recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rådal** er et område i grenselandet mellom bydelene Fana og Ytrebygda i Bergen. Rådal har omfattende tettbebyggelse som inngår i tettstedet Bergen, og store næringsområder med Lagunen Storsenter som sentrum.

I Rådal ligger også Nordahl Grieg videregående skole, Rå skole, Rådalslien skole, Skeie skole, Fana Stadion, Fana Golfklubb, Siljustøl Museum og tidligere Rådal stasjon på Nesttun-Osbanen. I utkanten mot sør ligger BIRs forbrenningsanlegg, som produserer fjernvarme. Bybanen i Bergen har holdeplass ved Lagunen (fra 2013) og på Råstølen (fra 2016). Rådal er et trafikknutepunkt hvor Fanaveien, Flyplassveien og motorveien Fritz C Riebers vei møtes. Herfra går det motorvei videre til Os (Svegatjørn-Rådal). Veien stod ferdig i 2022.

Rådal omfatter grunnkretsene Holten og Skeie samt sørlige deler av grunnkretsen Siljustøl (alle i Ytrebygda bydel), nordlige deler av grunnkretsen Stend (Fana bydel), og vestlige deler av grunnkretsene Skjoldhøgda og Krohnåsen (Fana bydel vest for Apeltunvannet). Tilgrensende områder har også postadresse Rådal.

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Fana bydel |
| --- |
| Brattland **·** Dyngeland **·** Fanahammeren **·** Fjøsanger **·** Helldalsåsen **·** Hop **·** Kaland **·** Kirkebirkeland **·** Krokeide **·** Midtun **·** Nesttun **·** Nordvik **·** Paradis **·** Rådal **·** Skjold **·** Smørås **·** Storetveit **·** Sædalen **·** Totland **·** Øvsttun |

 

| * v
* d
* r
Ytrebygda bydel |
| --- |
| 
* Blomsterdalen
* Flesland
* Grimseid
* Grimstad
* Hjellestad
* Kokstad
* Milde
* Nordås
* Rådal
* Sandsli
* Steinsvik
* Søreide

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Oslohumanistene**, også kalt **Østlandshumanistene**, var betegnelsen på en lærd krets av korsbrødre tilknyttet domkapitlet ved Hallvardskatedralen og katedralskolen mellom 1580 og 1610. Gjennom sitt litterære virke gjorde de Oslo til Norges kultursentrum. Det fantes lignende kretser i andre deler av Norge rundt samme tid, slik som stavangerhumanistene og bergenshumanistene.

Sentrale i kretsen var Jens Nilssøn, Claus Berg og Hallvard Gunnarssøn – den første biskop, den andre kantor og dekanus og den tredje magister og lektor. Bispesetet og katedralskolen var arnested for miljøets litterære produksjon som ble skrevet på latin.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Oslohumanistene og bergenshumanistene av Jon Gunnar Jørgensen
* *Utdanning* om «Oslohumanisten Johannes Nicolai på norsk»[*død lenke*]
* Biskop Jens Nilssøns latinske skrifter, ved Egil Kraggerød (PDF)[*død lenke*]
* Den norske humanismen, artikkel hos Norgeshistorie.no

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Sankta Sunniva Kammerkor** (**StaS**) er et blanda kor for unge sangere som ønsker å utvikle seg som ensemblesangere i Bergen. Koret ble startet av Tore Kloster i januar 2002 under navnet Sankta Sunniva Ungdomskor. Sankta Sunniva Kammerkor bruker ofte og gjerne navneforkortelsen StaS. Koret er et tilbud til unge sangere med interesse for god, klassisk kormusikk. Medlemmene er i alderen 18–30 år. StaS har både norsk og utenlandsk kirkemusikk, madrigaler og folkeviser på repertoaret. Koret arbeider med alt fra renessansemusikk til helt nyskrevet musikk. I 2010 ble koret en del av Bergen Domkirke menighets aktivitetstilbud, og fikk øvingssted i Johanneskirken i Bergen på onsdager kl. 18.45. Koret ble fra starten av ledet av grunnleggeren Tore Kloster, men er per 2022 ledet av dirigent Eivind Berg.

Virksomhet
----------

StaS har hatt konserter mange steder rundt om i Bergen, inkludert Domkirken, Håkonshallen og Grieghallen, men de har også turnert ellers på Vestlandet og hatt flere konserter i Oslo.

Koret fremfører kirkemusikk og verdslig musikk i den europeiske kortradisjonen. Repertoaret er i hovedsak a cappella, men koret har minst ett prosjekt hvert år der sangerne får prøvd seg som solister i verk fra barokken akkompagnert av orkester. Koret blir dirigert av Eivind Berg. 

Koret har årlige konsertturer til London, og har gjennomført lengre utenlandsturneer blant annet til Transilvania, Latvia, Ungarn, Toscana i Italia, Tsjekkia og Russland, Latvia og Litauen.

Referanser
----------

1. 1 2  Avaldsnes menighet (2022). «Sankta Sunniva kammerkor i Avaldsnes kirke». *www.avaldsneskirke.no*. Besøkt 30. september 2022. «Dirigent for koret er Eivind Berg, men Tore Kloster er vikar denne sesongen, då Eivind er i pappaperm. Det var Kloster som starta koret i 2002, og også han som var dirigent då koret vitja Avaldsnes kirke i 2010.»
2. ↑  «Hjemme fra Italia-tur». *Sankta Sunniva Kammerkor*. 27. juli 2015. Besøkt 30. september 2022.
3. ↑  «Heime frå Praha». *Sankta Sunniva Kammerkor*. 31. oktober 2016. Besøkt 30. september 2022.
4. ↑  «Huskonserter og sommertur til Russland, Latvia og Estland». *Sankta Sunniva Kammerkor*. 20. juni 2017. Besøkt 30. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Sankta Sunniva Kammerkors nettsider Besøkt 30. september 2022.
* StaS på Facebook Besøkt 30. september 2022.
* StaS på Instagram Besøkt 30. september 2022.
**Greve** er en norsk slekt som stammer fra Bremen i Tyskland. Flere av slektens medlemmer har virket som handelsfolk, særlig innen nordlandshandelen. Slektens stamfar innvandret til Bergen i hansatiden.

Historie
--------

Slekten etablerte seg i Norge da brødrene Arent og Didrich innvandret fra Tyskland, og slo seg ned som handelsmenn i Bergen i 1665. Didrich Greve ble senere forvalter av Tyskebryggen i 1668 og en velstående byborger, mens Arent døde i Vestindia, mulig som deltagende i dansk-norske handelsaktiviteter. 

Didrichs barnebarn, Didrich Hansen Greve, etablerte slektens handelsvirksomhet i Bodin i Nordland i 1707. Hansen Greve var byborger i Bergen, og drev nordlandshandel på handelsstedet Hundholmen i Bodø. Han var blant mange bergensborgere som flyttet til Nordland på 1700-tallet for å bedre gjøre nytte av nordlandshandelen.

Hansen Greve er den første registrerte kremmeren på Hundholmen.

Hansen Greve giftet seg med datteren til den tidligere sorenskriveren i Salten, Christen Jensen Hveding, og skaffet seg dermed gode forbindelser i regionen.

Flere av nevnte Greves etterkommere hadde ledende posisjoner i regionen, som sønnen Jochum Greve i sitt virke som prokurator (advokat).

En annen teori vedrørende slektens opphav går ut på dagens etterkommere nedstammer enten fra Rolv Greve eller Henrik Greve. Begge innvandret fra Nederland til Bergen i 1670. Likevel antyder de fleste kildene på at slekten har sine historiske røtter i den tyske byen Bremen.

Etterslekt i Norge
------------------

Slektens etterkommere er å finne forskjellige steder i Nord-Norge, spesielt i distriktene Salten og Helgeland i Nordland. Flere av slektsmedlemmene har senere blitt tatt opp i andre ledende nordlandsslekter gjennom giftemål som den dansk-norske familien Tønder, embetsslekten Hveding og etterkommerne av den gamle adelige slekten Benkestokk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hveding, Johan (1944). *Nordlandsætta Hveding frå 1580*. Centraltrykkeriet i Oslo. s. 23. ISBN 8299352509.
2. ↑  *Bodin bygdebok*. bodø: Bodø kommune. 1961. s. 260.
3. ↑  Kiil, Alf (1989). «Fra Hundholmens historie». *Før Bodø ble by*. Bodø: Bodø kommune, Kulturavdelingen. s. 8–12.
4. 1 2  Ingstad, Olav (1943). *Slekten Greve*. Bergen: A.S John Griegs boktrykkeri. s. 139,142–143.
5. ↑  «Jochum Andreas Didriksen Greve f. 1713 d. 1766 Hølvolden, Herøy, Nordland: Frode sin slektside - Slekt på Helgeland». *slekt.net*. Besøkt 27. juni 2021.
6. ↑  Brandt, Wilhelmine (1904). *Slægten Benkestok*. Damms Antikvariat. s. 30–31. ISBN 9788290438079.
7. ↑  «Anna Marie Greve f. 18 Jul 1753 København, Danmark d. 1810 Gildeskål, Nordland: Erik Berntsens slektssider». *vestraat.net*. Besøkt 7. juni 2021.
8. ↑  Hazeland, Arnold J. (1965). *Meløy på Helgeland*. Meløy kommune. s. 36–37.
**MS «Åhav»** ble bygget i 1981 som passasjerskip til Ofotens og Vesteraalens Dampskibsselskab AS med navnet MS «Hadsel». Fartøyet var bygget i sandwich / glassfiber og ble ombygd og omsertifisert i 1997 som lasteskip for bruk i indre kystvakt. Fartøyet ble omdøpt til KV «Åhav». Fartøyet patruljerte mellom Bodø og Rørvik som fiskerioppsynsskip. Fartøyet var ikke til daglig bestykket, men hadde håndvåpen og maskingevær påmontert ved øvelser. 

Fartøyet var sertifisert i Norske Sjøfartsdirektoratet som lasteskip. Fartøyet ble solgt av Åhav Shipping AS, Sagvåg, Norge til det engelske selskapet Atlantic Boat LTD i begynnelsen av 2009 for bruk til oljeindustrien i Nigeria. Selskapet Atlantic Boat LTD videresolgte fartøyet til Ocean Marine Security Limited, et sikkerhetsselskap ansvarlig for offshore vakthold for store oljeselskaper i Nigeria, inkludert Nigeria National Petroleum Corporation, NNPC. Idahosa Wells Okunbo er styreformannen og eier av selskapet. Han er tidligere flyver og er også stor eier av det engelske selskapet Westminster Group Plc, United Kingdom 

Skipet var innblandet i en sikkerhetspolitisk kontrovers.

Referanser
----------

1. ↑  Om Idahosa Wells Okunbo
2. ↑  Westminster Group.
3. ↑  «Lot tre kystvaktskip gå til paramilitære i Nigeria». *Dagbladet*. 9. november 2015.
Oslo VO Servicesenter i Oslo  Foto: C. Hill, 2013 
**Oslo Voksenopplæring Servicesenter** (Oslo VO Servicesenter) er Oslo kommunes felles inntaks-, informasjons- og administrasjonssenter for søkere og deltakere i Oslo voksenopplæring (Oslo VO). Senteret ligger i Karoline Kristiansens vei 8 på Fyrstikktorget på Helsfyr. Innsøkning til all opplæring i Oslo VO er på Servicesenteret, som også tilbyr rådgivningstjenester og karriereveiledning.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Oslo Voksenopplæring». *felles.oslovo.no* **(norsk)**. Oslo kommune. Arkivert fra originalen 12. april 2021. Besøkt 15. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo VO Servicesenters hjemmesider Besøkt 15. mars 2021.

| * v
* d
* r
Voksenopplæringssentra i Oslo |
| --- |
|  | Grønland VO **·** Oslo VO Helsfyr **·** Oslo VO Hovinbyen **·** Oslo VO Nydalen **·** Oslo VO Rosenhof **·** Oslo VO Sinsen **·** Oslo VO Skullerud **·** Oslo VO Servicesenter | Norges flagg |

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
ARMs utgave av StrongARM.
**ARM-arkitekturen** (tidligere **Advanced RISC Machine** og før det **Acorn RISC Machine**) er en 32-bits *Reduced instruction set computer* (RISC) instruksjonssett-arkitektur utviklet av ARM Holdings som er brukt i et stort antall produkter. 

Et karakteristisk trekk ved ARMs prosessorer er deres lave strømforbruk, noe som gjør dem spesielt egnet for bruk i bærbare enheter. Nesten alle moderne mobiltelefoner og personlige digitale assistenter inneholder ARM prosessorer, noe som gjør dem til den mest brukte 32-bit mikroprosessorfamilien i verden. ARM står i dag for over 75 % av alle 32-bit innebygde prosessorer.

ARM1 og ARM2 var og er blant de aller minste CPUer med 32-bit databuss, og de ble utviklet i tiden 1984–1987. ARM1 og ARM2 har kun 30 000 transistorer, noe som er medvirkende til det spesielt lave energiforbruket. Motorolas eldre 16/32-bit prosessor 68000 har 68 000 transistorer. ARM2 ble benyttet i en PC fra Acorn Archimedes, og denne kunne kjøpes fra 1987. Intels prosessorkjerne xScale anvender ARM-arkitekturen. 

I motsetning til andre mikroprosessor-produsenter som AMD, Intel, Freescale (tidligere Motorola) og Renesas (tidligere Hitachi og Mitsubishi Electric), lisensierer ARM sin teknologi som åndsrett framfor å produsere sine egne prosessorer. Dermed er det mange selskaper som produserer prosessorer basert ARMs design. Intel, Texas Instruments, Freescale og Renesas har alle lisensiert ARMs teknologi. Selskaper som er nåværende eller tidligere lisenskunder av ARM, er blant annet Alcatel-Lucent, Apple Inc. Broadcom, Intel (gjennom DEC), Microsoft, NEC, Nvidia, NXP (tidligere Philips), Oki, Samsung, Sharp, Texas Instruments. I 2007 ble det produsert 2,9 milliarder mikrobrikker basert på ARMs design.

ARMs prosessorer brukes som hovedprosessoren for de fleste mobiltelefoner, inkludert de som er produsert av Nokia, Sony Ericsson og Samsung, samt mange PDAer og håndholdte enheter slik som Apple iPod, Nintendo Game Boy Advance og Nintendo DS, Game Park GP32 og GamePark Holdings GP2X. I tillegg brukes de til mange andre produkter som for eksempel GPS navigasjonsenheter, digitale kameraer, digital-TV, nettverksenheter og lagringsenheter.

Referanser
----------

1. ↑  Processor Licensees Arkivert 1. februar 2008 hos Wayback Machine. ARM company
2. ↑  «For the reported year, ARM partners shipped just under 3 billion units (2.9bn)», pressemelding fra ARM, 5. februar 2008
3. ↑  «What processor does the iPod, iPod mini, iPod nano, iPod touch, and iPod shuffle use?»
4. ↑  «iPhone powered by Samsung, not Intel?», Engadget, 11. januar 2007

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) ARM microprocessors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Tegningen viser et Dyson-skall, som en variant av Dyson's originalide, med en radius på en AU.
**Dyson-sfære**, eller «skall» slik det er beskrevet i de originale dokumentene, er en hypotetisk megastruktur, opprinnelig beskrevet av Freeman Dyson.

Opprinnelig var ideen beskrevet som et system av solenergi-satellitter som omgjør solas energi til elektrisk strøm som sendes til Jorda ved hjelp av mikrobølger. Satellittsystemet skulle omslutte en stjerne og dermed motta all energi fra den. Senere er ideen blitt beskrevet og utviklet av andre, men den best kjente er nok den som beskriver sfæren som et fast skall.

Begrepet ble først benyttet i romanen Stjerneskaperen (Star Maker) av Olaf Stapledon, og formelt beskrevet av fysikeren Freeman Dyson i hans avhandling fra 1959, «*Søken etter kunstile stellare kilder til infrarød stråling*», som ble gitt ut i tidsskriftet Science. Å bygge en Dyson-sfære overgår all kjent kunnskap om konstruksjon, og mange mener at Dysons utgave er upraktisk og umulig, mens andre foreslåtte varianter av sfæren bare krever teknologi som en er kjent med i dag.
«Austad» har flere betydninger.

  

**Austad** er en tidligere selvstendig kommune i Vest-Agder fylke. Idag er Austad betegnet som en bygd.

### Historikk

Navnet Austad i Vest-Agder kommer sannsynligvis fra mannsnavnet Olvir eller Alf. På 1500-tallet ble Austad kalt "Ouwestad", men på 1328 finnes det et dokument som bruker "Aluestadum". Austad var fra 1837 sammen med Å og Kvås en del av Lyngdal formannskapsdistrikt. Denne ordningen varte fram til 1909 da Austad ble egen kommune. Austad kommune bestod fram til 1963. Skomrak ytre tilhørte Austad, Skomrak indre tilhørte Lyngdal. I 1963 ble Austad og Kvås kommune en del av den nye storkommunen Lyngdal.

De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS (IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller og skoleprotokoller.

### Kjente personer fra Austad

* Jakob Ertzeid Toft (f. 1996), fotballspiller

### Serverdigheter

I Austad finner vi Austad kirke

Referanser
----------

1. ↑  Sigrunn, Berdal, (2003). *Austad kirke utgitt i forbindelse med 200-års jubileet 2003*. [Lyngdal]: Austad Menighetsråd. ISBN 8230300577. OCLC 846488731.

Eksterne lenker
---------------

* Arkiv etter Austad kommune på Arkivportalen
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
Bakke kirke Foto: Jarle Vines 
**Bakke** er et sogn i Lister prosti og en tidligere kommune i tidligere Vest-Agder.

Historikk
---------

I 1837 var Bakke ett prestegjeld, men siden det var delt på langs av fylkesgrensen mellom tidligere Vest-Agder og Rogaland (som fulgte elveløpet til Åna-Sira) måtte det deles i to formannskapsdistrikter. (For samme problem se også Bindal, Birkenes, Røldal, Strømm og Åseral – samt Hemne.) Fylkesgrensen ble flyttet vestover til sin nåværende posisjon i august 1838[].

De fire sognene Bakke, Gyland, Tonstad og Øvre Sirdal utgjorde én samlet kommune fra 1838 til 1848. I 1849 ble Tonstad og Øvre Sirdal fradelt Bakke formannskapsdistrikt og dannet Sirdal kommune. Fra og med 1849 var Bakke en del av Bakke og Gyland kommune fram til Gyland ble fradelt som egen kommune i 1894.

Den 1. januar 1965 ble Bakke og Gyland kommuner (sammen med Nes og Hidra kommuner) slått sammen med Flekkefjord by til Flekkefjord kommune.

De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS (IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller og skoleprotokoller.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bakke kommune på Arkivportalen
Fjotland kirke
Gamle Fjotland kommune i Vest-Agder
**Fjotland** er en tidligere kommune i Vest-Agder fylke, i dag en del av Kvinesdal kommune. Fjotland var egen kommune fra 1838 til 1840 og fra 1858 til 1962. 

Fra 1841 til 1857 var Fjotland en del av Kvinesdal formannskapsdistrikt og i fra 1963 har Fjotland vært en del av storkommunen Kvinesdal. I denne nye kommunedannelsen inngår også den tidligere kommunen Feda. 

De eldre kommunale arkivkildene for kommunen finnes i dag hos Interkommunalt arkiv i Vest-Agder IKS (IKAVA). Dette inkluderer protokoller fra for eksempel kommunestyre, formannskap, fattigstyre, skolestyre og arkiver med blant annet personopplysninger i form av klientarkiver, skatteprotokoller og skoleprotokoller.

### Den norske kirke

Fjotland var et sogn i Kvinesdal prestegjeld, under Lister prosti i Agder og Telemark bispedømme.

Veier
-----

Fylkesvei 42 går gjennom Fjotland. På Kvinlog krysser den med fylkesvei 465

Eksterne lenker
---------------

* Arkiv etter Fjotland kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Nordre Undal**, i moderne språkdrakt **Nord-Audnedal**, er en tidligere kommune i Vest-Agder fylke. Kommunen ble dannet da storkommunen Undal ble delt i hhv. Søndre og Nordre Undal i 1845.

Historie
--------

Vigmostad og Konsmo kirkesogn ble ved kongelig resulusjon av 10. juli 1844 skilt fra Søndre Undal med Valle og Spangereid kirkesogn. Inntil dette hadde de fire kirkesognene vært del av Undal prestegjeld og Undal herred (kommune). Det første representantmøte ble holdt 20. desember 1844, og første ordfører var Salve Eriksen Ougland. Den 7. februar 1844 ble det vedtatt å bygge ny kirke ved Vigmostad. Siste møte sammen med Nordre Undal var 1. august 1844 etter at de i møte 27. mars, samme år, hadde vedtatt å stemme over prost Lassens forslag om dele prestegjeldet i to. I 1910 bleNordre Undal delt i Konsmo og Vigmostad kommuner.

Referanser
----------

1. ↑  «Nord-Adnedal». *Vest-Agder fylke 1837-1937*. Kristiansand: Landmarks bokhandler. 1937. s. 402.
2. ↑  Geir Thorsnæs (1. juli 2016). «Audnedal; Store norske leksikon, snl.no». Store norske leksikon. Besøkt 29. januar 2017. «Nord-Undal ble så 1910 delt i Vigmostad og Konsmo.»

Litteratur
----------

* *Vest-Agder fylke 1837-1937,* Kristiansand 1937

Eksterne lenker
---------------

* Om Audnedal på Store norske leksikon
* Bok: *Vest-Agder fylke 1837-1937,* Nasjonalbiblioteket, nb.no
***«The City of New York»*** (1928–62) var en var en bark som flaggskip under Richard E. Byrd første Antarktisekspedisjon i 1928–1930.
Skipet ble bygget som selfangstskuta "Samson" ved Løgebergskåret verft i Arendal i 1884-85 av den lokale skipsbyggeren Tjøstolv Bastian Larsen. Skipet gikk av stabelen 15. juni 1885.

Historie
--------

Skipet tilhørte rederiet Smith-Thommesen og ble bygd på rederiets eget verft på Løgebergskåret. Skipet ble bygget spesielt med tanke på å kunne bryte seg gjennom isen. Skipet ble brukt til ishavsfangst i nordområdene.
Overbeskatning, økte driftsutgifter og prisnedgang gjorde at Smith-Thommesen gav opp ishavsfangst på begynnelsen av 1900-tallet.
Selfangstskuta ble i oktober 1907 solgt til O. M. Bugge i Trondheim for 145 000 kroner. Trønderen ønsket sammen med konsul August Fosse å drive sel- og bottlenosefangst i området mellom Jan Mayen og Grønland.
Skipet var i perioden 1919–1926 eid av et svensk kullkompani på Svalbard. Skipet gikk da under navnet «Bellsund».

I 1928 ble skipet solgt til den amerikanske polarfareren Richard E. Byrd, som gav det navnet etter skipets nye hjemmehavn. Byrd hadde blitt tipset om skipet fra Roald Amundsen. Byrd brukte «City of New York» som flaggskip på sin Antarktisekspedisjon i årene 1928–1930.. Byrds ekspedisjon ble i 1929 den første til å fly over Sydpolen.

Etter Antarktisekspedisjonen endte «City of New York» som museumsskip over Byrds polferd. Tusenvis av amerikanere besøkte skipet under Verdensutstillingen i Chicago (1933) og på utstillingen The Great Lakes Exposition i Cleveland (1937–1938).

Skipet havarerte 29. desember 1952, da det tok fyr og sank utenfor den canadiske byen Yarmouth på Nova Scotia. En storm noen dager senere slet skipet i stykker.

Titanic
-------

I et radiointervju med NRK i 1962 fortalte førsteoffiser Henrik Næss at "Samson" i 1912 hadde passert passasjerskipet RMS «Titanic» da sistnevnte holdt på synke. «Samson» imidlertid seilt forbi, da de antok at det et amerikansk oppsynsskip.

Referanser
----------

1. ↑  Petersen, Carl O. (1931). *Med Byrd og Balchen mot Sydpolen: nordmennene i Little America*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  Med Byrd og Balchen til Sydpolen, *Avtrykk.no*, 28.11.2019
3. ↑  Den utrolige historien om selfangstskuta Samson fra Arendal, *Avtrykk.no*, 22.11.2019
4. ↑  Møtet mellom to titaner, Agderposten, 9.9.1998
**RS 17 «Christian Børs»** var en redningsskøyte som Redningsselskapet hadde i drift fra 1904 til 1936. Hun ble bygd av Brinchorst & Dekke i Bergen.

Historie
--------

Båtbyggeren, Kristian Dekke tegnet skøyta ut fra Colin Archers tegninger til Svolvær-typen. Skøyta var 45 fot lang, 14,4 fot bred og var 7,9 fot dyptgående. Byggeprisen var kr 10 500. Hun ble bekostet av konsul Christian Børs i Paris. Han var opprinnelig fra Bergen, og hadde tjent godt på forretningsvirksomhet i USA. Hun fikk, som skikken er, navn etter den som finansierte skøyta.

«Christian Børs» havarerte 25. januar 1920. Under bording av DS «Stavangerfjord», for å sette ombord los, støtte fartøyene sammen. «Christian Børs» fikk store skader i riggen. Stormasta brakk. Da det så ut som skøyta skulle totalhavarere, ble mannskapet tatt ombord i «Stavangerfjord». I mørke, sterk vind og svært grov sjø drev skøyta mot nord. Samme kvelden drev hun i land nord for Sognefjorden og ble berget. Rederiet til «Stavangerfjord», Den norske Amerikalinje, bekostet reparasjonen. Mannskapet på «Christian Børs» ble hedret av passasjerene på «Stavangerfjord», og av rederiet.

«Christian Børs» reddet 139 mennesker fra en sikker død, og assisterte 2 327 fartøy.

I sesongen 1904–1905 og i 1925 ble mannskapet på «Christian Børs» tildelt Emile Robins belønning.

Se også
-------

* RS «Christian Børs II»

Kilder
------

* Bjørn Foss: *Fra seil til vannjet* (Norsk Maritimt Forlag, 2002).

Referanser
----------

1. ↑  *Heltemot i 100 år*, Bergens Tidende, 17.12.1994

Eksterne lenker
---------------

* (no) «RS 17 «Christian Børs»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Seilskipet «Charles Racine»** var en bark tilhørene rederiet Sigval Bergesen d.e. i Stavanger og regnet for et av de raskeste og stolteste seilskip på sin tid. Hun var bygget i 1892. Hun var på 2550 b.rt. og fører fra 1911-1916 var Kaptein Anders Albert Arntzen fra Hvaler. 

Hun var en av de raskeste seilskip i Norges flåte. Blant annet kan nevnes at kapt. Arntzen seilte fra Newport News til Rio de Janeiro på 32 dager, kullastet. Han førte skipet på alle farvann i fem år. I 1922 på reise fra Durban til Canada kantret den ved Øst-Afrika. Under storm kastet den ballasten. Måtte kappe riggen for å få lukene op av vannet, da de ikke var skalket mer en på lesiden. Etter at været hadde bedret seg fikk de rettet den opp og drev omkring i tre uker. Ble så av en engelsk man-o-war slept til Durban hvor den blev kondemert.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**«Statsraad Erichsen»** var en brigg som ble bygd ved Marinens hovedverft (Karljohansvern) i Horten og sjøsatt i 1859. Navnet kommer av marineminister Ole Wilhelm Erichsen som døde i 1860.

Briggen ble bygd til bruk for opplæring i Marinen. Skipet var bestykket med fire kanoner og en haubits, alle med forladning. Man erfarte tidlig at skipets fribord var for lavt, noe som blant annet gjorde forholdene trange på banjeren. Dekket ble derfor hevet i 1865.

I 1901 ble skipet kjøpt av forsikringsselskapet NORA og overlatt til Østlandets Skoleskib. Skipet gikk som skoleskip der fram til det ble avløst i 1937 av «Christian Radich». «Statsraad Erichsen» ble da overført til Porsgrunds Skoleskib. Under andre verdenskrig var skipet beslaglagt av okkupasjonsmakten, og til dels brukt som losjiskip i Porsgrunnselva. Etter krigen hadde skuta en kort tilværelse i Sandefjord, før hun i 1946 ble solgt til Alfred Nilsen - Nygaards Rederi i Bodø og fikk navnet «Kjeøy».

Skipet ble bygget om til frakteskip i 1948. Den 7. juli 1962 grunnstøtte skipet ved Sogneoksen fyr i Gulen. Hun ble berget og slept til Florø, men kondemnert etter besiktigelse.

Referanser
----------

1. 1 2  «Statsraad Erichsen». Forsvarets museer. Besøkt 2. januar 2021.
2. ↑  «Brigg Statsraad Erichsen». Sjøhistorie.no. Besøkt 2. januar 2021.
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**«Sigen»** var en amerikanskbygd firemastet slettopper-skonnert fra Astoria, Oregon, sjøsatt på den amerikanske vestkysten i 1917. Flere fire- og femmastede slettopperskonnerter var kontrahert av norske rederier i tiden fram til 1917, og man antok at skonnerten «Sigen» var bygget og sjøsatt for norsk regning. De amerikanske myndighetene innført et forbud mot leveranser av skip til andre land utenom de allierte under den første verdenskrigen 1914–1918. «Sigen» kom først under norsk flagg i 1919 hos rederiet Steinart & Schjøttelvig i Oslo. Skonnerten var opprinnelig døpt som «Pelican»

I 1920 ble skonnerten overtatt av H.L. Meyer og Leif Sandsdalen, Larvik, men var et tapsprosjekt slik at den ble sendt til Jæren i 1922. Der ble den med vilje satt opp i stranden for å få den oppbrekket av de kraftige bølgene fra Nordsjøen for å spare på utgiftene.

* Brutto tonnasje: 1762 tonn

Litteratur
----------

* Norske seilskuter 2. bind Fredhøis Forlag A/S, 1933
**«Kranfartøy II»** ble bygget ved Marinens Hovedverft, Horten og sjøsatt 19.4.1888 som byggenummer 69. Mineforsvaret hadde ved Oscarsborg festning en rekke mindre fartøyer for utlegging og ettersyn av minesperren i Drøbaksundet. «Kranfartøy II» ble overført Oscarsborg 1.10.1899 og tjenestegjorde her frem til i 1935 da det ble kondemnert, solgt og hugget opp ved Stavanger Skibs-ophugnings Co AS, Stavanger.

Kort tid etter ble «Kranfartøy Nr.9» overført til Oscarsborg. Den 14.4.1936 ble dette omdøpt til **«Kranfartøy Nr.2»**. Det er derfor dette fartøyet det refereres til når en omtaler innsatsen til kranfartøyet ved Oscarsborg den 9. april 1940.

«Kranfartøy Nr.2» fikk en viktig rolle ved striden i Drøbaksundet. Dette fordi det var kjelesjau ved dampkraftverket i Drøbak slik at festningens landfaste lyskastere var ute av drift. Oscarsborg hadde på den tid ingen radar og en var helt avhengig av å se målet med det blotte øyet. I nattemørke måtte dette belyses med lyskaster. Motlys kunne også være aktuelt for å blende motstanderen og hindre ham i å se sitt mål. «Kranfartøy Nr.2» hadde dermed festningens eneste operative lyskaster!

Sjef på «Kranfartøy Nr.2» den 9. april var signalør Bakke. Kranfartøyet ble den første som oppdaget og rapportert de inntrengende skipene i grålysningen og tåke like foran festningen. Nr.2 lå på Drøbaksiden og slik til at den belyste styrbord side av «Blücher». Dette var til hjelp for orografene i Kopåsbatteriet, men til mindre hjelp for orografen i Hovedbatteriet som ikke fikk belyst målets vannlinje. Signalør Bakke belyste imidlertid målets øvre deler for deretter å slå lysstrålen ned mot sjøen. Dette var til hjelp for sikte fra Hovedbatteriet. Kommandanten, Oberst Eriksen, ga senere Bakke anerkjennelse for dennes bruk av lyskasteren.

«Kranfartøy Nr.2» ble i april 1940 overtatt av den tyske Kriegsmarine under navnet *Kranschiff II* og fortsatte ved Oscarsborg. Fartøyet ble utrangert og solgt i 1970.

Skipsdata for «Kranfartøy Nr.2»:

* Byggenummer 29, Moss verft AS, Moss.
* Sjøsatt: 1917 som Nr.9
* Lengde: 22,56 m
* Bredde: 6,25 m
* Dypgående: 2,6 m
* Fortrengning: 117,32 tonn
* Fart: 9 knop
* Byggemateriale: jern

Fartøyene var utstyrt med dampmaskin og åpen bro. På akterdekket stod en stor trommel for elektriske kabler til minene. På fordekket en lastebom for utsetting av miner og et kraftig spill for å kunne hale dem opp igjen for ettersyn. I baugen var montert en stor lyskaster 40–45 cm i diameter.

Referanser
----------

1. ↑  
Ribsskog, s. 50

Litteratur
----------

* Fjeld, Odd T. (ed.): "Klar til strid – Kystartilleriet gjennom århundrene", Kystartilleriets Offisersforening, Oslo 1999 ISBN 82-995208-0-0
* Ribsskog Asbjørn: *Kystartilleriet under den annen verdenskrig 1939–1945*, Atheneum forlag, ISBN 82-503-1110-8
* Terjesen, Bjørn: *KYSTARTILLERIETS UNDERVANNSFORSVAR 100 ÅR*, Bergen januar 2000, 112 sider, ISBN 82-995461-0-9.
* Wilmar, Atle: *Mineforsvarets kranfartøyer*, Norsk Skipsfartshistorisk Selskap: *Skipet*, 23 årg. nr 4, 1997

Eksterne lenker
---------------

* (no) Oversikt over byggenummer ved Horten verft

Portal: Andre verdenskrig
Cività di Bagnoregio
**Civita di Bagnoregio** er en by i provinsen Viterbo i sentrale Italia, en *frazione* i kommunen Bagnoregio, 2 km vest for denne og ligger omtrent 145 km nord for Roma.

Byen ble grunnlagt av etruskerne for over 2400 år siden og befolkningen har siden minsket til kun 15 beboere i løpet av 1900-tallet. På 2000-tallet har byen opplevd å bli en attraksjon for turister, hovedsakelig grunnet den amerikanske reiseskribenten Rick Steves som gjorde byen populær på 1990-tallet og kaller den for sin italienske favorittby i fjellene.

Byen er kjent for sin synbare posisjon på toppen av et platå på en skjør vulkansk tuff med utsyn over elvedalen Tiber, og den er stadig fare for å bli ødelagt da kanter faller av og får bygningene på platået til å smuldre sammen. Per 2004 er det planer for å styrke platået med stålstenger for å hindre ytterligere geologisk ødeleggelse. 

Byen er også beundret for sin arkitektur og hvor noe er flere tusen år gammelt. Civita di Bagnoregio skylder mye av sin uendrede tilstand til sin relativt isolerte posisjon: byen var i stand til motstå det meste av modernisering foruten også ødeleggelser som kom med to verdenskriger på 1900-tallet.

Byen ble plassert på Verdens monumentfond for overvåkingslisten for 2006 over de hundre mest utsatte steder, grunnet truslene fra erosjon og uregulert turisme.

Eksterne lenker
---------------

* Byens nettsted
* Omfattende artikkel med bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Et bilde av Øksendal skole. Tatt i slutten av september 2023.
Det nederste bilde er tatt i 1948 og er nærmere Øksendal frå Vardefjell, og det øverste er tatt høsten 2023 og er tatt lenger vekk.
**Øksendal** er en krets i tidligere Bakke kommune i Vest-Agder, nå del av Sirdal kommune i Agder. Kretsen hadde 226 innbyggere ved sammenslåingen i 1960.

Øksendal skole
--------------

Det første skolehuset ble bygd i 1884 og ble satt opp på "Monen". I 1931 ble det solgt til Den norske Frikirke, og er fortsatt brukt som bedehus. Før 1884 hadde man bare omgangsskole. I 1931 fikk Øksendal ny skole på "Myran". Det nye skolehuset var mye større og mer moderne enn det gamle skolehuset. I 1966 ble skolen nedlagt idet undervisningen ble sentralisert til Tonstad og barna ble sent dit med skolebuss. På grunn av hyppige steinsprang og skader på mennesker, ble folka på Øksendal engstelige for å sende barna til Tonstad. Det kom dermed krav om å gjenåpne skolen på Øksendal og etter noen påbygg og en grundig oppussing ble skolen åpna igjen i 1978. Skolen ble nedlagt igjen i 2002 fordi det var for få barn på Øksendal og barna blir nå sendt med skolebuss til Tonstad.

Referanser
----------

1. ↑  Seland, Per (1988). «Øksendal». *Sirdal. Gard og ætt. Bind 4*. Sirdal kommune: Sirdal kommune. s. Side 217.
2. ↑  Witzøe, Torbjørn (19. september 2006). «Skole ble grendehus». *fvn.no* **(norsk)**. Besøkt 25. september 2023.
**Bippe Stankelbein** (engelsk: *Roadrunner*) er en tegnefilmfigur fra Warner Bros. Inc. En «roadrunner» er en fugl i gjøkfamilien kalt veiløper.

Bippe Stankelbein blir stadig jaktet på av Per Ulv. Tegnefilmene handler stort sett om alle måtene ulven *ikke* greier å fange Bippe Stankelbein på.

Stemmeskuespillere
------------------

Bippe Stankelbein har aldri snakket, bortsett fra at han sier «Beep beep» (også feilhørt som «Meep meep») og lager en lyd når han stikker ut tunga. Per Ulv har derimot snakket noen få ganger. 

Dette vil si at Bippe Stankelbein har (per dags dato) aldri hatt en norsk stemmeskuespiller. 

Disse lydene er det som regel stemme skuespilleren Paul Julian som står bak 

Paul Julian spilte inn stemmen hans kun for den første kortfilmen karakteren dukket opp i, kalt "Fast and Furry-ous", siden da har stemmen hans blitt brukt som arkiv opptak 

Likvel har andre også tildelt han stemme opp gjennom årene, de fleste kun som engangs stemme skuespillere for han, disse er: 

* Mel Blanc i *1964 Greeting Card Record*, *The New Adventures of Bugs Bunny* fra 1973, *4 More Adventures of Bugs Bunny* fra 1974 og *Looney Tunes* *Talking Character Wall Clock*

* Keith Scott i *Road Runner Roller Coaster commercial* og *Looney Tunes Radio Show*

* Joe Alaskey i Nintendo DS spillet *Looney Tunes: Cartoon Conductor*

* Kevin Shinick som gjesterolle i TV-serien *Mad*

* Seth Green som gjesterolle i *Robot Chicken*

* Eric Bauza i IOS og Android spillet *Looney Tunes World of Mayhem*

Personlighet
------------

Bippe Stankelbein har aldri hatt noe særlig personlighet utenom å være jaktbytte til Per Ulv. 

Mesteparten av tiden gjør ikke Bippe Stankelbein noe annet enn å løpe, si «Beep beep» og noen ganger stoppe opp for å spise fulgefrø som Per Ulv en gang i blant bruker som napp i sine forsøk på å fange han. Andre ganger hender det han skremmer Per Ulv ved å si «Beep beep» bak ham, noe som ofte fører til at han enten faller utfor et stup eller hopper så han slår hodet i et steinoverheng over seg..

Unntak er i for eksempel *Space Jam,* hvor han spiller Basketball med de andre Looney Tunes og Michael Jordan.

Opphav
------

Veiløper, *Geococcyx californianus*
Det egentlige vitenskapelige navnet på fuglen som kalles «roadrunner» på engelsk, er *Geococcyx californianus*, som på norsk heter «veiløper» eller «storløpegjøk». Dette er en liten, rask fugl som primært lever i ørkenområdene i det sørvestlige USA. Den løper oppimot 27 km/t og kan bli over 60 cm lang og 30 cm høy. Fuglen kan fly, men foretrekker å løpe.

Referanser
----------

1. ↑  «Road Runner (cartoon character)». *Encyclopædia Britannica*.

Portaler: Litteratur | Kunst
**Jonas Johansen** (født 22. mars 1985) er en norsk tidligere fotballspiller.

Han mestrer mange posisjoner og kan også spille spiss og sentralt på midtbanen.

Johansen var i Tromsø siden han var fem år gammel, og fikk sin A-lagsdebut 14. april 2002. Han er sønn av tidligere TIL-spiller Trond Johansen. Han forlot Tromsø sommeren 2006 til fordel for FK Haugesund og signerte for Kongsvinger den 28. februar 2008. Etter 2009-sesongen ble ikke kontrakten med Kongsvinger forlenget og Johansen var blant annet på prøvespill i svenske Norrköping, men valgte å signere for Tromsdalen.

Like før 2014 sesongen ble Johansen klar for spill i sin moderklubb Tromsø. Dette skjedde på nordnorsk fotballhistories travleste deadline day, der Tromsø måtte ut med en sum på ca 400 000kr til Tromsdalen for spilleren. - Jeg er veldig takknemlig hvis dette går i orden. Det er dette jeg så for meg som liten gutt – å få spille i TIL når jeg ble "gammel", sa Johansen. Han gikk rett inn i startelveren for å bekle den dype midtbaneposisjonen.

Referanser
----------

1. ↑  «Jonas legger opp». Arkivert fra originalen 14. desember 2017. Besøkt 13. desember 2017.
2. ↑  adressa.no Droppet svensk tilbud
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonas Johansen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jonas Johansen – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jonas Johansen – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Jonas Johansen – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Firesafe** er et norskeid selskap som arbeider med brannsikring av ny og eksisterende bygningsmasse, tunneler og offshore. Selskapet har hovedkontor i Oslo og 13 avdelingskontorer i andre byer i Norge. Firesafe AS har datterselskaper i Sverige og Danmark og har totalt 500 medarbeidere. Av disse arbeider 350 i Norge.

Historie
--------

Selskapet ble grunnlagt i 1981 under navnet Protan Brannsikring som en del av selskapet Protan. I 1990 ble Protan kjøpt opp av Norsk Hydro og Firesafe fikk dagens navn. I 1992 ble Firesafe privateid. På begynnelsen av 1990-årene var det en stor utvikling innen brannvern og brannsikring i Norge. Fra å kun ha Plan og bygningsforskriften, kom Forskrift om forebyggende tiltak og tilsyn (Forebyggingsforskriften) i 1991. Dette innebar at det ikke bare var nybygg som hadde regelverk for brannsikring, men også eldre bygg. Et mer omfattende lovverk førte til at Firesafe utvidet virksomheten med det som ble kalt Firesafe Service, i dag Firesafe Consulting.

Totalleverandør brannsikring
----------------------------

Firesafe fremstår i dag som en totalleverandør innen brannsikring med aktiviteter som brannteknisk rådgiving, PRO/KPR/KUT, tiltaksklasse 3, utførelse entreprenør, kontroll, ettersyn og vedlikehold av slokkeutstyr, alarmanlegg, etterlysende ledeanlegg, inergen slokkegass, og salg av spesialprodukter innen brann. Firesafekonsernet omsetter for om lag 500 mill kr og har nærmere 500 ansatte i Norge, Sverige og Danmark. De siste årene har selskapet kjøpt flere mindre bedrifter som har tilført nye markeder og kompetanse. 

Firesafe holder kurs og seminarer innen brannvern og sikkerhet. Annenhvert år arrangerer Firesafe brannsymposium. Firesafe er også en del av Rehabgruppen som består av ulike aktører innen bygg- og anlegg i Norge. Rehabgruppen holder fagseminarer innen rehabilitering av eksisterende bygningsmasse.

Entreprenør
Arbeider med brannsikring i nybygg og etablerte bygg. Ut fra byggets risikoklasse og brannmotstandskrav, må alle bygg brannseksjoneres og brannbeskytte bæresystemet.

Kontroll, Ettersyn, Vedlikehold (KEV)
KEV er avdelingen for kontroll, ettersyn og vedlikehold. KEV har fokus på eksisterende bygg.

Firesafe Consulting
Firesafe Consulting ble opprettet i 1991 som en reaksjon på et mer komplisert og omfattende lovverk. Firesafe Consulting arbeider med brannteknisk og organisatorisk rådgivning, risikoanalyse og prosjektering.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.firesafe.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  .

Eksterne lenker
---------------

* Firesafes nettside
* Rehabgruppen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Herbert Leonard Chabot** (født 17. juli 1931 i Bronx i New York City i USA, død 11. oktober 2022 i Aspen Hill i Montgomery County i Maryland) var en amerikansk dommer ved USAs skattedomstol.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Chabot ble født i The Bronx og ble uteksaminert fra *Stuyvesant High School* i 1948. Han mottok en B.A. *cum laude* fra City College of New York i 1952, en LL.B. fra Columbia University i 1957; og en LL.M. i skatterett fra Georgetown University i 1964.

### Karriere

Han tjenestegjorde i USAs hær i to år, og i *Army Reserves (civil affairs units)* i åtte år. Han tjenestegjorde i den juridiske stab for American Jewish Congress fra 1957 til 1961; var advokat/rådgiver for dommer Russell E. Train, fra 1961 til 1965; og i Kongressens felleskomité for skatt, 1965–78. Han var en valgt delegat til *Maryland Constitutional Convention* fra 1967 til 1968; adjunkt ved *National Law Center* ved George Washington University, fra 1974 til 1983. Han var medlem av *American Bar Association, Tax Section* og *Federal Bar Association*.

### Dommer i skattedomstolen

Chabot ble utnevnt av president Jimmy Carter til dommer i USAs skattedomstol den 3. april 1978, for en periode som endte 2. april 1993. Han fungerte som seniordommer ved tilbakekalling av å utføre dommeroppgaver inntil hans gjenutnevning av Bill Clinton ble bekreftet i oktober 20, 1993, for en periode som sluttet 19. oktober 2008. 

Han trakk seg tilbake den 30. juni 2001, men ble tilbakekalt 1. juli 2001 for igjen å tjenstegjøre som seniordommer. Han trakk seg helt fra retten 1. januar 2016.

Chabot døde av komplikasjoner fra covid-19 den 11. oktober 2022, 91 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   «Former Tax Court Judge Herbert Chabot Passes Away»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Herbert L. Chabot». Tribute Archive. Oktober 2022.
3. 1 2  US Tax Court: Herbert L. Chabot
4. ↑  *Reports of the United States Tax Court, V. 146*. *United States Tax Court*. 2016.
5. ↑  «Former Tax Court Judge Herbert Chabot Passes Away». Mondaq. 19. oktober 2022.
**Nasjonalrådsvalget i Østerrike 2017** fant sted 15. oktober 2017. Valget, som var et nyvalg, var det 26. valget til Nasjonalrådet, som er landets folkevalgte, lovgivende forsamling.

Valgsystem
----------

Nasjonalrådet har 183 medlemmer, som velges ved et forholdstallsvalg.Valgperioden har siden 2008 vært fem år.

Stemmerett har borgere som på valgdagen har fylt 16 år. Valgbarhetsalderen er tilsvarende 18 år.

Hver velger hadde kun én stemme, til ett parti. Det var ikke mulig å splitte stemmen på et parti og i tillegg på en person fra et annet parti, slik systemet er for eksempel i Tyskland. Velgerne i Østerrike kunne imidlertid gi en preferansestemme for en kandidat på den partilisten velgeren bruker.

Sperregrensen er 4 %.

Utdypende artikkel: Nasjonalrådet (Østerrike)

Utgangsposisjon
---------------

Ved valget i 2013 gikk begge de to store partiene SPÖ og ÖVP tilbake, men likevel ikke mer enn at de fortsatt var de største i Nasjonalrådet. FPÖ og Frihetspartiet i Kärnten fikk 40 representanter, Die Grünen - Die grüne Alternative 24, Team Stronach 11 og NEOS 9 representanter hver. 

### Endringer i valgperioden

Det har i perioden skjedd flere tilfeller av at representantene har byttet gruppe, i Nasjonalrådet kalt *Klub*.

| Parti | 2013 | pr juli 2017 |
| --- | --- | --- |
| SPÖ | 52 | 52 |
| ÖVP | 47 | 51 |
| FPÖ+FPK | 40 | 38 |
| Grønne | 24 | 23 |
| Team Stronach | 11 | 6 |
| NEOS – Das Neue Österreich | 9 | 8 |
| BZÖ | 0 | - |
| Partiløse | 0 | 5 |

Daværende kansler Werner Faymann fratrådte i mai 2016, og ble erstattet av Christian Kern.

### Valgkampen i 2017

ÖVP gikk til valgkamp som *Liste Sebastian Kurz - Die neue Volkspartei (Sebastian Kurz' liste - Det nye Volkspartei).*

Referanser
----------

1. ↑  «Wiener Zeitung Wahlarchiv, prognose.». *wahlarchiv.wienerzeitung.at* **(tysk)**. Besøkt 16. oktober 2017.
2. 1 2 3 4  «BM.I - Nationalratswahlen-Überblick». *www.bmi.gv.at*. Besøkt 27. juli 2017.
3. ↑  «Nationalrat aktuell». *www.parlament.gv.at*. Besøkt 27. juli 2017.
4. ↑  til Østerrikes innenriksdepartement[*død lenke*] lest 4. oktober 2013
5. ↑  «Austrian chancellor Faymann quits after party revolt». *Reuters*. 9. mai 2016. Besøkt 27. juli 2017.
6. ↑  Löwenstein, Stephan (2. juli 2017). «Sebastian Kurz: Der Wunderknabe». *Frankfurter Allgemeine Zeitung* **(tysk)**. ISSN 0174-4909. Besøkt 29. juli 2017.
**Ukrainofobi** er en negativ holdning eller frykt for ukrainere, ukrainsk kultur, eller Ukraina som nasjon. Disse holdningene har vært utbredt i Polen og i det tidligere Sovjetunionen, hovedsakelig Russland og i noen deler av det østlige Ukraina der en stor del av befolkningen er sammensatt av etniske russere. Ukrainofobi er det motsatte av ukrainofili.

Det eksisterer to forskjellige former for ukrainofobi. En er basert på diskriminering av ukrainere på grunn av deres etniske og kulturelle opphav, mens den andre er basert på avvisning av ukrainere, ukrainsk kultur og språk som kunstig og unaturlig. På slutten av 1900-tallet var det forfattere som støttet påstanden om at den ukrainske identiteten og språket hadde blitt kunstig skapt for å undergrave Russland. Dette argumentet har blitt brukt av flere konservative russiske forfattere.

Ordet er svært lite brukt på norsk. I en masteroppgave fra 2019 nevner Vegard Nicoloaysen at «ukrainofobi» er et ord som kunne ha vært laget som en parallell til russofobi.

Se også
-------

* Polonofobi
* Russofobi

Referanser
----------

1. 1 2  Andriy Okara. Ukrainophobia is a gnostic problem. Retrieved 12.27.08. Arkivert 23. oktober 2018 hos Wayback Machine.
2. ↑  James Stuart Olson, Lee Brigance Pappas, Nicholas Charles Pappas, *An Ethnohistorical Dictionary of the Russian and Soviet Empires*, Greenwood Publishing Group, 1994. ISBN 0-313-27497-5.
3. ↑  Russia and Ukraine By Myroslav Shkandrij. Retrieved 12.27.08

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anti-Ukrainian sentiment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* Article that lists the communist regime crimes against Ukrainians Arkivert 7. januar 2015 hos Wayback Machine.
* Що таке українофобія і як її розпізнати
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for NorgeNorge Norge |
| Golf |
| Turn Special Olympics |
| Bronse | Abu Dhabi 2019 |  Unified Foursome |

**Jonas Freitag** (født 5. mars 1998 i Tønsberg) er en norsk golfspiller som representerer Borre Golfklubb. Han deltar i klassen Special Olympics.

Idrettskarriere
---------------

Freitag deltok i golf under Special Olympics 2019 i Abu Dhabi, der han deltok i øvelsen *Unified Foursome* (18-hull) sammen med Kenneth Freitag. I Special Olympics spilles denne øvelsen med én funksjonshemmet og én funksjonsfrisk utøver («Unified partner»). Jonas og Kenneth Freitag kom på tredjeplass i level 3 i denne øvelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Norges idrettsforbund - *Delegasjonen til Special Olympics World Summer Games 2019*, besøkt 20. mars 2019.
2. ↑  Abu Dhabi 2019 - *Golf - Level 3 - Unified Sports Team Play*, besøkt 20. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* Profil hos Special Olympics 2019