recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Synnøve Svabø** (født 22. september 1968 på Sunnmøre) er en norsk journalist og programleder på TV og radio. Hun startet sin karriere som journalist i radioprogrammene *Nitimen* og *Reiseradioen* før hun begynte på Høgskulen i Volda. Senere begynte hun i P3 som utereporter i *XS* og *XL*. Hun har vært reporter og programleder for en rekke TV-programmer, i hovedsak hos NRK. Hun er i 2021 programleder i *Nitimen*.

Karriere
--------

Svabø er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda i 1992 og ble samme år ansatt i NRK. Hun var først å se som stuntreporter i Petter Nomes TV-serie *Rondo* høsten 1994 og våren 1995. I 1995–1996-sesongen hadde hun rollen som den innovative og impulsive programlederen i underholdningsserien *Baluba* på NRK-TV. Deretter ble hun en av de mest benyttede programledere på kanalens underholdningsprogram. Etter en periode i TV 2 fra 1999 til 2001 kom hun tilbake som programleder i NRK i 2003 og var blant annet programleder i underholdningsserien *På tråden med Synnøve* (2006). 

I 2009 var hun NRKs kommentator i finalen og semifinalene i Eurovision Song Contest 2009. Hennes stil medførte tildels sterke reaksjoner fra deler av det norske publikum som mente hun førte en «frekk» og «vulgær» tone i programmet, og at hun snakket for mye under poengoppramsingen. NRKs publikumsservice mottok rekordmange klager fra sinte seere etter hennes opptreden. Blant disse var også lederen for Kringkastingsrådet i NRK, Kjellaug Nakkim.

Privatliv
---------

Hun er født på Sunnmøre, men vokste opp på Østlandet, er gift med Stein Olav Lervik og har to barn. Hun er kusine til journalisten Terje Svabø.

TV-opptredener
--------------

* Eurovision Song Contest 2009 Kommentator
* På tråden med Synnøve (2006)
* Norsk Melodi Grand Prix 2007 (med Stian Barsnes-Simonsen)
* Norsk Melodi Grand Prix 2006 (med Stian Barsnes-Simonsen)
* Sommerlørdag (2005) (en del av Sommeråpent)
* Frokost-TV (2003)
* Synnøves duell (2001)
* Sommeråpent
* TV2000 (1999)
* Weekend Globoid (1998)
* Baluba (1995–96)
* Rondo (1993–95)

Film
----

* Buddy (2003)

PC-spill
--------

* Den lengste reisen (1999) (PC-spill)

Radio
-----

* Reiseradioen
* Nitimen (2004)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Synnøve Svabø på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Synnøve Svabø hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (en) Synnøve Svabø hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) TV 2s Synnøve Svabø sex-antastet (Dagbladet, 2001)
* (no) Synnøve får ny sjanse (VG, 2000)
* (no) Synnøve Svabø anmeldt for utukt mot Jagland (Dagbladet, 2000)
* (no) Tett på nett: Synnøve Svabø (VG, 1998)

 Wikiquote: Synnøve Svabø – sitater
**Synonympreparat** eller **generika** er legemidler som inneholder samme virkestoff. Preparatet kan inneholde andre hjelpestoffer enn originialpreparatet. Mange medisinske virkestoff er ikke patentbelagt, selges under forskjellige navn av forskjellige produsenter. Et synonympreparat tilbys ofte til en lavere pris enn tilsvarende originalpreparat.

Norge
-----

Det er Statens legemiddelverk som fastsetter priser på legemidler igjennom trinnprissystemet, og folketrygden dekker kun det billigste medikamentet på blå resept.

Se også
-------

* Legemiddel

Referanser og fotnoter
----------------------

1. ↑  Hjelpestoffer kan være bindemiddel, fyllstoff m.m.
2. ↑  Trygderesept

Eksterne lenker
---------------

* Statens legemiddelverk
* Felleskatalogen, se ATC-register til venstre
* SPC-databasen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Synoptisk skala** er en horisontal størrelsesskala som brukes i meteorologi og gjelder værsystem med en størrelsesorden 1000 km eller mer. Dette er størrelsen til typiske lavtrykk og høytrykk på midlere breddegrader, som gir det meste av været. Også de globale vindsystemer og de fleste tropiske sykloner opptrer i synoptisk skala.

Lokalt påvirkes været også av mindre systemer som er vanskeligere å varsle, for eksempel lokale ettermiddagsbyger, mesosykloner og polare lavtrykk.

Ordet «synoptisk» kommer av det greske ordet «sunoptikos» som betyr «satt sammen». 

Navier-Stokes-ligningene gjelder for atmosfæriske bevegelser som er forenklet ved skalaanalyse i synoptisk skala. En kan vise at hovedleddet i de horisontale ligningene er corioliskraften og trykkgradientkraften, og at vi[*hvem?*] derfor kan bruke geostrofisk approksimasjon. I vertikale koordinater blir momentumligningen forenklet til hydrostatisk ligning. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Hälleforshund** (anerkjennes ikke internasjonalt) er en mellomstor-stor svensk jakthundrase av spisshundtype.

Opprinnelse og alder
--------------------

Hälleforshund er en hunderase skapt i moderne tid. Rasen er et resultat av krysninger mellom svenske, finske og russiske spisshunder fra 1930-tallet og et par tiår framover. Typen viste seg tidlig som en svært dyktig jakthund på elg og ble derfor raskt etterspurt av svenske jegere, som på denne tiden slet med en hurtig voksende elgstamme. Rasen ble anerkjent av SKK i april 2000, men mangler fortsatt anerkjennelse fra FCI og andre internasjonale kennelklubber.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Hälleforshund er en svakt rektangulær mellomstor-stor spisshund, tørr og kraftig med god reisning. Den gir et kraftfullt, energisk og modig uttrykk. Hodet er kileformet, langstrakt og tørt, og har tydelig markert stopp. Ørene er høy ansatt, stående spisse og rørlige. Halsen er muskuløs, har god lengde og reisning. Ryggen er rett og har kraftig muskulatur. Kraftig, dyb brystkasse og noe opptrukket buklinje. Beina er tørre, rette og kraftige. Halen er høyt ansatt og kan bæres i bue over rygglinjen eller ringlet over ryggen.

Pelsen er tett, grov og noe strittende. Underulla er tett og myk. Fargen skal være gulrød i mørkere og lysere nyanser.

Hannene blir ca. 55–63 cm i skulderhøyde og kan veie opp mot 30 kg. Tispene blir ca. 52–60 cm i skulderhøyde og veier gjerne omkring 5 kg mindre enn hannene.

Bruksområde
-----------

Hälleforshund er en utpreget jakthund på elg, men den har også gode egenskaper som ledhund og ettersøkshund. Den regnes som hardfør, sterk og utholdende.

Lynne og væremåte
-----------------

Hälleforshund har tidligere gått for å være en svært dårlig familiehund, fordi den ofte hadde dårlig gemytt. Gemyttet har imidlertid bedret seg betraktelig fra 1980-tallet og framover, men den bør fortsatt regnes som en typisk enmannshund. Den trenger store mengder mosjon for å trives.

Annet
-----

Pelsen krever jevnlig vedlikehold.

Se også
-------

* Nordiske hunderaser

Eksterne lenker
---------------

* Hälleforshundklubben (SV)

| * v
* d
* r
Svenske hunderaser |
| --- |
| Dansk-svensk gårdshund **·** Drever **·** Gotlandsstøver **·** Hamiltonstøver **·** Hedehund **·** Hälleforshund **·** Jämthund **·** Norrbottenspets **·** Schillerstøver **·** Smålandsstøver **·** Svensk hvit elghund **·** Svensk lapphund **·** Västgøtaspets | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Blofield** er en stor landsby og et verdslig sogn i distriktet Broadland i grevskapet Norfolk i England. Det verdslige sognet regnes for å være landsbyen Blofield, Blofield Heath og Blofield Corner. Landsbyen ligger ved hovedveien A47 omtrent åtte km øst for Norwich og 16 km vest for Great Yarmouth. I 1982 ble det bygd en omkjøringsvei nord for landsbyen slik at man ikke trengte å kjøre gjennom Blofield for å komme forbi. 

Ved folketellingen i 2011 hadde landsbyen og sognet en befolkning på 3316 innbyggere.

Fotballaget Norwich United FC spiller hjemmekampene sine litt utenfor landsbyen på stadionet Planation Park.

Historie
--------

Man kan se at Blofield her en lang historie ettersom den er nevnt i Domesday Book, den engelske folketellingen for 1086, da stavet som *Blafelda* og *Blauueflede*. Det er flere teorier om hvordan navnet oppsto. Det kan komme av det angelsaksiske ordet for blå (*Blech* eller *Bleo*), blomstring (*Bloo*) eller blåse (*Blowan*), sammen med ordet for mark og jorde (*Feld*).

Den eldste bygningen i landsbyen er sognekirken Church of St Andrew and St Peter som ble bygd en gang mellom 1420 og 1444, der den erstattet mesteparten av en tidligere normannisk bygning. Kirken er stor, noe som speilet velstanden på 1400-tallet i det området, hovedsakelig på grunn av ullhandelen.

Referanser
----------

1. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 11. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. ↑   Biggam, Carole Patricia (1997): *Blue in Old English: An Interdisciplinary Semantic Study*, Volum 110, Rodopi, s. 95
3. ↑  Blofield.net om kirken Arkivert 6. september 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

(en) Blofield – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Blofield.net Arkivert 4. juni 2008 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Ceraphronoidea** er en gruppe som hører til blant parasittvepsene og er en familie i ordenen vepser. Gruppen omfatter rundt 800 kjente arter fordelt på to familier. Det finnes sannsynligvis mange flere, til nå ukjente arter. Den er nesten ikke undersøkt i Norge, men det er trolig at vi har ca. 95 arter.

Utseende
--------

Knøttsmå til små (0,5 – 2,8 mm), tettbygde snylteveps. Hodet er nokså stort med store fasettøyne, antennene er 9 – 11-leddete. Det andre leddet er sterkt forlenget, og antennen er knebøyd mellom andre og tredje ledd. De ytterste leddene danner en litt kølleformet antennesvøpe. Midtkroppen (thorax) er nokså bred. Beina er nokså korte og spinkle, vanligvis lyse på farge. Vingene er avrundede med sterkt redusert årenett. Det går en markert åre (costa) langs forvingens forkant i de innerste 2/3, utenfor dette gjør den en sving bakover før den ender blindt før vingespissen. Andre årer finnes ikke. Megaspilidae har et tydelig, mørkt vingemerke, Ceraphronidae ikke. Ganske mange arter er helt vingeløse. Hunnens eggleggingsrør er ganske kort og ikke påfallende.

Levevis
-------

De er parasitoider, som utvikler seg på larver eller pupper av ulike insekter og til slutt dreper disse før de forpupper seg. De fleste snylter på tovinger (Diptera), men det finnes også en del arter som er hyperparasitoider, som snylter på snylteveps i gruppene Braconidae og Chalcidoidea, som i sin tur snylter på bladlus, skjoldlus eller barkbiller.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* ordenen vepser, (Hymenoptera)
	+ gruppen stilkvepser, Apocrita
		- gruppen Proctotrupomorpha
			* gruppen Ceraphronoidea
				+ familien Ceraphronidae
				+ familien Megaspilidae

Kilder
------

* Ottesen, P.S. (1993, revidert 1999) Norske insekter og deres artsantall. NINA utredning 55: 1-40.
* om afrikanske arter:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ceraphronoidea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ceraphronoidea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Ceraphronoidea* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Ceraphronoidea* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Ceraphronoidea* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Ceraphronoidea* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Ceraphronoidea* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Ceraphronoidea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ceraphronoidea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ceraphronoidea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Arenalsjøen** (spansk: *Lago Arenal*) er en kunstig innsjø ved vulkanen Arenal i Costa Rica. Den er om lag 30 km lang og nesten 5 km brei, og dekker et areal på 85 km². Den er dermed landets største innsjø. Den er mellom 30 og 60 meter dyp. Innsjøen var opprinnelig naturlig, men svært liten, og den ble utvida i 1979 for å fungere som reservoar for et vannkraftverk. Størsteparten av Arenalsjøen ligger i kantonen Tilarán i provinsen Guanacaste. De nærmeste byene er La Fortuna og Tilarán.

Bilder
------

* ArenalsjøenArenalsjøen
* ArenalsjøenArenalsjøen
* ArenalsjøenArenalsjøen
* Arenalsjøen med vulkanen Arenal i bakgrunnenArenalsjøen med vulkanen Arenal i bakgrunnen
* Panoramabilde av ArenalsjøenPanoramabilde av Arenalsjøen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Arenal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om Arenalsjøen hos Arenal.net

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Kart over Norge hvor lyset ble observert i rødt (Trøndelag) og blått (Nordnorge)
Den såkalte **norske spiral anomali av 2009** dukket opp på nattehimmelen over Norge 9. desember 2009. Den var synlig fra og fotografert fra nord-Norge og Sverige. Spiralen besto av en blå stråle av lys med en grålig spiral som kommer fra den ene enden av spiralen. Lyset kunne sees i hele Trøndelag og i alle de tre nordligste fylkene som inngår Nord-Norge.

Offisiell russisk forklaring
----------------------------

Den 10. desember 2009, kom det russiske Forsvarsdepartementet med en forklaring om at en Bulava-missiltest hadde mislykkes. Ifølge en talsmann, hadde missilets to første trinn virket som normalt, men det var en teknisk svikt ved tredje trinnet. Den russiske forsvarsanalytikeren Pavel Felgenhauer oppga til AFP at «slike lys og skyer dukker opp fra tid til annen når en rakett mislykkes i de øvre lag av atmosfæren, og at dette var rapportert før. Denne mislykkede testen laget et vakkert fyrverkeri for Nordmenn.» Før dette, hadde Jonathan McDowell, en astrofysiker ved Harvard–Smithsonian Center for Astrofysikk, antydet at den uvanlige lyse skjermen oppstod når missilets dyse for tredje fase ble skadet, noe som førte til at eksos blåste ut på siden av dysen og sendte missilet inn i et spinn. Noen kommentarer pekte likevel på at spiralen observert i Norge var i strid med resultatet av en mislykket missilutskyting.

Se også
-------

* Fenomenet i Hessdalen

Referanser
----------

1. ↑  «Estimation of the Location, Trajectory, Size, and Altitude of the "Norway Spiral" Phenomenon». Arkivert fra originalen 27. mai 2021. Besøkt 7. april 2018.
2. ↑  Clara Moskowitz, 'Russia admits missile caused UFO lights'. *MSNBC News*, 10 December 2009.
3. ↑  UFO frenzy was Russian missile failure Arkivert 15. desember 2009 hos Wayback Machine. Yahoo!7 News
4. ↑  AS, TV 2 (9. desember 2009). «Snodig lysfenomen observert i Nord-Norge». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2022.
5. ↑  «Telefonstorm etter mystisk lysfenomen i Nord-Norge». *www.vg.no*. Besøkt 14. juni 2022.
6. ↑  Nitteberg, Helge (9. desember 2009). «Ekspertene: Russisk raketteksplosjon». *Nordlys* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2022.
7. ↑  Nyheter, Sverre Bjørstad Graff / ABC (9. desember 2009). «Uenige om hva lyset var». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2022.
***Sannhetens time – Historien om Veronica Guerin*** er en irsk biografisk dramafilm fra 2003, regissert av Joel Schumacher. Filmen er basert på den sanne historien om den irske journalisten Veronica Guerin, som ble myrdet av irske narkolangere..

Handling
--------

Veronica Guerin, en reporter for Sunday Independent, blir oppmerksom på hvordan narkotikatrafikken i Dublin går utover arbeiderklassen, spesielt barna, og hun lover å avsløre de ansvarlige bakmennene. Hennes undersøkelser fører henne blant annet til John Traynor, en bemerkelsesverdig kilde til informasjon om den kriminelle underverdenen. Traynor er villig til å hjelpe henne til en viss grad, men villeder henne for å beskytte seg mot narkobaronen John Gilligan. For å styre henne bort fra Gilligan, antyder Traynor at Gerry Hutch, en kriminell kjent som "The Monk" har ansvaret for innførsel av narkotika. Guerin etterforsker Hutch, men oppdager at han ikke er involvert.

Når Guerin nærmer seg sannheten, blir hun og familien mål. En kule avfyrt gjennom et vindu i hjemmet hennes som advarsel stopper ikke henne. Hun blir deretter skutt i beinet, og hennes unge sønn Cathal blir truet. Hennes ektemann Graham, moren Bernie og broren Jimmy bønnfaller Veronica om å slutte, men hun blir mer bestemt på å avsløre de kriminelle gjengene. Den 26. juni 1996 møter Guerin i en rettssak for å svare for parkeringsbøter og fartsbøter som hun tidligere hadde ignorert. Hun får en bot, og reiser deretter hjem. Men to menn på motorsykkel stopper ved siden av henne. Sjåføren ødelegger vinduet på bilen hennes, og skyter henne seks ganger.

Rolleliste
----------

* Cate Blanchett – Veronica Guerin
* Gerard McSorley – John Gilligan
* Ciarán Hinds – John Traynor
* Brenda Fricker – Bernie Guerin
* Don Wycherley – Chris Mulligan
* Alan Devine – Gerry «The Monk» Hutch
* Colin Farrell – Tatovert gutt
* Danielle Fox-Clarke – Rusmiddelavhengig jente

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Veronica Guerin* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Veronica Guerin* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Veronica Guerin* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Veronica Guerin* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Veronica Guerin* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Veronica Guerin* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Veronica Guerin* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Veronica Guerin* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Veronica Guerin* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Veronica Guerin* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Sannergata** (1–29c, 2–38c) er ei gate i Oslo. Den går gjennom strøkene Grünerløkka og Dælenenga, og er en del av hovedtrafikkåra fra Alexander Kiellands plass til Carl Berners plass og Sinsenkrysset. 

Sannergata mot Sannerbrua og Waldemar Thranes gate, 1961 Foto: Truls Teigen / Oslo Museum 
Ringnes Park, fasade mot Sannergata.
Salemkirken i Oslo
Gata ble anlagt i 1866, og etter åpningen av Sannerbrua i 1917 utviklet det seg en trafikkert samferdselsåre mellom øst og vest i byen fra Dælenenggata over Sannergata og videre vestover på Waldemar Thranes gate.

Gateløpet
---------

Gata er en fortsettelse av Waldemar Thranes gate fra Sannerbrua over Akerselva. Den går til Fagerheimgata, like ved der denne krysser ring 2. Navnet er etter Sannergården som lå på sørsiden av Sannergata der Thorvald Meyers gate krysser nå. I området ved Sannergata er det for øvrig funnet ei grav fra ca. 2000 år før vår tidsregning, med både ei flintøks og ei stridsøks av stein. Sannergata har også en bussholdeplass som betjenes av busslinjene 21 (Aker Brygge – Helsfyr T) og 33 (Filipstad – Ellingsrudåsen T).

### Fra elva til Toftes gate

På denne strekninga utgjør Sannergata grensa mellom bydelene Grünerløkka (på sørsida) og Sagene (på nordsida). På nordsida ligger først nedre del av parkområdet Mølleparken, deretter nr 2–4, som er et nybygg for NAV (opprinnelig Rikstrygdeverkets hovedkontor; ferdig 2002; arkitekter Anker & Hølaas og N1 Arkitekter). Deretter følger nr 6, som er en del av det nye bolig- og forretningskomplekset Ringnes Park på det tidligere bryggeriområdet.

På sørsida ligger nr 1b, Paulus sykehjem. Videre nr 3 og 5, som er et næringsbygg og et leilighetskompleks i funkisstil. Sistnevnte er tegnet av Sverre Aasland og Ulf Nyqvist i 1938. Så en del eldre leiegårder, blant annet *Sagenes arbeiderboliger* (Toftes gate 25).

### Øst for Toftes gate

Resten av gata ligger begge sider i bydel Grünerløkka. Bebyggelsen varierer mellom klassiske leiegårder fra slutten av 1800-tallet og nyere bygg. Nr 12 er Salemkirken fra 1983; arkitekt Odd Kjellhov (arkitektfirma Jarle Berg). Her lå tidligere et forsamlingshus med samme navn fra 1918. På tomta til nr 14 var det brakker for tyske soldater under andre verdenskrig. Disse blei stående til 1970-tallet. Nå er det her et større parkeringshus blant annet for Valdresgata borettslag, som ligger på nordsida.

Nr 32 er en del av boligkomplekset *Sannerterrassen*, 155 kommunale leiligheter som blei bygd på 1930-tallet. Anlegget blei solgt til private investorer i 2006.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.
2. ↑  Hagen, Kai: *På oppdagerferd i Oslo – små gløtt bak gateskiltene som ble til en lettere Kristiania-meny*. A. Rosén A/S, Oslo, 1944. Side 60.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2000). «Sannergata». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 379. ISBN 82-573-0815-3.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Det spøker for James*** (engelsk: *The Ghost of Thomas Kempe*) er en barnebok fra 1973 av den britiske forfatteren Penelope Lively. Boka handler om gutten James som sammen med familien flytter inn i et gammelt hus på den engelske landsbygda. Huset viser seg å være tilholdssted for et gjenferd. Gutten blir etterhvert kjent med gjenferdet og får vite at han het Thomas Kempe og var en magiker som levde på 1600-tallet. Boka har blitt beskrevet som «a light-hearted ghost story with the serious concern of encouraging children to become aware of 'the layers of memory of which people are composed'». Boka ble nevnt som en av de *10 beste spøkelsesfortellinger* i en artikkel i The Independent 2012. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom.

Handlingen foregår i den fiktive småbyen Ledsham i Oxfordshire. James og familien flytter inn i en gammelt hus, og det begynner å skje merkelig ting som James får skylden for. Det viser seg at Thomas Kempe vil rekruttere James som sin nye lærling. I tillegg til spenningen og forviklingene knyttet til å håndtere et spøkelse, inneholder boka også mye lærdom om språk, kultur og tenkesett på 1600-tallet. Samtidig pågår det også arkeologiske utgravninger i nærområdet, noe som forsterker James' bevissthet om historie.

Norsk utgave
------------

Boka utkom på norsk i 1976, oversatt av Axel S. Seeberg. Den ble overført til radiohørespill i 1978 og ble samme år sendt i Lørdagsbarnetimen under tittelen *Thomas Kempe vender tilbake*. Dramatiseringen var ved John Hollen.

TV-versjon
----------

Boka ble dramatisert i en halvtimes episode av tv-serien ABC Weekend Specials i 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Tony Watkins og Zena Sutherland. «Contemporary Children’s Literature (1970–present)». I: *Children’s Literature, an illustrated history*. Edited by Peter Hunt. Oxford University Press, 1995. ISBN 0-19-212320-3
2. ↑  kateconstable.blogspot, Kate Constables omtale av boka
3. ↑  independent.co.uk «The 10 Best ghost stories»; 29.10.2012
4. ↑  carnegiegreenaway.org.uk The Ghost of Thomas Kempe Arkivert 11. oktober 2007 hos Wayback Machine.
5. ↑  Eystein Halle. «Liten bok om store spørsmål»; barnebokkritikk.no, 7. mai 2015
6. ↑  Louisa Smith. «Layers of Language in Lively's The Ghost of Thomas Kempe». I *Children's Literature Association Quarterly* ; nr 3, 1985
7. ↑  en bibliotekarbloggs refleksjoner om boka thingsmeanalot.com; 2.9.2009
8. ↑  Lively, Penelope (1976). *Det spøker for James*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205090645.
9. ↑  «The Ghost of Thomas Kempe» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
**Artskart** er navnet på en internettbasert karttjeneste hvor en kan søke på norske arter og så se hvor de er funnet (registrert) i Norge.
Det kan søkes på geografiske område, fylke eller kommune. Det kan også skilles mellom *belegg* (innsamlet materiale) og *observasjon*.

Artskart bygger på prinsippene i Norge Digitalt. Artskart henter data fra flere primærdatabaser, hvor data publiseres gjennom standardiserte formater. Artskart leser dataene fra hver enkelt datakilde og gjør dataene tilgjengelig samtidig, på ett kart.

Artskart vil være «ufullstendig», siden kunnskapen om planter og dyr i norsk natur ikke er total. Ny artsfunn digitaliseres og gjøres tilgjengelig kontinuerlig. Også nye primærdatabaser gjøres tilgjengelig for karttjenesten Artskart formidler data fra om lag 20 større og mindre dataeierne i Norge. Tilsammen omtrent 6 millioner publiserte, tilrettelagte og kvalitetssikrede data over 17 500 arter i samme grensesnittet.

Artskart driftes av Artsdatabanken i Trondheim, i samarbeid med GBIF-Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabanken: Artskart». Arkivert fra originalen 15. mai 2009. Besøkt 1. januar 2010.
2. ↑  Artskart: Tall fra januar 2010
3. ↑  den norske noden av the Global Biodiversity Information Facility

Eksterne lenker
---------------

* Artskart (Artsdatabanken) Arkivert 15. mai 2009 hos Wayback Machine.
* Artsdatabanken
**Heiner Dopp** (født 27. juni 1956 i Bad Dürkheim), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1976 i Montréal, 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Dopp vant en olympisk sølvmedalje i landhockey i OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia, men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Dopp spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   www.munzinger.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Heiner Dopp – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Heiner Dopp – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Heiner Dopp – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Artsobservasjoner** (artsobservasjoner.no) er en database og registreringstjeneste for artsobservasjoner av planter, dyr og sopper i Norge. Tjenesten skal støtte folkelig medvirkning i registrering av artsmangfoldet, og er ment å kunne brukes av absolutt alle. Artsobservasjoner er Norges største database for biologisk mangfold. Det kommer inn ca. 5 000 nye observasjoner hver eneste dag. Tjenesten er ventet å runde 19 millioner observasjoner i løpet av 2018.

Rapportsystemet for arter i Norge og Svalbard er utviklet av Artsdatabanken i samarbeid med ArtDatabanken ved Sveriges lantbruksuniversitet, på oppdrag fra Miljødirektoratet og Naturvårdsverket i Sverige. Samarbeidspartnere er Norsk Ornitologisk Forening, Norsk Botanisk Forening, Norges sopp- og nyttevekstforbund, Norsk entomologisk forening og Norsk Zoologisk Forening.  

Kvalitetssikring av dataene gjøres av Samarbeidsrådet for biologisk mangfold (SABIMA), som velger ut og kurser dyktige personer fra disse foreningene.

Se også
-------

* Norsk rødliste for arter
* Fremmedartslista

Referanser
----------

1. ↑  «*Artsobservasjoner runder 10 000 000!*». SABIMA. Arkivert fra originalen 7. april 2016. Besøkt 3. april 2016.
2. ↑  «Artsobservasjoner.no». Artsobservasjoner. Besøkt 3. april 2016.
3. ↑  «Artsobservasjoner». Artsdatabanken. Arkivert fra originalen 24. mars 2016. Besøkt 3. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Artsobservasjoner.no (hjemmeside)
* Artsdatabanken (Norge)
* ArtDatabanken (Sverige)
***Sjelesjøen*** (originaltittel: *The Lake of Souls*) er en roman i trilogien Vampyrartens skjebne, som igjen er en del av Sagaen om Darren Shan. Boken ble utgitt i oktober 2003. Sjangeren er grøsser og handler om vampyrer.

Handling
--------

Darren Shan sammen med Harkat er på leting etter Sjelesjøen, hvor han vil få svar på mange spørsmål. Sjelesjøen er en sjø hvor sjeler som har blitt fanget på jorden (altså ikke kommet til paradiset) lever. Der vil sjelene gå gjennom minnene fra livet om og om igjen. Ved Sjelesjøen lever det fem draker. To hunn-draker, en hann-drake og to unger. Men drakene kan ikke komme nærmere Sjelesjøen enn tre meter. Men hvis et levende menneske faller ut i vannet, brytes grensen og drakene kan komme fram.

Referanser
----------

1. ↑  Bokkilden.no - Sjelesjøen

| * v
* d
* r
Sagaen om Darren Shan |
| --- |
| Vampyrblod | Skrekkens sirkus  **·** Vampyrens assistent  **·** Tunneler av blod |
| Vampyr ritus | Vampyrfjellet  **·** Dødsprøvene  **·** Vampyrprinsen |
| Vampyrkrig | Vampanjegere  **·** Alliansenatten  **·** Skjebnemorgen |
| Vampyrartens skjebne | Sjelesjøen  **·** Mørkets hersker  **·** Skjebnens sønner |
| Se også | Liste over rollefigurer fra Sagaen om Darren Shan  **·** Darren Shan  **·** Cirque du Freak (film)  **·** Shanopedia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Villads (Willas) Tollefsen Bjerkreim** (født 1794 i Bjerkreim i Helleland, død 22. august 1873) var en norsk bonde og lekpredikant.

Villads holdt en rekke oppbyggelser og reiste flere ganger til Eiken i Vest-Agder, en reise han alltid gjorde til fots. Det sies at han hadde et klart bibelsk syn når han holdt sine prekener. Han ble regnet blant "dei sterktruande" og var en av meningsfellene til Knud Spødervold.

I 1827 kom Carl Gustav von Bülow på besøk til Stavanger, etter å ha blitt sent ut fra brødremenigheten i England. Det ble tillyst flere store folkemøter med Bülow som taler, også på gården til Villads Tollefsen Bjerkreim i november 1827.

I 1828 ble Villads anklaget for brudd på konventikkelplakaten. Sammen med Knud Spødervold, Anbjørn Asbjørnsen Varp og Erik Espeland ble han innberettet av sogneprest Hartvig til prost Meldal for å være "*omløbende Predikantere*". Det kom også klage fra hjelpeprest Asbjørn Virak i Bakke prestegjeld. Disse anklagene videresendte prost Meldal sammen med visitasmeldinga i 1828 til biskopen i Kristiansand, Johan Storm Munch. Biskopen ville reise sak mot predikantene, men nøyde seg med irettsettelser fra prost Meldal. Meldal kalte inn Knud Spødervold, Anbjørn Asbjørnsen Varp og Villads Tollefsen Bjerkreim og forbød dem å preke.

I 1832 var det igjen klage fra presten Hartvig over Knud Spødervold og Villads Tollefsen Bjerkreim. Det ble bestemt at futen Søren Daniel Schiøtz skulle ta saken og forhøre dem det gjaldt. Under forhørene i innrømmet Villads at han kjente von Bülow, men hevdet forøvrig at han ikke var enig med hans lære. Forøvrig slapp de tiltalte med å bli minnet om innholdet i konventikkelplakaten.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkebok for Bjerkreim i Helleland, (1847-1886)

Kilder
------

* Ministerialbok for Bjerkreim i Helleland (1791-1817)
* Andreas Seierstad: *Bibliotheca Norvegiæ Sacra: Skrifter til kunnskap om den Norske kirke i fortid og samtid. 2.1: Kyrkjelegt reformarbeid i Norig i nittande hundreaaret*, Bergen 1923
* Sem Austrumdal (red.): *Bjerkreim*, Stavanger (1932)
**«Silver Bells»** er en klassisk amerikansk julesang med melodi av Jay Livingstone og tekst av Ray Evans. Teksten er uvanlig for en julesang ved at den beskriver festivalen i byen og ikke i en landlig setting.

«Silver Bells» ble først fremført av Bob Hope og Marilyn Maxwell i spillefilmen *Svindlere på Broadway* (*The Lemon Drop Kid*), filmet i juli-august 1950, men utgitt i mars 1951.

Den første innspilte versjonen var med Bing Crosby og Carol Richards, utgitt i oktober 1950.

Etter at Crosbys og Richards innspilling ble populær ble Hope og Richards kalt tilbake i slutten av 1950 for å filme en utarbeidet produksjon av sangen på nytt.

Historie
--------

«Silver Bells» begynte som den tvilsomme «Tinkle Bells». Evans sa: *«Vi trodde aldri at tittelen hadde en dobbelt betydning før Jay kom hjem og hans [første] hustru sa: «Har du gått fra forstanden? Vet du ikke hva ordet* tinkle *betyr?»*. Det er barns slang for urinering.

Sangen var inspirert av billedbruken av klokkeringere fra Frelsesarmeen som stod utenfor varemagasinene i julesesongen.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Johnny Mathis (1952)
* Elvis Presley (1971)
* Neil Diamond (1992)
* Gloria Estefan (199 )
* Kenny G (1994)
* Martina McBride (1999)
* Garth Brooks (2001)
* Shania Twain (2004)
* Twisted Sister (2006)

Norsk versjon
-------------

Øyvind Offerdal har skrevet en norsk tekst. På¨norsk bærer den tittelen «Julen er kommet til byen». Henrik Dahl utgav den på LP-platen *Julegleder* (Mariann MLN 1013 i 1982. Produsent var Sverre Erik Henriksen.

På film
-------

En versjon med Vic Damone var med i spillefilmen *Donnie Brasco* (1997).

Listeplassering
---------------

Sangen kom på den britiske singlelisten for første gang 19. desember 2009 i en duett med Terry Wogan og Aled Jones, innspilt for veldedighetsformål og nådde nummer 27. Den lå på listen i tre uker.

Referanser
----------

1. 1 2   "The Lemon Drop Kid" in the American Film Institute Catalog of Motion Pictures (online database)
2. ↑  Record review Billboard 28. oktober 1950. Side 44
3. ↑  Silver Bells by Bing Crosby Songfacts
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Chart Stats - Sir Terry Wogan & Aled Jones - Silver Bells / Me And My Teddy Bear
*For den italienske sangformen, se Villanella*
**Villanelle** (fra italiensk *villanella*) er en verseform som oppsto i Frankrike på 1500-tallet. 

Villaneller er på nitten linjer fordelt over fem tersetter og en avsluttende kvartett

Metrikk og rimstilling er fast, den mest kjente er: 

*aba aba aba aba aba abaa*
Første og tredje linje i det første verset gjentas som refreng, alternerende i de etterfølgende tersettene. De to omkvedene danner kvartettens avsluttende kuplett.

Dylan Thomas' kjente dikt *Do Not Go Gentle into That Good Night* er på villanelleform.

Kilder
------

* «Villanelle», poetryfoundation.org
* «Villanelle», shadowpoetry.com. Med eksempler av dikt på verseformen.
* *Do not go gentle into that good night*, poets.org

Eksterne lenker
---------------

* Villanelle; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Enping i Guangdongprovinsen
**Enping** (kinesisk: 恩平; kantonesisk: **Yun Ping**, pinyin: *Ēnpīng*, jyutping: *Jan1 Ping4*) er en by på fylkesnivå i provinsen Guangdong i Kina, og er del av firefylkersområdet Si Yi som administreres fra Jiangmen.

I 2005 hadde Enping 460 000 innbyggere.

Historie
--------

Enping ble grunnlagt i år 219 som **Enzhou** (恩周), og fikk sitt nåværende navn rundt år 750. I 1994 ble Enping elevert fra fylke til byfylke.

Noen av de første kinesiske utvandrere til USA kom fra Enping. Det anslås at 420 000 utenlandskinesere med røtter i Enping bor i over 50 land.[] Bare i Venezuela kan det dreie seg om 200 000 etterkommere av enpingnesere – de fleste venezuelanske kinesere har røtter i Enping.[]

Severdigheter
-------------

Området er kjent for sine særegne tårn, kalt diaolou. De er oppført på UNESCOs liste over verdensarven.

Enping er også kjent for sine mange varme kilder på landsbygden.

Administrative enheter
----------------------

Enping er inndelt i tre subdistrikter og ti storkommuner:

* Subdistriktet Encheng (恩城街道);
* Subdistriktet Pingshi (平石街道);
* Subdistriktet Dongan (东安街道);
* Storkommunen Liangxi (良西镇);
* Storkommunen Niujiang (牛江镇);
* Storkommunen Shengtang (圣堂镇);
* Storkommunen Shahu (沙湖镇);
* Storkommunen Dongcheng (东成镇);
* Storkommunen Juntang (君堂镇);
* Storkommunen Hengpi (横陂镇);
* Storkommunen Dahuai (大槐镇);
* Storkommunen Naji (那吉镇);
* Storkommunen Datian (大田镇).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 325 (*Guangnan-veien*) løper gjennom området. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning til den autonome region Guangxi.

Eksterne lenker
---------------

Offisiell hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Kart over Moray Firth
**Moray Firth** (skotsk gælisk: *An Cuan Moireach* eller *Linne Mhoireibh*) er et stort, trekantet innløp eller «fjord» (*firth*) på østkysten av Skottland mot Nordsjøen. Moray Firth er Skottlands største «fjord». Munningen er mellom Duncansby Head (nær John o' Groats) i nordøst og Fraserburgh i sørøst, i bunnen ligger Inverness. Den kaledonske kanal forbinder Moray Firth med Firth of Lorn på den skotske vestkysten.

Tre regioner i Skottland har kyst ved Moray Firth, Highland, Moray og Aberdeenshire. De største sidearmene til Moray Firth er Dornach Firth, Cromarty Firth og Beauly Firth, alle på vestsiden av fjorden. Elvene Spey og Ness renner ut i Moray Firth. Fjorden har mer enn 800 km med kystlinje, mye av denne er klipper. En egen delfinart, tumlere, rundt 130 stykker av dem, har opphold i fjorden. De kalles også for Moray Firth-delfiner.

Moray Firth er i praksis to fjordarmer, den indre Moray Firth 57°33′N 04°09′W, som tradisjonelt er kjent som Firth of Inverness, og den ytre Moray Firth som er mer åpen Nordsjøhav. Navnet «Firth of Inverness» er sjelden benyttet på moderne kart, men strekker seg fra Beauly Firth i vest til Chanonry Point i øst. Moray Firth er synbar fra betydelig avstand, inkludert en langdistanseutsyn fra så lang øst som Longman Hill. Fra Buckie på en klar dag er det mulig å se Wick helt i nord av Skottland som er mer 80 km unna. Fra Lossiemouth er det mulig å se fjellene ved Caithness og fjellene er lett å identifisere, den ene er Morven og den andre er Scaraben.

|  | Kartposisjon |
| --- | --- |
| **Duncansby Head** | 58°38′40″N 03°01′28″V |
| **Chanonry Point** | 57°34′29″N 04°05′22″V |
| **Inverness (Kessock Bridge)** | 57°29′58″N 04°13′43″V |
| **Fraserburgh (Kinnaird Head)** | 57°41′56″N 02°00′03″V |

Moray Forth er et geologisk sedimentasjonsbasseng som utgjør en del av Nordsjøen. Bassenget ble dannet ved rifting i slutten av juratiden og begynnelsen av krittiden. Nordsjøriften er en trippel rift, med armer som danner Vikinggraben, Sentralgraben og Moray Firthbassenget. Den NØ-SVlige svakhetssonen ble utviklet i perm-trias-tiden og kan følges videre mot sørøst langt Great Glenforkastningen.

Referanser
----------

1. ↑  «Moray Firth», *Scotland Alba*
2. ↑  «Moray Firth Dolphins»
3. ↑  «Inner Moray Firth Local Development Plan», *The Highland Council*
4. ↑  «Inverness Firth», *Scottish Places*
5. ↑  Hogan, C.M. (2008)

Litteratur
----------

* Hogan, C. Michael (2008): *Longman Hill*, Modern Antiquarian
* WDCS (2008): *The Moray Firth Wildlife Centre*

Eksterne lenker
---------------

(en) Moray Firth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Britiske myndigheters nettsted for Moray Firth som et beskyttet område Arkivert 13. oktober 2010 hos Wayback Machine.
* Skotske myndigheters om håndtering sel i Moray Firth Arkivert 2. mai 2014 hos Wayback Machine.
* Bevaring av hval og delfin Moray Firth
* The Moray Firth Partnership

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Fragment av minnessteinene fra monumentet.**Morasteinen** er et svensk monument hvor svenske kongene ble valgt i middelalderen. Monumentet ligger på en eng i Mora i sognet Lagga i Knivsta kommune, omkring en mil sydøst for Uppsala. Stedet ligger bortimot midt i mellom de sentrale tingene for de gamle forhistoriske folkelandene eller småkongedømmene Attundaland og Tiundaland.

Tinget ved Mora
---------------

Ved Morasteinen ble det holdt ting hvor de svenske kongene ble valgt og hyllet i middelalderen. Kongen stilte seg på en flat stein når han ble valgt og folket som hadde foretatt valget hyllet ham som bekreftelse.

I den eldre Vestgøtaloven ble det sagt (i et senere tillegg gjort av biskop Brynolf Algotsson i Skara en gang mellom år 1279 og år 1290): «Sveaer egho konung at taka ok sva vraekae.»

Upplandsloven og Sødermannaloven sier: «De tre folkelandene, det er Tiundaland, Attundaland og Fjädrundaland, skal først velge konge. Valget blir senere stadfestet gjennom først av lagmannen i Uppland og deretter av de andre lagmennene i riket, en etter en, dømde den nye kongen til hans verdighet, hvilket skjedde når han red Eriksgatan.»

Konger som ble valgt ved Morasteinen
------------------------------------

* Magnus Ladulås, år 1275 den første konge som det finnes belegg for at han ble valgt ved Morasteinen.
* Magnus Eriksson ble valgt den 8. juli 1319.
* Albrekt av Mecklenburg, ble valgt år 1364 ved Morasteinen.
* Karl Knutsson, ble valgt den 28. juni 1448.
* Christian I, år 1457, var den siste som ble valgt ved Morasteinen.

Morasteiner
-----------

Huset som idag inneholder fragmenter av minnesteinene.Rett ved sto det andre steiner med innskrifter som fortalte om tidligere konger og deres valg. Når en konge var blitt valgt ble det plassert en mindre stein, en minnestein, på den store Morasteinen under denne kongens styre. Når en ny konge ble valgt ble minnesteinen plassert ved siden av Morasteinen. Morasteinen og minnesteinene ved Mora er altså helt forskjellige steiner. Noen av minnesteinene finnes fortsatt og blir oppbevart i dag i en bygning (*se bilde*) på stedet. Et fragment er kjent som steinen «Tre kroner» ettersom det er ett av de aller første kjente eksemplene på bruken av «Tre kroner» som svensk rikssymbol. Fragmentet er en del av minnesteinen fra da Albrekt av Mecklenburg ble valgt.

Selve monumentet Morasteinen ble ødelagt med hensikt en gang rundt år 1515. Gustav Vasa og Johan III skal begge hver for seg ha forsøkt å restaurere stedet, men uten hell. Det kan faktisk ha vært slik at Gustav Vasa har bidratt til at steinene har forsvunnet da han etterstrebet kongelig arverett istedenfor som ved tidligere gjennom valg av kongen.

Morasteinenes bygning
---------------------

Bygningen hvor steiner og fragmenter blir oppbevart har blitt tegnet av Carl Wijnbladh og ble oppført i 1770. Dets posisjon er N 59° 47′ 54", E 17° 46′ 47".

Se også
-------

* Svithjod
* Eriksgata
* Kongehøydene
* Gamla Uppsala
* Sconesteinen, «Skjebnesteinen», en skotsk motsvarighet til Morasteinen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Italias flagg Italia |
|  i alpint: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2016 Lillehammer | Super-G |
| Bronse | 2016 Lillehammer | Kombinasjon |

**Pietro Canzio** (født 26. februar 1998) er en italiensk alpinist. Han har sølv i super-G og bronse i kombinasjonen ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritter.

Idrettskarriere
---------------

2014/15
Canzio deltok i sitt første FIS-renn (lavterskel, *Entry league*) i Passo dello Stelvio/Liurio i oktober 2014, der han kom på 12. og 16.-plass i storslalåm. Han deltok ved European Youth Olympic Festival, men fullførte verken slalåm og storslalåm der. Vet italienske juniormesterskapet fikk han 6.-plass i storslalåm og 7.-plass i super-G som beste resultater. Han deltok også i det italienske mesterskapet for seniorer, der han kom på 6.-plass i kombinasjonen, 16.-plass i super-G, 24.-plass i storslalåm og 40.-plass i utfor.

2015/16
Han debuterte i europacupen i alpint i desember 2015, og kom der på 30.-plass i slalåm i et renn i Pozza di Fassa. Han vant sitt første FIS-renn i januar 2016; han vant et kombinasjonsrenn i Pila-Gressan.

Han deltok i Vinter-OL for ungdom 2016, der han fikk to medaljer; han kom på 2.-plass i super-G, bak River Radamus, og han kom på 3.-plass i kombinasjonen bak River Radamus og Manuel Traninger. I tillegg kom han på 5.-plass i slalåm, og han ble slått ut i åttendedelsfinalen i parallellslalåm mikslag, der han kjørte sammen med Carlotta Saracco.

Ved det italienske juniormesterskapet i mars fikk han én medalje; han kom på 2.-plass i slalåm. Ved det italienske mesterskapet for seniorer kom han på 13.-plass i kombinasjonen, 14.-plass i slalåm, 18.-plass i storslalåm og 32.-plass i utfor.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pietro Canzio – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pietro Canzio – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 (arkivert)
**Sinkhvitt** eller *sinkoksid* (ZnO) er et hvitt fargestoff brukt til maling og som legemiddel i salve for hudsykdommer. Sinkhvitt var kjent som pigment og legemiddel siden antikken, men var ikke lett å rive i linolje. Dette problemet ble løst i 1830-årene ved bedre metoder for fremstilling. Oljemaling md sinkhvitt ble fra 1845 produsert i større skala av firmaet *LeClaire* i Paris. Etter 1850 ble sinkhvitt fremstilt over hele Europa og fortrengte etterhvert pigmentet blyhvitt.

Sinkhvitt hadde flere fordeler fremfor blyhivtt. Det var billig og ikke giftig, og det påvirkes ikke av sollys og svertes ikke i svovelholdig luft. Den rene hvite fargen gjør det egnet til blanding med andre farger. Brukt alene som pigment til hvit oljemaling danner det imidlertid en hard og sprø hinne som krakelerer, siden det reagerer kjemisk med oljen og danner såpe. Men denne egenskapen gjør sinkhvitt verdifull som tilsetning til senttørkende malinger med pigmenter som oker og jernoksid. Sinkhvitt alene har ikke særlig god dekkevne. Denne ulempen ble i nyere tid eliminert ved blanding med titanhvitt som er basert på titandioksid.

Referanser
----------

1. ↑  Spilde, Ingrid (15. mai 2021). «Tilsetningsstoff som brukes i smågodt, iskrem og dressing er ikke lenger ansett som trygt». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 21. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sinkhvitt – Encyclopedia of Surfing Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Liv Kyllingstad Godin** (født 5. mars 1918 i Gjesdal i Rogaland, død 2. januar 2012 samme sted) var en norsk misjonær for Baptistsamfunnet. Hun var utdannet lærer. Fra 1987 arbeidet hun i Kongo med å anlegge veier, broer, sykehus, skoler og mye annen infrastruktur, som Kongos myndigheter ikke kunne anlegge.

Liv og virke
------------

Godin reiste til Nord-Kongo som lærer og misjonær i 1946 og har vært i besittelse av et brennende engasjement for nasjonen siden den gang. Etter tyve år, i 1966 måtte hun og ektemannen Jacques avbryte oppholdet, på grunn av borgerkrig. De neste tyve årene ble tilbrakt hjemme på Ålgård i Gjesdal, hvor hun var lærer. Ektemannen Jacques døde, i 1982. Da hun fikk pensjon, reiste Godin tilbake til Kongo.

Det meste av tiden som pensjonist, bodde Liv Kyllingstad Godin i Bili. Her brukte hun sin tid og kunnskap for lokalbefolkningens beste. Delvis med egen pensjon og delvis med innsamlede midler stod hun for finansieringen av bygging av veier, skoler og sykehus. Per 31. august 2008 hadde hun finansiert, prosjektert og vært leder for arbeidet på syv skoler, en flyplass, tre kirker, fem pastorboliger, fem lærerboliger, ett sykehus samt tolv broer. Hennes største innsats var imidlertid den 155 meter lange broen over Api-elven.

I august 2008 fullførte hun oppføringen av kombinert sykehus og helsestasjon i Bili og med å få finansiert et røntgenapparat samt et lite tilbygg til sykehuset, hvor maskinen skulle bli plassert. I slutten av september 2008 ble det utgitt en biografi om Godin.

Godin ble begravet fra Ålgård Baptistkirke den 6. januar 2012.

### Utmerkelser

Godin ble i 1999 tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv. I 1999 ble hun av leserne i *Stavanger Aftenblad*, kåret til «Århundrets Rogalending», for sin innsats for lokalbefolkningen i Kongo. I 2004 fikk hun Menneskerettighetsprisen for Nordjæren-regionen.

Biografier
----------

* Øystein Mikalsen: *Aldri for gammel. Kongo-misjonær Liv Kyllingstad Godin*. Hermon forlag, 2008. ISBN 978-82-302-0633-1
* Kjell Hagen: *Tross jungel, krig og flukt*, Oslo: Genesis, 1997. ISBN 82-476-0022-6

Referanser
----------

1. 1 2  Stokka, Odd Kristian. *Fullsatt kirke tok avskjed med Århundrets rogalending.*[*død lenke*] Stavanger Aftenblad. 6. januar 2012.
2. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.

Eksterne lenker
---------------

* aftenbladet.no Liv Kyllingstad Godin på gullstol over brua
* Veteranmisjonæren Liv Godin er død

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |