recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jordsjø** er en bok-serie skrevet av Ursula K. Le Guin.

«Jordsjø er en verden av øyer og hav hvor magien er en del av menneskenes virkelighet. Magi er også det fremste verktøyet i kampen mellom det gode og det onde, en maktbalanse som stadig utfordres i den gamle verdenen befolket av mennesker, hekser, trollmenn og drager. På øya Gont bor unge Ged – han som skal vise seg å bli den største trollmannen Jordsjø har kjent.»

Karl Ove Knausgård har uttalt at Ged er hans litterære helt: «... ingen karakter har grepet meg sterkere enn det han [Ged] gjorde da jeg leste Trollmannen fra Jordsjø første gang som tolvåring.» (intervju i *Bokvennen* nr 1, 2011)

Handling
--------

Earthsea-verdenen består av et hav, og mange øyer: en enorm skjærgård med hundrevis av øyer blir omgitt av stort sett ukjent hav. Earthsea inneholder ingen store kontinenter. Den største øya, Havnor, er omtrent 610 kilometer på tvers, er omtrent på størrelse med Storbritannia. Teknologisk sett er Earthsea et tidlig jernalderen-samfunn, med bronse brukt på steder hvor jern er mangelvare. Våpen inkluderer også bruk av tre, og andre harde metaller som er enkelt å produsere. 

Det er en årlig overgang fra varm sommer til kald og snørik vinter, spesielt på nordlige øyer som Gont og Osskil. I de sørlige delene av Earthsea kan det være mye varmere. Magi er en sentral del av samfunnet i det meste av Earthsea, med unntak av Kargish-landene - hvor all magi er forbudt. Magi er et medfødt talent, som kan utvikles med trening. De mest begavede magikerne blir sendt til skole på Roke, hvor de - hvis deres dyktighet og disiplin viser seg tilstrekkelig - kan bli trollmenn som går med tryllestav. Et viktig tema i historiene er sammenhengen mellom makt og ansvar.

Norske utgivelser
-----------------

* *Trollmannen fra Jordsjø* (Gyldendal Norsk Forlag, 1978) ISBN 8205112673
* *Atuans gravkamre* (Gyldendal Norsk Forlag, 1979) ISBN 8205118698
* *Den fjerneste kyst* (Gyldendal Norsk Forlag, 1980) ISBN 8205123225
* *Tehanu* (Gyldendal Norsk Forlag, 1993) ISBN 8205217327

Filmen *Jordsjø-krønikene* er i hovedsak basert på den tredje boka *Den fjerneste kyst*.

Eksterne lenker
---------------

* Ursula K. Le Guins hjemmeside
* High Fantasy: A Wizard of Earthsea; anmeldelse i Horn Book Magazine 1971

Portal: Litteratur
**Grant Llewellyn** (født 29. desember 1960) er en britisk dirigent.

Biografi
--------

Llewellyn ble født i Tenby i Pembrokeshire i Wales. Da han var elleve år gammel sendte foreldrene ham på kostskole i Manchester. Etter skolegangen dro han atten år gammel til Italia hvor han prøvde seg på en karriere som fotballspiller. Etter ett år i Italia vendte han hjem og begynte å studere ved Universitetet i Cambridge. Etter tre år ved Cambridge fortsatte han studiene ved Royal College of Music i London hvor han studerte dirigering med Norman Del Mar.

Hans dirigentkarriere startet i 1985 da han ble tatt opp på det kjente dirigentseminaret i Tanglewood i Massachusetts. Der fikk han anledning til å jobbe sammen med dirigenter som Leonard Bernstein, Seiji Ozawa, Kurt Masur og André Previn og dirigere Boston Pops og Boston Symphony Orchestra. Senere ble han tildelt en stilling som assisterende dirigent for Boston Symphony Orchestra, hvor han fikk ansvaret for barne- og familiekonsertene. Fra 1990 til 1995 var han dirigent for BBC National Orchestra of Wales, fra 1993 til 1996 første gjestedirigent for Stavanger Symfoniorkester og fra 1995 til 1998 sjefdirigent for Flanderns kongelige filharmoniske orkester (deFilharmonie).

I perioden fra 2001 til 2006 var Llewellyn kunstnerisk leder og sjefdirigent for *The Handel and Haydn Society* i Boston. Siden 2004 har han vært sjefdirigent for North Carolina Symphony, en kontrakt som varer fram til 2019.

Som operadirigent har Llewellyn dirigert på English National Opera (*Tryllefløyten*) og på Opera Theatre i St. Louis. Han har bl.a. hatt et nært samarbeid med regissøren Chen-Shi Zheng som han i 2001 gjorde en oppsetning av Henry Purcells *Dido og Aeneas* sammen med under Spoleto-festivalen i USA. Han dirigerte også en ny produksjon av Jules Massenet's *Manon* på Opera North i Leeds i 2003. Dessuten har han dirigert i BBC Cardiff Singer of the World-konkurransen.

Llewellyn er direktør for Welsh Sinfonia, et profesjonelt kammerorkester i Wales dirigert av Mark Eager.

Llewellyn er bosatt i Cardiff hvor han bor sammen med sin kone Charlotte og deres fire barn.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. desember 2013. Besøkt 24. september 2013.

Kilder
------

* «Honours and Appointments». *The Instrumentalist* **(engelsk)**. 45: 6. August 1990.
* Loveland, K. (1995). «Grant Llewellyn». *Musical Opinion* **(engelsk)**. 118: 145.
* Tjomsland, Nina (18. oktober 1991). «Grant Llewelly dirigerer familiekonserten: -Tøff konkurranse om tid». *Stavanger Aftenblad*.
* Waleson, Heidi (2001). «Handel & Haydn maps out a new era». *Early Music America* **(engelsk)** (7): 18–21.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grant Llewellyn på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Grant Llewellyn på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Biografi hos Hazard Chase Management
* Leeds dirigentonkurranse 2002

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Signal-til-støyforhold** (på engelsk ofte forkortet *SNR*, Signal-to-Noise ratio) er et uttrykk om det relative forholdet mellom støy og signal - for eksempel fra en antenne inn til en forsterker. For at man skal kunne kjenne igjen et signal, er det viktig at det ikke forsvinner i bakgrunnsstøy. For eksempel må man på en konsert rope høyt til hverandre for å snakke sammen på grunn av at samtalen blir overdøvet av musikken.

Uttrykket blir mye brukt i radiokommunikasjon og informasjonsteori.

Matematisk oppstilling:

{\displaystyle \mathrm {SNR} ={P\_{\text{signal}} \over P\_{\text{støy}}}}
Siden mange signal har verdier over et stort dynamisk område, uttrykker man ofte signal-støyforhold i en logaritmisk skala kalt desibel:

{\displaystyle {\text{SNR (dB)}}=10\log \_{10}\left({P\_{\text{signal}} \over P\_{\text{støy}}}\right)=20\log \_{10}\left({A\_{\text{signal}} \over A\_{\text{støy}}}\right)}
-hvor P er gjennomsnittlig effekt og A er RMS-amplitudeverdene. Både signal- og støyeffekt må måles innenfor båndbredden til systemet.

Signal-støyforhold er en avgrensende faktor når man skal dimensjonere et analogt system. I digitale systemer svarer det såkalte dynamikkområde til SNR i analoge system.

Referanser
----------

1. ↑  Breeding, Andy (2004). *The Music Internet Untangled: Using Online Services to Expand Your Musical Horizons*. Giant Path. s. 128. ISBN 9781932340020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Paulus' andre brev til Timoteus**, også kalt **andre Timoteusbrev**, er et av brevene som bærer apostelen Paulus’ navn, og er i den kanoniske rekkefølge den sekstende boken i Det nye testamente. I norske bibelhenvisninger forkortes brevet etter bibelselskapets standard **«2 Tim»**. 

Brevet er et av de såkalte pastoralbrevene. De andre brevene i denne gruppen er Paulus' første brev til Timoteus og Paulus' brev til Titus. Betegnelsen pastoralbrev (av latin *pastor* «hyrde»)kom i bruk på 1700-tallet, og henspiller på at brevene er rettet til individuelle personer med lederansvar i menigheten. Den Timoteus som brevet er adressert til omtales både i Apostlenes gjerninger og andre brev som en følgesvenn av Paulus.

De fleste bibelforskere mener at pastoralbrevene ikke kan være skrevet av Paulus selv. NT-fragmenter fra Dødehavsrullene (Grotte 7) deriblant Timoteusfragmentene, støtter imidlertid pastoralbrevenes paulinske opprinnelse ved sin tidlige datering.

I brevet blir Timoteus oppfordret til å være utholdende i tjenesten, og være tro mot det som er overlevert han. Dette må han gjøre selv om han blir utsatt for prøvelser, og her blir Paulus holdt fram som et forbilde. Som i første timoteusbrev legges det vekt på at Timoteus må avvise vranglærere, og lede de som er kommet på villspor tilbake.

Litteratur
----------

* Helge Fauskanger *Det nye testamente - ny oversettelse tekstene slik de opprinnelig ble skrevet*, 2015 [kritisk, kommentert utgave] Juritzen 2015 ISBN 9788282055949
* Gerhardson, Birger: *En bok om nya testamentet*. Kristianstad 1993

Referanser
----------

1. ↑  Thoralf Gilbrant - "Hva skjedde med Bibelen?" s. 55-56 (ISBN 82-7388-398-1) (1994)

Eksterne lenker
---------------

* Bibelen Oversettelsene av 2005 & 1978/85

| * v
* d
* r
Bibelen – Bøkene i Det nye testamentet |
| --- |
|  | Evangeliene | 
* Matteus
* Markus
* Lukas
* Johannes

 |
|   | 
* Apostlenes gjerninger

 |
| Paulus’ brev | 
* Romerbrevet
* Første korinterbrev
* Andre korinterbrev
* Galaterbrevet
* Efeserbrevet
* Filipperbrevet
* Kolosserbrevet
* Første tessalonikerbrev
* Andre tessalonikerbrev
* Første Timoteusbrev
* Andre Timoteusbrev
* Brevet til Titus
* Brevet til Filemon

 |
| Andre brev | 
* Hebreerbrevet
* Jakobs brev
* Peters første brev
* Peters andre brev
* Johannes’ første brev
* Johannes’ andre brev
* Johannes’ tredje brev
* Judas’ brev

 |
|   | 
* Johannes’ åpenbaring

 |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***L'affaire Dreyfus*** er en fransk stumfilm fra 1899, regissert av Georges Méliès.

Handling
--------

Historien følger hendelsene i Dreyfus-affæren fra 1894, til september 1899:

I 1894 mistenker Armand du Paty de Clam at den franske kapteinen Alfred Dreyfus er en spion på vegne av Tyskland. Paty de Clam krever at det skal bli tatt en prøve av Dreyfus sin håndskrift, for å se om dette stemmer overens med skriften fra et anonymt brev sendt til den tyske ambassaden - som har blitt oppdaget av fransk kontraetterretning. Etter å ha oppdaget at Dreyfus fremstår nervøs, anklager Paty de Clam ham direkte for å ha skrevet brevet, og tilbyr å gi ham en pistol slik at Dreyfus kan begå selvmord sporenstreks.

Dreyfus påstår at han er uskyldig, men blir straks arrestert. Ved École militaire blir Dreyfus fratatt sin militære rang, før han blir sendt til Djevleøya. Fire år senere blir oberst Hubert-Joseph Henry, som hadde anklaget Dreyfus i all offentlighet, arrestert. Han innrømmer å ha forfalsket brevet, et falskt dokument som var designet for å fungere som bevis mot Dreyfus. Henry begår deretter selvmord i Cherche-Midi-fengselet.

Det neste året, i 1899, blir Dreyfus overført fra Djeveløya, via Quiberon til Rennes, hvor han skal bli stilt for krigsrett - ettersom ytterligere bevis har dukket opp. Hans forsvarsadvokater Fernand Labori og Edgar Demange besøker ham, det samme gjør hans kone Lucie. Senere, når han går sammen med Marie-Georges Picquart, blir Labori truffet av en kule. Labori overlever, men skytteren kommer seg unna. Dreyfus blir senere dømt for forræderi, og blir fraktet tilbake til fengselet.

Referanser
----------

1. ↑  The Dreyfus Affair
2. ↑  Philippe Rège. *Encyclopedia of French Film Directors, Volume 1*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *L'affaire Dreyfus* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *L'affaire Dreyfus* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (fr) *L'affaire Dreyfus* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *L'affaire Dreyfus* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *L'affaire Dreyfus* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Paulus' brev til laodikeerne** er et apokryfisk skrift fra oldkirken, trolig skrevet på latin av en ukjent forfatter en gang før år 300, og med urette tilskrevet Paulus.

I sitt brev til kolosserne, kap 4, v 16, nevner Paulus at han har hatt en brevveksling med menigheten i Laodikea. Disse brevene er ikke bevart, og det foreliggende brevet «er trolig laget for å gi et inntrykk av hva det opprinnelige brevet kan ha handlet om.» Det er utformet og bygget opp som de andre, kjente Paulusbrevene, og inneholder for det meste alminnelige oppfordringer om å leve et kristent liv. Brevet har særlig mange lån fra Filipperbrevet, og det antydes også at brevet er skrevet mens Paulus satt i fengsel. 

Brevet kjennes i mange håndskrifter, og har tilsynelatende vært populært og utbredt. Teksten er oversatt til norsk i antologien *Tidligkristne apokryfer*, 2011.

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Reidar Aasgaards innledning til *Tidligkristne apokryfer*, 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Pauly-Wissowa*** er navnet som vanligvis brukes for *Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft*, en tysk encyklopedi over den klassiske verden fra 1894. Med supplementsbind utgjør den til sammen 83 bind, og er det viktigste klassiske oppslagsverk.

Det første volumet ble publisert av August Pauly i 1839. Pauly døde i 1845, mens verket var uferdig. Christian Waltz og Wilhelm Teuffel fullendte det i 1852. Den første utgaven bestod av seks bind. En annen utgave ble utarbeidet mellom 1861 og 1866, men aldri utgitt.

I 1890 begynte Georg Wissowa arbeidet med en ny og mer ambisiøs utgave. Han regnet med å fullføre verket i løpet av ti år, men det siste av de 78 bindene utkom først i 1978 og et indexbind i 1980.

Hver artikkel ble skrevet av en anerkjent spesialist innen det relevante fagområdet, men ikke overraskende for et verk som spenner over tre generasjoner kan de underliggende antagelsene variere betydelig. De fleste biografiene ble skrevet av Friedrich Münzer.

Både prisen og størrelsen på Pauly-Wissowa har alltid gjort verket vanskelig tilgjengelig, så mellom 1964 og 1975 utgav Metzler Verlag ***Der Kleine Pauly*** i fem bind.

En oppdatert utgave kalt ***Der Neue Pauly***, bestående av 15 bind og en index, utkom mellom 1996 og 2003.

Bibliografi
-----------

* August Pauly, Georg Wissowa, Wilhelm Kroll, Kurt Witte, Karl Mittelhaus, Konrat Ziegler (red.): *Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft: neue Bearbeitung,* Stuttgart: J. B. Metzler, 1894-1980.
* Hubert Cancik, Helmuth Schneider (red.): *Der neue Pauly. Enzyklopädie der Antike. Das klassische Altertum und seine Rezeptionsgeschichte*, Stuttgart: J.B. Metzler, 2003, 11611 s. ISBN 3-476-01470-3.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om *Der Neue Pauly*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Jordskjelvet i Gulang** var et svært dødbringende jordskjelv som den 23. mai 1927 rammet området i det sørlige Gansu og rundt Xining, hovedstaden i den kinesiske provins Qinghai. Det målte 7,6 på Richters skala. Det omkom 41.000 mennesker, og landforskyvningene var store.

Jordskjelvet kalles også *Nan Shan*-jordskjelvet (etter det tidligere navn på fjellpartiet Qilian Shan; det var ved foten av disse fjellene at det fant sted). 

Skaderegionen lå foran Qilian Shan. Det var særlig store skader i områdene ved Gulang og Wuwei. Jordras begravde en småby ved Gulang, i Wuwei fylke oppstod en ny innsjø etter at et jordras demmet opp en elv. Store revner oppstod og man kunne se mange sandvulkaner. 

Jordskjelvet skal ha kostet 250.000 kveg livet, og det var skader i hele området fra Lanzhou via Minqin og Yongchang til Jinta. Skjelvet kunne føles så langt unna som i Xi'an, andre steder så langt som 700 km fra episenteret. 

Når noen kilder oppgir så mange som 200.000 dødsofre, må det skyldes en forveksling med Jordskjelvet i Haiyuan i en nært tilgrensende region den 16. desember 1920.
***L'amore primitivo*** er en italiensk mondofilm fra 1964, regissert av Luigi Scattini og produsert av G.L.M. og Italian International Film. I hovedrollene spiller Jayne Mansfield, Franco Franchi, Ciccio Ingrassia, Mickey Hargitay og Carlo Kechler. Filmen handler om antropologen dr. Jayne, som har studert «primitive» menneskers ritualer rundt kjærlighet og seksualitet. Manus er skrevet av Massimo Pupillo, Luigi Scattini og Amedeo Sollazzo.

Handling
--------

Antropologen dr. Jayne sjekker inn på hotell i Roma. Hun har studert «primitive» menneskers ritualer rundt kjærlighet og seksualitet, og skal presentere funnene sine for en professor. Han møter henne på hotellrommet hennes for å se på en dokumentar hun har laget. Før de starter forklarer dr. Jayne at etter hennes mening er også de «siviliserte» menneskene primitive når det er snakk om kjærlighet. Professoren er ikke enig, men hun håper at han skal bli overbevist etter at de har sett dokumentaren. Mens de sitter og ser står to pikkoloer som jobber på hotellet utenfor døren og lusker, desperat etter å få et glimt at dr. Jayne. Etter at dokumentaren er ferdig er professoren fortsatt ikke enig med dr. Jaynes teori, så hun bestemmer seg for å demonstrere den for ham. Hun gir professoren beskjed om å gjemme seg i skapet. Deretter slipper hun inn de to pikkoloene som står utenfor døren, og utfører en striptease for dem. Dette gjør dem ville av begeistring, men har også en så kraftig effekt på professoren at dr. Jayne må flykte fra rommet.

Medvirkende
-----------

* Jayne Mansfield som dr. Jayne
* Franco Franchi som pikkolo
* Ciccio Ingrassia som pikkolo
* Mickey Hargitay som pikkolosjef
* Carlo Kechler som professoren
* Riccardo Cucciolla som fortellerstemme

Produksjon
----------

Jayne Mansfield spilte inn filmen i mai 1964 i Italia. Filmen inkluderte også mye arkivfoto som viste diverse kjærlighetsritualer. Den inneholdt scener som hadde blitt filmet i Roma, Paris, Kenya, Marokko, Senegal, Guinea, Tanganyika, Singapore, Tokyo, Hongkong og Polynesia. Scener fra filmen ble inkludert i dokumentaren *The Wild, Wild World of Jayne Mansfield*, som ble utgitt i 1968, året etter Mansfields død.

Referanser
----------

1. ↑  Faris, Jocelyn (1994). *Jayne Mansfield: A Bio-Bibliography* **(engelsk)**. Greenwood Press. s. 29. ISBN 978-0313285448.
2. ↑  Faris, Jocelyn (1994). *Jayne Mansfield: A Bio-Bibliography* **(engelsk)**. Greenwood Press. s. 101. ISBN 978-0313285448.

Eksterne lenker
---------------

(en) *L'amore primitivo* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *L'amore primitivo* på AllMovie Rediger på Wikidata
* (nl) *L'amore primitivo* på MovieMeter Rediger på Wikidata
* (en) *L'amore primitivo* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
* (en) *L'amore primitivo* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
***Tri musjketjora*** (originaltittel: *Три мушкетёра*) er en russisk film fra 2013, regissert av Sergej Zjigunov.

Handling
--------

I 1625 forlater en fattig ung adelsmann ved navn d'Artagnan foreldrene sine i Gascogne, og reiser til Paris for å slutte seg til musketerene som beskytter de franske kongelige. På et vertshus i Meung-sur-Loire håner en eldre mann d'Artagnans hest. Fornærmet krever d'Artagnan en duell mot ham. Den eldre mannens følgesvenner slår d'Artagnan bevisstløs med en gryte, og de ødelegger sverdet hans. Hans introduksjonsbrev til Monsieur de Tréville, sjefen for musketerene, blir også stjålet. D'Artagnan bestemmer seg for å hevne seg på mannen så snart han får muligheten. Men mannen blir senere avslørt som Comte de Rochefort, en agent for kardinal Richelieu.

I Paris forsøker d'Artagnan å verve seg som musketer hos de Tréville ved hovedkvarteret deres, men de Tréville avslår søknaden hans. Fra de Trévilles vindu får d'Artagnan øye på Rochefort som passerer på gaten nedenfor, og han skynder seg ut av bygningen for å konfrontere ham. Men før han rekker å ta igjen Rochefort, fornærmer han tre av musketerene - Athos, Porthos og Aramis - som alle krever en duell mot d'Artagnan samme ettermiddag. Men kardinal Richelieus vakter dukker opp for å arrestere d'Artagnan og de tre musketerene for ulovlig duellering. Selv om de er i undertall, vinner de fire mennene denne kampen. D'Artagnan sårer Jussac alvorlig, en av kardinalens offiserer.

D'Artagnan forelsker seg ved første øyekast i den attraktive, unge Constance Bonacieux, som allerede er gift med en annen mann. Hun arbeider for Anne av Østerrike, som i all hemmelighet har en affære med hertugen av Buckingham. Dronningen har nylig mottatt verdifulle diamanter i gave fra ektemannen Ludvig XIII av Frankrike. Men Anne gir diamantene videre til kjæresten sin. Kardinal Richelieu, som ønsker krig mellom Frankrike og England, planlegger å avsløre denne utroskapen - i håp om å forårsake problemer mellom de to landene. Han overtaler kongen til å kreve at dronningen skal ha på seg disse diamantene til en sosial sammenkomst som kardinalen betaler for. Men fordi hun ikke har disse diamantene lenger, blir det umulig for henne å bruke dem under festen.

Skuespillere
------------

* Jurij Tsjursin som Athos
* Alexej Makarov som Porthos
* Pavel Barsjak som Aramis
* Rinal Mukhametov som d'Artagnan
* Anna Starsjenbaum som Constance Bonacieux

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, Wikidata Q37312,
2. ↑  Звезда из поселка
3. ↑  Три мушкетера (2013)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tri musjketjora* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tri musjketjora* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Gurla Mandata i Burang

Manasarovarsjøen
**Burang**, også kalt **Taklakot** (tibetansk: སྤུ་ཧྲེང་རྫོང, **Purang Dzong**, Wylie: *spu hreng rdzong*, kinesisk: 普兰县; pinyin: *Pǔlán Xiàn*) er et fylke i prefekturet Ngari i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 7 653 innbyggere i 1999.

Selve storkommunen Burang hadde 5 026 innbyggere i 2000

Kulturminner
------------

Khorchagklosteret, bygd i 996, ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommune:**

* Burang (普兰镇)

**Kommuner:**

* Baga (巴嘎乡)
* Hor (霍尔乡)

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City - 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  Université du Michigan GRUMP (Global Rural Urban Mapping Project).

Eksterne lenker
---------------

* Burang County (tibettravel.info)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Nordnorsk vitensenter i Tromsø ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet, sett fra nord. Foto: April 2016  
**Nordnorsk vitensenter** er et populærvitenskapelig lærings- og opplevelsessenter på universitetscampus ved Universitetet i Tromsø – Norges arktiske universitet i Tromsø og i Alta.

Historikk og formål
-------------------

Vitensenteret sett fra sørøst. Foto: September 2017 
Vitensenteret ble stiftet 29. august 2002 og har tatt imot skoleklasser siden høsten 2003.
Den 7. april 2011 åpnet Vitensenteret sine nye lokaler som ligger nedenfor det gamle planetariet.

Vitensenteret er et regionalt vitensenter for hele Nord-Norge og tar mål av seg å nå ut til hele regionen, både ved besøk ute i regionen, ved aktiviteter og informasjon på sine nettsider.

Vitensenteret har fokus på fem hovedområder: 

* Energi og miljø i nord
* Himmelen over oss
* Klima og vær
* Kropp og hjerne
* Resurser i nord

I tillegg til dette er det aktiviteter innen matematikk, naturfag og teknologi. Dette inkluderer f.eks. ukentlige kodeklubber på ettermiddagen .

Målgrupper og aktiviteter
-------------------------

Skoleklasser er Vitensenterets hovedmålgruppe. Vitensenteret tilbyr både pedagogiske aktiviteter og egen aktivitet i utstillingen.

Vitensenteret har åpent for publikum de aller fleste dagene i året og har i utstillingen sin nesten hundre interaktive installasjoner fordelt på tre etasjer.

I planetariet kan det vises både tradisjonelle fremvisninger av solsystem og universet, men også spesialtilpassede filmer som dekker hele kuppelen.

Vitensenteret har flere tilpassede undervisningsrom. Disse er våtlaben, teknolaben, og koderomet. 
I tillegg er det et kreativt publikumsverksted i første etasje.

Referanser
----------

1. ↑  «SKILLS Kodeklubb | nordnorsk.vitensenter.no». *www.nordnorsk.vitensenter.no*. Besøkt 6. september 2022.

Se også
-------

* Vitensenter
* Planetarium

Eksterne lenker
---------------

* Nordnorsk vitensenter sine nettsider
* Foreningen norske vitensentre


| * v
* d
* r
Vitensentre i Norge |
| --- |
| VilVite i Bergen | Vitensenteret i Trondheim **·** VilVite (Bergen) **·** Nordnorsk vitensenter (Tromsø) **·** Norsk Teknisk Museum (Oslo)  **·** Jærmuseet (Vitengarden, Nærbø og Vitenfabrikken, Sandnes) **·** Norsk Luftfartsmuseum (Bodø) **·** INSPIRIA science center (Sarpsborg) **·** Vitensenteret innlandet (Gjøvik) **·** Norsk Oljemuseum (Stavanger) **·** Norsk jernbanemuseum (Hamar) **·** Vitenlaben (Porsgrunn) | Nordnorsk vitensenter i Tromsø |

Portal: Tromsø
**Birgitta Haukdal Brynjarsdóttir** (født 28. juli 1979) er en popsanger som kommer fra den lille byen Húsavík på Island. Det meste av livet har hun levd i den nordlige delen av Island. 

I november 1999 erstattet Haukdal den ledende vokalisten i bandet Írafár. De ga ut den første singelen "Hvar er ég?" ("Hvor er jeg?") sommeren 2000 etterfulgt av to singler i 2001. Bandet signerte en opptakskontrakt med Islands største innspillingsselskap, Skífan i 2002, og ga ut det første albumet "Allt sem ég sé" ("Alt det jeg ser") tidlig i november. Det er Islands mestselgende popalbum de siste 25 årene. 

I 2003 var Haukdal en av de mest populære kvinnelige popmusikerne på Island. Hun har vært fremstemt som Pop Star of the Year og Performer of the Year. I 2003 vant hun den nasjonale finalen for Eurovision Song Contest 2003 med sangen "Segðu mér allt". I finalen sang hun det på engelsk og ("Open your heart") og fikk 9.-plass.

Hun konkurrerte i den islandske prekvalifiseringen for Eurovision Song Contest 2006 med sangen "Mynd Af Þér" eller "Bilde av deg" og, i duo med Magni Ásgeirsson, kom hun til finalen i Icelandic qualifying for Eurovision Song Contest 2008 med sangen "Núna veit ég", men uten å vinne.

Referanser
----------

1. 1 2   www.ismus.is[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Birgitta Haukdal på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Birgitta Haukdal hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Island

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Two Tricky med «Angel»** | **Island i Eurovision Song Contest**(2003) | Etterfølger:**Jónsí med «Heaven»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Vladimír Veselý** (død 1982 i Wiesbaden i Hessen) var en tsjekkoslovakisk journalist som ble vervet som CIA-agent da han var korrespondent i Frankfurt am Main på 1950-tallet.[] I 1956 ble han vervet av norsk etterretningstjeneste for å spionere på kommunistregimet i Tsjekkoslovakia for Norge. Året etter ble han arrestert og dømt til 25 års fengsel; det ble først kjent senere at det var en norsk agent som hadde vervet Veselý. Han ble sluppet ut på prøve etter 10 år, kort før Sovjetunionen, DDR og Polen invaderte Tsjekkoslovakia. 

Etter den sovjetiske invasjonen flyktet han til Vest-Tyskland, der han fikk jobb som journalist for ZDF. Veselý ble i årene som fulgte overvåket av tsjekkoslovakisk etterretning, hvor blant annet personlige detaljer om hans bopel i Vest-Tyskland ble kringkastet i tsjekkoslovakisk fjernsyn. Han fikk i 1982 diagnosen kreft, men mente han var blitt forgiftet av tsjekkoslovakiske agenter.[]

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten, 23. mars 2005.
2. ↑  Bergens arbeiderblad, 9. august 1957
3. ↑  «Mange norske spioner». *www.aftenposten.no*. Besøkt 25. oktober 2020.
4. ↑  «DIESE WOCHE IM FERNSEHEN Montag, 9. 2. - DER SPIEGEL 7/1981». *www.spiegel.de*. Besøkt 25. oktober 2020.
5. ↑  «Deutscher Bundestag - Stenographischer Bericht - 16. Sitzung» **(tysk)**. Bundestag. 4. mars 1977. s. 906. Besøkt 25. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Birgitta Anundsdotter**, som nevnes i 1449, var en svensk birgittinernonne og tekstilkunstner i Nådendals kloster.

Biografi
--------

Birgittas far Anund Niklisson tros å ha vært borgermester i Ulvsby i 1427 eller 1437. Hans enke Rikissa Olofsdotter eide federnejord i Karhiniemi i Vittis sogn, som hun i 1449 gav som proventgave for sin datter Birgitta til Nådendals kloster. Birgittas bror Olof Kusta, prebendat ved Sankt Johannes alter i Åbo domkyrka, gav samme år og for samme formål en eng i Reso sogn. Vittis kyrka brant ca 1490 og man tror at kirkens «altarbrun» er av de nye ting som ble anskaffet til kirkens gjeninnvielse. Altarbrunet (217 x 16,5 cm) forvaras i dag i Nationalmuseet i Helsingfors. Det er blitt benyttet for å smykke øvre kant av alterbordets fremside. Det er oppdelt i 14 felt adskilte av kolonner som oppebærer rundbuer. Mellom kolonnenr er det bibelske scener og skikkelser mens de to ytterste feltene opptar helgener som er birgittinerordenen nærstående. I komposisjonen inngår også minusklene b til venstre og a til høyre. Arbeidet er blitt tilskrevet den da meget gamle søster Birgitta Anundsdotter.

Kilder
------

* Nordman, C.A.: *Klosterarbeten från Nådendal*, Finsk Museum 1943
* Klockars, B.: *I Nådens dal. Klosterfolk och andra c. 1440–1590*, Svenska Litteratursällskapet i Finland, Helsingfors 1979
**Vladislav Sjlemov** (født 3. desember 2002) er en kasakhstansk alpinist.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Sjlemov deltok i sitt første FIS-renn i desember 2018, da han kom på 67.-plass i storslalåm i Abzakovo i Russland. Han deltok i det russiske mesterskapet i alpint i desember, og kjørte der inn til 53.-plass i utfor. I debruar deltok han i Junior-VM i alpint 2019, og kom der på 65.-plass i super-G og 76.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i det russiske mesterskapet i alpint i desember 2019, og kom denne gangen på 56.-plass i utfor. Han deltok i Alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Hans beste plassering der ble en 36.-plass i storslalåm, der Philip Hoffmann fra Østerrike vant. I super-G kom han på 50.-plass, og han kjørte ut i den påfølgende kombinasjonsslalåmen. I slalåm ble han diskvalifisert.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Vladislav Shlemov - Results*, besøkt 10. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Giant Slalom* Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 10. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Vladislav Shlemov* (arkivert), besøkt 10. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vladislav Shlemov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vladislav Shlemov – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Vladislav Shlemov – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 (arkivert)
**Ingvar Mikkelsen** (1936–2018) var en norsk sivilarkitekt og filosof. Han hadde en variert praksis som arkitekt, men er mest kjent som en allsidig og kunnskapsrik arkitekturskribent og -debattant.

Utdannelse og karriere
----------------------

Mikkelsen vokste opp i Trondheim. Etter Trondhjems katedralskole, der han ble uteksaminert som preseterist i 1955, gjennomførte han militærtjeneste og studerte arkitektur ved Norges tekniske høyskole (NTH). Han var ferdig utdannet sivilarkitekt i 1963. I løpet av studietiden hadde han et avbrekk for å gjennomføre den obligatoriske praksisperioden. Denne tilbrakte han i et entreprenørfirma i Køln. Mens han var i Tyskland, studerte han også filosofi, blant annet ved Freie Universität Berlin.

Etter studiene praktiserte han som arkitekt i fem år. Han arbeidet i København, Reykjavik og Tromsø – før han vendte tilbake til NTH for å undervise arkitektstudentene, først som vit.ass. senere som amanuensis. Etter å ha undervist i 17 år, flyttet han sørover til Oslo og arbeidet som rådgivende arkitekt i Posten eiendom til han gikk av med alderspensjon.

Gjennom hele karrieren skrev han engasjert om arkitektur, både i fagtidsskrifter, i dagspressen og i årboken *Arkitektur i Norge*, og han var mangeårig bidragsyter til Fortidsminneforeningens årbok *Aarbok for Foreningen til Norske Fortidsmindesmærkers Bevaring*. Han skrev blant annet en artikkel i årboken om Arne E. Holm, der han analyserte Holms forhold til modernismen. Han forfattet rundt 120 artikler og innlegg i tidsskrifter som *Arkitektnytt* og *Byggekunst* (senere *Arkitektur N*), i tillegg til flere arkitekturdebattinnlegg i dagspressen. 

Sammen med Frank Duffy skrev han i 2011 en omfattende bok om arkitekt Niels Torp.

Mikkelsen var opptatt av arkitekturhistorie og fagets utvikling, og i 2003 gjennomførte han en rekke videointervjuer med eldre, norske arkitekter for foreningen Arkitekturmuseets Venner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Grønvold, Ulf (18. september 2018). «Minneord – Ingvar Mikkelsen». *Arkitektnytt*: 33.
2. 1 2  Gran-Olsson, Olav (8. august 2018). «Ingvar Mikkelsen». *Adresseavisen*: 36. «Allerede som ungdom la alle merke til ham. På Trondhjems katedralskole var han klassens sjef og ubestridte ener. Han ble kalt Høvdingen. Han var også russeformann og debuterte som glitrende taler 17. mai 1955. Midt på Torget i Trondheim»
3. 1 2 3  Byles, Anine Gutubakken (5. april 2011). «Arkitekt med historisk sans». *Budstikka*: 36.
4. ↑  Mikkelsen, Ingvar (1992). «Arne E. Holm og modernismen». *Aarbok for Foreningen til Norske Fortidsmindesmærkers Bevaring*. Fortidsminneforeningen. s. 127–150.
5. ↑  Mikkelsen, Ingvar; Duffy, Frank (2011). *Niels Torp. Pax, 2011. ISBN*. Pax. ISBN 978-82-530-3293-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC
 |
**Ingvar Johan Inderberg** (født 30. september 1882 i Vikna i Nord-Trøndelag, død 23. mai 1971 samme sted) var en norsk bankkasserer, gårdbruker og politiker (V). Han var Viknas ordfører fra 1929 til 1942 og fra frigjøringen i 1945 og ut året.

Han vokste opp på Åkvik i Vikna sønn av gårdbruker, ordfører og stortingsmann Christoffer Inderberg og hustru Karoline Anzjøn. Han hadde en yngre søster, Sofie, som var ugift. Deres morfar Peder Anzjøn var også ordfører i Vikna, lensmann og stortingsmann, og oldefaren Paul Anzjøn var ordfører og lensmann. Ingvar Inderberg giftet seg i 1914 med Susanna (Sussi) Møllbak-Hansen, datter av bakermester H. Møllbak-Hansen i Bergen. De fikk tre barn.

Faren hadde bygget opp Åkvik til en av de mest veldrevne gårdene i Vikna. Ingvar gikk Berntsen og Føyns middelskole (senere realskole) i Trondheim, Namdals folkehøgskole og Mære landbruksskole, og overtok gården sammen med søsteren Sofie i 1931. Da søsteren døde i 1958, overtok han også hennes part i gården. Han bodde i mange år på Rørvik i et hus bygget i 1948, og forpaktet bort gården. Han overtok farens stilling som kasserer i Vikna sparebank i 1932, men hadde allerede assistert og vikariert for faren i lang tid. Han ble sittende i stillingen frem til 1963, 80 år gammel.

Han ble medlem av Vikna herredsstyre i 1926 og ordfører i 1929. Han ble sittende frem til han ble avsatt av okkupasjonsstyret i februar 1942. Etter frigjøringen i mai 1945 var han ordfører ut året.

Han ble tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Ingvar Inderberg, Vikna, er død». *Trønder-Avisa*: 4. 26. mai 1971.
2. 1 2  Borgan, Bjarne (1969). *Viknaboka, bd. 1: Gards- og ættehistorie. Gnr. 1 til 21: Kråkøya–Innersund*. Vikna historielag. s. 279–281.
3. ↑  Mørkved, Arne (1966) [1935]. *Namdals-slekter. Spillum-Strandslekten 1665–1935*. Namsos. s. 118ff.
4. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (red.) (1958). *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Nord-Trøndelag. Nordre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 607 og 627. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. 1 2 3 4  Olsvik, Frank (1983). *Vikna sparebank gjennom 125 år*. s. 69, 83 og 94.
6. ↑  Andersen, Thor M. (1931). *Norges ordførere 1929–1931*. Kristiania: A.M. Hanche. s. 239.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Vladislav Jindřich** (eller **Vladislav III**) (død 22. august 1222), av huset Přemyslid, var hertug av Böhmen.

Han var yngste sønn av Vladislav II og yngre bror av Ottokar I. 

Vladislaus var hertug av Brno og Znojmo fra 1191 til 1194. Han støttet sin bror Ottokar da denne midlertidig tok over hertugdømmet i 1192. Som takk for støtten ble han markgreve i Mähren. Brødrene nektet å betale keiseren for hans godkjennelse, og ble derfor avsatt av riksdagen i Worms i juni 1193. Isteden ble biskop Bretislav av Praha utnevnt til ny hertug. 

Etter at keiser Henrik VI og Bretislav begge døde i 1197, ble Vladislav selv valgt til hertug i Böhmen 22. juni 1197. Han ble kronet med broren til stede. Snart var brødrene imidlertid på randen av krig, men det kom til en ordning hvor Vladislav abdiserte 6. desember, mot at han fikk Mähren som ett nesten uavhengig markgrevskap. Dette markerte slutten på tronfølgestriden som hadde siden Vladislav IIs død 25 år tidligere.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 133899209, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator mzk2007395001, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p11394.htm#i113933, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
***Senodonia*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, blanke, mørkt brunlige smellere, oversiden fint hårete. **Hodet** er kort og bredt, med små fasettøyne. Antennene er tynne, litt lengre enn hode + pronotum. **Brystskjoldet** (pronotum) er nokså firkantet sett ovenfra, omtrent så langt som bredt, bakhjørnene noe skrått tilbaketrukket. **Dekkvingene** er langsmale, omtrent så brede som brystskjoldet, med tydelige punktstriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. Mange smellere er skogsinsekter, og en rekke arter, særlig av slekten *Ampedus*, er knyttet til hule trær. For at disse skal kunne overleve, er det nødvendig at gamle, hule trær blir tatt vare på og også at nye trær får anledning til å stå til de begynner å råtne og blir hule.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Asia, fra India og Nepal i vest til Vietnam i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien Lissominae Laporte de Castelnau, 1835
					- Stammen Protelaterini Schwarz, 1902
						* Slekten ***Senodonia*** Laporte de Castelnau, 1836
							+ *Senodonia bengalensis* Schimmel, 2006
							+ *Senodonia bicoloris* Vats & Chauhan, 1993
							+ *Senodonia birmanica* Schimmel & Platia, 1992
							+ *Senodonia brancuccii* Schimmel & Platia, 1992
							+ *Senodonia emodi* (Candèze, 1863)
							+ *Senodonia fengshuiana* Schimmel, 2006
							+ *Senodonia flagellaris* (Punam & Saini, 1996)
							+ *Senodonia flava* Schimmel & Platia, 1992
							+ *Senodonia hiekei* Schimmel & Platia, 1992
							+ *Senodonia inconditus* Schwarz, 1901
							+ *Senodonia jeanvoinei* Fleutiaux, 1936
							+ *Senodonia kucerai* Schimmel, 2006
							+ *Senodonia laotica* Schimmel, 2006
							+ *Senodonia meghalayana* Schimmel, 2006
							+ *Senodonia montanus* (Vats & Kashyap, 1992)
							+ *Senodonia quadricollis* (Laporte, 1838)
							+ *Senodonia sculpticollis* (Fairmaire, 1888)
							+ *Senodonia shingalilana* Schimmel, 2006
							+ *Senodonia siamensis* Schimmel, 1996

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Senodonia sculpticollis*
* Bilder av to arter
* (en) *Senodonia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Senodonia* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Kreis Leipzig-Land** var en Landkreis som eksisterte i Bezirk Leipzig i Den tyske demokratiske republikk (DDR) fra 1952 til 1990, med hovedsete i Leipzig. Kretsen hadde sin opprinnelse i distriktet Amtshauptmannschaft Leipzig som ble opprettet i Kongeriket Sachsen i 1874. I 1939 ble det omdøpt til **Landkreis Leipzig**, og i 1949 ble den en del av DDR. I 1952 ble deler av Landkreis Leipzig skilt ut som Kreis Borna, mens den resterende delen fortsatte under det nye navnet **Kreis Leipzig-Land**.

Etter Tysklands gjenforening fortsatte den å eksistere fra 1990 til 1994 innenfor Fristaten Sachsen som **Landkreis Leipzig-Land**. Den 1. august 1994 ble kretsen slått sammen med Landkreis Borna og Landkreis Geithain til den nye kretsen Landkreis Leipziger Land som eksisterte frem til 2008.

Kreis Leipzig-Land omga den kretsfrie byen Leipzig i en ringformasjon, og ble gjennomstrømmet av elvene Weißen Elster, Pleiße og Parthe.

Byer og kommuner
----------------

De viktigstede stedene i kretsen var byene Markkleeberg, Markranstädt, Schkeuditz, Taucha og Zwenkau, såvel som kommunene Böhlitz-Ehrenberg, Borsdorf, Dölzig, Engelsdorf, Gaschwitz, Großlehna, Holzhausen, Kitzen, Liebertwolkwitz, Lindenthal, Lützschena, Miltitz, Panitzsch, Rückmarsdorf og Wiederitzsch.

Folketall
---------

| Kreis Borna |
| --- |
| Jahr | 1960 | 1971 | 1981 | 1989 |
| Innbyggere | 178.342 | 170.047 | 145.831 | 131.734 |
|

Referanser
----------

1. ↑  DigiZeitschriften: Statistische Jahrbücher der Deutschen Demokratischen Republik[*død lenke*]
**Alfa Romeo 2000** er en personbil produsert av den italienske bilprodusenten Alfa Romeo mellom 1958 og 1962. Modellen ble første gang presentert på bilutstillingen i Torino i 1957, og erstattet Alfa Romeo 1900. De største forskjellene var et større og mer moderne karosseri samt en femtrinns girkasse.

Modellen ble produsert i tre ulike utgaver, *Berlina* som var en femdørs sedan, *Spider* som var en todørs cabriolet og *Sprint*, som var en todørs coupéutgave.

Berlina
-------

Sedanutgaven ble produsert i 2 814 eksemplarer mellom 1958 og 1962.

Spider
------

Cabrioletutgaven, designet av Carrozzeria Touring, ble lansert samtidig som sedanmodellen, i 1958. Den ble produsert i 3 443 eksemplarer frem til produksjonsstopp i 1962.

Sprint
------

*Sprint* var en todørs coupéutgave, designet og bygget av Bertone. Den ble introdusert i 1960, og produsert i 704 eksemplarer frem til 1962.

FNM
---

Da produksjonen av 2000 Berlina ble stoppet i Italia fortsatte den hos *Fabrica Nacional de Motores* (FNM) i Rio de Janeiro, Brasil, under navnet *FNM 2000*. I 1969 ble motorvolumet økt til 2,15 liter, og bilen ble solgt under navnet FNM 2150 frem til 1974.

Eksterne lenker
---------------

* 2600/2000 International Register
* alfa-romeo-club-2000-2600.de
* (en) Alfa Romeo 2000 (1958) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ingvar Brynhjulf Wedervang** 
(født 21. juli 1891 i Kristiania, 
død 4. desember 1961 i Bergen)
var en norsk økonom og statistiker.

Han gjennomførte studiet i statsøkonomi ved Det juridiske fakultet (UiO) 1911-13 og jobbet ved Statistisk sentralbyrå en tid. Hans doktoravhandling ble tildelt i 1925, og han ble da professor etter Thorvald Aarum i 1926. I sin tid som dekan 1931-33, og støttet av Rockefeller Foundation, startet han og Ragnar Frisch opp økonomisk institutt i 1932. Med Oscar Jægers hjelp ble sosialsøkonomi-studiet utvidet til en femårig embedseksamen i 1934.

Da Wedervang opprettet Norges Handelshøyskole i Bergen ble han dens første rektor i 1937-42 og 1945-56. Han redigerte også *Statsøkonomisk Tidsskrift* og ble sittende i konsentrasjonsleir under den andre verdenskrig. I dag deler man
ut *Ingvar Wedervangs forskningspris* ved Norges Handelshøyskole.

Han var gift med Aasta Eidem (1892–1978), som var tante til forfatteren Odd Eidem. Sønnen Frøystein Wedervang (1918-2018) ble professor ved Norges Handelshøyskole.

Premier
-------

* æresmedlem av Norges Handelshøyskoles studentforening i 1941
* æresmedlem av Econa i 1946
* medlem av den franske Æreslegionen som offiser 1947
* medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi som opptatt
* mottaker av St. Olavs Orden som kommandør 1947

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Ingvar Brynhjulf Wedervang Oppr. Thorsteinsen, Norsk biografisk leksikon ID Ingvar\_Wedervang, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Ingvar Wedervang i Store norske leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**ingen** | **Rektor ved Norges Handelshøyskole**(1936–1956) | Etterfølger:**Eilif W. Paulson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
Alfa Romeo Canguro
**Alfa Romeo Canguro** var en konseptbil fra den italienske bilprodusenten Alfa Romeo, designet av Giorgetto Giugiaro hos designhuset Bertone. Modellen ble første gang presentert på bilutstillingen i Paris, Frankrike i 1964.

Alfa Romeo hadde tidlig på 1960-tallet stor suksess i motorsport med sin *TZ*-modell, bygget av Zagato, og kikket i 1964 på mulighetene for å utvikle en gatemodell av løpsbilen. Zagato-versjonen var svært dyr, så Alfa Romeo tilbød både Bertone og Pininfarina hvert sitt chassis, som de så skulle bygge en gatemodell på. Hos Bertone fikk den unge designeren Giorgietto Giugiaro ansvaret for prosjektet, og utviklet et svært aerodynamisk karosseri i glassfiber, som var både lettere og lavere enn Zagatos løpsbil, som var bygget i aluminium. Av aerodynamiske hensyn ble også frontvinduet limt fast, noe som var aller første gang i en bilmodell. Bilen ble presentert i Paris i 1964, og fikk navnet *Canguro*, italiensk for «kenguru».

Giugiaros Canguro fikk god respons fra publikum og presse, men Alfa Romeo valgte allikevel å droppe prosjektet. Det ble kun bygget ett eksemplar, som under en testkjøring for pressen ble alvorlig skadet da en journalist kjørte ut av veien. Dette eksemplaret ble kjøpt av den tyske journalisten Gary Schmidt i 1971, som hadde planer om å bygge opp bilen igjen. Dette ble ikke gjort, og på 1990-tallet ble bilen kjøpt av en japansk samler, som fikk restaurert bilen i all hemmelighet før den ble premierevist på utstillingen *Villa d'Este Concours d'Elegance* i 2005, hvor den fikk prisen *Best in show*.

Selv om Canguro kun er produsert i ett eksemplar kan detaljer fra designet gjenkjennes hos flere andre Alfa Romeo-modeller, samt flere andre modeller fra Bertone.
**Sennsjøen** er en innsjø nord i Trysil kommune i Innlandet. Den ligger 520 meter over havet, mellom Kampflåhøgda i vest og Tverrfjellet i øst. Sjøen er en del av Trysilvassdraget, og har tilsig fra Femundselva via Sennfloen og Øygrunnet. Sennsjøen er stort sett grunn med siltbunn, bortsett fra vestsiden som ligger helt inntil fjellet. Her er det bratt og større dyp med steinbunn. Sjøen er nærmest en stor floe i Trysilelva, og det er derfor betydelig strøm i vannet.

I sjøen finnes abbor, gjedde, harr, sik og ørret. Spesielt populært er vårfisket etter sik på isen i månedsskiftet april-mai. Da tas det store fangster i løpet av noen hektiske dager.

Fylkesvei 581 følger sjøen på østsiden.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. april 2015
3. ↑  Fishfinders.no om Trysilelva Arkivert 24. juli 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |