recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nedre Timenes naturreservat er et 2249 dekar stort naturreservat i Kristiansand kommune. Det ble opprettet 16. desember 2011. Formålet med vernet er å bevare edelløvskog med naturtyper som svartorstrandskog og rik edelløvskog, samt slåttemark. Nedre Timenes er leveområde for en rekke truede og nær truede sommerfuglarter, planteveps og sopp, og har særskilt naturvitenskapelig verdi i form av referanseområde for store typiske sørlandske eikeskoger. Forvaltningsmyndighet er Statsforvalter i Agder.

Nedre Timenes er et skogsreservat. Sentralt i området ligger Fivvannet, som er 7,5 meter over havet. Det er utarbeidet en skjøtselsplan for området. Av hensyn til eikeskogen og den rike edellauskogen blir det utført tiltak mot gran i naturreservatet, blant annet ringbarking av store grantrær og hogst.

Nedre Timenes Naturreservat ligger mellom Sørlandsparken næringspark og Drangsvannene. Naturreservatet ble opprettet etter sterkt ønske fra grunneierne i området som ønsket vern. Naturvernforbundets lokallag i Kristiansand var støttespiller for å få opprettet naturreservatet.

Nedre Timenes naturreservat ble utvidet i november 2016.

Nedre Timenes naturreservat er lett tilgjengelig med kollektivtrafikk, for eksempel fra busstoppet «Timeneskrysset» i Kristiansand. Hånes skole har etablert en leirplass inne i naturreservatet ved Fivvann.

"Fivvannet" staves i andre kilder "Fivannet" og "Fievann".

Referanser
----------

1. ↑  «Forskrift om vern av Nedre Timenes naturreservat». Lovdata. Besøkt 26. november 2023.
2. 1 2  «Nedre Timenes naturreservat». Miljødirektoratet. Besøkt 26. november 2023.
3. ↑  Kai Stokkeland (21. januar 2020). «Takket nei til flere millioner». NRK. Besøkt 26. november 2023. «Det går an å velge noe annet enn penger»
4. ↑  Nekstad, Vegard (16.12.2011). «Nedre Timenes fredes». *Fedrelandsvennen*. «Det er et nydelig turområde som nå ikke skal bli kjøpesenter eller parkeringsplass, men fortsatt være et rikt og variert terreng»
5. ↑  [file:///C:/Users/LIFE/Downloads/GetDoc.pdf «Nedre Timenes Naturreservat - tillatelse til etablering av leirplass»] Sjekk `|url=`-verdien (hjelp) (PDF). Miljøvedtaksregisteret. 25. september 2014. Besøkt 26. november 2023. «Fylkesmannen i Vest-Agder gir dispensasjon fra Forskrift om vern av Nedre Timenes
naturreservat for etablering av leirplass med gapahuker, utedo og bålplass ved Fivann
og gapahuk nordvest for Fjelljordet»  linjeskift-tegn i `|sitat=` på plass 82 (hjelp)
**Øivind Fjeld-Solberg** (født 1976) er en norsk psykolog og seniorforsker som har vært ansatt ved Folkehelseinstituttet (FHI) og Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS). 

I 2012 avla han doktorgrad i psykologi ved Universitetet i Oslo. Han ble deretter seniorforsker ved NKVTS.

Han forsker på psykologiske ettervirkninger av krig, terror og tvungen migrasjon og på kognitive mekanismer i posttraumatisk stresslidelse (PTSD). Fjeld-Solberg arbeidet i Kirkens Nødhjelp fra 2020 til 2023 hvor han ledet forskjellige forskningsprogrammer. 

I dag jobber Fjeld-Solberg som Kunnskaps- og strategileder i Regnskogfondet. Han har også en bi-stilling som Associate Professor ved Röda Korsets Högskola i Stockholm.

I 2016 mottok han Hjernekraftprisen fra Forskerforbundet.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, oppført som Øivind Solberg, NORAF-ID 10018490[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ORCID 0000-0002-0561-1893, besøkt 26. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Disputas: Øivind Solberg
4. ↑  «Øivind Fjeld-Solberg». Arkivert fra originalen 30. september 2020. Besøkt 28. april 2020.
5. ↑  «Hjernekraftprisen 2016». Arkivert fra originalen 27. januar 2021. Besøkt 28. april 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ORCID
 |
*For kvinnenavnet, se Lilja (navn)*
Diktets siste del er en hyllest til den omsorgsfulle, kjærlige, lidende moderen, Maria. Veien til frelse går via Maria, og hun deler korsets lidelser med Frelseren. Skulpturer fra 1500-tallet, fra Jakopskirken i Chemnitz.
***Lilja*** er et dikt på norrønt/islandsk på 1300-tallet, tilskrevet den islandske munken Eysteinn Ásgrímsson (*Øystein Åsgrimsson*; død 1361). Diktet er skrevet i versemålet hrynhent, som ligner på dróttkvætt, og har 100 strofer. Formen med 100 strofer var brukt i flere europeiske dikt rettet til jomfru Maria, og de 100 strofene tilsvarte de 100 bokstavene i bønnen Ave Maria. Liljen var et vanlig symbol for jomfru Marias renhet. Diktet har blitt beskrevet som «den strengest bygde dråpa som er overlevert frå norrøn tid», med sine symmetrisk plasserte stev-omkvede.

Selv om diktet i sitt versemål legges seg tett opp til den gamle norrøne diktningen, er det i sitt innhold et uttrykk for den nye tid: kristentroen, Maria-tilbedelsen og det kristne verdensbildet. Diktet skildrer den kristne kosmologien, fra skapelse, via frelse og frem til dommens dag, med vekt på å skildre en dramatisk kamp mellom Gud og Lucifer om menneskets sjel. «Liljaskalden tek utgangspunkt i eit religiøst verdsbilete; han teiknar opp det store verdsdramaet frå byrjing til slutt, og i denne samanhengen plasserer han seg sjølv, i forbøn for sjela si.» Syndsbekjennelsene i diktet følger middelalderens forståelse av de sju dødssyndene.

Innholdet er fra strofe 1 «Indledningsbøn»; fra strofe 6 «Englefaldet»; fra strofe 10 «Skabelsen og syndefaldet»; fra strofe 22 «Bebudelsen. Kristi fødsel»; fra strofe 39 «Kristi fristelse»; fra strofe 46 «Kristi lidelse og død» (altså diktets midtpunkt); fra strofe 61 «Kristus i helvede»; fra strofe 67 «Oppstandelsen. Dommen»; fra strofe 75 «Bøn. Lovprisning».

Utgaver på norsk
----------------

Ola B. Johannessen og Knut Ødegård før uroppføringen av Ødegaards *Lilja*-gjendiktning i Erkebispegården i august 1980. Foto: André Savik 
* *Lilja : et kvad til guds moder*. Ved Fredrik Paasche. Aschehoug, 1915. Nytt opplag 1924
	+ Denne oversettelsen gjengis også i *Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder,* 2004
* Alf Hurum komponerte i 1919 en korsuite *Lilja; mandskor*, hvor han brukte 38 av diktets strofer
* *Lilja*. Av Eysteinn Aasgrimsson ; Frå gamalnorsk ved Leonhard Næss. I: *Norrøne kristenkvæde*. Samlaget, 1928
* *Islandske dikt : frå Sólarljóð til opplysningstid*. Norsk omdikting ved Ivar Orgland. Fonna forlag, 1977 ISBN 82-513-0032-0
* *Lilja*. Av Broder Eysteinn ; gjendikting ved Knut Ødegård ; illustrert av Bjørn Bjørneboe. Tiden forlag, 1980 ISBN 82-10-01980-5

Referanser
----------

1. ↑  Fredrik Paasche. *Norges og Islands litteratur inntil utgangen av middelalderen* - *Norges litteraturhistorie*; bd 1. Aschehoug, 1924
2. 1 2 3  Bjarne Fidjestøl. «Lilje og sol, to nørrøne kristenkvæde». I: *Syn og Segn*; nr 4, 1981

Litteratur
----------

* Gro Steinslands innledning til *Draumkvedet, og tekster fra norrøn middelalder,* 2004
* Peter Hallberg. «Den äldre medeltid» I: *Nordens litteratur før 1860*. Gyldendal, 1972. ISBN 87-00-28622-2
Trengereid Fabrikker på Trengereid ved Bergen i 1910, Tekstilindustrimuseet, originalfoto på Bergen byarkiv).
**Trengereid Fabrikker** var en tekstilfabrikk etablert på Trengereid, nå i bydelen Arna i Bergen kommune, i 1895. Fabrikken produserte bånd og lisser, og hadde eget kraftverk. Produktspekteret var stort: alt fra isolasjonsband og etiketter, til BH-stropper og seler.

Skolisser fra Trengereid Fabrikker.
Fabrikken hadde tette bånd til industrigründerne i Arne Fabrikker i Ytre Arna; Peter Jebsen kjøpte rettighetene til Skulstadelva på Trengereid i 1878, og broren Johan Jebsen etablerte båndfabrikken Trængereid Fabrik der i 1895. Den yngste sønnen hans, Karl Jebsen, tok over fabrikken på Trengereid i 1899, og i 1910 utvidet han med en fabrikk til: Karl Jebsens Baand- og Lidse-Fabrik. Denne lå på Solheim, nær Danmarks plass i Bergen. I 1915 ble den en del av aksjeselskapet Trengereid Fabrikker.

Trengereid Fabrikker sin avdeling på Solheim i Bergen (1911).
Snor produsert ved Trengereid Fabrikker.
1970-tallet førte med seg mange fusjoner og omorganiseringer: I 1974 fusjonerte Trengereid fabrikker med Oslo Baand & Lidsefabrikk og skiftet navn til A/S Cebelle-Trengereid, etter Oslo Baand og Lidsefabriks varemerke Cebelle. Som en del av denne prosessen fikk bedriften et nytt produksjonssted i Tistedalen ved Halden. I 1979 overtok Cebelle-Trengereid et produksjonsanlegg for gavebånd, Jul-I-Nor, og på 1980-tallet kjøpte bedriften fletteriet og hekleriet ved Teko Fabrikker i Bergen. I 1987 ble driften på Trengereid lagt ned, og ved 100-års jubileet i 1995 var all produksjonen samlet i avdeling Solheim på Danmarks plass i Bergen. I 1999 ble også denne avdelingen lagt ned.

Referanser
----------

1. ↑  «Trengereid Fabrikker, sett frå sjøen i 1910.». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.
2. ↑  «Lisser». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.
3. ↑  Grieg, Sigurd (red). (1950). *Norsk tekstil (1950)*. Norske tekstilfabrikers hovedforening.
4. ↑  *A/S Trengereid Fabrikker 100 år, 1895-1995*. Bergen: Trengereid Fabrikker. 1995.
5. ↑  «Fabrikkbygget til Trengereid Fabrikker på Solheim i 1911.». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.
6. ↑  «Snor». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. januar 2022.

Kilder
------

* Bedriftsarkiv. BBA-2937/8 Trengereid Fabrikker/Cebelle-Trengereid, Bergen Byarkiv.
* Gjenstander og trykksaker fra bedriften, Norsk Trikotasjemuseum.

Eksterne lenker
---------------

* Trengereid Fabrikker på Digitalt Museum
* Trengereid Fabrikker på industrimuseum.no, nettsted for norske industrimuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** KulturNav
 |
Må ikke forveksles med 75th Ranger Regiment.

**Ranger Regiment** er et regiment i British Army, opprettet 1. desember 2021 som del av en stor omlegging av den britiske hæren der fokuset dreier fra bekjempelse av terrorister til global stormaktsrivalisering og hybridkrigføring. Regimentet skal gi den britiske hæren en større kapasitet til å støtte fremmede militære styrker i andre deler av verden, også i krigssoner med vesentlig risiko for tap, tilsvarende U.S. Army Special Forces.

Regimentet består av fire bataljoner, trukket inn fra Royal Regiment of Scotland, Princess of Wales’s Royal Regiment, Duke of Lancaster’s Regiment og The Rifles. Alle bataljonene blir underlagt den nye Army Special Operations Brigade.

Referanser
----------

1. ↑  «New British Army brigade: reshaping UK special operations for the better?». *IISS* **(engelsk)**. Besøkt 8. desember 2021.
2. ↑  «Future Soldier». *www.army.mod.uk* **(engelsk)**. Besøkt 8. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ranger Regiment (United Kingdom) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Haugfossen** er en foss i elva Simoa i Modum kommune i Buskerud. Den har en fallhøyde på 39 meter.
Haugfossen ligger ved 287Fylkesvei 287 på strekningen Åmot - Simostranda. Veien passerer like på oversiden av Haugfossen ved besøksmålet Haugfosstråkka som har utsikt over fossen. Herfra kan man følge turstier med utsiktspunkter på begge sider av fossen. På venstre side Pukkverkskleiva som passerer det gamle vannhjulet og ender opp ved småbruket Greteplassen. På høyre side gangvei ned mot Blaafarveværket, en del av tursatsingen «Haugfossen rundt». 

Haugfossen har vært brukt som motiv av mange kunstnere opp gjennom historien. Det såkalte Friluftsakademiet på Modum var en uformell malerskole dannet høsten 1883 på initiativ av Frits Thaulow, som da malte et stort bilde av fossen. Bildet tilhører i dag Nasjonalmuseet for kunst. 

Fossen var fra 1778 til 1898 sentral i driften på Blaafarveværket, og var før det kraftgivende til flere sagbruk og tresliperier. I Blaafarveværkets tid drev vannet fra fossen et pukkverk der malmen ble knust, fargemøllen og verkets kornmølle. Etter at Blaafarveværket var nedlagt ble det anlagt et tresliperi, Haugfoss Træsliperi, på samme sted. 

Modum kommune driver i dag et kraftverk i tilknyting til fossen.

Bilder
------

* Haugfossen.Haugfossen.
* Haugfossen i flomperiodenHaugfossen i flomperioden
* 104. Ringerike, Haugsfos  Foto: Axel Lindahl104. Ringerike, Haugsfos  Foto: Axel Lindahl
* Illustrasjon hentet fra boken "Norge fremstillet i Tegninger" Frits Thaulow (1889)Illustrasjon hentet fra boken "Norge fremstillet i Tegninger" Frits Thaulow (1889)

Referanser
----------

1. ↑   www.norgeskart.no
2. ↑  «Munch og malervennene på Modum». Arkivert fra originalen 9. mars 2013. Besøkt 12. desember 2012.
3. ↑  Utstillingstekster på Blaafarveverket. Besøkt 7.sept.2021.

Se også
-------

Kjente fosser i Norge
NS' «fører» Vidkun Quisling (med skilue i midten) ved Germanske SS Norges leirportal under «Borrestevnet» i Borre nasjonalpark pinsen 1943. Bak Qusling, i sivil, er Thore Tjersland (1893–1964), NS' «fylkesfører» i «Vestre Viken» fra 1. november 1942 til 15. april 1945. Tjersland var leirleder under partistevnet. Foto: Riksarkivet 
**Thore Svines Tjersland** (født 30. oktober 1893 i Nes i Vest-Agder, død 11. oktober 1964) var en norsk forretningsmann og lokalpolitiker. Han var aktivt medlem i Nasjonal Samling (NS), Vidkun Quislings nasjonalistiske parti før og under andre verdenskrig i Norge, og varaordfører i Flekkefjord etter krigsutbruddet i 1940. I 1942 ble han beordra til stillinga som «fylkesfører» i NS' fylkesorganisasjon i «Vest-Viken» (fylkene Buskerud og Vestfold).

NS' fylkesfører i Buskerud og Vestfold
--------------------------------------

Tjersland og Quisling foran et midlertidig minnesmerke over falne frontkjempere, reist som nazistenes «germanske dødsrune» (runetegnet ᛦ) under pinsestevnet i Borreparken i Vestfold i juni 1943. Foto: Riksarkivet 
Thore Tjersland hadde drevet forretninger i Tyskland i nesten ti år da han meldte seg inn i NS i stiftelsesåret 1933. Fra 1. november 1942 var han «fylkesfører» for partiet i Vest-Viken (også skrevet Vestviken, Vesterviken og Vestre Viken), NS' storfylke som fra 1. april 1942 omfatta Buskerud og Vestfold. Han kom da fra Flekkefjord og overtok stillinga etter Axel Aass (1914–1977) som ble NS' nye fylkesfører i Oppland og Hedmark. Tjersland satt som fylkesfører i Vest-Viken fram til 15. april 1945 da storfylket ble delt i Buskerud og Vestfold som tidligere. Han fortsatte da som NS-leder i Buskerud, mens Willy Klevenberg, tidligere landspropagandaleder i NS, overtok i Vestfold som beholdt navnet «Vest-Viken».

I landsvikoppgjøret ble Thore Tjersland 30. november 1946 dømt til tvangsarbeid i ti år, mot statsadvokatens påstand om 20 år, og inndragning av 27 000 kroner.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Thore Tjersland, (30.oktober 1893 - 11.oktober 1964).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Egil Christophersen: *Vestfold i krig* side 161
5. ↑  *Aftenposten* 15. juni 1943
6. ↑  Olav Arild Abrahamsen: *Flekkefjords historie : Flekkefjord på 1900-tallet : omstilling og vekst* side 403
7. ↑  Egil Christophersen: *Vestfold i krig* side 154
8. ↑  *Aftenposten* 2. november 1942: *Vestvikens fylkesmøte i Drammen*
9. ↑  Rune Sørlie og Thore Dyrhaug: *Vestfold under krig og okkupasjon* side 140
10. ↑  Egil Christophersen: *Vestfold i krig* side 155
11. ↑  Rune Sørlie og Thore Dyrhaug: *Vestfold under krig og okkupasjon* side 141
12. ↑  Notis i *Aftenposten* 30. november 1946

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thore Tjersland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Bebyggelsen omkring Sinsen i 1887. Rosenhoff og Mailund ble i 1878 innlemmet i Kristiania. Trondhjemsveien slynger seg forbi Sinsengårdene.
**Sinsen** er et stort bolig- og forretningsstrøk i bydel Grünerløkka og bydel Bjerke i Oslo. Det ligger mellom Trondheimsveien (østsiden inkludert på den aktuelle strekningen) og Sinsenveien i sin helhet (begge sider av veien inkludert vest for Alnabanen, ellers kun nordsiden). Disse møtes i sørvest like nord for Carl Berners plass, og er igjen 30 meter fra hverandre like øst for Aker sykehus. Det bor ca. 5000 innbyggere på Sinsen.

Etymologi
---------

Navnet Sinsen kommer av norrønt *sinn* for vei og *vin* for eng

Historie og bebyggelse
----------------------

Gården Sinsen nevnes første gang i 1343, og ble senere delt i tre.

Strøket deles opp i tre omtrent like store biter av Gjøvikbanen og Ring 3 (som er bydelsgrensa):

|  | Vestre del | Midterste del | Østre del |
| --- | --- | --- | --- |
| Gammel gård: | Vestre (også kalt Søndre) Sinsen, gnr. 83/ 3-6, lå ved Schouterrassen. | Sinsen, gnr. 83/1, Sinsenveien 53, også kalt Sinseneng. | Nordre Sinsen, gnr. 8317, Sinsenveien 70, har fra 1910 har tilhørt Aker Sykehus. |
| Bebyggelse: | Blokker: Sinsenbyen, samt Rødstuveien | Småhus: Sinsen hageby, samt tre skoler | Aker sykehus, samt deres 10 boligblokker |
| Bilde fra området: | Schouterrassen  Foto: Trond Strandsberg  | Breisjåveien  Foto: Trond Strandsberg  | Hovedinngangen til sykehuset  Foto: Anders Bayer  |
| Del av Oslo: | Indre by | Ytre by | Rett vest for Groruddalen |
| Nabostrøk og områder: | * Carl Berners plass (sør)
* Rosenhoff (vest)
* Torshovdalen (vest og nord)
 | * Hasle (sør)
* Løren (sørøst)
 | * Refstad (sør og øst)
* Disen (nord)
* Nordre Åsen (nord)
 |
| Innbyggere:4992 totalt | 4168 (over 5 roder) | 374 (1 rode) | 450 over totalt 474 leiligheter (deler rode med deler av strøket Refstad) |

Sinsen stasjon ligger like utenfor strøket, nord for Sinsenbyen og Sinsenkrysset.

Sinsenkrysset, som ligger på grensen mellom bydelene Nordre Aker, Grünerløkka og Bjerke, er Norges første rundkjøring. Her går det en dobbeltsporet forbindelse for trikkelinja til Sinsen (sløyfen lå der det nå er et garasjeanlegg, før den ble flyttet til Muselunden da Sinsenkrysset stod ferdig) under på sin vei til trikkestallene på Grefsen. Man bygde etterhvert om Trondheimsveien til å gå i bro over den store rundkjøringa.

Referanser
----------

1. ↑  Gry Eliesen, m.fl. (2010). *Oppdag Groruddalen! En kulturhistorisk guide*. Oslo: Pax forlag. s. 33. ISBN 978-82-992269-5-0.

Litteratur
----------

* Byarkivets artikkel om Sinsenbyen
* *Byminner* 1/1998. Temanummer om Sinsen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sinsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Norsk Maritimt Forlag AS*** utgir bladene *Båtmagasinet* og *SEILmagasinet* med tilhørende nettsider, samt leverer innholdet til VG Båt. Forlaget kjøpte Båtmagasinet fra Aller Media i 2020, og slo dette magasinet sammen med Båtliv til Norges klart største publikasjon for båtfolk. 

De trykte utgaven av begge magasinene er å få kjøpt i løssalg i Norge og Sverige. SEILmagasinet henvender seg til seilere, og har et samarbeid med 20 seilforeninger langs hele kysten. Båtmagasinet henvender seg til alle båtfolk med tester, gjør-det-selv artikler, turtips, reportasjer og råd om sjømannskap. 

Forlaget har de siste årene satser sterkt digitalt. Båtmagasinet og SEILmagasinet er også å finne på Facebook, Youtube og med apper i App Store og Google Play. I appene ligger alle magasinutgavene fra og med 2006 søkbare. På nettsidene batmagasinet.no og seilmagasinet.no finner leserne daglige nyheter fra båtlivet, og en rekke fagartikler som plusstoff. 

Norsk Maritimt Forlag er medlem av Fagpressen. Båtmagasinet og SEILmagasinet publiseres på basis av Redaktørplakaten og Vær-Varsom-Plakaten. 

Norsk Maritimt Forlag holder til i Budstikka-gården på Billingstad. Forlaget omfatter åtte faste medarbeidere og en rekke frilansere og leverandører. 

Administrerende direktør og redaktør for bladene er Ole Henrik Nissen-Lie.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   data.brreg.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Båmagasinet* på nett
* *SEILmagasinet* på nett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Vannverksdammen** er et bade og fiskevann på Konnerud i Drammen. Dammen som også kalles «Inntakern» er demmet opp og den opprinnelige muren til Vannberksdammen var tolv meter høy og laget av granittblokker. Den ble bygget som en drikkevannsskilde for Strømsgodset og Gulskogen i 1919. Dagens mur er tre meter lavere og utført i betong. Endringene av muren skjedde ved en rehablitering i tidsrommet 2005–2010, denne rehabliteringen var nødvendig da den gamle muren lakk vann. Senkingen av muren ble utført så vannet kommer opp til kanten av muren og blir da mer badevennelig. Rehabliteringen var beregnet å ha en kostnad på ca. seks millioner kroner, men da den sto ferdig var det brukt ca. ti millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «OpenStreetMap» **(bokmål)**. Besøkt 13. november 2023.
2. ↑  «Drammens tidende 28. oktober 2006». Drammen. 2006. s. 10.
3. ↑  «Drammens tidende 2. september 2005». Drammen. 2005. s. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: trenger blant annet infoboks

**Operasjon Nordwind** (Unternehmen Nordwind) var den siste store tyske offensiv som ble gjennomført på Vestfronten under den andre verdenskrig.

Operasjonen ble igangsatt 1. januar 1945 i Alsace og Lorraine, i det nordøstlige Frankrike, og operasjonen ble avsluttet 25. januar. Målet for operasjonen var enkelt. Offensiven var å bryte gjennom linjene til den amerikanske hæren som var stasjonert i disse områdene i Frankrike. Hvis operasjonen gikk som planlagt skulle veien ligge åpen for Operasjon Dentist (Unternehmen Zahnarzt) som etter planen skulle blitt gjennomført kort tid senere.

Operasjonen skulle gjennomføres av den tyske Armégruppe G (Heeresgruppe G) under ledelse av generaloberst Johannes Blaskowitz, med hjelp fra Armégruppe øvre-Rhinen (Heeresgruppe Oberrhein) som skulle ledes av Heinrich Himmler. På samme dag som den tyske hæren lanserte Operasjon Nordwind, gjennomførte det tyske flyvåpenet Luftwaffe flere flytokt med til sammen nesten ett tusen fly for å støtte opp under operasjonen som skulle gjennomføres av de tyske bakkestyrkene.

De amerikanske styrkene led i begynnelsen store tap både når det gjaldt stridsvogner, ammunisjon og forsyninger, og general Dwight D. Eisenhower, som fryktet en direkte ødeleggelse av de amerikanske hæravdelingene i området, sendte flere, allerede medtatte, divisjoner som opprinnelig var utstasjonert i Ardennene-området, etter Ardenneroffensiven. Deres ankomst ble forsinket, og amerikanerne ble dermed tvunget til å trekke seg tilbake til defensive posisjoner på den sørlige bredden av Moder-elven, den 21. januar 1945.

Den tyske offensiven nærmet seg slutten den 25. januar, samme dag som de amerikanske forsterkningene begynte å komme fra Ardennene. Strasbourg ble reddet fra en tysk okkupasjon. De totale tapene for den amerikanske hæren under denne operasjonen som helhet er noe uklart, men det inkluderer ca. 3000 drepte soldater, 9000 sårede, og 17 000 syke og skadde. Operasjon Nordwind, ble kostbar for begge parter, men den permanent fjernet mesteparten av alle de tyske styrker i Sør-Frankrike. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
***Nana*** er en japansk tegneserie, *manga*, som er tegnet av Ai Yazawa. Den har også blitt videreutviklet som tegnefilm, *anime*. De første tolv bindene av serien solgte over 22 millioner kopier i Japan. Nana er en realistisk serie som for det meste foregår i Tokyo.

Navnet kommer fra de to hovedpersonene som begge heter Nana, men betyr også sju på japansk, og som små humoristiske innslag går sju igjen i det meste. De to møtes på samme tog, de skal til samme by, og ender opp med å bo i samme leilighet. Det som skiller dem fra hverandre er personlighetene deres. Den ene er veldig jentete. Hun kan bli barnslig og hun har det med å drømme seg bort. Den andre er en sterk personlighet og er vokalist i ett punk-band kalt «Black Stones».

Handling
--------

Den 5. mars 2001 krysser Nana Osaki og Nana Komatsu (med kallenavnet Hachi) veier når de begge flytter til Tokyo, etter å ha fylt 20 år. Nana Osaki forsøker å satse på en profesjonell karriere sammen med bandet sitt, Black Stones. Nana Komatsu flytter inn sammen med kjæresten sin. Til tross for vidt forskjellige personligheter og ambisjoner, finner de to kvinnene snart en rekke fellestrekk med hverandre og flytter inn i samme leilighet. Men samtidig som de følger drømmene sine, begynner problemer med berømmelse og kjærlighet å sette vennskapet deres på prøve.

Nana Komatsu slår opp med kjæresten sin, etter at han var utro mot henne. Samtidig gjenforenes Nana Osaki med sin tidligere kjæreste Ren, gitaristen i Japans nåværende mest populære band, Trapnest. Hennes forhold til Ren fører til at Nana Komatsu utvikler et av-og-på-forhold med Trapnests bassist, Takumi, samtidig som hun forelsker seg i «Black Stones» gitarist: Nobu. Men når Nana Komatsu oppdager at hun er gravid, velger hun å gifte seg med Takumi - til tross for følelsene sine, noe som også forårsaker problemer mellom henne selv og Nana Osaki.

Når et magasin avslører Nana Osakis forhold, opplever Black Stones kraftig økende popularitet. Nana Osaki og Ren begynner imidlertid å få problemer i forholdet deres, på grunn av Nana Osakis misunnelse på Trapnest. I tillegg begynner Ren med narkotika, selv etter at de blir forlovet. Kort tid før Black Stones skal begynne sin første turné, blir bassisten deres, Shin, arrestert. Dette gjør at Nana Osaki begynner sin solo-karriere. Samtdig som hun begynner å skape seg et navn, dør Ren i en bil-ulykke.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nana (manga) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*

Portal: Tegneserier
**Décima Víctima** var en spansk post-punk gruppe fra Madrid, som var aktiv i perioden fra 1981 til 1984. Gruppa besto av Carlos Entrena (vokal) og José Brena (trommer), samt de to svenske diplomatsønnene Lars Mertanen (gitar, synth) og Per Mertanen (bass). Décima Víctima var en del av La Movida-bevegelsen på 1980-tallet, som var en betegnelse på den alternative kunstneriske oppblomstringa etter Francisco Francos død.

Gruppa ble starta av Lars og Per Mertanen i 1981, som sammen med en trommemaskin utgjorde instrumentalgruppa Cláusula Tenebrosa. Etter en konsert kom de i snakk med vennen Carlos Entrera, som hadde vært vokalist punkbandet Ejecutivos Agresivos. De begynte å diskutere muligheten for å få med Entrera på vokal, og han ble med i gruppa kort tid etter. Høsten 1981 tok gruppa navnet Décima Víctima (Det tiende offeret), etter en roman av Robert Sheckley.

I 1982 ble trommemaskina erstattet med den helt ferske trommeslageren José Brena, og kvartetten var komplett. Entreras distinkte melankoliske vokal, tok på denne tiden en stadig mer sentral rolle i gruppas dystre uttrykk. Gruppa starta plateselskapet GASA (Grabaciones Accidentales) sammen med bandet Esclarecidos, og Décima Víctima gikk til platestudioet for å spille inn sitt debutalbum.

Diskografi
----------

Studioalbum
* *Décima Víctima* (1982)
* *Un Hombre Solo* (1984)

EP-er og maxisingler
* *El Vacío* (singel, 1982)
* *Tan Lejos* (singel, 1982)
* *Algo en Común* (maxisingel, 1983)

Singler
* *Detrás de la Mirada* (1982)
* *Un lugar en el Pasado* (1982)
* *Un Hombre Solo* (1984

Samlealbum
* *Resumen* (1994)
* *Caja de recopilación* (2010)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Décima Víctima på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Décima Víctima på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Hvalsmoen ekserserplass for Ingeniørregimentet i Haugsbygd på Ringerike i Buskerud omkring 1897. Standkvarter for Ingeniørvåpenets skole- og øvningsavdeling og Forsvarets ABC skole. Militærleir med telt sees i midten. Foto: Fridtjof Nansens bildearkiv / Nasjonalbiblioteket 
Hvalsmoen leir omkring 1897 Foto: Fridtjof Nansens bildearkiv / Nasjonalbiblioteket 
Soldater fra Hvalsmoen ekserserplass for Ingeniørregimentet slapper av omkring 1897 Foto: Fridtjof Nansens bildearkiv / Nasjonalbiblioteket 
**Hvalsmoen leir** er en nedlagt militærleir i Ringerike kommune, like nord for Hønefoss. Leiren lå på en naturlig halvøy, dannet av Randselva ved Hval, er et sted og en tidligere jernbanestasjon langs Roa–Hønefosslinjen mellom Hønefoss og Jevnaker, sør for Eggemoen. Det er nå (2011) asylmottak på Hvalsmoen leir.
(Nedlagt 2019)

Historikk
---------

Hvalsmoen leir ble etablert da Stortinget 21. februar 1893 vedtok å erverve området ved Hval stasjon ved Randselva som eksersérplass for Ingeniørvåpenet. Leiren har i alle disse årene utdannet ingeniørtropper for Hæren og var base for Hærens ingeniørregiment.

Sommeren 1940 ble norsk militært personell etter kapitulasjonen i Sør-Norge holdt som krigsfanger i leiren. I august 1943 ble norske offiserer samlet som krigsfanger der inntil de ble sendt videre til Tyskland og Polen .

Fra 1947 lå Ingeniørvåpenets befalsskole (BSIV) lå på Hvalsmoen sammen med Hærens ingeniørskole (HIS). På Hvalsmoen lå også Speskp som inneholdt blant annet ABC-troppen. Forsvarets ABC-skole (FABCS) som utdannet alle kategorier befal og offiserer innen ABC-vern hadde tilhold her i mange år. Skolen er nå reetablert på Sessvollmoen i Ullensaker.

Våren 2005 ble leiren solgt til det lokale investorfirmaet Røysi Invest for 52 millioner norske kroner.

Det var tidligere i alt tre militærleirer rundt Hønefoss: Hvalsmoen leir, Helgelandsmoen leir og Eggemoen leir. Alle ble vedtatt nedlagt 13. juni 2001.

* Felttelegraf på Hvalsmoen Foto: Narve Skarpmoen (1868–1930) / Nasjonalbibliotekets bildesamlingerFelttelegraf på Hvalsmoen Foto: Narve Skarpmoen (1868–1930) / Nasjonalbibliotekets bildesamlinger
* Pongtongbru bygd på Hvalsmoen først på 1900-tallet Foto: Narve Skarpmoen / NasjonalbiblioteetPongtongbru bygd på Hvalsmoen først på 1900-tallet Foto: Narve Skarpmoen / Nasjonalbiblioteet

Se også
-------

* Eggemoen leir
* Helgelandsmoen leir

Referanser
----------

1. ↑  *I tysk krigsfangenskap: norske offiserers opplevelser i Polen og Tyskland 1942 - 1945*. Oslo: Gyldendal. 1950.

Litteratur
----------

* Torblå, Per (1929-) (1993). *Hvalsmoen ekserserplass 1893-1993*. Oslo: Fabritius. ISBN 8290545231.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Hvalsmoen leir». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Rekonstruksjonstegning av stavkirken
Bak denne porten stod en gang Nes stavkirke. Foto: Jan-Tore Egge 
**Nes stavkirke** var en stavkirke på Nesbyen i Hallingdal. Den ble revet i 1864, to år etter at dagens Nes kirke ble innviet. Stavkirken lå ca. 500 meter nordvest for dagens kirke, og tuften er fortsatt synlig. Et skilt på stedet daterer kirken til 1200-tallet.

Det har vært minst én tidligere kirke på stedet, for i et brannlag som dekker store deler av tuften, er det funnet brannskadede grunnmurer. Det er også funnet graver som ut fra sin orientering åpenbart er eldre enn dette, men det er ikke funnet sikre spor etter en enda eldre kirke. Den nedbrente trekirken skal ha vært ca. 8,8 meter lang. Disse funnene er fra en utgravning i 1965 da stavkirketuften ble avdekket og konservert.

Stavkirken som ble revet i 1864, ble målt opp av Hans Gude i 1850 og Georg Bull i 1855 og er dermed bedre kjent enn mange andre stavkirker som led samme skjebne. Stavkirken var opprinnelig en langkirke som etterhvert fikk apsis i koret, og den ble på andre halvdel av 1700-tallet utvidet med laftede korsarmer samt våpenhus i vest og sakristi i øst.

Fra stavkirken er det bevart bygningsdeler og dekorerte detaljer en rekke steder, blant annet i Kulturhistorisk museum og på Hallingdal Museum. Altertavlen og døpefonten fra stavkirken ble overført til den nye kirken. Altertavlen er siden avløst av en ny, men bildet, som viser korsfestelsen, finnes fortsatt i kirken. Døpefontens kum (av kleberstein) er i bruk den dag i dag og har fått en ny sokkel.

På den gamle kirkegården står et menighetshus som later til å være i relativt dårlig stand, og det finnes fortsatt enkelte gravminner på stedet.

På kirkegården ved dagens Nes kirke ble det i 1953–54 oppført et gravkapell inspirert av den gamle stavkirken.

Referanser
----------

1. ↑  Dette er skildret mer detaljert i «Norges kirker».

Litteratur
----------

* Christie, Håkon (1979). *Nes stavkirke*. Oslo: Fabritius.
* Christie, Sigrid og Håkon (1981). «Nes kirke». *Norges kirker. Buskerud*. 1. Oslo: Riksantikvaren / Gyldendal. s. 9-25.
* Anker, Leif; Havran, Jiri (2005). *Kirker i Norge, bind 4: Middelalder i tre*. Oslo: ARFO. s. 22-23. ISBN 82-91399-16-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Gamle Nes: Stavkirketomta
* (no) «Nes stavkirke (Hallingdal)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Stolpe fra Veggli stavkirke Foto: Eirik Irgens Johnsen / Unimus 
Tverrsnitt av Veggli stavkirke, etter tegning av Christian Christie Foto: Kulturminnebilder.no 
Inngangen til kirkegården der stavkirken stod. Innenfor er bare en blomstereng i dag. Foto: Jan-Tore Egge 
**Veggli stavkirke** var en stavkirke i Veggli i Rollag kommune i Numedal.

Kirkens alder synes ikke kjent. Våre kunnskaper om den bygger for en stor del på oppmålinger og skisser utarbeidet av Christian Christie før kirken ble revet i 1861, to år etter at dagens Veggli kirke stod klar.

Det opprinnelige stavbygget skal ha hatt rektangulært skip og smalere kor, der skipet var ca. 5,70 m langt og ca. 4,60 m bredt og veggene var ca. 3,75 m høye. Bredden på koret anslås til ca. 2 meter. Dette koret ble antageligvis revet i 1684, da kirken fikk et nytt, tømret kor. Kirken var blitt utvidet noen år tidligere og ble utvidet igjen i 1704–08 med tverrskip, slik at det ble en korskirke. Etter midten av 1700-tallet fikk kirken våpenhus.

Det foreligger få vitnesbyrd om interiøret, men en korbuestav er å finne i Kulturhistorisk museum i Oslo. Det skal også finnes en rosemalt dør og noen dekorerte bord fra kirken i privat eie.

Døpefonten fra stavkirken er overført til den nye kirken. For øvrig synes det gamle inventaret å ha gått tapt.

Kirkegården ble utvidet i 1828 og var i bruk også etter at kirkegården ved dagens kirke var anlagt. Den er omgitt av et steingjerde med portal ved inngangen. Innenfor er det imidlertid bare ville vekster, ingen synlig tuft.

Referanser
----------

1. ↑  Bygningshistorien bygger på «Norges kirker».

Litteratur
----------

* Sigrid og Håkon Christie: Veggli kirke i «Norges kirker»

Eksterne lenker
---------------

* Jan Brendalsmo: Middelalderske kirkesteder i Buskerud fylke (Riksantikvaren, 2015), s. 59
* (no) «Veggli stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Olberg stavkirke** eller **Krødsherad stavkirke** ble reist på Noresund i middelalderen, noen meter nærmere Krøderfjorden enn dagens Olberg kirke står, men ellers på omtrent på samme plassen. Kirkestedet ble i sin tid skilt ut fra fra gården Olberg (gnr. 188), som derfor knytter gårdsnavnet med kirkenavnet. Gården ligger like nordvest for kirken og skal i fordums tid ha blitt kalt *Ullberg*. 

Akkurat når den første kirken ble reist der vet man ikke, men noen hevder at det har stått to kirker på Olberg før dagens kirke ble reist. Den første skal ha blitt reist på et tidligere gudehov straks etter at kristentroen ble antatt her i bygda, altså i årene etter år 1050. Denne kirka skal ha vært viet til Hellige Olav og ha stått på den såkalte kirkehaugen ved Olberg i rundt 150 år, og må i så fall ha vært ei stolpekirke. Omkring år 1200 skal det ha blitt reist ei nye herredskirke på Olberg, som i så fall må være synonym med stavkirken dem rev da dagens kirke ble reist.

Kirkesognet omtales først i skriftlige kilder i et middelalderdiplom datert 15. februar 1389 (DN IV:558). Både skipet og koret i stavkirken skal ha vært tilnærmet kvadratisk. Skipet målte cirka 5,6 m x 5 m. Etter suksessive utvidelser fremstod kirken etter hvert som en korskirke. Da dikterpresten Jørgen Moe tok over som kapellan i 1853 initierte han gamle planer overfor formannskapet om å reise ei ny kirke på plassen, siden den gamle var for liten og i elendig forfatning. Det fikk han tilslutning til, så i 1857–1859 ble det reist ei nye kirke på stedet. Den gamle stavkirken ble revet rett etter at den nye kirken ble innviet, senhøsten 1859, men kirketuften skal ha vært synlig til langt ut i 1880-årene.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Myhre, T. (1930). *Hallingdalens historie: Gudehov og senere kirker i Krødsherad*. Drammen: Eget forlag. s. 8–11.
2. ↑  *Diplomatarium Norvegicum IV:558*. Norge: P. T. Mallings Forlagshandel. 1858. s. 417–418.

Litteratur
----------

* Norges kirker
* Jan Brendalsmmo og Jan-Erik G. Eriksson: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Buskerud fylke (Riksantikvaren, 2015), s. 36.
* Lorentz Dietrichson (1892). «Olberg kirke i Krødsherred». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 501.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Olberg stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
***Diervilla lonicera*** er en løvfellende busk i kaprifolfamilien. Den blir 0,6–1,2 m høy med utoverliggende greiner og sprer seg med rotskudd. Bladene har kort stilk, og blomstene er grønngule. Frukten er en kapsel. Blomstringstida er fra tidlig juni til tidlig juli, men det hender at den blomstrer så seint som august. Kapslene åpner seg og slipper frø i september.

Arten er fordringsløs og trives i tørr og steinete jord. Den vokser i skog under trær som banksfuru, balsamedelgran, svartgran, rødfuru, amerikaosp, *Populus grandidentata*, *Prunus pensylvanica*, papirbjørk, weymouthfuru, rødeik, rødlønn, kanadahemlokk, gulbjørk, sukkerlønn, amerikabøk, svartlind, tuja, svartask, kvitalm, fargeeik, kviteik, tulipantre og kvitgran. I undervegetasjonen kan den vokse sammen med blant annet nebbhassel, grønnor (subsp. *crispa*), krypberglyng, bærlyng og einstape. Utbredelsen omfatter østlige Nord-Amerika fra Newfoundland vestover til Saskatchewan og sørover til Nova Scotia, New England og Delaware. I Appalachene finnes den videre sørover til Virginia, Nord-Carolina og Tennessee. Den finnes vestover til Ohio, Indiana, Illinois og Iowa.

*Diervilla lonicera* er en viktig næringsplante for elg, hvithalehjort og spisshalejerpe, men har bare underordnet betydning for skogskaribu. Den dyrkes som prydbusk i hager, og i Norge er den hardfør til herdighetssone 4.

Galleri
-------

* BladverkBladverk
* BlomsterBlomster
* Nærbilde blomsterNærbilde blomster
* Rester av fruktRester av frukt

Kilder
------

* J.L. Howard (1994). «*Diervilla lonicera*». Fire Effects Information System, [Online]. U.S. Department of Agriculture, Forest Service, Rocky Mountain Research Station, Fire Sciences Laboratory. Besøkt 24. mars 2018.
* I. Palmstierna (1999). *Trær & busker i hagen*. Oversatt av N.P. Thuesen, foto B.K. Johanson. Orion. s. 131. ISBN 82-458-0370-7.
* «*Diervilla lonicera*». Missouri Botanical Garden. Besøkt 24. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**IbsenStage** er en database over kjente fremføringer av Henrik Ibsens skuespill over hele verden. Den dekker en tidsperiode fra historiske forestillinger til dagens iscenesettelser Det er et kvantitativt forskningsverktøy som inneholder[*når?*] data om over 20 000 oppsetninger av Ibsens skuespill og gir en tilgjengelig nettressurs for å undersøke forestillingene. IbsenStage oppdateres av Senter for Ibsen-studier ved Universitetet i Oslo.

Tjenesten er utviklet i samarbeid med AusStage, den nasjonale databasen for performativ kunst i Australia, og Nasjonalbiblioteket.

Historie
--------

IbsenStage ble konseptualisert og utviklet av Senter for Ibsen-studier ved Universitetet i Oslo i samarbeid med flere partnere. Arbeidet med å samle, organisere og publisere data om Ibsen-oppsetninger elektronisk begynte tidlig på 2000-tallet, da digitale verktøy begynte å gjøre kulturhistorisk informasjon bedre tilgjengelig.

Finansiering
------------

IbsenStage er et resultat av samarbeide mellom flere universiteter, inkludert Universitetet i Oslo. Det mottar støtte fra ulike kilder, blant annet den norske staten og Forskningsrådet.

Referanser
----------

1. ↑   besøkt 23. juni 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Sør-Sudans sentralbank** (**Central Bank of South Sudan**) er sentralbanken i Sør-Sudan. Den ligger i Juba, Sør-Sudans hovedstad.

Historie
--------

Banken ble opprettet i 2005 som en filial av Sudans sentralbank, under navnet Bank of South Sudan, men ble omgjort til sentralbank for Sør-Sudan 9. juli 2011 da Republikken Sør-Sudan brøt ut fra Sudan.

Den 30. november 2011 annonserte sentralbanken starten på en prosess der de skal modernisere landets betalingssystem, clearing- og oppgjørssystemer. Målet er både å redusere kostnader og å øke kvaliteten og effektiviteten på disse tjenestene, bl.a. for å møte Den internasjonale oppgjørsbankens krav.

Sentralbanksjef
---------------

Elijah Malok var sentralbankens første sentralbanksjef, men president Salva Kiir sa ham opp allerede i august, fordi verdien av det ørsudanske pundet sank i forhold til amerikanske dollar. Kornelio Koriom Mayiek overtok stillingen etter Malok, og er pr januar 2012 sentralbanksjef.

Annet
-----

Sentralbanken i Sudan, Sudans bank, er underlagt sanksjoner fra USA, men Sør-Sudans sentralbank rammes ikke av disse sanksjonene.

Referanser
----------

1. ↑  US Department of the Treasury – *Central Bank of South Sudan Frequently Asked Question*, besøkt 25. januar 2012.
2. ↑  Gurtong Trust – *Bank Of South Sudan Endorsed As Central Bank* Arkivert 22. september 2020 hos Wayback Machine. besøkt 26. januar 2012.
3. ↑  Sudan Tribune – *South Sudan Central Bank introduces new payment systems* Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine. besøkt 26. januar 2012.
4. ↑  BBC News – *South Sudan's Salva Kiir sacks bank chief Elijah Malok*, besøkt 26. januar 2012.
5. ↑  The Wall Street Journal – *South Sudan Central Bank Is Clear Of US Sanctions*, besøkt 26. januar 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Matthew Followill** (født Cameron Matthew Followill, 10. september 1984 i Oklahoma City, Oklahoma) er leadgitaristen i bandet Kings of Leon.

Matthew Followill bruker en Epiphone Sheraton gitar og en 2X12" Ampeg Reverberocket forsterker. Han har også tidligere vært kjent for å bruke en Gibson Les Paul gitar. I musikkvideoen for Molly's Chambers sammen med en dokumentarfilm ser også ut til å tyde på at han tidligere brukte en SG shape gitar. Fra og med 2007, brukte Followill bare hans Epiphone Sheraton gitar fra midten av 1980-årene; han påstod at hans 1970s Les Paul Custom ikke den riktige feedbacken som de nyere Kings of Leon sangene krevde.Han sa i et magasinintervju at hans Les Paul er den gitaren han liker best å spille.

Flash Radio Music magazine reporterte den 27. juni 2007 at Followill ofte røyker sigaretter på scenen. Ved noen anledninger har han vært kjent for å sette fast sigarettstumpen i gitaren sin, mellom A og den nederste E-strengen. Matthew bor for tiden med sin kjæreste Johanna Bennett i et borettslag i Nashville, Tennessee.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Matthew Followill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Matthew Followill på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Matthew Followill hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Matthew Followill på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Matthew Followill på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Matthew Followill på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Utdatert:** Denne teksten kan inneholde feil på grunn av informasjon som er utdatert. artikkelen Du kan hjelpe med å oppdatere artikkelen. Artikkelens diskusjonsside kan inneholde mer informasjon.
Under følger en oversikt over værmeldere på TV 2 fra starten i 1992:

Per 7. oktober 2012
-------------------

* Hilde Holdhus
* Eli Kari Gjengedal
* Ane Nyrerød
* Desta Marie Beeder
* Isabella Martinsen

Tidligere værmeldere
--------------------

### Kvinner

* Dyveke Simonsen Henschien
* Anita Pryme
* Ruth Benedikte Rasmussen
* Toril Torlei
* Elin Tvedt
* Gry Hege Thorslund
* Siri Kalvig
* Ina Ynnesdal Sulen
* Ingeborg Myhre
* Gry Hege Thorslund
* May Lisbeth Myrvang
* Birgit Kolboe
* Reidun Holmøy

### Menn

* Erik Hagermark
* Svein Inge Andersen
* Svein Ove Haugland

Kritikk
-------

TV-seer og pensjonist Agnar Støverød klaget inn Storm Geo (leverandør av værtjenestene) til Likestillings- og Diskrimineringsombudet høsten 2012. Han påstod at menn ble utelukket fra disse stillingene. TV 2 svarte at det det var en bevisst strategi med kvinnelige værmeldere. Medieforsker og førstelektor Turid Øvrebø ved Høgskolen i Volda mente at dette var kvinnediskriminerende og at en burde ansette menn samt eldre kvinner.

Kilder
------

* Verdens Gang, 3. oktober 2012: «Værdamenes herredømme», s. 16-17
* StormGeo
**Jiang Rong** er et kunstpseudonym for **Lu Jiamin** (født i april 1946 i Beijing) og er en kinesisk forfatter.

Under kulturrevolusjonen, som begynte i 1966, gikk Jiang Rong og hans skolekamerater som rødegardister fra dør til dør i Beijing for å plyndre hjemmene for bøker og andre ting som ble ansett å avsløre «borgerlig dekadanse» og vestlige idéer. Deretter ble han sendt til Indre Mongolia for å bli sauegjeter. Han og andre studenter bodde sammen med nomadene i telt. Nomadene hadde store saueflokker og mange ulver var ute etter sauene.

Jiang Rong og de andre studentene diskuterte fritt hva som var galt med det kinesiske systemet. Lokale militære fikk nyss om dette og tyvlyttet utenfor teltet da Jiang Rong kritiserte Lin Biao. Han ble dømt til 3,5 års fengselsstraff. I fengselet bestemte han seg for å skrive en bok.

Da han kom ut av fengselet drev han et tidsskrift og arbeidet som lærer. I 1989 deltok han i protestene på Den himmelske freds plass og krevde politisk frihet. For det ble han dømt til 1,5 år i fengsel.

Han bestemte seg for å skrive en fortelling om ulver som samtidig skulle være en samfunnskritisk skildring. Mongolene er de fri ulvene, hankineserne er som sauene som alltid går i flokk. Romanen, *Láng Túténg* (狼图腾), kom ut i april 2004. Boken har vunnet Man Asia-prisen, og skal filmatiseres. Men ikke alle er begeistret – den tyske sinologen Wolfgang Kubin kalte romanen «fascistisk».

Referanser
----------

1. ↑  平心: 德国汉学权威另一只眼看现当代中国文学 Deutsche Welle, 26. November 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |