygd på idrettslagets eiendom og sammen med 9-er-banen (åpnet høsten 2013) er dette med på å komplettere anlegget. I tilknytning til 9-er-banen er det 60 meter løpebane i tartan med tilhørende lengdegrop.

I 2016 påbegynte idrettslaget jobben med å etablere et nytt klubbhus, da det eksisterende klubbhuset ikke tilfredsstilte dagens krav for idretten. Byggingen ble påstartet høsten 2021 og klubbhuset åpnet i juni året etter. Klubbhuset består av forsamlingslokale med plass til 100 personer, 4 garderober og et tribuneanlegg med plass til 350 tilskuere.

Galleri
-------

* Grusbanene (2008)  Foto: Marius AuneGrusbanene (2008)  Foto: Marius Aune
* Klubbhuset (2008)  Foto: Marius AuneKlubbhuset (2008)  Foto: Marius Aune
* Gressbanen (2008)  Foto: Marius AuneGressbanen (2008)  Foto: Marius Aune

Eksterne lenker
---------------

* Gimse IL – Klubbens hjemmeside
* Norgeshus Arena – Anlegges side på fotball.no
Vikingehavna med Trondheimsfjorden og Leksvik i bakgrunnen.
**Vikinghavna på Fånestangen**, fra rundt 1000 e. Kr. eller noe senere, ble funnet i Frosta kommune i 2003. Havneanlegget ble avdekket under byggingen av en molo for fritidsbåter. Anlegget besto av 12 til 14 trestokker og har muligens vært en kassekonstruksjon fylt med stein. Denne kan ha vært både kai og molo. Restene etter havneanlegget ligger nå på Vitenskapsmuseet i Trondheim.

En mulig bruker av havna kan ha vært høvdingen Olav Vigdeild, som på første del av 1200-tallet hadde sete på gården Viktil om lag 2 km. sørvest for havna. Senere, mellom 1428 og 1450, bruker erkebiskop Aslak Bolt området ved havna for sine reiser til Ytterøy. Om vikinghavna enda eksisterte, er det ingen som vet med sikkerhet.

Lignende funn i middelalderbyer
-------------------------------

* Oslo
* Skien
* Stavanger
* Bergen
* Trondheim
* Kaupangen i Skiringssal ved Larvik.

Lignende funn utenfor middelalderbyer
-------------------------------------

* Kong Øysteins havn ytterst i Trondheimsfjorden ved Agdenes

Eksterne lenker
---------------

* Fånestangen
* Verd å vite
**Frank Kugler** (også stavet **Frank Kungler** og **Franz Kugler**) (født 29. mars 1879 i Tyskland, død 7. juli 1952) var en tysk-amerikansk sportsutøver som deltok i De olympiske leker i 1904 i St. Louis.

Kugler kom på andreplass i bryting, i tungvekt fri stil, under OL i 1904 i St. Louis bak Bernhoff Hansen. Det var fem deltakere i denne vektklassen. Kugler deltok også i vektløfting, han kom på tredjeplass i både enhåndsløft og tohåndsløft. Han var også med på laget til Southwest Turnverein of Saint Louis No. 2 som kom på tredjeplass i tautrekkingkonkurransen. Han er den eneste som har vunnet medalje i tre ulike idrettsgrener i ett og samme OL. 

Kugler ble ikke ble amerikansk statsborger før i 1913. Etter anbefaling fra International Society of Olympic Historians, endret den internasjonale olympiske komité hans nasjonalitet fra USA til Tyskland samt at medaljene han vant er ført for Tyskland.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv bryting, tungvekt fristil Tysklands flagg Tyskland
* Bronse 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse i vektløfting, enhåndsløft Tysklands flagg Tyskland
* Bronse 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse i vektløfting, tohåndsløft Tysklands flagg Tyskland
* Bronse 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse i tautrekking Blandede lag under OLs flagg Blandet lag

Referanser
----------

1. ↑  «St. Louis 1904 - Weighlifting Results». Olympics.com. Besøkt 24. januar 2022.
2. ↑  «St. Louis 1904 - Wrestling Results». Olympics.com. Besøkt 24. januar 2022.
3. ↑  «Frank Kugler». Sports Reference. Arkivert fra originalen 17. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Kugler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frank Kugler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frank Kugler – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**NordForsk** er en organisasjon under Nordisk ministerråd som finansierer og tilrettelegger for nordisk samarbeid innen forskning og forskningsinfrastruktur.

NordForsk ble etablert i 2005. Organisasjonens hovedmål er å legge til rette for et effektivt og tillitsbasert forskningssamarbeid i Norden, og sikre at forskningen som finansieres har høy internasjonal kvalitet og realiserer nordisk merverdi.

NordForsk har en grunnbevilgning fra Nordisk ministerråd, og samarbeider med nasjonale forskningsfinansierende institusjoner som Norges forskningsråd, Formas, Finlands Akademi, Rannis, Vetenskapsrådet og Danmarks Frie Forskningsfond om finansiering av forskningsprosjekter. Alle prosjekter som mottar støtte fra NordForsk må ha deltakere fra minst tre land.

NordForsk ledes av direktør Arne Flåøyen.

NordForsk har hovedkontor i Oslo, der de er samlokalisert med søsterorganisasjonene Nordic Innovation og Nordic Energy Research.

Referanser
----------

1. ↑  «NordForsk strategi 2019-2022». Besøkt 10.02.2022.

Eksterne lenker
---------------

* NordForsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland
 |