recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Birger Thorvald Sørensen** (født 20. desember 1908 i Kristiania, død 11. august 1999) var en norsk fotballspiller og -trener, kjent fra Vålerengens Idrettsforening.

Sørensen hadde hatt tilnavnet «Tuben» siden guttedagene, da han fikk slengt etter seg av en misfornøyd lagkamerat at han «ligna på en Stomatol-tube, breiere over ræva enn over skuldra!». «Tuben» Sørensen spilte for VIF i 14 sesonger fra 1927 til 1940, og ble Oslomester med klubben tre ganger, i 1932, 1933 og 1934. Mange av sesongene var han lagkaptein, og han spilte også de fleste sesongene sammen med de yngre brødrene Ragnar («Ranger'n») og Arne («Lørja»). Etter den aktive karrieren på toppnivå tok slutt ble Ragnar Sørensen lagleder for VIFs juniorlag i fotball, og trente dermed fremtidige VIF-storspillere som Terje «Henger'n» Hellerud, Einar Bruno Larsen og Leif Eriksen.

Sørensen hadde arbeiderbakgrunn, men valgte å forbli i VIF etter at Arbeidernes Idrettsforbund (AIF) brøt med den borgerlige idrettsbevegelsen. Dette var kontroversielt på arbeidsplassen hans, der arbeidskameratene nektet å sitte med ham i matpausene, og slang ord som «klasseforræder» og «sosialfascist» etter ham. Likevel var kjærligheten til Vålerenga såpass stor at han aldri meldte overgang til en av AIF-klubbene i nabolaget. Politikken gjorde imidlertid at Sørensen ble tvunget til å meldte forfall til en turné med Oslos bylag til Nazi-Tyskland i 1934; fagforeningsformannen på Sørensen arbeidsplass gjorde det klart at han ville miste jobben om han dro, og Sørensen hadde ikke annet valg enn å droppe turen.

Birger Sørensen var tildelt Kongens fortjenstmedalje, VIFs medalje, Oslos idrettskrets diplom og Deltagermedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1923 for Kristiania kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no, besøkt 24. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Johansen, Viggo (1983). *Vål'enga i våre hjerter*. Grøndahl. s. 33-41.
4. ↑  Gjerdalen, Bjørn Arild og Teigøy, Jarle (2008). *Vålerenga fotball-leksikon 1913-2008*. Vålerengens idrettsforening. s. 33, 47. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  Nome, Petter; Andersen, Rune og Bredesen, Dag H. (1997). *Vi er Vål'enga*. Cappelen. s. 58. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. ↑  Alnæs, Karsten (1999). *Historien om Norge 4 : En ny arbeidsdag*. Gyldendal. s. 391.
7. ↑  «85 år i dag». *Aftenposten*, 20. desember 1993.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Camino Real de Tierra Adentro**, oftest bare kalt **El Camino Real** (også kalt **Chihuahua Trail** om sin nordre strekning) var en 2560 kilometer lang transportled som knyttet sammen Santa Fe i det som i dag er det amerikanske New Mexico med Ciudad México fra 1598 til slutten av 1800-tallet.

Historie
--------

### Sølv

Fra misten av 1500-tallet tjente veien i tre hundre år hovedsakelig transporten av sølv fra Mexicos *sølvbyer* som Zacatecas, Guanajuato og San Luis Potosí og til Ciudad de México (Mexico by), og likeså det for utvinningen av sølvet nødvensige kvikksølvet fra nord og til gruvene. De rikdommer som slik ble vunnet vakte spanjolenes koloniale interesse og gav impulsen til å ville utforske og kolonisere kontinentet ytterligere. 

### Eneste forbindelse til Nuevo México

Ruten ble suksessivt forlenget til over Rio Grande ved El Paso, Texas og så inn i Nuevo Mexico (som nå er i USA). Før Mexico vant sin selvstendighet i 1821 var alle forbindelser mellom Nuevo Mexico och omverdenen begrenset til denne led, som ble benyttet av oksekjerrer og pakkmuldyr for å transportere guvernører, soldater, misjonærer og kolonister.

### Santa Fe Trail

Camino Real og dens videre forbindelse med Santa Fe Trail.
Da Santa Fe Trail var blitt etablert fortsatte amerikanske kjøpmenn sine handelsekspedisjoner sørover fra Santa Fe langs *El Camino Real*. Denne handelsvei fungerte frem til det at jernbanene slo igjennom mot slutten av 1800-tallet.

### Jornada del Muerto

**Jornada del Muerto** var den om lag 200 km lange del av *Chihuahua Trail* sør for Santa Fe i New Mexico som gikk igjennom et ørkenbasseng uten vann.

Bilder
------

* Kart over Jornade del Muerto.Kart over *Jornade del Muerto*.
* Del av Jornada del Muerto idag.Del av *Jornada del Muerto* idag.
* Utsyn fra Jornada del Muerto idag.Utsyn fra *Jornada del Muerto* idag.
* Utsyn over en del av Camino Reals strekning.Utsyn over en del av *Camino Reals* strekning.

Litteratur
----------

* Hal Jackson, *Following the Royal Road : a guide to the historic Camino Real de Tierra Adentro* (Albuquerque : University of New Mexico Press, 2006).
* Hunt Janin & Ursula Carlson, *Trails of historic New Mexico : routes used by Indian, Spanish and American travelers through 1886* (Jefferson, N.C. : McFarland, c2010).
* Eniac Martínez, *Camino Real de Tierra Adentro* (México, D.F. : Instituto Nacional de Antropología e Historia, 2006).
* Max L. Moorehead, *New Mexico’s royal road : trade and travel on the Chihuahua Trail* (Norman : University of Oklahoma Press, c1995).

Eksterne lenker
---------------

* *El Camino Real de Tierra Adentro* Youtube: New Mexico PBS.

| * v
* d
* r
UNESCOs Verdensarvprogram |
| --- |
| Europa (Frankrike **·** Italia **·** Norden **·** Russland **·** Spania **·** Tyskland **·** Østerrike) **·** Afrika **·** Amerika (Mexico) **·** Asia (Sør-Korea) **·** Oseania |  |
| Se også Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv **·** Verdens dokumentarv |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
***Rimjingang*** er et nordkoreansk tidsskrift, publisert av Choi Jin-i, i samarbeid med Asia Press i Tokyo. Tidsskriftets journalister rapporterer i all hemmelighet innenfor Nord-Koreas grenser, og er vanlige mennesker, sivilister og flyktninger som har fått mediatrening i Kina, inkludert skjulte kamera, for å få tak i bilder. Målet er å bringe ut objektive nyheter til omverdenen om situasjonen i landet. Nyhetene smugles ut via Kina og blir trykket i Japan. Tidsskriftet kommer ut to ganger i måneden.

I 2010 publiserte tidsskriftet en video av en døende, skitten 23 pår gammel kvinne som lette etter mat i Nord-Korea, et bilde som fikk oppmerksomhet flere steder i verden. Hun er siden funnet død.

Referanser
----------

1. ↑  *The Economist*, «Not the Pyongyang Times», 22. januar 2011, s. 51.
2. ↑  23 year-old Homeless Woman Found Dead Arkivert 28. februar 2011 hos Wayback Machine. Rimjingang 5. februar 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rimjingang
* (en) BBC News om Rimjingang's reportere
* (en) NPR News
Vannveien fra øst med elvene Onega og Kena og innsjøen Kenozero. Elven Potsja er den nederste delen av elven merket med navnet Toksja.
Vannveien fra vest via Ladoga, Svir, Onega og elven Vodla.
**Kenskijslepen** (russ. Кенский волок / *Kenskij volok*) er en seks kilometer lang gammel ferdselsvei over vannskillet mellom Østersjøen og Kvitsjøen. Slepen gir en forbindelse mellom vannveiene på vest- og østsiden av vannskillet og har vært benyttet til varetransport mellom Østersjøen og Kvitsjøen siden middelalderen. Fortsatt står tre kapeller og enkelte bygninger langs veien som vitner om svunne tiders aktiviteter.

Vannveien fra vest mot Kenskijslepen fulgte Neva, Ladoga, Svir og Onega, og fortsatte opp langs elvene Vodla og Tsjereva. Vannveien fra øst mot slepen fulgte elvene Onega og Kena opp til innsjøen Kenozero og fortsatte opp langs elvene Potsja og Volosjova til innsjøen Volotskoje (92 moh.). Ferdselsveien begynte ved innsjøens vestende et kort stykke opp langs elven Rezjma og endte ved landsbyen Zavolotsje ved Tsjereva.

Kenskijslepen går i et flatt og myrlendt og stedvist skogbevokst terreng. Rundt 6 km nord for slepens begynnelse ved innsjøen Volotskoje ligger det laveste punktet på vannskillet mellom Østersjøen og Kvitsjøen. Dette punktet ligger mellom elvene Tsjerevskij som er en bielv til Tsjereva, og Vinela som renner ut i innsjøen Volotskoje. Punktets høyde ligger mellom 92 og 100 moh. og anslås til 97 moh.

Kilder
------

* N.A. Makarov: Portages of the Russian North: Historic geography and archaeology, Fennoscandia archaeologica XI, 1994, sidene 13–27. online
* L.A. Pletsjko: *Gamle vannveier*, Kapittelet *Langs elvene Volosjka, Volosjma, Onega, Kena, Kenozero, Potsja, Volosjeva, sjøen Volotskoje, Tsjereva og Vodla*, FIS, Moskva 1985. (russisk)

Eksterne lenker
---------------

* Topografisk kart over Kenskijslepen med omgivelser, Marsjruty (russisk)
* Satellittkart over Kenskijslepen, wikimapia.org (russisk)
* Billedserie fra Kenskijslepen[*død lenke*], esosedi.ru (russisk)
**Kent Tage Forsberg** (født 12. september 1947 i Holmsund i Västerbotten) er en svensk ishockeytrener som blant annet har trent Modo Hockey, og 1995-1998 for Sveriges herrelandslag. Han er far til ishockeyspilleren Peter Forsberg. Han spilte løper for Örnsköldsviks SK fra 1968 til 1974, som er moderklubb. Har også spilt for Bergnäsets IF. 

Han startet sin trenerkarriere i Husums IF og så Ångermanland. Etter det var han trener for MoDo Hockey fra 1989 til 1994 etter på hovedtrener i Vålerenga Hockey 1994\95 sesongen. Han overtok som landslagstrener for Tre Kronor i 1995 etter Curt Lundmark, Ved verdensmesterskapet i Finland i 1997 tok Tre Kronor sølv og i 1998 gull i Sveits. Etter verdensmesterskapet i 1998 trakk han seg som trener. Og ble trener et år i Eisbären Berlin 1999\00 og igjen for MODO Hockey fra 2002 til 2005.

Meriter
-------

* VM-gull med Tre Kronor 1998
* VM-sølv med Tre Kronor 1997

Referanser
----------

1. ↑   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 513766, besøkt 20. september 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kent Forsberg – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Kent Forsberg – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

* (en) Kent Forsberg – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata
**Asansol** (bengali: আসানসোল) er en by i distriktet Bardhaman i den indiske delstaten Vest-Bengal. Den ligger 97 moh. i Damodardalen, 125 km nordvest for Kolkata. Byen er faktisk den nest største byen i delstaten etter Kolkata. Byen er kjent for sin storstilte industri, som først og fremst utgjør kulldrift. Asansol ligger i det såkalte Raniganj-kullfeltet med bl.a. jern-, stål- og tekstilindustri. Byen er også et viktig jernbaneknutepunkt med store jernbaneverksteder. På grunn av sin posisjon som en stor industriby er Asansol en av de travleste kommersielle sentrene i landet. I 2001 hadde selve byen 486 304 innbyggere, men med det urbane området rundt inkludert var befolkningstallet 1 067 369. Dette storbyområdet, *Asansol Urban Agglomeration*, inkluderer tretten andre steder og utgjør 354,9 km². Større forsteder er Jamuria, Kulti og Raniganj.

Byen har stor arbeidskraft, relativt høy inntekt per innbygger, gode utdanningstilbud, gode transportforbindelser, flere boligkomplekser og landområder egnet for industri. Asansol grenser til Nord-Bengal og distriktene Bankura og Purulia, som er knyttet til deler av delstatene Orissa og Jharkhand. Det planlegges å oppgradere Asansol til en storby. Ifølge en rapport utgitt av International Institute for Environment and Development, en britisk ikke-statlig organisasjon som driver forskning innen politikk, er Asansol blant de elleve indiske byene som finnes på listen over raskest voksende byene i verden. Byen ligger som nr. 42 på denne listen.

Demografi
---------

Ved folketellingen i 2001 hadde Asansol en samlet befolkning på 1 067 369 innbyggere. Menn og kvinner utgjorde henholdsvis 53 % og 47 % av dette tallet. Gjennomsnittlig lesekyndighet var 73 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 11 % av befolkningen i byen var barn under 6 år.

Referanser
----------

1. ↑  Verdens raskest voksende byer

Eksterne lenker
---------------

* (en)  Asansol hos Wikivoyage
* Uoffisiell nettside med nyttig informasjon (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Tsjekkias kvinnelandslag i fotball** representerer Tsjekkia i internasjonal fotball. Landslaget har aldri kvalifisert seg til noe mesterskap.

Landslaget debuterte som Tsjekkoslovakia i 1968 mot Italia, og tapte 1-2. Som Tsjekkia debuterte laget i en vennskapslandskamp mot Slovakia den 21. juni 1993. Tsjekkia vant 6-0.

På tross av den tidlige debuten (10 år før Norge), forble Tsjekkoslovakia i utkanten av kvinnefotballen, og deltok først i kvalifiseringen til EM i 1989. I den endte de på andreplass, og gikk videre til kvartfinalen, der de tapte over to kamper (1-1 hjemme, 0-2 borte) mot Vest-Tyskland. Tsjekkoslovakia deltok også i kvalifiseringen til EM i 1991. Der endte de poenget bak Ungarn, som gikk til omspill. Tsjekkoslovakias tredje og siste kvalifisering, til EM i 1993, endte med en andreplass av tre, rett bak Italia. 

Tsjekkia fikk større problemer i begynnelsen. I kvalifiseringen til EM i 1995 endte de sist, og ble plassert i klasse B til neste kvalifisering, noe som impliserte at de måtte rykke opp til klasse A, som ga rett til kvalifisering til mesterskapene. På første forsøk vant landslaget gruppen, men tapte omspillet mot Nederland. I andre forsøk kom de på andreplass i gruppen på færre scorede mål enn Skottland. I tredje forsøk, til kvalifiseringen til EM i 2001, kvalifiserte landslaget seg. Det ble imidlertid sisteplass i kvalifiseringen i klasse A til VM i 2003.

Imidlertid ble klassene fjernet, og Tsjekkia deltok i kvalifiseringen til EM i England i 2005. Landslaget endte på andreplass, og kom til omspillskamp mot Italia. Også i kvalifiseringen til VM i 2007 ble det en andreplass. I kvalifiseringen til EM i Finland i 2009 ble det en tredjeplass bak England og Spania. Det medførte omspillskamp mot Italia. Tsjekkia tapte begge kampene med ett mål.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Europa (UEFA) |
| --- |
|  | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·**. Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** England **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Færøyene **·** Georgia **·** Gibraltar **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Israel **·** Italia **·** Kasakhstan **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Irland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Skottland **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Wales **·** Østerrike |  |
**Polsk owczarek podhalanski** (FCI #252) er en gigantstor vokterhund med opprinnelse fra Tatrafjellene i Karpatene i Polen.

Opprinnelse og alder
--------------------

Polsk owczarek podhalanski
Polsk owczarek podhalanski er ingen fårehund, men en gigantstor hyrdehund av molossertype som med stor sikkerhet nedstammer fra de store hvite molosserene som kom fra Asia til Europa for mer enn tusen år siden. 

Polsk owczarek podhalanski har trolig oppstått som rase i Tatrafjellene, der den har blitt formet av lokale bønder som har hatt et behov for å beskytte husdyr på beite mot rovdyr. Hunderasen regnes som en nær slektning av ungarsk kuvasz og minner ganske mye denne og pyreneerhund i lynne og væremåte, men særlig mye mer vet man ikke om rasens opphav.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Polsk owczarek podhalanski er en storvokst og meget kraftig hvit molosser av fjelltypen. Hannene blir 65-70 cm i skulderhøyde og vier normalt 50-60 kg eller mer. Tispene blir 60-65 cm i skulderhøyde og veier normal 40-50 kg.

Bruksområde
-----------

Polsk owczarek podhalanski er en ypperlig vokterhund og vakthund som også kan passe for norske forhold. Rasen blir dessuten en god familiehund, trekkhund og kløvhund.

Lynne og væremåte
-----------------

Polsk owczarek podhalanski bør ikke være et førstevalg for folk som ikke har solid erfaring med selvstendige hunder fra før. For den rette familien blir den imidlertid en ypperlig familiehund, også for barnefamilier. Av type er den svært selvstendig (noe som er typisk for utmerkete vokterhunder), stolt, dominant og ganske egenrådig. Den trenger dressur fra den er liten om man skal kunne kontrollere den i alle situasjoner. Den er imidlertid også tolerant, leken og gjerne svært varsom med barn, men også meget beskyttende, noe som kan føre til farlige situasjoner når det er fremmede tilstede. Mot fremmede er den generelt forbeholden og voktsom.

Dette er ikke en hunderase det passer å holde i en leilighet i bystrøk. Den trenger mye mosjon og godt om plass, slik at den kan få løpe mye fritt. Den bør få oppgaver på såvel det mentale som fysiske planet for å trives maksimalt. Den blir ofte problematisk å holde om den må stå innendørs store deler av dagen, noe som kan føre til at den vandalerer inventaret i huset. Pelsen trenger minst tre gjennombørstinger i uken (om den får være mye ute). Den bør også få bade flere ganger om året.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Poltva** (ukrainsk: Полтва, polsk: *Pełtew*) er en elv i Lviv oblast og en venstre sideelv til Bug.

Poltva starter i Lviv, og krysser byen under jorden. Siden Lviv ligger på det europeiske hovedvannskillet er alle store elver langt fra byen.

Kilden til den omtrent 60 km lange elven finnes i Pohuljanka-parken, omtrent 350 meter over havet. I middelalderen utgjorde elveleiet en del av vollgraven langs bymuren. Bekken renner gjennom Roztocze-åsene og slutter seg til Bug på venstre side, nær byen Busk i en høyde på 220 meter over havet. Etter å ha forlatt Lvivs storbyområde, renner Poltva åpent og mottar noen sideelver.

Poltva dannet en øy på dagens Mickiewicz-plass, hvor det var en statue av Jomfru Maria. Det åpne elveleiet, som førte kloakk fra de tilstøtende eiendommene, medførte fare for epidemier blant beboerne. Etter vedtak i bystyret på slutten av 1800-tallet ble det murt, hvelvet og fylt ut, og elveleiet ble rettet opp i noen seksjoner. Dette skapte hovedkanalen til det urbane kombinerte systemet. Bygningen til Lviv nasjonalopera ble bygget av arkitekten Zygmunt Gorgolewski mellom 1897 og 1900 ved siden av elvens underjordiske løp i det tidligere myrlandet. Suset fra elven kan fortsatt høres i kjelleren på operaen.

Under andre verdenskrig ble den underjordiske elven brukt som gjemmested for jøder som flyktet fra nazistenes vold.

Bilder
------

* Poltvas løp gjennom Lviv.Poltvas løp gjennom Lviv.
* Poltva i Lviv, 1840. Svobody Prospekt (Frihetsavenyen).Poltva i Lviv, 1840. Svobody Prospekt (Frihetsavenyen).
* Fra elvens kildeområde i Pohuljanka-parken (Pasika-bekken).Fra elvens kildeområde i Pohuljanka-parken (Pasika-bekken).

Referanser
----------

1. ↑  Tereshchuk, Halyna (10. oktober 2021). «The Haunted History Of Ukraine's Underground River». *Radio Free Europe/Radio Liberty* **(engelsk)**. Besøkt 25. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Poltva (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Ulrik Jensestogun** eller og **Ulrik i Jensestogun** (Ulrik Olsen) (født 5. desember 1850, død 1919) var en kjent spellemann fra Aurdal i Valdres.

Ulrik ble født i Jensestogun, som han tok navn etter, og var sønn av kommandersersjant og bonde Ole Eriksson og ektefellen Thora Olsdotter Kjørstad. 
Ulrik fattet tidlig interesse for felespill, og ble regnet som spellemann fra han var femten år gammel. Han gikk i lære hos Bendik i Nøen, som hadde spel direkte fra Jørn Hilme. Ellers dro Ulrik så langt som til Kongsberg i unge år, men her ble han syk av nervefeber og måtte oppgi tanken om å drive gård.

Etter Bendik i Nøen hadde Ulrik mye godt hilmespell, men han var også i kontakt med spellemenn fra Hallingdal og byttet slåtter med dem. Han var videre sammen med spellemenn lenger sør i Valdres, blant annet Ellef Tollefsrud fra Begnadalen.

I tillegg til det gamle valdres-spellet, var Ulrik kjent som en rik kilde for runddansspell. Han fikk mange av disse slåttene fra gudbrandsdølen Eivind Bolleng. Ulrik var notekyndig, og det finnes en hel notebok etter han, med salmer, viser og runddanser. Både Arne Bjørndal og Catharinius Elling skrev ned stoff etter han. Av andre som har nevnt Ulrik, kan en nenne forfatteren Knut Hamsun.

Ulrik benyttet en gammeldags teknikk, trolig arvet etter Bendik i Nøen, som krevde kjappe kast med kort felebue (Rundbue). Denne teknikken var også vanlig i Hallingdal på samme tid.

Da Ulrik Jensestogun døde, skrev Olav Moe minneordene over han:
«Den som fekk høve til å høyra Ulrik Jensestuen i hans ljose timar, når fingrane sveipte som silkesnorar over gripebrettet, når bogen liksom vogga seg i agelaus eggjande takt, og tonane som sylvklåre doggperlor sildra frå strengen, han vil alltid bera eit hugvarmt minne om kunstnaren, eit minne som aldri kan døy. Det var kunst av allerfinaste slag.»

Hardingfeleverket har trykket fem slåttenedskrifter etter Ulrik Jensestogun, fire av dem ved Arne Bjørndal.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Ulrik i Jensestogun, BNF-ID 139605195[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Elisabeth Kjærne: Ulrik i Jensestogun

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**William de Mortaigne**, greve av Mortain (død etter 1140) var sønn av Robert, greve av Mortain og halvbror av Vilhelm Erobreren.

Fra barndommen skal William ha vært en uforsonlig fiende av sin fetter Henrik I av England, og krevde fra ham ikke bare sin fars jarledømmer i Mortain i Manche i Normandie og Cornwall i sørlige England, mens også hans onkels jarledømme i Kent. 

I 1103 krysset William de Mortaigne Den engelske kanal fra England til Normandie og gikk i åpent opprør mot den engelske kongen ved å alliere seg med hertugen av Normandie, Henriks eldre bror Robert Curthose. Resultatet var at hans engelske eiendommer ble konfiskert av kronen.

William deltok i slaget ved Tinchebray på Robert Curthoses side i 1106, og ble tatt til fange, og fratatt grevskapet Mortain. Mange av motstanderne ble frigitt, blant annet Edgar Ætheling, men en del ble plassert i fangenskap. Robert Curthose satt fengslet i England livet ut, men William de Mortaigne klarte etter mange år å flykte, og uten titler og landområder ble han munk i det engelske klosteret Bermondsey Abbey i 1140.

Referanser
----------

1. ↑  Farrer, W (July 1919). «An Outline Itinerary of King Henry the First». *The English Historical Review 34*: 303–382.
2. ↑  «Medieval Lands Project». Arkivert fra originalen 8. mai 2008. Besøkt 19. april 2008.

Litteratur
----------

* Planché, J.R.: *The Conqueror and His Companions*. London 1874: Tinsley Brothers.
* Mosley, Charles et al.: *Burke's Peerage & Baronetage*, 106th Edition, 1999. Side cxiv
* Cokayne, G. E.: *Complete Peerage of England Scotland Ireland Great Britain and the United Kingdom*, Sutton Publishing Ltd, 2000, Side III:428-9, III:418-91


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Robert, greve av Mortain** | **Greve av Mortain**(1095–1106) | Etterfølger:**Robert II av Vitry** |
| Forgjenger:**Robert** | **Jarl av Cornwell**(1095–1104) | Etterfølger:**nedlagt** |
Svaneapoteket i Arendal har holdt til i Thommesengården i Kirkegaten 5 siden 1937  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Svaneapoteket i Arendal** var byens andre apotek, ble åpnet 26. januar 1871 etter kongelig resolusjon 10. april 1869.

Apoteket ble åpnet i Kirkegaten i Arendal og var i starten på 370 kvadrat fordelt på tre etasjer og 12 rom. 16. juni 1937 ble apoteket flyttet noen få meter til Kirkegaten 5 (Thommesengården). Apoteket er nå flyttet Alti Arendal og inngår i kjeden Apotek 1. 

Deler av det originale inventaret fra apoteket befinner seg på Maihaugen på Lillehammer.

Apotekere
---------

Første innehaver var Fredrik Brandt (1825–1885) fra Trondheim. Han ble etterfulgt i 1886 av Thomas Olaus Alstad, også fra Trondheim, som var innehaver frem til 1900 da han fikk bevilgning til Løveapoteket i Oslo. Fra 1900 var tidligere ordfører i Svelvik Karl Johan Ludvig Knutzon (1849–1941) innehaver frem til 1937. Oscar Henrik Hvoslef (1847–1942) var apoteker frem til hans død i 1942, hvor Eystein Knutzon, sønn til Karl J. L. Knutzon overtok og drev frem til han ble suspendert som apoteker og fradømt retten til å inneha offentlig tjeneste i 1946. Ommund Knudsen (1888–1974) fra Arendal var apoteker fra 1946 til 1958. Harald Jensen (1898–1970) fra Arendal var apoteker fra 1958 til 1966, da Marthe M. Holst Johnsen (1910–1990) kom fra Løveapoteket i Arendal og overtok, og drev frem til 1978. Arne Eidgjord (1917–1979) drev apoteket i kun ett år til han døde i 1979, men enken Lilly Stangenes drev apoteket med bestyrer frem til 1981, da apoteker Else Moestue Strøm (f. 1927) overtok.

Liste over apotekere ved Svaneapoteket i Arendal (ikke komplett)
* 1870-1885: Fredrik Brandt
* 1886-1900: Thomas Olaus Alstad
* 1900-1937: Karl Johan Ludvig Knutzon
* 1937-1942: Oscar Henrik Hvoslef
* 1942-1946: Eystein Knutzon
* 1946-1958: Ommund Knudsen
* 1958-1966: Harald Jensen
* 1966-1978: Marthe M. Holst Johnsen
* 1978-1979: Arne Eidgjord
* 1979-1981: Lilly Stangenes
* 1981-  ? : Else Moestue Strøm

Litteratur
----------

* Ødegaard, Nils Kristian: *Svaneapoteket i Arendal 125 år: 1870-1995*, 1995
**Tarapacá** er den nordligste regionen i Chile og er også kjent som *I Región* (Region 1) innenfor standardsystemet hvor regionene nummereres fra nord til sør.

Tarapacá var tidligere en provins i Peru og ble overført til Chile i forbindelse med Ancóntraktaten etter avslutningen av salpeterkrigen i 1883. Klimaet er hovedsakelig ørkenaktig.

Provinser
---------

Tarapacá består av de to provinsene Iquique og Tamarugal, som er delt inn i sju kommuner.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Provins** | **Hovedstaden** | **Kommune** |  |
| Iquique | Iquique | **1** Alto Hospicio |
| **2** Iquique |
| Tamarugal | Pozo Almonte | **3** Camiña |
| **4** Colchane |
| **5** Huara |
| **6** Pica |
| **7** Pozo Almonte |

Historie
--------

Allerede rundt 1809 begynte den storstilte gruvedriften av salpeter, som ble satt opp for produksjon av sprengstoff og gjødsel. Siden 1853 var utvinningen gjennom bruk av dampmaskiner sterkt akseleret.

For å framskynde transporten ble reist i 1871 en jernbanelinje fra Iquique til området av La Noria, etterfulgt av jernbanelinjen fra Pozo Almonte til havnen Pisagua. Den sørlige jernbanen nådde til Lagunas.

Med Perus uavhengighet i 1821, dannet regionen *Departamento de Arequipa*, etterpå *Departamento de Moquegua* i 1857 og endelig *Departamento de Tarapacá* i 1877.
1879-1883 kjempet Chile mot Bolivia og Peru i salpeterkrigen. Tarapacá ble endelig gjort i Ancóntraktaten (*Tratado de Ancón*) i 1883 av Peru til Chile.

Den 8. oktober 2007 skilte de nordlige provinsene Arica og Parinacota regionen og dannet den nye regionen Arica y Parinacota, mens provinsen El Tamarugal ble opprettet, som tidligere var en del av provinsen Iquique.

Større elver
------------

* Ríos Caquena
* Lauca
* Isluga
* Cariquima
* Concosa (Altiplano)
* Río Lluta

Næringsliv
----------

Gruvedrift er den viktigste økonomiske aktiviteten. Havnebyer er viktig for eksport av malm, svovel og salpeter. Også viktig er fiske, foredling av råolje og turisme.

Eksterne lenker
---------------

* Gobierno Regional de Tarapacá Offisielle nettsiden

| * v
* d
* r
Chiles regioner |
| --- |
| 
* Arica y Parinacota
* Tarapacá
* Antofagasta
* Atacama
* Coquimbo
* Valparaíso
* Región Metropolitana de Santiago
* O’Higgins
* Maule
* Ñuble
* Biobío
* Araucanía
* Los Ríos
* Los Lagos
* Aysén
* Magallanes y de la Antártica Chilena

 | Chiles flagg |
| ISO 3166-2:CL |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Norheimsund med Ytre Samlafjorden i bakgrunnen.
**Ytre Samlafjorden** er en del av Samlafjorden og Hardangerfjorden i Ullensvang og Kvam kommuner. Fjorden har innløp i sørvest mellom tettstedet Jondal og Tørvikbygd og strekker seg 12 kilometer nordøstover til Indre Samlafjorden. Sørvest for Samlafjorden ligger Hissfjorden.

Mellom Jondal og Tørvikbygd går det ferjesamband. Litt øst for Tørvikbygd blir fjorden langt mye bredere, cirka 10 kilometer, og på nordsiden der ligger tettstedene Norheimsund, som er kommunesentret i Kvam, og Øystese. Øysteseelva renner ut i Øystese. Rett sør for Norheimsund ligger bygda Vikøy. Mellom Norheimsund og Øystese ligger Børveneset. Ut i fjorden fra Øystese ligger Kvamsøy. 

På sørsiden av fjorden ligger bygdene Svåsand og Herand. Rett nord for Herand stiger fjellet Samlen opp til en høgde på 686 meter over havet. Samlen og Samlaneset som ligger nedenfor fjellet har gitt navn til hele dette fjordstykket og markerer grensen mellom Ytre og Indre Samlafjorden. Den nordlige grensen mellom disse to fjordene ligger ved Fyksesund, en 10 kilometer lang sidefjord til Samlafjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Ytre Samlafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Andor Lilienthal** (født 5. mai 1911 i Moskva, Russland – døde 8. mai 2010) var en ungarsk/sovjetisk stormester i sjakk. 

I løpet av sin lange karriere spilte han mot ti mannlige og kvinnelige verdensmestere, og han slo flere av de store sjakk-mesterne, som for eksempel Emanuel Lasker, José Raúl Capablanca, Alexander Alekhine, Max Euwe, Mikhail Botvinnik, Vasilij Smyslov og Vera Menchik. På tidspunktet for hans død var han den eldste levende sjakk-stormesteren, og den siste gjenlevende personen fra den opprinnelige gruppen av stormestere som ble tildelt tittelen av FIDE i 1950. 

Lilienthal var sønn av ungarske jøder og han flyttet til Ungarn i en alder av to år. Han spilte for Ungarn i tre sjakk-olympiader på 1930-tallet. Lilienthal emigrerte til Sovjetunionen i 1935, og han ble tildelt sovjetisk statsborgerskap i 1939. Han deltok i Sovjet-mesterskapet åtte ganger. Hans beste resultat kom i mesterskapet i 1940, da han delte førsteplassen med Igor Bondarevskij. Hans siste sjakk-turnering var i Zamárdi i 1980.

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator mzk2003182998, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   hirzona.hu, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andor Lilienthal – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Andor Lilienthal – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Andor Lilienthal – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Norangselva** er ei elv i Ørsta og Stranda kommuner i Møre og Romsdal. Den renner nordover gjennom Norangsdalen til munningen i Norangsfjorden. Elva er 16,9 kilometer lang og har et nedbørfelt på 55,44 km². Middelvannføringen ved munningen er 4,60 m³/s.

Elva har utspring på sørsida av Kalveskrednipa (1 488 moh.) og renner først østover ned til Fivelstadhaugen. Her danner en stor morenerygg vannskillet mot Nibbedalen og elva snur mot nord ned Norangsdalen. Flere små vatn ligger på rekke og rad nedover den trange og rasutsatte dalen, fra Geilskredvatnet i sør til Lygnstøylvatnet i nord, og mellom vatnene går elva i stryk. Nedenfor Lygnstøylvatnet er dalbunnen i stor grad oppdyrket, og elveløpet er forbygd over store deler av det nedre løpet. Elva munner ut innerst i Norangsfjorden ved bygda Øye.

Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. august 2017
2. ↑  *Verdier i Norangselva, Ørsta kommune i Møre og Romsdal*. Morten W. Melby og Geir Gaarder. VVV-rapport 2001-10. Trondheim, 1999. Utgitt av Direktoratet for naturforvaltning i samarbeid med Norges vassdrags- og energidirektorat.
3. ↑  «097/2 Norangselva». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2017. Besøkt 14. oktober 2021.
**Rina Sunder** (født 1. juli 1970) en norsk foredragsholder og forfatter. I 2018 fikk hun utgitt boken «Det moderne India».

Sunder vokste opp i Drammen og tok cand.mag. ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet og en mastergrad ved Handelshøyskolen BI. I 2008 tok hun en mastergrad ved Handelshøyskolen i København.

Sunder var leder for Den Internasjonale Festivalen (ISFiT 94) i Trondheim med teamet menneskerettigheter. Hun overtalte den gang Dalai Lama til å delta på festivalen etter å ha sittet fire uker utenfor residensen hans i Dharamsala. 

Etter studiene i Trondheim jobbet hun hos Barneombudet og deretter hos Geelmuyden Kiese. Hun har jobbet for PGS i Singapore. 

I 2011 etablerte hun EnteringIndia og ble kjent som indiakommentator i nasjonal media. Sunder har kommentert valg i India samt presidentbesøket i 2014 og 2019. Hun har også vært blogger for Nettavisen. 

I 2013 ble hun styremedlem i Norsk indisk handelskammer og i 2014 ble hun daglig leder og styreleder. Fra april til november 2017 ledet hun Innovation Forum Norway.

Sunder er medlem av MDG og sitter i partiets internasjonale ressursgruppe. I 2020 var hun med på å etablere Kvinneforeningen Det moderne India.

Referanser
----------

1. ↑  Det moderne India - Samfunn, økonomi og næringsliv[*død lenke*]
2. ↑
3. ↑  *ISFiT-94: human rights : final document*. Trondheim: ISFiT-94. 1994.
4. ↑  «Rina Sunder». Gyldendal. Besøkt 14. januar 2021.
5. ↑  «Gandhi-dynastiets nye håp i verdens største valg». 27. mars 2019.
6. ↑  «Rina Sunder blir ny leder for IFN». innomag.no. 7. april 2016.
7. ↑  «Sunder ønsker styrket handelskammer». Finansavisen. 8. april 2014.
8. ↑  «Hvem er vi?». Kvinneforeningen Det moderne India. Besøkt 14. januar 2021. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Acer mazandaranicum*** er en lønneart.

Den er et løvfellende tre som kan bli opptil 45 m høyt. Barken er glatt og skinnende gråhvit. Knoppene er spindelformede med lysebrune skjell som er røde i kantene. Bladene er læraktige, 7–11 cm lange og 8–14 cm brede med 5 lapper. Bladstilken er tykk og 8,5–15 cm lang. Blomsterstanden er en hengende halvskjerm som er 14–15 cm lang og glatt. Frukten er en glatt samara som er 15–35 mm lang og 6–12 mm bred. Den er først rød, men blir mørkebrun når den er moden. Samaraene sitter parvis og overlapper ytterst.

*Acer mazandaranicum* ble ikke vitenskapelig beskrevet før i 2008 og er bare kjent fra et område sør for Sari i den iranske provinsen Mazandaran. Den vokser i fuktige tåkeskoger 1500–1900 moh. sammen med orientbøk, agnbøk, tarmvriasal, storlind og alm. Arten er nærmest beslektet med balkanlønn (*Acer hyrcanum*), men de to vokser aldri sammen. Balkanlønn er lyskrevende og kan ikke vokse i mørk skog. *Acer mazandaranicum* vokser derimot av og til sammen med tyrkerlønn (*Acer cappadocicum*) og *Acer velutinum*.

Litteratur
----------

* T. Amini, H. Zare og M. Assadi (2008). «*Acer mazandaranicum* (*Aceraceae*), a new species from northern Iran». *Iran. J. Bot*. 14 (2): 81–86. ISSN 1029-788X.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Acer mazandaranicum* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Acer mazandaranicum* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Acer mazandaranicum* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* *Acer mazandaranicum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Andrea Jaeger** (født 4. juni 1965 i Chicago, Illinois) er en tidligere profesjonell amerikansk tennisspiller.

Hun ble profesjonell som 14-åring og steg raskt i rankingen opp til nummer to i verden etter seire mot blant andre Chris Evert, Martina Navrátilová og andre toppspillere på den tiden. I 1982 nådde hun single-finalen i Grand Slam-turneringen French Open og året etter i 1983 var hun finalist i Wimbledon, hun tapte begge finalene mot Navratilova. 

I 2008 sa hun til den britiske avisen Daily Mail at hun tapte Wimbledon-finalen i 1983 med vilje, siden hun dagen før finalen hadde besøkt Navratilova i leiligheten hennes, og at hun var redd for at hun hadde ødelagt Navratilovas konsentrasjon så mye, at hun ikke orket å vinne finalen.

I 2006 ble hun nonne i Den anglikanske kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 694[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  I let Martina win the title dailymail.com 04.07.2008

Eksterne lenker
---------------

* (de) Andrea Jaeger – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Jaeger – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Jaeger – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Jaeger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Jaeger – WTA Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Jaeger – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Jaeger – FedCup Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
**Cwmbran** (walisisk **Cwmbrân**) er en ny by i Monmouthshire i Wales. Den ble grunnlagt i 1950-årene for å gi nye jobbmuligheter i den sørøstlige delen av Wales, der kullgruvedrift tradisjonelt har vært viktigste næringsvei. Landsbyene Cwmbran, Pontnewydd, Upper Cwmbran, Croesyceiliog, Llantarnam og Llanyravon lå i området byen dekker, og ble innlemmet i den. Befolkningstallet er omkring 60 000 (2004). Cwmbran er administrasjonsby for Monmouthshire.

De vestlige og nordlige delene av byen ligger i bakkete landskap, i ytterkanten av det kullrike området. Noen av åsene i nærheten har en høyde på over 300 m. Elven Lwyd renner gjennom området, og det samme gjør restene av Monmouthshire og Brecon-kanalen. Øst for Cwmbran ligger dalen Usk renner gjennom. 

I hjertet av byen ligger et moderne kjøpesenter og en eldgammel gård side om side. Gården, Llantarnam Grange, var engang del av eiendommen til klosteret Llantarnam Abbey. Eiendommen rommer nå et kultursenter

Byen har et internasjonalt stadion, hvor det har blitt holdt flere store idrettsarrangementer. Byens fotballag er Cwmbran Town, og det er to Rugbylag, Cwmbran og Croesyceiliog. Mange av byens rugbytilhengere støtter heller det eldre laget fra Pontypool og laget fra Newport. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Konvensjonelt haleparti på et fly: Sideror, halefinne (vertikal stabilisator), høyderor, halevinge (horisontal stabilisator).
Et **haleror** er en trimflate på halen til et fly. Betegnelsen er upresis, og viser vanligvis til sideroret (eller samlebetegnelse på side- og høyderor?)

**Haleror** kan også vise til:

* Sideror (*rudder*) (vertikalt haleror?), bevegelig del festet til halefinnen for å gi styring, stabilitet og trim av flyets dreining
* Høyderor (*elevator*) (horisontalt haleror?), liten vinge for å gi styrende løft på fly
* Kombinert høyde- og sideror (*ruddervator*) på fly med V-hale
* Elevon (*taileron*), trimflate på deltavinger som kombinerer høyderor og balanseror

Se også
-------

* Halefinne (vertikal stabilisator), ofte malt med kjennemerke
* Halevinge (horisontal stabilisator)

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Haleror*.
**Bø Museum** ligger på Oterholt i Bø i Telemark. Det består av landhandelen Aaheim med pakkhus, det gamle forsamlingshuset Polen, Åsestugo og et utstillingslokale som viser fele- og folkedrakthistorie. Oterholt var det første handelsstedet og bygdesenteret i Bø, og ligger på veien til Liheia, akkurat der brua krysser Bøelva. 

Aaheim ble bygd av handelskarene Halvor G. Sisjord (1865–1961) og Halvor H. Sønstebø. De kjøpte eiendommen Furuheim på Oterholt i 1896 og bygde straks forretningsgården Aaheim der den gamle garverivirksomheten Brua hadde ligget.

Kvennøya, en gammel mølleplass som ligger et steinkast fra det tidligere handelsstedet, hører også til Bø Museum og Telemark Museum.

Referanser
----------

1. ↑  Finn Rønning; Folkeliv, husmenn og handel på Oterholt, 2007

Eksterne lenker
---------------

* Telemark Museum

| * v
* d
* r
Telemark Museum |
| --- |
| Telemark Museum **·** Bamble Museum **·** Brevik Bymuseum **·** Bø Museum **·** Drangedal bygdetun **·** Evje bygdetun **·** Henrik Ibsen Museum **·** Porsgrunn Bymuseum **·** Sjøfartsmuseet Porsgrunn **·** Ulefos Hovedgaard |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Louis Williquet** (1890, død ukjent) var en belgisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Williquet vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i den nest letteste klassen, lettvekt opp til 67,5 kg. Det var første gangen i OL som løfterne ble delt inn i ulike vektklasser. Det var totalt fem vektklasser under OL-1920. Han løftet sammenlagt 240,0 kilo, eller 17,5 kg mindre enn gullvinneren Alfred Neuland fra Estland. Vektløftkonkurransen besto av tre løft, rykk og støt med en hånd og støt med begge hendene. Det var 12 utøvere fra 10 nasjoner i lettvektklassen som ble avviklet 29. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i vektløfting, lettvekt

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID wi/louis-williquet-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louis Williquet – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Louis Williquet – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Louis Williquet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Louis Williquet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Barbara Diane Martin** (gift Richardson, født 1. juni 1943, død 4. mars 2020) var en soul-sanger fra USA som var et av de første medlemmene av Motown-gruppa The Supremes. 

Gruppa, som blei stifta i 1959, het opprinnelig The Primettes og bestod av Betty McGlown, Florence Ballard, Mary Wilson og Diana Ross. McGlown slutta allerede året etter, da hun skulle gifte seg, og Martin kom inn som erstatter. De inngikk kontrakt med Motown i 1961, da med navnet The Supremes.

Gruppa spilte inn noen singler uten særlig suksess, samtidig som de deltok som korister for andre artister. I oktober blei Martin gravid, og våren 1962 valgte hun å forlate gruppa, som da blei en trio.

Martin fikk aldri noen framtredende rolle i gruppa. Hun synger hovedstemmen på deler av balladen «After All», som blei utgitt først mange år etter innspillinga. På albumet *Meet the Supremes* fra 1962, der hun synger på de fleste låtene, er hun ikke med på omslagsbildet, ettersom hun hadde forlatt gruppa da plate blei lansert.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «The Supremes singer Barbara Martin dies at 76»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bob Gulla: *Icons of R&B and Soul. Smokey Robinson and the Miracles – The Temptations – The Supremes – Stevie Wonder*, Greenwood Publishing Group 2008, ISBN 9780313340468, side 293.
4. ↑  Omtale av albumet på nettstedet borntolisten.com 9. desember 2015; besøkt 13. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barbara Martin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Barbara Martin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Craig Martin Wilson** (født 5. februar 1957 i Beeville i Texas), amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Wilson vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Jugoslavia. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Wilson spilte sju kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i vannpolo, USAs flagg USA
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i vannpolo, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Craig Wilson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Craig Wilson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Craig Wilson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Craig Wilson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Craig Wilson – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Craig Wilson – Swimming Hall of Fame Rediger på Wikidata
**Røvika ungdomssenter** er en offentlig institusjon for barn og unge i alderen 13 til 18 år. Senteret ligger i Røvik, om lag seks kilometer vest for tettstedet Fauske, i Fauske kommune i Nordland. Institusjonen ligger under Barne-, ungdoms- og familieetaten, har fire ansatte og tilbud til elleve barn og ungdommer.

Anlegget ble etablert i 1963 som en statlig spesialskole for gutter på barnetrinnet som hadde adferdsvansker, og var da den eneste av sitt slag i Nord-Norge. Den 1. januar 1976 ble navnet på institusjonen endret til Røvika skole, og fra 1979 ble det ungdomsskole med elever fra lokaldistriktet. Fra 1980 ble det også tatt inn jenter som elever. I januar 1985 ble det opprettet en «krise- og kortidsavdeling» som ble forbeholdt elever fra Nordland. Den 1. august 1992 overtok fylkeskommunen driften, og skolen ble en barnevernsinstitusjon for Nordland, med navnet Røvika ungdomssenter.

På eiendommen står 17 bygg, hvorav ti er fredet av Riksantikvaren, som ble oppført i perioden mellom 1910 og 1970. Skoleanlegget er bygd opp rundt det som var et tuberkulosehjem i perioden mellom 1910 og 1960. På eiendommen ble det også opprinnelig oppført en fattiggård, som fra 1930-tallet ble mer likt et aldershjem.

Referanser
----------

1. ↑  Bufetat, Røvika ungdomssenter Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 30. mai 2014.
2. 1 2 3 4  Fylkesmannen i Nordland, *Erstatning til tidligere barnevernsbarn og spesialskoleelever i Nordland*. Brosjyre utgitt juni 2010. Side 10.
3. ↑  Kjersti Ericsson *Forsømte eller forbryterske? : barnevern og kriminalitetskontroll i etterkrigstida*. Ad notam Gyldendal, Oslo 1996. Side 76.
4. 1 2 3  Riksantikvaren, Kompleks 13898 Røvika ungdomssenter-Fauske Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 30. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Røvika ungdomssenter på Bufetats nettside
* Fotograf Holst: Bilde av Røvika tuberkolosehjem Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.
* «Røvika ungdomssenter». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Eggert Jacobsen Stockfleth** (1647–1698) var rådmann i Christiania. 

Han var sønn av Jacob Eggertsen Stockfleth (1607–1652), rådmann i Christiania, og Anne Bentsdatter (d. 1704). 

Som rådmann i Christiania var Eggert Stockfleth bosatt på Bragernæs, hvor alltid en av Christiania-rådmennene skulle bo, som en slag representasjon for den felles magistrat.

5. desember 1678 giftet han seg i Christiania med Annichen Huus, en datter av lagmann i samme by Wittiken Huus. Paret fikk 8 barn sammen. 

Stockfleth var en formuende mann som foruten arv fra foreldrene, også fikk midler gjennom sin hustru. Han døde på Bragernæs i mai 1698. Enken giftet seg året etter med offiseren Nikolaj Sibbern.

Referanser
----------

1. ↑   Huitfeldt-Kaas, H.J. «Efterretninger om familien Sibbern»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Finn Holbek, «Skeel, Schaffalitzky og Ahlefeldt», verkets språk dansk, besøkt 21. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Huitfeldt-Kaas, H.J. (Henrik Jørgen) (1890). *Efterretninger om familien Sibbern*. Christiania: Chr. Gundersen Bogtrykkeri. s. 9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |