recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anders Teigen** (født 1973 i Trondheim) er en norsk filmklipper som særlig har markert seg som klipper av en rekke prisvinnende dokumentarfilmer.

Teigen ble utdannet filmklipper ved Den norske filmskolen på Lillehammer 1997-2000. Han bosatte seg siden i Oslo, og jobbet de første årene etter uteksaminering med både dokumentar og spillefilm - blant annet *Den som frykter ulven* (regi Erich Hörtnagl) og *Armbryterskan från Ensamheten* (regi Lisa Munthe og Helen Ahlsson). *Armbryterskan* fikk den svenske filmprisen Guldbagge for beste dokumentarfilm i 2004.

Teigen etablerte klippesuiten *Giljotin* på Rodeløkka i 2007, hvor prisbelønnede filmer som *Presidenten fra Bastøy fengsel* (regi Charlotte Røhder Tvedt) og *Blod & ære* (regi Håvard Bustnes) ble klippet. *Blod & ære* førte til at han ble nominert til Amandaprisen 2009 for beste klipp.

I 2010 flyttet Teigen virksomheten til Trondheim, og fortsatte der et særlig tett samarbeid med regissør Håvard Bustnes, blant annet om filmene *Helsefabrikken* og *Opprørske Oldemødre*. I 2014 ble han sammen med medklipper Marius Smit nominert til Kanonprisen 2014 for beste klipp av *Søsken til evig tid* (Regi Frode Fimland).

Teigen driver idag *Giljotin AS* som ligger på Brattøra i Trondheim. Han har også opptrådt som etterarbeidskoordinator og postprodusent, og fra 2013 også vært samprodusent for dokumentarfilmene My Life My Lesson (2014) og Say Something, i et samarbeid med den svenske produsenten Oscar Hedin i produksjonsselskapet Film and Tell.

Under filmfestivalen Kosmorama i 2017 ble han tildelt NTNUs filmpris. Han ble nominert til Gullruten 2019 i fagprisklassen beste klipp dokumentar for *Hatets vugge* og til Gullruten 2020 i samme klasse for *Våre håpefulle*.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* *My Life My Lesson* - 2014
* *Opprørske Oldemødre* - 2014
* *Olga - To my friends* - 2013
* *Søsken til evig tid* - 2013
* *Rekonstruksjon av en familie* - 2012
* *Eksorsisten i det 21. århundre* - 2012
* *Min Elskede* - 2011
* *Presidenten fra Bastøy fengsel* - 2008
* *Blod & ære* - 2008
* *Gatas Gynt* - 2008
* *Intervjuet – Bak dørene til UDI* - 2006
* *Armbryterskan från Ensamheten* - 2004

Referanser
----------

1. ↑   kosmorama.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Berge, John (24. mars 2017). «27.000 besøkte Kosmorama 2017». *Kinomagasinet*. Arkivert fra originalen 29. april 2017. Besøkt 27. oktober 2017.
3. ↑  «De nominerte til Gullrutens fagpriser 2019». *rushprint.no*. 5. april 2019. Besøkt 10. mai 2019.
4. ↑  «De nominerte til Gullrutens fagpriser 2020». *rushprint.no*. 3. juni 2020. Besøkt 15. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Teigen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Anders Teigen i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Anders Teigen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Anders Teigen på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Anders Teigen på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Anders Teigen på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Anders Teigen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no)
Trikk av type A32 ved Nockebybanans endeholdeplass i Nockeby
Linjekart
**Nockebybanan** er en sporvei i vestre Stockholm (Bromma). Den 5,7 km lange banen binder sammen forstaden Nockeby med Alvik, hvor den anslutter til tunnelbanen. Sporvidden er 1 435 mm (normalspor). Sporveien, som er av bybanetype og går helt i egen trasé, har linjenummer 12 og trafikkeres av Storstockholms lokaltrafik (SL) med trikker av typene A30 og A32 (Flexity Swift). 

Nockebybanan ble bygget i etapper i 1914–1929 som en del av et større stockholmsk sporveisnett. På 1950- og -60-tallet ble alle byens øvrige sporveislinjer lagt ned og sporene fjernet, slik at Nockebybanan fra 1967 til 1991, da museumslinjen Djurgårdslinjen åpnet, var Stockholms eneste sporvei. Siden 2000 har byen tre sporveislinjer. Da åpnet nemlig Tvärbanan, som har sporforbindelse med Nockebybanan i Alvik. 

| * v
* d
* r
Kollektivtrafikk i Stockholm |
| --- |
| Tunnelbane | Tunnelbane Tunnelbanesymbol |
| Tog | Pendeltog Pendeltogssymbol  **·** Roslagsbanan Lokaltogsymbol  **·** Saltsjöbanan Lokaltogsymbol  **·** Arlanda Express |
| Sporvei | Spårväg City Sporveisymbol  **·** Djurgårdslinjen Sporveisymbol  **·** Lidingöbanan Lokaltogsymbol  **·** Nockebybanan Lokaltogsymbol  **·** Tvärbanan **·** Lokaltogsymbol |
| Buss | Blåbusser  **·** Flygbussarna  **·** SL |
| Båt | Waxholmsbolaget |
Erfjord bru krysser innerst i Erfjorden der denne går over til å bli Tyssefjorden.
**Erfjorden** er en fjordarm av Boknafjorden i Suldal og Hjelmeland kommune i Rogaland. Den er en fortsettelse av Jelsafjorden i vest og strekker seg 12 kilometer inn til Erfjord. Fra Erfjord fortsetter fjorden 4 kilometer videre nordover som Tyssefjorden, slik at den totale lengden blir 16 kilometer. 

Fjorden har innløp mellom Lygnes i Hjelmeland på sørsiden og Landsnes i Suldal på nordsiden. Nord for innløp ligger Økstrafjorden, mens Ombofjorden ligger i sørvest. Fire kilometer inn i fjorden strekker Bogsfjorden seg nordover til vestsiden av Erfjord. Et par kilometer lenger øst deler Erfjorden seg i flere deler. Nordover fortsetter fjorden videre som Erfjorden og i øst stikker Kilaneset ut i fjorden. På nordsiden av neset ligger Kilavågen, mens Midtvågen ligger på sørsiden. Eidavågen er en bukt som går sørover. Fra bunnen av Eidavågen er det bare et 750 meter bredt eid over til nordsiden av Jøsenfjorden.

Den nordgående delen av Erfjorden går inn til bygden Erfjord, som nå ligger på vestsiden av fjorden. Erfjord ligger på et smalt eid, som bare er 250 meter bredt på det smaleste. Vest for Erfjord ligger enden av Bogsfjorden. På østsida av Erfjorden ligger tettstedet Hålandsosen. Rett nord for Hålandsosen ligger Hålandssundet der Riksveg 13 krysser fjorden på Erfjord bru. Sundet markerer også innløpet til Tyssefjorden som ender opp ved grenden Tysse. Tyssefjorden er smal med bratte fjordsider på begge sider. På østsiden stiger fjordsiden nesten 600 meter rett opp til Sørhusheia (595 moh).

Referanser
----------

1. ↑  Erfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
En stuing med lammekjøtt
En **gryterett**, eller bare **gryte**, er en varm matrett hvor alle ingrediensene tilberedes og/eller serveres i ett og samme kokekar. Eventuelt tilbehør som ris eller poteter kan tilberedes for seg.

I dagens husholdning er en gryte ofte ensbetydende med lett- og hurtiglagde halvfabrikata fra poser og pakker som bare tilsettes vann og stekt kjøttdeig og gis et raskt oppkok før servering. Men gryteretter kan i sin opprinnelige form være både avanserte, tidkrevende og velsmakende festmåltider. Et eksempel på slik festmat er småmat fra Hallingdal, som kan kalles både en gryterett og ei tykksuppe.

Blant klassiske gryteretter er for eksempel frikassé som kan lages med kjøtt fra høne, kalv eller lam. Frikassé betyr egentlig stuing og i denne sammenhengen gjelder dette retter laget i ett kokekar, tilsvarende det engelske *stew*. Nært dette er den franske basisretten pot-au-feu, en gryte med kokekjøtt, grønnsaker, krydder og urter etter tilgang og smak. Andre klassikere er bouillabaisse fra Marseille med opptil 12 forskjellige typer fisk, skjell, muslinger og krepsdyr samt hvitvin, hvitløk, løk, tomat, basilikum, fennikel og safran. Coq au vin er basert på spekket kylling som kokes med vin, sopp og hvitløk. En spesiell variant er retter som tilberedes i leirgryter (såkalt Rømertopf), som er utbredt på Balkan og i en del afrikanske land og var et motefenomen i Norge og flere andre europeiske land på 1980-tallet, inntil manglende kunnskap om eller tid til renhold førte til flere tilfeller av matforgiftning. Den mest populære gryterett i Norge tenker man gjerne ikke på som gryterett, men fårikål oppfyller alle kriteriene i definisjonen på en gryterett. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Tristan og Isolde, maleri av Louis Rhead.
**Roman breton**, fransk for «bretonsk roman», er en verdslig litteratursjanger fra middelalderen, som regnes til ridderromanene. *Roman breton* var inspirert av keltiske legender fra Wales. Kong Arthur var et gjentagende motiv, og det kanskje mest kjente er kjærlighetstragedien Tristan og Isolde, et såkalt fluktmotiv som var populært.

Begrepet «roman» har en annen mening her enn i moderne tid. Første gang begrepet ble benyttet på fransk var i normanneren Waces diktverk *Roman de Brut*. Fra andre halvpart på 1100-tallet ble det benyttet for å beskrive de bøker som var oversatt (eller bygde på) latinske verker og til romansk språk, det vil si fransk og dens franske dialekter. Dagens begrep roman henspiller på en fortelling i prosa, men disse var på vers. Wace fabulerte videre om kong Arthurs bedrifter og la således grunnlaget for videre utvikling av denne fortellingen.

Andre sjangre innenfor ridderlitteraturen og samme tidsepoke var *roman d’antique* og *roman d’adventure*.

Se også
-------

* Middelalderens litteratur
Mongolias riksvåpen
**Mongolias riksvåpen** (mongolsk Монгол улсын төрийн сүлд, *Mongol ulsyn töriin süld*) fikk sin nåværende utforming samtidig med ny grunnlov i 1992. Våpenet er et sirkulært blått emblem. Den ytre rammen har et mønster av sammenflettede kors (*tumen nasan*) som symboliserer bestandighet med utspring i en fot formet som en hvit lotus. Sentralmotivet er en stilisert vindhest med sojombo-symbolet. Øverst buddhismens tre juveler: Buddha, Dharma og Sangha (*chandmani*). Nederst et mønster av grønne åser og livshjulet *Bhavacakra*. Et seremonielt skjerf (*khata*) er viklet inn i livshjulet.

Historisk utvikling
-------------------

* Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1924-1939Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1924-1939
* Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1939-1940Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1939-1940
* Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1940-1941Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1940-1941
* Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1941-1960Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1941-1960
* Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1960-1991Folkerepublikken Mongolias riksvåpen 1960-1991

Fra 1924 til 1939 var riksvåpenet en avbildning av sojombo. I 1939, etter seieren i Slaget om Khalkhin Gol, ble det lagt til blader av lotusrot.

Siden 1940 har Folkerepublikken Mongolia hatt et riksvåpen med samme fasong som det nåværende, men med annen symbolikk. I stedet for vindhesten var det en rytter på en vanlig hest, en soloppgang, sosialistiske symboler som rød stjerne. Et tannhjul symboliserer industrialisering, kornbånd langs kanten symboliserer jordbruk. Båndet nederst har hatt en innskrift med landets navn, først med tradisjonelle mongolske bokstaver, deretter fra 1941 med kyrilliske bokstaver *БНМАУ* en forkortelse for Folkerepublikken Mongolia (mongolsk *Бүгд Найрамдах Монгол Ард Улс*),

Før 1961 hadde rytteren en lang lassostav (*urga*), og hodene på fire typiske husdyr var vist på sidene. 

| * v
* d
* r
Asiatiske riksvåpen |
| --- |
| Afghanistan  **·** Armenia  **·** Aserbajdsjan  **·** Bahrain  **·** Bangladesh  **·** Bhutan  **·** Brunei  **·** De forente arabiske emirater  **·** Filippinene  **·** Georgia  **·** India  **·** Indonesia  **·** Irak  **·** Iran  **·** Israel (Palestina)  **·** Japan  **·** Jemen  **·** Jordan  **·** Kambodsja  **·** Kasakhstan  **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong  **·** Macao)  **·** Republikken Kina  **·** Kirgisistan  **·** Kuwait  **·** Kypros  **·** Laos  **·** Libanon  **·** Malaysia  **·** Maldivene  **·** Mongolia  **·** Myanmar  **·** Nepal  **·** Nord-Korea  **·** Oman  **·** Pakistan  **·** Qatar  **·** Russland  **·** Saudi-Arabia  **·** Singapore  **·** Sri Lanka  **·** Syria  **·** Sør-Korea  **·** Tadsjikistan  **·** Thailand  **·** Turkmenistan  **·** Tyrkia  **·** Usbekistan  **·** Vietnam  **·** Øst-Timor |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kjose** er et sted i dagens Larvik kommune. Kjose lå tidligere i Brunlanes kommune før sammenslåingen til storkommunen Larvik. Kjose stasjon ble opprettet 1881 da Vestfoldbanen stod ferdig, og ble nedgradert til en holdeplass inntil traseen langs Farrisvannet ble nedlagt august 2018. I 1917 ble Kjose Idrettslag stiftet.

Fortidsminner
-------------

### Thjose Magasin

Et av de mest spendende må ha vært Thjose Magasin eller Thjose Anex Bygdemagasin som det het da Brunlaugnæs Faarmandskab vedtok oprettingen i juni 1857. Det første driftsåret var riktignok 1856, og hensikten med slike bygdemagasin var å låne den tidens kapital – sædkorn – til "Sognets fattige Huusmænd som ei har evne til at kiøbe deres Sædekorn". Etter innhøsting ble det lånte kornet "betalt" tilbake. 

Magasinet ble bygd på tomten til Anders Olsen Krogen og lå rett ved siden av jernbanelinjen, mellom dagens aldersboliger (Kroken skole) og gården Kroken.

### Stavkirken i Kjose

Stavkirken i Kjose ble første gang omtalt i 1372. Den var innvigd til St. Bartolomeus og skal ha vært en særdeles vakker kirke. I reformasjonstiden ble den plyndret for sine skatter og tilsist forfalt den helt. I 1606 ble en ny trekirke reist, og den sto helt til 1850, da dagens kirke ble bygd. 

Begge disse kirkene var plassert på samme tomt som dagens kirke.

### Trekullmile ved Vestrønningen, Omsland

Det ble brent trekull i Kjose i nesten 200 år. Den siste ble brent i 1916 og fortsatt er det mulig å se rester av selve kullmila (kølabånn). 

### Tinghaugen på Bærug

Dette stedet ble mye brukt i gamle dager, og fungerte som et samlingssted der viktige lokale spørsmål ble avgjort.

### Gammel gård på Eikenesøya

Ruinene av gården på Eikenesøya er ennå synlig. I 1865 skal det ha bodd 6 personer på gården. Stedet er hyppig omtalt på grunn av alle de overnaturlige hendelsene der.

### Krigsminner

Fra andre verdenskrig er det ennå synlige minner. På Bjørnøya finnes det rester etter en Milorghytte og på Lille Brunkjerringtoppen finnes en dekningsplass for Milorg.

### Ridevei Bund – Solum

Den gamle rideveien ble bygd i første halvdel på 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Wasberg, 1970, side 230 *Foreninger V* (s. 224–230)

Litteratur
----------

* Wasberg, Gunnar Christie, red. (1970). *Brunlanes : en bygdebok. 1 : Bygdehistorie*. Larvik : Brunlanes kommune. s. 369 sider.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Romance** er en diktform som oppstod i Spania i seinmiddelalderen, og er blitt holdt levende helt opp til vår tid.

Den tidligste omtalen av romance finnes i et skrift fra 1449, der Santillana snakker nedsettende om «disse romacene og sangene som folk av lav stand morer seg med». Romancen var altså opprinnelig ei folkevise av ukjent forfatter som har levd i muntlig tradisjon; først på 1500- og 1600-tallet ble romancer skrevet ned og samla i såkalte *romanceros*. En kjenner til ca. 2000 romancer på spansk.

Ordet romance er avleda av *romanice*, «på romansk». Ordet kan vise til at det dreier seg om diktning på folkespråket, til forskjell fra *latine* («på latin»). Ettersom diktning på spansk ikke lenger var noen nyhet på 1400-tallet, kan ordet like gjerne vise til innholdet. Stoff til romansene henta en ofte fra eldre (vers)romaner og heltedikt, som også gikk under betegnelsen romancer. Mange romancer handler om Spanias store heltediktskikkelse Cid, andre bygger på heltedikt som er gått tapt eller på gamle krøniker. Også fra franske heltedikt og romaner kunne romancedikterne hente stoffet sitt; særlig har *Rolandskvadet* vært populært. Romanene om Tristan, Lancelot og Aleksander den store har vært produktive; noen romancer henter stoff fra bibelske fortellinger. Mange romanser kretser omkring sin tids store historiske begivenhet, erobringen av Granada i 1492.

Som de norske middelalderballadene er romancene episke tekster med lyriske innslag, sterkt formelprega og med vandrestrofer som kan gjenfinnes i ulike tekster, og med hyppig bruk av dialog. Til forskjell fra den nordiske balladen mangler romancen omkved. Strofene har vers med åtte stavelser og helrim eller assonans på annenhver linje. Et linjepar (med og uten rim) kan dermed minne om heltediktningas 16-stavelses vers.

Fra 1500-tallet og framover er romanceformen blitt gjenopptatt og brukt av kjente spanske diktere, f.eks. Lope de Vega og (i nyere tid) Federico García Lorca.

Se også
-------

* Romanse

Portal: Litteratur
**Kjole for Skole** var en innsamlingsaksjon som pågikk høsten 2013. Prosjektet Kjole for Skole samlet inn kjoler fra hele landet, auksjonerte de bort på nett, og pengene var påtenkt organisasjonen Cigiit Manyatta.[1] Prosjektet oppsto som en samtale på Twitter under #KjoleForSkole, og ble utelukkende drevet av frivillige.[1] Kjoleauksjonen besto av to deler. Først en nettauksjon på bazar.no, før en avsluttende fysisk auksjon. Litt over 300 kjoler ble samlet inn og auksjoner bort på nett og ved liveauksjonen den 23.september 2013.[2]

Prosjektet ble markedsført og driftet i sosiale medier. Flere kjente personer ble utfordret om å bidra med kjoler til auksjonen. Blant de som bidro med kjole var blant annet prinsesse Ingrid Alexandra,[1] Gunhild Stordalen, Anita Krohn Traaseth, Karita Bekkemellem, Erna Solberg, Jenny Skavlan, Henriette Bruusgaard, Mia Gundersen, Ingrid Bjørnov, Anne-Grete Strøm-Erichsen, Inga Marte Thorkildsen og Kristin Halvorsen.[2] Prosjektet samlet inn i underkant av 200 000 kr.[2] I en kronikk i avisen *Dagbladet* ble aksjonen kritisert for å bidra til et tvilsomt bistandsprosjekt.[3]

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Spente på hvor mye skole det blir av kjoler», artikkel fra NRK Hedmark og Oppland, 23. september 2013
2. 1 2 3  «Ernas kjole satte auksjonsrekord» Arkivert 16. desember 2013 hos Wayback Machine. artikkel fra nettstedet kjendis.no 24. september 2013
3. ↑  «Ukritisk kjoleaksjon», kronikk i *Dagbladet* 23. september 2013

Eksterne lenker
---------------

* Nettside for prosjektet
* Nettsted for organisasjonen Cigiit Manyatta
**Sosiobiologi** er læren om opphavet til dyrs sosiale atferd.
Sosiobiologiens bidrag til atferdsbiologien er å forklare hvordan et gitt atferdsmønster kan ha blitt til i evolusjonens løp, det vil si hvilke økologiske betingelser det respektive atferdsmønsteret har vært en tilpasning til. Sosiobiologi kan derfor betegnes som den delen av atferdsøkologien som spesielt fokuserer på *sosial* atferd. Med «sosial» atferd menes i denne sammenheng atferd som kommer til uttrykk i samspill med individer *innen samme art*.

Sosiobiologien fikk sitt gjennombrudd med Edward O. Wilsons bok *Sociobiology* (1975), og er i dag – sammen med resten av atferdsøkologien – et florerende biologisk fagfelt, som har gitt unike innsikter i dyrenes atferd.

Human sosiobiologi
------------------

I boken *Sociobiology*s siste kapittel prøvde Wilson også å anvende sosiobiologiske forklaringer på menneskelig atferd. Dette vakte sterke reaksjoner, spesielt på 1970-tallet, både fra samfunnsfagene og fra den politiske venstresiden. Mens de førstnevnte kanskje fryktet en «bortforklaring» av sine egne fagfelt (se reduksjonisme og genetisk determinisme), var de sistnevnte mest bekymret for politisk motivert misbruk av biologiske funn (se *Sosialdarwinisme*). I etterkant må man[*hvem?*] kunne si at begge disse farene stort sett har vært overdrevet[*bør utdypes*].

I dag er det bred enighet[] om at sosiobiologi verken kan «totalforklare» eller ha *normativ* betydning for menneskelig atferd. Det er også i økende grad akseptert at sosiobiologien og andre evolusjonære tilnærminger likevel kan bidra til en forståelse av menneskelig atferd på et *deskriptivt* plan. Den tidligere «humane sosiobiologien» har nå blitt videreutviklet til «evolusjonspsykologi».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Erfaring** er den kunnskap eller viten man får gjennom egne opplevelser. Det er dog vesentlig å skilne mellom opplevelsen i seg selv og den erfaring som dannes når opplevelsen er satt i forhold til tidligere erfaringer ved tankemessig bearbeidning. Når man ofte later som om opplevelse og erfaring er én og samme ting, skyldes det at bearbeidningen nesten alltid skjer ubevisst.

Erfaringsbasert viten settes ofte i motsetning til den viten man har oppnådd gjennom sin kultur, det vil si gjennom gjensidig påvirkning, samtaler, oppdragelse, skolegang og medieformidlede opplysninger.

Ulike typer erfaring
--------------------

Den nyeste forskning[] i menneskets hukommelse gjør at man kan dele opp en persons samlede mengde av erfaringer i tre grupper:

1. *episodisk* viten, som stammer fra selvopplevede situasjoner, formidlet som erindringer
2. *semantisk* viten, som dreier seg om allmene sammenhenger, generelle begreper og abstraksjoner fra den daglige virkelighet
3. *prosedural* viten, som angår tillærte ferdigheter, vaner og holdningsmønstre

Da egne opplevelser mest gir seg utslag i prosedurale og episodiske erfaringer, må de semantiske erfaringer fås på en annen måte. Det skjer i mange kulturer gjennom myter, fortellinger og sagn, men det skjer i økende grad gjennom undervisning og teoretiske fremstillinger. Der findes overgangsformer, som f.eks. fortællinger eller kunstneriske arbeid, som kan gi en formidlet, episodisk viten, som ligner personlige erfaringer, men som samtidig videregir allmenne forståelsesmønstre som tilsvarer semantisk viten.

Disse erkjennelser om menneskelig erfaring gir anledning til grundig ettertanke i de pedagogiske fag. På den ene side må det være flest mulig selvopplevde situasjoner i undervisningen, men på den annen side kan de ikke – som man ellers har trodd – erstatte teoretisk stoff, formidlede handlingsmønstre og forklaring av abstraksjoner.

Den «store fortelling» er lys levende og svært nødvendig for menneskers bearbeidning av sine opplevelser.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Sosialstat** er et normativt begrep. Det er særlig brukt i tysk politikk (*Sozialstaat*), og beskriver de rettigheter og institusjoner som er rettet mot fattigdom og sosial ulikhet, og som fremmer sosial rettferd og sosial sikkerhet. Sosialstaten er begrepet for Tysklands variant av velferdsstaten.

I Tysklands grunnlov fra 1949 (Grundgesetz) artikkel 20 fremgår det således at landet skal være en «sosial forbundsstat» («sozialer Bundesstaat»). Videre fremgår det av artikkel 28 at delstatenes forfatningsmessige ordning blant annet må tilfredsstille grunnprinsippene for en «sosial rettsstat» («Grundsätzen des ... sozialen Rechtsstaates»).

Gøsta Esping-Andersen klassifiserte velferdsstatene i tre modeller: den liberale, den konservative og den sosialdemokratiske. I dette systemet beskrives den tyske sosialstaten som en konservativ variant. Den sosiale ytelse viderefører de posisjoner som er oppnådd i yrkeslivet. Sosiale ytelser vil for eksempel være et resultat av de premier som er betalt inn. I liberale velferdsstater gis sosiale ytelser bare til de aller fattigste, som regel etter streng behovsprøving. USA er det landet som kommer nærmest denne ytterligheten. Den sosialdemokratiske modell som finnes i Skandinavia, kjennetegnes av sterkere inngripen i markedet og av universelle ytelser som omfatter hele befolkningen.Ytelsene er uavhengig av tidligere opptjening, og med begrenset innslag av økonomisk behovsprøving.

Referanser
----------

1. ↑  «Sozialstaat | bpb». *Handwörterbuch des politischen Systems der Bundesrepublik Deutschland* **(tysk)**. Bundeszentrale für politische Bildung. Besøkt 25. august 2018.
2. ↑  «Art 20 GG - Einzelnorm». *www.gesetze-im-internet.de* **(tysk)**. Besøkt 25. august 2018. «Die Bundesrepublik Deutschland ist ein demokratischer und sozialer Bundesstaat. (Tyskland er en demokratisk og sosial forbundsstat).»
3. ↑  «Art 28 GG - Einzelnorm». *www.gesetze-im-internet.de* **(tysk)**. Besøkt 25. august 2018. «Die verfassungsmäßige Ordnung in den Ländern muß den Grundsätzen des republikanischen, demokratischen und sozialen Rechtsstaates im Sinne dieses Grundgesetzes entsprechen. (Den forfatningsmessige ordning i delstatene må tilfredsstille grunnprinsippene for en demokratisk republikk og sosial rettsstat, i denne grunnlovens forstand.)»
4. ↑  «NOU 2011: 7   Velferd og migrasjon - den norske modellens framtid». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet. 10. mai 2011. s. 103. Besøkt 25. august 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** HDS
 |

Portal: Tyskland
**Sosialmedisin** er et fagområde i krysningspunktet mellom medisin og samfunnsfag. Faget søker å forstå hvordan sosiale og økonomiske forhold virker på helse, sykdom og medisinsk praksis, og bidra til et sunnere samfunn gjennom en slik økt forståelse.

Sosialmedisinens historie startet tidlig på 1800-tallet. Den industrielle revolusjon og økt fattigdom og sykdom blant arbeidere førte til fokus på helseeffekten av sosiale prosesser. I Norge ble det første instituttet startet opp i 1951, med blant andre Eva Koren blant underviserne. 

I Norge er bl.a. Per Fugelli og Berthold Grünfeld kjente sosialmedisinere; begge var professorer i sosialmedisin ved Universitetet i Oslo, der Seksjon for sosialmedisin driver forskning og undervisning innen dette faget. Internasjonalt er Rudolf Virchow, Salvador Allende, Paul Farmer og Jim Yong Kim kjente sosialmedisinere.

Eksterne lenker
---------------

* Per Fugelli: Hva er sosialmedisin?

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
**Einar Thoralf Ottar Lund** (1880–1963) var en norsk-amerikansk pressemann og redaktør. 

Lund var født i Østre Aker, og vokste opp i Asker. Han var utdannet typograf.

I 1898 begynte Einar Lund å jobbe for *Drammens Blad*. Der traff han kona Anne Margrete Hansen fra Kongsberg, og i 1901 giftet de seg. Tre år senere reiste de til Oslo, der Lund begynte å arbeide for *Norsk Familie-Journal*. I 1906 skrev han et dikt til kroningen av Kong Haakon. I 1907 kjøpte han *Glommendalen*. Familien flyttet til Kongsvinger, og de fikk en datter 4. februar. Einar og Anne (som ble kalt «Lully» av vennene sine) jobbet begge med å gi ut avisa. Etter å ha bodd i sentrum av byen noen år, kjøpte de i 1911 en tomt oppe i Øvrebyen og bygde gården «Fjellheim» på Røhneløkka, rett ved skytebanen. Lund bidro sterkt til å løfte *Glåmdalen* fra å være en relativt liten Venstre-avis til å bli en viktig sosialdemokratisk avis med daglige utgivelser. 

Etter at Arbeiderpartiet først overtok eierskapet i 1914 og senere sparket ham som redaktør i 1916, flyttet Einar Lund til Stavanger og en jobb i *1ste Mai* (fra 1955 *Rogalands Avis*). 

I 1919 emigrerte Einar, kona Lully og barna til Fargo i Nord-Dakota, med et pressestipend i baklomma. Der fikk han jobb som typograf i Knight Printing Co. I disse årene skrev han flere artikler for norske aviser, som *Drammens Blad*. Familien flyttet videre til Decorah i Iowa i 1927, der han begynte i norsk-amerikanske *Decorah Posten*. Kona Lully jobbet samme sted. Lund ble redaktør i avisa i 1947 og etablerte seg som et viktig talerør for norsk-amerikanerne. Etter andre verdenskrig ble han invitert til Norge som en aktet pressemann og han var aktiv fram til han døde i 1963.

Lund var ridder av St. Olavs Orden (1939) og fikk St. Olavsmedaljen i 1947.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Lillehammer Tilskuer, utgitt 20. september 1963, «Redaktør Einar Lund døde tirsdag, 83 år gammel»[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Den fremstående norsk amerikanske pressemann Einar Lund er død, 83 år gammel». *Aftenposten*, 19. september 1963.
4. ↑  «Dødsfall: Decorah, 18. NTB: Redaktør Einar Lund døde i går, 83 år gammel». *Bergens Tidende*, 18. september 1963.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
John Munroe Longyears minnetavle i Longyearbyen
**John Munro Longyear** (født 15. april 1850 i Lansing i Michigan i USA, død 28. mai 1922 i Brookline i Massachusetts) er mest kjent som grunnlegger og navngiver til tettstedet Longyearbyen på Svalbard.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

John Munro Longyear var sønn av juristen og kongressmedlemmet John W. Longyear (1820–1875).

Han var opprinnelig ordfører og gruveeier i småbyen Marquette ved Lake Superior i nordre Michigan, men flyttet med sin kone Mary Beecher Longyear til Boston i Massachusetts. De ga store pengegaver til det kirkesamfunnet som utviklet seg til Christian Science-bevegelsen. Hustruen skulle senere grunnlegge Longyear Museum.

### Gruvedrift på Svalbard

Sommeren 1899 dannet ishavsskipper Søren Zachariassen fra Tromsø og ishavsskipperen Henrik Næss fra Trondhjem et interessentfellesskap for å utnytte kull-forekomster i Platåberget på Svalbard. Det ble foretatt innsamlinger av kullprøver fra prøvefeltene til Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani i Blomsterdalen og i fjellsiden ovenfor Hotellneset. Kullprøver ble tatt med hjem til USA hvor de ble analysert og funnet gode. Longyear hadde i 1901 sett kullbrudd ved Calypsobyen som turist, og kom i kontakt med Trondhjemsselskapet.

Ved Hotellneset anla Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani «Trøndergruva» i 1903, med amerikansk kapitalbistand fra blant andre Longyear.

Amerikanerne som gikk inn i Trondhjemselskapet, dannet etter hvert Arctic Coal Company i februar 1906, der Longyear var hovedaksjonær. Han grunnla selskapet sammen med sin mangeårige partner Frederick Ayer og forskjellige småaksjonærer. Samme år solgte Henrik Næss og hans forretningspartnere *Trondhjem-Spitsbergen Kulkompani* inklusive «Trøndergruva» til dette selskapet.

I 1906 grunnla Longyear et gruvesamfunn ved navn Longyear City, mens navnet *Longyearbyen* kom i bruk først i 1925. Selskapet var registrert i Charleston i Vest-Virginia, men hadde hovedkontor i Longyears hjemby Boston. Deres viktigste gruve var «Amerikanergruva» (Gruve 1a), som hadde innslag fra østsiden av Platåberget.

Store Norske Spitsbergen Kulkompani startet opp som privat selskap i 1916, og samme år kjøpte de eiendommene til Longyear. Senere kjøpte de området ved Sveagruva fra et svensk selskap og flere andre område.

Litteratur
----------

* Dole, N. 1922. *America in Spitsbergen, The Romance of an Arctic Coal-Mine.* Boston: Marshall-Jones Company
* Hartnell, Cameron C. (2009). *Arctic Network Builders: the Arctic Coal Company's Operations on Spitsbergen and its Relationship with the Environment* (thesis). Michigan Technological University.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60v9c80, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Barre Daily Times, www.newspapers.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Thor B. Arlov (2003). *Svalbards historie* (2. utgave utg.). Trondheim: Tapir Akademisk Forlag. s. 246-247. ISBN 82-519-1851-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Gyrth Godwinson og hans brors fall tidlig under slaget ved Hastings
**Gyrth Godwinson**, angelsaksisk *Gyrð Gōdwinson*, (født ca. 1032, død 14. oktober 1066) var den fjerde sønn av Godwin, jarl av Wessex, og således en yngre bror av kong Harald Godwinson.

Biografi
--------

Gyrth dro sammen med sin eldste bror Svein Godwinson i landflyktighet til Flandern i 1051, men i motsetning til Svein kunne han dra tilbake til England sammen med resten av familien det påfølgende året. Sammen med sine brødre Harald og Toste Godwinson var Gyrth til stede ved sin fars dødsseng den 15. april 1053.

Etter farens død greide familien beholde sine posisjoner i England. Harald arvet jarledømmet Wessex og ble den nest mektigste i landet etter kongen. Gyrth ble gjort til jarl over East Anglia, Cambridgeshire og Oxfordshire en gang i tiden 1055–1057. Sammen med sin bror Leofwine Godwinsons jarledømmer i Kent, Essex, Middlesex, Hertford, Surrey og antagelig Buckinghamshire, kontrollerte sønnene til Godwin hele det østlige England. Dessuten var Toste Godwinson jarl av Northumbria. Deres søster Edith av Wessex (angelsaksisk Eadgythe) var i tillegg gift med kongen selv, Edvard Bekjenneren. Det gjorde familien til den mektigste politiske kraft i det angelsaksiske England.

I henhold til Orderic Vitalis og William av Malmesbury forsøkte Gyrth uten hell å overtale Harald Godwinson fra å gå i kamp mot Vilhelm Bastarden. Isteden ville han selv lede de engelske styrkene mot normannerne slik at broren ikke brøt sin påståtte ed som han skal ha gitt til Vilhelm om la den sistnevnte etterfølge som Englands konge. Broren Harald lot seg ikke overtale, og gikk mot Vilhelm i slaget ved Hastings. Her ble Gyrth tdlig under slaget drept sammen med Harald og broren Leofwine.

I BBCs TV-serie i to deler, *Conquest* (1966) ble Gyrth portrettert av skuespilleren Malcolm Webster.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Barlow: *Vita Ædwardi*, ss. 7-8.
4. ↑  DeVries: *The Norwegian Invasion of England in 1066*, ss. 114-115.
5. ↑  DeVries, *The Norwegian Invasion of England in 1066*, s. 115.
6. ↑  *Den angelsaksiske krønike* (D- og E-versjonene), årstallet 1066

Litteratur
----------

* *Anglo-Saxon Chronicle*, *Den angelsaksiske krønike*
* Barlow, Frank (ed.): red. *Vita Ædwardi*.
* DeVries, Kelly (1999): *The Norwegian Invasion of England in 1066*. Boydell Press. ss. 108–114. ISBN 1-84383-027-2.
**Hans Wergeland** (født 16. juli 1923, død 13. desember 2012) var en norsk flyger og offiser i Luftforsvaret. Han avsluttet karrieren som generalmajor i 1977 etter tjeneste som kommandør for luftstridskreftene i Nord-Norge.

Wergeland gikk Krigsskolen fra 1946 til 1948, deretter Luftforsvarets flygeskole 1948 til 1949. Deretter fulgte flygertjeneste, blant annet i 332 skvadron, der han en periode også var skvadronsjef. Etter stabsskoler i Norge og Frankrike fikk han beordringer som stasjonsjef på Ørland (1958-1961), Andøya (1971-1974) og Bodø (1974-1975). Fra 1976 var han kommandør for luftstridskreftene i Nord-Norge, en stilling han hadde fram til han søkte avskjed fra Luftforsvaret i 1977.

Under Kongokrisa var han fra november 1962 til juli 1963 *air base commander* på flyplassen i Elisabethville.

Etter karrieren i Luftforsvaret ble han direktør i Near East Engineering Co i Saudi-Arabia og Singapore.

Referanser
----------

1. ↑  «Selger fly i Midt-Østen» *VG*, 3. november 1977
**Einar Lonstad** (født 18. mai 1945) er en norsk politiker. Han har vært leder og politisk nestleder i Pensjonistpartiet, fylkesformann for Demokratene i Oslo, og leder for Oslo Fremskrittsparti.

Lonstad ble varamedlem i Oslo bystyre for FrP i 1991. I 1995 ble han valgt inn på fast plass. Lonstad ble gjenvalgt i 1999. Han var gruppeleder for Fremskrittspartiets bystyregruppe frem til 27. november 2000, og deretter uavhengig representant. I bystyret var Lonstad leder for samferdsels- og miljøkomiteen.

Lonstad meldte seg ut av FrP høsten 2000. Bakgrunnen var striden mellom FrP-formann Carl I. Hagen og leder i Oslo FrP, Dag Danielsen. Striden endte med at FrP sentralt vedtok å suspendere styret i Oslo Fremskrittsparti. Dette førte til at bystyregruppen til FrP i Oslo sprakk, da Lonstad sammen med Sissel Dagslet, Tore Egge, Nils Chr. Dahl og Kjell Grønnevik ble uavhengige representanter.

Ved stortingsvalget 2009 var han listetopp for Pensjonistpartiet i Oslo. Han var Pensjonistpartiets leder fra 2011til 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten Morgen 21. november 2000. «Fr.p.s bystyregruppe sprekker»
2. ↑  Oslo Pensjonistpartis stortingsvalgliste 2009
3. ↑  «Lonstad ny leder i Pensjonistpartiet». *Kommunal Rapport*, 23. mai 2011
4. ↑  «Gjøvik-politiker er ny nestleder i Pensjonistpartiet». *Oppland Arbeiderblad*, 10. juni 2016.
**Utopian Fields** er et norsk rockeband fra Grenlandsområdet. Medlemmene traff hverandre på Skien videregående skole og kalte seg først Capricorn. Den første besetningen besto av Atle Byström (gitar), Tom Inge Andersen (bass), og Wetle Holtan (trommer). Senere ble Tor Odin Dahl rekruttert som andre gitarist. Denne besetningen debuterte som Utopian Fields på Huset i Skien, 21. oktober 1988. Til stede på denne konserten var Jørn Andersen som signerte bandet til plateselskapet Colours. 

Tor Øyvind Follegg kom senere med som keyboardist. Gruppa spilte først som et rent instrumental band, men på førstealbumet er Lars Fredriksen med som vokalist. Han kom inn i bildet i tolvte time, og erstattet de opprinnelige vokal påleggene til Tom Inge Andersen og Tor Odin Dahl.

Debutalbumet kom ut på vinyl (1989) og hele førsteopplaget på 1100 eksemplarer var utsolgt allerede før platen kom ut. Albumet har senere også blitt utgitt på CD i serien Norske Albumklassikere (2021). 

Album nummer to fulgte raskt i kjølvannet av denne suksessen. Det hadde arbeidstittelen «Fly On Days», men dette ble senere endret til «White Pigeon, You Clean…» (1990). 

Albumet besto av 5 komposisjoner, men grunnet den lange spilletiden ble endringer gjort for å få disse til å passe inn på vinylformatet. Rekkefølgen ble omrokkert, og komposisjon «Valley of Decision» ble delt: «Valley of Decision 1» og «Valley of Decision 2». 

Førsteopplaget av andrealbumet - også på Colours -måtte makuleres grunnet en teknisk feil i pressinga. Andreopplaget på gul label har aldri hatt bandets velsignelse.

På album nr to er det Bård Tufte Johansen som er vokalist. Ellers er besetningen den samme som på debuten.

Utopian Fields begynte også å spille inn et tredje album kalt «A Young man´s dream and the future now» som ennå ikke er ferdigstilt.  Dette albumet jobbes det med ennå - 30 år etter at det ble påbegynt.

Medlemmer
---------

### Siste

Benjamin Grinilia - gitar og vokal

Tom Inge Andersen - bass

Marius Ystad - keyboards

Assosiated:

* 
* Atle Byström ( Al DeLoner) - gitar
* Raymond Nilsen - lydingenør, produsent etc.

### Tidligere

* Bård Tufte Johansen – vokalist
* Lars Fredriksen - vokalist
* Tor Øyvind Follegg – keyboard
* Tor Odin Dahl - gitarist
* 
* Wetle Holtan - trommer
* Stig Sjøstrøm - trommer

Diskografi
----------

* *Utopian Fields* (1989)
* *White Pigeon, You Clean...* (1990)
* *A Young Man's Dream and the Future Now* (innspilt 1991/1992 - er nylig mikset og mastret for utgivelse i snarlig framtid (TBA)
**Johannes «Hans» Wölpert** (født 13. mai 1898, død 1. januar 1957) var en tysk vektløfter som deltok de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.

Wölpert vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på andreplass i den letteste klassen, fjærvekt opp til 60,0 kg bak franske Raymond Suvigny. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de to foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen og Paris. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Wölpert løftet sammenlagt 282,5 kilo, 5,0 kilo mindre enn gullvinneren. 

Fire år tidligere, under sommer-OL 1928 i Amsterdam, kom han på tredje i plass i fjærvekt bak Franz Andrysek fra Østerrike og italienske Pierino Gabetti. Wölpert løftet sammenlagt 282,5 kilo, 5,0 kilo mindre enn gullvinneren og samme vekt som sølvvinneren.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i vektløfting, fjærvekt Tysklands flagg Tyskland
* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse Sølv i vektløfting, fjærvekt Tysklands flagg Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Wölpert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Wölpert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Utnefjorden** er en del av Hardangerfjorden i Ullensvang kommune. Fjorden går 6 kilometer sørøstover fra enden av Indre Samlafjorden til der Hardangerfjorden deler seg i Sørfjorden og Eidfjorden. Nord for Utnefjorden ligger Granvinsfjorden som går nordøstover. Tettstedet Utne ligger halvveis langs fjorden på sørvestsiden og har gitt navn til fjorden.

Fjorden har det ytre innløpet sitt mellom Streitet nord for Utne og Tjoflot på andre siden. I andre enden slutter fjorden mellom Trones i sørvest og Slåttenes i nordøst. Rett sørøst for fjorden ligger Kinsarvik. På hver side av fjorden ligger to høye fjell. Grimsnuten på 1233 meter over havet ligger sør for Utne, mens Oksen på 1241 meter over havet ligger ved Tjoflot.

Fra Utne går det ferjesamband nordover til Kvanndal og sørover til Kinsarvik.

Referanser
----------

1. ↑  Utnefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Karol Scheiblers mursteinshus
**Karol Scheiblers mursteinshus** (polsk *Kamienica Karola Scheiblera*) ligger på hjørnet av Piotrkowska-gaten 11 og Adam Próchniks gate i Łódź. 

Bygningen ble reist i årene 1879–1881 og huset hovedlageret til Karol Scheiblers firma. Noen av lokalene ble også leid ut til butikker, mens andre var leiligheter. I en viss tid hadde også Jan Petersilges blad «Ogłoszenia Łódzkie – Łodźer Anzeiger» sitt sete her. Med sine fire etasjer var mursteinshuset det første virkelige storbyhuset i byen. I dag befinner blant annet en av byens bedre bokhandlere seg her. 

Mursteinshuset har en hesteskoformet grunnplan med tre fløyer som danner en innvendig gårdsplass. Karakteristiske elementer er hjørnekarnappet som dekkes av en effektfull neobarokk kuppel. Ellers preges bygningen av italiensk renessanse. 

Bygningen ble muligens tegnet av Hilary Majewski. Dette er imidlertid veldig usikkert, i og med at bygningens arkitektur ligner svært på datidens berlinske mursteinshus. Det kan derfor hende at bygningen ble tegnet av et tysk firma, mens Majewski, som var byarkitekt, kun godkjente prosjektet.
**Utnes** er ei bygd i Vefsn kommune i Nordland. Den ligger sør for Drevland, og sørøst for Orsdalselva. Det regnes som sikkert at Utnes er an av de eldste gårdene i Vefsn, men det finnes gravrøyser som man går ut fra skriver seg fra 400-600 e.Kr. Hvem av gårdene på denne siden av fjorden er usikkert, men det regnes som temmelig sikkert at både Drevland og Utnes drev med lenge før Vikingtiden.

Samferdsel
----------

Utnes fikk ikke veiforbindelse til resten av kommunen før 1952, da brua over Drevjo (Drevjeelva) ble åpnet. Sjøveien har altså vært den naturlige trafikkåre til bygda, helt fra før Vikingtiden, og fram til 1952.

Skole og skolekretser
---------------------

I perioden med omgangsskole var Utnes og Drevland en skolekrets. De som er født på 1900-tallet gikk til skolen på Stuvland, en strekning på en halv mil.

Referanser
----------

1. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Utnes». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 360. ISBN 978-82-990173-6-7. «Det er utan videre klart...»
2. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Utnes». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 364. ISBN 978-82-990173-6-7. «Den gamle vegen frå...»
3. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Utnes». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 363. ISBN 978-82-990173-6-7. «Utnes og Drevland var.....»
**Hans Peter M. Westfal-Larsen** (het opprinnelig Larsen, navnet endret i 1902; født 30. april 1872 i Bergen, død 7. oktober 1936 i Helsingør) var en norsk skipsreder.

Larsen hadde middelskole og handelsskole da han i 1889, 18 år gammel, begynte som kontorist i rederiet Rasmus F. Olsen. Han ble etter hvert medeier i en del av rederiets skip, og i 1905 lyktes han å skaffe nok kapital til å kontrahere sitt første egne skip. Han sluttet da snart hos Olsen og drev en periode som disponent for stadig flere skip. Virksomheten ekspanderte, og like etter at første verdenskrig var over, stiftet han aksjeselskapet Westfal-Larsen.

I 1926 startet Westfal-Larsen linjefart på Sør-Amerika, og i 1930 opprettet han Interocean Line, som seilte mellom Europa og Stillehavet. På denne tiden var rederiet Norges nest største; og det største innen tankfart. Da Westfal-Larsen døde i 1936, disponerte rederiet i alt 30 skip.

Westfal-Larsen hadde en rekke tillitsverv innen rederorganisasjonene, både i Bergen og nasjonalt. Han var president i Norges Rederforbund fra 1924 til 1927.

Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1928 og var kommandør av Dannebrogordenen.

Westfal-Larsen var grunnlegger av H. Westfal-Larsen og hustru Anna Westfal-Larsens Almennyttige Fond.

Se også
-------

* Westfal-Larsen, rederi opprettet 1918
* Villa Westfal-Larsen, kulturminne i Bergen bygd 1919

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Hans Peter M. Westfal-Larsen Oppr. Larsen, Norsk biografisk leksikon ID Hans\_Westfal-Larsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Hans Westfal-Larsen, fra *Norsk biografisk leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
*For filmen fra 1984, se Supergirl (film)*

**Supergirl** (på norsk også kjent som **Superpiken**[]) er en fiktiv figur som opptrer i tegneserier fra det amerikanske forlaget DC Comics og tilsvarende media, skapt av forfatteren Otto Binder og formgitt av tegneren Al Plastino. Supergirl fungerer som den kvinnelige motpart til DC Comics ikoniske superhelt Superman, skapt av Jerry Siegel og Joe Shuster.

Figuren Supergirl ble utgitt første gang i tegneserieheftet *Action Comics* nr. 252 (1959) i historien «The Supergirl from Krypton». Siden figurens tegneseriedebut har Supergirl-universet, på samme måte som Supermann-universet, dannet grunnlag for andre produkter og uttrykk. Blant annet har det blitt produsert leketøy, en TV-serie og film.

Rollefigurer
------------

Supergirl er Clark Kents kusine fra Krypton og har de samme superevnene som ham. Kara er Zor-Els datter og Jor-Els niese. Kara ble født og oppdratt på Krypton.

Referanser
----------

1. ↑  Benoist, Melissa; Leigh, Chyler; Harewood, David; Brooks, Mehcad (26. oktober 2015). «Supergirl (Berlanti Productions, Warner Bros. Television)». IMDb.com. Besøkt 28. oktober 2020.

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Hans Wingaard Friis d.y.** (født 11. januar 1870 i Ålesund, død 29. november 1936 i Seattle) var en norsk forretningsmann som bygde opp sin karriere i fiskeribransjen.

I 1904 startet han med fiske etter sild og torsk med rederiets fartøy «Arnvid» utenfor Vestmannaeyjar på Island. Året etter ble i tillegg fartøyene «Snapop» og «Ørnulf» utrustet for fiskeri ved Island med base i Hafnafjord. 
Firmaet H.W. Friis gikk konkurs i 1909 og Hans Wingaard Friis d.y flyttet til USA.

Friisbua
Friis forble ugift og døde i Seattle i 1936.

Han eide og størstedelen av garden Søvik i Borgund kommune, gjennom arv.

En gate i Ålesund, H.W. Friis vei, er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Sunnmørsposten, utgitt 2. desember 1936[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Vollan Odd: *Omlegging av fisket i Ålesund og på Sunnmøre*, 1942.

Eksterne lenker
---------------

* H.W. Friis og havnåmet[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |