recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Henrik I av Bayern, utsnitt av ottoniansk slaktstavle fra 1200-tallet
**Henrik I av Bayern** (Henrik den trettekjære) (født 919 eller 921, død 1. november 955) var hertug av Bayern og sønn av den saksiske hertug Henrik I av Sachsen (Henrik Fuglefangeren) og hans andre kone Matilda av Ringelheim. Hans eldre bror Otto ble etter farens død utropt til hertug av Sachsen og i 962 til keiser av Det tysk-romerske rike. De tilhørte den saksiske adelsslekten Liudolfingene – oppkalt etter deres farfar Liudolf av Sachsen.

I 938 sluttet Henrik forbund med Ottos motstandere Eberhard av Franken og sin egen svoger Giselbert av Lothringen (gift med hans søster Gerberga) og gikk til kamp mot hertugen, godt oppildnet av sin mor Matilda som betraktet Henrik som sin yndlingssønn og helst ville foretrukket ham på tronen. Den taktisk dyktige Otto klarte imidlertid å slå ned opprøret i slaget ved Birten (939) og Henrik måtte flykte fra Tyskland og til Ludvig IV av Frankrike. Etter inngripen fra moren Matilda ble Otto raskt forsonet med sin bror og Henrik ble hentet tilbake og utropt til hertug av Lorraine. Her klarte han ikke å hevde sin autoritet, og kort tid etter (i 940) mistet han dette embetet. På nytt gikk han til angrep på Otto, men et attentatforsøk i Quedlinburg i påsken 941 ble avslørt og Henrik ble arrestert og holdt i fangenskap i Ingelheim. Han ble løslatt samme år, og i 948 giftet han seg med den bayerske adelskvinnen hertuginne Judith av Bayern, datter av hertug Arnulf av Bayern. Henrik ble dermed hertug av Bayern. Her utvidet han sin makt og sitt hertugdømme gjennom å utnytte krigen mellom ungarerne og Otto og å gå til krig mot et svekket Ungarn. Han allierte seg med sin bror og bidro til å bringe den tilfangetatte tysk-romerske dronning Adelaide til Pavia, mens Otto marsjerte mot Roma. Otto ble senere gift med Adelaide og ble kronet til keiser i Roma.

Henrik bidro i 953-954 til å slå ned opprøret fra Ottos sønn Liudolf og hans forbundsfelle Konrad den røde av Franken. Han døde i 955.

Foruten broren Otto og søsteren Gerberga hadde Henrik søsteren Hedwig (gift med Hugo den store og mor til kong Hugo Capot) og broren Bruno den store som ble erkebiskop i Köln og senere hertug av Lotharingia.

Henrik fikk ett barn med sin kone Judith, hertug Henrik II av Bayern. Henrik II ble far til Gisela av Ungarn (gift med St. Stefan I av Ungarn) og keiser Henrik II av Det tysk-romerske rike som ble keiser etter Otto IIIs død i 1002. Keiser Henrik II hadde ingen arvinger og med ham døde herresiden i Det ottonianske dynasti ut i 1024.

Henrik ble begravet i Niedermünster i Regensburg hvor også hans kone Judith er gravlagt.

Referanser
----------

1. ↑  Carl Grimberg, Menneskenes liv og historie, bd 8
2. ↑  Jf. Den katolske kirkes biografi over Matilda
3. ↑  Vince Sulyok, Ungarns historie

Eksterne lenker
---------------

* Liudolfingene på Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Italiensk salami
**Spekepølse** er en samlebenevnelse for en rekke pølsetyper som er konservert gjennom salting (speking) og/eller røyking og tørking. Spekepølser lages av hakket eller kvernet, renskåret kjøtt og fett som tilsettes ulike smaker, gjennom tilsetninger av krydder, urter, alkohol og lignende. I noen typer brukes også blod og innmat som ingredienser.

Fremstilling
------------

Oppskåret og hel morrpølse  Foto: Eirik U. Birkeland 
### Tradisjonell

Spekepølser har blitt laget i Norge siden vikingtiden, typisk i forbindelse med slakting. Kjøtt og innmat ble saltet eller røkt, og deretter hengt til tørk på stabburet.

### Industriell

I moderne fremstilling tilsettes pølsene melkesyrebakterier som forbruker sukker og danner melkesyre. Melkesyren gir spekepølsene en syrlig smak, og gir samtidig et utrivelig miljø for skadelige bakterier.

Pølsetyper
----------

Snabb med hvit salami
Hel chorizo Foto: Ardo Beltz 
**Tradisjonspølser:**

* Svartpølse eller stabburpølse
* Morrpølse
* Innmatpølse
	+ Haggis
* Fårepølse
* Viltpølse
	+ Elgpølse
	+ Hjortepølse

**Nyere pølsetyper:**

* Salami (fellesbetegnelse for flere typer)
	+ Pepperoni
	+ Chorizo

**Spesialpølser:**

* Cognacpølse
* Rødvinspølse
* Ølpølse

Se også
-------

* Spekemat
* Spekeskinke
* Spekekjøtt
**Spekkhugger** er en dansk, spissgattet seilbåt tegnet av den da unge Peter Bruun. Han har også tegnet andre seilbåter, alle spissgattede: Marsvin – 22' fra 1977, Grinde – 27' fra 1974 og Kaskelot – 34' fra 1972.

Spekkhuggeren er en entypebåt hvor det i Danmark fremdeles seiles Pokalserier og DM.

Historie
--------

Spekkhuggeren er den første båt Peter Bruun tegnet. Han tok utgangspunkt i Aage Utzons spissgattede seilbåter. Men bygde båten i det moderne 'glassfiber' og tegnet en kort finnekjøl og brøkdelsrigg i aluminium til båten.
Bruun var meget inspirert av havets dyr og gav båten navnet Spekkhugger. Inspirasjonen går igjen i båtens design, med runde former og en kjølform som er sterkt inspirert av delfiners svømmefinner.  
  

I 2005 ble produksjonen av Spekkhugger gjenopptatt i Sverige av Fred Holmberg & Co AB.

Konstruksjon
------------

Skroget er bygget i GAP, mens dekket er bygget i balsasandwich GAP. Skroget ble kledt med 5 mm kork for isolasjon og finish, men båten fremstår som noe uferdig under dekk. Masten går gjennom dekket og støttes av et sett vinklete salingshorn og et sett undervant. Storseilet har hurtigrev, men kan i tillegg reves på rullebomen. Seilet berges også ved at det rulles inn på bommen.
Kjølen er støpt i jern og er montert med syrefaste bolter til skroget, som er forsterket med flere tverrgående bunnstokker. Roret er montert på et lite skjegg. Opprinnelig var skjegget ganske langt, men ble endret for å bedre manøvreringsegenskapene. Siden Spekkhugger er en entypebåt har de fleste båter idag det nye skjegget.

Seilegenskaper
--------------

Da Spekkhugger har en meget stor kjølvektandel, kan den også ha mye seil. Og det har den med 40,4 m² på kryss til 2280 kg. Da båten også er tegnet med liten våt overflate er det få båter som seiler fra den i meget svake vinder – uansett størrelse.
Pga skrogformen kan den ikke komme opp i plan, nesten uansett vær, og denne dårlige egenskap er så utpreget at den kalles *ubåten*. Imidlertid gjør formen og kjølvekten også at båten klarer seg bra i hardt vær, slik at båten blir en allværsbåt.

Innredning
----------

Båten ble laget i tre utgaver: Racing, Family og Dinette. Racingutgaven kjennes ved den lange cockpiten og korte, firkantede hytte. Familiy- og Dinette-utgavene ser utvendig like ut med kortere cockpit og lengre, bredere og høyere, avrundet overbygg. Under dekk skiller de seg i innredningen. Family har langsgående benker og bysse plassert midt i båten, mens Dinette har en dinetteløsning.

Eksterne lenker
---------------

* Dansk Spækhuggerklub
* Svensk Späkhuggerside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Team Koteng Eidissen** var et norsk privatfinansiert idrettslag for langløp i langrenn. Det ble etablert i 2021 ved en sammenslåing av Team Koteng og Team Eidissen BN Bank og satset på Visma Ski Classics. Koteng Eiendom og Benn Eidissen var tittelsponsorer, og laget hadde base i Trøndelag. Bernhard Rønning og Tore Bjørseth Berdal var sportslige ledere.

Utøvere
-------

Utøvere sesongen 2021/22 var Chris Jespersen, Astrid Øyre Slind, Kari Øyre Slind, Silje Øyre Slind, Martin Johnsrud Sundby og Torleif Syrstad, Mikael Gunnulfsen, Mattis Stenshagen og Thomas Bucher-Johannessen. Astrid Øyre Slind vant Vasaloppet 2022.

Team Koteng
-----------

Team Koteng ble etablert i 2017 og hadde den første sesongen utøverne Astrid Øyre Slind, John Kristian Dahl, Tore Bjørseth Berdal, Torleif Syrstad, Stian Hoelgaard, Masako Ishida, Chris Jespersen og Silje Øyre Slind. Team Koteng ble etablert som en fortsettelse av Team United Bakeries og satset på Ski Classics.

I 2019 kom løpere fra Team Koteng på de tre første plassene i Vasaloppet. Tore Bjørseth Berdal vant, Stian Hoelgaard ble nummer to og Torleif Syrstad ble nummer tre. I Vasaloppet 2020 ble Hoelgaard nummer to og Syrstad nummer tre.

Sesongen 2020/21 bestod laget av Torleif Syrstad, Astrid Øyre Slind, Stian Hoelgaard, Chris Jespersen og Emilie Fleten.

Team Eidissen BN Bank
---------------------

Team Eidissen BN Bank ble etablert i 2020 med hovedsponsorene Benn Eidissen og BN Bank. Laget sponset sesongen 2020/21 løperne Martin Johnsrud Sundby og Niklas Dyrhaug. Benn Eidissen hadde allerede sponset disse to i tre år, og BN Bank hadde hatt sitt eget langløpslag Team BN Bank som ble lagt ned i 2020.

Referanser
----------

1. ↑  Grøtte, Inga Petrine (22. juni 2021). «Dyrhaug, Slind og Sundby: Første samling med Team Koteng/Eidissen». *Nea Radio* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 9. januar 2022. Besøkt 9. januar 2022.
2. ↑  «Tre nye løpere til Team Koteng Eidissen». *Langrenn.com* **(norsk nynorsk)**. 13. desember 2021. Besøkt 9. januar 2022.
3. ↑  Tørre, Michael (16. desember 2021). «Ny sponsoravtale for Sundby og co. Får med flere løpere på laget: - Sinnssykt viktig». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 9. januar 2022.
4. ↑  «Team Koteng | www.vismaskiclassics.com». *www.vismaskiclassics.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 29. januar 2018. Besøkt 29. januar 2018.
5. ↑  «Team United Bakeries er historie - Team Koteng er Trøndelags nye langløpslag». *www.langrenn.com* **(norsk)**. Besøkt 20. januar 2018.
6. ↑  www.koteng.no. «Team Koteng». *koteng.no* **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2022.
7. 1 2  NTB (18. juni 2020). «Sundby inn i nytt privatlag i VM-sesongen – satser mot nytt OL». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 9. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Edoardo Sonzogno** (født 21. april 1836 i Milano, død 14. mars 1920 samme sted) var en italiensk forlegger.

Sonzogno var sønn av en forretningsmann som eide trykkerier og bokhandel, og da han arvet dette ved farens død, omdannet han virksomheten til forlagshuset *Casa Sonzogno* som åpnet i 1874. Selskapet spesialiserte seg på å gi ut billige versjoner av tidlig italiensk musikk, og ble særlig kjent for sin en-akters operakonkurranse, som staret i 1883.

Blant deltakerne var Giacomo Puccini med *Le Villi* (1883) - som faktisk ikke vant, slik at operaen ble overtatt av Giulio Ricordi, konkurrenten til Sonzogno.

Et av de mest kjente resultatene av denne er Pietro Mascagnis *Cavalleria rusticana*, som ble innlevert i 1889 og hadde premiere i 1890.

Sonzogno eide og redigerte også avisen *Il Secolo* fra 1861 til 1909; det meste av tiden redigerte han denne sammen med Ernesto Teodoro Moneta.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 2365, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zk5tx9, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* David Ewen, *Encyclopedia of the Opera*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Þrándur Þórarinsson** (født 1978 i Akureyri) er en islandsk maler. 

Þrándur gikk ett år på kunstakademiet i Akureyri parallelt med videregående skole. Etter et år på avdeling for kunstmaling ved Islands kunsthøyskole, gikk han i lære hos Odd Nerdrum, som da var bosatt på Island, fra 2003 til 2006. Han tok mastergrad i filosofi 2015. Etter noen år i København, holdt han en separatutstilling der i 2018. Foruten bildene inspirert av gatelivet i København, henter Þrándur gjerne motiver fra islandske sagn, myter, nyere historie og samtid, ofte inspirert av nasjonalromantikken, barokk og surrealisme.

Siden den første separatutstillingen hans i 2008 hadde han fram til Covid-pandemien brøt ut, hatt årlige separatutstillinger.

Referanser
----------

1. ↑  «KAPRICE - Thrándur Thórarinsson». *www.nordatlantens.dk*. Arkivert fra originalen 24. juli 2018. Besøkt 23. juli 2018.
2. ↑  «Genremaleriet er tilbage: Jamen, er det ikke Kristus, der kommer gående der på Dronning Louises Bro med sit kors?». *Politiken* **(dansk)**. Besøkt 23. juli 2018.
3. ↑  Ómarsson, Ingvar. «Þrándur Þórarinsson | Muses». *Þrándur Þórarinsson* **(islandsk)**. Arkivert fra originalen 24. juli 2018. Besøkt 23. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Kunst
Edvard Munch: «Jappe Nilssen» (1909)
**Jappe Jacob Nilssen** (født 25. januar 1870, død 10. mai 1931) var en norsk forfatter og kunstkritiker.
Han har utgitt to romaner og en rekke noveller, men er hovedsakelig kjent for sine mange kunstkritikker i *Dagbladet*. I *Dagbladet* var han ansatt fra 1908 frem til sin død.

Jappe Nilssen var en nær venn av Edvard Munch, Oda Krohg og Hans Jæger, og han regnes som en av Kristiania-bohemene. Han var svoger av maleren Thorolf Holmboe.

Edvard Munch malte portrettbilde av Jappe Nilssen i 1909 og laget også maleriet «Medicine doktor Lucien Dedichen og Jappe Nilssen» i 1925–1926. Begge malerier er i Oslo kommunes kunstsamlingers eie. En tegning av Munch viser Nilssen sammen med Henrik Ibsen på Grand Cafe. Maleren Ludvig Karsten laget også et portrett av Nilssen, i 1915. 

I 1891 skal Jappe Nilssen ha hatt et forhold til Oda Krohg, som var ti år eldre enn han selv og som var gift med Christian Krohg. Edvard Munch har skrevet om det ulykkelige kjærlighetsforholdet, og det danner også bakgrunn for bildet «Aften/melankoli», som Munch malte i 1891. Den første romanen Nilssen skrev, *Nemesis*, handler om den unge forfatteren Nils Falk som har et ulykkelig kjærlighetsforhold til en ti år eldre gift kvinne. 

I 1909 arrangerte Jappe Nilssen og direktøren ved Nasjonalgalleriet Jens Thiis en utstilling av 100 malerier og 200 grafiske blad av Munch. Utstillingen ble en stor suksess og var svært viktig for Munchs allmenne anerkjennelse. Munch var på denne tiden innlagt på klinikk i København etter en nervekollaps.

Forfatterskap
-------------

* *Nemesis* (Gyldendalske bokhandlerforlag, Kjøbenhavn, 1896) – roman
* *Solefald* (Aschehoug, Kristiania, 1903) – roman
* *Kun én gang vaar: fortælling* (Aschehoug, Kristiania, 1904) – novelle
* *Den gamle historie og andre fortællinger* (Kristiania, 1905) – novellesamling
* *Faderglæde, og andre fortællinger* (Aschehoug, Kristiania, 1911) – novellesamling
* *Belgisk kunst i Norge* (Mittet & Co kunstforlag, Kristiania, 1918) – løse ark i mappe

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, utgitt 11. mai 1931[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID no2013119692, besøkt 8. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Anne Wichstrøm (1988). *Oda Krohg. Et kunstnerliv*. Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-17392-3.
* Ragna Stang (1989). *Edvard Munch: mennesket og kunstneren*. Oslo: Den norske bokklubben. ISBN 8252516319.
* Helle Christine Ravn (2016). *Jappe Nilssen. Munchs venn og våpendrager*. Oslo: Arvinius+Orfeus. ISBN 9788293140344

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jappe Nilssen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Jappe Nilssen[*død lenke*] i Bibliotekbasen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Jesu Kristi Kirke i Tønsberg
**Homlong og Raknestangen Arkitektfirma** var et arkitektfirma drevet av Terje Gunnar Homlong og Jon Raknestangen, som ble startet i 1971 og opphørte i 2005.

Arkitektkontoret tegnet offentlige bygg, Jesu Kristi kirke av siste dagers helliges kirkebygg i Sandviksveien 206 i Bærum og i Tønsberg, boliger og campinghytter.

I tilknytning til en rivningssak i Olav Aukrusts vei Oslo i 2021 beskriver byantikvaren at Homlong og Raknestangen Arkitektfirmaets arbeid med villaen gir kulturminneverdi og viser til høye material- og arkitektoniske kvaliteter som står i kontrast med byggeperiodens preg av ferdighus fra Block Watne og andre større leverandører*.* Ikke bare villaen i Olav Aukrusts vei, men generelt påpeker byantikvaren at firmaets arbeid kjennetegnes av av bygg som er godt tilpasset terrenget og miljøet rundt.

Prosjekter (utvalg)
-------------------

* 1979 – Villa i Olav Aukrusts vei 53, Oslo
* 1977 – Hjørnegården Schultz’ gate 6, Oslo
* 1978 – Villa i Oreligrenda 16, Bærum
* 1985 – Ombygging av, og tilbygg til, Prestesæter sykehus, Vestre Toten
* 1992 – Kirkebygningen til Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige i Sandviksveien 206, Bærum
* 1996 – Kirkebygningen til Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige i Tønsberg

Referanser
----------

1. ↑  «Homlong og Raknestangen Arkitektfirma AS». Regnskapstall.no. Besøkt 26. februar 2023.
2. 1 2 3  Bakken, Vidar (11. desember 2021). «River praktvilla for to lavblokker». *Akersposten*. Besøkt 26. februar 2023.
3. ↑  «Samhold-Velgeren». Gjøvik. 1985-10-25. s. 18.
4. ↑  Trond Nygård (1. desember 2017). «Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige (Sandvika menighet)». Lokalhistoriewiki. Besøkt 26. februar 2023.
5. ↑  «Tønsberg skal få enda en kirke», *Tønsbergs blad* 18. august 1995, side 6.
**Þorbrandr** er en privat militær gruppe eller frivilling væpnet enhet som i 2017 sammen med russiske styrker skal ha deltatt i borgerkrigen i Syria på president Bashar al-Assads side.

Den 16. mai 2018 ble det publisert er intervju foretatt av det russiske militærmagasinet "Vojennyj obozrevatel'"[] med en militærenhet som kalte seg "Þorbrandr" (Torbrand på norrønt) Disse brettet ut et stort norsk flagg og lot seg fotografere væpnet med automatrifler av typen AK-74. Intervjuet skal ha skjedd i 2017, og sjefen for gruppen kalte seg «Norðmaður». Han hevdet at de kjempet sammen med de de russiske styrkene i området på invitasjon fra den syriske presidenten, Bashar al-Assad, og gruppen besto av skandinaver fra Norge, Sverige og Island.[]

Referanser
----------

1. ↑  Svendsen, Christine (15. november 2020). «Han kaller seg «nordmannen»». *NRK*. Besøkt 23. september 2022.
2. ↑  «ВОЕННЫЙ ОБОЗРЕВАТЕЛЬ | VK». *vk.com* **(engelsk)**. Besøkt 10. mars 2022.
3. ↑
4. ↑  «— Nordmenn kjempet på russisk side i Syria». *Aldrimer.no*. Besøkt 10. mars 2022.
**Homeodactyla** er en gruppe av fluer som omfatter de antatt mest primitive fluene. Det er usikkert om denne gruppen er en naturlig (monofyletisk) gruppering. Gruppen omfatter omtrent 7000 arter, og de artsrikeste undergruppene er klegger og våpenfluer.

Utseende
--------

Små til store, vanligvis ganske kraftig bygde fluer. Hodet er gjerne temmelig stort, og fasettøynene møtes ofte i pannen. Antennene har vanligvis mer enn tre tydelige ledd. Kroppen er lite hårete hos de fleste artene. Vingene er store, ofte forholdsvis smale, med mange, men ofte tynne årer. Hannens kjønnsorganer er enkle, ikke roterte, og ligner dem man finner hos de fleste mygg. Larvene har en tydelig hodekapsel.

Levevis
-------

De fleste artene i denne gruppen finnes fortrinnsvis på litt fuktige og skyggefulle steder, og larvene lever i fuktig jord for mange av gruppene, andre lever under barken på døde trestammer. En del arter av klegger, ibisfluer og snipefluer suger blod. Bortsett fra dette er ikke disse fluene regnet som skadedyr. Disse fluene er sjelden tallrike og mange arter er ganske sjeldne.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
Ürümqigaten nr. 178.
Ürümqigaten nr. 178 - murinskripsjon i annen etasje.
**Ürümqigaten nr. 178** (tradisjonell kinesisk: 烏魯木齊路178號, forenklet kinesisk: 乌鲁木齐路178号) var frem til 1948 foreningshus for Shanghai-losjen av den internasjonale frimurerordenen Den skotske ritus. I dag huser bygget Shanghai Bys Xuhui-komité av Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse (中国人民政治协商会议上海市徐汇区委员会). Bygningen er i utgangspunktet ikke åpent for publikum.

Hvorfor er bygningen ikke fredet?
---------------------------------

Bygningen er særdeles pietetsfullt vedlikeholdt både utvendig og innvendig. Innvendig er de opprinnelige veggpanelene i mahogny beholdt, trappen opp til annen etasje er i sitt originale treverk og røde løpere i trappen ser ut til å være nye og av meget høy kvalitet. Bygningen er ikke fredet på tross av at den fremtrer som åpenbart verneverdig. Derimot er nabobygget nr. 176 fredet, på tross av at dette bygget fremtrer som langt mindre verneverdig, ikke bærer preg av vedlikehold og brukes til boligformål, noe som vil medføre langt høyere slitasje. En mulig grunn kan være nr. 178s tidligere funksjon som frimurerhus. Ved en fredning av bygningen vil byggets historie og også derved frimurerordenens navn måtte settes på en plakett ved inngangsdøren og dette kan være for mye å svelge for Kommunistpartiet. Ved å frede bygningen rett ved siden av (nr. 176) og ved å la et statlig organ med preg av lav aktivitet holde til i bygningen oppnår man likevel en de facto fredning av nr. 178.

Den skotske ritus
-----------------

Inngravert i murpussen i hallen i annen etasje står navnene på losjens delegater til The Supreme Council for China:

> 
> DEPUTY OF THE SUPREME  
> 
> COUNCIL FOR CHINA
>   
> 
>   
> 
> 1901 Stuart Aldridge, 33°  
> 
> 1901-1908 John T. Griffin, 33°  
> 
> 1908-1921 John Reside Hykes, 33°  
> 
> 1921-1925 Charles S. Lobingier, 33°  
> 
> 1921-1948 Nelson E. Lurton, 33°  
> 
> 1948 Philip M. Streit, 33°  
> 
> 
> 
> 

33. grad er den høyeste graden i denne frimurerordenen og alle delegatene fra denne losjen i Shanghai til The Supreme Council for China har hatt denne høyeste graden.

Referanser
----------

1. ↑  «Welcome to Griffin Foods». *griffinfoods.com*. Besøkt 27. september 2011.
2. ↑  «"Judge Lurton died dec.21 in St. Louis"». *My Cope Family Tree*. Besøkt 27. september 2011.

Litteratur
----------

* Frederick Webber: Statutes of the Supreme Council 33rd Degree of the Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry for the Southern Jurisdiction, Kessinger Publishing 2003, ISBN 0766153606.
* Charles S. Lobingier: Ancient and Accepted Scottish Rite of Freemasonry, Kessinger Publishing 1997, ISBN 9781564592897.
**Accademia Filarmonica di Bologna** er en institusjon for musikkutdanning som ble opprettet av grev Vincenzo Maria Carrati i 1666.

Medlemmene ble tatt opp etter en grundig opptaksprosess. Opprinnelig møttes de to ganger i uka for å musisere sammen, og på torsdager for å oppføre verkene. En gang i måneden var det offentlige oppføringer.

Fra begynnelsen av var institusjonen delt opp i én avdeling for komponister, én for sangere og én for instrumentalmusikere. Målet var å føre Europas beste musikere sammen under Caratis motto «*Unitate melos*». I 1721 hadde akademiet 300 medlemmer.

Padre Martini skjenket akademiets musikkbiblioteket en samling med 17 000 bind og manuskripter. I dag regnes biblioteket blant verdens mest betydelige i sitt slag. En stor del av samlingen befinner seg *Civico Museo Bibliografica Musicale*.

Av kjente medlemmer fra de to første hundreårene kan nevnes Arcangelo Corelli, Giacomo Antonio Perti, Giovanni Battista Martini, Farinelli, Niccolò Jommelli, André Grétry, Johann Christian Bach, Karl Ditters von Dittersdorf og Wolfgang Amadeus Mozart.

Kjente medlemmer på 1800- og 1900 tallet er Gioacchino Rossini, Otto Nicolai, Giuseppe Verdi, Arrigo Boito, Richard Wagner, Jules Massenet, Camille Saint-Saëns, Giacomo Puccini, John Field, Franz Liszt, Johannes Brahms, Anton Rubinstein, Ferruccio Busoni og Ottorino Respighi.

Referanser
----------

1. ↑  *L'Accademia Filarmonica di Bologna e la sua storia*, Accademias websider

Litteratur
----------

* Nestore Morini (1967). *L'Accademia Filarmonica di Bologna, 1666-1966*, bind I: 'Fondazione e vicende storiche'. Bologna: Tamari.
* Laura Callegari Hill (1991). *L'Accademia Filarmonica di Bologna, 1666-1800*. Bologna: A.M.I.S.

Eksterne lenker
---------------

* Accademias websider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Þingvallavatn** er den største naturlige innsjøen på Island med sine 83,7 km². Sjøen er rik på vegetasjon og dyreliv på tross av det kalde vannet. Fra Þingvallavatn renner elven Sog som er den største kildevannselven på Island. Denne løper ut i Hvítá og sammen danner de Ölfusá. På sitt dypeste er innsjøen 114 m dyp, og overflaten ligger ca. 100 meter over havet. Innsjøen er en del av Þingvellir nasjonalpark.

Vannkvalitet
------------

Rundt ni tideler av vannet kommer fra kilder og sprekker under vannet eller ved strandkanten, noe av dette kommer helt fra Langjökull. De nye lavastrømmene sørger for at det er mye mineraler i vannet, og dette er en av de viktigste årsakene til innsjøens store økosystem.

Fisker
------

I Þingvallavatn finner man tre slag fisk, to slag av ørret og ett slag av stingsild. Vannet er også det eneste i verden som har fire underarter av røye. Men på toppen av næringskjeden i Þingvallavatn finner man brun ørret, som kan veie opptil 14 kilo. De forskjellige artene har utviklet seg over en relativt kort periode (10000 år), og har tilpasset seg til de spesielle forholdene innsjøen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  *Lake Thingvalla* *Lakepedia.com*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Þingvallavatn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Þingvallavatn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Island

| * v
* d
* r
Innsjøer på Island |
| --- |
| Apavatn **·** Blöndulón **·** Breiðárlón **·** Elliðavatn **·** Fjallsárlón **·** Frostastaðavatn **·** Grænalón **·** Grímsvötn **·** Hóp **·** Hreðavatn **·** Hvalvatn **·** Hvítárvatn **·** Hvítavatn **·** Jökulsárlón **·** Kleifarvatn **·** Kvíslavatn **·** Lagarfljót **·** Langisjór **·** Laugarvatn **·** Mývatn **·** Öskjuvatn **·** Sigöldulón **·** Skorradalsvatn **·** Sultartangalón **·** Svínavatn **·** Þingvallavatn **·** Þórisvatn **·** Tjörnin | Islands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Ago Markvardt** (født 11. august 1969 i Elva) er en tidligere sovjetisk/estisk kombinertløper. 

Under OL 1994 på Lillehammer lå Markvardt på andreplass etter hopprennet, men falt ned på femteplassen etter langrennet. Sammen med Allar Levandi og Magnar Freimuth kom det estiske laget på fjerdeplass i lagkonkurransen. 

I 1997 gikk Markvardt igjen glipp av en medalje ved et internasjonalt mesterskap, da han ble nummer fire i normalprogrammet under verdensmesterskapet i Trondheim.

Markvardts beste resultat i en verdenscupøvelse var en åttendeplass i 1994 i Trondheim, en plassering han tangerte i 1996 i Lahtis.

Referanser
----------

1. ↑   Eesti spordi biograafiline leksikon, ESBL athlete ID Ago\_Markvardt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ago Markvardt – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ago Markvardt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ago Markvardt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ago Markvardt – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Et **nulldokument** (**0-dokument**) er betegnelsen på et dokument som i offentlig forvaltning er blitt arkivert i en egen mappe for nulldokumenter. Slike dokumenter har av ulike årsaker vært unntatt fra partsinnsyn, og dokumentene har i mange tilfeller heller ikke blitt journalført. Dokumentene inneholder gjerne sensitive personopplysninger og/eller anonyme tips, men det kan også være opplysninger som åpenbart ikke har betydning for saken.

Praksisen har blitt sterkt kritisert av advokater som opptrer på vegne av klienter, og av Sivilombudsmannen. I sivilombudsmannens årmelding for 2003 uttales for eksempel:

> 
> *«Med utgangspunkt i tre konkrete saker ble det i en klage hevdet at Utlendingsdirektoratet (UDI) hadde en lovstridig praksis ved at sensitive opplysninger (såkalte 0-dokumenter) rutinemessig ble unntatt fra dokumentinnsyn. Det ble vist til konkrete tilfeller hvor det ikke ble gitt innsyn i anonyme tips. Tipsene ble heller ikke journalført, slik at det var umulig for den som begjærte innsyn å ha oversikt over hvilke dokumenter som faktisk fantes. UDI erkjente at praksis i forhold til å gi partsinnsyn i 0-dokumenter varierte mellom de ulike enhetene. Enkelte enheter førte ikke slike dokumenter på dokumentlisten. Dokumentene fulgte da heller ikke med når parten ba om dokumentutlån. UDI beklaget at det eksisterte en slik praksis og opplyste at dette ville bli tatt opp internt for å sikre at partenes rettigheter ble overholdt. Også i forhold til behandlingen av anonyme tips erkjente UDI at det forelå en varierende praksis. Noen tips ble journalført, noen ble ført som 0-dokument, og noen ble makulert. Generelt framholdt UDI at anonyme tips som kunne få betydning for saken oftest ga grunnlag for nærmere undersøkelser fra politiet. Hensynet til politiets undersøkelser tilsa da at det ikke var noen rutine for at parten samtidig skulle informeres om tipset. Ombudsmannen understreket viktigheten av at forvaltningen respekterer partens rett til innsyn, og framholdt at det er en grunnleggende oppgave for ethvert forvaltningsorgan å sikre at publikums lovfestede rettigheter til partsinnsyn respekteres. Det var sterkt kritikkverdig at enkelte enheter innen UDI rutinemessig holdt tilbake slike dokumenter fra innsyn.»*[1]
> 
> 
> 

Praksisen med nulldokumenter har også vært vanlig ved politi og påtalemyndighet, og ble bl.a. kritisert av det regjeringsoppnevnte granskningsutvalget i Moen-saken.[2]

Referanser
----------

1. ↑  Sivilombudsmannens årsmelding 2003 Arkivert 7. august 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  Granskningsutvalget i Moen-sakens konklusjoner
***Agonum dolens*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Agonum dolens* finnes i nesten hele Europa, men er sjeldnere i sør og vest. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

*Agonum dolens* er mellom 8–9 mm lang. Kroppen er ensfarget, i metallisk farget. Dekkvingenes riller er tydelige særlig bak ved spissen og mer diffuse foran. Rillenes mellomrom er noe opphøyde. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen) har tre børstepunkt, små fordypninger med ett stivt oppstående hår. Brystskjoldet er smalere enn skuldrene (frampartiet av dekkvingene) og har tydelige bakhjørner. Antennene er mørke, svarte, men de første leddene (rotleddene) er lysere brun-svart. Det fjerde ledd med fine korte hår og noen lange børster i spissen. Det tredje leddet er bart (nakent), uten de korte tilliggende hårene. (Krever forstørrelse for å se). Beina har lysere lår (femora). Bakfotens første ledd (tars) er klart lengre enn sporen i spissen av leggen (tibia).

Levevis
-------

*Agonum dolens* er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Agonum dolens* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Agonum dolens* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Agonum dolens* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Agonum dolens* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Agonum dolens* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Agonum dolens* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agonum dolens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Agonum dolens* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Agonum dolens* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Agonum dolens* – Fauna Europaea – engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
Et nuklidekart. Det er delt i tre deler for bedre tilpassing.Strålingsmoder
 

|  |  |
| --- | --- |
| * Ingen (stabil)
* Betastråling
* Protonstråling

  | * Nøytronstråling
* Alfastråling
* Spontan fisjon

  |

* Positronstråling eller elektronfangst

Et **nuklidekart** eller **diagram av nuklider** er et todimensjonalt diagram der den ene aksen representerer antall nøytroner og den andre representerer antall protoner i en atomkjerne. Hvert punkt på grafen representerer således en reell eller hypotetisk nuklide av et kjemisk element. Denne måten å systematisere nuklider på kan tilby en større innsikt i egenskapene av isotoper enn det bedre kjente periodiske systemet, som bare viser grunnstoffer i stedet for hver av dets isotoper.

Beskrivelse og anvendelse
-------------------------

Et diagram eller en tabell av nuklider er et enkelt kart til kjernefysiske eller radioaktiv atferd til nuklidene, siden det skiller de forskjellige isotopene av et grunnstoff. Det står i kontrast med en periodisk tabell, som bare kartlegger deres kjemiske atferd, siden isotoper (nuklider som er varianter av samme element) som ikke skiller seg kjemisk i noen betydelig grad, med unntak av hydrogen. Nuklide diagrammer organisere nuclides langs X-aksen ved deres antall nøytroner og langs Y-aksen av deres antall protoner, ut til grensene av nøytron og proton drypp linjer. Denne erklæringen ble først publisert av Kurt Guggenheimer i 1934 og utvidet av Giorgio Fea i 1935, Emilio Segrè i 1945 eller G. Seaborg. I 1958 publiserte Walter Seelmann-Eggebert og Gerda Pfennig den første utgaven av Karlsruhe Nuklidkarte. Den 7. utgave ble gjort tilgjengelig i 2006. I dag er det flere nuklidekart, fire av disse har en vid utbredelse: Karlsruhe Nuclide Diagram, Strasbourg Universal Nuclide Diagram, Diagram av Nuclides fra JAEA og Nuclide Diagram fra Knauser Atomic Power Laboratory. Det har blitt et grunnleggende verktøy for kjernefysisk samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Kurt Guggenheimer. Journal de Physique et le Radium 5 (1934) 253
2. ↑  Giorgio Fea. Il Nuovo Cimento 2 (1935) 368
3. ↑  «What We Do: The Chart of Nuclides». Knolls Atomic Power Laboratory. Arkivert fra originalen 18. oktober 2016. Besøkt 14. mai 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Hylsemuttere, hvorav en er montert med en passende maskinskrue.
En **hylsemutter** er en type mutter med skulder (flens) med utstående sylindrisk parti som er gjenget innvendig. Hylsemuttere kalles noen ganger også for en «innvendig gjenget *bolt*» på grunn av det utstikkende sylindriske partiet.[]

Den tilhørende bolten (maskinskruen) festes inni det sylindriske partiet til hylsemutteren, og flensen gir brystning. Både flensen på hylsemutteren og skruehodet på maskinskruen har ofte lav profil sammenlignet med andre skruehoder og muttere, og er derfor ønskelige til bruksområder hvor man ønsker lite utstikk. Mange hylsemuttere har et verktøyspor slik at mutteren kan holdes igjen ved tiltrekking eller løsning. Noen hylsemutre har istedet serratering for å lette montering med verktøy bare på en side.

Bruksområder for hylsemuttere varierer stort, fra bokbinding til beltemaking, montering av treningsapparater, solcellepaneler, leketøy, rekkverk, møbler (derav noen ganger kalt en møbelskrue), kniver, skilt, med mer.
Seglet til kong Eirik II Magnusson. Brev fra kong Eirik fra 1297 om vern av pilegrimer er et av om lag 25 brev i boka.
***Norske mellomalderbrev*** er ei bok i Samlagets serie Norrøne bokverk, utgitt i 1964, og redigert av Per Tylden. Samlingen inneholder et utvalg på om lag 25 brev som er skrevet i Norge mellom 1210 og 1365. Utvalget av brev er hentet fra *Diplomatarium Norvegicum*.

Det eldste av brevene er fra ca 1210: Filippus Simonsson skriver til bønder i Hobøl for å understreke rettighetene som munkene på Hovedøya kloster hadde til en eiendom i Hobøl. Andre brev gjelder eiendomsrett, arverett, pilegrimspass, utnevnelse til abbed, benådninger og etableringen av et hospital i Stavanger i 1276. Brevenes avsendere er konger, biskoper og sivile embetsmenn. I et brev av 31. august 1314 kunngjør Håkon V Magnusson at hovedpresten ved Mariakirken i Oslo skulle være Norges rikes kansler; en kunngjøring som kan oppfattes som det første tilløp til å gjøre Oslo til hovedstad i Norge.

Samlingen var først utgitt som en del av sjette bind av bokverket *Den Norrøne litteraturen* (1961-63).

Referanser
----------

1. ↑  *Norske mellomalderbrev*. Oslo: Samlaget. 1964.
**Wacław Kobyliński** (født 3. oktober 1896, død 1987 i USA) var en polsk offiser, mottaker av det norske Krigskorset for sin innsats under slaget om Narvik i 1940.

Militær bakgrunn
----------------

I 1923 og 1924 tjenestegjorde han i 34. infanteriregiment som løytnant med ansiennitet fra 1. juni 1919. I 1928 tjenestegjorde han som løytnant i det 14. infanteriregiment, utdannet ved Wielkopolska infanteridivisjon.

I 1932 tjenestegjorde han som kaptein i det 6. infanteriregiment. I 1938-1939 var han i sammensetningen av redaksjonsrådet for gjennomgang av panserstyrkene.

Andre verdenskrig
-----------------

Kobyliński mottok Krigskorset med sverd, Norges fremste militære utmerkelse
Under invasjonen av Polen i september 1939 tjenestegjorde han i Selvstendig operasjonsgruppe Narew (Samodzielna Grupa Operacyjna Narew, SGO Narew) som stabssjef for divisjon I.

I 1940 tjenestegjorde han som major i Den selvstendige Podhalebrigaden som sjef for første bataljon, brigaden ble i mai 1940 sendt til Narvik og satt inn på de alliertes side mot de tyske styrkene i området. Den 28. mai 1940 hadde bataljonen under hans kommando oppgaven med å besette åsen Skavtuva (650 m) og Hestefjellet (773 m), og deretter erobre bygda Beisfjord. Etter foregående angrep fra den franske Fremmedlegionen og norsk infanteri ble stoppet av de tyske stillingene ble 1. bataljon fra Den selvstendige Podhalebrigaden satt inn.

Angrepene varte hele dagen, ble avbrutt av et angrep fra tyske bombefly, men om kvelden måtte de tyske enhetene trekke seg tilbake, og målene ble oppnådd. Dette truet de tyske kommunikasjonslinjene og var en av de viktigste elementene i kampen. Wladyslaw Kobylinski viste tapperhet under kampene og han ble tildelt det norske Krigskorset.

I 1944 gikk han inn i spesialstyrkene Cichociemni. Wacław Kobyliński ble sendt til Polen i operasjon Odwet (hevn) og sluppet ned i fallskjerm i natten mellom 16. og 17. oktober 1944 i flyoperasjonen, «Wacek 1» ledet av kaptein Roman Chmiela.

Etter krigen
------------

Kobyliński ble etter krigen flere ganger arrestert av NKVD og polsk politi. Han flyktet fra Polen og døde i USA i 1987.

Referanser
----------

1. 1 2 3  .
2. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 48.
3. ↑  Bratbak, Bjørn: *Kjærlighet krever offer*, Stavanger: 1996, s. 24

Eksterne lenker
---------------

* Foto i samlingene til Imperial War Museums

Portal: Andre verdenskrig
**Backnang** er en by i den tyske delstaten Baden-Württemberg, i det sydvestlige Tyskland, rundt 30 km nordøst for Stuttgart. Byen har et areal på 39,37 km², og har 35 661 innbyggere (2006). Befolkningen har økt kraftig fra 1900 da byen hadde 7650 innbyggere.

Byen ble avstått til Württemberg av Baden (huset Zähringen) i 1325. Backnang var kjent som *Gerberstadt* på grunn av flere garverier samt lær-, ull- og klesfabrikker. Disse er i dag borte, i stedet er det telekommunikasjonsselskaper som Ericsson (tidligere AEG, Telefunken, ANT, Bosch og Marconi plc) og Tesat-Spacecom som råder grunnen. Byen har en interessant kirke kalt *Stiftskirche*, tidligere kirken til Backnangklosteret, som stammer fra det 12. århundre.

Årlig arrangeres *Strassenfest* den siste helga i juni. Den var grunnlagt som en gatefestival hvor lokale idrettsklubber og kulturelle lag tilbød mat og drikke. Festivalen åpnes med tradisjonelle kanonsalutter fra bytårnet kl. 18.00 fredag og slutter med *Zapfenstreich* mandag kl. 23.00. Strassenfest tiltrekker seg mer enn 100 000 besøkende i løpet av de fire dagene.

Et annet kulturelt høydepunkt er den årlige Murr-Regatta organisert av *Jugendzentrum*. Denne avholdes vanligvis to uker etter gatefestivalen. Regattaen er en konkurranse ned elva med selvlagte båter. Ved siden av prisen for den raskeste båten, tildeles en miljøpris for mannskaper som samler opp mest søppel, originalitetspris til det mest kreative mannskaper og fyllepris til det fulleste mannskapet.

Demografi
---------

| År | Befolkning |
| --- | --- |
| 1500 | ca. 2 000 |
| 1618 | 2 500 |
| 1803 | 4 100 |
| 1900 | 7 650 |
| 1925 | 8 811 |
| 1950 | 18 189 |
| 1961 | 23 725 |
| 1970 | 27 755 |
| 1980 | 29 149 |
| 1990 | 31 687 |
| 2000 | 34 562 |
|

Vennskapsbyer
-------------

Backnangs vennskapsbyer inkluderer:

|  |
| --- |
| * Tysklands flagg - Chelmsford (Storbritannia)
* Frankrikes flagg - Annonay (Frankrike)
* Ungarns flagg - Bácsalmás (Ungarn)
 |

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Backnang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Tyskland
Sør-Rhodesias flagg
**Sør-Rhodesia** (engelsk *Southern Rhodesia*) var en britisk koloni som lå nord for Limpopoelva og Unionen Sør-Afrika. Området ble i 1980 til den selvstendige staten Zimbabwe.

Historie
--------

Området ble opprinnelig referert til som «South Zambezia», og i 1895 begynte man å bruke navnet «Rhodesia». Landet ble oppkalt etter Cecil Rhodes, som var en av de viktigste personene i britenes ekspansjon inn i det sydlige Afrika. Han oppnådde blant annet mineralrettigheter i 1888 i avtalene Rudd Concession og Moffat Treaty undertegnet av kong Lobengula over Ndebele.

«Southern» ble brukt fra 1901 til 1964; da Rhodesia ble landets navn frem til overgangsnavnet Zimbabwe-Rhodesia ble introdusert i 1979.

Se også
-------

* Det britiske imperiet
* Albert Lutuli, berømt sørafrikaner født i Sør-Rhodesia
* British South Africa Company

Referanser
----------

1. ↑  Southern Rhodesia Information Service Press Statement 980/64 A.G.C.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Sør-Preussen (Südpreussen) og departementene Posen, Kalisch og Warschau, 1801-1807.
**Sør-Preussen** (tysk *Südpreußen*; polsk *Prusy Południowe*) var en provins i Kongedømmet Preussen fra 1793 til 1807. Den ble opprettet fra de annekterte områdene etter den andre delingen av Polen og inkluderte regionene Stor-Polen og Masovia. Hovedstaden i provinsen var Warszawa, som ble lagt til i 1795 etter den tredje delingen. Provinsen ble imidlertid administrert av Generaldirektoratet (*General-Direktorium*) i Berlin. I 1806 hadde provinsen 1 503 508 innbyggere. 

Sør-Preussen utgjorde områdene mellom prøyssisk Schlesien, distriktet Netze og elvene Wisła og Pilica. Det var videre delt inn i Kammerdepartementet Posen (Poznań), Kalisch (Kalisz) og Warschau (Warszawa).

Tyske kolonister ble invitert til å slå seg ned i provinsen. De som slo seg ned i adelshusene ble kalt *Hauländer*, mens de som slo seg ned på kongen sine landområder ble kalt *Kolonisten*.

Etter Napoléon Bonaparte sin seier i den fjerde koalisjonskrigen og den storpolske oppstanden i 1806 ble området Sør-Preussen en del av Hertugdømmet Warszawa, en fransk klientstat etter freden i Tilsit i 1807. Etter Wienerkongressen i 1815, ble det delt mellom det prøyssiske Storhertugdømmet Posen og Kongress-Polen, en del av Det russiske keiserdømmet.

Eksterne lenker
---------------

* FAQ for Posen, Sør-Preussen og Neuostpreussen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Ronny Klæboe** (født 1. august 1948) er norsk forsker og psykolog, tilknyttet Transportøkonomisk institutt. Han forsker på miljøvirkninger av samferdsel. 

Klæboe er utdannet med en magistergrad i psykologi fra Psykologisk institutt ved UiO og har doktorgrad med avhandlingen *Human reactions to transportation noise, vehicular air pollution, and vibrations* fra 2006.

Han gjennomførte intervjuundersøkelser om EF-avstemningen i 1972 og stod også bak den første norske tidsnyttingsundersøkelsen.

Han har arbeidet med bomiljø-undersøkelser siden 1989, og utviklet metodikk for å kartlegge nabolag og kontektstens betydning for blant annet støyplager. Han har nylig tatt initiativ til arbeid for å kartlegge sosial ulikhet, og fordelingseffekter for Sosial- og helsedirektoratet. I samarbeid med Statistisk sentralbyrå har han utviklet en metodikk for nabolagskartlegging som skulle være velegnet for å synliggjøre levekårsforskjeller og sosial ulikhet.

Eksterne lenker
---------------

* Ronny Klæboe – disputas – sammendrag av avhandlingen
* Publikasjoner[*død lenke*]
* Samspill mellom trafikkmiljø, helse og velferd[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Aldabraøya** er en koralløy i republikken Seychellene i Indiahavet. Den er en del av Aldabraøyene.

Aldabraskilpadde   (*Aldabrachelys gigantea*)
Aldabra i Seychellene
Atollen, som er nærmest uberørt av mennesker, er verdens nest største (etter Kiritimati) og har sin egen helt unike fauna, som blant annet inkluderer aldabraskilpadden (*Aldabrachelys gigantea*), en av verdens få kjempeskilpadder. Øya består i realiteten av fire større øyer som danner atollen, og ca. 40 øyer inne i atollen. 

Øya er 34 km lang, 14,5 km bred, med høyder opptil 8 moh, og har et landareal på 155.4 km². Lagunens areal er 224 km², hvorav to tredjedeler er tørt ved lavvann.

De første europeerne som kom til Aldabra var portugisere i 1511. På den tidspunktene var øya allerede kjent av araberne, som har gitt øya dens navn. Øyene ble brukt som base for pirater, ble fransk besittelse fra 1756. I dag er øyene ubebodd, og den tidligere byen *Picard* på sørvestspissen huser nå bare forskere og oppsynsmenn.

Se også
-------

* Debora-ekspedisjonen

Eksterne lenker
---------------

* sif.sc *Seychelles Islands Foundation* er forvaltningsetat for Aldabra
* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
**Sør-Odal prestegård** eller **Strøm prestegård** ligger rett vest for Strøm kirke.

Både kirke og prestegård har røtter tilbake til middelalderen. Bygningene på prestegården er av varierende alder. Hovedbygningen fra 1818 er et laftebygg i to etasjer med stående panel utvendig. Stilen er empire. Forpakterboligen antas å være fra litt før midten av 1800-tallet, og stabburet er fra 1791. Bryggerhuset er fra 1920-årene, og en driftsbygning er oppført i 1924. Det finnes også vognskjul og smie. Gården er i drift som forpaktningsbruk.

Prestegården er regnet for å ha høy kirkelig kulturverdi. En rekke av bygningene er fredet.

Kilder
------

* Sør-Odal prestebolig Arkivert 4. september 2018 hos Wayback Machine. hos Opplysningsvesenets fond
* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «114 Sør-Odal prestegård». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 103–104.

Eksterne lenker
---------------

* «Sør-Odal prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |