recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kverneland 4-skjærs vendeplog
Kverneland Taarup slept skiveslåmaskin
**Kverneland Group** er et internasjonalt selskap som utvikler, produserer og distribuerer landbruksredskaper, elektroniske løsninger og digitale tjenester til bondesamfunnet. Kverneland Group tilbyr en rekke jord- og såutstyr, fôr- og balleutstyr, spredning, sprøyting, elektroniske løsninger og digitale gårdstjenester for landbrukstraktorer og redskaper.

**Selskapets historie**

Kverneland Group ble etablert av Ole Gabriel Kverneland i 1879. Det ble et aksjeselskap i 1894 og var på 1920-tallet blitt Norges største leverandør av landbruksprodukter, spesielt innen ploger. Kverneland forble en familieeid virksomhet frem til selskapet ble notert på Oslo Børs i 1983. Siden midten av 1990-tallet har Kverneland Group ekspandert gjennom oppkjøp av andre produsenter av landbruksredskaper.

Merker kjøpt opp av Kverneland Group inkluderer Underhaug ballepakkere, Taarup Maskinfabrik skiveklippere og høyverktøy, Maletti rotorharver, Maschinenfabrik Accord såmaskiner, Dutch Greenland Group gjødselspredere og gressproduktmaskineri og RAU marksprøyter. I 2008 ble merkenavnene Taarup, Accord og RAU avviklet og erstattet av Kverneland-navnet i hele produktspekteret.

I 2010 dannet Kverneland Group et langsiktig joint venture med Gallignani s.p.a. med en ny serie rundballepresser (fast og variabelt kammer), pakkere og en ny serie trommelklippere. I 2011 åpnet Kverneland Group et nytt monteringsanlegg i Daqing, Kina. I 2012 kjøpte Kubota Corporation, Kverneland Group. Kverneland Group ble avnotert fra Oslo Børs i mai 2012.

Selskapets hovedkontor ligger i Klepp, i tettstedet Kvernaland. Kverneland Group sysselsetter omtrent 2550 personer over hele verden, de fleste av dem i Europa. Kverneland Group eier redskapsmerkene Kverneland og Vicon.

Kverneland Groups fabrikker er lokalisert i Norge, Danmark, Tyskland, Frankrike, Nederland, Italia, Russland og Kina. Konsernet har egne salgsselskaper i 17 land og eksporterer til ytterligere 60 land.

Referanser
----------

1. ↑  «We are Kverneland Group». *ien.kvernelandgroup.com*. Besøkt 6. desember 2022.
2. ↑  «Kubota Global Site». *Kubota Global Site* **(engelsk)**. Besøkt 6. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Kverneland Group hjemmesider Besøkt 17. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
1. nov. 1969 i København: Tore Vik scorer, men Danmark vant 67-55
**Tore Vik** (født 15. mai 1947 i Oslo) er en norsk tidligere basketballspiller. Han var den første som spilte 25 landskamper i basketball for Norge.

Han er oppvokst på Eiksmarka i Bærum, og tok realartium på Eikeli gymnas i 1966.

Han ble tatt ut på Norges aller første landslag - til Nordisk mesterskap i København i påsken 1966. Han spilte derefter samtlige landskamper til desember 1970, og fikk som førstemann overrakt NBBFs premie for oppnådde 25 landskamper. Han takket efter dette nei til videre landslagsspill.

Han spilte på nasjonalt toppnivå i perioden 1964-1974. Som spiller for Bærum Basketballklubb ble han seriemester i 1968 og Norgesmester i 1972, 1973 og 1974. I studietiden spilte han for NTHI i Trondheim, som tok sølv i NM 1970 og sølv i 1. div. 1969, 1970 og 1971.

Han ble autorisert B-dommer i 1965 etter å ha fullført Norges første dommerkurs. Han var aktiv dommer i seriekamper parallelt med egen spillerkarriere. Han var formann i Bærum BBK 1967-68 og deltok på stiftelsesmøtet for Norges Basketballforbund i januar 1968. Han ble utnevnt til æresmedlem i NTHI 1971. Han var formann i Snarøen BBK 1985-1993 og i Eikeli-Bærum BBK 1985 (EB-85) 1993-1995. Vik var leder av fondstyret i Oslo og Akershus Basketballkrets 1997-2003. Han var trener og lagleder for aldersbestemte guttelag i EB-85 i perioden 1985-1993.

Vik er utdannet sivilarkitekt fra NTH 1972.[] Han avsluttet sin yrkeskarriere i 2013 som prosjektdirektør og stedfortredende daglig leder i eiendomsutviklingsselskapet Profier AS i Asker. Han er eldre bror til basketballspiller Pål Vik.[]

Referanser
----------

1. ↑

Kilder
------

* *Bærum Basketballklubb 10 år 1963-1973*, utgitt 1. mai 1973.
* NBBFs meldingsblad "Basketball" div. utgaver 1965 - 1985
Manado sett fra luften
**Manado** er en by i provinsen Nord-Sulawesi på Sulawesi i Indonesia. Innbyggertallet anslås (2005) til 451 900. Byen er delt i fem distrikter: Wenang, Sario, Malalayang, Molas og Mapanget.

Det nederlandske ostindiske kompani bygget et fort i Manado i 1658. Den javanesiske prins Diponegoro ble sendt i eksil til Manado av nederlenderne i 1830. Den engelske biologen Alfred Wallace besøkte Manado i 1859 og priste dens skjønnhet. Byen ble sterkt ødelagt under annen verdenskrig og ble bombet på nytt i 1958 av det indonesiske luftvåpen. 

Manado er et viktig turistmål og innfallsporten for viderereise av dykkere som vil til andre destinasjoner i provinsen Nord-Sulawesi, som øya Bunaken ikke langt fra byen. Andre reisemål i området er i Tondanosjøen og Lokonfjellet.

Kilder
------

* (no) Manado i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Mountain Safety Research** eller **MSR** er en amerikansk produsent av utstyr til camping og friluftsliv, og lager for eksempel turbrennere, vannfiltre, fjellklatreutstyr, truger og telt. Hovedfokuset til MSR var i lang tid teknisk utstyr med lav vekt, men de har i dag et bredt spekter av utstyr fra nybegynnere til profesjonelle fjellklatrere. Hovedkontoret ligger i Seattle, Washington og eies av Cascade Designs.

Historie
--------

MSR startet som et nyhetsbrev i 1969 som dekket emner rundt fjellklatring og sikkerhet.

I 1973 utviklet Larry Penberthy (1916-2001) turbrenneren *MSR Model 9*, et design som var relativt effektivt i kaldt vær. Denne brukte flytende brensel, og var bygd opp med en trykksatt drivstofftank som en separat del fra brenneren. Brenneren hadde også en ny type vindskjerm.

Penberthy konstruerte også en isøks som var ment å grave seg ned i isen bedre. Penberthy var også den første som introduserte isøkser med metallskaft, som siden har blitt bransjestandard og har erstattet det tradisjonelle treskaftdesignet.

I 1981 ble MSR kjøpt opp av Recreational Equipment, Inc. I 2000 ble MSR slått sammen med Edgeworks, som var produsenten av telt med merkenavnene *Moss*, *Walrus* og *Armadillo*. Kort tid etterpå ble disse merkene avviklet, og alle telt produsert av selskapet ble markedsført som MSR. I august 2001 ble MSR kjøpt opp av Cascade Designs.

* MSR WindPro turbrenner med varmereflektor og vindskjerm.MSR WindPro turbrenner med varmereflektor og vindskjerm.
* En MSR propan/isobutan gassbeholder (rød) brukt sammen med en gassbrenner fra et annet merke (Snow Peak Giga Power).En MSR propan/isobutan gassbeholder (rød) brukt sammen med en gassbrenner fra et annet merke (Snow Peak Giga Power).
* Pre-varmer MSR Whisperlite InternasjonalePre-varmer MSR Whisperlite Internasjonale

Referanser
----------

1. ↑  «A Brief History». MSR. Arkivert fra originalen 13. juli 2018. Besøkt 12. juli 2018.
2. ↑  «Timeline». MSR corporate website. Arkivert fra originalen 31. januar 2008. Besøkt 4. august 2008.
3. 1 2  Mapes, Lynda V. (4. desember 2001). «Inventor, mountaineer Larry Penberthy dies». *The Seattle Times*. Besøkt 4. august 2008.
4. ↑  Virgin, Bill. «REI sells outdoor-gear maker». Besøkt 22. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Gull | Ekstralekene 1906 i Athen |  Lagkonkurranse |
| Sølv | OL 1908 i London |  Lagkonkurranse |
| Bronse | OL 1912 i Stockholm |  Lagkonkurranse |
| Sølv | OL 1920 i Antwerpen |  Lagkonkurranse |

**Peter Hol** (født 19. mars 1883 i Oslo, død 22. juni 1981 i Winnipeg, Canada) var en norsk turner og fotballspiller. Han representerte klubbene Christiania Turnforening og Odd i Skien. Han bosatte seg senere i Canada, hvor han levde til sin død, 98 år gammel.

Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det laget som vant Norges første OL-gull gjennom historien. Det ble først arrangert en kvalifiseringskonkurranse i Oslo, der 21 av de 30 deltakerne kvalifiserte seg til å delta i olympiaden.

Senere deltok han i OL 1908 i London, der det norske laget fikk sølv i lagkonkurransen i turn. I OL 1912 var han med og vant bronse i lagkonkurranse (svensk system), og OL 1920 var han på det norske laget som vant sølv. I denne olympiaden fikk han også 14.-plass i den individuelle mangekampen.

På nasjonalt nivå har han NM-gull fra 1907, 1911 og 1914. Hol ble dessuten norgesmester i fotball for Odd i 1903, 1904 og 1905.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Gymnastikk- og Turnforbund – Norgesmestre[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Hol – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Peter Hol – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Peter Hol – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Peter Hol – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Peter Hol – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Aspfjorden** (lokalt *Ospfjorden*, lulesamisk: *Esmevuodna*), er en fjordarm av Sørfolda i Sørfold kommune i Nordland som strekker seg 3,5 kilometer i nordøstlig retning fra innløpet mellom Aspenes i nord og Kvarvshaugen i sør.

Fra det 1,7 kilometer brede innløpet smalner fjorden gradvis innover til om lag 650 meter midtfjords. Det 480 meter høye Aspenesfjellet ligger på nordsiden mens Innerfjellet (246 moh.) ligger i den indre delen på sørsiden mens den ytre delen preges av åslandskap. I fjordbunnen har Aspfjordelva, som kommer ned fra Ospfjorddalen, sitt utløp.

En kort trasé av E6 passerer fjordbunnen mellom Kalviktunnelen og Aspfjordtunnelen hvor Aspfjord-gårdene ligger. Lokale veier går langs nordsiden til Aspenes og til Kvarv-grendene på sørsiden.

Se også
-------

* Kvarv kraftverk

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Mål gjort ved hjelp av Statens kartverks Norgeskart.no.
2. ↑  Mens eneste offisielle skriveform på fjorden og elva har forstavelsen *Asp*, har dalen forstavelsen *Osp* som eneste offisielle skriveform.

Referanser
----------

1. 1 2  Aspfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
Mountain Time (MT) er vist ved det grønne feltet litt til venstre for midten
**Mountain Time** (MT) er navnet som benyttes i USA og Canada på tidssonen hvis normaltid ligger 7 timer bak UTC, altså UTC-7. Klokketiden i denne tidssonen er basert på den 105te meridianen vest for Greenwich. Mer spesifikt viser **Mountain Standard Time** (MST) til normaltid/vintertid (UTC-7), mens **Mountain Daylight Time** (MDT) viser til sommertid (UTC-6). I Mexico kalles tidssonen *tiempo de la montaña* eller *zona Pacífico*.

Navnet «Mountain Time» er valgt fordi nesten hele Rocky Mountains, som strekker seg fra nordlige Canada til New Mexico, befinner seg i denne tidssonen.

I Canada brukes tidssonen i Alberta, Nordvestterritoriene (bortsett fra Tungsten), mesteparten av Kitikmeot-regionen i Nunavut, deler av østre Britisk Columbia, samt en liten del av Saskatchewan rundt byen Lloydminster.

Delstater i USA med denne tidssonen er Arizona, Colorado, Montana, New Mexico, Wyoming, Utah, sørlige deler av Idaho, nordlige deler av Oregon, sørvestlige deler av Nord-Dakota, vestlige deler av Sør-Dakota, vestlige deler av Nebraska, samt et par fylker i Kansas, Texas og Nevada.

Arizona bruker ikke sommertid, så delstaten benytter MST hele året.

I Mexico brukes tidssonen i delstatene Baja California Sur, Chihuahua, mesteparten av Nayarit, Sonora, Sinaloa og 3 av 4 øyer i Islas Revillagigedo. Sonora bruker ikke sommertid, så delstaten benytter MST hele året.

Mountain Time ligger en time foran Pacific Time og en time bak Central Time.

| Tidssoner i Nord-Amerika |
| --- |
| UTC-soner | UTC−10 | UTC−9 | UTC−8 | UTC−7 | UTC−6 | UTC−5 | UTC−4 | UTC−3.30 | UTC−3 | UTC−2.30 | UTC−2 |
| Navn | Hawaii–Aleutian Standard | Alaska Standard | Pacific Standard | Mountain Standard | Central Standard | Eastern Standard | Atlantic Standard | Newfoundland Standard | Saint Pierre and Miquelon Standard | Newfoundland Daylight | Saint Pierre and Miquelon Daylight |
| Hawaii–Aleutian Daylight | Alaska Daylight | Pacific Daylight | Mountain Daylightikke Arizona og Sonora | Central Daylight | Eastern Daylight | Atlantic Daylight |
Origo Gentis Langobardum
Den langobardiske jernkrone
**Rodoald** (*Rodwald*), død 653, var konge i Det langobardiske kongerike fra sin fars død i 652 til han selv ble drept fem måneder senere.

Langobardene
------------

Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok *Germania* fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere. På Rodoalds tid var de etablert som herskere over store deler av Italia i det vakuum som hadde oppstått etter Vest-Romerrikets fall på 470-tallet og østgoternes knusende nederlag rundt 550.

Rodoalds liv
------------

Rodoald var sønn av den tidligere kong Rothari og ble innsatt som konge over langobardene etter hans død i 652. Ifølge historikeren Paulus Diaconus ble Rodoald drept etter kort tid av ektemannen til en kvinne han hadde et forhold til. Paulus Diaconus hevder at Rodoald giftet seg med enken etter Rothari – sin egen stemor Gundeberga, men dette anses som en tvilsom opplysning.

Rodoald bekjente seg til arianismen, en kristen trosretning som var utbredt blant germanske folk. Etter hans død ble Aripert I valgt til konge med støtte fra den katolske kirken som bekjempet arianismen.

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på engelsk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p67230.htm#i672295[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Tacitus, *Germania*, kap 40
5. ↑  Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, IV:47

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rothari** | **Konge av langobardene**(652–653) | Etterfølger:**Aripert I** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Mounted games
**Mounted Games** er stafett på ponniryggen utført i høy fart og med høy presisjon. Det konkurreres i lag på 4-5 ryttere, par og individuelt. Hver av rytterne skal igjennom en øvelse (race). Gjør de feil må rytteren rette opp denne før nestemann kan ri ut. 

Sporten har sin opprinnelse fra England da H.R.H Prins Phillip etterlyste en konkurranseform for barn som ikke krevde dyre og renrasede ponnier. Den første konkurransen ble gjennomført under Horse of The Year Show i 1957 og siden den gang har sporten lokket til seg mange ivrige ryttere.
Mounted Games kom til Norge i 1999 og foreningen IMGAN (International Mounted Games Association Norway) ble dannet. Foreningen ble i 2013 en gren under Norsk rytterforbund. Det som startet som en liten sport med få utøvere har utviklet seg kraftig de siste årene og den er fortsatt i jevn vekst.

Alle ryttere må stille med banebyggere og linjedommere, miljøet er slik at du lett kommer inn i oppgavene som må utføres.

Internasjonale konkurranser
---------------------------

Mounted Games-miljøet er preget av mye sosial omgang og vennskap på tvers av landegrensene. Hvert år sender Norge ut lag til å delta på flere internasjonale konkurranser i forskjellige land, enten på egne ponnier eller på lånte. Landslaget deltar under EM, VM, nordisk og nordeuropeisk mesterskap, de senere år med gode resultater. Under VM i Belgia i 2007 klarte Norge for første gang å kjempe seg til en plass i A-finale og endte på historisk 8.-plass, mens i 2008 gikk det av stabelen i Australia, og der kom Norge til en B-finale.

I 2013 ble EM avholde i Irland og det norske open laget var en hårsbredde unna A-finale.

Mounted Games i Norge
---------------------

I løpet av en konkurransesesong blir det arrangert en rekke konkurranser for rytterne, derav Norgesmesterskap i lag, par og individuelt.

### Lag

Det er lag fra hele østlandsområdet som stiller, Moss, Sarpsborg og omegn, Hurum, Nes og Arendal. Anla er i oppstartsfasen, det samme er Hadeland. Norgesmester i 2013 var Hurum, med Christina Ødeskaug, Maiken Rønningen, Anne-Grete Jarlset, Henriette Johansen og Lillann Akselsen.

### Par

Det er stadig utskiftning når det gjelder par-partnere, men noen ryttere som kan skilte med flere topplasseringer i dette mesterskapet er Lene Graver, Maren Lande, Lillann Akselsen og Karen Sæther Houge. Norgesmester 2013 ble Lene Graver og Lillann Akselsen fra Hurum.

### Individuelt

I løpet av årene er det Lene Graver, Kaja Lande, Maren Lande, Lillann Akselsen og Line Hilmersen som har tatt gull i individuelt. Norgesmester 2013 ble Henriette Johansen fra Hurum.

Eksterne lenker
---------------

* Link til konkurranseinfo og regler
Manama.
**Manama** (arabisk: المنامة Al-Manāmah) er hovedstaden i den arabiske øystaten Bahrain. Byen ligger nordøst på øya Bahrain. Byen er den største byen i landet med et innbyggertall på omtrent 150 000, noe som utgjør omtrent en tiendedel av landets befolkning. 

De eldste historiske tekster som byen er beskrevet i er fra 1345. Byen ble tatt av portugisere i 1521 og av persere i 1602. Etter dette har byen vært under kontroll av Al-Khalifa-dynastiet siden 1783. I 1971 ble byen hovedstad i den uavhengige staten Bahrain.

Landets høyeste bygninger, Bahrain World Trade Center, ligger i byen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Manama – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Manama – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Aspidytidae** er en liten familie av biller som ble oppdaget så sent som i 2002. Foreløpig er det funnet to arter, én i Sør-Afrika og én i Shaanxi-provinsen i Kina. Disse billene kryper omkring på steiner som blir oversprutet av fossefall eller strittflytende elver, et såkalt hygropetrisk habitat.
Billene er middels store (7–8 mm), mørke med oval kroppsform. Antennene er trådformede, nokså korte, med et karakteristisk svært kort (ringaktig) andre ledd. De kan ligne noe på vannkalver men skiller seg fra disse på at beina ikke i det hele tatt er utviklet for svømming. Beina er nokså korte, med kraftige lår og legger, og slanke fotledd. Leggene har kraftige sporer. Larvene er foreløpig ukjente og man vet ganske lite om biologien til disse sjeldne billene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Adephaga
		- Familien **Aspidytidae**
			* ***Aspidytes niobe*** Ribera, Beutel, Balke & Vogler, 2002 – Sør-Afrika
			* ***Aspidytes wrasei*** Balke, Ribera & Beutel, 2003 – Kina

Kilder
------

Ribera, I. Beutel, R.G. Balke, M. og Vogler, A.P. 2002. Discovery of Aspidytidae, a new family of aquatic Coleoptera. *Proceedings of the Royal Society, London*, 269: 2151-2157.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aspidytidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Aspidytidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aspidytidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Aspidytidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aspidytidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aspidytidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

*Aspidytes wrasei*:
**7,65 × 21 mm Luger** også kjent som **7,65 Parabellum** er en tysk patron for pistol.

Historie
--------

Den ble introdusert i 1898 av den tyske våpenfabrikanten *Deutsche Waffen und Munitions Fabriken* (**DWM**) for deres nye pistol Pistole-Parabellum (Luger). Designerne var Georg Luger og Hugo Borchardt, som laget den ut ifra 7,65 x 25 mm Borchardt patronen mens de arbeidet hos DWM.

Bruk
----

Patronen ble ganske raskt erstattet i den tyske Lugeren av 9 x 19 mm Luger patronen, da hylsehalsen ble utvidet til å kunne ta et 9mm prosjektil. I det militære i Sveits brukte de patronen fra rundt 1906 til slutten av 1940-tallet i sin Luger. Finland kjøpte 8000 Lugerpistoler i kaliberet i 1923, og kalte den for M/23. Patronen ble også brukt i mindre utstrekning i maskinpistolen MP34.

Andre navn
----------

Patronen går også under navnene:

* .30 Luger
* 7,65mm Luger
* 7,65mm Parabellum
* 7,65x21mm

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. ↑  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 499-500. ISBN 8291361045.

Kilder
------

* Barnes, Frank C *CARTRIDGES OF THE WORLD* 3de utgave, s. 153, 177 1972 Digest Books, ISBN 0-695-80326-3
**Salem** (tamilsk  சேலம், IPA: [ ˈseːlʌm]) er en by i den indiske delstaten Tamil Nadu. Den ligger i innlandet og er omgitt av fjell, og ligger omtrent 300 km sørvest for delstatshovedstaden Chennai. Salem er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn. I folketellinga i 2001 hadde Salem 693 236 innbyggere, hvilket gjorde byen til Tamil Nadus femte største by.

Salem er en av den indiske tekstilindustriens viktigste byer. Den er også kjent for sitt stålverk, drevet av *Steel Authority of India*. En annen viktig næring i byen er turisme. Salem brukes blant annet som base for turer til de nærliggende Yercaud-fjellene, som er særlig populære på grunn av det kalde fjellklimaet. Infrastrukturen i regionen er relativt godt utvikla. Salem har en egen lufthavn, men det er ingen faste flyruter fra flyplassen.

Navnet kommer mest sannsynlig fra beliggenheten til byen – det tamilske ordet *selam* betyr «omgitt av høyder».

Referanser
----------

1. ↑  Census of India

Eksterne lenker
---------------

* Byens offisielle nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Salehuddin Ahmed** er en bangladeshisk økonom, som fra 2005 til 2009 var sentralbanksjef i Bangladesh Bank. 

Han har mastergrad i økonomi fra Universitetet i Dhaka, og har doktorgrad i økonomi fra McMaster University. 

Ahmed ble sentralbanksjef i mai 2005. Før han ble sentralbanksjef har han vært foreleser ved Universitetet i Dhaka, Centre on Integrated Rural Development for Asia and the Pacific (CIRDAP), og han har vært generaldirektør for Bangladesh Academy for Rural Development (BARD). Han var også generaldirektør for NGO-saker (Ikke-statlige organisasjoner ved *Statsministerens kontor*, før han ble adm.dir for Palli Karma Sahayak Foundation (PKSF), det største mikrokreditt-investeringsselskapet i Bengladesh. 

Han gikk av som sentralbanksjef 30. april 2009, og Atiur Rahman overokt da denne stillingen.

Han har skrevet over 60 bøker og artikler. Han er gift og har to barn.

Viktigste bøker
---------------

* *Attacking Poverty with Microcredit.* Bangladesh Books International, 1980.
* *Men and matters.* Bangladesh Books International, 1980.
* *Rural development and employment expansion in Bangladesh.* Bangladesh Books International, 1982.
* *Bangladesh: Unyielding efforts.* External Publicity Wing, 1987.

Referanser
----------

1. ↑  Bangladesh Bank - *Bangladesh Bank Governors*, besøkt 17. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside Arkivert 14. april 2011 hos Wayback Machine.
**Guido Landert** (født 3. november 1985 i Wattwil) er en sveitsisk tidligere skihopper og kombinertløper som representerte SC Speer Ebnat-Kappel.

Han begynte som kombinertløper, og debuterte internasjonalt i sesongen 2002/03. I B-verdenscupen (nå kontinentalcupen) ble han nummer 58 sammenlagt i 2004/05. Han deltok i junior-VM i 2003, 2004 og 2005, med 19.-plass som beste individuelle plassering, i sprint HS100 / 5 kilometer i Rovaniemi i 2005. Han var på det sveitsiske laget som ble nummer 4 i lagkonkurransen i Sollefteå i 2003.

Landert prøvde seg første gang som spesialhopper i kontinentalcupen i Engelberg 27. desember 2004, og i januar 2005 ble han tatt ut til verdenscuprennene i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) og storbakken i Zakopane, der han dog ikke greide å kvalifisere seg til selve rennene. Han fullførte sesongen i kombinert, men skiftet så til spesielt hopp sommeren 2005.

I verdenscupen i hopp var 42.-plass i 2007/08 hans beste sammenlagtplassering. Samme sesong ble han nummer 50 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 6.-plass i Kuusamo 24. november 2006.

I OL i Torino (Pragelato) i 2006 ble han nummer 37 i storbakken, 48 i normalbakken, og var på det sveitsiske laget som ble nummer 7 i lagkonkurransen. I VM i Sapporo i 2007 ble han nummer 40 i storbakken, 49 i normalbakken, og var på det sveitsiske laget som ble nummer 7 i lagkonkurransen. Han deltok i VM i skiflyging i 2006 og 2008. I Kulm i 2006 var han på det sveitsiske laget som ble nummer 6 av 9 lag i lagkonkurransen. I Oberstdorf i 2008 ble han nummer 23 i den individuelle konkurransen og var på det sveitsiske laget som ble nummer 9 av 13 lag i lagkonkurransen.

Guido Landert la opp som skihopper i 2008, bare 22 år gammel, på grunn av motivasjonsproblemer.

Referanser
----------

Kilder
------

* (en) Guido Landert – Profil og resultatoversikt hos FIS (kombinert, ikke fullstendig, besøkt 10. oktober 2011)
* (en) Guido Landert – Profil og resultatoversikt hos FIS (spesielt hopp, besøkt 10. oktober 2011)
* Sports Reference: Guido Landert Arkivert 15. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 10. oktober 2011)
* Skispringer-Magazin.de: Guido Landert – Ein Totti für die Schweiz (besøkt 10. oktober 2011)
* Neue Zürcher Zeitung: Guido Landert tritt überraschend zurück (11. mars 2008, besøkt 10. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guido Landert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Guido Landert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Guido Landert – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Guido Landert – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***West Coast Swing* presented by Allianz** er en poengbasert konkurranse i golf som går over ni turneringer fra sesongåpningen på PGA-touren. På grunn av årstiden og klimaet spilles disse turneringene i den vestlige delen av USA, vanligvis Hawaii, California og Arizona. I 2006 begynte den med Mercedes Championships i uke 1 og sluttet med WGC–Accenture Match Play Championship og Chrysler Classic of Tucson i uke 8.

Spillere som konkurrerer i West Coast Swing mottar poeng for topp 10-plasseringer i hver av de ni turneringene, som fordeles med 100 poeng til 1.-plass gradvis ned til 10 poeng for en 10.-plass. De tre spillerne med flest poeng etter alle ni turneringene deler en bonus på 1 million dollar, der 500 000 dollar går til førsteplass, 300 000 dollar til annenplass og 200 000 dollar til tredjeplass.

Vinnere
-------

* 2006: Rory Sabbatini
* 2005: Phil Mickelson
* 2004: Phil Mickelson
* 2003: Mike Weir
* 2002: Chris DiMarco
* 2001: Davis Love III
* 2000: Tiger Woods
* 1999: Tiger Woods
* 1998: Phil Mickelson

Eksterne lenker
---------------

* West Coast Swing på PGATOUR.com
**Astrid Marie Onarheim** (født Johannessen 10. mai 1870 i Bergen, død 2. oktober 1944 på Bekkelaget) var en norsk pianist, komponist og musikkpedagog.

Familie
-------

Astrid Marie Onarheim var datter av skomakermester Anders Johannessen og Christine Marie Madsdatter. Hun ble i 1897 gift med trafikkontrollør i jernbanestyrelsen Samson Onarheim (1865-1948).

Liv og virke
------------

Astrid Onarheim var som barn elev av August Fries, og senere av Erika Nissen, Agathe Backer-Grøndahl, Otto Winther-Hjelm og Edvard Grieg, og studerte dessuten hos Percy Sherwood i Dresden.

Onarheim fikk sin offisielle solistdebut i 1896, men holdt selvstendige konserter i fødebyen Bergen allerede i 12-årsalderen. Senere har hun gitt tallrike konserter i de fleste norske byer, samt i Sverige og Danmark. I årene 1893-1895 reiste hun på turné i Skandinavia med Gina Oselio og Bjørn Bjørnson, og hun opptrådte ofte med Ellen Gulbranson. 

Som komponist har Onarheim utgitt flere klaverstykker og sanger.

Onarheim virket som musikkpedagog i Oslo. Blant hennes elever var Judith Heber, Therese Kling, Nelly Enger, 
Reimar Riefling , Fridtjof Backer-Grøndahl og Johan Backer Lunde.
Hun ga dessuten pasienter behandling for yrkesnevrose.

Musikkstykker i utvalg
----------------------

* *Fire klaverstykker* (1914)
	+ 1 : Præludium. 2 Sarabande. 3 : Arietta. 4 : Elegie
* *Bøn* (1914, tekst av Rina Heitmann)

Kilder
------

* Gurvin, Olav (1949). *Musikkleksikon*. Oslo: Dreyer.
* *Illustrert biografisk leksikon over kjendte norske mænd og kvinder*. Withs forl. 1920.
* *Aftenposten 1944.10.03*. Norge, Oslo. 1944. s. 2. .

Referanser
----------

1. ↑  "Norway Marriages, 1660-1926," database, FamilySearch ( : 10 February 2018), Anders Johannesen and Christiane Marie Madsdr, 12 Sep 1858; citing Domkirken, Bergen, Hordaland, Norway; FHL microfilm 278,102.
2. ↑  *Studentene fra 1928*. Oslo. 1953. s. 62.
3. ↑  Lindhjem, Anna (1931). *Kvinnelige komponister og musikk-skole-utgivere i Skandinavien*. Frediksstad: Centraltrykkeriet.
4. ↑  Gurvin, Olav (1949). *Musikkleksikon*. Oslo: Dreyer.
5. ↑  *Dagbladet 1914.12.15*. Norge, Oslo;. 1914.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Rota Margrethe Vullum** (født *Lehmann*, senere gift *Rode*, født i København, 14. februar 1846, død i København 14. august 1918) var en dansk-norsk forfatter, pedagog og kvinnesaksforkjemper, bosatt i Norge 1879 – 1914.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var datter av den danske politiker Orla Lehmann, gift med den danske forfatteren og pedagogen Gotfred Rode 1866 – 1877 og etter Rodes død i 1879 med journalist Erik Vullum. 

### Virke

I sitt første ekteskap med Bjørnstjerne Bjørnsons danske ungdomsvenn fikk hun to sønner, politikeren Ove Rode og dikteren Helge Rode, kjent for sangen «Der er ingenting i verden så stille som sne». Hun grunnla sammen med sin første ekte­mann folkehøyskolen Skovgaard, der hun underviste i kunsthistorie. Etter at hun innledet et forhold til skolens elev, Erik Vullum, tok hun i 1876 ut separasjon fra Rode. 1877 – 78 bodde hun i Paris, som korrespondent for Aftonbladet og Dagbladet.

Ved Ove Rodes død flyttet hun med sine to sønner til Norge og giftet seg med Vullum i 1879. Bryllupet sto på Aulestad. 

I Norge ble hun Dagbladets første faste kvinnelige medarbeider. Hun skrev kunst- og litteraturanmeldelser, senere også kritiske innlegg i anledning kvinnesaken, som også ble stilet til det nyopprettede bladet Nylænde. Hun var ifølge Irene Iversen en «selvstendig og autoritativ» litteraturkritiker, som blant annet vakte oppsikt da hun i Verdens Gang skrev en begeistret omtale av Christian Krohgs «*Albertine*». 

Hun ble tilsluttet Venstre, bistod i etableringen av Norsk Kvindesagsforening i 1884, stod bak de tidlige kvinnelige streiker rundt 1889, og var endatil formann i Norsk Fyrstikkpakkerforening. Hun deltok i stiftelsen av Frisinnede Venstre i 1909. 

Ekteparet Vullum levde et ustabilt liv, basert på hennes formue (som etter hvert tok slutt, blant annet gjennom bidrag til politiske «saker») og få faste inntekter. De bodde i Valdres, på Askøy, og flere steder på Østlandet. Årene 1898–1905 bodde de i utlandet, blant annet Italia. I 1912 slo de seg ned på Lillehammer, hvor de ble en del av byens kulturelle elite. Han døde i 1916, hvoretter hun dro tilbake til hjemlandet. De ligger begravet side ved side på Lillehammer kirkegård. Hennes begravelse ble arrangert av Landskvinnestemmerettsforeningen og Norske Kvinners Sanitetsforening.

Omtale
------

* Hanne Engberg: En frigørelseshistorie, Gyldendal, 1994.
* Irene Iversen. (no) Margrethe Vullum i Norsk biografisk leksikon
* Dansk Kvindebiografisk Leksikon.
* Harald Tveterås. «Erik og Margrethe Vullum» I: *Samtiden*, nr 6, 1982.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Margrethe Rode, Dansk Biografisk Leksikon-ID Margrethe\_Rode[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Basketball under Arctic Winter Games 2016** ble arrangert fra 7. til 11. mars 2016 i AHL Gym i Nuuk på Grønland.

Det ble konkurrert i lagkonkurranse for gutter junior og jenter junior.

Resultater gutter
-----------------

### Resultat etter finaler

| Plass | Lag |
| --- | --- |
| 01 1 | Alaskas flagg Alaska |
| 02 2 | Nordvestterritorienes flagg Nordvestterritoriene |
| 03 3 | Yukons flagg Yukon |
| 4 | Nunavuts flagg Nunavut |

Alaska slo Nordvestterritoriene 65-53 i finalen, og Yukon slo Nunavut 79-61 i bronsefinalen. Toppscorere i turneringen for gutter ble Skye Shipton (118) for Alaska, foran Rj Adrian Siosan (94) for Yukon og Liam Larocque (80) for Nordvestterritoriene.

Resultater jenter
-----------------

### Resultat etter finaler

| Plass | Lag |
| --- | --- |
| 01 1 | Alaskas flagg Alaska |
| 02 2 | Nordvestterritorienes flagg Nordvestterritoriene |
| 03 3 | Nunavuts flagg Nunavut |
| 4 | Yukons flagg Yukon |

Alaska slo Nordvestterritoriene 94-46 i finalen, og Nunavut slo Yukon 60-53 i bronsefinalen. Toppscorere i turneringen for jenter ble Angelline Isabella Nageak (94) for Alaska, foran Kendyl Carson (89) for Alaska og Linda Howard (80) for Nunavut.

Referanser
----------

1. ↑  AWG2016 - *Basketball*, besøkt 31. januar 2019.
2. ↑  AWG2016 - *Basketball*, besøkt 31. januar 2019.

Kilder
------

* Resultater gutter
* Resultater jenter
**Ered Luin** eller **Blåfjellene** er en fiktiv fjellkjede i J.R.R. Tolkiens Midgard. Blåfjellene lå helt i vest i Eriador. Ered Luin er også kalt **Blåryggen** i Ringenes herre og **Ered Lindon**.

I det første tidevervet var Ered Luin ennå en hel ubrukket linje som skilte Eriador fra Beleriand. Det var syv elver som sprang ut av fjellene på dens vest side, og landet som disse elvene fløt gjennom ble kalt for Ossiriand, og senere også som Lindon, og derfor ble Ered Luin også kalt Ered Lindon av og til. Dvergenes byer Belegost og Nogrod var også plassert i denne fjellkjeden.

Fjellkjeden ble brutt i valaenes krig mot Morgoth, og midt i kjeden brøt sjøen gjennom, og skapte et nytt utløp for elven Lhûn. I midten av sprekken der Lhûn møtte havet ligger Gråhavnene (Mithlond) i alvenes kongerike Lindon. Når Ered Luin ble snakket om som Lindons grenser ble den også nevnt som Ered Lindon.

I Ardas skapelse var Blåfjellene ment å møte *Gråfjellene* i sørlandene, og forme den vestre veggen av Midgard, akkurat som *Rødfjellene* (Orocarni) og *Gulfjellene* formet den østre veggen. Fjellkjeden Blåfjellene var egentlig forbundet med *Rødfjellene* ved Ered Engrin eller *Jern fjellene* (*Jern fjellene* er ikke det samme som Jernhøene). Men Ardas symmetri ble ødelagt i krigene allerede før De to lampers år.

Portal: Litteratur
Harald og væringene kommer til Jordans bredd, illustrasjon til Harald Hardrådes saga av Wilhelm Wetlesen (1899). Bolverk Arnorsson deltok sannsynligvis på denne ferden og diktet om den i sin dråpa til kong Harald.
**Bolverk Arnorsson** (*Bǫlverkr Arnórsson*) var en islandsk skald som levde i første halvdel av 1000-tallet. Lite er kjent om hans liv, men han stammet fra et fattigslig hjem i Svarfaðardalen på Nord-Island. Han var bror til den mer kjente Tjodolf Arnorsson (Þjóðólfr Arnórsson) som var hirdskald hos kong Harald Hardråde. I likhet med Tjodolf ble også Bolverk tatt opp som skald hos ham, og nevnes i skaldeoversikten Skáldatal

Diktningen
----------

Det eneste som er bevart av Bolverks diktning er seks helstrofer og to halvstrofer fra en dråpa (et hyldningsdikt) om Harald Hardråde. De første versene, som blant annet er gjengitt i Harald Hardrådes saga beskriver Haralds reise til Gardarike og Miklagard:

|  |  |
| --- | --- |
| *Hart kníði svǫl svartan*
*snekkju brand fyr landi*
*skúr, en skrautla bôru*
*skeiðr brynjaðar reiði.* | Snøgt førte svale vinden
svarte hærskip langs landet;
de seite stolt av gårde
med fagre seil og panser. |

De siste versene omtaler forliksmøtet mellom Harald og Magnus den gode, og Haralds felttog til Danmark i 1048.

Dråpaen er diktet i versemålet *drottkvætt* som var et vanlig versemål for hyldningsdikt til konger. Det lille som er bevart av Bolverks diktning gir små muligheter for å beskrive kvaliteten på diktningen. Den islandske filologen Finnur Jónsson skriver: 
*«Om disse vers er kun det at bemærke, at de, foruden at være korrekte og flydende, er i deres skildring af kampe nok så livlige som hans broders, men nogen særlig digterindividualitet fremtræder ikke; de bevarede vers er også kun få.»*

Finnur Jónsson skriver imidlertid om hans bror Tjodolf at han, sammen med sin skaldekollega Arnor Tordsson jarlaskald, representerte et *«ubetinget høydepunkt»* innen den norrøne skaldediktningen. Dette gjenspeiles også i Skáldatal som navngir hele 13 skalder som tjenestegjorde i hirden til kong Harald Hardråde. Bare kong Sverre Sigurdsson kunne måle seg med en slik mengde diktere.

Referanser
----------

1. ↑  Skáldatal, heimskringla.no
2. ↑  Snorre Sturlason, *Harald Hardrådes saga*, kap. 2, 24 og 32
3. ↑  Bolverks *Haraldsdråpa*, 2. vers, ovs. av Anne Holstmark og Didrik Arup Seip (i Heimskringla)
4. ↑  Finnur Jónsson, *Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie*, bd. 1, København (1920)
5. ↑  Finnur Jónsson, *Den norsk-islandske litteraturs historie*, København (1907), s 147

Eksterne lenker
---------------

* Haraldsdråpa, norrøn tekst på Scaldic Poetry
* Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, heimskringla.no
***Pseudonomaretus*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. Ingen arter er registret fra Norge.

Kroppen har form som kan minne om en pæreform. Brystskjoldet har en hjertelignende form og er smalt bakerst, mye smalere enn bakkroppen. De kan ikke fly da flygevingene er reduserte og dekkvingene er sammenvokste langs midtlinjen. Dekkvingene har en oppsvulmet og rund form, de mangler lengdestrimler, men har et uregelmessig kornet mønster. Hodet er langstrakt framover. Palpenes endeledd er hos hannene tydelig økseformet.

Biller tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Systematisk inndeling
---------------------

Systematikken følger Carabidae of the World

**Treliste**
* ordenen biller, **Coleoptera** Linnaeus, 1758
	+ underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
		- overfamilien løpebiller og vannkalver, **Caraboidea** Latreille, 1802
			* familien  **løpebiller**, Carabidae Latreille, 1802
				+ underfamilie **jordløpere** Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
					- stammen **Cychrini** Laporte, 1834
						* slekten *Pseudonomaretus* Roeschke, 1907
							+ *Pseudonomaretus manni* Wickam, 1919
							+ *Pseudonomaretus merkeli* Horn, 1890
							+ *Pseudonomaretus regularis* Le Conte, 1884
							+ *Pseudonomaretus relictus* Horn, 1881

Referanser
----------

1. ↑  «Carabidae of the World». Arkivert fra originalen 16. desember 2008. Besøkt 17. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pseudonomaretus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* *Pseudonomaretus* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Pseudonomaretus regularis* - bilde
* Norsk entomologisk forening
Bolton Castle  Foto: Michael Spiller 
Marys soverom i Bolton Castle, hvor hun ble holdt i 1568.
**Bolton Castle** er et borganlegg i Wensleydale i Yorkshire Dales. Den nærliggende bebyggelsen Castle Bolton har tatt sitt navn fra borgen/slottet. Bygningen er vernet og den er listet på Scheduled Monument.

Bolton Castle ble oppført for rikskansler Richard le Scrope i perioden 1378–1399, etter tegninger av John Lewyn.

Maria Stuart ble holdt fengslet på Bolton Castle i seks måneder. Slottet ble påført store skader i den engelske borgerkrigen, men mye av det er likevel bevart. Borgen er fremdeles i eie av etterkommerne til Richard le Scorpe.

Referanser
----------

1. ↑   The Personnel of English and Welsh Castles, 1272-1422[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bolton Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bolton Castle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bolton Castle – UK Heritage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er **Erech** navnet på en ås, eller heller en åstopp, i landet Gondor. Den ligger langt mot nord i provinsen Lamedon.

I det andre tidevervet brakte Isildur med seg en tre meter høy stein som et symbol på sitt opphav og på Gondor. Han satte denne steinen på en år i Erech, og han fikk ås-stammenes menn til å sverge troskap ved denne steinen. Denne troskapseden ble brutt da de ikke stilte opp for Isildur da han trengte dem, og de ble derfor dømt til å hjemsøke stedet som gjenferd.

Åsen later til å ha vært forlatt på slutten av det tredje tidevervet, da Isildurs arving, Aragorn, kom til Erech for å kreve den støtten som de hadde sverget på å gi i eden sin til Isildur, men ikke hadde gitt. Denne gangen holdt de eden, og de ble en hær av ånder som hjalp Aragorn med å bekjempe Umbars korsarer og Pelargir.

Etter slaget ved Pelargir friga Aragorn de døde krigerne fra disse stammene fra eden deres, og lot dem dermed hvile i fred og forlate denne verdenen.

  

Portal: Litteratur
*Denne artikkelen er om byen Kem, se også KEM (andre betydninger).*

**Kem** (russisk: Кемь, finsk: *Vienan Kemi*) er en historisk by i Republikken Karelia i Nordvest-Russland. Byen ligger ved elva Kems utløp i Kvitsjøen. Jernbanen fra Petrozavodsk til Murmansk går igjennom Kem. Innbyggertall: 14 620 (folketelling 2002).

Det er funnet spor etter mennesker i Kemområdet fra mesolittisk tid (ca. 8000–4000 f.Kr.), og det er også spor etter vikinger i området. Kem er først nevnt som et gods tilhørende Novgorods *posadnik* (tilsvarer stadtholder) *Marfa Boretskaja* i 1450, da hun donerte byen til Solovkiklosteret som ligger på den største av Solovkiøyene i Kvitsjøen like utenfor byen. 

Utsikt til Kem i 1911.
I 1657 ble en trefestning reist i byen. Byens bemerkelsesverdige katedral, *Maria innsovnelses-katedralen*, er også en trebygning, reist i perioden 1711–1717. Katedralen er et flott eksempel på en *valmtak*konstruksjon (sadeltak hvor deler av gavlene skrås inn mot midten av mønet), som er veldig mye brukt i eldre russisk arkitektur. Katedralens *ikonostas* (vegg med tre dører som skiller kor fra skip) har samme særpreg som kostelige ikoner fra Novgorod på 1600-tallet.

Innbyggerne i Kem har historisk vært kalt pomorer («kystboere»). Mellom 1740 og 1917 foregikk pomorhandelen mellom folk i Kvitsjøområdet og fiskere i Nord-Norge, med hovedsakelig fisk fra Norge og korn fra Russland som handelsvarer. Kem var en av de viktigste havnebyene som tok del i denne handelen, og byens Pomormuseum har rundt 6500 artikler fra denne tiden.

I Stalin-tiden ble det anlagt flere fangeleirer innen Gulag-systemet i byen. Utbyggingen av slike leirer tok av rundt Kem omkring 1930. I Kem lå de viktigste leirene under anlegget av kanalen mellom Østersjøen og Kvitsjøen der de største slusene ble bygget. I Kem lå også administrasjonssenteret for fangeleirene på Solovkiøyene, og byen var transporthavn til øyene. Det er reist et monument til minne om de som døde i leirene i Kem. 

I dag er det turisttransport med båt ut til Solovki-øyene fra havna i Kem. Reisen tar mellom to og tre timer, og er en korteste veien til disse øyene.

Se også
-------

* Pomorer – historiske lokale beboere
* Pomorhandelen – historisk forbindelse mellom Kvitsjøbyene og Nord-Norge
* Kvitsjøen
* Solovki-øyene – en øygruppe utenfor kysten til Kem med det kjente Solovki-klosteret

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kem (town) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Satellittbilde av Kem (Google Maps)

  


| * v
* d
* r
**Byer i Karelia** |
| --- |
| Hovedstad: Petrozavodsk |
| Flag of Karelia | Belomorsk **·** Kem **·** Kondopoga **·** Kostomuksja **·** Lakhdenpokhja **·** Medvezjegorsk **·** Olonets **·** Pitkjaranta **·** Pudozj **·** Segezja **·** Sortavala **·** Suojarvi | Flag of Russia |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |

1. ↑  .
**Ered Mithrin** eller **Gråfjellene** er en var fjellkjede i J.R.R. Tolkiens Midgard. Gråfjellene lå nord i Rhovanion, nord for Myrkskog.

Gråfjellene er de siste restene av veggen Ered Engrin (Jern fjellene), som en gang strakte seg over hele den nordre delen av Midgard, men den ble ødelagt i det første tidevervet.

Nord for Ered Mithrin lå Forodwaith. Dette landet var kjent som *Dor Daidelos* i det første tidevervet, men det meste av dette landet ble ødelagt i Ardas omforming etter det første tideverv.

I kart fra det andre tidevervet og det tredje tidevervet ser det ut som Ered Mithrin bare var en nordre gren av Hithaeglir, men i virkeligheten er denne fjellkjeden mye eldre, og stammer fra Ardas skapelse, mens Tåkefjellene ikke var blitt skapt før etter De to lampers år.

Der Ered Mithrins vestre ende møter Hithaeglir ligger fjellet Gundabad fjellet. Dvergene har holdt fjellet for hellig i uminnelige tider, men det var også der Angmars gamle hovedstad lå. Det stykke med fjell som ligger vest for Hithaeglir former ennå en kjede med Gråfjellene og er kjent som Angmars fjell, men også det er en rest av Ered Engrin.

Den østre enden av Ered Mithrin var delt i to grener, og mellom dem lå *Vissenheiene* (*Ødeheiene*), og der bodde det ennå drager. Etter det kom et langt hull før man kom til Jernhøene som fortsatte Ered Engrins gamle linje. Erebor var ikke en del av noen av fjellkjedene.

Fra øst til vest strakte fjellene seg omtrent 350 Númenoriske mil, og fra fjellene i Ered Mithrin kom også elvene Grålin og Langvell som er opphavet til Anduin, og Skogstrømmen i Myrkskog. 

Fra gammelt av har Gråfjellene vært brukt som gruver av dvergene av Durins folk, men i det tredje tidevervet hadde alle dvergenes forsvarsverk blitt feid til side og dragene hadde plyndret det. Nå virket det som Gråfjellenes eneste formål hadde vært å skille Forodwaith fra Villenland.

---

Det er også kjent en annen fjellkjede ved navnet **Gråfjellene** i Tolkiens Midgard. Den er sett på et kart i Ambarkanta (en del av *The Shaping of Middle-earth*): her er Gråfjellene en serie fjell som fortsetter Blåfjellene dom den vestre kant av *Endor*, men på den søndre delen av kontinentet. Siden det ikke finnes noe kart av hele verden fra etter første tideverv, er det ukjent om denne fjellkjeden fortsatt eksisterer id et tredje tideverv.

Portal: Litteratur
**Foto NHHS** er et underutvalg i NHHS, Norges Handelshøyskoles studentforening.

Underutvalget produserer bilder til de andre underutvalgene og interessegruppene i studentforeningen, leverer bilder til studentenes avis K7 Bulletin og dokumenterer ellers alt som skjer i studentforeningen, som fester, konserter, spesielle forelesninger o.l.

Foto NHHS har ansvaret for studentforeningens fotoarkiv og publiserer jevnlig bilder på sosiale medier; Flickr, Facebook og Instagram.

Vårsemesteret 2016 har Foto NHHS 38 aktive fotografer og er dermed et av NHHS' største underutvalg. Gruppen ledes av et styre på åtte demokratisk valgte styremedlemmer, en leder, en økonomiansvarlig, en oppdragsansvarlig, en systemansvarlig, en utstyrsansvarlig, en PR og markedsføringsansvarlig, samt to fotoredaktører.

Foto NHHS arrangerer i tillegg studio-fotograferinger flere ganger hvert semester, både for gruppe- og portrett-bilder av skolens studenter.

Eksterne lenker
---------------

* Norges Handelshøyskoles Studentforening