recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Isabel Rose «Queenie» Judd** (født 15. juni 1909 i West Ham i London, død november 1995) var en britisk turner som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Judd vant en olympisk bronsemedalje i turn under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Hun var med på det britiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp for damer bak Nederland og Italia. Det var første gangen turn for damer sto på det olympiske programmet. Lagkonkurransen i mangekamp for damer ble avviklet 8. og 9. august 1928. Det var tolv turnere på hvert lag.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse i turn, mangekamp lag damer Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 670.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Isabel Judd – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Isabel Judd – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Informasjonsteknologiarkitektur** eller **IT-arkitektur** omfatter metodisk utvikling av spesifikasjoner, modeller og retningslinjer for informasjonsteknologi ved hjelp av en rekke notasjoner for informasjonsteknologi, som for eksempel UML, innenfor et sammenhengende arkitekturrammeverk for informasjonsteknologi i henhold til formelle og uformelle informasjonsteknologi-prosesser for løsningerarkitektur, virksomhetsarkitektur og infrastrukturarkitektur. Disse prosessene har blitt utviklet i de siste tiårene som et svar på krav om en sammenhengende, konsekvent tilnærming til leveranse av informasjonsteknologi. De har blitt utviklet av IT-produktleverandører og uavhengige konsulentselskaper, som for eksempel Open Group, basert på erfaringer i IT-markedet og samarbeid mellom interessenter i bransjen. Beste praksis innen informasjonsteknologiarkitektur oppfordrer til bruk av åpne teknologistandarder og global teknologiinteroperabilitet. Informasjonsteknologiarkitektur kan også kalles et kart eller en plan på høyt nivå for informasjonsaktiva i en organisasjon, inkludert den fysiske utformingen av bygningen som inneholder maskinvaren. 

Unified Modeling Language (UML) er et mye brukt modelleringsspråk innen teknologi, og utviklingen av UML har blitt akkreditert Grady Booch, Ivar Jacobson og James Rumbaugh.

IBM var tidlig ute med å utvikle formelle metoder for løsningerarkitektur og infrastrukturarkitektur innen IT.
Origo Gentis Langobardum
Den langobardiske jernkrone
**Hildeoc** (*Ildeoc*) var konge over langobardene i andre halvdel av det femte århundre. Han etterfulgte sin far, kong Lethu.

Langobardene var et germansk folkeslag som var på vandring sørover og østover i Europa tidlig i folkevandringstiden. De nevnes allerede hos den romerske historikeren Tacitus i hans bok *Germania* fra 98 e. Kr. og de ble av ham betegnet som dyktige krigere.

Hovedkilden til langobardenes historie, *Historia Langobardum* av Paulus Diaconus (fra ca 790), er svært sparsom på opplysninger om Hildeoc. Hans far Lethu skal ha regjert i førti år som langobardenes tredje konge og Hildeoc overtok etter ham. Innsettelsen av Hildeoc markerer innføringen av de letingiske dynastis arverett til tronen hos langobardene. Det letingiske dynasti er oppkalt etter Hildeocs far Lethu. Etter hans død ble kongemakten overlatt til Gudeoc.

I Hildeocs regjeringstid var langobardene bosatt i den romerske provinsen Noricum etter at de tidligere hadde beseiret hunerne i dette området. Siste halvdel av 400-tallet, da Hildeoc levde, var preget av stor uro etter hunernes nederlag og Attilas fall i 453, og kampene mellom herulerne i Italia under ledelse av Odovakar og rugierne med deres konge Feletheus.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Historia Langobardum*, første bok, kap. 18
3. ↑  *Germania*, kap 40

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Lethu** | **Konge av langobardene**(Andre del av 5. århundre–) | Etterfølger:**Gudeoc** |
Hertonäs kirke i Helsingfors, bygd 1958
**Osmo Tapio Lappo** (født 6. desember 1927 i Helsingfors) er en finsk arkitekt. Han er kjent som en av Finlands fremste innen betongarkitektur. Han har blant annet tegna brakkeanlegget for garnisonen i Vekarajärvi i Kouvola (1966–75). Det står på Docomomos liste over de viktigste moderne byggverka i Finland. Lappos stil er minimalistisk med volummessig enkle bygningsenheter og rimelig materialbruk. 

Han har tegna flere andre militærbygg, skoler og svømmehaller. I 1979 hadde han ansvaret for IBMs nye kontorbygning i Helsingfors, og i 1987 kom det et andre byggetrinn her. 

I 1978 fikk Lappo den finske statens arkitekturpris. I 1962 fikk han tredjepris i en konkurranse om nyutforming av Karl Johan-kvartalet i Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2   www.mfa.fi, besøkt 6. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.uppslagsverket.fi[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.mfa.fi[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Om Lappo på answers.com.
* Om Lappo Arkivert 23. mars 2012 hos Wayback Machine. på det finske arkitekturmuseets nettsted.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** VIAF **·** ULAN
 |
Staszic-palassets fasade med Kopernikus-monumentet i forgrunnen Foto: Marek og Ewa Wojciechowscy 
**Staszic-palasset** (polsk *Pałac Staszica*) er et klassisistisk palass i Warszawa ved Nowy Świat 72. Det huser i dag Det polske vitenskapsakademi (*Polska Akademia Nauk*).

Historie
--------

Palasset fikk en bysantinskrussisk fasade etter ombygningen av 1892-1893
Sigismund III Vasa bygde opprinnelig et ortodokst kapell på palassområdet, hvor tsar Vasilij IV av Russland og hans bror Dmitrij, som begge døde i polsk fangenskap, ble gravlagt i 1620. I 1668 overga Jan II Kasimir kapellet til dominikanerordenen. Kapellet, og senere klosteret, tilhørte ordenen frem til 1808. 

I 1818 ble klosterruinene kjøpt av presten Stanisław Staszic, som bygde et klassisistisk palass der i årene 1820–1823 etter tegninger av Antonio Corazzi til Vitenskapsvennenes selskap (*Towarzystwo Przyjaciół Nauk*). Samtidig ble et mursteinshus bygd ved Nowy Świat 72, og ble en essensiell del av palasset. I 1830 ble et monument over Nikolaus Kopernikus av Bertel Thorvaldsen plassert foran palasset.

Etter selskapets oppløsning huset palasset i årene 1857–1862 Det medisinskkirurgiske akademi, og senere en mannlig ungdomsskole, kjent som «den russiske». I 1890 ble det bestemt at en del av palasset skulle omgjøres til en ortodoks kirke. Palasset ble ombygd i bysantinskrussisk stil i 1892–1893 etter tegninger av den russiske arkitekten Mikhail Pokrovskij. I årene 1924–1926 fikk palasset på ny klassisistisk form etter tegninger av Marian Lalewicz.

I mellomkrigstiden huset palasset Warszawas Vitenskapsselskap, Mianowskis bank, Det statlige meteorologiinstitutt, Franskinstituttet og Det arkeologiske museum. Palasset ble skadet i 1939 og lagt i grus under Warszawaoppstanden i 1944. Det ble gjenoppbygd i årene 1946–1950 under ledelse av Piotr Biegański og overgitt til Det polske vitenskapsakademi. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**IT- og Telestyrelsen** var et dansk direktorat under Ministeriet for Videnskab, Teknologi og Udvikling.

Direktoratet ble dannet ved en sammenslåing av Telestyrelsen og Statens Information i 2002. Hovedoppgaven for direktoratet var å ivareta det offentliges utvikling på IT- og teleområdet, liksom direktoratet utarbeidet de overordnede regler for befolkningens forsyning av IT- og teleydelser.

IT- og Telestyrelsen hadde også til oppgave å sikre et konkurransepreget marked, så man hadde adgang til en tilgjengelig, effektiv, sikker og billig digital infrastruktur.

I samarbeide med ministeriets departement var det dessuten direktoratets oppgave å ivareta Danmarks interesser på IT- og
teleområdet i diverse internasjonale organisasjoner og under internasjonale forhandlinger.

Direktoratet hadde ca. 300 ansatte og var beliggende på Østerbro i København.

Etter folketingsvalget i 2011 ble IT- og Telestyrelsen delt, slik at direktoratet i realiteten ble nedlagt. Direktoratets ansvarsområder ble fordelt på Erhvervs- og Vækstministeriet, Forsvarsministeriet, Finansministeriet og Økonomi- og Indenrigsministeriet.

Referanser
----------

1. ↑  «IT- og Telestyrelsen nedlægges». Arkivert fra originalen 14. oktober 2011. Besøkt 12. april 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Statens Havnevesen** var en etat som bygde ut havner rundt om i Norge, særlig fiskerihavner. Etaten eksisterte fra 1841 til 1974.

Statens Havnevesen blei oppretta i 1841. Havneloven fra 1842 regulerte ansvarsforholdet mellom kommunene og staten og åpna for at byene kunne kreve inn havnepenger til utbygging av havner.

Oluf Roll var havnedirektør fra 1861 til 1897 og i hans periode kom det fart i bygging av nye havneanlegg. Etter utbygging av 30 byhavner fram til 1872, satsa Statens Havnevesen på bygging av nye havner med tanke på fiskerinæringa. Utbygging av fiskerihavner blei fra 1873 støtta av Havnefondet, som i tillegg til midler fra statskassa også blei finansiert av eksportavgift på fiskeprodukt. Rundt 800 fiskerihavner blei bygd.

I 1974 blei Statens Havnevesen, Fyr- og merkevesenet og Losvesenet slått sammen. Den nye organisasjonen fikk navnet Kystverket.

Referanser
----------

1. ↑  «Historikk- Kystverket». *kystverket.no*. Arkivert fra originalen 15. mars 2015. Besøkt 24. juli 2015.
**Isabel Myrtle Ingram**, gift **Mayer** (født 7. mars 1902 i Beijing i Kina, død 1988 i Arlington County i Virginia i USA), amerikaner, var privatlærer for keiserinne Wan Rong, som var gift med Kinas siste keiser, Puyi.

Liv og virke
------------

Isabel Ingram var datter av den amerikanske kongregasjonalistiske misjonær og lege James Henry Ingram (1858–1934) og Myrtle Belle (Prough) Ingram, hans andre kone. Hun ble privatlærer for Wan Rong, Kinas siste keiserinne, og bodde da inne i Den forbudte by. Wan Rong var keiser Pu Yis første kone; de hadde giftet seg mot slutten av desember 1922. 

Isabel Ingram var nettopp uteksaminert fra *Wellesley College* i Wellesley i Massachusetts i 1922, og var samme år returnert til Kina, og begynte straks med sin undervisning av den blivende keiserinnen. Hun og keiserens privatlærer, skotten Reginald Johnston, var de eneste vestlige til stede ved bryllupet et par dager før jul. Hun gav keiserinnen undervisning i engelsk og i vestlig skikk og bruk. 

Ingram utviklet stor innsikt i kinesisk kunst og kultur, og forfattet "A Scroll of the Eight Views by Chang Lung Chang"og "The Siren Collection of Chinese Sculpture,", begge fra mellom 1927 og 1929.

I 1927 reiste hun fra Kina, og giftet seg senere med oberst William Mayer og bosatte seg i Maryland.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
En betongplattform til Statfjord under bygging.
**Faste eller stasjonære plattformer** er en type av offshoreplattform brukt for produksjon av olje eller gass. Disse plattformene består av betong- eller stålunderstell som står på havbunnen. På dette understellet er et dekk med plass for blant annet borerigger, produksjonsutstyr og boligkvarter. Slike plattformer er oftest ment å stå på samme sted i minst tyve år.

Faste stålplattformer består som regel av stålrør som sveises sammen til et fagverk. Disse omtales som jacketer. Konstruksjonen taues ut på feltet på en lekter. Den senkes så ned på havbunnen eller løftes på plass med en tungløftefartøy. Det kan også være andre typer som en enkelt søyle eller med lagertanker på havbunnen.

Faste betongplattformer, blant annet dem som bygger på Condeep-konseptet. De kan ha lagertanker for olje under havoverflaten. (Norske fjorder og skotske bukter er tilstrekkelig beskyttet mot bølger og er dype nok for slik plattformbygging. Plattformene blir fløtet til sin endelige posisjon, hvor de senkes til havbunnen. 

Faste plattformer har så langt vist seg å være økonomisk lønnsomme for vanndyp ned til 520 m. I Norge er det Troll A\_plattformen som er dypest med ca. 300m vanndyp.

Se også
-------

* Oljeplattform

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Slovenias flagg Slovenia |
| Skiskyting |
| Skiskyting Junior-VM i skiskyting |
| Sølv | 2021 i Østerrikes flagg Obertilliach | Stafett, ungdom |
| Skiskyting Vinter-EYOF |
| Sølv | 2022 i Finlands flagg Vuokatti | Sprint |

**Klara Vindišar** (født 11. juni 2003) er en slovensk skiskytter, som representerer klubben SD Gorje.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Repinc deltok i ungdomsklassen under Junior-VM i skiskyting 2019 i Slovakia, og kom der på 47.-plass på sprinten, 51.-plass på jaktstarten og 74.-plass på normaldistansen.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i IBU-cupen 2019/20, uten å få noen poeng, og hun deltok i IBU-cupen for junior 2019/20, der hun fikk to 25.-plasser som beste enkeltplasseringer, og hun kom på 32.-plass totalt med 114 poeng i IBU-juniorcupen.

### Sesongen 2020/21

Under EM i skiskyting 2021 ble hun nummer 99 på normaldistansen og nummer 96 på sprinten, og Slovenia kom på 19.-plass på singel miksstafett. Hun deltok i Junior-VM i skiskyting 2021, der hun igjen deltok i ungdomsklassen. Individuelt kom hun på 12.-plass sprinten og 21.-plass på jaktstarten, og hun kom på 18.-plass på normaldistansen. I tillegg fikk Slovenia sølv på 3 × 6 km stafett, der Vindišar gikk sammen med Lena Repinc og Kaja Zorč.

Hennes beste plassering i IBU-cupen 2020/21 ble en åttendeplass, og endte på 100.-plass total med 23 poeng.

### Sesongen 2021/22

I august deltok hun i VM i sommerskiskyting 2021, som ble arrangert i Tsjekkia. Der kom hun på 16.-plass på sprinten i juniorklassen, og hun kom på 29.-plass på supersprinten, og hun fullførte ikke jaktstarten. Hun deltok i EM i skiskyting 2022 i Arber, og kom der på 84.-plass på normaldistansen og 14.-plass på miksstafetten. Den 5. mars 2022 gikk hun sitt første verdenscuprenn, og kom på 77.-plass på sprinten i Kontiolahti. I mars deltok også hun i skiskyting under Vinter-EYOF 2022, og fikk der sølv på sprinten, bak Sara Andersson fra Sverige. Hun deltok også på normaldistansen, der hun kom på 19.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  Biathlonworld.com - *Klara Vindisar - Results 2018/2019*, besøkt 31. mars 2022.
2. ↑  Biathlonworld.com - *Klara Vindisar - Results 2019/2020*, besøkt 31. mars 2022.
3. ↑  Biathlonworld.com - *IBU Junior Cup - 2019/2020*, besøkt 31. mars 2022.
4. ↑  Biathlonworld.com - *Klara Vindisar - Results 2020/2021*, besøkt 31. mars 2022.
5. ↑  Biathlonworld.com - *IBU Cup 2020/2021*, besøkt 31. mars 2022.
6. ↑  Biathlonworld.com - *Klara Vindisar - Results 2021/2022*, besøkt 31. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Klara Vindisar – Biathlonworld.com
**Peter Lang** er et akademisk forlag med hovedkontor i Bern i Sveits, og kontorer i Berlin, Brussel, Frankfurt am Main, New York, Oxford og Wien. Det utgir litteratur på engelsk, tysk, fransk og av og til andre språk. I tillegg til monografier og antologier utgir Peter Lang mange doktorgradsavhandlinger i bokform. Forlaget er i Norge godkjent som vitenskapelig på nivå 1 i Norsk vitenskapsindeks. I den nederlandske SENSE-rangeringen av akademiske forlag er forlaget plassert i kategori C («decent international publishers»).

Grunnleggeren Peter Lang kom fra en sveitsisk familie av redaktører og bokhandlere. Han grunnla selskapet Peter Lang GmbH i Frankfurt am Main i 1970. Forlaget startet med å trykke doktorgradsavhandlinger, men har siden utvidet aktiviteten betraktelig. I 1977 ble Peter Lang AG i Bern hovedselskapet. Det amerikanske datterselskapet Peter Lang Publishing, Inc i New York ble etablert i 1982, filialen Peter Lang AG i Oxford i 1996 og P.I.E.-Peter Lang i Brussel i 1999.

Referanser
----------

1. ↑  Peter Lang Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine. i Norsk vitenskapsindeks
2. ↑  «SENSE ranking of academic pubishers» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2016. Besøkt 5. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Klara sjö** hører til et kanalliknende vannområde mellom Kungsholmen og Solna, Vasastaden, Norrmalm som forbinder Riddarfjärden i syd med Ulvsundasjön i nord.

Vannområdet omfatter utover Klara sjö, også Barnhusviken, Karlbergssjön samt Karlbergskanalen. Vannomsetningen er liten på grunn av trange forbindelser mot såvel Ulvsundasjön som Riddarfjärden. Den tidligere gassvirksomheten ved Klaragasverket har ført til at bunnen i Klara sjö er sterkt forurenset av metaller og organiske emner, først og fremst ulike tjæreemner fra gassverket som lå på den nordlige siden for Klara sjö mellom Kungsbron og Klarastrandsleden. 

Fram til midten av 1800-tallets var Klara sjö fremdeles en sjø, som i store deler ble fylt igjen under byggingen av Klaragasverket, jernbanespor, Stockholms centralstation og Vasagatan. På *Werner von Rosenfeldts kart over Stockholm* fra 1702 er Klara sjö en stor vik av Mälaren som gikk helt opp til dagens Klarabergsgatan og Vattugatan. Over viken ledet en 500 meter lang flytebro, *Kungsholmsbron* (dagens Stadshusbron er 85 meter lang). *Karta öwfer Clarasjö* fra 1817 viser et prosjekt til nye strandlinjer rundt Klara sjö, *Hvarefter Wattnet bör fyllas*. Kartet fra 1915 viser utfyllingene for Klaragasverket og Stockholms centralstation.

Ved Klara sjös sydvestre strand ligger Stockholms stadshus og gamle Serafimerlasarettet. Klara sjö slutter i nord ved Kungsbron, der den går over til Barnhusviken.

Klara sjö i forandring
----------------------

* Mälaren og Klara sjö 1702Mälaren og Klara sjö 1702
* Klara sjö 1827 med nye strandlinjerKlara sjö 1827 med nye strandlinjer
* Kungsholmen og Klara sjö 1915Kungsholmen og Klara sjö 1915

Eksterne lenker
---------------

* Miljötillstånd och åtgärdsarbete för Klara sjö – Stockholms Miljöbarometer[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Klarabergsviadukten til venstre, og Stockholm Hotel Continental til høyre, ca. 1968.
**Klarabergsviadukten** er en viadukt mellom Norrmalm og Kungsholmen i Stockholm. Klarabergsviadukten er forlengelsen av Klarabergsgatan mot vest og ender på Bolinders plan. Viadukten ble ferdigstilt i to etapper og består av både betong- og stålkonstruksjoner. Klarabergsviadukten var en del av Klarabergsleden, en planlagt hovedtrafikkåre øst–vest som aldri ble bygget.

Bygninger
---------

På Klarabergsviaduktens søndre side ligger den øvre inngangen til Stockholm sentralstasjon og mot nordre side ligger Cityterminalen med Stockholms World Trade Center siden 1989. Den nyeste bygningen (fram til år 2010) på Klarabergsviaduktens søndre side er Stockholm Waterfront.

Litteratur
----------

* Dufwa, Arne, red (1985). Trafik, broar, tunnelbanor, gator. Monografier utgivna av Stockholms stad, Stockholms tekniska historia 1. Stockholm: Liber Förlag. Libris 513275. ISBN 91-38-08725-1
* Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986). Stockholms gatunamn: innerstaden. Monografier utgivna av Stockholms stad (återtryck av del av 1:a upplagan). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget. Libris 7269073. ISBN 91-38-90777-1
**Moises Frumencio da Costa Gomez** (27. oktober 1907, død 22. november 1966) var en curaçaosk advokat og politiker, som var den første statsministeren i De nederlandske Antiller. Da Costa Gomez var medlem av det romersk-katolske partiet fram til han stiftet Partido Nashonal di Pueblo i 1948. Da Costa Gomez var statsminister for en koalisjonsregjering sammen med Arubaanse Volkspartij fra 1951 til 1954. Partiet hans forhandlet fram full autonomi i 1954. Etter valget i 1954, overtok Partido Democraat som regjeringsparti i De nederlandske Antiller. Da Costa Gomez var leder for Partido Nashonal di Pueblo fram til han døde i 1966 og ble da etterfulgt som leder av Juan Evertsz.

Referanser
----------

1. ↑  Anderson, William A; Russell R Dynes. *Social movements, violence, and change: The May Movement in Curasao* (PDF). Columbus, OH: Ohio State University Press. ISBN 0-8142-0240-3.
2. ↑  Modern political culture in the Caribbean by Holger Henke, Fred Reńo, page 386

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Melia volkensii*** er et løvfellende tre i mahognifamilien. 

Det har en åpen krone og blir 6–20 m høyt. Barken er grå, ganske glatt, men blir furete på eldre trær. Bladene er dobbelfinnete, opptil 35 cm lange og tett hårete når de er unge. Småbladene er ovale til lansettformete og 4–7,5 cm lange. Blomstene er små og hvite; de dufter og sitter i åpne, opptil 12 cm lange blomsterstander. Frukten er en oval steinfrukt som skifter farge fra grønn til lysegrå når den er moden. Fruktene etes av sjiraff, kudu og geiter.

*Melia volkensii* vokser i halvtørre områder 350–1680 moh. med en årsnedbør på 300–800 mm. Den vokser som regel sammen med *Acacia* og *Commiphora*. Arten er utbredt i Øst-Afrika i sørlige Somalia og Etiopia, Kenya og nordlige Tanzania.

Treet er svært nyttig for lokalbefolkningen. Bladverk og frukt brukes som fôr for geiter og storfe, og blomstene er viktige for bier. Trevirket er svært motstandsdyktig mot termitter og brukes til ulike formål. Uttrekk fra bladene brukes som insektmiddel. Røyken når veden brenner er ubehagelig, men mange bruker likevel treet som brensel. Det er vanlig å plante *Melia volkensii* på dyrket mark med en avstand mellom trærne på minst 10–15 m. Krona må tynnes hvis en skal dyrke lyskrevende vekster som hirse og durra. Røttene er så dype at de ikke er noe problem ved oksepløying.

Litteratur
----------

* «*Melia volkensii*» (PDF). World Agroforestry Centre. Besøkt 26. februar 2016.
* A.M. Luvanda m.fl. (2015). *An Assessment of the Socio-economic Importance of* Melia volkensii *based Enterprises in Kenya* (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 10. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Melia volkensii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Melia volkensii* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Melia volkensii* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Melia volkensii* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* *Melia volkensii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Jegersborg  Foto: Morten Bakkeli 
**Jegersborg** er en landgård, trolig bygget litt etter 1750 og lå da i utkanten av Larvik. Adressen er Jegersborggate 11. Nåtidens størrelse og empirestil er en følge av senere om- og påbygninger. I 1783 ble den ervervet av den svenske eventyreren Carl Ingman, grev Christian Conrad Danneskjolds sekretær, og hustru Ingeborg Akeleye. På hans tid kan gården ha båret navnet *Carlsroe*, fordi området kaltes Carlsroerødningen på 1800-tallet. Senere ble det forenklet til Karlstrønningen og Rønningen.

Huset ble eid og bebodd av en rekke fremstående borgere på 1800-tallet. Siden 1938 har Jegersborg vært Frimurerlogens eiendom. Under den andre verdenskrig var bygningen i Nasjonal Samlings besittelse under navnet *NS-huset* eller *Hirdheimen*. Innvielsen fant sted 14. desember 1940, og den rommet også kontorene til Larvik kretsorganisasjon av Nasjonal Samling.

Kilder
------

* Nyhus, Per: *Larvik A-Å*, s. 275.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Klara Øygarden** (født 26. mars 1918 i Mykland i Froland kommune, død 29. oktober 2004 i Froland) var en norsk billedkunstner. Hun arbeidet i hovedsak med oljemalerier, akvarell, kull, gips og rosemaling.

Øygarden hadde bakgrunn fra Erlend Grøstads malerskole, og arbeidet også sammen med arendalsmaler Kåre Tveit i mange år. I tillegg var hun utdannet rosemaler (1981–1982). I løpet av årene som kunstner, deltok hun på en rekke utstillinger; både separat- og kollektivutstillinger. Hun deltok blant annet på Sørlandsutstillingen, Ryfylkeutstillingen og Telemarksutstillingen. I 1997 deltok hun på Landsforeningen Norske Maleres utstilling på Flå i Hallingdal og samme år stilte hun ut på Agder Kunstsenter. Hennes arbeider er innkjøpt av Aust-Agder fylkeskommune og flere banker, institusjoner og kommuner.

Klara Øygarden var medlem av Norske billedkunstnere Agder (NBK), Unge Kunstneres Samfund (UKS) og Landsforeningen Norske Malere (LNM).

Referanser
----------

1. ↑  Minge, Hans Otto (1999): *Norske billedkunstnere Agder*, s. 168
2. ↑  Didi Grimsgaard: «Åpningsrekord på Hillestad» i *Agderposten,* tirsdag 20. mai 1997
**Jegertroppen** er en del av utdanningsavdelingen ved Forsvarets spesialkommando (FSK) i Rena leir. 

Troppen består av selekterte vernepliktige kvinnelige soldater. Det er frivillig å være med i Jegertroppen, og for å bli soldat må man søke jegeropptaket. Utdanningen har oppklaring i urbant miljø (spesiell rekognosering) som hovedfokus.

Bakgrunn
--------

FSK begrunnet opprettelsen i 2014 med at styrkene som kvinner representerer har høy egenverdi under gjennomføring av operasjoner hvor soldatens kjønn spiller en rolle. Som for eksempel husransaking, kroppsvisitering og avhør i kjønnssegregerte samfunn. Ved å skape en arena hvor kvinner slipper å konkurrere med menn, kan Jegertroppen gi kvinnene tilgang til den kompetansen som er nødvendig for å støtte FSKs operasjoner.

En evaluering av troppen foretatt av Forsvarets forskningsinstitutt konkluderte med følgende i 2017: 
*Vi kan konkludere med at Jegertroppen har vært et svært godt tiltak for å rekruttere, selektere og utdanne kompetente og operative kvinner til Forsvaret, men vi vet ikke om Forsvaret vil lykkes med å beholde dem. Vi anbefaler likevel å videreføre et tilbud som Jegertroppen på permanent basis, som en «positiv særbehandling» med tanke på utjevning av kjønnsrollemønster.*

Krav
----

Søkeren må oppfylle disse kravene for å bli soldat i Jegertroppen:

* Fylt 18 år før opptaket starter.
* Godkjent vandel (ikke registrert i dom- og bøteregisteret).
* Ikke være fargeblind.
* Allment evnenivå 5 eller bedre.
* Karakter 9 på syn fra sesjon uten bruk av briller eller linser (laseroperasjon er OK, såfremt resultatet er innenfor kravet).
* Bestå legesjekk.

**Fysiske krav:**

* 2 kroppshevinger
* 20 armhevinger
* 35 situps på 2 min
* 20 rygghev
* Svømmedyktig 200 meter
	+ 10 meter under vann

Seleksjon
---------

**Grovopptak**

Kvalifiserte søkere blir innkalt til en ukes grovuttak på Sessvollmoen for å sikre at kandidatene består minstekravene​.
**Innføringsuker**

Kandidatene som er kvalifiserte går videre til innføringsukene på Rena leir, der en vil få kunnskaper og ferdigheter som er nødvendig for å kunne gjennomføre jegeropptaket. Perioden er hektisk med fysisk trening og utdanning i grunnleggende militære disipliner.
**Opptak**

For å konkurrere seg til førstegangstjenesten ved FSK må kandidatene gjennom et omfattende opptak som varer i ca. en uke. Der vil de bli testet og vurdert både som enkeltmann og hvordan de evner å samarbeide i en gruppe.
**Videre tjeneste**

Etter fullført og bestått førstegangstjeneste i Jegertroppen kan en søke videre utdanning i Forsvaret. Videre tjeneste i FSK kan være en mulighet når avdelingen har ledige stillinger.

Se også
-------

* Fallskjermjegertroppen

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
**Sven Leonhard Törnquist** (født 6. mars 1840 i Uddevalla, død 6. september 1920 i Lund) var en svensk paleontolog og geolog.

Törnquist ble student i Lund 1858, filosofie kandidat 1864, filosofie doktor 1865, dosent i paleontologi samme år, lektor i naturalhistorie og kjemi samt franske språket ved Gävle högre elementarläroverk 1867 og var 1882-1905 lektor i naturhistorie og kjemi ved Lunds högre allmänna läroverk, siden 1883 også dosent i geologi ved Lunds universitet. År 1902 ble han professor. For naturvitenskapelig, fortrinnsvis geologisk, formål gjorde Törnquist under en lang rekke år mange studiereiser i Sverige og i store deler av øvrige Europa.

Han forfattet et stort antall avhandlinger og artikler, som behandlet de svenske siluravleiringenes geologiske og paleontologiske forhold, publiserte i Lunds universitets årsskrift, Öfversikt af Vetenskapsakademiens handlingar, Geologiska föreningens förhandlingar, Geological Magazine og Sveriges geologiska undersöknings publikasjoner. Å bemerke er *Öfversigt öfver bergbyggnaden inom Siljansområdet i Dalarne* (SGU serie C, n:r 57, 1883), *Undersökningar öfver Siljansområdets trilobitfauna* (Lunds universitets årsskrift 1883-84, også i SGU serie C, n:r 66), *Undersökningar öfver Siljansområdets graptoliter* (Lunds universitets årsskrift 1891-92). Han ble medlem av Fysiografiska sällskapet i Lund 1883.

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0280427, besøkt 30. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Police Ombudsman for Northern Ireland** er kontrollorganet for politistyrkene i Nord-Irland. Organet ble opprettet i november 2000.

I tillegg til Police Service of Northern Ireland har organet også ansvar for å behandle klager mot Larne Harbour Police, Belfast Harbour Police, Belfast International Airport Police samt Ministry of Defence Polices enheter i Nord-Irland.

I februar 2006 annonserte Police Ombudsman at det var mottatt over 14 000 klager, hvilket var et høyere antall enn de hadde forventet. Mer enn 4000 av de som klagde svarte på spørsmål om sin bakgrunn. Man fant at flertallet var protestanter, mens andelen katolikker som klagde var synkende. Dette antyder en endring fra det tidligere forholdet mellom politiet og de to religiøse gruppene, og andelene avspeiler nå i større grad befolkningssammensetning i Nord-Irland. Man fant også at hele 41 % av de som klagde ikke støttet noe politisk parti.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Carl Green** (født 1. januar 1894, død 1. september 1962) var en svensk rytter som deltok i de olympiske leker OL 1920 i Antwerpen.

Green vant en olympisk bronsemedalje i hestesport under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i voltige bak Belgia og Frankrike. De andre rytterne på det svenske laget var Anders Mårtensson og Oskar Nilsson. I den individuelle konkurransen i voltige ble Green nummer tretten.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i hestesport, voltige lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑  «Karl Green - Sveriges Olympiska Kommitté». *sok.se* **(svensk)**. Besøkt 28. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Green – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carl Green – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Carl Green – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Idrettsklubben Hero** (etablert 14. februar 1914) er et norsk idrettslag, mest kjent for å inneha et av landets beste sykkellag i tiden 1920–70.

Klubben ble startet med navnet *Nord* av gutter ved Olaf Ryes plass, ikke ulikt SK Rye, og ble i 1915 slått sammen med lignende gutteforeninger til *Grünerløkkens Idrettsforening*. Klubben var aktiv innen friidrett, fotball, ski, skyting, svømming, skøyteløp og sykling. Den arrangerte terrengløp i Grefsenåsen og hopprenn i Schrøderbakken.

I 1918 antok klubben navnet *Hellas* som senere ble forandret til *Hero*. I 1922 kom det første norske mesterskap i sykling ved James Kristiansen (30 km tempo). Kjente medlemmer var Gustav Kristiansen, som vant NM 100 km tempo (1926 og 29) og var OL-deltaker i 1928, hans nevø Erling Kristiansen og Aage Myhrvold (begge med flere titalls NM), Aage Kjelstrup (NM fellesstart 1957), Roald Aas (NM 30 km tempo, 1956), Fredrik Kveil (NM fellesstart, 1962 og 63), Stig Kristiansen og Emma Kristine Skjerstad. I 1982 ble Heros kvinnelag norgesmestre.

Hero har arrangert 2-mila siden 1926, og etter andre verdenskrig arrangerte klubben fellesstarten Tyrifjorden rundt (1949–87). Klubben arrangerer også Enebakk rundt (siden 1971). I 1971 etablerte Hero Solomesterskapet, et ungdomsritt (for jenter og gutter i alderen 10–16), som i 1985 var landets største.

Referanser
----------

1. ↑  Jakob Vaage, red. (1956). *Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Østlandet Sør*. Oslo: Skiforlaget – Erling Ranheim.
2. ↑  «Om oss». IK Hero. Arkivert fra originalen 12. september 2014. Besøkt 12. september 2014.
3. ↑  Brynjulf Nygaard (14. februar 1989). «På to hjul i 75 år». *Aftenposten*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Potocki-palasset Foto: Marek og Ewa Wojciechowscy 
**Potocki-palasset** (polsk *Pałac Potockich*) er et barokkpalass i Warszawa ved Krakowskie Przedmieście 15, like ved Presidentpalasset. Det huser i dag Polens Kultur- og Nasjonalsarvdepartement.

Historie
--------

I 1731 giftet fyrst August Aleksander Czartoryski seg med Zofia Denhoffowa og ble medeier av Denhoff-familiens herregård, som i 1760 ble ombygd av Czartoryski-familien til et palass i sen barokkstil. 

Palasset fikk med sine to nye fløyer og paviljonger med mansardtak etter tegninger av Jakub Fontana en hesteskoform, men en sentral del og to sidefløyer. Bygningen ble atskilt fra gaten med en gårdsplass og et stålgjerde med en port i nyrokokkostil av Leandro Marconi. I 1763 fikk palasset et vakthus med skulpturer av Sebastian Zeisl og to porter på hver side. 

Palasset tilhørte senere Izabela Lubomirska (av Czartoryski), som ombygde det i klassisistisk stil. I 1799 gikk palasset over til Izabelas datter Aleksandra, konen til Stanisław Kostka Potocki. Slik kom det i Potockifamiliens besittelse og forble formelt det frem til det ble ødelagt under Annen verdenskrig. Etter Polens delinger var palasset bebodd av Nikolaj Novosiltsev, sjefen av det hemmelige russiske politiet. I årene 1915–1918 var palasset residensen til grev Bogdan Hutten-Czapski, en viktig politisk personlighet i tiden under første verdenskrig.

Potocki-palasset ble revet ned av tyskerne under Warszawaoppstanden i 1944, og senere gjenoppbygd i 1948–1950 etter tegninger av Jan Zachwatowicz.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Poligon*** (originaltittel: *Полигон*) er en sovjetisk animert film fra 1977, regissert av Anatolij Petrov.

Handling
--------

Historien var basert på en militær science fiction-historie, opprinnelig skrevet av Sever Gansovsky.

I en ikke altfor fjern fremtid ønsker en vitenskapsmann, ansatt av en militær stormakt, å ta hevn for dødsfallet til sønnen sin (en fallskjermsoldat som falt i strid) og vitenskapsmannen finner derfor opp et nytt våpen, som er i stand til å avslutte hele konflikten. En oppfinnelse som automatisk kan lese tanker, og som oppdager og reagerer på menneskelige følelser av fiendtlighet og frykt.

Men etter at hevnen hans har funnet sted (ettersom oppfinnelsen hans kan ødelegge en rekke generaler som han mener var ansvarlige for tapet av sønnen hans) blir vitenskapsmannen selv offer for sin egen oppfinnelse.

Skuespillere
------------

* Vsevolod Yakut
* Oleg Mokshantsev
* Alexander Beliavsky
* Anatoly Kuznetsov
* S. Martynov

Referanser
----------

1. ↑  Цветущая ложность
2. ↑  Полигон (1977)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Poligon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Nyli gård** var en gård i Arendal som fra 1928 fungerte som barnehjem for gutter. Institusjonen ble avviklet i 2021.

Fra gårdsdrift til guttehjem
----------------------------

Nyli gård lå opprinnelig under Øvre Barbu gård og ble bygget som landsted/lystgård på 1700-tallet. I 1928 ble "Arendal guttehjem" åpnet og en ny soveromsfløy ble oppført og det opprinnelige våningshuset var påbygget til to etasjer. Hjemmet var Arendals første barnehjem for gutter.

Det var gårdsdrift på Nyli gård fram til 1972. Gårdsarbeid var ment å være både et pedagogisk og disiplinerende tiltak. Guttehjemmet ble drevet av Arendal indremisjon fram til 1986 da Aust-Agder fylkeskommune overtok driften.

Statlig drift og fredning
-------------------------

I 2004 ble institusjonen overtatt av Staten. Fire år senere ble driften lagt om. Nyli Gård gikk fra å være et barnehjem til å bli en ungdomsavdeling. I 2013 ble hovedbygningen fredet av Riksantikvaren, for å bevare anlegget som et eksempel på en barnehjemsbygning fra første halvdel av 1900-tallet.

I 2021 vedtok Bufetat å flytte virksomheten fra Nyli gård til Larvik. Flyttevedtaket i 2021 ble truffet på grunnlag av at Riksantikvaren hadde gitt pålegg om å renovere den gamle bygningsmassen.

Nyli gårds arkiv
----------------

Arkivmaterialet etter Nyli gård befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter blant annet forhandlingsprotokoller, beleggsoversikter, regnskap og årsberetninger.

Referanser
----------

1. ↑  Nyli gård - Arendals første barnehjem for gutter, *avtrykk.no*, 02.02.2021
2. ↑  «Guttehjemmet på Nyli ble fredet i fjor». *Agderposten*. 23. oktober 2014. Arkivert fra originalen 15. april 2021. Besøkt 15. april 2021.
3. ↑  Forskrift om fredning av statens kulturhistoriske eiendommer. Nyli gård, *Lovdata.no*, 2013
4. ↑  Olsen, Asbjørn (12. januar 2021). «– Overraskende nedleggelse». *Agderposten*. Arkivert fra originalen 15. april 2021. Besøkt 15. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Nyli gård på Arkivportalen
En **Police Authority** er betegnelsen på britiske organer som fører kontroll med politiet for å sikre kvaliteten på politiarbeidet, både i forhold til effektivitet og sikring mot overgrep mot borgerne. Den enkelte deler av Storbritannia har noe forskjellige ordninger for sine *Police Authorities*.

England og Wales
----------------

I England og Wales består myndigheten av en komité med representanter som blir utpekt av lokale myndigheter (normalt ni), uavhengige medlemmer (normalt fem) og magistrater (normalt tre). Det største avviket fra normalsammensetningen er Metropolitan Police Authority, som har 23 medlemmer hvorav tolv er medlem av London Assembly.

Nord-Irland
-----------

Police Service of Northern Ireland kontrolleres av Northern Ireland Policing Board, som har nitten medlemmer. Ti av dem er medlemmer av Northern Ireland Assembly, og de resterende ni er uavhengige.

Skottland
---------

I Skottland fungerer regionsmyndighetene som *Police Authority*. I to tilfeller, Fife og Dumfries and Galloway, dekker politistyrken kun en region; i resten av Skottland har regionene som har felles politistyrke gått sammen om å oppnevne utvalg.

Eksterne lenker
---------------

* Association of Police Authorities
**Kielkanalen** (tysk: *Nord-Ostsee-Kanal*) er en kanal som forbinder Østersjøen ved Kiel med Elben ved Brunsbüttel i Ditmarsken. Med 34 879 skipspassasjer (2012) er den verdens mest trafikkerte kanal.

Kanalen skaper en lettere vei mellom Østersjøen og Nordsjøen, et fartøy sparer 280 nautiske mil (519 kilometer) sammenlignet med å runde Jylland. I dag har kanalen en fri seilinghøyde på 40 meter og tillater skip med en bredde på 32,5 meter og 9,5 meters dybde.

Historikk
---------

Kanalen ble bygget som erstatning for den tidligere Eiderkanalen, som ikke hadde kapasitet til å håndtere den stadig økende dampskipstrafikken. Den ble påbegynt i 1887 under Keiser Vilhelm Is regjering og ble 21. juni 1895 innviet av hans sønnesønn Vilhelm II. Kanalen var opprinnelig 67 meter bred og 9 meter dyp, men i perioden 1907–1914 ble kanalen utvidet til 102 meters bredde og 11 meters dybde.

Frem til 1948 ble kanalen kalt Kaiser-Wilhelm-Kanal, men fikk etter krigen det mer nøytrale navnet Nord-Ostsee-Kanal, av tysk sjøfart forkortet *NOK*. På andre språk brukes ofte navnet *Kielkanalen* etter havnen i den nordøstlige enden av kanalen. 

Utsikt over Kielkanalen mot sørvest fra salongen i cruiseskipet «Norwegian Dream»

Fremtid
-------

Slusene ved Brunsbüttel er gamle og i dårlig forfatning. Opprinnelig var det planlagt å oppgradere slusene under full drift av kanalen. Siden årtusenskiftet har imidlertid handelen med østersjølandene steget så sterkt at det ikke er mulig å drive kanalen med bare én sluse. Det er derfor besluttet å bygge en tredje sluse, det er planlagt å ta den i bruk 2021. Det vil da bli mulig å oppgradere de gamle slusene.

Referanser
----------

1. ↑  «Kiel-Canal-Info». Wasser- und Schifffahrtsdirektion Nord, Kiel. 2012. Arkivert fra originalen 6. juni 2013. Besøkt 11. juni 2013.
2. ↑  «Bau der Kanal-Schleuse wird vermutlich teurer». NDR. 13. mars 2013. Besøkt 11. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kiel Canal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kiel Canal – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Kiefts krig** eller **Wappinger-krigen** var en konflikt mellom nederlandske nybyggere og indianere i kolonien Ny Amsterdam, fra 1643 til 1645. Krigen har navn etter Willem Kieft, som var kommandør for kolonien under krigen.

Bakgrunn
--------

Willem Kieft kom til Ny-Nederland i 1639 og ble utnevnt til kommandør over kolonien av det Det nederlandske vestindiske kompani. Hans oppgave var å øke profitten fra havnen i Pavonia (dagens Jersey City i New Jersey). Det første han gjorde var å skattlegge Lenape-indianerne som bodde i området, under et påskudd at pengene skulle kjøpe dem beskyttelse fra rivaliserende stammer. Dette utviklet seg bare en vei: Det ble gnisninger mellom nederlenderne og indianerne og endte til slutt i voldeligheter.

Krigen
------

Kieft hadde rådgivere som overbeviste ham om å angripe indianerne ved Pavonia, som han også gjorde den 23. februar 1643. Angrepet ble en massakre, hvor 129 soldater drepte 120 indianere, hovedsakelig kvinner og barn. Angrepet virket mot sin hensikt, da det forente de forskjellige indianerstammene som bodde i området, og de samlet en stor styrke for å hevne seg. Høsten 1643 invaderte 1500 indianere Ny Amsterdam, hvor de blant annent drepte Anne Hutchinson. Nederlenderne hevnet seg samme vinter da soldater drepte 500 Wecquaesgeeks-indianere.
Indianerne fortsatte å slåss i to år de de angrep nybyggere over hele Ny-Nederland og drepte mange. Den lille nederlandske styrken som var der kunne ikke gjøre mye, men til slutt ble det undertegnet en fredsavtale mellom kolonistene og de 11 indianerstammene, i august 1645.

Resultat
--------

Resultatet av indianerangrepene var at mange nybyggere returnerte til Europa, noe som skapte tvil om at Det nederlandske vestindiske kompani kunne klare å kontrollere territoriet deres i den nye verden. Kieft ble hjemkalt til Nederland for å stå til ansvar for sine handlinger, men døde i et forlis nært Swansea før hans versjon av hendelsene ble fortalt. Han ble etterfulgt av Peter Stuyvesant, som styrte Ny-Nederland til britene tok over.

Krigen hadde vært blodig når man tenker på hvor få som bodde der. 1600 indianere hadde blitt drept under krigen, mens det bare bodde 250 europeere der. Freden holdt seg noenlunde stabil helt til Esopus-krigene begynte i 1650-årene.

Referanser
----------

1. 1 2  «Journal of New Netherland 1647. Written in the Years 1641, 1642, 1643, 1644, 1645, and 1646». *World Digital Library*. 1641–1647. Besøkt 2. august 2013.
**Carl Gustaf Laurin** (født 19. september 1868 i Stockholm, død 31. mars 1940) var en svensk forfatter, kunsthistoriker, og pedagog. 

Laurin studerte i Uppsala fra 1888 til 1890. Mellom 1893 og 1894 var han virksom i forlaget P.A. Norstedt & Söner. I 1893 giftet han seg med Johan Tore Petrés sønnedatter Gunilla Malvina Petre. Han engasjerte seg i å oppfostre fortrinnsvis ungdommens smak og kjærlighet til kunsten. En gren av denne virksomheten var foreningen som han stiftet i 1897, *Föreningen för skolors prydande med konstverk*, senere kalt *Konsten i skolan*. En annen gren var *Föreningen för Stockholms prydande med konstverk*. 

Som foreleser og lærer i kunsthistorie var Laurin uuttrettelig. Han utgav blant annet brosjyren *Konsten i skolan och konsten i hemmet* (1899), en populær kortfattet *Konsthistoria* (1900, 4. opplag 1909) samt teksten til praktverket *Taflor från fyra århundraden i koppartryck*  (1905).

Carl Gustaf Laurin bodde i det såkalte *Laurinska huset* ved Bastugatan på Mariaberget i Stockholm. Han hadde sitt hjem i tårnet med utsikt over hele byen, det ble et samlingspunkt for den stockholmske kunsteliten.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   «Carl G J Laurin», Svensk biografisk leksikon-ID 11088, besøkt 9. november 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Svenskagravar.se, «Laurin, CARL GUSTAF J.», besøkt 9. november 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
øya Rathlin
fra fuglereservatet Kebbie
**Rathlin** eller **Reachlainn** (irsk) er en øy utenfor nordvestkysten av Irland. Den ligger i grevskapet Antrim i Nord-Irland, om lag seks kilometer fra kysten. Rathlin er den nordligste bebodde øya utenfor kysten av Irland, og det nordligste territoriet til Nord-Irland. Ved folketellingen i 2001 hadde øya 75 innbyggere.

Øya Rathlin har en karakteristisk L-form. Den ligger nord for nordvestspissen av Irland. Til høyre sørspissen av den skotske halvøya Kintyre. (Dette satellittbildet fra NASA er fargemanipulert i Photoshop.)Øya har en karakteristisk L-form. Den er omtrent 7 km fra vest mot øst, før den går i nitti graders vinkel 4 km fra nord mot sør. Øya ligger bare 25 km vest for Mull of Kintyre, sørspissen av den skotske halvøya Kintyre.

På øya finnes et av 43 spesielle verneområder for flora og fauna (*Special Areas of Conservation*) i Nord-Irland, fuglereservatet Kebbie med fuglefjell og spektakulære klippeformasjoner. 30 forskjellige fuglearter hekker på Rathlin, blant dem krykkje, lunde og alke. Øya Rathlin regnes med til *Antrims kyst og daler* som et «område med enestående vakker natur» – *Area of Outstanding Natural Beauty*.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |