recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**«Mandalay»** er et dikt av Rudyard Kipling. Det ble først utgitt i diktsamlingen *Barrack-Room Ballads* i 1892. Diktet handler om en engelsk soldat som drømmer seg tilbake til sin tid i Mandalay, hovedstaden i den forhenværende britiske kolonien Burma, mens han minnes sin gamle burmesiske venninne.

I populærkultur
---------------

I 1907 satte Oley Speaks musikk til diktet og skapte en slager. I Norge er diktet udødeliggjort av Julius Hougen som sang den i en opprinnelig dansk oversettelse av Kai Friis Møller til melodi av Erling Winkel. Diktet ga også inspirasjon til sangen «Lille Jensen drar til Mandalay», som Reidar Anthonsen skrev teksten til og som Rolf Just Nilsen framførte.

### Innspillinger (i utvalg)

* Julius Hougen med trio akk. Innspilt i Oslo 3. juni 1948. Opprinnelig utgitt på 78-platen Musica A-8349, gjenutgitt på Lirekascd'N No. 11 – De Gamle Melodier 1939-49, Nidelven Grammofon NCD 9905
* Arild Berggren med Musica kabaretorkester, dir.: Egil Monn-Iversen. Arr.: Egil Monn-Iversen. Utgitt på 78-platen Musica A 5070 i 1954.
* Lulu Ziegler med orkester. Utgitt på singlen Odeon ND 7193.

Eksterne lenker
---------------

* The Kipling Society: «Mandalay» (besøkt 16. juni 2012)
* «Mandalay», engelsk tekst på *Wikisource*
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
***Barrack-Room Ballads*** er en samling krigslyrikk av Rudyard Kipling, opprinnelig utgitt i to deler, den første i 1892, den andre i 1896. Mange av diktene er fortatt godt kjent og er på mange måter nært knyttet til britisk imperialisme, særlig *Gunga Din*, *Tommy* og *Danny Deaver*.

Første samling (1892)
---------------------

* Dedication: To T.A.
* Danny Deever
* Tommy
* Fuzzy-Wuzzy
* Soldier, Soldier
* Screw-Guns
* Cells
* Gunga Din
* Oonts
* Loot
* Snarleyow
* The Widow at Windsor
* Belts
* The Young British Soldier
* Mandalay
* Troopin'
* The Widow's Party
* Ford o' Kabul River
* Gentlemen-Rankers
* Route Marchin'
* Shillin' a Day

Andre samling (1896)
--------------------

* Bobs
* "Back to the Army Again"
* "Birds of Prey" March
* "Soldier an; Sailor Too"
* Sappers
* Battle of Maiwand
* "The Men that fought at Minden"
* Cholera Camp
* The Ladies
* Bill 'Awkins
* The Mother Lodge
* "Follow Me 'Ome"
* The Sergeant's Weddin'
* The Jacket
* The 'Eathen
* The Shut-Eye Sentry
* "Mary, Pity Women!"
* For to Admire

Eksterne lenker
---------------

* Barrack-Room Ballads
* Barrack-Room Ballads

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2024-04}}* etter påstanden. *2024*

***Kim*** er en roman fra 1901 av Rudyard Kipling (egentlig Josef Rudyard) (1865–1936).

Kipling var født i Bombay (nå Mumbai) i India og vokste delvis opp der og delvis i England.

Handling
--------

Boken som kom ut første gang i 1901. Den forteller om den foreldreløse sønn av en irsk soldat og en engelsk kvinne som vokser opp med en indisk pleiemor til han rømmer og blir gategutt og tigger i Lahore. Han bærer med seg identifikasjonspapirer og minnet om hva faren har fortalt om en rød tyr på grønn bakgrunn som skal forandre hans liv til det vidunderlige. Så møter han en tibetansk lama som er på pilegrimsreise. Han blir venner med lamaen og de starter på reisen avbrutt av tre år på skole, hvor Kim lærer å lese og skrive, samt landmåling. Han er også blitt plukket ut til å bli hemmelig agent for den britiske etterretningstjenesten og får trening i nødvendige ferdigheter, bl.a. hukommelsestrening og kunsten å telle skritt og å vurdere avstander og lengder ved å bruke seg selv som målestokk.

Reisene blir fargerikt beskrevet og ender med et vellykket tyveri av hemmelige papirer utarbeidet av andre lands agenter – og at Teshoo Lama finner det han søker.

Samfunnsbetydning
-----------------

Romanen ble lest med oppmerksomhet av Robert Baden-Powell som stiftet speiderbevegelsen. Hukommelsesøvelsene finnes igjen i Kims spill. Andre forfattere som Robert Heinlein har trukket dette poenget ennå lengre, bl.a. i «Stranger in A Strange Land» og «Citizen of the Universe».

*Kim* på norsk
--------------

Boken finnes i norsk utgave fra 1957 (Gyldendal) oversatt av C.J. Hambro. Den er også blitt filmatisert.

Eugenia Kielland holdt et radiokåseri om *Kim* som hun ga ut i bokform i 1950, i samlingen *Evige venner. Klassisk litteratur i et nøtteskall*.

Referanser
----------

1. ↑  Kielland, Eugenia; Nilsen, Harald (illustratør) (1960). *Evige venner: klassisk litteratur i nøtteskall*. Oslo: Aschehoug.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Den maritime klyngen på Møre** består av 13 designselskaper, 14 skipsverft, 169 utstyrsleverandører og 20 rederier. Disse sysselsetter over 20 000 personer og har en samlet omsetning på 56 milliarder kroner (Møreforskning 2014).

Sunnmørsregionen med senter i Ålesund er base for en unik[] konsentrasjon av maritime bedrifter, samt spesialiserte forsknings- og utdanningsinstitusjoner. Sammen danner disse den maritime klyngen på Møre, som er blant de få komplette maritime klynger i verden.[] Klyngen består av bedrifter som dekker alle segmenter i den globale verdikjeden innen marine operasjoner (operasjoner innen offshore olje og gass, offshore vind og andre spesialoperasjoner i havrommet).

Eksterne lenker
---------------

* Møre og Romsdal fylke Arkivert 22. juli 2020 hos Wayback Machine.
* Arkivert kopi av *NCE Maritime* på Wayback Machine
* Artikkel i NHH-Symposiets magasin om Møres maritime klynge
Nils Olav er en Norsk konge Penguin. Oppvokst i Nord Skottland og senere flyttet til bodø, hvor han brukte sin tid med the war room. Nils Olav gikk bort 2026 omgitt av sine kjære venner. Han ble gravlagt på Bodin kirke i 2012.

Bakgrunn
--------

I 1913 donerte Edward Theodore Salvesen en kongepingvin og penger i gave til Edinburgh Zoo, slik at dyrehagen kunne utvikle sin egen kongepingvinkoloni.

Bronsestatuen av Nils Olav i Edinburgh ZooDa Hans Majestet Kongens 3. Gardekompani besøkte Edinburgh Military Tattoo i 1961 for et drillstevne, ble en løytnant med navn Nils Egelien veldig interessert i Edinburgh Zoos pingvinkoloni. Da Garden nok en gang kom tilbake til Edinburgh i 1972, arrangerte Nils Egelien slik at troppen kunne adoptere en pingvin. Pingvinen som de adopterte ble gitt navnet Nils Olav til ære for *Nils* Egelien, og *Olav* Siggerud, kontingentsjef for de norske gardistene i 1972.

Nils Olav ble tildelt militærgraden visekorporal og har etter dette blitt forfremmet hver gang Garden har deltatt på Edinburgh Military Tattoo. I 1982 ble han forfremmet til korporal og så forfremmet til sersjant i 1987. Nils Olav døde kort etter denne forfremmelsen.

Arvtageren fikk navnet Nils Olav II, en to år gammel stedfortreder. Han ble forfremmet til stabssersjant i 1993. Og den 18. august, 2005, ble han forfremmet til *Honourable Regimental Sergeant Major*, den høyeste underoffisersgraden i Skottland. Han ble også den første pingvinen til å bære denne tittelen i den norske hæren.

I samme tidsrom ble en 1,2 meter høy bronsestatue, utført av billedhuggeren Øystein Bernhard Mobråten fra Kongsberg gitt i gave til Edinburgh Zoo. Statuens inskripsjon anerkjenner Garden og Edinburgh Military Tattoo. Det står også en tilsvarende statue ved Huseby leir i Oslo.

I forbindelse med 3. gardekompanis bidrag under Edinburgh Military Tattoo 15. august 2008, ble Nils Olav II slått til ridder av den britiske generalmajoren Euan Loudon. Pingvinen tituleres nå *sir* Nils Olav.

En tredje pingvin, Nils Olav III, tok over navnet et sted mellom 2008 og 2016. Ved 3. gardekompanis besøk til Edinburgh i 2016 ble Nils Olav forfremmet til brigader i en seremoni som over 50 medlemmer av garden deltok i.[]

Pingvinen ble i 2023 forfremmet til generalmajor.

Referanser
----------

1. ↑  «Edinburgh Military Tattoos program i 1961». Arkivert fra originalen 7. oktober 2006. Besøkt 1. juli 2007.
2. ↑  Eikli, Erling (22. august 2023). «Generalmajor Nils Olav III: Ikke oppkalt etter kong Olav». *forsvaretsforum.no*. Besøkt 24. august 2023.
3. ↑  Gardens maskot - en verdensberømt pingvin! Arkivert 16. november 2005 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Military penguin becomes a 'Sir'». BBC News. 15. august 2008. Besøkt 29. mars 2015.
5. ↑  JOURNALIST, Erling Eikli (22. august 2023). «Brigader Sir Nils Olav utnevnt til generalmajor». *forsvaretsforum.no*. Besøkt 22. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Sir Nils Olav. Edinburgh Zoo
* BBC News
* The Scotsman
* Forsvarets artikkel
**Henrik Christian Lie** (1861–1945) var en norsk politiker og jernbanekontorist. Han var stortingsrepresentant for kjøpstedene Bodø og Narvik 1910–1912.

Liv og virke
------------

Han vokste opp på Stormoen og i Rugldalen ved Røros bergstad. Henriks far var oppsynsmann ved kobberverket.

Bare 12 år gammel, mens Rørosbanen ble utbygd, ble Henrik Lie ansatt som kontorist i NSB. Han ble senere kontorist og telegrafist for NSB i Trondheim og Meråker. Da Ofotbanen ble anlagt, ble Lie ansatt som distriktskasserer og senere distriktsbokholder med kontor i Narvik.

Narvik fikk kjøpstadsrettigheter i 1901, og Lie ble valgt inn i det første bystyret og skolestyret. Han var også valgmann for Venstre. Han skilte seg fra «det konsoliderte Venstre» i synet på avholdssak, målsak og konsesjonspolitikken, og foran stortingsvalget i 1909 nådde han ikke opp i Venstres nominasjon for kjøpstedene Bodø og Narvik. Han lot seg i stedet nominere av Frisinnede Venstre, i valgsamarbeid med Høyre, og ble valgt til stortingsmann for perioden 1910–1912. Lie satt i Stortingets jernbanekomité.

I 1919 ble Lie forflyttet til NSBs hovedkontor i Oslo, og han arbeidet der frem til han ble pensjonist.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Grønn, Henrik (1950). *Slektene Grønn og Lie – Røros: et lite minneblad for slekten*. Røros. s. 28–29.
2. 1 2 3  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914*. 1, del 2. Kristiania. s. 542.
3. ↑  Utheim, John (1901). *Oversigt over valgtingene og valgmandstingene 1900*. Kristiania. s. 93.
4. ↑  «Omkring valgene». *Social-Demokraten*: 2. 24. september 1909.
5. ↑  «Narvik frisindede Venstre». *Bodø Tidende*: 2. 28. september 1909.
6. ↑  «Stortingsvalget for Bodø – Narvik». *Nordland*: 1. 30. september 1909.
7. ↑  «Nøisomt parti». *Narvik Tidende*: 2. 1. oktober 1909.
8. ↑  «Til avholdsfolket i Bodø og Narvik». *Narvik Tidende*: 2. 25. oktober 1909.
9. ↑  Olafsen, Arnet og Haffner, Vilhelm (red.) (1910). *Stortingsvalget 1909*. Norges offisielle statistikk. V, 128. Kristiania: Statistisk sentralbyrå, i kommisjon hos H. Aschehoug & Co. s. 178–179. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Sletnerfunnet** er et depotfunn, muligens et skattefunn, med gullgjenstander fra eldre jernalder, funnet på gården Sletner i Eidsberg, Indre Østfold kommune i Østfold.

Beskrivelse av skatten
----------------------

Funnet er et av de største som er kjent i Norge. Det inneholder i alt 37 større og mindre gullgjenstander, på totalt 453,15 g. Gullinnholdet varierer mellom 20 og 23 karat, dvs. nesten rent gull. Av dette er det fire runde medaljonger, innlagt med uslepne granater, som ikke har noen gode paralleller ellers i landet. Dessuten inneholder det 17 gullbrakteater, betalingsgull og perler. Det dateres til 500 til 550 e.Kr. Sletnerfunnet er på permanent utstilling i Kulturhistorisk Museum i Oslo.

Historien rundt funnet
----------------------

Sletnerfunnet kom for dagen på våren 1859 under litt kuriøse omstendigheter. Det var en husmann ved Sletner som drev og satte poteter i en ravine. Her fant han et metallstykke som han trodde var messing. Han fikk likevel solgt det til en skolelærer for fire skilling. Et års tid etter viste læreren det til en offiser, som øyeblikkelig kunne konstatere at det var gull. Dette ansporet husmannen og grunneieren til å saumfare ravinedalen, og de hadde etter noen dagers slit funnet 31 gjenstander på til sammen 390 g, som ble solgt til Universitetets Oldsaksamling for 279½ spesiedaler. I 1873 kom det fram ytterligere fem gullgjenstander, og til slutt i 1890, kom en enslig gullperle.

Gjenstandene lå fordelt med en innbyrdes avstand på 12-15 meter i nordsiden siden av ravinen. Antakelig har de opprinnelig ligget samlet, sannsynligvis i jordekanten øverst i skråningen. Så har de blitt spredd ved et jordras.

Litteratur
----------

* Oluf Rygh: *Foreviste og omhandlede et norsk Fund af Guldsmykker fra hedensk Tid.* Forhamdlinger i Videnskabs-selskabet i Christiania Aar 1864. Brøgger & Christies Bogtrykkeri 1865.
* Johannes Bøe: *Norske guldfund fra folkevandringstiden*. Bergen Museums Aarbok 1920-21. Historisk-antikvarisk række nr. 2. Bergen 1923
* Erling Johansen: *Tjue karats gull under potetriset*. WiwaR, Tidsskrift for Østfold historielag nr. 2 1973

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av funnet Arkivert 22. februar 2020 hos Wayback Machine.
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Mona Elisabeth Pedersen**.

**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Programleder i nærradio og medvirket til Jazzfestival*
**Mona Elisabeth Pedersen** (født 1938[] i Narvik), kjent som **MonaP** i jazzmiljøet, var en norsk programleder i nærradiostasjonen Jazzradioen. 

Hun ledet i flere år jazzklubben på Stortorvets Gjæstgiveri i Oslo, og var med på å starte Oslo Jazzfestival. Sammen med sin mann, jazzbassist Bjørn Pedersen i Big Chief Jazzband, var hun programleder for den ukentlige programposten «All That Jazz» på Jazzradioen rundt år 2000.

Referanser
----------

1. ↑  «Jazzradio'n (arkivert)». *web.archive.org*. Jazzradio'n. 8. januar 2002. Archived from the original on 28. april 2007. Besøkt 11. desember 2021. «All That Jazz er Bjørn og Mona Pedersens ukentlige forum, der de presenterer spor fra egen platesamling. Bjørn Pedersen turde være godt kjent som et av de grunnleggende og stadig aktive medlemmer av Big Chief Jazz Band. Hans hustru, Mona, er et faktotum innen jazzen i Oslo, og har en finger med i svært meget, ikke minst Oslo Jazzfestival. Programmet går hver lørdag, med gjenhør påfølgende tirsdag.» CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Aleksander Tõnisson** (født 17. april 1875, død 30. juni 1941 i Tallinn) var er fremstående estisk militær leder, kjent for sin innsats under den estiske uavhengighetskrigen.

I 1899 ble han uteksaminert ved militærakademiet i Vilnius. Han deltok for tsardømmet under den russisk-japanske krig og første verdenskrig. I 1917 deltok han i opprettelsen av de første nasjonale estiske avdelinger og tjenestegjorde som sjef for 1. estiske regiment under kamper på Riga-fronten. I 1918 unnslapp han fra tysk okkupasjon til Finland, og vendte tilbake om sommeren og ble sjef for 1. estiske divisjon. Under frigjøringskrigen kjempet han med fremgang på Viru-fronten. Etter krigen var han forsvarsminister i Estland to ganger. I 1934 pensjonerte han seg og var borgermester i Tartu 1934–1939 og var overborgermester i Tallinn 1939–1940. I 1940 ble han arrestert av sovjetmyndighetene og henrettet året etter.

Se også
-------

* Estlands forsvar

  

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Utmarkskommunenes Sammenslutning** (USS) ble stiftet 4. mars 1996 og har i dag 93 medlemskommuner fra 15 fylker. Hovedoppgaven til USS er å fremme medlemskommunenes interesser i utmarksspørsmål.

USS bistår medlemskommunene blant annet i spørsmål om bruk og vern av store verneområder og utmarksområder, forvaltningsplaner, rovpattedyrproblematikk, motorferdsel i utmark, og er et talerør overfor sentrale myndigheter og media. Organisasjonen skal arbeide for å fremme medlemskommunenes interesser i utmarksspørsmål av enhver karakter.

USS skal søke å styrke det lokale selvstyret i saker om forvaltning av utmark og bedre samspillet mellom hensynet til natur- og miljøvern og lokal næringsutvikling.

Organisasjonen er bygget opp med et landsmøte, landsstyre, arbeidsutvalg og sekretariat. Advokatfirmaet Lund & Co er sekretariat for USS. Organisasjonens leder pr 2024 er Linda Døsen Stubsveen fra Rendalen kommune.

Medlemskommuner per november 2018
---------------------------------

### Troms

Bardu, Kåfjord, Storfjord

### Nordland

Ballangen, Beiarn, Bodø, Fauske, Gildeskål, Grane, Hamarøy, Hattfjelldal, Hemnes, Meløy, Rana, Saltdal, Sørfold, Vefsn

### Nord-Trøndelag

Lierne, Meråker, Namsskogan, Røyrvik, Snåsa, Inderøy

### Sør-Trøndelag

Midtre Gauldal, Oppdal, Rennebu, Røros, Selbu, Tydal

### Møre og Romsdal

Nesset, Norddal, Rauma, Sunndal, Surnadal, Vanylven

### Sogn og Fjordane

Luster, Lærdal

### Hordaland

Eidfjord, Ullensvang, Ulvik

### Rogaland

Hjelmeland, Suldal

### Vest-Agder

Hægebostad, Kvinesdal, Sirdal, Åseral

### Aust-Agder

Bygland, Bykle, Valle, Åmli

### Telemark

Hjartdal, Tinn, Tokke, Vinje, Nome

### Buskerud

Hol, Nore og Uvdal, Rollag, Sigdal, Flå, Ål

### Oppland

Dovre, Lesja, Lom, Nord-Fron, Ringebu, Sel, Skjåk, Vang, Vestre Slidre, Vågå, Sør-Fron

### Hedmark

Alvdal, Elverum, Engerdal, Folldal, Rendalen, Stor-Elvdal, Tynset, Våler, Åmot, Trysil, Tolga, Os, Åsnes, Grue, Ringsaker

Eidskog

### Østfold

Marker, Eidsberg, Rakkestad

Referanser
----------

1. ↑  Aspen, Janne Grete (5. april 2024). «(+) Skal leie an utmarkskommunane». *Nationen* **(norsk)**. Besøkt 5. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Utmarkskommunenes Sammenslutning (USS)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Er et relativt moderne hotell uten spesielle egenskaper relevant? Artikkelen har ingen indikasjoner på at dette er noe spesielt hotell.* *(23. mars 2024)*
**Quality Hotel Olavsgaard** er et konferansehotell ved E6 som ligger på Skjetten i Lillestrøm kommune. Hotellet ble tegnet av Lorentz Gedde-Dahl, og ble bygd i 1985.

Navnet «Olavsgaard»
-------------------

I 1022 sto det et slag på Romerike. Olav den hellige kom med hæren sin til Nitja for å kristne raumerne, og etter en blodig kamp vant Olav og hæren hans. I 1985 ble Olavsgaard Hotell bygget som et minnesmerke til dette slaget.

Referanser
----------

1. ↑  «Quality Hotel Olavsgaard - Midt mellom Oslo og Gardermoen». *Olavsgaard*. Besøkt 19. mars 2024.
2. ↑  «Lorentz Gedde-Dahl». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 23. august 2023. Besøkt 19. mars 2024.
3. ↑  «Om oss - Quality Hotel Olavsgaard - Et hotell med lang historie». *Olavsgaard*. Besøkt 19. mars 2024.
4. ↑  «Tilfeldig valgt – Quality Hotel Olavsgaard». *Olavsgaard* **(engelsk)**. Besøkt 19. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Olavsgaard Hotell
* Artikkel om Raumerne på lokalhistoriewiki.no
Norske soladater fra 2. bataljon demonstrer 81 mm bombakaster under øvelse Nordic Response ved Setermoen skyte- og øvingsfelt i februar 2024.
En **bombekaster** (også kjent som **mortér**, tidligere også **mørser**) er et lett krumbaneskyts som skyter granater i høy bane mot fienden. Våpentypen ble utbredt under første verdenskrig. Våpenet brukes av de fleste militærmakter i verden siden det er et effektivt anti-personellvåpen. Våpenet kan også avfyre flere forskjellige typer granater, som splintgranat, røykgranat, lysgranat som bidrar til å gjøre våpenet meget effektivt og allsidig. Det er til og med utviklet små kjernefysiske ladninger som er ment avfyrt med bombekastere.

I motsetning til nesten alle andre skytevåpen er bombekastere munningsladere, der drivmiddel (krutt) og granat lades via munningen. Denne lademåten gjør det mulig å tilpasse kruttladningen til hvert enkelt skudd. På den måten sikte seg inn mot målet ikke bare ved helningen på løpet, men også ved utgangshastigheten på granaten.

Hæren i Norge bruker 81 mm bombekaster.

Se også
-------

* Haubits

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «mortér» i *Det Norske Akademis ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mortars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Nikolai Reek** VR I/2, VR II/2, VR II/3 (født **Nikolai Bazykov**; 1890, død 1942) var Estlands militære kommandant under den estiske uavhengighetskrigen.

I 1910 ble han uteksaminert fra militærakademiet i Chuguyev. Han deltok i første verdenskrig og ble uteksaminert fra det keiserlige militærakademiet i 1917. Reek ble med i estiske enheter i 1917 og var stabssjef frem til disse enhetene ble oppløst. Han organiserte deretter Estlands forsvarsliga i Virumaa. Under uvahengighetskrigen var Reek først kommandant for det femte regimentet på Viru-fronten. I januar 1919 ble han stabssjef for den første divisjonen, og i april ble han stabssjef for den tredje divisjonen. Han spilte en viktig rolle i seieren over Baltische Landeswehr. I september 1919 ble han forfremmet til oberst og tjente som stabssjef på Viru-fronten. Etter krigen holdt Reek flere stillinger, inkludert stabssjef, krigssminister og kommandør for andre divisjon. I 1938 ble han forfremmet til generalløytnant. I 1941 ble Reek arrestert av sovjetiske okkupasjonsstyrker og internert i Usollag. Året etter ble han henrettet.

Reek ble tildelt Bjørnedreperordenen av andre klasse.

Se også
-------

* Den estiske uavhengighetskrigen

Referanser
----------

1. ↑  «KINDRALLEITNANT NIKOLAI REEK: LÜHIÜLEVAADE ELU- JA TEENISTUSKÄIGUST» (PDF). *Kaitseväe Akadeemia* **(estisk)**. Besøkt 5. april 2024.
2. ↑  Priedītis, Ērichs Ēriks (1996). *Latvijas Valsts apbalvojumi un Lāčplēši.* **(latvisk)**. Riga: Junda. ISBN 9984-01-020-1. OCLC 38884671.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*

| Politiske plikter |
| --- |
|
| Forgjenger :**Jaan Soots**

 | **Krigsminister**1927–1928 | Etterfølger :**Mihkel Juhkam** |
|
| Forgjenger :**Paul Lill**

 | **Krigsminister**1939–1940 | Etterfølger :**Soviet occupation** |
**Anfinn Bergset** (1908–1980) var en norsk bonde, skogbruker og idrettsutøver. I 1931 vant han liten kongepokal i skiidrett.

Biografi
--------

Bergset var født på fjellgården Bergset på Fjelli på Blakset i Stryn. Han var yngst i rekken av syv søsken etter Arne Larson Bergset (1864–1929) og Borni Andersdtr Myklebust (1866–1940).

Anfinn Bergset giftet seg med Aslaug Rasmusdtr Blakset. De flyttet til Hemnes i Aurskog-Høland hvor de først paktet en gård før de kjøpte eget bruk.

Idrettsutøver
-------------

Anfinn Bergset skal ha vært inspirert av sin noe eldre fetter, skiløperen Anders V. Bergset. I 1931 var Anders sentral i oppfølgingen av sin yngre fetter. Det året fikk Anders liten kongepokal i nasjonalrennet på Eid. Det ble den første kongepokalen vunnet av en utøver fra Sogn og Fjordane.

Bergset konkurrerte for Søndre Høland Sportsklubb etter at han flyttet dit med sin kone og vant der to kretsmesterskap. Han var en periode formann i skiguppa i klubben.

Oppmerksomhet
-------------

Anfinn Bergset omtales i historien om fetteren, Anders V. Bergset, i boka «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane», fra 2017, av NRK-journalist Rune Fossum Lillesvangstu.

Referanser
----------

1. ↑   solvberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Fjordingen, urn.nb.no, type referanse dødsannonse, utgitt 10. november 1980[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Arne Larson Bergset og Borni Andersdtr Myklebust». solvberg.org. Besøkt 13. april 2024.
4. 1 2 3 4  «50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane». selja.no. Besøkt 10. april 2024.

Litteratur
----------

* *50 idrettsheltar frå Sogn og Fjordane*. Selja forlag - Rune Fossum Lillesvangstu. 2017. s. 26-31. ISBN 9788282401272.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Wilhelm von Fermor** (født 28. septemberjul./ 9. oktober 1702greg. i Pleskow, død 8. februarjul./ 19. februar 1771greg. i Nītaure) var en general i den keiserlige russiske hær.

Han startet sin militære karriere i 1720, og utmerket seg som major ved beleiringen av Danzig under Den polske tronfølgekrig i 1734. I 1736 mot tyrkerne under Den russisk-østerrikske tyrkerkrig (1736–1739). I januar 1740 ble han kommandant i Vyborg og deltok her i krigen mot Finland. Han ble en av Burkhard Christoph von Münnichs nære allierte. I 1746 ble han utnevnt til generalløytnant og formann for *Baukanzlei* og ledet slik byggingen av keiserpalasset i St. Petersburg.

I 1751 ble Fermor generalkommandant for St. Petersburg, Finland og styret av Novgorod. I 1756 vart han kommandant for en av hovedarméene under Apraksin. 

Under syvårskrigen ledet han i 1757 han en russisk styrke som erobret Memel i Øst-Preussen. I 1758 mottok han etter slaget ved Großjägersdorf kommandoen over den russiske hæren, tok Thorn og Elbing og ble innsatt som generalguvernør av Preussen.

Ved bredden av Oder, beleiret han Küstrin og møtte 25. august 1758 Fredrik den store i slaget ved Zorndorf. Her led styrkene han så store tap at han trakk seg tilbake til Polen og Preussen. 

Fermor flyttet tilbake til Polen og kjempet videre som korpsgeneral under general Saltykov i slaget ved Kunersdorf.

Etter at tsarina Elisabeth døde i 1762, ble han utnevnt av Katarina II til generalguvernør i Smolensk og medlem av Senatet, men i 1768 flytta han tilbake til sin gods i Nitau/Nītaure.

Referanser
----------

1. ↑   www.zeno.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
En **beskyttet tittel** er en betegnelse som brukes til å beskrive en profesjon, utdannelse eller lignende, og som er forbeholdt dem som oppfyller særlige kriterier som å ha bestått en bestemt eksamen eller oppnådd en offisiell godkjennelse. Særlig titler som gir inntrykk av særlige kvalifikasjoner, rettigheter eller formelle oppgaver, f.eks. innen rettsvesenet eller helsevesenet, er beskyttet i mange land. Typiske eksempler er titler som jurist/advokat og lege.

Norge
-----

Eksempler på beskyttede profesjonstitler som i praksis oppnås gjennom en lengre universitetsutdannelse (tradisjonelt betegnet embetseksamen) er lege, veterinær, tannlege og psykolog.

I tillegg er visse titler som både krever en universitetsutdannelse og kvalifikasjoner utover dette beskyttet, f.eks. er advokat en tittel jurister kan oppnå etter bestemte krav til bl.a. praksis etter fullført juristutdannelse. Gjennom helsepersonelloven er det også bestemt at titler for helsepersonell som er omfattet av autorisasjon, lisens eller spesialistgodkjenning er beskyttet, og dette innebærer en lang rekke titler for ulike yrkesgrupper med tilknytning til helsevesenet er beskyttet, herunder titler for helsepersonell som har gjennomført en spesialisering.

Andre beskyttede titler er titler med leddet sivil-, som sivilingeniør, sivilagronom og siviløkonom, som opprinnelig var høgskoleutdannelser av noe kortere omfang enn embetseksamen. Også tittelen sjøkaptein er beskyttet.

Mesterbrevordningen og tildelingen av mesterbrev gjøres i henhold til Mesterbrevloven  og gir de som har fullført utdanning utover fagbrev eller svennebrev rett til å bruke tittelen Mester.

I tillegg er mange akademiske grader beskyttet. Også tittelen professor er beskyttet gjennom universitets- og høyskoleloven.

Det finnes også godt etablerte yrkestitler som ikke er beskyttet, som arkitekt eller revisor. Derimot er statsautorisert revisor beskyttet. Arkitektbransjen har etablert en privat ordning der medlemmer av Norske arkitekters landsforbund kaller seg «arkitekt MNAL», men dette er ingen beskyttet tittel i offentligrettslig forstand.

Referanser
----------

1. ↑  «Psykolognævnet». *Ankestyrelsen* **(dansk)**. Besøkt 8. april 2022.
2. ↑  «Lov om mesterbrev i håndverk og annen næring [mesterbrevloven] - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 14. juli 2023.
Karin Ekelund som Synnøve Solbakken.
***Synnøve Solbakken*** (svensk: *Synnöve Solbakken*) er en svensk dramafilm fra 1934, i regi av Tancred Ibsen. Manuset ble skrevet av Ibsen og Torsten Flodén. Som litterært forelegg hadde de Bjørnstjerne Bjørnsons roman, *Synnøve Solbakken*, fra 1857.

Filmen ble spilt inn i Irefilms studioer i Stockholm og utendørsscenene ble filmet i Vågå. 

*Synnöve Solbakken* hadde premiere 22. oktober 1934 på kinoen *Skandia* i Stockholm. 

Romanen har blitt filmatisert ytterligere to ganger i Sverige: I 1919 og i 1957.

Handling
--------

*Torbjörn* og *Synnöve* er to barn som bor i samme dal. Hennes mor liker ikke at de leker med hverandre, fordi hans farfar drikker.

De har begge nå blitt voksne. Torbjörn ertes for sin alkoholiserte farfar. Det leder til slagsmål, noe som Synnöve vill at han skal slutte med. Under et slagsmål blir Torbjörn knivhugget i ryggen og lammet. Han ber *Synnöve* om å søke en annen mann og ikke binde seg ved en krøpling. En dag får han se sin fars vogn velte og i uroen over hvordan det har gått for ham ruser han opp for første gang siden lammelsen. Et mirakel har skjedd og han kan endelig få sin elskede.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Karin Ekelund - *Synnöve Solbakken*
* Fritiof Billquist - *Torbjörn Granliden*
* Helge Mauritz - *Knut Nordhaug*
* Gösta Gustafson - *Aslak*
* Victor Sjöström - *Sämund Granliden*
* Signe Lundberg-Settergren - *Ingeborg Granliden*
* Solveig Hedengran - *Ingrid Granliden*
* John Ekman - *Guttorm Solbakken*
* Hjördis Petterson - *Karen Solbakken*
* Justus Hagman - *Legen*
* Ulla Wessman - *Synnöve som barn*
* Nils Granberg - *Torbjörn som barn*
* Törje Reuter - *Knut som barn*

Norsk versjon
-------------

Samtidig med den svenske versjonen ble det gjort en norsk versjon, hvor Karin Ekelund ble erstattet av Randi Brænne.

Kilder
------

* *Synnöve Solbakken* (1934) i Svensk Filmdatabas

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Synnöve Solbakken* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Synnöve Solbakken* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Synnöve Solbakken* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
***Operasjon Blodsprøyt*** er en norsk kortfilm fra 1966 regissert av Bredo Greve. Manus er skrevet av Kjell Billing og Bredo Greve. Filmen er preget av svart humor, inspirasjonen kom fra polsk kortfilm generelt og Roman Polańskis *Dwaj ludzie z szafą* («To menn og et skap», 1959) spesielt. Filmen er produsert hos Norsk Film AS.

Kortfilmens tittel er en direkte referanse til datidens militærkomedier, eksempelvis *Operasjon Løvsprett* og *Operasjon Sjøsprøyt*.

Om filmen
---------

*Operasjon Blodsprøyt* går i opposisjon til militærkomediene, Bredo Greve ville ikke lage underholdning, tvert i mot avkler han
militæret og krigens grusomheter gjennom sterk effektbruk. Poeten Jan Erik Vold spiller en forvirret mann, som desperat forsøker å kvitte seg med et kvinnelik. Greve retter sin meta-kritikk både mot det moderne, fremmedgjorte urbane samfunn og bruken av vold som underholdning.
Flere markante filmfolk og personer fra Club 7-miljøet deltok i filmens produksjon. *Operasjon Blodsprøyt* ble svært mye spilt på Club 7 utover 1960- og 70-årene.

Referanser
----------

1. ↑  Iversen Gunnar.2011. Retrospektiv : film- og videokunst i Norge, 1960-90. Oslo : Atopia, s 69-72
2. ↑  Førland, Tor Egil. 1998. Club 7. Oslo:Pax

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Operasjon Blodsprøyt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Operasjon Blodsprøyt* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Kyrre Lien** (født 1990) er en norsk fotograf, bosatt i Oslo. Han vant Årets bilde 2014 i Norge. 

Lien startet karrieren som 16-åring med politiradio og sykkel, og solgte bildene han tok til aviser. I nyere tid har han blant annet jobbet for *VG*, Scanpix, *Aftenposten* og *The New York Times*, og har gjennomført en bachelor i fotojournalistikk fra Høgskolen i Oslo og Akershus. 

Siden 2011 har Lien vunnet flere priser for sine fotografier både i Norge og internasjonalt.[] Den største utmerkelsen kom da han vant Årets Bilde 2014 i Norge for et bilde fra Gaza der tre barn henger opp tepper for å skjule krigsruinene utenfor soverommet sitt. Det samme bildet vant også 1. pris i kategorien «nyhet enkeltbilde».

I 2017 ble Lien trukket fram som én av Europas fremste nyskapere under 30 år i mediebransjen i en kåring av magasinet Forbes. Det ble lagt vekt på hans arbeid fra Øst-Ukraina, Gaza og Burma, samt bruk av innovativ fototeknikk som 360-graders video.

Referanser
----------

1. ↑  Anders Fjellberg (19. april 2012). «Norske Kyrre (21) hylles av Google». Dagbladet. Besøkt 24. mars 2015.
2. ↑  «Årets bilde». Besøkt 24. mars 2015.
3. ↑  «Oslo-fotograf Kyrre Lien på prestisjeliste med Hollywood-stjerner og suksessgründere». *Aftenposten*. Besøkt 18. januar 2017.
4. ↑  «30 Under 30 Europe 2017: Media». *Forbes*. Besøkt 18. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Kyrre Liens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**.357 Remington Maximum**, også kjent som **.357 Maximum** or **.357 Max**, er en supermagnum-pistolpatron opprinnelig utviklet av Elgin Gates som villkattpatronen *.357 SuperMag*. .357 Maximum ble innført som en kommersiell patron i 1983 gjennom et samarbeid mellom Remington og Ruger for bruk i Ruger Blackhawk. Kort tid etterpå lanserte også Dan Wesson, Thompson/Center Arms og United Sporting Arms våpen kamret for .357 Maxiumum.

.357 Maximum ble utformet med bakgrunn i .357 Magnum, men med hylsen forlenget 7,6 mm (0,3 tommer). Et våpen kamret for .357 Maximum kan derfor skyte både .357 Magnum, .38 Special, .38 Long Colt, og .38 Short Colt.

.357 Maximum var hovedsakelig ment til metallsilhuettskyting, men grunnet høy hastighet og energi er den også egnet til en del forskjellige jaktformer. SAAMI har angitt et makstrykk på 280 MPa (40 000 psi).

Til tross for høy ytelse har de fleste revolverprodusenter gått bort fra patronen, ettersom voldsomme stikkflammer førte til slitasje på toppen av revolverrammen. Dette problemet oppstod hovedsakelig med lette 7 og 8 grams kuler (110 og 125 grain). Enkeltskudds-pistoler og -rifler (som f.eks. Thompson/Center Contender) er fortsatt tilgjengelig i .357 Maximum, og patronen er fortsatt populær blant hjemmeladere. Nye tomhylser produseres fortsatt av Remington og Starline.

Ytelse
------

| Kulevekt | Hastighet | Energi |
| --- | --- | --- |
| 10,2 g (158 gr) | 556 m/s (1 825 ft/s) | 1584 J |
| 12 g (180 gr) | 470 m/s (1 550 ft/s) | 1300 J |

Bilder
------

* Fra venstre: .357 Maksimum og .357 Magnum.Fra venstre: .357 Maksimum og .357 Magnum.

Se også
-------

* 9 mm-kaliber
* Liste over pistolpatroner

Referanser
----------

1. ↑  «Max Chamber Pressure - SAAMI Specs» **(engelsk)**. The Los Angeles Silhouette Club. Besøkt 6. april 2024.
2. ↑  «SAAMI Maximum Average pressures (PSI)» **(engelsk)**. Castpics and Reloaders Reference Online. 31. januar 2007. Besøkt 6. april 2024.
3. ↑  Barnes, Frank C. Skinner, Stan, red. *Cartridges of the World* **(engelsk)** (11 utg.). Iola, Wisconsin: Gun Digest Books. s. 327. ISBN 0-89689-297-2.
4. ↑  «357 Maximum Brass (Small Rifle primer)» **(engelsk)**. Starline. Besøkt 6. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The .357 Remington Maximum hos chuckhawks.com
*Portara*, inngangen til et aldri fullført Ariadnetempel på Naxos er plassert der Ariadne i henhold til myten skal ha blitt forlatt.
***L'Arianna*** er en opera av Claudio Monteverdi med libretto av Ottavio Rinuccini.

Historikk
---------

Operaen ble uroppført i Mantova 28. mai 1608 i anledning forlovelsesfesten til prins Francesco IV av Gonzaga og prinsesse Margarete av Savoie. Det eneste som er bevart av musikken er den berømte *Lamento d'Arianna* («Ariadnes klage»).

Handling
--------

Begynnelsen på *Lamento d'Arianna* («Ariadnes klage»).
Handlingen er basert på den hellenske myten om minoerprinsessen Ariadne og elskeren Thesevs, som hun hjalp til å unnslippe labyrinten etter at han hadde drept Minotauren på Kreta. 

Etter at Ariadne våkner på Naxos og finner ut at Thesevs har forlatt henne, ønsker hun bare å ende sitt liv i bølgene. Hun blir reddet, men er så fortvilet at hun ikke klarer å være takknemlig. Utrøstelig stemmer hun i sin klagesang: *Lasciatemi morire* («la meg dø»). «Ariadnes klage» gir et pregnant uttrykk for sorg og forlatthet, og ble svært populær over hele Italia.

Andre operaer
-------------

Det er skrevet en mengde operaer over Ariadne-myten, eksempler er:

* Georg Friedrich Händel, *Arianna in Creta* (libretto utarbeidet med utgangspunkt i Pietro Pariatis utkast *Arianna e Teseo*; London, 1734)
* Francesco Feo, *Arianna* (Torino, 1728)
* Nicola Porpora, *Arianna e Teseo* (Pietro Pariati; Wien 1714)
* Giuseppe de Majo, *Arianna e Teseo* (opera seria, libretto av Pietro Pariati , 1747, Napoli)
* Richard Strauss, *Ariadne auf Naxos* op.60 (uroppført 25. oktober 1912 i *Kleines Haus des Hoftheaters* i Stuttgart)

Litteratur
----------

* Gerhart von Westerman og Karl Schumann: *Knaurs Opernführer*, Droemersche Verlagsanstalt Th. Knaur Nachf. utgave november 1969

Eksterne lenker
---------------

* (en) L’Arianna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Fritt tilgjengelige noter av «Ariadnes klage» i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Fana folkehøgskule** er en frilynt folkehøgskole på Milde i Bergen kommune. Milde ligger igjen i Ytrebygda bydel, som tidligere var del av Fana kommune, derav navnet på skolen. Skolen tar årlig imot vel 100 elever og eies av Nord- og Midthordland Høgskulelag (NMH). Skolen ble etablert i 1915 og er bygd opp rundt Store Milde hovedgård fra 1700-tallet.

Skolens tidlige historie
------------------------

Da skolen på Milde åpnet dørene for det første kullet i oktober 1915 fikk endelig nordre og midtre del av Hordaland sin egen folkehøgskole. Hardanger hadde fått Lofthus folkehøgskole i 1912 og Sunnhordaland fikk folkehøgskole på Halsnøy kloster i 1914. Den eldste skolen i distriktet var Lars Eskeland sin Voss folkehøgskule som hadde vært i kontinuerlig drift siden 1895. Alle disse skolene var en del av den grundtvigianske skoletradisjonen som startet med Sagatun på Hamar i 1864.

Skolens første styrer var Martin Birkeland. Han var målmann, og i de første årene var målsaken viktig på skolen. Dette var helt i tråd med Grundtvigs tanker om viktigheten av folkemålet. Han så på folkemålet som det redskapet ungdom trengte for å tilegne seg kunnskap som kunne bli deres egen, om sitt eget opphav og muligheten for å åpne seg for verden. 

En annen viktig ting for Fana folkehøgskole i de første årene var de frilynte ungdomslagene. Fram til 1940 hadde mange av elevene bakgrunn fra frilynte ungdomslag og kom fra bondemiljøet.

Skolebygningene
---------------

Skolen er bygd opp rundt Store Milde hovedgård fra 1700-tallet. 

Internatene på skolen (Vestfløyen) ble tegnet av arkitekt Ole Landmark i 1915 og oppført i 1917. De ble senere utvidet i 1923 og et nytt internatbygg (Østfløyen) kom til i 1939. 

Undervisningsbygget og det tredje internatet (Nordfløyen) ble tegnet av arkitektene Jon og Claus Lindstrøm og åpnet i 1967.

Rektorer på Fana folkehøgskule
------------------------------

* Martin Birkeland (1915-1949)
* Kristian Bakke (1950-1971)
* Tor Stallvik (1971-1980)
* Haakon Smedsvig Hanssen (1980-1983)
* Harald Lyngtun (1983-1985)
* Kåre Borge (1985-1999)
* Knud Jørgen Holck (1999-2008)
* Dagfinn Eggen (2008-2013)
* Kari H. Birkeland (2013-2018)
* Tore Haltli (2018-

Linjer på Fana folkehøgskule skoleåret 2023-2024
------------------------------------------------

* Billedkunst
* Analog foto
* Psykologi
* Musikk - band og turné
* Spillutvikling

Kjente elever og lærere
-----------------------

Lyrikeren Aslaug Låstad Lygre, som er forfatteren bak teksten til Geir Tveitts "Vi skal ikke sova bort sumarnatta", var elev på Fana folkehøgskule i 1927. En annen tidligere elev er skuespilleren og sangeren Bjarte Hjelmeland som gikk på Fana folkehøgskule i 1990. 

Den norske forfatteren Jostein Gaarder arbeidet på denne skolen som lærer i flere år.

Referanser
----------

1. ↑  *Vokster på gamal grunn*. Store Milde. 1990. ISBN 82-992174-0-7.
2. ↑  «*Jostein Gaarder*, aschehoug.no. Besøkt 7. april 2015». Arkivert fra originalen 13. april 2015. Besøkt 6. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Skolens nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Aarup** er en by på vest-Fyn med et innbyggertall på 3 209 (2023). Byen ligger i Assens kommune i Region Syddanmark, ca. 23 kilometer vest for Odense og 37 kilometer øst for Middelfart. 

Aarup oppstod som stasjonsby, da det på 1860-tallet blei anlagt jernbane over Fyn. I byen ligger Aarup kirke og den nå nedlagte Aarup Mølle. 

Aarup var inntil 2007 en del av Aarup kommune, men etter kommunalreformen i 2007 hører den til Assens.

En stor arbeidsplass er Dan-Foam, som produserer TEMPUR-madrasser. Totalbanken, en lokalbank for vest-Fyn, har hovedkontor i Aarup. Det samme gjelder det lokale busselskapet Handybus.

Galleri
-------

* JernbanestasjonenJernbanestasjonen
* Aarup mølleAarup mølle

Referanser
----------

1. ↑  
«Tabel BY1: Folketal 1. januar efter byområder, landdistrikter, alder og køn» **(dansk)**. Danmarks Statistik: Statistikbanken. Besøkt 6. april 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Purreløk**, også kalt **purre**, er en storvokst, toårig plante som ikke danner normal løk, men har lange bladskjeder og lange smale flate blad som er næringsrike.
Planten stammer fra *Allium ampeloprasum* som vokser vilt i middelhavslandene, og har blitt dyrket så langt tilbake som oldtiden.
Purre er svært hardfør og kan dyrkes i hele Norge. Vokser best i godt gjødslet og kalket jord.  

Purre er svært smaksrik og benyttes i grønnsaksuppe, betasuppe, purreløksuppe og mange andre retter.

Purre er rik på jern, karoten og C-vitamin, fremst i de grønne delene.

I Norden vokser også purre vilt, det er funnet 66 forskjellige kloninger av purre hittil.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *purreløk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Allium ampeloprasum Porrum Group* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC **·** BBC Things
 |
Utsikt over Haga fra Skansberget mot Hagakirkens tårn.
Inngangsdøren til Haga Nygata 26-28.
**Haga** er en bydel i sentrum av Göteborg. Den inngår sammen med kvarteret Pustervik i primærområdet Haga, et av ni primærområder i bydelsnemndområdet Majorna-Linné. Bydelen har et areal på 31 hektar, beliggende mellom Järntorget i nordvest, Hagakyrkan i nordøst og Skanstorget ved foten av Skansen Kronan i sørøst.

Navnet Haga er en lokal flertallsform som viser til de hager og beplantninger som omga den eldste bebyggelsen. Første skriftlige omtale av navnet er fra 1637, da med stavemåten «Hagen». 25. oktober 1647 underskrev dronning Christina en forordning der Haga omtales som «en *malm* eller forstad». Magistraten i Göteborg ønsket at stedet ble lagt til Stigeberget, «*hwarest fiskiare och båtkarlar sampt andre daglönare kunne bo, de där skole sittia närmast siön, skeppen och hampnen*».

I Haga ses mange «landshövdinghus», en arkitektur som kjennes bare fra Göteborg. Det er et treetasjes bygg med første etasje i stien og de to øverste av tre. Pga brannfare ble det etter 1854 forbudt å bygge trehus høyere enn to etasjer, med når kjelleretasjen ble bygget som førsteetasje i stein eller mur, fikk man et landshøvdinghus. Først ble ikke denne nye hustypen godtatt som lovlig, men *länsstyrelsen* («landshøvdingen») ga sin tillatelse, først i Annedal sør for Haga i 1875. Snart ga resten av byen etter, og denne hustypen fremstod som en rimelig komfortabel arbeiderbolig, bygd i stort antall helt frem til slutten av andre verdenskrig, ikke minst i Haga.

Haga var kjent som en bydel med lav boligstandard, bohemliv, restauranter og klubber. På 1970-tallet ble det vedtatt å sanere bort «slummen» i Haga, selv om 70 % av beboerne ønsket at området skulle oppgraderes i stedet for å rives, og trass i at både Göteborgs historiska museum og Riksantikvarien ville ha bydelen vernet for sin kulturhistoriske verdi. I dag står bare en femdel av den eldre bebyggelse tilbake. Likevel ble mange boende, og Haga i dag er et ettertraktet boligmiljø som regnes som et landemerke i Göteborg.

Skraphandlerne i SVTs *Albert og Herbert* hadde sin virksomhet på Skolgatan i Haga. I 2015 brant imidlertid stallen deres ned i en storbrann.

Referanser
----------

1. ↑  Ingrid Martens Holmberg: *På stadens yta* (s. 95)
2. ↑  «Landshøvdingshus», *Byggekunst* nr 1/1979 (s. 43)
3. ↑  «Haga lever!» - dokumentarfilm fra 1982
4. ↑  Robert Nilsson: «Storbrannen i Göteborg var i Alberts og Henriks stall», *Aftonbladet* 18. juli 2015]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |