recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ole Severin Aavatsmark** (født 10. august 1855 i Grong i Nord-Trøndelag, død 11. oktober 1935 i Namsos) var en norsk lærer, redaktør og politiker (V). Han var redaktør i venstreorganet *Nordtrønderen* i Namsos, stortingsmann for Nordre Trondhjems amt 1907–1909 samt ordfører i Namsos 1906–1907 og 1911–1913.

Han var sønn av lærer og klokker Sivert Pedersen Aavatsmark og hustru Beret Johanna Olsdatter Schistad. På farssiden var han fetter av generalmajor, stortingsmann og statsråd Ivar Aavatsmark. Han giftet seg i 1876 med bondedatteren Sanna Rosset fra Harran. Blant deres barn var sakfører og banksjef Olav Aavatsmark, som igjen var far til Nordlands fylkesmann Ole Aavatsmark.

Etter Klæbu seminar studerte han musikkteori og orgelspill hos Ludvig Mathias Lindeman i 1881, senere ved Organistskolen i Kristiania i 1886. Han fikk også stipend for å studere skolevesenet i Danmark og Sverige i 1890. Han var lærer i Namsos 1875–1919, de to siste årene som bestyrer for folkeskolen, og fra 1881 organist i Namsos kirke.

Aavatsmark kom fra en innflytelsesrik venstrefamilie og var formann i Namsos Arbeidersamfund 1887–1909, formann i Namsos venstreforening 1892–1919 og redaktør i *Nordtrønderen* 1892–1924. Han var vararepresentant til Stortinget fra Namdalen krets i Nordre Trondhjems amt 1907–1921, og møtte fast for avdøde Kasper Sund 1907–1909. Aavatsmark var medlem av Stortingets justiskomité hele perioden. Han var medlem av Namsos bystyre 1893–1896 og 1902–1919, medlem av formannskapet 1905–1913 samt byens ordfører 1906–1907 og 1911–1913.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 803[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 20[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Haffner, Vilhelm (1949). *Stortinget og statsrådet 1915–1945*. 1. Oslo: Aschehoug. s. 803.
* Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914*. 1. Kristiania. s. 20.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Severin Aavatsmark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Ole Severin Aavatsmark hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  

Portal: Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Rogneby** er en herregård i Østre Toten i Innlandet. Den er i tidlige kilder nevnt som **Ranaby** eller **Ranabýr**. Gården ligger like ved Kraby stasjon på Skreiabanen som nå er nedlagt.

På 1800-tallet var Rogneby en mektig gård med 11 husmannsplasser tilknyttet.

Hovedbygningen er oppført i 1810 i klassisistisk stil med tempelgavl og søyler. Den ble i 1923 fredet som kulturminne med hjemmel i bygningsfredningsloven av 1920.

I dag hører det totalt 1093 dekar til gården, av dette er 646 dekar dyrket mark og 394 dekar skog.

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «Rogneby». Store Norske Leksikon.

Litteratur
----------

* Coldevin, Axel (1950). *Norske storgårder. 2*. Aschehoug.

Eksterne lenker
---------------

* «Rogneby». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Rogneby på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Maurice Glaize** (født 26. desember 1886 i Paris, død 17. juli 1964 i La Rochelle) var arkitekt, arkeolog, og konservator ved Angkor fra 1937 til 1945. I 1944 ga han ut en guide til templene med tittelen *Les Monuments du groupe Angkor* (*Monumentene i Angkorgruppen*), som stadig brukes av besøkende.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Maurice Glaize kom fra en kunstnerisk begavet parisisk slekt. Hans far var arkitekt og hans bestefar var maleren Auguste-Barthélemy Glaize.

### Karriere

Etter å ha studert arkitektur ble han uteksaminert i 1919 som DPLG-arkitekt i slutten av første verdenskrig. Han var han arkitektekspert hos Credit Foncier, først i Phnom Penh (Kambodsja), deretter i Saigon (Cochin), mellom 1928 og 1934. Fra 1934 til begynnelsen av 1936 var han arkitekt på Credit Foncier de Dakar (Senegal). Tilbake i Paris, la han fram sitt kandidatur til Den franske skole i Det fjerne østen (EFEO), ble medlem i slutten av 1936 og vendte tilbake til Kambodsja, hvor han var i Angkor fra oktober 1936.

På Angkor ledet han utgravningen og restaureringen av Østre Mebon, Phnom Krom og Phnom Bo, samt begynte arbeidet på Preah Khan, Bayon og Angkor Thom. Han gjorde en rekke betydningsfulle funn, som skulpturer og steler (for eksempel Preah Khan-stelen), og skrev noen kritiske analyser om restaurasjonsmetodologier vedrørende Khmer-monumenter.

### Hans forfatterskap

Ut over tallrike artikler i publikasjoner av EFEO, er Maurice Glaize kjent i den brede offentlighet gjennom utgivelsen av boken *Monumentene i Angkorgruppen*, hvis første utgave kom ut i 1944. Boken brukes fortsatt av besøkende. Den ble trykt på nytt i 1948, 1963 og 1993 og flere ganger siden da.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* 1940 - *Essai sur la connaissance de Nâk Pân après anastylose* hos Persee.fr, *Le gopura de Práh Pàlilai* hos Persee.fr, *Le dégagement du Phnom Krom, précédé de quelques remarques sur les fondations de Yaçovarman* hos Persee.fr, BEFEO 40/2, s. 351–362, s. 363–370, s. 371–383
* 1941 - *L'anastylose, méthode de reconstruction des monuments anciens, son application à l'art khmer*, Cahiers de l'EFEO, 29, s. 25–32
* 1944 - *À Angkor. Fouilles et Trouvailles à Bakong*, Indochine (Hanoi), 187, s. 18–19
* 1944 - *Les monuments du groupe d'Angkor*, A. Portail (Paris), (2. utg. 1948, 3. utg. 1963, 4. utg. 1993)

Referanser
----------

1. 1 2   AGORHA, AGORHA person/institution ID 77572[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6cs9b5z, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Glaize, Maurice (2003-utgaven av en engelsk oversettelse av den 4. franske utgaven fra 1993). Monumentene i Angkor-gruppen
* (fr) Maurice Glaize's biography on EFEO web site

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Vang Vieng** (laotisk: ວັງ ວຽງ) er en by i Laos som ligger i Vientianeprovinsen omtrent fire timers busstur nord for hovedstaden. Byen ligger ved elven Nam Song. Det mest bemerkelsesverdige trekk ved området er karstlandskapet som omgir byen.

Historie
--------

Vang Vieng ble først bosatt rundt 1353 som en skysstasjon mellom Luang Prabang og Vientiane. Byen ble opprinnelig kalt *Mouang Song* etter at kroppen til den avdøde kong Phra Nha Phao av ​​Phai Naam ble sett flytende nedover elva. Byen ble så omdøpt Vang Vieng under det franske kolonistyret i 1890-årene. En betydelig utvidelse av byen og dens infrastruktur fant sted under Vietnamkrigen i perioden 1964-1973 da USA la en Air Force base og rullebane her som ble brukt av Air America. I nyere tid har byen vokst betraktelig på grunn av tilstrømningen av ryggsekkturister tiltrukket av mulighetene for opplevelsesturisme i kalksteinslandskapet.

Landskap i Vang Vieng
Rismarkene i Vang Vieng

Referanser
----------

1. 1 2  (en) «Vang Vieng». VangVieng.org. 2011. Arkivert fra originalen 1. juli 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. juli 2014. Besøkt 12. desember 2011.
2. ↑  (en) «Vang Veng Staying Longer Spending More». STDP Laos. august 2009. Arkivert fra originalen 29. august 2011. Besøkt 12. desember 2011.
3. ↑  (en) «History of Vang Vieng». MUONGLAO.COM. Besøkt 12. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vang Vieng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Khalag tazi** er ei mynde som også er kjent som **afghansk steppemynde** og **bell-murraymynde** i vesten.

Opprinnelse og alder
--------------------

Khalag tazi oppsto sannsynligvis på steppene i grensestrøkene mellom det sydlige Afghanistan, Pakistan og dagens Iran (tidl. Persia). Trolig har lokale stammefolk krysset lokale afghanere med tazi og skapt denne hardføre hunden, som sies å være en mange hundre år gammel rase. Ingen vet imidlertid nøyaktig hvor gammel den er eller hvilke blodslinjer som ligger til grunn for dens opprinnelse.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Som type minner khalag tazi mest om en afghaner, men den har mindre pels enn de afghanerne vi kjenner fra vesten og det er også andre anatomiske forskjeller som peker mot tazi og/eller lokale typer av afghaneren. Rasen ble i en tid også kalt *Bell-Murray mynde*, fordi en major med navn *G. Bell-Murray*, som var skotsk offiser, på 1920-tallet introduserte den i Europa.

Steppemynden kan ha et hårlag som varierer svært med såvel alder, sesong som individ. Hvorvidt man skal regne denne mynden som en egen rase eller ei blir et definisjonsspørsmål. Mange gjør det, fordi man mener den skiller seg klart fra andre lokale afghanere.

Bruksområde
-----------

Rasen er en utpreget jakthund som energisk hetser småvilt i det afghanske steppelandet vi kaller Khalag, et område som ligger i det sydvestlige hjørnet av Afghanistan. Den brukes også som vakthund.

Lynne og væremåte
-----------------

Lynnet skiller den seg klart fra de afghanere vi kjenner her i vesten. Den er tøffere og mer selvstendig og distansert i sin framferd overfor fremmede, nærmest sky. Rasen er hengiven og trofast mot familien og deres nærmeste venner.

| * v
* d
* r
Mynder |
| --- |
| Afghansk mynde **·** Azawakh **·** Bakhmull **·** Banjara **·** Borzoi **·** Chippiparai **·** Chortaj **·** Greyhound **·** Irsk ulvehund **·** Italiensk mynde **·** Kaikadi **·** Kanni **·** Kaukasisk mynde **·** Khalag tazi **·** Kirgisisk mynde **·** Mudhol **·** Pashmi **·** Polsk mynde **·** Rajapalayamhund **·** Rampurhund **·** Saluki **·** Silkemynde **·** Sindh **·** Skotsk hjortehund **·** Sloughi **·** Spansk galgo **·** Søritaliensk mynde **·** Tazi **·** Ungarsk mynde **·** Vagharihund **·** Whippet **·** Windsprite **·** Xigou |  |
**Maurice Blitz** (født 28. juli 1891, død 2. februar 1975) var en belgisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris. 

Blitz vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i vannpolo-turnering. Belgia vant over Sverige med 5-3 i semifinalen, men tapte finalen til Storbritannia med 2-3. 

Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han en ny sølvmedalje i vannpolo. Det var tretten nasjoner som stilte lag. I kvartfinalen vant Belgia over Ungarn med 7-2 og siden slo de Tsjekkoslovakia med 5-1 i semifinalen. De tapte finalen mot Frankrike med 0-3 og Frankrike ble dermed olympiske mestere i vannpolo. I spillet om andreplass vant siden Belgia over Sverige med 4-3 og over USA med 2-1.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i vannpolo Belgias flagg Belgia
* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv i vannpolo Belgias flagg Belgia

Referanser
----------

1. 1 2   fødselsattest, side(r) 24, archives.paris.fr, besøkt 21. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16943832x[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice Blitz – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Blitz – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Blitz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Blitz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Peter Emil Steen Schjøth** (født 28. mai 1885 i Kristiania, død 26. desember 1970) var en norsk filosof.

Schjøth tok doktorgraden i 1921 med avhendlingen «Tilværelsens subjektive og objektive moment», og arbeidet senere som lektor ved Frogner skole. I 1939 var han en av søkerne til Anathon Aalls professorat i filosofi ved universitetet i Oslo (sammen med H. O. Christophersen, John Nome og Arne Næss), men det ble Arne Næss som fikk det.

Som filosof var Schjøth påvirket av fenomenologien. Han skrev flere bøker og avhandlinger om filosofiske emner, både på norsk og tysk.

Bibliografi
-----------

* *Realiteter og ideer*. Kristiania: Aschehoug, 1920.
* *Tilværelsens subjektive og objektive moment*. Kristiania: Aschehoug, 1921.
* *Die Begriffslehre*. Oslo: Dybwad, 1932.
* *Vår tids tanker*. Oslo: Aschehoug, 1933.
* *Gegenstands- und Verhältnislehre*. Oslo: Dybwad, 1938.
* *Forutsetningsfri kunnskapslære*. Oslo: Cappelen, 1961.

### Sekundærlitteratur

* Geir Hestmark: «Emil Schjøth – norsk fenomenolog – et blad av en norsk filosofihistorie», i *Norsk filosofisk tidsskrift* (1981), s. 151–159.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Emil Schjøth i BIBSYS
Festningen i Soroca.
**Soroca** er en by i Moldova ved elven Dnister, om lag 160 km nord for Chişinău. Den har om lag 30 000 innbyggere, og har en forholdsvis stor minoritet av sigøynere, noe som har gjort at byen noen ganger kalles «sigøynernes hovedstad»

Byen begynte som en middelaldersk handelsstasjon for Republikken Genova, kalt **Olchionia**. Senere bygde fyrst Stefan III av Moldavia en festning her i 1499, som byen er kjent for i dag. 

Under den store tyrkiske krig klarte Jan Sobieski og styrkene hans å forsvare festningen mot osmanene. Byen var militært viktig under Prut-felttoget til Peter den store i 1711. Festningen ble plyndret av russerne under den russisk-tyrkiske krig 1735-1739.

Referanser
----------

1. ↑   *2014 Moldovan census*, 2017, Wikidata Q12739149,
2. ↑  tv.rambler.ru[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Soroca – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Khalid A. Al-Falih** (arabisk: (Arabic: خالد الفالح‎, *Ḫālid al-Fāliḥ*, født 1960 i Riyadh i Saudi-Arabia) er en saudiarabisk forretningsmann og politiker.

Liv og virke
------------

Al-Falih studerte maskinbygg ved Texas A&M University og tok i 1982 ved King Fahd University of Petroleum and Minerals graden Master of Business Administration. Fra 1979 arbeidet han for det saudiarabiske oljeselskapet Saudi Aramco og gjorde rask karriere. I juli 1999 ble han president for Petron Corporation, en Joint Venture med Saudi Aramco og Philippine National Oil Company. Allerede i september 2000 var han tilbake i Saudi Aramco og ble i 2001 stedfortredende formann for avdelingen *Gas Ventures Development and Coordination*. I oktober 2004 ble Al-Falih medlem av styret for Saudi Aramco og formann for South Rub' al-Khali, en Joint Venture med Shell, Total og Saudi Aramco. I 2007 ble han *Executive Vice President of Operations*.

Den 1. januar 2009 etterfulgte Al-Falih Abdullah S. Jum'ah som CEO for selskapet.

Al-Falih er gift med Najah Al-Garawi og bor med familien i Dhahran.

Referanser
----------

1. ↑  [ Khalid A. Al-Falih, Saudi Aramco, lest 2015-03-06}

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Emil Sandberg** (født 16. mai 1875 i Christiania, død 2. juli 1955) var en norsk lokomotivfører og faglig tillitsmann, fra 1908 til 1911 og en periode ved årsskiftet 1924-25 formann i Norsk Lokomotivmannsforbund. 

Sandberg begynte å arbeide ved jernbanen som 15-åring i 1890, da han fikk jobb som lokomotivpusser ved Hovedbanen. Han avanserte til fyrbøter, deretter lokomotivfører.

Han var medlem av 1. distrikts lokomotivpersonales forening fra organisasjonen ble stiftet i 1893, og ble snart også aktiv i landsforeningen. I 1904 deltok han i lokomotivmannskongress på skandinavisk nivå, og året etter ble han nestformann i Lokomotivmandsforbundet. I 1906 var han initiativtager til opprettelsen av organisasjonens blad *Lokomotivmands Tidende*, og satt som formann i redaksjonskomiteen.

I 1908 ble Sandberg valgt til formann i NLF, og hadde vervet til 1911. Fra 1913 var han valgt redaktør for *Lokomotivmands Tidende* og fra 1916 forretningsfører i forbundet, i fullt lønnet stilling. Sandberg var en sentral pådriver da NLF i 1919 gikk inn i Landsorganisasjonen.

På landsmøtet i september 1924 ble han for annen gang valgt til formann i NLF, men satt denne gangen bare noen måneder i vervet før han måtte gå av. Ved årsskiftet avdekket nyvalgte revisorer misligheter i forbundets økonomi, en sak som endte med at Sandberg ble tiltalt for underslag og dømt til to års fengsel. I alt var det underslått nær 59 000 kroner, på den tiden en betydelig sum.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 5. juli 1955[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Side 242-249, Alfred Skar: *Norsk Lokomotivmannsforbund gjennom 60 år*, NLF, Oslo 1953

Kilder
------

* «Emil Sandberg», side 159, Alfred Skar: *Norsk Lokomotivmannsforbund gjennom 60 år*, NLF, Oslo 1953
* «Emil Sandberg», side 194, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993

| * v
* d
* r
Ledere i Norsk Lokomotivmannsforbund |
| --- |
| 
* Karl Andersen (1893-1901)
* Ludvig O. Bauer (1901-08)
* Emil Sandberg (1908-11)
* Thorvald Nordahl (1911-16)
* Jens Kraft Lund (1916-19)
* Sigurd Iversen (1919-24)
* Emil Sandberg (1924-25)
* Robert Lund (1925-31)
* Thorleif Narvestad (1931-50)
* Mathias Heggestad (1950-61)
* Oluf Andreas Anfinsen (1961-75)
* Gunnar Tønder (1975-90)
* Oddvar Skaar (1989-90)
* Øystein Aslaksen (1991-2011)
* Rolf Ringdal (2011-)

 |
| *Lokomotivmands Tidende* |
**Mons Leidvin Takle** (født 14. november 1942) er en norsk organist, pianist og komponist.

Organist
--------

Takle har utdannelse fra Musikkonservatoriet i Stavanger og fra Musikkonservatoriet i Oslo, hvor han studerte orgel med Arild Sandvold og piano med Reimar Riefling. Han tok også privattimer i klaverspill med Hans Solum. Han studerte videre i Sverige og USA og har turnert som solist og akkompagnatør både i Norden, Europa og i USA. Takle var organist i Revheim kirke, Madla, Høyanger kirke, Høyanger, Gand kirke, Sandnes, St. Petri kirke, Stavanger, Hægeland kirke, Øvrebø kirke og Vennesla gamle kirke, Vennesla.

Gjennom årene har han bidratt på en rekke plateproduksjoner. Han har arbeidet som arrangør og produsent og akkompagnatør for Lynor, hvor han også har gitt ut en rekke EP/LP-plater og kassetter.

Komponist
---------

Gjennom årene har det blitt en rekke komposisjoner. Disse har han gitt ut, blant annet på forlaget Cantando.

* *Norwegian Folktunes* Orgel
* *Festivity* Orgel
* *Våg å leve* Orgel
* *Kirken er et gammelt hus* Orgel
* *Gyldne øyeblikk* Piano
* *Julens melodier* Piano
* *Den store stjerna* Vokal Tekst: Trygve Bjerkrheim
* *Den store kongen* Vokal Tekst: Trygve Bjerkrheim
* *Jul på jord* Vokal Tekst: Trygve Bjerkrheim
* *Ein evig påskedag* Vokal
* *Vår verden* Vokal Tekst: Liv Nordhaug

Den verdenskjente organisten Christopher Herrick har tatt med Takles komposisjoner «*Bluestoccata*» og «*Festmusikk*» på sine innspillinger i serien Organ Fireworks. Mons Leidvin Takles orgelmusikk blir nå spilt både i Europa, USA og Asia.

Diskografi
----------

* *Arioso* 2009
* *Himmelske Perler* 2007
* *Gyldne Øyeblikk* 2006
* *Tro, Håp og Kjærlighet* 2005
* *Julens Melodier* 2003
* *Berøring* 2002
* *Dialog Med Drømmer* 2001
* *Våg å leve*
* *Spill levende* 1995
* *Ny dag* 1993

Eksterne lenker
---------------

* Mons Leidvin Takles hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Neaspis*** er en slekt av gnagbiller som lever i død ved, på råtnende plantedeler eller på sopp. Larvene er rovdyr.

Utseende
--------

Små til middelsstore (3 – 15 mm) biller, snaue og som oftest noe blanke, mørke på farge, av og til metallglinsende. Kroppsformen er mer eller mindre avlang og flat. **Hodet** er temmelig stort og bredt, med små fasettøyne som sitter langt fram på hodet og kraftige, fremoverrettede kjever. Antennene er 10- eller 11-leddete med en svak, tre-leddet kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) varierer sterkt i form, men framhjørnene er nesten alltid i alle fall litt fremskytende. Hos de brede og flate artene når gjerne framhjørnene like langt fram som hodet. Sidekantene er mer eller mindre bredt avsatt. **Dekkvingene** er sterkt punktert, og har ofte opphøyde lengdelister. Hos noen arter dekker de ikke hele bakkroppen, men er tvert avkuttet. **Beina** er slanke og forholdsvis korte, med fem-leddete føtter. **Larvene** er sylindriske, tynnhudete, marklignende, lyse på farge. Framkropp (thorax) leddene har tydelige, mørke ryggplater (tergitter), hodekapselen er også mørk.

Levevis
-------

Man regner med at larvene til disse billene er rovdyr, og de kan finnes i mange ulike habitater. De har svært kraftige kjever og kan gnage ganger i ganske hard ved eller andre materialer. De finnes i død vegetasjon, død ved, i sopp (særlig poresopper), også noen arter på tørre, lagrede matvarer. Disse billene er brede og flate og når de klekkes etterlater de seg karakteristiske, flate flygehull (som en myntinnkast-slisse lagt på siden). I dag er de utryddingstruet fordi moderne skogbruk har ødelagt de fleste av deres levesteder.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia, Australia og på New Zealand.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien gnag- og maurbiller, Cleroidea
				+ Familien gnagbiller, Trogossitidae (=Ostomidae)
					- Underfamilien **Lophocaterinae** Crowson, 1964 - noen ganger regnet som en egen familie
						* Gruppen Ancyronini
							+ Slekten ***Neaspis*** Pascoe, 1872 - 5 arter
								- *Neaspis pusilla* Blackburn, 1891
								- *Neaspis sculpturata* Reitter, 1876
								- *Neaspis serrata* Léveillé, 1907
								- *Neaspis squamata* (Eschscholtz, 1822)
								- *Neaspis variegata* (MacLeay, 1871)
								- *Neaspis villosa* Pascoe, 1872

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 10. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Neaspis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Neaspis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Neaspis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Neaspis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Øyvind Hjelle** (født 1972) er en norsk kokk og konsulent ved Kulinarisk Akademi, kanskje mest kjent som matskribent for en rekke aviser. Han startet sin læretid i 1989 og drev fra midten av 1990-tallet Palace Grill, fra 1996 sammen med kjendiskokk Ole Martin Alfsen og i 1998 som deltaker i Østers-NM. I likhet med Alfsen var også Hjelle matfaglig konsulent ved det som frem til 2008 var Gastronomisk Institutt i Oslo. Utover Palace Grill, som han har forlatt, har han også virket ved Michelin-restauranten Spisestedet Feinschmecker og noe som heter La Province, og vært en del brukt i VG og Aftenposten. I 2008 overtok han og vinkelner Robert Lie etter Tom Victor Gausdal og Ole Martin Alfsen som ukentlige matspaltister for en rekke norske aviser, Dagsavisen, Romerikes Blad, NTB og Agderposten.

Utgivelser
----------

* Claus Wiese, Øyvind Hjelle og Svein Utigard (foto) (2003). *7 dager i Pyreneene*. Dinamo forlag.
* Øyvind Hjelle (2007). *Gourmet for begynnere*. Dinamo forlag.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 8029707, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Aratos fra Soloi.
**Aratos** (gresk: *Ἄρατος*, lat.: *Aratus*) var en gresk poet fra Soloi i Kilikia på 200-tallet f.Kr. 

*Phaenomena*
Han besøkte Antigonos II Gonatas i Makedonia rundt 275 f.Kr. og forfattet på dennes oppfordring et astronomisk og meteorologisk læredikt, *Stjernebilder og verdenstegn*, som egentlig var en metrisk bearbeidelse etter astronomen Eudoksos fra Knidos. Dette diktet, som fortsatt eksisterer, ble høyt verdsatt av antikkens grekere, og ble oversatt til latin av blant annet Cicero.

I sin tale på Areopagos i Athen siterte apostelen Paulus (Ap.gj. 17,26-28) Aratos og stoikernes tanke om menneskehetens brorskap: «Av ett menneske har han skapt alle folkeslag. Han lot dem bo over hele jorden, og han satte faste tider for dem og bestemte grensene for deres områder. Dette gjorde han for at de skulle søke Gud, om de kanskje kunne lete seg fram og finne ham. Han er jo ikke langt borte fra en eneste av oss. For det er i ham vi lever, beveger oss og er til, som også noen av deres diktere har sagt: For vi er hans slekt.»

Referanser
----------

1. ↑  Koch, Carl Henrik; Christensen, Johnny: stoicisme i Den Store Danske på lex.dk. Hentet 20. august 2021 fra
2. ↑  Ap.gj. 17,26-28

Eksterne lenker
---------------

* Aratos i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1904)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND
 |
**Araval** er en fiktiv person fra J.R.R. Tolkiens litterære verden. Han var den trettende kongen av Arthedain.

Araval ble født i 1711 i Tredje tideverv, og ble konge da faren hans Arveleg II døde i 1813. På denne denne tiden hadde Arthedain vært i krig med Angmar i over 400 år, og nordens Dúnedainhadde ikke oppnådd mye for å hindre spredningen til deres fiender. Araval, med hjelp av alvene fra Lindon og Kløvendal, vant et slag over Angmars styrker i 1851. Etter denne seieren forsøkte han å gjenerobre Cardolan, men Haugvetter som hjemsøkte området skremte folk fra å bosette seg der. Disse onde åndene hadde blitt sendt dit av Heksekongen århundrer tidligere for å hindre ethvert forsøk på å gjenskape det gamle riket.

Dessverre oppnådde ikke Araval en suksess på langt sikt: i regjeringstiden til hans sønn, Araphant, hadde Angmar klart å gjenoppbygge sin styrke og fortsatte med sine angrep på Arthedain; og hans barnebarn, Arvedui, som ble født da Araval fortsatt levde, ville bli den siste kongen av Arthedain etter at Angmar ødela det siste kongeriket av nordens Dúnedain. 

Araval døde i 1891 etter å ha regjert i 78 år, og ble etterfulgt av sin sønn Araphant.

Navnet til Araval er fra sindarin og betyr *kraftig konge*.
**Stefano Borgia** (født 3. desember 1731 i Velletri i Italia, død 23. november 1804 i Lyon) var en av den katolske kirkes kardinaler.

Han var tilknyttet Den romerske kurie. Han var nuntius i Flandern og Kirkestatens statssekretær 1796–1797.

Han ble kreert til kardinal den 30. mars 1789 av pave Pius VI, med San Clemente som tittelkirke.

Under den franske okkupasjon av Roma 1797–1798 gav paven ham ansvar for byen. Etter proklamasjonen av republikk i 1798 ble han arrestert men snart satt fri. Da paven ble bortført av franskmennene, fulgte kardinal Borgia med i eksil til Valence i Sør-Frankrike.

Han deltok ved konklavet 1799-1800 som valgte kardinal Chiaramonti til pave Pius VII.

Han var prefekt for Indekskongregasjonen 1801–1802 og deretter for Kongregasjonen for troens utbredelse fra 24. august 1804.

Han døde den 23. november samme år i Lyon, mens han ledsaget pave Pius VII til Paris for å krone Napoleon.

Han var en fjern slektning av den spanske slekten Borja.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FINA Wiki, FINA Wiki ID 1747, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6x65kgg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Salvador Miranda. «The Cardinals of the Holy Roman Church - Biographical Dictionary - Consistory of Consistory March 30, 1789». *The Cardinals of the Holy Roman Church*. Besøkt 14. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC
 |
**Åsane Billag AS** var et busselskap som ble startet som A/S Aasane Automobillag i mars 1920 (navnet ble endret i 1953), for å imøtekomme Åsane-bøndenes behov for lettere tilgang til markedet i Bergen. Veien over Munkebotn til fots eller med hest og kjerre var strabasiøs, og ønsket om bilrute på strekningen vokste seg fram. Med oppstarten av selskapet ble byferdene med landbruksvarer og personer mye enklere.

Vekst
-----

Billaget opplevde sterk vekst da utbyggingen i Åsane skjøt fart på 1970-tallet. Selskapet utviklet seg da fra et typisk bygdeselskap til et forstadsselskap. I 1978 flyttet billaget fra sitt gamle tilholdssted i Ervik til nye kontor- og verkstedsfasiliteter på Nyborg. Da var allerede Arna-avdelingen til det BNR-kontrollerte selskapet Arna og Osterøy Billag innlemmet, med sine ruter mellom (Garnes-)Indre Arna-Ytre Arna-Bergen over Åsane.

Ruteområdet
-----------

Åsane Billag AS hadde enerett på all persontransport i rute i gamle Åsane kommune og mellom denne og Bergen. På 1970-tallet fikk selskapet også enerett på bussruter til Indre Arna via Åsane. 

Rosenkrantzgaten var i mange år selskapets endeholdeplass i Bergen sentrum til de tok i bruk Bergen busstasjon i 1959. Rutene som gikk rundt Eidsvågneset brukte Rosenkrantzgaten som endeholdeplass i sentrum fram til 1980-tallet.

I Åsane var den første endeholdeplassen Vågsbotn. I siste driftsår hadde selskapet også ruter via Eidsvågneset til Eidsvåg og gjennom Eidsvågstunnelen til Jordal, Selvik, Nedre Åstveit, Bekkjarvik, Vidalen om Hesthaugvegen, Støbotn om Morvik/Tertnes, Skinstø, Rolland, Flaktveit, Vågsrinden, Salhus om Salhusvegen, Salhus om Steinestø, Breistein, Indre Arna om Ytre Arna og Hetlebakken. Selskapet hadde i mange år ruter til Hjortland, og i svært korte perioder til Spondalen, Kyrkjestien og fra Ytre Arna via Kvamme til Indre Arna.

Pendelruten mellom Flaktveit og Midtun/Kokstad/Flyplassen ble etablert på slutten av 1970-tallet i samarbeid med Bilruta Fana-Os-Milde (FOM). Denne avviklet trafikk på hele strekningen, men kunne ikke avvikle lokaltrafikk innen Bergen Sporveis konsesjonsområde (det vil si ikke mellom de tidligere kommunegrensene til Åsane kommune og Fana kommune). I tillegg til dette hadde billaget arbeidsruter mellom ruteområdet sitt og Haukeland Universitetssjukehus.

Fremtidsvyer
------------

*AS Kombinertekspress* ble etablert som et samarbeidsprosjekt mellom Åsane Billag, Odda Rutebuss og Haukedal Transport, der sistnevnte hadde ansvar for megling av last, mens de to andre aktørene holdt materiell og sjåfører. Ruten gikk med kombibusser mellom Bergen og Oslo over Haukelifjell. Sviktende inntekter ga selskapet en kort levetid, mindre enn et halvt år.

Åsane Billag AS fusjonerte i 1992 med Bilruta Fana-Os-Milde (FOM) til Pan Trafikk, som i 1998 fusjonerte med Bergen Sporvei til Gaia Trafikk, som i 2006 fusjonerte med HSD Buss til Tide Buss. Selskapets farger før fusjonen var beige med blå dekor.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |




1. ↑  ; besøksdato: 8. juni 2019.
**Åsaka** er et opprinnelig navn på seks sogn i Västergötland.

Fem av sognene ble organisert som landkommuner i 1862. For å skille dem fra hverandre ble i 1885 herredsnavnet føyd til som prefiks. Samtlige fem av disse kommunene opphørte ved en kommunereform i 1952. Sognene fantes fortsatt fram til en kirkereform i 2002-2006.

De fem kommunene var:

* Barne-Åsaka, nå del av Essunga kommune
* Kållands-Åsaka, nå del av Lidköping kommune
* Skånings-Åsaka, nå del av Skara kommune
* Vartofta-Åsaka, nå del av Falköping kommune
* Väne-Åsaka, med tettstedet Väne-Åsaka, nå del av Trollhättan kommune

Et sjette sogn med samme navn i Falköping kommune ble allerede i middelalderen innlemmet i det større sognet Ullene.

Stedsnavnet er det samme som Asak i Norge, og forkommer også på formen **Asige** i Halland. Betydningen er omdiskutert. Forstavelsen *ås* er blitt tolket som terrengformen "ås" og -aka kan komme av *hake*, en framskutt del av en ås. En nyere tolkning er at *ås* kommer av åsaguddom og at -aka kommer av ek (dvs. hellig lund) som er viet til en bestemt gud eller til gudene allment..

Referanser
----------

1. ↑  Linde, Gunnar *Ortnamn i Västergötland* 1982, s. 105
2. ↑  Namn och bygd 1985, s. 156-167, i uppsatsen Åsaka av Lennart Elmevik
**Wilhelm Meisterlin** (født 31. mars 1878 i Trondheim, død 16. mars 1954 i Oslo) var en norsk ingeniørutdannet forretningsmann og luftfartspioner. 

Wilhelm Meisterlin var en pioner innen norsk ruteflygning og bidro aktivt til at Norge fikk sin første internasjonale flyrute fra 1927.

Etter eksamen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1897 reiste han til Sør-Afrika, hvor han deltok i boerkrigen fra 1899 til 1902 som britisk offiser. Etter krigen fortsatte han i det militære i Transvaal og startet senere egen forretning i Johannesburg 1905, med salg av utstyr til gruveindustrien. Etter tre år avviklet han sine forretninger i Sør-Afrika og reiste tilbake til Norge og etablerte seg i Kristiania med agenturer for britisk stål og maskiner.

Som agent for flyfabrikken Handley Page organiserte Meisterlin i august 1919 den første passasjerflyging fra Storbritannia via Nederland og Danmark til Kjeller med et ombygd bombefly. 

I 1927 etablerte Meisterlin Norske Luftruter A/S, som ble agent for Deutsche Luft Hansa. Samme sommer åpnet det tyske selskapet den første permanente flyrute på Norge.

Norske Luftruter kom aldri i gang med egne ruter. Meisterlin søkte konsesjon om flyruter i Norge siste gang i 1934, men konsesjonen gikk til en ny og velfinansiert konkurrent Det Norske Luftfartselskap kontrollert av rederiet Fred. Olsen. Nå mistet også Meisterlin Lufthansa-agenturet.

Meisterlin var styremedlem i Norsk Luftseiladsforening (som organiserte Amundsens siste polferder) flybåtene N-24 og N-25 i 1925, og luftskipet Norge i 1926 og han var den første formann i Norsk Aero Klubb etter Roald Amundsen.

Meisterlin var innehaver av Order of the British Empire, Latham-medaljen og flere sørafrikanske krigsmedaljer.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID W\_Meisterlin, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
**Wilhelm Bernhard Maria Peitz** (født 15. mai 1876 i Altendorf ved Essen i Det tyske rike, død 28. juli 1954 i Mühlheim i Rhinlandet) var en tysk historiker.

Peitz inntrådte i 1893 i jesuittordenen, ble presteviet i 1907 og var lærer i historie og geografi ved jesuittenes læreanstalt *Stella matutina* i Feldkirch. Hans forskning vedrørende det pavelige kansellivesen i den eldre middelalder ble betegnet som banebrytende.

Pater Peitz forfattet blant annet *Das Register Gregors I. Beiträge zur Kenntniss des päpstlichen Kanzlei- und Registerwesens bis auf Gregor VII* (1917), *Liber diurnus* (1918) og *Untersuchungen zu Urkundenfälschungen des Mittelalters. I. Die Hamburger Fälschungen* (1919).

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 116074329, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Peitz, Wilhelm i *Nordisk familjebok* (2. utgaves supplement, 1925)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Dimitar Kovačevski**, født 24. juli 1974, er en makedonsk økonom og politiker som fra 17. januar 2022 har vært statsminister i Nord-Makedonia. Han er fra desember 2021 leder av partiet Makedonias sosialdemokratiske union (SDSM). Han var tidligere, fra 2020 til 2022, visefinansminister i regjeringen til Zoran Zaev og overtok som statsminister da Zaev trakk seg i desember 2021.

Biografi
--------

Kovačevski er født i Nord-Makedonias nest største by, Kumanovo og er sønn av Slobodan Kovačevski som var borgermester i Kumanovo fra 2000 til 2005, og som senere ble makedonias ambassadør til Montenegro. Han har mastergrad i økonomi fra Ss. Cyril and Methodius University of Skopje fra 2003 og doktorgrad i økonomi fra Faculty of Economics Podgorica ved University of Montenegro fra 2008.

Fra 1998 til 2017 har han vært ansatt i telekommunikasjonsselskapet Makedonski Telekom, i tillegg til at han har vært assisterende professor ved to private universiteter i Skopje.

Han har vært medlem av Makedonias sosialdemokratiske union (SDSM) siden 1994.

### Politisk karriere

Etter parlamentsvalget i 2020 hvor SDSM ble største parti og regjeringsparti, ble Kovačevski utnevnt til visefinansminister i Zoran Zaevs andre regjering fra 23. september 2020

Etter at SDSM gjorde et dårlig lokalvalg i oktober 2021 varslet Zoran Zaev sin avgang både som statsminister og leder for partiet. Dette skapte en ustabil situasjon og opposisjonspartiene framsatte mistillitsforslag mot regjeringen som imidlertid ikke ble vedtatt. Etterpå klarte SDSM å styrke sitt flertall ved at fire representanter fra det albanske sentrum-høyrepartiet Alternativa sluttet seg til alliansen. I forhandlingene om dette ble Kovačevski lansert som Zaevs etterfølger.

Kovačevski ble valgt til ny leder for SDSM 12. desember 2022, og han ble tatt i ed som landets nye statsminister 16. januar 2022.

Referanser
----------

1. ↑  Vladimir Kalinsky (16. januar 2022). «Собранието ја избра новата Влада, Ковачевски е премиер (Nasjonalforsamlingen valgte ny regjering, Kovacevski er statsminister)». Radio Free Europe.
2. ↑  «Кој е Димитар Ковачевски, најсериозниот кандидат за наследник на Заев?» **(makedonsk)**. Фокус (Fokus). 17. november 2021.
3. ↑  «ИНТЕРВЈУ Димитар Ковачевски, претседател на СДСМ: Ќе барам одговорност за сработеното и во СДСМ и во Владата» **(makedonsk)**. SDSM. 17. desember 2021.
4. ↑  SDSM dannet regjering i allianse med Democratic Union for Integration. De to partiene hadde til sammen 61 av 120 mandater i parlamentet.
5. ↑  Zeljko Trkanjec (13. desember 2021). «North Macedonia's biggest parties pick their leaders». www.euractiv.com.
6. ↑  «North Macedonia Govt Survives Threat, Hints at Boosting Majority». Balkan Insight. 12. november 2021.
7. ↑  «North Macedonia Govt Solidifies Majority, Adding New Coalition Partner». Balkan Insight. 6. desember 2021.
8. ↑  «North Macedonia Ruling Party Elects Dimitar Kovacevski as Leader». Balkan Insight. 13. desember 2021.
9. ↑  «Kovačevski preuzeo funkciju premijera Severne Makedonije» **(serbisk)**. N1. 17. januar 2022.
Dijle ved Mechelen
Dijles beliggenhet
**Dijle** (nederlandsk) eller *Dyle* (fransk) er ei elv i det sentrale Belgia. Den er ei venstre sideelv til Rupel og er 86 km lang. Den renner gjennom de belgiske provinsene Vallonsk Brabant, Flamsk Brabant og Antwerpen. Kildene ligger i Houtain-le-Val, nær Nivelles.

De viktigste byene langs Dijle er (regnet fra kilden) Ottignies, Wavre, Leuven og Mechelen. Den sistnevnte blir ofte kalt 'Dijlestad' (Dyleby). Dijles største sideelver er Demer (i Werchter i kommunen Rotselaar) og Zenne ved *Zennegat* helt i utkanten av Mechelen, hvor også kanalen Leuven-Mechelen begynner. Noen få hundre meter nedstrøms, ved Rumst, løper Dijle sammen med Nete og danner elva Rupel, som etter ytterligere 12 km munner ut i Schelde ved havna i Antwerpen. Dijle var tidligere farbar for små skip helt til Werchter, men all båttrafikk er nå begrenset til Mechelen, ettersom de øvre slusene der er stengt.

Slaget ved Leuven ble utkjempet i september 891 mellom frankere og vikinger fra nord. De frankiske styrkene ble ledet av kong Arnulf, og som vant en avgjørende seier. I all vesentlighet forhindret flere angrep fra denne fronten i Nederlandene.

Krøniken *Annales Fuldenses* hevdet at det lå så mange like igjen etter nordboerne at de blokkerte elvens strøm. Etter denne seieren fikk Arnulf bygget en nye festning på en liten øy i elven Dijle. Den ble kalt for *Luvanium* på latin, lokalt for *Lovon*. Det er første gang Leuven er nevnt i de historiske kildene.

Referanser
----------

1. ↑  Duckett, Eleanor (1968): *Death and Life in the Tenth Century*. Ann Arbor: University of Michigan Press, s. 20
2. ↑  Canduci, Alexander (2010): *Triumph & Tragedy: The Rise and Fall of Rome's Immortal Emperors*, Pier 9, ISBN 978-1-74196-598-8, s. 222
3. ↑  «History of Leuven», *Visit Flanders*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
*For avisen til Nei til EU - se Standpunkt*

***Standpunkt*** er et norsk debattprogram som gikk på NRK1 fra 2002 til 2007. Programmet ble regnet som ukas store debattprogram på NRK1, og hadde som mål å engasjere seerne i et interaktivt samspill. Hver tirsdag inviterte programlederne inntil 15 debattanter til en 45 minutters debatt. Innspill og respons fra seerne hadde en sentral plass, blant annet gjennom SMS-meldinger, e-post, Internett og telefon. Innspill og meninger fra SMS rullet nederst i TV-ruta, men ble også enkelte ganger tatt opp av programlederne som innspill i debatten.

Debattene omfattet alt fra kulturelle, sosiale og samfunnsmessige emner til ren partipolitikk. Programmet hadde rundt 500 000 seere.

Programledere
-------------

* Nina Owing (2005–07)
* Erik Wold (2003 & 2005-07)
* Jarle Roheim Håkonsen (2002-03 & 2005)
* Christine Præsttun (2002–05)

Referanser
----------

1. ↑  «NRK.no - Standpunkt - Gi oss din mening på SMS». *www.nrk.no*. 2006. Besøkt 16. oktober 2016.
2. ↑  Journalisten – NRK vil fjerne «Standpunkt» (2007)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Standpunkt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
En mænade som holder en thyrsos, maleri *Malice*, av William-Adolphe Bouguereau, 1899
Romersk relieff som viser en mænade holder thyrsos (Museo del Prado, Madrid).
**Thyrsos** (gresk: θύρσος) var i gresk mytologi en stang laget av stilken til skjermplanten *Ferula communis* dekket med eføyblader og løv, og alltid med furukongler på toppen. Disse stavene ble båret av Dionysos og hans tilhengere. Den greske dramatikeren Evripides skrev at honning dryppet fra thyrsosene som de dionysiske mænadene bar. Thyrsos var et hellig redskap i de religiøse og hemmelige ritualene til de dionysiske mysterier.

Symbolisme
----------

Thyrsos, assosiert med Dionysos (eller Bacchus hos romerne) og hans tilhengere, satyrene og mænadene, er et sammensatt symbol av skog (furukongler) og gårdsdrift (fenikkel). Det har blitt spekulert om den var særlig en fruktbarhetsfallos hvor fenikkelen representerte skaftet på et mannlig kjønnsorgan og furukonglene representerte sæden. I de dionysiske festene og dansene ble thyrsosene kastet:

*Pentheus*: «Thyrsosen — i min høyre hånd, skal jeg holde den?
Eller er jeg derfor mer som en bakkanal?»
*Dionysos*: «I din høyre hånd, og med din høyre for, løft den.»
Tidvis ble thyrsosen vist fram i forbindelse med en *kantharos*, en vinkopp, et annet symbol på Dionysos, og utgjorde en mannlig og kvinnelig forbindelse slik som på det kongelige septer og rikseplet.

I litteraturen
--------------

Diomed fra akajerne nevner thyrsos («vinlauv-stav») når han snakker om Lykurgos til Glaukos trojaneren:

*Ned over Nysas heilage fjell han føre seg jaga*
*kvenda som følgde så trutt den svermande gud Dionysos.*
*Vinlauv-stavane slengde dei bort då den djerve Lykurgos*
*elte dei alle med svolk...* (*Iliaden*)

Referanser
----------

1. ↑  Euripides: *Bakkantinnene*, 711.
2. ↑  Euripides: *Bakkantinnene*
3. ↑  *Iliaden* bok VI, 132-137, i Eirik Vandviks oversettelse, Samlaget 1965, s. 93

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Dimerini** er en gruppe av små, rødlige eller brunlige biller, der mange av artene er knyttet til maur. De ble før gjerne regnet som en egen familie, men nyere fylogenetiske undersøkelser tyder på at de bør regnes som en undergruppe av kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Små (0,5 – 6 mm), rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er mye bredere enn forkroppen. **Hodet** er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.

Levevis
-------

De voksne billene finnes gjerne i råtnende plantemateriale, som kompost, løvstrø, under bark eller lignende. De fleste lever sannsynligvis av midd og andre små leddyr.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i tropene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae)
				+ Underfamilien **køllebiller, Pselaphinae**
					- Overstammen Euplectitae
						* Gruppen **Dimerini** Raffray, 1908
							+ Slekten *Barroeuplectoides* Park, 1942 - to arter, neotropisk
							+ Slekten *Microctomicrus* Nomura, 2010 - én art, Asia
							+ Slekten *Ocabaraja* Schuster & Grigarick, 1980 - to arter, neotropisk
							+ Slekten *Octomicrellus* Jeannel, 1949 - 23 arter, Afrika
							+ Slekten *Octomicrites* Jeannel, 1956 - én art
							+ Slekten *Octomicrus* Schaufuss, 1877 - 22 arter, Afrika og Asia
							+ Slekten *Tuberoplectus* Park, 1952 - tre arter, neotropisk og Australia

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dimerini* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* *Dimerini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Service canadien du renseignement de sécurité** (**SCRS**, engelsk: **Canadian Security Intelligence Service** (**CSIS**)) er Canadas sivile etterretningsorganisasjon som innhenter, overvåker og analyserer informasjon om rikets sikkerhet. Etatens ansvarsområde omfatter både nasjonal og internasjonal etterretning.

SCRS ble opprettet i 1984 etter en anbefaling fra en granskningskommisjon, som ble nedsatt etter at det ble kjent at det føderale politiet hadde utført flere ulovlige handlinger i forbindelse med sin etterretningsvirksomhet. Kommisjonen anbefalte at ansvaret for etterretning ble fjernet fra politiet og lagt til en ny, sivil etat uten politimyndighet.

SCRS er underlagt Ministère de la Sécurité publique et de la Protection civile du Canada. Tilsyn med SCRS føres av et uavhengig organ, Comité de surveillance des activités de renseignement de sécurité.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Canadian Security Intelligence Service – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |