recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kinderszenen**, op. 15 («Barndomsscener») komponert av Robert Schumann i 1838 er en klaversyklus som består av tretten korte pianostykker.

Detaljer
--------

Schumann skapte med denne syklusen et lite mesterverk fjernt fra den virtuositet som dominerte på 1800-tallet. Han skrev karakterstykker av denne typen i hele sin aktive periode som komponist, og de avspeiler hans oppfatning av musikk, nemlig å skape en enhet mellom ord, bilde og klang. For Schumann, som også var forfatter, strakk ikke ordene som de klassiske dikterne skapte sine verk med til lengre; men med musikk kunne han formidle følelser der ord ikke lengre dugde. Som romantiker la Schumann verden bak seg og ga seg hen til den ordløse kunsten, musikken.

Pianostykkene ble ikke komponert etter en programmatisk mal: først senere ga Schumann stykkene titler som ikke er ment å være søte, men skal forstås alvorlig. Både musikkens følelsesladde, stemningsfulle karakter, samt den individuelle og umiddelbare opplevelsen av hver enkelt av dem, kan sies å være typisk romantisk.

Av 30 opprinnelige stykker valgte Schumann våren 1838 ut de følgende 13:

| Tittel | Toneart | Opptak |
| --- | --- | --- |
| 1. *Von fremden Ländern und Menschen* (Om fremmede land og mennesker) | G-dur |  |
| 2. *Kuriose Geschichte* (Underlig historie) | D-dur |  |
| 3. *Hasche-Mann* (Busemann) | h-moll |  |
| 4. *Bittendes Kind* (Bedende barn) | D-dur |  |
| 5. *Glückes genug* (Lykkelig nok) | D-dur |  |
| 6. *Wichtige Begebenheit* (En viktig begivenhet) | A-dur |  |
| 7. *Träumerei* (Drømmeri) | F-dur |  |
| 8. *Am Kamin* (Ved kaminen) | F-dur |  |
| 9. *Ritter vom Steckenpferd* (Ridder av kjepphesten) | C-dur |  |
| 10. *Fast zu ernst* (Nesten for dyster) | giss-moll |  |
| 11. *Fürchtenmachen* (Skremming) | G-dur |  |
| 12. *Kind im Einschlummern* (Barn faller i søvn) | e-moll |  |
| 13. *Der Dichter spricht* (Poeten taler) | G-dur |  |

Schumanns Kinderszenen, op. 15 fikk en svært stor historisk betydning ved at verket øvet større innflytelse på romantikkens programmatiske klaverminiatyrer enn noen annen tidligere syklus. «Träumerei» er det mest kjente av disse stykkene. Miniatyrene i Kinderszenen er ikke beregnet på barn – Schumann selv uttalte at det var snakk om en *«en voksens avspeiling [av barndommen] for voksne»*, i motsetning til *Album für die Jugend, op. 68*. Det siste stykket *«Der Dichter spricht»* tydeliggjør på få takter et romantisk verdensbilde, så konsentrert som man knapt finner det noe annet sted.

Media
-----

Von fremden Ländern und Menschen hjelp•info

Referanser
----------

1. ↑  Polansky, Robert (1978). «The Rejected "Kinderscenen" of Robert Schumann's Opus 15». *Journal of the American Musicological Society*. 31 (1): 126–131. Besøkt 13. april 2008.
2. ↑  „Rückspiegelung eines Älteren für Ältere"

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kinderszenen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Opphavsfrie opptak
* Kinderszenen: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
| Ё |
| --- |
|  |
| Det kyrilliske alfabetet |
| А | Б | В | Г | Ґ | Д | Ђ |
| Ѓ | Е | Ё | Є | Ж | Ѕ | З |
| И | І | Ї | Й | Ј | К | Л |
| Љ | М | Н | Њ | О | П | Р |
| С | Т | Ћ | Ќ | У | Ў | Ф |
| Х | Ц | Ч | Џ | Ш | Щ | Ъ |
| Ы | Ь | Э | Ю | Я |
| Ikke-slaviske kyrilliske bokstäver |
| Ӏ | Ә | Ғ | Ҙ | Ҡ | Қ | Ң |
| Ө | Ү | Ұ | Һ |   |   |   |
| Arkaiske bokstaver |
| Ҁ | Ѹ | Ѡ | Ѿ | Ѻ | Ѣ | Ꙗ |
| Ѥ | Ѧ | Ѫ | Ѩ | Ѭ | Ѯ | Ѱ |
| Ѳ | Ѵ | Ѷ |   |   |   |   |

**Ё** (minuskel: **ё**) er den syvende bokstaven i det russiske kyrilliske alfabetet. Den blir brukt i russisk og belarusisk, og i noen kaukasiske og tyrkiske språk som bruker det kyrilliske alfabetet, men ikke i de fleste slaviske språk.

I begynnelsen av ord og etter vokal, ь eller ъ uttales bokstaven [jɔ:]. Etter konsonant uttales den [ɔ:], men palataliserer også konsonanten. Noen konsonanter lar seg ikke palatalisere (ж, ш og ц), eller har allerede palatalisert uttale (ч og щ), og uttalen blir følgelig bare [ɔ:].

HTML-koden er `&#1025;` for stor bokstav, og `&#1105;` for liten bokstav.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Trolle-slektens våpen ved gravkammeret i Näs kyrka ved Trollenäs slott
**Trolle** er en svensk og dansk uradelsslekt opprinnelig fra Småland, som fører et hodeløst troll i sitt slektsvåpen. Slekten kan føres tilbake til 1300-tallet.

Stamfaren var ridderen Birger Knutsson, kalt Birghe Trulle (død tidligst 1367). Hans sønn, væpneren Birger Birgersson på Bo (nå Trollebo) i Lemnhults sogn ble far til riksråd Birger Trolle (d. 1471) på Bergkvara slott i Bergunda sogn i Småland, som var far til Arvid Birgersson. Dennes sønn, riksforstander Erik Arvidsson Trolle ble far til erkebiskop Gustav Trolle.

Eriks halvbror, ridderen Joachim Trolle (død 1546), bosatte seg i Danmark og ble eier av store eiendommer i Skåne, og ble stamfar til en dansk slektsgren Trolle gjennom sin sønn, som var farfar til den danske riksråden og stattholderen i Norge Niels Trolle (1599–1667).

Kammerherre Nils Trolle (1777–1827) fikk i 1816 friherrelig verdighet.

Kjente medlemmer
----------------

* Erik Trolle, riksforstander, far til Gustav Trolle.
* Gustav Trolle, trolig født 1488, død 1535, erkebiskop.
* Herluf Trolle, dansk amiral.
* Eric Trolle, født 1863, død 1934, riksmarskalk.
* Nils Trolle, godseier og hoffjegermester.

Litteratur
----------

* A. Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904
* H. Storck: *Dansk Vaabenbog*, København 1910
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Dali (rosa) i prefekturet Dali (gult)
Den sørlige byporten, bygd i 1382 (Ming-dynastiet) kort etter at byen ble erobret
Dalis gamleby
**Dali** (kinesisk: 大理市, pinyin: *Dali Shi*) er hovedstad for det autonome prefekturet Dali i provinsen Yunnan i Folkerepublikken Kina. 

Byen består av gamlebyen, som var hovedstad for riket Nanzhao, og av den nyere bydelen, Xiaguan. Dali har et areal på 1 468 km² og har ca. 590 000 innbyggere (2004).

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Xiaguan (下关镇, administrativt sentrum); Dali (大理镇 - historisk sentrum, gamleby); Fengyi (凤仪镇); Xizhou (喜洲镇); Haidong (海东镇); Wase (挖色镇); Wanqiao (湾桥镇); Yinqiao (银桥镇); Shuanglang (双廊镇); Shangguan (上关镇);

**Kommune:**

* Taiyi for Yí-folket (太邑彝族乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 214 fører gjennom området. Den går fra Xining i provinsen Qinghai til Jinghong i Yunnan. 

Kinas riksvei 320 går gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dali City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Dali City – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalregjeringens hjemmesider
* Dali News and Information Network

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Bjørn Erik Hollevik** (født 10. oktober 1956 i Florø) er en norsk næringslivsleder og politiker (H).

Han har studiekompetanse fra Flora gymnas fra 1975, og er cand.mag. med mellomfag i nordisk, historie og sosialøkonomi fra Universitetet i Bergen fra 1980. Han har også studert ved Norges Handelshøyskole. Hollevik var beskjeftiget innen grossistbransjen som driftsleder i Safari Engros AS i Florø i 25 år. Han er daglig leder innen eiendomsbransjen i Florø, styreleder i Flora Industri- og Næringsforening og styremedlem i Sunnfjord næringsråd.

Han har vært medlem av Flora bystyre siden 2011, medlem av Sogn og Fjordane fylkesting og hovedutvalget for plan og næring siden 2011 og 1. vararepresentant til Stortinget fra Sogn og Fjordane siden 2013. I 2014 utfordret han Arve Mjømen om ledervervet i Sogn og Fjordane Høgre, men tapte i voteringen. Hollevik var partiets gruppeleder i Flora bystyre 2011–2012 og president i Florø Rotaryklubb 2000–2001.

Referanser
----------

1. ↑  Fagervoll, Maria Finnøy (8. august 2013). «Bjørn Hollevik». *Sunnmørsposten*. Besøkt 6. april 2014.
2. ↑  Hattestein, Heidi (16. mars 2014). «Mjømen vann med god margin». *Firdaposten*. Besøkt 6. april 2014.
3. ↑  «Bjørn Erik Hollevik». Høyre. Arkivert fra originalen 7. april 2014. Besøkt 6. april 2014.
4. ↑  «Presidentene». Florø Rotary Klubb. Arkivert fra originalen 7. april 2014. Besøkt 6. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Bjørn Erik Hollevik hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Bjørn Erik Hollevik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Bjørn Johan Landmark** (født 26. juni 1927 i Bergen, død 17. juli 2014 i Lørenskog) var en norsk fysiker som ledet norsk romfart på 1980-tallet. Sin verneplikt avtjente han ved Forsvarets forskningsinstitutt sin avdeling for telekommunikasjon i Bergen (se Nera). Etter cand.real. i astronomi, matematikk og fysisk geografi i 1952 fra Universitetet i Oslo, var han stipendiat ved Nordlysobservatoriet i Tromsø i tre år, og disputerte til dr.philos. i 1955 på en avhandling om radiobølger i ionosfæren, «A study of the limiting polarisation of high frequency radio waves reflected vertically from the ionosphere». Deretter arbeidet han ved University of Cambridge før han i 1956 fikk en stilling ved Forsvarets forskningsinstitutt. Han var fra 1. desember 1967 forskningssjef, og ble tildelt Fridtjof Nansens belønning for yngre forskere i 1968. For Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd var han avdelingssjef fra 1977 og leder for norsk romfart. Da Norge ble medlem av ESA i 1987 tiltrådte han som det nyetablerte Norsk romsenter 1987 og ble deres representant ved ESA, utplassert i Paris, med rang av ambassaderåd fra 1988. Landmark var også professor II ved Universitetet i Oslo fra 1987. Han pensjonerte seg i 1993, og ble styreleder for Nansensenteret ved Universitetet i Bergen, som driver med miljø og fjernmåling. Han er også innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi.

Utgivelser
----------

* Bjørn Landmark (1955). «A study of the limiting polarisation of high frequency radio waves reflected vertically from the ionosphere» (PDF). *Geophysica Norvegica*: 19(7).

Referanser
----------

1. ↑  Olav Holt (22. august 2014). «Bjørn Johan Landmark». *Aftenposten*. Besøkt 14. november 2014.
2. ↑  Ludvig Lorentzen (26.6.1988). «Vår sjef i rommet». Aftenposten.
3. ↑  «Bjørn Johan Landmark 75 år». NTB. 12.6.2002.
4. ↑  (no) Bjørn Johan Landmark i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Hoffrangreglementet** var gjengitt i *Norges statskalender*, og beskriver rangen ved hoffet i Norge. Det gjeldende Hoffrangreglementet ble fastsatt av H.M. Kongen ved hoffresolusjon 24. mai 1993 med virkning fra 1. juni 1993.

Hoffresolusjonen av 24. mai 1993 lyder som følger:

**I**.
Stortingets president, Statsministeren, Høyesterettsjustitiarius, Stortingets visepresident, Regjeringens medlemmer med ektefeller har ved Det kongelige hoff gang og sete nest etter Kongehuset og fremmede kongelige eller fyrstelige personer.
Etter disse følger sjefen for Det kongelige hoff, fremmede lands ambassadører, Lagtingets og Odelstingets presidenter og visepresidenter med ektefeller.

**II**.
Hoffets embetsmenn har gang og sete således:

1. Overhoffmesterinnen – med generaler
2. Hoffmarskalk, Kabinettssekretær – med generalløytnanter
3. Kammerherre, Sjefene for Den Kongelige Forvaltning, Det Kongelige Hushold og H.M. Kongens og H.K.H. Kronprinsens Adjutantstaber – med generalmajorer
4. Medlemmer av Den sivile stab – med oberst I.
5. Hoffdamer – med oberst II.

**III**.
Innehavere av Den Kongelige Sanct Olavs Ordens Storkors med kjede har gang og sete umiddelbart etter Overhoffmesterinnen. 
Innehavere av Krigskorset med sverd, Borgerdådsmedaljen i gull, Sanct Olavs Ordens Storkors, og Den Kongelige Norske Fortjenestordens Storkors har gang og sete foran Hoffmarskalk og Kabinettssekretær.

**IV**.
Embetsmenn i Statens tjeneste har ved hoffet gang og sete like med hoffets embetsmenn av samme rang etter innbyrdes ansiennitet. Ektefellene følger sine ektemakers rang.

**V**.
De ved hoffet utnevnte personer som avskjediges i nåde beholder sine embeters tittel og rang.

Tidligere hoffrangreglement var fastsatt ved hoffresolusjon av 29. januar 1906 med senere endringer.

Referanser
----------

1. ↑  *Hoffresolusjon av 24. mai 1993*.
2. ↑  Fra 1997 er oberst I erstattet av graden brigader
3. ↑  Fra 1997 er gradsinndelingen av oberst i I og II avskaffet. Oberst II er nå bare oberst
4. ↑  *Norges Statskalender 1986* s. 564.
Gustaf IIIs hoffdrakt, i blå gallaversjon. Drakten er av silke.
**Hoffdrakt** er en enhetlig bekledning som bæres av personer ved et hoff.

Sverige
-------

To kvinner i hoffdrakt på Stockholms slott I 1950
Fra 1778 ble Gustav IIIs nasjonaldrakt i svart og rødt båret til hverdags ved hoffet. Gallaantrekket var en hvit og blå drakt. Fra ca. 1800 ble begrepet «hoffdrakt» først og fremst benyttet om en drakt for kvinner. Denne kvinnedrakten hadde i likhet med nasjonaldrakten stripete puffermer, og ble anvendt ved hoffet til og med 1950. Den siste gangen den var i offisielt bruk var ved Riksdagens høytidelige åpning i 1974. Siden 1988 bæres hoffdrakt i mørkeblå fløyel av hoffdamer ved det svenske hoffet.

Referanser
----------

1. ↑  Rangström Lena, red. (1994). *Hovets dräkter* **(svensk)**. Höganäs: Wiken. ISBN 91-7119-579-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Hovdräkt». *Nationalencyklopedin*. Besøkt 17. juni 2011.

* «Kungligt klädd med nationell karaktär». *Nationalencyklopedin*. Besøkt 17. juni 2011.
**Cultiva** er en stiftelse som har som formål å sikre arbeidsplasser og gode levekår i Kristiansand gjennom økonomisk støtte til kunst-, kultur- og kunnskapsprosjekter.

Cultiva forvaltet per utgangen av 2020 en kapital på 2,2 milliarder kroner.

Historikk
---------

Bystyret i Kristiansand vedtok 6. desember 2000 å etablere Kristiansand kommunes energiverksstiftelse (Cultiva). Grunnkapitalen i Cultiva på 1,44 milliarder kroner kom fra salg av en del av kommunens aksjer i Agder Energi A/S til Statkraft SF. Realavkastningen brukes til tildelinger. Cultiva har fra 2003 og frem til 2020 bevilget 280 millioner til ulike prosjekter. 

I tillegg opprettet Cultiva i 2010 Stiftelsen for store kulturanlegg i Kristiansand, og overførte 350 millioner kroner av grunnkapitalen til den nye stiftelsen. Stiftelsen for store kulturanlegg har bl.a. bevilget kr 312 millioner kroner til Kilden teater- og konserthus. 

I strategiperioden 2011-2019 hadde Cultiva følgende satsingsområdet: Barn og unge, Kompetanseutvikling, Talentutvikling og Nye muligheter. 

I strategiperioden 2004-2010 hadde Cultiva følgende satsingsområder; Klima for kreativitet og stedsutvikling, innsats for ikke-kommersielle virksomheter, kommersiell konsentrasjon og Kristiansand som kompetansesentrum. 

I etableringsfasen hadde Cultiva fokus på bygging av infrastruktur i form av utvikling av kompetansesentre, oppgradering av stedlige utdanningstilbud, investering i viktige festivaler og arrangementer, etablering av presåkorn-, såkorn og venturefond, talentutvikling gjennom trafo.no og Cultiva Ekspress, samt finansiering av Kilden og fotballstadionet Sør Arena.

Satsingsområder
---------------

Ny overordnet strategi ble vedtatt 7. desember 2020 "Rom for muligheter". Som følge av de erfaringer som er trukket gjennom snart 20 års virksomhet, og dessuten de utfordringene som pandemien har medført, vil stiftelsen skape nye muligheter gjennom fire strategiske tiltak: 

1) Programutlysninger med overordnede føringer knyttet til Cultivas formål om å sikre arbeidsplasser. 

2) Et levekårsløft for Kristiansand. 

3) Utvikling av møteplasser for hele Kristiansand, Det digitale kulturhuset, Skippergata 24 B og Kunstsilo. 

4) Videre talentsatsing gjennom bl.a. Cultiva Ekspress og Talent Norge. 

Cultiva er åpen for uforutsette ideer og søknader.

Administrasjon og styre
-----------------------

Daglig leder er Kjersti Mathisen Hjemdal, og administrasjonen holder til i Vestre Strandgate 27 i Kristiansand. 

Styret består av:

* Kjersti Løken Stavrum (styreleder)
* Sissel Leire
* Arvid Solheim
* Marianne Lofthus
* Bjørn Egeli
* Thee-Yezen Al Obaide (1. vararepresentant)
* Cecilie Nissen (2. vararepresentant)

Navnet
------

Cultiva er utledet av «cultio» som betyr «dyrke» på latin. Navnet skal indikere vekst, nyskapning og utvikling og er lett å uttale, lett å lese og fungerer på en rekke språk.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesidene til Cultiva
* Hjemmesidene til Stiftelsen for store kulturanlegg i Kristiansand

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Tåke ved Cumberland gap

**Cumberland Gap** (også kjent som **Cumberland Water Gap**) er en passasje gjennom Cumberland Mountains, som er en del av Appalachene. Den har en viktig posisjon i amerikansk historie for sin rolle som hovedpassasje gjennom de sentrale Appalachene; det var en viktig del av Wilderness Road. Passasjen ble lenge brukt av indianerne, men ble gjort mer tilgjengelig for pionerer da Daniel Boone brukte 35 øksemenn til å gjøre den videre. Dette førte til at pionerer kunne bruke vogner på sine reiser til vestgrensene av Kentucky og Tennessee.

Geografi
--------

Cumberland Gap er lokalisert like nord for punktet hvor dagens delstater Kentucky, Tennessee og Virginia møtes. Den nærliggende byen Cumberland Gap har tatt sitt navn fra passasjen.

Passasjen ble opprinnelig formet av en urgammel bekk som strømmet sørover. Den banet vei gjennom terrenget som ble presset opp og formet fjellene. Etterhvert som terrenget steg, endret bekken retning og begynte å strømme inn i Cumberland River i nord. Passasjen ble brukt av indianerne og vandrende dyreflokker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Flisefyr-Hidalen naturreservat** ble opprettet i 2009, og er et mangfoldig naturreservat. Terrengforholdene er varierte. Den sørøstre delen faller fra den markerte toppen av Flisefyr, som ligger 276 meter over havet, og vestover mot en skogsvei. Den midtre og nordre delen preges av
småkupert kollelandskap, med Hidalen som et gjennomgående daldrag. Vegetasjonstypene er mange, med bøkeskog i ulike varianter blant de vanligste. På kollene er det furuskog med bærlyng, mens det i daldragene finnes sumpskoger. 17 viltvoksende treslag er funnet i området.

I reservatets nordvestre hjørne er det et felt med gammel, grov osp, ervervet av kommunen til verneformål før reservatet ble opprettet. Det er registrert rundt 20 sjeldne og utrydningstruede arter av insekter, sopp og lav, blant dem laven blomsterstry. Sjeldne vegetasjonstyper sammen med en god avgrensning, gir området nasjonal verneverdi.

Verneformål: Bevare et spesielt område med løv- og barblandingsskog med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området har også særskilt vitenskapelig betydning som referanseområde, er egenartet i form av at nesten alle viltvoksende treslag i landet forekommer her, og har stort innslag av edle lauvtreslag hvor bøk ofte er dominerende art, samt god forekomst av død ved og mange sjeldne og sårbare arter. Verneformål, særskilte verneverdier og hjemmelsgrunnlag.

Referanser
----------

1. ↑  «Flisefyr-Hidalen naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 12. juni 2018.
2. ↑  (no) Flisefyr-Hidalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Flisefyr-Hidalen naturreservat Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Komal 'Komalda' Kothari** (født i Jodhpur 4. mars 1929, død 20. april 2004) var en indisk folklorist og etnomusikolog.

Dukkespiller fra Rajasthan.
Kothari har utført dyptpløyende studier av folkeliv og folkediktning i Rajasthan og av lokale musikktradisjoner og folklige instrumenter.

Kotharis vitenskapelige arbeider inkluderte en rekke folkloristiske emneområder, men han gjorde seg likevel spesielt bemerket gjennom sine studier av musikkinstrumenter, den muntlige fortellersituasjonen og tradisjonelle dukkespillere.

Kothari var også en nestor innenfor Manganiyar- og Langamusikken. Han var den første som gjorde opptak av denne musikkformen, noe som gjorde at musikken fra området ble viden kjent. Han grunnla også musikktidsskriftet *Prerna*.

Kothari opprettet dessuten organisasjonen Rupayan Sansthan (også kalt Rajasthan Institute of Folklore i Jodhpur), og han tilbrakte det meste av sitt yrkesaktive liv ved akademiet Rajasthan Sangeet Natak. Han mottok en rekke priser, blant annet *Padamshri* og *Padma Bhushan* fra Indias president.

Da Komal Kothari fikk diagnosen uhelbredelig kreft, gjorde Rustom Bharucha en serie intervjuer med ham. En Bok basert på intervjuene ble utgitt i 2003. Komal Kothari døde av kreft i april 2004.

Han ble hedret med den indiske offisielle sivile utmerkelse Padma Shri for sin innsats.

Referanser
----------

1. ↑  2000 Prince Claus Award.
2. ↑  Til minne om Komal Korthari Columbia University.
3. ↑  Manganiyarenes magiske musikk blir global Gode nyheter, India.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mai 2006. Besøkt 1. juni 2006.  Komal Kothari: Folklorist Par Excellence] SRUTI magazine.

Litteratur
----------

* Rustom Bharucha: *Rajasthan. An Oral History – Conversaions with Komal Kothari*. Penguin Books. New Delhi 2003. ISBN 97801 43029595

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Erik Yngvar Rudstrøm** (født 1920 i Fredrikstad, død 10. september 2009) var en norsk ingeniør, seiler og forfatter.

Rudstrøm vokste opp i Fredrikstad og tok artium på Fredrikstad høyere allmennskole og jobbet på Tandbergs Radiofabrikk. Som radiotekniker ble han arrestert og satt på Grini. Han leste pensum til maskiningeniørutdanning, men avla aldri formell eksamen. Drev verkstedsproduksjon av verktøy, luftfuktere og lignende med mange ansatte.

Han publiserte i 2003–04 to-bindsverket *Frimureriet og de skjulte makteliter* hvor han hevdet at arbeiderbevegelsen i Norge hadde fått «retningslinjer for sitt politiske arbeide fastlagt av Sion Vises Protokoller». Boken er blitt beskrevet som påvirket av konspirasjonsteorier og antisemittisme.

Rudstrøm var nordisk mester i finnjolleseiling.

Referanser
----------

1. 1 2  Nekrolog i Aftenposten av Jon Bojer Godal 02.10.2009
2. ↑  Han avslørte verdens største konspirasjonsteori Dagbladet
3. ↑  John Færseth (23. april 2012). «Galtung leker med ilden». *arkiv.humanist.no*. Humanist. Arkivert fra originalen 4. desember 2021. Besøkt 4. desember 2021.
4. ↑  Erik Inderhaug *For fulle seil i 50 år* Akershus Amtstidende 22.01.2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Belarus' riksvåpenBelarus' riksvåpen
**Belarus' riksvåpen** ble innført etter folkeavstemning 1995. Det er formet som vanlig i «kommunistisk heraldikk» og har en krans av kornaks, jordbær og blomster under en rød stjerne og bundet sammen av et langt bånd delt i rødt og grønt. Sentralmotivet er et kartomriss lagt på strålene til en oppgående sol bak en oppvoksende jordklode. Dette er et av de få nyere statsemblemer som er av denne typen, og det avløste et gammelt og mer tadisjonelt heraldisk riksvåpen med rødt skjold som har en rustningskledt mann til hest. Dette våpenet var også brukt før 1919.

Til tross for at hviterusserne deler en tydelig etnisk identitet og språk, oppnådde de ikke politisk suverenitet før 1991, bortsett fra en periode i 1918 da den kortvarige belarusiske folkerepublikken brukte rytteren som sitt emblem. De unike belarusiske nasjonale symbolene ble ikke opprettet som et resultat av den utenlandske styringen av de belarusiske territoriene av Preussen, Polen, Litauen og Russland før det 20 århundre.

Galleri
-------

* 15811581
* 15881588
* 18821882
* 19181918
* 19501950
* 1919—19271919—1927
* 1981—19911981—1991
* 1991—19951991—1995
* 1995—20201995—2020

Referanser
----------

1. ↑  *Belarus | History, Flag, Map, Population, Capital, Language, & Facts*. Encyclopedia Britannica.
2. ↑  Smith, Whitney. *Flag of Belarus*. Encyclopedia Britannica.
3. ↑  *Belarus | History, Flag, Map, Population, Capital, Language, & Facts*. Encyclopedia Britannica.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coats of arms of Belarus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Belarus’ flagg
**Belarus’ flagg** ble antatt den 7. juni 1995 som en følge av en folkeavstemning måneden før. Flagget erstattet da det flagget som ble brukt før Sovjetunionen i 1919, og etter unionens oppløsning i 1991. Feltet ved stangsiden av flaggduken forestiller et typisk mønster som benyttes i belarusisk folkekunst, ikke minst i vevd tøy. Det er holdt i fargene hvitt og rødt, som tradisjonelt har vært de belarusiske fargene.

Flagget er i dag en modifisert variant av flagget som symboliserte Belarus i Sovjetunionen og som ble brukt fra 1951 til selvstendigheten i 1991. Modifikasjonen består hovedsakelig i at symbolet for sovjetkommunismen, korslagt hammer og sigd med stjerne over, er fjernet. I perioden fra unionen i 1919 til 1951 hadde Belarus en rekke forskjellige flagg etter sovjetisk mønster. 
Demokratiske og nasjonalistiske grupperinger har fortsatt å bruke nasjonalflagget fra 1991, til tross for at det ble forbudt av president Aleksandr Lukasjenkos regjering. Blant annet blir flagget brukt i demonstrasjoner mot regjeringen, og av den belarusiske diasporaen. Nøytrale utenlandske observatører har sagt at folkeavstemningen som ledet til det nåværende flagget ikke oppfylte demokratiske minstekrav.

Galleri
-------

* Belarus’ flagg i Sovjetunionen 1951–1991Belarus’ flagg i Sovjetunionen 1951–1991
* Belarus’ flagg 1918–1919 og 1991–1995Belarus’ flagg 1918–1919 og 1991–1995

Eksterne lenker
---------------

* (en) National flag of Belarus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Belarus’ flagg på Flags of the World

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Belarus’ nasjonalbank** (Национальный банк Республики Беларусь) er sentralbanken i Belarus.

Historie
--------

Etter oktoberrevolusjonen i 1917 ble private banker i Belarus overtatt av staten, og hypotekbankene ble lagt ned. 3. oktober 1921 bestemte Belarus’ regjering at en filial av statsbanken skulle åpnes i Minsk. Denne filialen var operativ en måned etter dette, 3. januar 1922. Denne dagen markerer starten på Belarus’ bankvesen. 

Sovjetunionen ble så etablert i desember 1922, som en union mellom Russland, Ukraina, Belarus og Transkaukasus (Georgia, Armenia og Aserbajdsjan). Som en del av denne unionen ble statsbanken i det som var Russland (Gosbank) omformet til å bli statsbank i hele Sovjetunionen. Dermed ble også Belarus’ statsbank innlemmet i Sovjetunionens statsbank (Gosbank). 

I 1959 ble bankvesenet i Sovjetunionen omorganisert, spesialiserte banker ble oppløst, og deres oppgaver ble overtatt av Gosbank og Stroibank (en investeringsbank som ga kreditt til Staten og industrien). Fra da av var det kun Gosbank og industribanken Promstroibank som hadde filialer i Belarus.

Belarus erklærte seg selvstendig fra Sovjetunionen 27. juli 1990. I desember samme år vedtok de to lover, én om statsbanken og én om bankvesenet, disse lovene erklærte at alle banker fra Sovjetunionen som befant seg i Belarus skulle være belarusisk eiendom. Den sovjetiske statsbankens filial ble dermed Belarus’ sentralbank. Denne ligger i Minsk.

Sentralbanksjef
---------------

Sentralbankens styre består av en formann og 5 viseformenn. Formann og sentralbanksjef er pr mai 2016 Pavel Kallaur. Han overtok etter Nadezhda Ermakova i desember 2014.

NBRB

Hovedoppgaver
-------------

Sentralbankens hovedoppgaver er:

* holde stabil valutakurs (Belarusisk rubel)
* utvikle og styrke Belarus’ bankvesen
* sørge for et effektivt, pålitelig og sikkert betalingssystem i landet

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Belarus’ nasjonalbank - *The Board of the National Bank of the Republic of Belarus*, besøkt 20. mai 2016.
2. ↑  The Economist - *Government reshuffle*, besøkt 20. mai 2016.
3. ↑  Belarus’ nasjonalbank - *Pavel V. Kallaur – Chairman of the Board*, besøkt 20. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside – Engelsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**David Howell** (født 23. juni 1975) er en profesjonell golfspiller fra Swindon i England. Han ble profesjonell i 1995 og vant sin første turnering i Australian PGA Championship i 1998. Året etter vant han Dubai Desert Classic, men deretter gikk det seks år til hans neste seier, selv om formen stadig ble bedre. Han endte som nummer 10 på Europatourens pengeliste, *Order of Merit*, i 2004, mens 2005 ble hans beste år noensinne. Våren 2005 hadde han to annenplasser etter hverandre, i The Daily Telegraph Dunlop Masters og Nissan Irish Open, og i august gikk han seirende ut av BMW International Open. I løpet av høsten lå han blant de 20 beste på verdensrankingen i golf.

Howell vant HSBC Champions i november 2005, åpningsturneringen i 2006-sesongen på Europatouren.

Meritter
--------

### Seire på Europatouren

* 2006: BMW Championship
* 2005: HSBC Champions; BMW International Open
* 1999: Dubai Desert Classic

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) David Howell (golfer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) David Howell – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) David Howell – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) David Howell – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) David Howell – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Blandstamp** er et stort kar som tidligere ble brukt til oppbevaring av drikke. I blandstampen kunne det vare sur myse blandet med vann eller kjernemelk (saup). Begge deler har vært mye brukt som drikke utover på bygdene i Norge. Anders Sandvig forteller fra Gudbrandsdalen at blandstampen alltid sto innenfor stuedøra fylt med sur myse blandet med vann. På siden av stampen hang en øse, og alle som kom inn kunne ta øsa og drikke for å slukke tørsten. Sur myse fikk en stram smak, og ble derfor blandet ut med vann.

Blandstamper var lagget og hadde rette sider og rundt eller ovalt tverrsnitt. Det kan være vanskelig å skille blandstamper fra andre oppbevaringskar til melk, Blandstamper kunne ikke løftes etter en hank i lokket slik som en melkeambar, men hadde gjerne et løst lokk med en knott i for å kunne løfte lokket opp med.

Noen synonymer: blandbutt, blanddrikkask, blendstamp, drikkdall, drikkstamp, mysebutt og mysublandstamp

Referanser
----------

1. ↑  Gudheim (2012) s. 303 f.
2. ↑  Gudheim (2012) s. 193.
3. ↑  Sandvig (1942) s. 110.

Litteratur
----------

* Gudheim, Helge (2013): *Kinning, bresting og ysting i Valdres sett i norsk og internasjonal sammenheng*. Ulnes. ISBN 978-82-999264-0-9
* Reinton, Lars (1969): *Til seters. Norsk seterbruk og seterstell.* Oslo.
* Sandvig, Anders (1942): *Seterliv og seterstell.* Oslo.
* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se blandstamper i DigitaltMuseum
**Blankburkne**  (latin:  *Asplenium adiantum-nigrum* , eller *Asplenium onopteris*) er en art av klatrende og nøysomme bregner innenfor småburkneslekten i småburknefamilien. Er formrik og er trolig oppstått fra kromosomdobling av hybriden *A. cuneifolium x A. onopteris*.

Blankburkne, hos Moore (1857).
Blankburkne er 10–30 cm høy, og bladene er 3–10 cm brede med smalt trekantformede bladplater. Bladet er mørkegrønt eller mellomgrønt, stivt, og blankt, med 2-3 gangers fliking. Det er på grensen til gaffelgreinet, ved at både primær- og sekundærflikene har et smalt, men substansielt bredt feste i midtnervene, og derfra utvider seg i vifte- eller gaffelformasjon.

Bladstilken er lang og mørk ved bunnen, men grønn halvveis opp mot bladplaten og langs hele bladplatens seksjon.

Sporehushopene (sori) er linjeformede og litt bøyde, med slør (indusium). Sporehushopene framstår som rødbrune eller rustbrune, og de vokser seg mer og mer sammen inntil de etter hvert dekker nesten hele undersiden av flikene. Kromosomtallet (n) er 72.

Arten er ofte klatrende på grunnfjell, i bergsprekker og i ur. Den foretrekker av og til magnesium-rik grunn.

Blankburkne vokser spredt i Norge, og forekommer spredt i kyst- og fjordstrøk fra Kristiansand til Hitra og Kristiansund. I fjordene går den i Hordaland inn til Kvam, i Nordfjord til Stryn, og i Møre og Romsdal inn til Norddal. Den vokser også i Midtre Gauldal i Sør-Trøndelag. I Volda går den opp til 300 moh.

Ellers er det forekomster i sørvestlige Sverige med Skåne, samt på Bornholm. Den vokser videre på Færøyene og i deler av det vestlige Europa, Nord-Amerika, nordlige Afrika, og spredt i øvrige Afrika og Asia.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blankburkne* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Blankburkne* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Blankburkne* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Blankburkne* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Blankburkne* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Blankburkne* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Blankburkne* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Blankburkne* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Asplenium adiantum-nigrum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Asplenium adiantum-nigrum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Asplenium adiantum-nigrum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Shepherd, Lara D.; Holland, Barbara R. & Perrie, Leon R. (2008): Conflict amongst chloroplast DNA sequences obscures the phylogeny of a group of *Asplenium* ferns. *Mol. Phylogenet. Evol.* **48**(1): 176-187. doi:10.1016/j.ympev.2008.02.023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
**Hofftunet** (1-19, 2-16) er en vei på Hoff i bydel Ullern i Oslo mellom Smestad og Skøyen. Hofftunet går som blindvei (som fortsetter som gangvei) sørvestover fra Jarlsborgveien ved siden av Hoff gård.

Hofftunet Boligsameie består av 16 hus med 2-4 etasjer og til sammen 110 leiligheter fordelt rundt tre bilfrie tun. Boligene ble tegnet av Kari Nissen Brodtkorb og oppført i perioden 1984-1988 av Skanska. Bygningene ble presentert i MUR 1-1988 hvor Kari Nissen Brodtkorb fikk Murverksprisen for prosjektet i 1988.

Leilighetene har uvanlig stor fasadebredde, som gir gjennomlys for morgen – og aftensol. Hvert tun er solfylt og beplantet og fungerer som et felles uteareal. Tunene (A-, B- og C-tunet) har sin spesielle karakter, formet av en veksling mellom smug og åpne rom. Tunenes karakter blir ytterligere forsterket gjennom variasjon av husenes høyder, fasader og materialer. På tunenes utside åpnes husene mot Hoff gård, og beboerne har der utsyn mot spredt villabebyggelse og frodig vegetasjon. Det er garasjeanlegg under bakkeplan med en parkeringsplass til hver leilighet i tillegg til ca. 25 gjesteparkeringsplasser.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2000). «Hoffunet». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 195. ISBN 82-573-0815-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* Hofftunet i Lokalhistoriewiki
* MER Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Erik Ryman** (Født 10. juni 1972 i Södertälje) er en norsk-svensk tidligere ishockeyspiller som spilte i norsk og svensk Elitserien fra 1991 til 2009.

Karriere
--------

Erik Ryman begynte sin karriere som hockeyspiller i Sverige i divisjon 1, der han var aktivspiller fra 1991 til 1993 for Tegs SK og IK Westmannia-Köping. Deretter fikk han kontrakt med EHC Lustenau i Østerrike i sesongen 1994/95 før han spilte for den svenske klubben IFK Kumla fra 1995 til 1998, han var med på opprykk i 1995/96 sesongen til Division 1. Han tilbrakte 1998/99 igjen i Østerrike og tokseriegull med med VEU Feldkirch.

Fra 1999 til 2005 var Ryman i Norge for Vålerenga IF. Med Oslo-klubben var han i henholdsvis 2001, 2003 og 2005 Norgesmester. Der var han på utlånt til Djurgårdens IF, som han var i 2005/06 sesongen i Elitserien, den høyeste svenske ligaen, scoret ett mål på 49 kamper og ga fire assist. Etter at han hadde tilbrakt Serie A1 2006/07 på HC Alleghe på italienske Serie A1, spilte den norske landskamper fra 2007 til 2009 i 2. klasse HockeyAllsvenskan for AIK Solna, han avsluttet sin karriere med i en alder av 37 år.

### Internasjonalt

For Norge deltok Ryman i B-verdensmesterskap 2002, 2003, 2004 og 2005 og A-verdensmesterskap 2006, 2007 og VM i ishockey herre 2008 .

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Ryman – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Erik Ryman – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Elefanten Babar** er en klassisk fransk barnebokfigur som første gang ble presentert i bildeboka *L'Histoire de Babar* av Jean de Brunhoff i 1931. 

Boka *L'Histoire de Babar* ble en stor suksess som etter hvert ble oversatt til flere språk. 1947. Den kom på norsk første gang i 1947, da under tittelen *Historien om Babar, den lille elefanten*. Historien er basert på en fortelling som de Brunhoffs kone fant på for å trøste barna Laurent og lillebroren Mathieu i 1930. Den handler om en ung elefant som forlater jungelen, besøker en stor by og kommer tilbake for å fortelle de andre elefantene om fordelene ved den moderne sivilisasjonen. Bøkene kjennetegnes av enkle, men engasjerende og konfliktfylte historier, morsomme og søte figurer, tegninger i klare farger og opprinnelig et stort bildebokformat.

Jean de Brunhoff gav ut ytterligere seks historier om Babar før han døde i 1937, bare 37 år gammel. Sønnen Laurent de Brunhoff har senere videreført serien med en lang rekke bøker fra 1948 og frem til i dag.

Historiene om Babar er i dag spredt over hele verden. Bøkene er oversatt til 17 språk og tegnefilmserien om Babar, som ble lagd tidlig på 1990-tallet, har blitt vist på TV i 160 land. Salget av bøker, filmer og spin-off-produkter har gjort Babar til en av Frankrikes mest kommersielt lønnsomme merkevarer.

Babar-bøker på norsk
--------------------

Lista viser et utvalg av Babar-bøker som er oversatt til norsk. Mange av dem har kommet i flere opplag.

Bøker skrevet og tegnet av Jean de Brunhoff
* 1947: *Historien om Babar, den lille elefanten*
* 1958: *Babar i Marianne by*
* 1958: *Babar på vinterferie*
* 1959: *Kong Babar*
* 1967: *Babar og julenissen*
* 1985: *På reise med Babar*

Bøker skrevet og tegnet av Laurent de Brunhoff
* 1986: *Babar og Arthur, den ugagnskråka*
* 1988: *Babar og professoren*
* 1987: *Babar på fugleøya*

Tegnefilmer om Babar
--------------------

Historiene om Babar er lagd i flere omganger som tegnefilm. Mest kjent er en fransk-kanadiske TV-serie som ble produsert fra 1989 til 1991 (sesong 1-5) med en sjette sesong fra 2000. Disse har blitt vist på norsk fjernsyn en rekke ganger og har vært til salgs både som VHS-kassetter og i DVD-format. *Babar, elefantenes konge* kom som helaftens kinofilm i 1999.

Eksterne lenker
---------------

* *Er Babar bra for barna?* (artikkel fra Aftenposten)
* Om kinofilmen om Babar
* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmpersondatabaser i Wikidata*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Per Svedberg** (født 1965) er en svensk politiker for Socialdemokraterna, og har vært riksdagsmedlem i Sverige siden 2006. Han ble valgt inn i riksdagen for Gävleborgs läns valkrets på plass 136.

I riksdagen
-----------

Svedberg er medlem av kulturkomiteen, samt vara i kunstitusjonskomiteen. Svedberg har tildligere vært vara i sosialkomiteen, utdanningskomiteen, samt et sammensatt justis- og sosialutvalg.

### Fylleskandalen i riksdagen

Svedberg var innblandet i en fylleskandale i forbindelse med Socialdemokraternas julebord i 2009, hvor han, etter festen og uten bukser, skal ha banket hardt på døren til en kvinnelig kollega, og kommet med kraftige seksuelle invitasjoner. Skandalen vakte oppsikt i riksdekkende medier i Sverige. Svedberg la seg flat og vedgikk hendelsene, med unntak av skrikingen med de seksuelle invitasjonene. Skandalen var av en slik karakter at gruppeleder for Socialdemokraterna, Österberg antydet at en gjentakelse kunne få konsekvenser for Svedbergs politiske framtid.

Privat
------

Svedberg kommer fra Norrby utenfor Hudiksvall. Han har samboer og fem barn.

Referanser
----------

1. ↑  «Riksdagsman greps efter fylleskandal»[*død lenke*], *Arbeterebladet* 18. desember 2009. Besøkt 18. mai 2012. **(svensk)**
2. 1 2 3 4  «Riksdagsman i fylleskandal», *Aftonbladet* 18. desember 2009. Besøkt 18. mai 2012. **(svensk)**

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Per Svedberg hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata
* Per Svedberg på Sveriges riksdags nettside
* Socialdemokraterna.se - Per Svedberg Arkivert 29. august 2012 hos Wayback Machine.
**Lineage B.1.429** er en variant av koronaviruset SARS-CoV-2, viruset som forårsaker covid-19. Variantens spikeprotein har missense-mutasjonene S13I, W152C, L452G og D614G. Nextstrainnavnet er **20C/S:452R**.

Denne varianten, som er blitt kalt California-varianten (noe som er upresist fordi det er to nesten like varianter detektert i California som pr mars 2021 omtales slik) er i mars 2021 blitt klassifisert som en variant of concern av amerikanske Centers for Disease Control and Prevention.[] Årsaker til dette er at virusvarianten av forskerne i USA menes å ha om lag 20% høyere transmissibilitet (smittsomhet) en det opprinnelige viruset, og kan betydelig redusere noen, men ikke terapeutiske behandlinger som er blitt nødgodkjent i USA, og for det tredje en moderat reduksjon i nøytralisering ved bruk av konvalesent- og post-vaksineringssera 21.

Den andre og lignende «California»-varianten er Lineage B.1.427

Referanser
----------

1. ↑  www.cdc.gov: [ Variant surveillance, lest 21. mars 2021
2. ↑  Deng X, Garcia-Knight MA, Khalid MM, et al.: *Transmission, infectivity, and antibody neutralization of an emerging SARS-CoV-2 variant in California carrying a L452R spike protein mutation*. MedRxiv 2021. doi:
Linear A-inskripsjon på leirtavle som er funnet i Akrotiri på Santorini.
**Linear A** er en skrifttype som ble brukt til å skrive det etokretiske (også kalt minoiske) språket. 

Linear A hadde sitt opphav i den minoiske kulturen på Kreta, og ble brukt fra ca. 1750 f.kr. fram til Kreta ble invadert av greske folkeslag ca. 1420 f.kr.

Et beslektet alfabet, Linear B, ble brukt til å skrive en arkaisk form for gresk, og ble brukt i den gamle palasskulturen i Mykene på det greske fastlandet. Dette første greske skriftspråket erstattet Linear A som administrasjonsspråk i Knossos og de andre palassene på Kreta.

Mange av skrifttegnene i Linear A finner man igjen i det yngre skriftspråket Linear B, men utover det er det ikke identifisert noe slektskap mellom de to språkene. 

Selv om man har funnet en rekke leirtavler og andre gjenstander med inskripsjoner i Linear A både på Kreta og andre øyer i Egeerhavet, samt i Lahun i Egypt (ca. 1750 f.kr.), har ingen ennå klart å gi en overbevisende tyding av dette skriftspråket.

Referanser
----------

1. ↑  Quirke, S. (2005): *Lahun, a town in Egypt*, s. 94-96.

Eksterne lenker
---------------

* hellasforum.net Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. Artikkel om Linear A: «Linear A. The Decipherment of Minoan Script and Language»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** World History Encyclopedia **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Line Lunde Østvold** (født 7. november 1978, død 19. september 2004 i Santiago i Chile) var en norsk snøbrettstjerne. Hun var datter av Nina Lunde Østvold og Dag Bjørn Østvold.

Hun var fra Haugsbygd på Ringerike, like utenfor Hønefoss. Hun bodde sammen med sin forlovede Thomas Munkelien i Oslo. Line var en av verdens beste utøvere av snowboardcross. Hun ble verdensmester i 2002.

Line Østvold, som studerte idrettsadministrasjon ved Norges idrettshøgskole i Oslo, la egentlig opp i 2002, etter at hun brakk kragebenet i en konkurranse. Men hun bestemte seg for å gjøre «comeback» da snowboardcross ble OL-gren.

Hun døde av hodeskadene hun pådro seg under en treningsulykke i Chile, etter et fall.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Line Oestvold, Find a Grave 9483108, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kirkebøen, Stein Erik (20. september 2004). «Line Østvold er død» **(norsk)**. Aftenposten. Arkivert fra originalen 8. februar 2016. Besøkt 8. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Line Østvold – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata