recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Titanfall 2*** er et førstepersonsskytespill og er oppfølgeren til *Titanfall*. Det er igjen Respawn Entertainment som står for utviklingen av spillet og Electronic Arts utgir spillet til PlayStation 4, Xbox One og Windows.*Titanfall 2* ble utgitt 28. oktober 2016.

I likhet med det forrige spillet går Titanfall 2 ut på at spilleren skal kontrollere både en pilot og deres Titans — roboter som er omtrent 7 til 10 meter høye. Pilotene har et stort arsenal av utstyr og våpen, som granater, hagle, maskinpistol, og andre pistoler for å bekjempe sine fiender. Titans er betydelig mindre mobile enn pilotene, men robotene har sterkere skytevåpen og overlegen beskyttelse. Konflikten foregår i The «Frontier» en region med stjernesystemer langt unna Jordkloden. To organisasjoner, Interstellar Manufacturing Corporation (IMC) og Frontier Militia, forsøker å overta kontroll over hele The Frontier.

IMC ønsker å utnytte de rike ressursene i området, uavhengig av konsekvensene for miljøet eller den sivile befolkningen. I single player-kampanjen skal spilleren få kontrollen over Jack Cooper, som tilhører Frontier Militia, og blir sendt til den fremmede planeten Typhon. Jack Cooper ønsker å begynne som pilot, og får opplæring fra kaptein Tai Lastimosa til å forberede seg. De to blir medlemmer av en militsstyrke som angriper den IMC-holdte planeten Typhon.

De fortsetter til et IMC-laboratorium, men oppdager at alt sammen er ødelagt. Men lik i området, som har blitt kunstig aldret på grunn av en tidsforvrengning, ligger spredt over hele anlegget. Cooper finner Anderson, død etter en ulykke. Cooper får vite at Anderson samlet inn etterretning angående en ny IMC-enhet, som bruker tidsforskyvning-teknologi for å ødelegge hele planeter. Planeten Harmony, som er hjemplaneten til Lastimosa og huser Milits-hovedkvarteret, skal være det første målet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Titanfall 2* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Titanfall 2* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Hege Tunaal** (født 17. juni 1948 i Bærum) er en norsk musiker (sang og gitar), revyskuespiller og sangpedagog.

Biografi
--------

Hun startet karrieren først innen skoleoperetter og siden som visesanger, begge deler i samarbeid med Lars Klevstrand. Sammen ga de ut albumet *Dobbeltportrett* i 1969, et album som hovedsakelig bestod av musikk av Geirr Tveitt og tekster av Herman Wildenvey. Senere har hun gitt ut totalt ti album hvor hun har tolket viser av ulike komponister som Hartvig Kiran, Violeta Parra, Mikis Theodorakis, Bertolt Brecht og Ketil Bjørnstad. Hun har senere samarbeidet med Klevstrand ved flere anledninger, blant annet på dobbeltalbumet *Hartvig Kirans viser – Historia om Ola Skutvik & Mariann* hvor også Ålesund Kammerensemble bidro og Henning Sommerro produserte. For albumet fikk de Spellemannprisen 1983 i klassen visesang. I 2003 ga Tunaal ut albumet *Ildluer* som var hennes første album med kun egne sanger. Samme år mottok hun Gammleng-prisen i viseklassen. I 2017 ga hun etter 14 år ut albumet *Annen Hvert Sekund ... Kvinneskjebner* der søkelyset blir satt på overgrep mot jenter med hovedvekt på barnebruder.

Tunaal studerte piano, gitar og sang ved Norges musikkhøgskole (som da het Musikkonservatoriet), og var en av de første som tok sangpedagogisk eksamen ved denne utdanningsinstitusjonen. Hun tilbragte senere flere år i Stockholm, der hun var elev av sangpedagogen Torstein Föllinger.

Hun underviste i sang ved Statens teaterhøgskole i 37 år.

Diskografi
----------

* *Dobbeltportrett* (Nor-Disc, 1969) med Lars Klevstrand
* *Olje, Brød Og Vin* (Polydor, 1972)
* *... Vide Med Vind* (Polydor, 1974) viser av Hartvig Kiran
* *Roser Og Tistler* (Polydor, 1975)
* *Aramsasa* (Flower, 1978)
* *Yada* (Triola, 1980) med Lakis Karnezis
* *Hartvig Kirans Viser – Historia Om Ola Skutvik & Mariann – Del I og II* (Art-O, 1983) med Lars Klevstrand og Ålesund Kammerensemble – dobbelt LP – gitt ut som en CD i 1998
* *Epitafios* (På Norsk, 1983)
* *Under Sol Som Brenn Og Brenn* (Heilo/Sidespor, 1988)
* *Ildfluer* (Pan, 2003)
* *Annen Hvert Sekund ... Kvinneskjebner* (Grappa, 2017)

Referanserer
------------

1. 1 2 3 4  «Hege Tunaal». *Store norske leksikon*.
2. 1 2  «Tunaal, Hege». MIC.no. 6. august 2006. Besøkt 11. oktober 2017.
3. 1 2  «Hege Tunaal – «Annet hvert sekund» – CD-presentasjon». Kunstnerforeningen.no.
4. 1 2 3 4  «Jubilanter - 70 år - Visesanger og sangpedagog Hege Tunaal». *Aftenposten*: 29. 17. juni 2018.
5. ↑  «Hege Tunaal». Discogs.com. Besøkt 11. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Norsk pop- og rockleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Rachel Grepp Heimen Familiesenter** var en institusjon i Oslo fra 1967 til 2012 med tilbud til gravide, enslige forsørgere (både kvinner og menn) med barn og par med ett eller flere barn. Familiesenteret tok imot familier fra hele landet og samarbeidet med barnevernet, sosialkontorer, asylmottak og Kriminalomsorg i frihet.

Tilbudene som ble gitt, varierte fra omsorgsveiledning, terapi, sosial trening, norskopplæring med mer. marte meo-veiledning ble brukt for å forsterke samspillet mellom foreldre og barn. Målet med behandlingsopplegget var at familiene skulle oppleve mestring og ta tilbake kontrollen over eget liv.

Familiesenteret ble åpnet 22. november 1967 og hadde 21 leiligheter i et eget bygg i Maridalsveien 292 på Tåsen. Rachel Grepp Heimen Familiesenter var en stiftelse som ble eid og drevet av Det norske Arbeiderparti. Senteret var oppkalt etter helse- og kulturpolitikeren Rachel Grepp (1879–1961).

Senteret ble lagt ned 1. mai 2012 og bygget har blitt gjort om til kommunale leiligheter.

Referanser
----------

1. ↑  Beate Riiser, *Mødrehjem legges ned* hos NRK.no, 15. september 2012.
2. ↑  Holøien, Marianne. «- Thank you for Nordre Aker». *Nordre Aker Budstikke* **(norsk)**. Besøkt 29. november 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Hermetisme var en åndsretning på 200- og 300-tallet som forente gresk filosofi, særlig nyplatonisme, med egyptisk mytologi og magi. Man antok at guden / vismannen Hermes Trismegistos hadde skrevet flere av de hermetiske skriftene, hvorav *Corpus Hermeticum* og *Asklepios* er de mest kjente.   
Illustrasjon: fra en mosaikk i gulvet på katedralen i Siena, fra 1480-tallet.
***Asklepios***  er en tekst som tilhørte den gresk-egyptiske kulten med tekster som skal være skrevet av gudeskikkelsen/magikeren Hermes Trismegistos. Teksten er «den lengste hermetiske teksten vi besitter, og har blitt kalt et kompendium over alle de viktigste punktene av hermetisk lære». Teksten er en didaktisk dialog hvor Hermes samtaler med og underviser Asklepios, sønnen Tat og Ammon. Tittelen *Asklepios* er fra den latinske oversettelsen, den greske originaltittelen er **Den perfekte diskurs**. Den greske teksten er imidlertid tapt.

Tekstens første del handler om forholdet mellom ånd og materie, og om hvordan forskjellige arter manifesterer seg i verden. Menneskets art (latin *genus*) kan knytte seg til dyr, mennesker, demoner eller gud. Den andre deler av teksten er en utgreiing om de ulike nivåer av himmelske og jordiske guder, og menneskenes forhold til disse. I denne delen av teksten finnes (i kapittel 24-26) «en spådom om at gudene en gang skal forlate Egypt, noe som vil føre til verdens undergang». Deretter forklares det hvordan Gud vil gjenopprette skaperverket, og om hvordan livet har to utganger: «De fromme vil vende tilbake til himmelen, mens de ugudelige blir pint.» Den tredje delen av teksten «omhandler et mangfold temaer: solen, tid og evighet, forstand, tomhet, stedet, den forståelige og sanselige verden, form, jordiske guder og skjebnen».

Teksten var svært utbredt i antikken, og forble kjent gjennom middelalderen. To fragment på koptisk som ble funnet blant Nag Hammadi-skriftene (Codex VI) viser imidlertid noen avvik fra den traderte latinske teksten.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Resonnement og sitat fra Christian Hervik Bulls innledning til *Hermes Trismegistos : gresk-egyptiske visdomstekster*, Oslo, 2010 ISBN 978-82-525-7463-0. Teksten er oversatt til norsk i denne antologien.

Eksterne lenker
---------------

* sacred-texts.com A Treatise on Initiations; or, Asclepios i Anna Kingsford and Edward Maitland engelske utgave fra 1884
Tellnes Ilmenitt dagbrudd.
Sandbekk ilmenittgruver 1950-tallet.
**Titania A/S** er et bergverk som vesentlig er basert på et dagbrudd på Tellnes i Sokndal ved Jøssingfjord i Rogaland. Dette er verdens største ilmenittforekomst med reserver på 400 millioner tonn. Titania står for ti prosent av verdens ilmenittproduksjon.

*Aktieselskabet Titania* ble registrert i Kristiania handelsregister den 29. april 1902. Professor Peder Farup fikk patent i Norge på framstilling av et titanholdig fargestoff i 1909, og sammen med dr. Gustav Jebsen utviklet han de påfølgende årene metoder for industriell produksjon av titandioksid til pigment (titanhvitt). I 1916 ble aksjemajoriteten overtatt av Titan Co. A/S fra Fredrikstad, som ville sikre råstoffer for egen produksjon av titanhvitt.

Oppredningsverket på Sandbekk stod ferdig i 1918-1919. I juni 1927 ble konsesjonen gitt amerikanske National Lead Co. for 99 år, de overtok eierskapet av Titan A/S. Modernisering av driften i 1935 økte produksjonskapasiteten til ca. 100 000 tonn ilmenittkonsentrat. Fra 1937 ble dette skipet fra Jøssingfjord, mens magnetittkonsentrat fremdeles skipes fra Rekefjord. Tellnesanlegget startet 14. oktober 1960. Utvidelser av produksjonskapasiteten til 500 000 tonn ilmenittkonsentrat i 1969, 650 000 tonn i 1970 og en million tonn i 1973. Etter nye miljøkrav startet deponering av avgangsmassen på Dyngadjupet i 1977 og tyngdekraftseparasjonsanlegg startet i 1982. Deponidammen var truet av mye regn i 2021.

Ilmenittsmelteverket i Tyssedal ble satt i drift i 1986.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hjemmeside Arkivert 1. mars 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  Ivar Dybdahl, *Titania A/S*, i Bergverk 1975
4. ↑  selskapet ble etterhvert Kronos Titan A/S, eid av dette NL Industries, Inc.
5. ↑  Seehusen, Joachim (22. november 2021). «Trykket mot Titanias største deponidam er større enn dammen er dimensjonert for». *Tu.no* **(norsk)**. Teknisk Ukeblad.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
*Stille Stunder* 1931
***Stille Stunder*** er et kristelig tidsskrift på nynorsk, et blad som nå (2013) utkommer med seks nummer årlig.

*Stille Stunder* ble grunnlagt av Johannes Barstad i 1889 og var det første i sitt slag på nynorsk. Bladet har stått som et symbol på det som er blitt kalt «kristninga av landsmålet». Flere diktere som skrev på nynorsk, blant andre Elias Blix, publiserte sine første salmer i Stille Stunder, og i 1894 skrev han en anbefaling som ble trykket i bladet:

> **Stille Stunder** 
> Vort lille gudelige Maalblad "Stille Stunder" vil jeg paa det varmeste anbefale til Alle, som har Sands for god Læsning i ægte kristelig og ægte folkelig Aand. Bladet har efterhaanden leveret en fortrinlig Samling af smaa opbyggelige Afhandlinger, Fortællinger, Digte m. m. der maa glæde Enhver, som har Hjerte for sand Kristendom i ægte norsk Form. Udgiveren, Pastor Barstad, har aabenbart en meget betydelig Evne i Retning af saadan folkelig Kristendomsforkyndelse og dermed en vigtig Gjerning at udføre for vort Folk og navnlig for den norske Ungdom. Han har ofret megen Tid og Kraft paa Bladet, har holdt det gaaende i snart 6 Aar og har stadig gjort det bedre og bedre; særlig har han ogsaa arbeidet op sin evne til at skrive maalet stedse mere greit og flydende og folkeligt. Og derfor har han ærlig fortjent den Paaskjønnelse, som ligger i en større og større Udbredelse af hans Blad. – Kristiania, Oktober 1894. Dr. E. Blix
> 
>

Utgivere
--------

* 1889 til 1931 Johannes Barstad
* 1931 til 1934 Johannes Barstads enke
* 1935 til 1954 Oslo Kristelege Landsungdomslag
* 1955 til 1959 Ei nemnd i Bergen
* 1959 til 2012 Kyrkjenemndi i Bergen
* 2012 --------- Foreininga Stille Stunder

Bladet har et styre som supplerer seg selv. Redaktør i 2012 er sokneprest Ivar Molde på Voss. Forretningsfører er Rolf-Atle Rolfsnes som bor på Fitjar, mens Knut O. Dale er styreformann.

Redaktører
----------

* Johannes Barstad 1889 til 1931
* Elenore Barstad 1931 til 1934
* Olav Gautestad
* Alfred Hauge
* Erling Ulltveit 1951 til
* Bernhard Eide
* Gudmund Skiftun
* Haakon Svarstad 1981 til 1989
* Ådne Skiftun 1990 til 1995
* Alfred Hamre 1995 til 2004
* Ivar Molde 2004 til

Kilder
------

* Stille stunders hjemmeside
* Liste over redaktører på bladets hjemmeside

Referanser
----------

1. ↑  Blixblog 11. oktober 2004
**Sagaen om Belgarion** er en serie bøker. Bøkene er skrevet av David Eddings. Sjangeren er fantasy.

Bøkene i serien er
------------------

1. Profetiens utvalgte (1982)
2. Slangefolkets dronning (1982)
3. Magikerens spill (1983)
4. Rivas Dronning (1984)
5. Profetiens oppfyllelse (1984):
6. Profetiens oppfyllelse del 1
7. Profetiens oppfyllelse del 2

* The Malloreon (ikke oversatt til Norsk) er en etterfølger til Sagaen om Belgarion, og er en serie på fem bøker.

Handling
--------

En gang, da verden var ung, gav guden Aldur liv til en kuleformet sten, som ble kalt Aldurs Globe, og gjorde mange underverker med den. Men guden Torak stjal Aldurs Globe, og Toraks ondskap tvang guder og mennesker til å strides med hverandre. Belgarath, Aldurs disippel, klarte imidlertid å ta tilbake den magiske stenen, som ble overlatt i Rivas varetekt. Profetien sier at så lenge Rivas etterkommere tar vare på Aldurs Globe, er menneskene i de vestlige kongedømmene trygge. For Garion, som lever sammen med Polgara, er det utenkelig at denne gamle historien er sann. Han er helt uvitende om at han er tildelt en rolle i et spill som ble satt i gang lenge før han ble født. Etter hvert opplever han en rekke mystiske hendelser og må flykte sammen med sine nærmeste. Og under den og farefulle reisen forstår han at det meste er annerledes enn det ser ut til å være – også han selv. Men Aldurs Globe er stjålet av den sjalue guden Toraks prester, og ifølge legenden er det en tid der Torak vil forsøke å tiltvinge til seg herredømmet over verden. I den andre boken møter vi prinsesse Ce`Nedra som, utenom å vite det selv vil ha en stor rolle i spillet. Prinsessen blir trukket inn i jakten på Globen, en farefull jakt, hun har aldri trodd på disse historiene og føler seg forvirret. Men Profetien har fortsatt mange dramatiske begivenheter i bakhånd for Garion – og for den keiserlige prinsessen Ce'Nedra.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN
 |
**Özlem Çarıkçıoğlu** (født 1. januar 1994 i Sakarya) er en tyrkisk alpinist, som representerer klubben AKUT Sports Club. Hun har deltatt i Vinter-OL 2018 og Vinter-OL 2022.

Idrettskarriere
---------------

Çarıkçıoğlu deltok i sitt første FIS-renn den 12. mars 2010, og hun kom der på niendeplass i slalåm. Hun deltok i Vinter-EYOF 2011 i Tsjekkia, og kom der på 70.-plass i storslalåm. Under Vinteruniversiaden 2015 i Sierra Nevada kom hun på 28.-plass i storslalåm og 39.-plass i slalåm, og hun deltok også i Vinteruniversiaden 2017, der hun kom på 37.-plass i storslalåm.

Under det tyrkiske mesterskapet i alpint i desember 2016 vant hun slalåm og storslalåm, og hun vant begge disse disiplinene igjen i desember 2017. Hun representerte Tyrkia i Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 57 i storslalåm.

Hun deltok i Vinteruniversiaden 2019 i Russland, der hun kom på niendeplass i parallellslalåm og 56.-plass i storslalåm.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 48 i storslalåm.

Referanser
----------

1. 1 2  FIS - *Özlem Çarıkçıoğlu - Results*, besøkt 25. oktober 2022.
2. ↑  «Official Results Book Alpine Skiing» (PDF). Besøkt 8. mars 2018.
3. ↑  «Alpine skiing - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 20. februar 2022. Besøkt 23. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Özlem Çarıkçıoğlu – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Özlem Çarıkçıoğlu – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
**Manihiki** er en av de nordligste øyene i øygruppen Cookøyene.

Øya er en atoll, og består av 40 småøyer rundt en ca. 4 km bred lagune. 

Øya kalles ofte «perleøya» på grunn av sine forekomster av sorte perler. Østersene hører naturlig til her, og trives i det rene vannet. 

Øya trekker også mange turister, bl.a. for dykking. Her finnes et rikt undervannsliv med fargerike fisker og flotte koraller. 

Manihiki befinner seg på toppen av et 4 000 m høyt undervannsfjell. Tradisjonelt har øya vært en viktig kilde til mat for naboøya Rakahanga, ved at innbyggerne herfra har kommet til Manihiki dersom de selv har lite mat, slik at naturressursene får fornyet seg. Denne reisingen førte til tap av menneskeliv, og ble forbudt av misjonærer i 1852. Etter dette har befolkningen på disse to øyene vært delt. 

Polynesierne har trolig bodd her siden ca. år 1500, og øya ble oppdaget av europeerne i 1822, da det amerikanske skipet «Good Hope» fikk øye på den. Kapteinen (Captain Patrickson) kalte øya Humphrey Island. 

Flyselskapet Air Rarotonga flyr hit ukentlig fra Rarotonga, via Aitutaki. Hver ankomst blir behørig ønsket velkommen av de lokale på øya. Turen tar ca. 3 timer og 40 minutter. 

I 1998 ble Manihiki truffet av en syklon, og mange av husene er ennå ikke bygd opp igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling for Cookøyene *www.mfem.gov.ck*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manihiki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Özcan Eralp** (født 27. november 1935 i Izmir, Tyrkia, død 12. januar 2019) var en tyrkisk tegneserieskaper, mest kjent som tegner av *Fantomet*. Eralp flyttet til sin bror i Sverige i 1967, og fikk jobb hos Semic, som var utgiveren av *Fantomet* i Sverige. I 1968 tegnet han om og gjorde tillegg til historier fra italienske Fratelli Spada; i 1969 gjorde han det samme med gamle amerikanske eventyr av Ray Moore og Wilson McCoy. Den første historien med originale tegninger av Eralp er «Skattesøkeren», som ble utgitt i *Fantomet* 7/1971. I 1971 flyttet han tilbake til Tyrkia, men fortsatte å tegne *Fantomet*. I periodene 1976–1979 og 1986–1988 samarbeidet Eralp med veteranen Bertil Wilhelmsson; Wilhelmsson skisset stripene, mens Eralp tusja dem. Eralps siste historie kom i *Fantomet* 12/1991, og var den eneste av hans historier som ble laget for farger (*Fantomet*-bladet gikk over til farger i 1991).

Referanser
----------

1. ↑   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 223625, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID e/eralp\_ozcan, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Fantomet presenterer: Özcan Eralp», skrevet av Kjell Steen, i *Det 21. Fantomet krøniker: 1791-I*. ISBN 82-429-2781-2
* «Özcan Eralp» fra Fantomet.org
* «Özcan Eralp» fra Seriewikin
* «Özcan Eralp» fra DeepWoods.org

Portaler: Litteratur | Kunst
Admiral Nakhimov i Japan, 1890.

**Admiral Nakhimov**, som den så ut etter ombygningen i 1899.
Den russiske panserkrysseren **«Admiral Nakhimov»** var den best bevæpnede krysser som hittil var bygd da den inngikk i den russiske flåte. Det påstås at den russiske marinestab fikk fatt i tegningene til den engelske panserkrysser «Imperieuse», og der er unektelig store likhetspunkter mellom de to skip. Som på «Imperieuse» er det kraftige artilleriet anbrakt i fire kanontårn i diamantformasjon, men russerne gikk ned fra 25,4 til 20,3 cm i kaliber, og kunne så til gjengjeld få to kanoner i hvert kanontårn. Det gav en bredside på seks kraftige kanoner – noe ingen andre kryssere kunne matche på den tid.

«Nakhimovs» overlegenhet varte imidlertid kort, for få år senere vant de hurtigskytende kanoner innpass, og selv om kanonene hadde knapt så kraftig kaliber, kunne de avfyres 5-6 ganger for hver salve fra «Nakhimov».

Skipet var oppkalt etter admiral Pavel Stepanovitsj Nakhimov, en berømt russisk sjøoffiserer, ser døde mens han deltok i forsvaret av Sevastopol under Krimkrigen i 1855.

Tjeneste
--------

Kort etter kommandoheisingen ble «Admiral Nakhimov» sendt til Vladivostok, hit skipet ankom i mai 1889 og ble flaggskip for den russiske Stillehavseskadre. I september 1891 returnerte krysseren til Østersjøen til ettersyn. I juli 1893 besøkte *«Admiral Nakhimov»* New York City og deretter den franske flåtebase i Toulon som deltager i en russisk eskadre. Deretter gikk det til Vladivostok igjen, med tjeneste i fire år, hvor skipet blant annet var til stede ved overtakelsen av Port Arthur.

I 1898 vendte krysseren tilbake til Østersjøen for å bli ettersett og modernisert. I november 1899 ble «Admiral Nakhimov» igjen sendt ut til Stillehavseskadren og gjorde tjeneste der til 1903, hvorpå skipet returnerte til Østersjøen.

Da den russisk-japanske krig brøt ut i 1904, ble *«Admiral Nakhimov»* en del av den 2. Stillehavseskadre som ble opprettet i Østersjøen for å slutte seg til 1. Stillehavseskadre i Port Arthur. I oktober 1904 stevnet eskadren mot Det fjerne østen, og som den kraftigste russiske panserkrysser ble Nakhimov en del av 2. slagskipsgruppe sammen med tre eldre slagskip. Den 27. mai 1905, hvor slaget ved Tsushima begynte, var krysseren det åttende og siste skip i den russiske linje. Den ble rammet omkring 30 ganger, mest av de japanske panserkryssere, men trass i et tap på 25 drepte og 51 sårede besetningsmedlemmer var den fortsatt kampdyktig.

Skytingen fra Nakhimov resulterte i lette skader på panserkrysseren *«Iwate»*, som ble rammet av tre 20,3 cm granater. Etter mørkets frembrudd, da de overlevende russiske skip ble angrepet av japanske torpedobåter og jagere, tente Nakhimov sine projektører, og var dermed fullt synlig. Mellom klokken 21.30 og 22 ble krysseren rammet i stevnen av en torpedo, og stod ikke til å redde. Besetningen forlot skipet neste morgen, og det sank om formiddagen den 28. mai, nær Tsushima.

Litteratur
----------

* Roger Chesneau, Eugène M. Koleśnik, N. J. M. Campbell. *Conway's All The World's Fighting Ships 1860-1905*, Utgitt 1979, ISBN 0-8317-0302-4
***Lovtidende*** er et elektronisk tidsskrift som utgis av Danmarks regjering (Civilstyrelsen), som et dagblad med det formål å gi den danske stats rettsakter bindende virkning overfor almenheten. Således kan statsmakten ikke støtte rett på en rettsakt før den er blitt offentliggjort (kunngjort) i *Lovtidende*.

*Lovtidende* er blitt utgitt siden 1. januar 1871, da det erstattet *Departementstidende*, og består av tre avdelinger:

* Avdeling A inneholder alle lover, bekjentgjørelser og anordninger, bortsett fra de som utkommer i avdeling B
* Avdeling B inneholder finanslover, tilleggsbevilgningslover og normeringslover
* Avdeling C inneholder traktater

Det er normalt at lover kunngjøres dagen etter at de stadfestes, liksom bekjentgjørelser og anordninger kunngjøres slik at de aktiverer lover helt eller delvis, likeledes normalt kunngjøres dagen etter utstedelse. Det betyr at *Lovtidende* kan utkomme lørdager, søndager og helligdager. En rekke administrative rettsakter utgis ikke i *Lovtidende* men i *Ministerialtidende*, herunder sirkulærer og anstaltsanordninger.

Kilder
------

* Germer, Peter: *Statsforfatningsret, 3. udgave*. Jurist- og Økonomforbundets Forlag, 2001.

Eksterne lenker
---------------

* Lovtidende
* Retsinformation
* Loven om udgivelsen af Lovtidende

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** ISSN **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Lancia Thesis** (2001–09) er en familiebil fra italienske Lancia. Den overtok etter Lancia Kappa (1994–2000) som en slags toppmodell med god plass, i klasse med Audi A6, men ble bare bygd i 16 000 eksemplarer (Kappa ble bygd i nesten 120 000).

Den var basert på konseptbilen **Dialogos** fra 1998 og tegnet av Lancias egne tegnekontorer. En tidlig før-produksjons utgave var **Giubileo** (jubileum) som Pave Johannes Paul II fikk bygd. Thesis ble bygd utenfor Torino på et nyutviklet understell. Den kunne fås med varierte 5- og 6-sylindrete bensin- og dieselmotorer fra 170 til 230 hestekrefter. Den ble importert til Norge via Car Group. Den 60 cm lengre limousinen **Stola S85** var laget av Stola S.p.a. i anledning 85-årsdagen deres. Den hadde innebygd fax-maskin.

Etter nedleggingen av Thesis stod Lancia igjen med småbilen Lancia Ypsilon og mellombilen Lancia Delta, mens etterfølgeren til Thesis ble den Chrysler 300C-baserte Lancia Thema, solgt 2011–14.

* Dialogos
* Giubileo
* Thesis
* Thesis diplomatore
* Thesis bicolore
* Stola S85


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lancia Thesis***  eller  ***Lancia Dialogos*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  *Photo Gallery: The Popemobile Over the Years* fra den tyske avisen Der Spiegel den 22. september 2011.
2. ↑  Morten Abrahamsen, *Den særeste sedanen[*død lenke*]* i E24.no den 3. februar 2008.

Eksterne lenker
---------------

*
Kenyatta International Conference Centre
**Karl Henrik Nøstvik** (1925–1992) var en norsk arkitekt, kjent for å ha tegnet Kenyatta International Conference Centre i Nairobi.

Nøstvik kom til Kenya i 1965 som en del av den første norske gruppen av eksperter utsendt av den norske utviklingshjelpen. Gruppen skulle bistå det kenyanske folk etter at landet ble uavhengig den 12. desember 1963. Det var Kenyas første president, Jomo Kenyatta, som anmodet Nøstvik om å tegne bygningen som skulle huse hovedkvarteret til det regjerende partiet KANU. 

Etter at Nøstvik avsluttet sin kontrakt med utviklingshjelpen, ble han værende i Kenya og opprettet sitt eget arkitektkontor der.

Karl Henrik Nøstvik var bror av Bodø-ordfører Roar Nøstvik.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Nordlandsposten, side(r) 11, type referanse dødsannonse, urn.nb.no, utgitt 10. august 1992[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Bor i en attraksjon». *Nordlands Framtid*, 12. mai 2001.

Litteratur
----------

* 'Kenyas mest kjente bygg er «norsk»', nrk.no 31. desember 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lovundvraket** er det beste bevarte av de få middelaldervrak fra Nord-Norge som hittil er funnet. Det ble oppdaget begravd i sanden ved Hamnholmen i Lovund på 1970-tallet.

Oppdagelsen var tilfeldig da en gravemaskinfører så at det var trerester i grabben etter at han hadde hentet opp sand fra valen ved Hamnholmen. Undersøkelsene viste at arbeidet hadde forårsaket en del skader på vraket, og deler av kjølen som var blitt knekt, ble hentet opp sammen med spantene. 

De er datert til 1400-tallet og er faktisk det eneste vraket fra middelalderen som fremdeles eksisterte i ett stykke. Resten av vraket på funnstedet er under forvaring av Tromsø Museum. Det vil være altfor dyrt å hente opp vraket fra sanden slik at det ble besluttet å la det være der det ligger. 

Som et rent middelalderfartøy er det ikke et stort skip. Det er bygget av eik, en tresort som ikke finnes i Nord-Norge. Lovund har vært befolket helt siden steinalderen, men de første historiske beretningene skriver seg fra 1500-tallet. Den gangen var det en liten «landsby» med bofaste folk oppe på «Tofta» (Kroken). Lovundvraket kom sørfra. Hvordan skipet endte opp som vrak på en nær bortgjemte øy i havet vest for Svolvær vil aldri blir kjent. Det er omtrent 15 meter langt.

Kystkultursenteret på Lovund mottok en av de oppbevarte spantene til det lokale museet i 2007 sammen et kartriss som viser omtrent hvor vraket ligger.

* Type: Ukjent
* Lengde: 15 m

Eksterne lenker
---------------

* Nord-Norges eneste middelaldervrak
***Søndager med Cybèle*** , (originaltittel: *Les dimanches de Ville d'Avray*) er et fransk drama fra 1962 regissert av Serge Bourguignon med en roman av Bernard Eschassériaux som forelegg.

*Søndager med Cybèle* omhandler en troskyldig, men traumatisert, soldat som innleder et tragisk vennskap med en 11-årig jente. Filmen ble nominert til både Oscar for beste fremmedspråklige film og beste originalmusikk på den 35. Oscar-utdelingen i 1963, hvorav den vant førstnevnte.

Handling
--------

Pierre lider av hukommelsestap etter en ulykke, hvor han kan ha drept en ung vietnamesisk jente når han forsøkte å lande med det skadde flyet sitt. En sykepleier, Madeleine, bor sammen med ham. Når Pierre får øye på Cybèle, en ung jente i nød fordi hennes åpenbart kjærlighetsløse far setter henne igjen ved et barnehjem, blir Pierre snart venn med henne. Begge to er ensomme, barnslige og trenger et støttende vennskap. 

Etter hvert later Pierre som om han er jentas biologiske far, noe som gjør at hun kan unnslippe barnehjemmet enkelte dager, og han deler hver søndag med henne i flere måneder. Pierre forsøker å skjule vennskapet hans med Cybèle fra Madeleine, men hun finner det til slutt ut. Hun forteller Bernard, en doktor som har romantiske følelser for henne. Bernard antar at jenta er i fare, og varsler politiet - som også trekker denne antagelsen.

Medvirkende
-----------

* Hardy Krüger - Pierre
* Nicole Courcel - Madeleine
* Patricia Gozzi - Cybèle/Françoise
* Daniel Ivernel - Carlos
* Andre Oumansky - Bernard

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Søndager med Cybèle* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Søndager med Cybèle* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Søndager med Cybèle* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Søndager med Cybèle* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Søndager med Cybèle* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Søndager med Cybèle* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Søndager med Cybèle* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Søndager med Cybèle* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Søndager med Cybèle* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Karl Holter** (født 30. juni 1885 i Christiania, død 7. juni 1963 samme sted ) var en norsk skuespiller, forfatter og frontkjemper. 

Holter debuterte i 1912 på Centralteatret og var siden i hovedsak engasjert ved Det norske teatret frem til 1935. Han var også journalist i *Stavanger Aftenblad* fra 1917 til 1919.

Forfatter
---------

I 1936 vant han den norske delen av en internasjonal romankonkurranse med fortellingen ''Skinnbrevet''. Den var også hans debut som forfatter. Da var han 51 år gammel.

I 1941 ble Holter medlem av Nasjonal Samling. Samme år instruerte han *Gjengangere* av Henrik Ibsen for Radioteatret. I 1942 meldte han seg til aktiv frontinnsats. Etter en kort befalsutdannelse ble Holter 57 år gammel sendt til Leningradsfronten fra oktober 1942 til mars 1943 som krigskorrespondent.

Ifølge *Norsk Krigsleksikon* ble han i NS-miljøet ansett som en fremtredende forfatter, og Holter ble en av Gyldendals mest utgitte forfattere mens forlaget var satt under kommissarisk ledelse ved Tore Hamsun.

Under landssvikoppgjøret ble han i 1946 dømt til 5 års tvangsarbeid og begrenset rettighetstap i 10 år. Dommen var opprinnelig på 3 år og 3 måneder, men en anke til Høyesterett førte til en skjerpelse av straffen. Etter å ha sonet dommen kom ikke Holter tilbake som skuespiller, men han fortsatte å skrive og gav ut fem bøker. Blant disse var *Frontkjempere* (1951), en skildring av opplevelser ved Leningradfronten.

Bibliografi
-----------

* *Skinnbrevet* – roman (1936)
* *Kleivdøler* – roman (1940)
* *I veideskog : Jaktminner* – (1944)
* *Bliss* – (1948)
* *Frontkjempere* – (1951)
* *Terkel* – roman (1953)
* *Gode makter* – roman (1956)

Filmografi
----------

* *Baldevins bryllup* – 1926
* *Mot nya tider* – svensk – 1939
* *Valfångare* – svensk – 1939
* *Bastard* – 1940
* *Gullfjellet* – 1941
* *Trysil-Knut* – 1942

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Dødsannonse». *Aftenposten*: 17. 11. juni 1963.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
4. ↑  Gustav Berg-Jæger (1943). «Ivar Sæter — Karl Holter». *Nasjonalsosialister i norsk diktning, 1. samling*. Oslo: NRK i kommisjon hos J. M. Stenersen forlag. s. 42.
5. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 182. ISBN 8202141389.
6. ↑  «Østlands-posten 1946.09.07». Norge;Vestfold og Telemark;;Larvik;;;;. s. 1.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bilder av Karl Holter 1926, Oslo museum
* (en) Karl Holter på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Karl Holter hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Karl Holter i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Karl Holter hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** KulturNav
 |
**«Blaae Heyren»** var en lett fregatt eller *snau fregatt* ettersom fartøyet også har blitt betegnet som en snau. Den hadde ikke en bakk forut, bare en kort plattform, med et lite akterdekk for kapteinens kahytte. Det var et lite fartøy på 27 meter lengde mellom stevnene med en bestykning på 18 4-punds kanoner og en besetning på 81 mann, som kunne ha en lasteevne på 54 lester. Det var skarpt bygget som en hurtigseiler med tre master.

Etter å ha blitt levert i 1734, dro det ut på tokt til Grønland i 1736 som et avbrekk fra perioden som vaktskip på Københavns red fram til 1740. I 1740 var fregatten på kryss mellom Færøyene og Island, og tok 6 hollandske fiskefartøyer som hadde fisket uten tillatelse. 

I 1752 ble «Blaae Heyren» sendt til Marokko i forbindelse med en krise mellom den dansk-norske ekspedisjonen som var sendt dit for å megle fram en fredsavtale med den lokale herskeren, og marokkanerne som hadde tatt 300 soldater til fange som gisler. Krisen ble avsluttet uten at et skudd var løst, men for «Blaae Heyren» ble toktet til Marokko den første utenlandske reisen til fjerne kyststrøk. I 1756 ble skipet solgt til Rentekammeret etter å ha blitt tatt ut av flåtelistene. Flåten lånte skipet og sendt det til De vestindiske øyer, hvor det fungerte som stasjonsskip. I 1761 sank det ved Vestindia.

Litteratur
----------

* Henrik Christiansen; *Orlogsflådens skibe gennem 500 år, Bind 1: Sejlførende skibe* 2010 ISBN 978-87-89022-78-9

Eksterne lenker
---------------

* Blaahejren (1734)[*død lenke*]
Det synlige emisjonsspekter for hydrogen utgjør Balmer-serien. Den røde linjen til høyre er spektrallinjen Hα. De to linjene lengst til venstre er ultrafiolett stråling med bølgelengder på mindre enn 400 nm.
**Balmer-serien** består av spektrallinjer i det synlige emisjonsspekter fra hydrogen. Serien har fått navnet etter Johann Balmer som var en sveitsisk matematiker og fysiker. 
De fire mest synlige linjer har bølgelengder 410 nm, 434 nm, 486 nm og 656 nm. Denne siste linjen kalles H-alfa eller Hα.

Balmer fant en enkel formel som ga nøyaktig disse numeriske verdiene. Senere ble denne forklart ved Bohrs atommodell og kvantemekanikk. Bølgelengdene skyldes overganger fra energinivå i atomet til det nest laveste nivået med hovedkvantetall *n* = 2. Alle bølgelengdene i serien er gitt ved Bohrs formel

{\displaystyle {1 \over \lambda }=R\_{\infty }\!\left({1 \over 2^{2}}-{1 \over n^{2}}\right)}
hvor nå *n* = 3,4,5,... og *R∞* er Rydberg-konstanten. Disse spektrallinjene spiller en viktig rolle i astrofysikken.

Referanser
----------

1. ↑  R. Eisberg and R. Resnick, *Quantum Physics*, John Wiley & Sons, New York (1974). ISBN 0-471-23464-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Morderen bor i nr. 21***  (originaltittel: *L'assassin habite... au 21*) er en fransk kriminalfilm fra 1942 med regi av Henri-Georges Clouzot.

Handling
--------

Inspektør Wenceslas får tildelt saken om en seriemorder som etterlater et kort med navnet «Monsieur Durand» på alle sine offer. Samtidig forsøker Wenceslas sin elskerinne, en skuespillerinne Mila Malou, som er fast bestemt på å bli lagt merke til i film-verden. Samtidig som hun forsøker å hjelpe Wens med å finne seriemorderen. 

Wens oppdager etter hvert at Monsieur Durand leier ett værelse ved et pensjonat ved No. 21 Avenue Junot. Wens begynner å leie et værelse under forkledning, som en protestantisk minister. Den mistenkte blir snart arrestert. Men når denne personen sitter i fengsel skjer det ett nytt Durand-mord. Så Mila og Wens må finne ut hvem som var den egentlige ansvarlige for alle mordene.

Rolleliste
----------

* Suzy Delair som Mila Malou
* Pierre Fresnay som Wens
* Noël Roquevert som Dr. Linz.
* Pierre Larquey som Colin.
* Jean Tissier som professor Lalah Poor

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Morderen bor i nr. 21* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Morderen bor i nr. 21* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Morderen bor i nr. 21* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Morderen bor i nr. 21* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Morderen bor i nr. 21* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Morderen bor i nr. 21* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Morderen bor i nr. 21* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Søm kirke** er en arbeidskirke bygget i 2004 som ligger i Liane Ringvei 10, 4638 Kristiansand på Søm i Kristiansand kommune. Den har 400 sitteplasser i kirkerommet som lett utvides med 200 plasser i det tilstøtende kirketorget. Kirkestuen har 100 plasser. Søm kirke har også et lite kapell og en stabsavdeling med kontorer og møterom for de ansatte i menigheten. I kirkens underetasje er det flere aktivitetsrom og sanitæravdeling. Til sammen utgjør kirken om lag 1400 m² bruksareal.

Arkitekter for Søm kirke er Arild Lauvland og Arne Åmland. Kirken er bygget i rød teglstein, det gikk med 250.000 til bygningen. Biskop Olav Skjevesland la ned grunnsteinen til kirken 1. januar 2000, kirken skulle være Kristiansand kommunes tusenårsbygg. Innvielsen var 1. søndag i advent, 28. november 2004.

Glassmalerier
-------------

Glassmaleriene i kirken har gjort den til et utfartsmål. De er laget av Kjell Nupen med tema: *«Fra mørke til lys».* Maleriet strekker seg fra alteret opp til taket og gjennom hele kirkerommet til inngangsdøren. Også sidevinduene har glassmalerier, til sammen dekker de 90 m².

Se også
-------

* Randesund kirke
* Randesund menighetshus

Litteratur
----------

* Einar Dahle og Jiri Havran (2008). «Søm kirke. Kunstgrepet». *Kirker i Norge, bind 6: Modernismen. 1900-tallet*. Oslo: ARFO. s. 278–281. ISBN 978-82-91399-12-6.
* Pål Repstad og Elise Seip Tønnessen, red. (2013). «Søm kirke, Kristiansand». *Hellige hus*. Oslo: Cappelen Damm akademisk. s. 71–75. ISBN 978-82-7634-984-9.

Eksterne lenker
---------------

* Om Søm kirke på Randesund menighets nettsted
* (no) «Søm kirke». *Kirkesøk*. Den norske kirke.

| * v
* d
* r
Kirker i Kristiansand domprosti |
| --- |
| 
* Finsland
* Flekkerøy
* Greipstad
* Grim
* Hellemyr
* Hånes
* Justvik
* Kristiansand domkirke
* Langenes
* Lund
* Oddernes
* Randesund
* Søgne
* Søgne gamle
* Søm
* Torridal
* Tveit
* Voie
* Vågsbygd

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Bujar Gashi** var en norsk skolegutt fra Hamar, av kosovoalbansk opphav, som ble drept i 1997 i Hamar da han var tolv år gammel.

Bujar Gashi ble funnet drept om morgenen lørdag 15. februar 1997 like ved Prestrud skole der han var elev. Familien hadde lett etter ham siden fredag kveld og meldt sønnen savnet. Han hadde blitt forsøkt kvalt og deretter påført fem knivstikk. Gashi ble gravlagt i Oslo 21. februar 1997.

Tre uker etter at Gashi ble sist sett i live ble en da 58 år gammel mann pågrepet og siktet for drapet. Mannen bodde i nabolaget og skal tidligere ha kommet med seksuelle tilnærmelser mot offerets bror, men saken ble da henlagt. Han skal ha vært kjent i nabolaget for sin oppførsel rundt barn og unge. På mannens bopel ble det funnet blodflekker som stammet fra Gashi, men han hevdet de kom fra et tidligere besøk.

16. juli 1997 ble mannen dømt til elleve års fengsel i Hedmarken herredsrett og anket saken på stedet. Mannen ble senere frifunnet av en jury i Eidsivating lagmannsrett, men fagdommerne satte avgjørelsen til side og saken kom opp på ny med tre fagdommere og fire legdommere. 3. juli 1998 forkastet Eidsivating lagmannsrett anken. Dommen ble rettskraftig da Høyesteretts kjæremålsutvalg nektet anken fremmet 26. august 1998.

Den domfelte ble løslatt i september 2004 etter å ha sonet to tredjedeler av straffen.

Trygve Staff var forsvarer i saken.

Referanser
----------

1. 1 2  Geir Magnusson (17. februar 1997). «12-åring funnet død». *Halden Arbeiderblad*. Halden. s. 8. Besøkt 16. august 2020.
2. ↑  Magne Gundersen (22. februar 1997). «Gripende avskjed». *Halden Arbeiderblad*. Halden. s. 8. Besøkt 16. august 2020.
3. ↑  Jonas Brække; Even Rise (8. mars 1997). «Siktet for Bujar-drapet». *Arbeiderbladet*. Oslo. s. 4. Besøkt 16. august 2020.
4. ↑  Even Rise (16. juli 1997). «Dømt til 11 års fengsel – anket på stedet». *Arbeiderbladet*. Oslo. s. 4. Besøkt 16. august 2020. «– Jeg har forstått dommen og anker på stedet.»
5. 1 2 3  Even Rise (4. juli 1998). «11 års fengsel for Bujar-drapet». *Rogalands Avis*. Stavanger. s. 9. Besøkt 16. august 2020. «–Jeg er uskyldig, men er enig i at guttens drapsmann fortjener 11 års fengsel.»
6. ↑  Else Gro Ommundsen (27. august 1998). «59-åringen får ikke anke». *Dagsavisen Arbeiderbladet*. Oslo. s. 18. Besøkt 16. august 2020.
7. ↑  Jon Iver Grue (23. oktober 2004). «Føler med Bujars familie». *Østlendingen*. Besøkt 16. august 2020.
8. ↑  «Nekter hardnakket skyld i drapet på Bujar Gashi». *VG*. NTB. 19. januar 1998. Besøkt 16. august 2020.

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1998 og 1999

Eksterne lenker
---------------

* NTB Scanpix bildearkiv
* Disse barnedrapene har rystet Norge – Artikkel hos *Dagbladet*
* De mest kjente barnedrapssakene – Artikkel hos *Adresseavisen*
***Søndagskonserten*** (orig.: Every Sunday) er en amerikansk kortfilm fra 1936. Filmen var den første som både Judy Garland og Deanna Durbin gjorde for MGM. 

Produsenten, Jack Chertok produserte en mengde lignende kortfilmer for MGM.

Handling
--------

Venninnene Edna (spilt av Deanna Durbin) og Judy (spilt av Judy Garland) er opprørt når Ednas bestefar og orkesteret hans - som spiller gratis konserter på søndager ved en lokal park - har fått sparken av bystyret ettersom konsertene deres blir alt for dårlig besøkt. Edna og Judy ideen om å synge på konsertene, og de begynner å promotere neste konsert. Søndagen etter står Edna og Judy sammen med bestefaren hennes på tribunen. Det nye arrangementet deres blir snart en stor suksess, og bestefars konserter blir reddet.

Skuespillere
------------

* Judy Garland som Judy
* Deanna Durbin som Edna
* Jack Lindquist
* Clem Bevans
* Jules Cowles
* Paul Irving.
* Wright Kramer
* Thomas Pogue
* Richard Powell
* Kathryn Sheldon.
* Tammany Young.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Søndagskonserten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Søndagskonserten* på AllMovie Rediger på Wikidata

Portal: Film
Dionysos holder en *kantharos* (drinkekopp). Side A fra en attisk rødfiguramfora, ca. 490 f.Kr. - 480 f.Kr.. Funnet i Vulci, Italia.
**«Berlinmaleren»** (aktiv ca. 490-tallet f.Kr. – ca. 460-tallet f.Kr.) er det navn som er gitt til en attisk vasemaler som er ansett som en rival til «Kleophradesmaleren» blant de mest talentfulle greske vasemalere tidlig på 400-tallet f.Kr..

Berlinmaleren ble navngitt av John Beazley ved en større amfora i Antikensammlung Berlin i mangelen av annet navn.

Berlinmaleren begynte å arbeide i senarkaisk stil og bidro til å utvikle den klassiske stilen av attiske rødfigurvaser. Han produserte en rekke av [Panethenisk amfora|panathenske amforaer]. Hans malte figurer er vanligvis isolerte og parstilte uten rammeverker mot en glasert svart bakgrunn, så integrert i formene at deres fortrinnliggjorte kropper på keramikken er antatt å ha blitt produsert i hans verksted. Over en lang karriere trente Berlinmaleren en rekke yngre vasemalere, blant annet sannsynligvis også «Akhilleusmaleren». Mange av hans verdsatte arbeider ble bevart som gravgjenstander hos aristokratiet i nekropolis i Magna Graecia (sørlige Italia), spesielt i Vulci, Nola og Locri.

Referanser
----------

1. ↑  Perseus Project. Berlin F 2160

Litteratur
----------

* Robertson, Martin: *The Art of Vase-Painting in Classical Athens*. Cambridge: Cambridge University Press, 1994. ISBN 9780521338813 (ISBN10: 0521338816).
* Clark, Andrew J.; Elston, Maya; & Hart, Mary Louise: *Understanding Greek Vases: A Guide to Terms, Styles, and Techniques*. Getty Museum Publications, 2002.
* Kurtz, Donna Carol (red.): *The Berlin Painter: Drawings by Sir John Beazley*. Oxford Monographs on Classical Archaeology, 1983.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin Painter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Artcyclopedia – Berlin Painter
* The Berlin Painter: Archaeology of the Corpus Nåværende og tidligere beliggenheter av vaser som er tilskrevet Berlinmaleren.
* Perseus Project: «Thirty-three Vases whose Painter is 'Berlin Painter'»
* Antikenmuseum, Basel: Lidded Amphora
* Altes Museum, Berlin: Amphora attributed to the Berlin Painter Arkivert 11. oktober 2006 hos Wayback Machine.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
**Mordheim** er et miniatyrspill produsert av Games Workshop (GW). Det er et såkalt *skirmish*-spill plassert i Warhammeruniverset. Det spilles med *warbands* på 15-20 modeller på hver side i et ødelagt urbant landskap – byen Mordheim. Spillet ble hovedsakelig skrevet og utviklet av den tidligere GW-ansatte Tuomas Pirinen. Spillet utspiller seg i imperiebyen Mordheim i provinsen *Ostermark*. I året 1999, 500 år før "samtiden" i Warhammeruniverset, ble byen rammet av en komet som brakte med seg såkalt *Wyrd*-stein. Imperiet var i borgerkrig, og *Wyrd*-steinen ble med sine magiske egenskaper ettersøkt både av de tre framste pretenderne til keisertronen, og av andre aktører som enten ville nyttiggøre seg dens egenskaper eller hindre andre i å gjøre det. 

I tillegg til å være et typisk *skirmish*-spill, har Mordheim også sitt eget kampanjesystem. Det innkorporerer rollespillelementer, hvor deltakerne i et *warband* får erfaring og kan kjøpe utstyr etterhvert som kampanjen skrider fram. Spillet ble oppdatert med flere mulige *warbands* og alternative settinger publisert i tidsskriftet *Town Cryer*, publisert samlet som *Mordheim Annual: 2002*. Etter at GW sluttet å støtte spillet, har spillfans fortsatt å publisere alternative settinger, kampanjesystemer og *warbands*. Best kjent blant disse er *Border Town Burning*.

Referanser
----------

1. ↑  Jervis Johnson, *Mordheim Annual: 2002*, Games Workshop 2002, ISBN 1841543772
2. ↑  «"Border Town Burning" sin hjemmeside». Arkivert fra originalen 22. januar 2012. Besøkt 25. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle Mordheimsider med nedlastbare regler m.m.
* The Mordheimer's Information Centre: Det største fanbaserte nettstedet.
* Tom's Boring Mordheim Forum: Det største nettsamfunnet.
* Border Town Burning: Fanprodusert ekspansjon for spillet.
* Coreheim: Et fanprodusert regelsett for spillet med et stort billedgalleri.