recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hjørundfjord kirke
**Hjørundfjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ørsta kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Hjørundfjord kirke.

Hjørundfjords kirkesogn er nå en del av Ørsta kirkelige fellesråd, og underlagt Søre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hjǫrundarfjǫrðr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hjørundfjord antas å være lagt under Volda i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hørte Jørenfiord sogn til Voldens Præstegjeld. Ved kgl.res. av 4. april 1741 ble det vidløftige prestegjeldet delt ved at Vanylven med Syvde ble skilt ut som eget sognekall, og den 23. april 1751 ble *Jørringfjord* skilt ut som eget sognekall.

Jørringfjord prestegjeld dannet grunnlaget for Jørringfjord formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Storfjorden sogn ble opprettet fra 1. januar 1929, ved kgl.res. 26. oktober 1928 med Bjørke kapell som sognekirke.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hjørundfjord
* Storfjorden

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 95.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 92.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 61-5. ISBN 8270612960.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  Erlandsen, Andreas (1844). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Throndhjems Stift*. Guldberg & Dzwonkowski. s. 164.
7. ↑  Grøvik, Ivar (1975). *Kultursoga*. no#: Hjørundfjord bygdeboknemnd. s. 387.
8. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
9. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
10. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
11. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Sandvolleyball: |
| NM |
| Gull |  2020 Oslo  |  |
| Gull |  2021 Kristiansand |  |
| Gull |  2022 Oslo  |  |
| Gull |  2023 Lillesand |  |
| Bronse |  2019 Stavanger |  |

**Sunniva Helland-Hansen** (født 1997) er en norsk sandvolleyballspiller som spiller i par med Emilie Olimstad. Hun har vunnet fire gull i NM, i årene 2020 til 2023, og regnes av flere som norges beste sandvolleyballspiller i første del av 2020-tallet. De to første gullene vant hun sammen med Ane-Guro Hjortland. , og de to neste sammen med Olimstad.

Sesongen 2021
-------------

Hjortland/Helland-Hansen deltok i kvalifisering til OL i 2021, som Norges andrelag. De røk ut i den siste kvalifiseringsturneringen. Helland-Hansen/Hjortland representerte også i Norge i EM i sandvolleyball i 2021, som ble arrangert i Wien. Duoen endte der på 25.plass, etter å ha tapt sine to første kamper.

Sesongen 2022
-------------

Før sesonge 2022 byttet Helland-Hansen makker til Emilie Olimstad. Helland-Hansen/Olimstad etablerte seg i løpet av sesongen 2022 som Norges førstepar, og ble norgesmestre. Duoen satser mot OL i Paris i 2024. I sesongen 2022 hadde de akkurat ikke nok rankingpoeng til å kvalifisere seg til VM, og de fikk heller ikke delta i EM på grunn av en administrativ tabbe i det norske volleyballforbundet

Sesongen 2023
-------------

Helland-Hansen/Olimstad forsvarte NM-gullet i sesongen 2023, i det som ble Helland-Hansens fjerde NM-gull på rad. I EM i Wien i august tapte Helland-Hansen/Olimstad begge sine kamper, og endte på 25.plass. Helland-Hansen tangerte dermed sin egen bestenotering fra EM i 2021.

Referanser
----------

1. ↑   Volleybox, Volleybox-ID p25385[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gratulerer til våre nye Norgesmestere!». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 9. august 2021.
3. ↑  «Continental Cup». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 9. august 2021.
4. ↑  «Norge har tre lag med i Europamesterskapet i Wien». *Norges Volleyballforbund*. Besøkt 11. august 2021.
5. ↑  NRK (11. august 2021). «Norsk duo til 16-delsfinale i EM». *NRK*. Besøkt 12. august 2021.
6. ↑  Thorsen, Thomas Skjeggedal (7. juni 2023). «Ett steg nærmere OL, tross spysyke: – Første dagen jeg holder noe nede». *agderposten.no* **(norsk)**. Besøkt 25. mars 2024.
7. ↑  «Krysset fingrene for VM-plass - samtlige lag møtte opp». *www.aftenposten.no*. 9. juni 2022. Besøkt 11. juni 2023.
8. ↑  «Glemt av forbundet: EM ryker». *dagbladet.no* **(norsk)**. 17. august 2022. Besøkt 11. juni 2023.
9. ↑  «EBV23 Women | EuroBeachVolley». *eurobeachvolley.cev.eu*. Besøkt 2. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sunniva Helland-Hansen – Volleybox Rediger på Wikidata
**The Tuesdays** var et norsk band som var aktive på 1990-tallet.

Bandet ble startet i 1990 som «No Limits» i Larvik. De ga ut musikkalbumet *When You're A Tuesday Girl* i 1994 i Norge og Japan, da med Jeanette Heidenstrøm som vokalist, under navnet «The Tuesday Girls». Heidenstrøm valgte å forlate bandet i 1996. Gruppens nye vokalist ble Laila Samuelsen. Bandet fikk så platekontrakt med Polygram Worldwide og senere med Arista Records New York. De byttet navn til «The Tuesdays» og ga ut det selvtitulerte albumet *The Tuesdays*, og med sporet «It's Up To You» lå de på 55.-plass på den amerikanske Billboard Hot 100-listen.

Bandet har blant annet opptrådt på MTV live, Good Morning America, Ricki Lake Show og flere andre amerikanske TV-programmer. I samme tidsrom deltok de på en to måneder lang turné sammen med blant andre Backstreet Boys, Matchbox 20 og 'N Sync. I Norge ble de i samme periode nominert til HitAwards og spilte på Spellemannprisen og en rekke andre underholdningsprogrammer. Noe av det siste bandet gjorde før det ble oppløst i 1998 var å spille på Roskildefestivalen.

Diskografi
----------

**Album**

* *When You're a Tuesday Girl* (1994)
* *The Tuesdays* (1998)

**Singler**

* *Right By Your Side* (1994)
* *The Air That I Breathe* (1994)
* *It's Up To You* (1995)
* *Too Late To Be Good* (1995)
* *It's Up To You* (ny versjon) (1998)
* *I'll Be Here* (1998)
* *I Was Thinking Of You* (1998)
* *Changin' The Moods* (1998)

Medlemmer
---------

* Laila Samuelsen
* Kristin Werner Sandven
* May Hole
* Hege Solli
* Linda Gustafsson
* Veslemøy Hole Evenrud
* Maria Andreassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Tuesdays på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Tuesdays på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Tuesdays på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Tuesdays på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Nancy Duff Campbell** (født 17. april 1943 in Indianapolis, Indiana) er en amerikansk jurist, kjent som medgrunnlegger og tidligere president for National Women's Law Center (NWLC). Hun har særlig arbeidet med kvinnerettslige og velferdsrettslige temaer i USA, med særlig vekt på kvinners økonomiske stilling.

Hun ble utdannet jurist ved New York University School of Law i 1968 og arbeidet deretter som universitetslektor ved Georgetown University Law Center og Columbus School of Law i Washington, D.C. Deretter ble hun advokat ved Center on Social Welfare Policy and Law (nå Welfare Law Center) i New York. I 1978 ble hun knyttet til programmet for kvinners rettigheter ved Center of Law and Social Policy, som hadde blitt ledet av Marcia Greenberger fra 1972. Campbell og Greenberger etablerte i 1981 National Women's Law Center som en videreføring av programmet. Begge ble sidestilte presidenter for den nye organisasjonen, og begge gikk av som presidenter for NWLC i 2017.

Referanser
----------

1. ↑   www.americanbar.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Interview with Nancy Duff Campbell». Besøkt 10. desember 2023.
3. 1 2  «Nancy Duff Campbell». National Women's Law Center. Besøkt 10. desember 2023.
4. ↑  «Nancy Duff Campbell ’68». New York University School of Law. Besøkt 10. desember 2023.
**Fen stavkirke** eller **Fenes stavkirke** stod ved gården Søndre Fen eller Fen nedre (gnr. 25) sørøst for Ulefoss i Nome kommune i Telemark. På stedet står i dag en tidligere skolebygning.

Kirken var viet til erkeengelen Mikael den 31. juli i et ukjent år. I Biskop Eysteins jordebok er *Fænes kirkia* omtalt uten at det er ført prestbol til den. Det antas at kirken var nedlagt på overgangen mellom 1400- og 1500-tallet, ettersom den ikke er omtalt i Povel Huitfeldts stiftsbok eller i Jens Nilssøns visitasskildringer.

Det var en begravelsesplass i nærheten av kirken, da det er funnet benrester og graver ved hagearbeid på området.

Treverk fra kirken skal ha blitt brukt til å bygge et loft på gården, og det antas at det dreide seg om en stavkirke, uten at skriftlige vitnesbyrd bekrefter dette eksplisitt.

Referanser
----------

1. ↑  «Fen stavkirke». *Norske kirker*. 31. mars 2017. Besøkt 1. oktober 2022.
2. ↑  Aslaksson, Eystein (1958). Huitfeldt-Kaas, H.J. red. *Biskop Eysteins Jordebog (Den røde Bog). Fortegnelse over det geistlige Gods i Oslo Bispedømme omkring Aar 1400. H. 1* (2. utg.). Oslo: Børsum. s. 15.
3. 1 2  «Kart - Kulturminnesøk». Besøkt 1. oktober 2022.
4. ↑  «Fen Kirke». *www.holla.no*. Besøkt 1. oktober 2022.

Kilder
------

* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark Arkivert 11. april 2019 hos Wayback Machine. (Riksantikvaren, 2016), s. 57–58

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Fen stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Holla.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Omvendt undervisning** er en undervisningsform for blandet læring hvor elevene eller studentene ser videoforelesninger på nett (oftest hjemme) og bruker tiden på lærestedet til oppgaveløsning og gruppearbeid. Denne undervisningsformen snur opp ned på hva som tradisjonelt har vært undervisning/forelesninger og hva som er lekser/oppgaveløsning. Målet er å frigjøre lærernes tid fra enveiskommunikasjon til personlig veiledning. Dessuten gir det elevene og studentene mulighet til følge undervisning tilpasset eget nivå og i eget tempo når de har tid, noe som gir nær ubegrensede muligheter for spoling og repetisjon. Omvendt undervisning er oversatt fra det engelske begrepet «*flipped classroom*» eller det mer generelle «*flip teaching*». 

Kjente nettsteder som tilbyr omvendt undervisning er Khan Academy. I Norge er konseptet blant annet tatt i bruk av Den virtuelle matematikkskolen (DVM) og Videoteket for norskfaget på videregående skole.

Referanser
----------

1. ↑  Flytter undervisning hjem
2. ↑  Åpning av Den virtuelle matematikkskolen

Eksterne lenker
---------------

* Elisabeth Engums Youtube-kanal for omvendt matematikkundervisning
* Delogbruk Diskusjonsfora om omvendt undervisning for lærere

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Fortællingen om Viga-Ljot og Vigdis*** er en roman av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt av H. Aschehoug & Co i 1909, men skrevet i sagastil og lagt til sagatiden da Håkon jarl og Olav Tryggvason lå i strid. 

Handlingen foregår for det meste Oslo-dalen, før Oslo var blitt noen kaupang; Oslo kalles «Åsloarbygden». Det som i dag er Vøyen på Sagene, het på 900-tallet Vadvin (*vad-* = vadested; *-vin* = eng). På gården Vadvin - kanskje der Vøienvollen gård ligger i Maridalsveien i dag - bor storbonden Gunnar på Vadvin med sin rådskone Æsa og tenåringsdatteren, Vigdis på Vadin. En tåket kveld legger et islandsk handelsskip til i Frysja, og skipets eiere - Vetrlide og hans søstersønn Ljot - tar seg opp til Vadvin og får husly.

Vigdis på Vadin er halvveis kommet til forståelse med nabosønnen, Kåre på Grefsin, og blir glad da han kommer hjem fra besøk i Trondheim og kan berette derfra; Håkon jarl er nettopp blitt drept av trellen Kark. Men Viga-Ljot er opptatt av å få Vigdis med seg hjem som sin kone; hun nøler med å dra så langt bort fra sin far, og enda mer da hun oppdager hvor hissig Ljot er. Han blir sjalu på Kåre fra Grefsin, og hører også på rykter en sauegjeter har satt ut om Vigdis. Da bryter hun med ham, og fra da av går alt fra galt til verre enn verst.

Kort etter utgivelsen skrev *Stavanger Aftenblad* blant annet «*Det er endelig gaaet op for folk, at denne bog af den unge forfatterinde ikke blot er en af de interessanteste nye bøger iaar rent kunstnerisk set, men at den ogsaa er en usædvanlig fængslende fortælling*.»

Referanser
----------

1. ↑  «kaupang», *NAOB.no*
2. ↑  *Fortællingen om Viga-Ljot og Vigdis* (kap. XXV, siste avsnitt)
3. ↑  «Vøienvollen gård»
4. ↑  *Fortællingen om Viga-Ljot og Vigdis* (kap. II)
5. ↑  *Fortællingen om Viga-Ljot og Vigdis* (kap. VI)
6. ↑  *Stavanger Aftenblad 1909.12.22*. Norge, Rogaland, Stavanger. 1909.

Eksterne lenker
---------------

* Undset, Sigrid (1995). *Fortellingen om Viga-Ljot og Vigdis*. [Oslo]: Den norske bokklubben. ISBN 8252529267.
**Nils Berdahl** (født 29. oktober 1905 i Åfjord, død 9. juni 1944 i Vefsn), også kjent under navnet **Birger E. Sjøberg**, var en nordmann som ledet motstandsbevegelsen på Helgeland under andre verdenskrig.

Berdahl var opprinnelig fra Åfjord i Trøndelag. I perioden 1937 til 1939 bodde Berdahl i fjellbygda Bågnes, samt at han bodde alene i ei koie ved Bielite, ved Vilhelmina i Västerbottens lappmark i Nord-Sverige. Det er ikke kjent hva han gjorde i denne perioden. Sjøberg organiserte blant annet våpentransport fra kysten og til det indre av Helgeland. En vanlig rute var fra Visten og over fjellet til Eiterådalen i Vefsn. Han var blant annet involvert i Majavatn-affæren. Berdahl falt på flukt fra tyskerne i Eiterådalen i juni 1944.

Berdahl giftet seg i 1943 med motstandskvinnen Liv Grannes (1918–2004); hun giftet seg på nytt i 1958 med tidligere Milorg-sjef Jens Christian Hauge (1915–2005). 

Sjøbergmarsjen går årlig til minne om hans innsats. Den første marsjen gikk i 1984.

  

Ny bok året 2023 om 2.verdenskrig med tittelen

«Churchill – Besatt av Norge»

av Asbjørn Jaklin.

Birger Sjøberg er omtalt i boka på sidene 184,185,187, 220-222.  På side 187 er det et helsides foto av Sjøberg i helfigur.

Sovjetunionen var angrepet og hardt presset av tyskerne,

Stalin og Molotov

ba britene og amerikanerne om å etablere en front nummer 2. 

  

De allierte utredet flere store invasjons-planer, deriblant en storskala-invasjon i Norge, Operasjon Jupiter, med tyngdepunkt i Nord-Norge. 

  

Sjøbergs instruks var å trene opp ca 200 lokale for å danne en effektiv geriljagruppe som skulle være klare til å operere i område Bodø og Trondheim på instruks fra U.K. i tilfelle operasjoner i Nord-Norge (Jaklin 2023, side184)

  

Kilde: Jaklin, Asbjørn: «Churchill – Besatt av Norge».  Oslo 2023. Gyldendal Norsk Forlag AS.  ISBN 978-82-05-56872-3

Referanser
----------

1. ↑  Arnt O. Åsvang (1998). *Kapteinen : Nils Berdahl - Birger Sjøberg - hvem var han?*. Åsvang småbokforlag. ISBN 8290310404.
2. ↑  Fredrik Horn Akselsen og Tormod Halleraker. *Det fullkomne bedrag : Birger Sjøberg og spillet om Nord-Norge*. Spartacus forlag, 2021. ISBN 9788243010567
3. ↑  Egil Ulateig (1996). *Med rett til å drepe*. Tiden. s. 80-88. ISBN 8210041657.
4. ↑  Egil Ulateig (1999). *De gode mot de onde : verdenskrig, partisankrig, likvidasjoner og folkerett*. Forlaget Reportasje. s. 129-135. ISBN 8299529905.
5. ↑  Magnar Solbakk (2013). «Sjøbergmarsjen x 30». *Årbok for Helgeland*. Helgeland historielag. s. 83-90.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

Lagunari-soldater

**Lagunari** (fra italiensk *laguna*, lagune) er den italienske hærens marineinfanteri. Det er organisert i et regiment, Reggimento Lagunari «Serenissima», som er underlagt hærens motoriserte oppklaringsbrigade, Brigata di cavalleria «Pozzuolo del Friuli» i det nordøstlige Italia. Regimentet har hovedkvarter i Mestre.

Lagunari er en svært mobil angrepsstyrke med amfibisk krigføring som spesialoppgave. Soldatene er trent og utrustet til å forflyttes via sjøveien, lande på kysten og etablere brohode på fiendtlig territorium. Under den kalde krigen var regimentet stasjonert i lagunemiljøet på den sydlige flanken av Nordøst-Italia. Siden har regimentets rolle skiftet til lav- og medium-intensitets konflikt, der mobilitet er kjernekapasiteten. Hovedfokuset er internasjonale operasjoner, og da særlig i kyst- og vassdragsmiljøer.
**Robert Banks Stewart** (1931–2016) var en skotsk TV-manusforfatter.

Han bidro med manus til Thames Televisions *Callan*, *Special Branch*, *The Sweeney* og *Owner Occupied*.

Han skrev også manusene *The Master Minds* og *Quick-Quick Slow Death* for serien *The Avengers*.

Manusredigerer Robert Holmes inviterte Stewart til et møte for å diskutere manusideer for serien *Doctor Who* i begynnelsen av 1974. Stewart tenkte ut en seks episoder lang historie kalt *The Secret of Loch Ness*. Han syntes at Skottlands legendariske monster i Loch Ness ville være perfekt for en *Doctor Who*-historie fordi det fantes så få detaljer om monsteret. Historien fokuserte opprinnelig på monsteret, men Holmes foreslo at Stewart skulle konsentrere seg om de utenomjordiske zygonene, som kan forandre utseende. Arbeidstitlene på historien var *The Loch*, *The Secret of the Loch*, *The Loch Ness Monster* og *The Zygons* før de endte med *Terry of the Zygons*.

Året etter skrev han *The Seeds of Doom* for *Doctor Who*. Begge historien ble vist som en del av sesong 13. Denne historien var inspirert av *The Quatermass Experiment* og John Wyndhams roman *The Day of the Triffids*. Begge handlet om at floraen agriper mennesker og førstnevnte handler også om at et utenomjordisk monster infiserer en mann og forvandler ham til en plante. Det er uvisst om *The Seeds of Doom* opprinnelig ble laget som en fire eller seks episoder lang historie. Stewart har selv sagt at den alltid var beregnet å vøre seks episoder lang, men andre kilder antyder at dette ikke er tilfellet. De sier at den fire episoder lange *Seeds* var ment å følge etter en to episoder lang historie kalt *The Angurth* skrevet av Eric Pringle, som ble bestilt på slutten av sommeren i 1975. Da denne ikke ble produsert, søkte produsent Philip Hinchcliffe om lov til å forkorte sesong 14 til 24 episoder. Bill Slater, som var daværende sjef for serier, sa nei. Istedenfor måtte Robert Holmes og regissør Douglas Camfield, som skulle regissere *Seeds*, skrive om historien slik at de fikk en to episoder lang prolog som foregår i Antarktis. *The Seeds of Doom* var Stewarts siste historie for *Doctor Who*. Et utkast han skrev ble dog brukt som basis for Holmes' *The Talons Of Weng-Chiang* året etter.

Stewart fortsatte å jobbe som forfatter, manusredigerer og produsent og han hjalp til med å utvikle seriene *Shoestring*, *Bergerac* og *The Darling Buds of May*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14139147m[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.theguardian.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Banks Stewart på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Robert Banks Stewart hos The Movie Database Rediger på Wikidata
.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** BNE
 |

Portal: Litteratur
**Edvin Helseth** (født 1. oktober 1925 på Hamar, død 17. november 2017 samme sted) er en norsk interiørarkitekt som har utviklet en rekke forskjellige innredningssystemer og møbler. Helseth åpnet egen praksis allerede i 1949 og har deltatt på flere utstillinger samt mottatt en rekke priser og utmerkelser, med blant annet årets møbel i Norden i 1972.

Helseth utviklet blant annet innredningssystemet «Modul 5–15» i 1961. Han utviklet også «System BBB» i 1953, som var et enkelt og fleksibelt bokhyllesystem for bokhandlere. Denne serien består av reoler med tilleggsutstyr som blant annet skapdører, skuffeseksjoner og CD-hyller. Systemet solgte i store salgstall og ble produsert av ETM Eidsvoll Tremiljø. «System BBB» ble tildelt Norsk Designråds klassikerpris for god design i 1998.

I 1966 designet han «Trybo armstol» for Stange Bruk, og senere møbelserien «Fureka» på 1970-tallet. Edvin Helseth var også delaktig i Atriumprosjektet på Hamar i 1962 sammen med blant andre Are Vesterlid.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Edvin\_Helseth, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID ac56f727-1162-4a74-9262-f06e22ac1d76, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  NorskDesign.no – Møbeldesign, BBB reolen Arkivert 3. mars 2010 hos Wayback Machine. (Besøkt 23. april 2010)
5. ↑  Arkitektur.no – Boligprosjekter i Norge, Atriumhus Hamar Arkivert 19. mars 2005 hos Wayback Machine. (Besøkt 23. april 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Snl.no – Biografien til Edvin Helseth hos Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |
Hodeskallen til *Sclerocephalus* med ørehakk langs bakkanten
**Ørehakk** er innbuktinger eller hakk langs bakkanten av skalletaket, en bak hver øyeåpning. Slike innbuktinger finnes hos panserpadder og noen av fiskene de stammer fra, men ikke hos krypdyr. Hos levende dyr var dette hakket en åpning inn til svelget, med funksjon som gjelle hos rumpetroll. Ørehakkene er en av de trekkene skiller klassene amfibibier fra tidlige krypdyr, som ikke har rumpetrollstadium. De varierer fra enkle halvsirkelformede innbuktinger til å være trukket lengre inn på skalletaket med bare en smal slisse ut til kanten.

Ørehakkene ligger i samme område som det indre øret, og blir ofte tolket som en del av et hørselsorgan eller som forbundet med det. Noen ganger blir ørehakket dekket med en trommehinne tilsvarende den som finnes hos moderne springpadder. Sprinpaddene er de eneste amfibiene som har en trommehinne, og de har sannsynligvis utviklet evne til å fange opp luftbåren lyd uavhengig av andre firbeinte virveldyr. Analyser av *columella* (stigbøylen hos amfibier og krypdyr) hos panserpadder viser at de var for store og tunge til å kunne overføre vibrasjoner med lav energi, slik at disse dyrene i praksis var døve for luftbåren lyd. Åpningen ved ørehakket har trolig vært åpen inn til svelget og fungert som sprøytehull, i alle fall hos de tidligste gruppene, slik at hørsel har utviklet seg separat hos frosker og trolig hos pattedyrliknende krypdyr og sauropsider (nålevende krypdyr og fugler).

Referanser
----------

1. ↑  «Otic Notch». *The palaeofiles*. University of Bristol. Arkivert fra originalen 27. september 2015. Besøkt 26. september 2015.
2. 1 2  Lombard, R. E. & Bolt, J. R. (1979): Evolution of the tetrapod ear: an analysis and reinterpretation. *Biological Journal of the Linnean Society* No 11: side 19–76 Sammendrag
3. ↑  Clack, J. A. (2003). «A uniquely specialized ear in a very early tetrapod». *Nature*. 425 (6953): 65–69. doi:10.1038/nature01904. Besøkt 31. oktober 2017.
4. ↑  Laurin, M. (1996): Hearing in Stegocephalians, fra the Tree of Life Web Project
Gate i sentrum av Al Ain.
**Al Ain** (arabisk: **العين**, som betyr «Øyet» eller «Vannkilden») er den fjerde største byen i De forente arabiske emirater. Den er kjent som *The Garden City of the UAE*. Byen hadde 421 948 innbyggere i 2005, med et antatt folketall i hele byområdet inklusive forsteder på 614 000 i 2007. Den ligger i emiratet Abu Dhabi, 130 km øst for hovedstaden Abu Dhabi. Al Ain ligger ved Hafeetfjellet (1 300 moh.), som igjen inngår i Hajarfjellene, ved grensen til Oman. Byen er sammenvokst med Al Buraimi på Oman-siden av grensen, slik at byen er en «delt» by.

Byen har trolig vært bosatt kontinuerlig i 4 000 år. Al Ain er en oaseby med gammel handelsvirksomhet, eldre moskéer og to fort fra 1700-tallet. Det underjordiske irrigasjons-systemet (falaj) har blitt utnyttet i jordbruket i et par tusen år. I Al Ain ble også den første statslederen for De forente arabiske emirater, Zayed bin Sultan Al Nahyan, født, og byen er et viktig symbolsk sted for landets nasjonalfølelse. Befolkningen består av en større andel innfødte *emirati* enn i noen annen av landets storbyer, men også i Al Ain er majoriteten indere, som den er ellers i landet. 

Al Ain har en internasjonal flyplass som er mye brukt i chartertrafikken – *Al Ain internasjonale lufthavn*. Motorveiene som knytter Al Ain, Abu Dhabi og Dubai sammen, former et triangel midt i landet og hver by ligger 130 kilometer fra de andre to. Motorvei nr 22 går vest til Abu Dhabi, mens motorvei nr 66 går nordover til Dubai. Al Ain Stadium er arenaen til byens suksessrike fotballag *Al Ain FC*.

Al Ain har en zoologisk hage, og arkeologiske funnsteder ved Al Hili nord i byen. Al Hili har også en større fornøyelsespark.

Byen er sete for landets ledende universitet – United Arab Emirates University med 20 000 studenter – mens det dessuten befinner seg to tekniske høyskoler og et privat universitet, Al Ain University of Science and Technology, her. UAE University startet i 2006 opp et universitetssykehus – *Tawam University* – som året etter ble knyttet formelt til Johns Hopkins Hospital i Baltimore, og idag administreres i nært faglig samarbeid med Johns Hopkins Hospital.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Al Ain (Abu Dhabi) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Yagoub M. Mohamed: The Development of Al Ain, UAE University, Al Ain.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Norges museumsforbund** er en interesseorganisasjon for museer i Norge. Forbundets viktigste oppgave er å tale museenes sak overfor statlige myndigheter, samtidig som det òg skal fremme faglig utvikling ved museene. 

Norges museumsforbund kan trekke sine røtter tilbake til Norske Museers Landsforbund som ble stiftet i 1918. Sin nåværende form fikk forbundet i 1996 og det er en organisasjon for alle typer museer. Per 2016 har forbundet 137 institusjoner (museer) og et enda større antall personlige medlemmer. Forbundets sekretariat ligger i Oslo. Virksomheten bygger på frivillig innsats og drives gjennom et styre, ni fagseksjoner og styreoppnevnte utvalg og komiteer. Sekretariatet holder til i Oslo. Bladet *Museumsnytt* utgis av ABM-media AS.[] Generalsekretær er Liv Ramskjær. 

Forbundet tildeler autorisasjon som *konservator NMF*.

Dronning Sonja er forbundets høye beskytter.

Referanser
----------

1. ↑   Enhetsregisteret[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Om oss / Kontakt oss». Norges museumsforbund. Besøkt 13. desember 2016.
3. ↑  «Autorisasjon Konservator NMF». Norges Museumsforbund. Besøkt 29. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norges museumsforbund på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Norges museumsforbund på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Hvalolje** er en animalsk olje som utvinnes fra spekk fra hval, men siden hvalfangsten opphørte er produksjonen stoppet. Opprinnelig kom hvaloljen fra spermhval og ble brukt som lampeolje til belysningsformål, men etter hvert laget man også hvalolje av andre hvalarter og for andre formål, ikke minst til bruk i såper. Hvaloljen ble også brukt som komponent i malefarger og ved skinnbearbeiding.

Undersøkelser utført av blant andre NIFES og Haukeland sykehus, påviste at hvaloljer kan være fiskeoljer og tran overlegne til forebyggelse av hjerte- og karsykdommer og inflammatoriske sykdommer.

Under første verdenskrig bidro hvalolje til å unngå hungersnød i Norge. Det fantes store mengder hvalolje lagret i DeNoFas fabrikk i Fredrikstad etter at Storbritannia tvang et eksportforbud på Norge i 1915. Hvaloljen var uegnet til bruk i margarin og matlaging pga ram lukt og smak av tran; men DeNoFa fant en metode som fjernet begge deler. Regjeringen skyndte seg å kjøpe opp hele partiet av spiselig hvalolje, samtidig som staten ble tilkjent enerett til alle tilgjengelige fettkilder. Nye mengder hvalolje kom inn fra fangst av finnhval og vågehval langs kysten, supplert av sildeolje og tran. For å sikre at alt kom norske forbrukere til gode, ble det vedtatt at all fangst skulle skje i statlig regi.

Hvalolje var sterkt etterspurt også av stormaktene under første verdenskrig. Soldater som befant seg i skyttergravskrigen, led ofte av skyttergravsfot som påførte dem store smerter og i mange tilfeller amputasjon. Hvalolje til impregnering av soldatenes fottøy var en effektiv forebyggelse av sykdommen, og det gikk med store mengder olje: En tropp på tusen mann brukte 40-50 liter hvalolje daglig, bare til støvelpuss. Britene oppførte derfor all hvalolje - også uraffinert - på sin liste over kontrabande. Vinteren 1915 tok de beslag i hvalkokeriet «Esperanza» utenfor Cornwall, noe som skapte bekymring hos norske hvalfangere og dermed et anstrengt forhold mellom britiske og norske styresmakter.

Referanser
----------

1. ↑  NIFES: *Kjemisk testing av hvalolje og sammenligning med tidligere produkt av spekk*, «oppsummering» (s. 1), 2013, fra prosjektet «Helsebringende merverdi – Utnyttelse av spekk og skjelett fra vågehval»), FHF prosjekt nr 900921
2. ↑  Roy Andersen: *Norge under første verdenskrig* (s. 219), Aschehoug, ISBN 978-82-03-30894-0
3. ↑  Roy Andersen: *Norge under første verdenskrig* (s. 53-54)

Eksterne lenker
---------------

* «Oversikt over hvalspekk og hvalolje.» Fiskeri- og havbruksnæringens forskningsfond, *Core Competence* AB, april 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Tidligere direktør Willy Jensen  Foto: Ole Morten Knudsen, Teknofil.no 
**Nasjonal kommunikasjonsmyndighet** (**Nkom**), frem til 2015 **Post- og teletilsynet,** er en norsk statlig etat som regulerer og overvåker post- og telekommunikasjonssektoren og har ansvar for radiofrekvensforvaltning og nummerforvaltning. Etaten er underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet, mens Samferdselsdepartementet har fagansvar i saker på postområdet.

Etaten har sete i Lillesand.

Historikk
---------

Nkom ble opprettet som Statens teleforvaltning i 1987 som følge av liberaliseringen av telekommunikasjonsområdet. I 1997 fikk etaten også ansvaret for tilsyn med postsektoren, og navnet ble endret til Post- og teletilsynet. Den 1. januar 2015 ble navnet endret til Nasjonal kommunikasjonsmyndighet.

Oppgaver
--------

Nkom forvalter ekomloven (lov om elektronisk kommunikasjon) og lov om posttjenester. Ekomlovens formål er å sikre brukerne i hele landet gode, rimelige og fremtidsrettede elektroniske kommunikasjonstjenester, gjennom effektiv bruk av samfunnets ressurser ved å legge til rette for bærekraftig konkurranse, samt stimulere til næringsutvikling og innovasjon. Postlovens formål er å sikre et landsdekkende formidlingstilbud av postsendinger til rimelig pris og til god kvalitet. Etaten er også tillagt tilsynsansvar etter esignaturloven (lov om elektronisk signatur).

Nkom er selvfinansiert og driften finansieres ved gebyrer.

Den 6. juni 2003 vedtok Stortinget at etaten fra og med 2007 skulle være lokalisert i Lillesand kommune (Aust-Agder fylke). Nkom flyttet inn i nye lokaler i Lillesand den 14. mai 2007.

Nkom holder også auksjoner for salg av radiofrekvenser til mobiltelefoni med noen års mellomrom. Disse auksjonene sørger for milliardinntekter til staten.

En blemme ved frekvensauksjonen i 2007 førte til av et betydelig frekvensområde ble solgt til et holdingselskap kalt Cayman Spectrum registrert på Cayman Islands, uten krav til at frekvensene skull være i bruk. Dette førte dermed til at frekvensressursene forble ubenyttet i om lag 14 år frem til de igjen kunne auksjoneres i 2021, noe som siden har blitt påpekt av nettoperatører som følgelig foreslo at det måtte innføres plikt til at frekvensene måtte være i bruk.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  npt.no PT skifter navn Arkivert 11. september 2014 hos Wayback Machine. 10.09.2014
3. ↑  NKOM. «Navneskifte». Arkivert fra originalen 30. desember 2014. Besøkt 30. desember 2014.
4. ↑  «Oppdatert frekvenskompass fra Nkom». Nkom. 16. desember 2020. «Frekvensbånd på 50 MHz i 2,6GHz området tildelt i Nkom auksjon #8 i 2007. Ausjoneres på nytt i 2021.»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Ekomloven
* Postloven
* Esignaturloven

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
«Dyrøy», som tidligere gikk på sambandet, til kai på Bjarkøya.  Foto: TorbjørnS (2010) 
**Grytøy–Bjarkøy–Sandsøy** var et ferjesamband som krysset Kvernsundet og Sandsøysundet i Troms, mellom Fenes ferjekai på Grytøya, Altevik ferjeleie på Sandsøya og Bjarkøy ferjekai på Bjarkøya i Harstad kommune. Sambandet ble betjent av MF «Kværnsund» og MF «Strandebarm».

Ferjestrekningen ble erstattet av Bjarkøyforbindelsen i desember 2018. Forbindelsen består av Kvernsundtunnelen, en undersjøisk tunnel fra Grytøya til Bjarkøya, og Sandsøybruene som består av 900 m sjøfylling, 300 m bru og tre lavbruer.

| Strekning | LengdeKm | Overfartstidminutter | Trafikkmengdekjøretøy ÅDT (2013) |
| --- | --- | --- | --- |
| 867Fylkesvei 867 Grytøy – Bjarkøy | 5,1 | 30 | 49 |
| Fv124Fylkesvei 124 Bjarkøy – Sandsøy | 6,7 | 25 | 4 |
| Fv124Fylkesvei 124 Grytøy – Sandsøy | 2,7 | 10 | 18 |

Referanser
----------

1. ↑  «Ferjestatistikk 2012» (PDF) (PDF). Statens vegvesen. juni 2014. s. 197-198. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 7. januar 2015.
2. ↑  «Vegvesenets fergedatabank». Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 27. mars 2015.
**Ebbestad gravlund** i Svelvik (fra 2020 i Drammen kommune) ligger en drøy kilometer nordvest for Svelvik kirke. Den avlaster kirkegården ved kirken. Gravlunden ble vigslet 23. august 2009.

Gravlunden består av en sirkulær del med støpul med klokke samt mer eller mindre rektangulære felt sørøst for dette. Den har en navnet minnelund. På nordsiden står en driftsbygning.

Kommunen ble i anleggsperioden kritisert for kostnadsoverskridelser og manglende styring, og det har vært påpekt manglende drenering ved gravlunden.

Referanser
----------

1. ↑  «Prost Harald Bryne vigsler den nye gravlunden». *Svelviksposten*. 20. august 2009. Besøkt 3. mars 2024.
2. ↑  «Uten snev av styring». *Drammens Tidende*. 29. september 2008. Besøkt 3. mars 2024.
3. ↑  «Ebbestad gravlund mangler drenering». *Svelviksposten*. 30. juni 2011. Besøkt 3. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Drammen kirkelige fellesråd: Gravplasser
* Drammen/Ebbestad (Allslekt)
* Svelvik menighet: Ebbestad gravlund
***Nytt blod*** er en TV-serie om familiebedriften Langedrag Naturpark.

Serien hadde premiere i NRK TV og NRK1 5. mars 2024, og er produsert av NRK.

Et generasjonsskifte er på gang i familiebedriften Langedrag Naturpark. Generasjonsskifte både blant mennesker og dyr. Marie skal etter planen overta ledelsen etter sin mor, Tuva, med de utfordringene som følger. De gamle ulvene som nærmer seg 15 år må avlives, og erstattes av nye. NRK hadde i utgangspunktet tenkt å publisere serien i 2022, men alt gikk ikke etter planen og produksjonen måtte utsettes, delvis på grunn av paringstrøbbel,

Episoder
--------

### 1. Utenfor gjerdet

Planen er at Marie skal overta driften av Langedrag Naturpark etter sin mor Tuva. Men det skjer ikke helt av seg selv.

### 2. Tiden er ute

Ulvene Varg og Irgas er gamle. Klarer de en vinter til, eller er tiden inne for å la dem få slippe?

### 3. Ulv i siktet

Jobben med å skaffe nye ulver på Langedrag har begynt. Det viser seg å bli en større utfordring enn noen hadde trodd.

### 4. Tuvas plan

Tuva og Marie drar til USA for å lære mer om ulv i amerikanske ulveparker. Nils må klare brasene selv, på hjemmebane.

### 5. Alt på en gang

Langedrag står foran en travel turistsesong. Alle i ledelsen er ikke enige om hva som er viktigst å prioritere.

### 6. Fotfeste

Tuva må operere en fot, og Marie håper at det vil gi henne litt mer handlingsrom. Men det spørs om Tuva klarer å holde seg unna driften.

### 7. Innenfor gjerdet

Spenningen er stor når Marie og Nils går inn i ulvegården for å merke valper. Det går ikke helt etter planen.

Referanser
----------

1. ↑  «Nytt blod». Besøkt 5. mars 2024.
2. ↑  «NRK utsetter dokumentarserien "Nytt blod"». Besøkt 5. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Somby** er et samisk etternavn. 

Navnet er mest sannsynlig blitt til som en fornorsket variant av den samiske byen Sombio/Sompio i Kemi lappmark i Nord-Finland. Navnet har eventuelt også oppstått utfra menns personnavn som Sompia, Sompi, Sombie, Sombe, Sombby, Sombi, Sumby og Sobbe.

Navnet har skrevet som Sombio, Sompio, Sombi og Somby. Sistnevnte skriveform er den vanligste i dag. Navnet forekommer hovedsakelig i Kautokeino og Karasjok, men også i Tana, Vest-Finnmark og på finsk side av riksgrensen. 

Stamfaren for Somby-slekten er Oloff Persson Sombio, oppført i skattemanntallet for Kautokeino i årene 1697-1707.

Kjente Somby
------------

* Ánde Somby, jurist, joiker, artist
* Marry Ailonieida Somby, barnebokforfatter
* Mons Aslaksen Somby, aktør fra Kautokeino-opprøret i 1852
* Niillas Aslaksen Somby, fotograf, journalist, forfatter
* Siljá Somby, filmregissør
* Kai Somby, vokalist i musikkgruppa Intrigue
* Liv Inger Somby, samisk høgskolelektor, forfatter og tidligere journalist.

Referanser
----------

1. 1 2  Steen, Adolf (1906-1970) (1952). *Kautokeinoslekter*. Oslo: (Tanum). s. 181–188.
**Per Arne Bjørkum** (født 30. april 1952) er en norsk forsker i Statoil. Han har skrevet boka *Annerledestenkerne* (1998), hvor han argumenterer for at framskritt innen vitenskapene kommer fra de som våger å tenke radikalt annerledes.

Bjørkum tok doktorgrad ved Universitetet i Oslo, Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet i 1992. Han er utdannet cand.real. innenfor petroleumsgeologi ved Universitetet i Bergen. Bjørkum har vært tilsatt ved Statoil fra 1990. Først som seksjonsleder, senere som teknisk rådgiver, overgeolog, sjefsforsker for leting og nå som spesialist. Før tiden ved Statoil har han erfaring som seniorforsker, avdelingsleder og fagleder ved Rogalandsforskning og som seniorgeolog ved Esso Norge.

Han var dekan ved Det teknisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Stavanger fra 2007 til 2011. Bjørkum har vært tilsatt som professor II i reservoargeologi ved HIS/UiS fra 1993 og som professor II ved UiB, Institutt for geovitenskap fra 2001.

Han er sønn av yrkesskolerektor og ordfører Alf Bjørkum, Ørland.

Bibliografi
-----------

* *Annerledestenkerne og Kunnskapsveksten – en reise i vitenskapens historie* (1998). Tano Aschehoug, 331 sider.
	+ *Annerledestenkerne. En reise i vitenskapens historie* (2003). 2. gjennomreviderte utgave. Universitetsforlaget, 399 sider.
* *Om betingelser for å bryte barrierer*

Referanser
----------

1. ↑  «Per Arne Bjørkum er tilsatt som dekan ved UiS». *UiS* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 8. mai 2019. Besøkt 8. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Per Arne Bjørkum i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Per Arne Bjørkum i BIBSYS
* forskning.no "Gaarder" for viderekomne anmeldelse av boka *Annerledestenkerne* av Martin Ystenes

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** CRIStin
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Dirty Oppland** er en norsk rap-gruppe som (per 2002) bestod av Jaa9, OnklP, A-Kjeft, Sjakk-Mats, Defekt, Abu, Empefem, Pi, Bj Ørnar, Dj Buckmann, Eddie Torres & Lav-Tekk.

Flere av medlemmene hadde tidligere vært med i gruppene Ridderne av det norske hus og Verbal SNC's.

Navnet
------

Under en konsert ropte OnklP helt vilkårlig ut «Dirty Oppland» i slutten av sangen «Digger Det». Etter dette ble gruppen enige om å ta navnet Dirty Oppland.

Utgivelser
----------

Gruppen har gitt ut to CD-er som heter *Dirty Oppland Demo* og *Dirty Oppland Greatest Hits*.

Diskografi
----------

* 2002: Dirty Oppland – *Dirty Oppland Demo*
* 2004: Dirty Oppland – *Greatest Hits Demo*
* 2023: Dirty Oppland – *Lensmann*
* 2024: Dirty Oppland – *Limmo*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dirty Oppland på Discogs Rediger på Wikidata
* Dirty Management
* Dirty Oppland
* OnklP
* Abu
* Jaa9 & OnklP
* Musikkvideo: Jaa9 og Onkl P feat. Rune Rudberg: Stank ass ho

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
***Victoria II*** er et storstrategispill utviklet og utgitt av Paradox Interactive som en oppfølger til *Victoria: An Empire Under The Sun.* Det ble utgitt 13. august 13 2010.

Som i flere andre Paradox-spill leder spilleren en nasjon gjennom det nittende århundret til tidlig tyvende århundre. Spillet har fokus på marked og økonomi der prisene går opp og ned.

Spillets omfang
---------------

Spillet varer fra 1836 til 1936 med over 200 spillbare nasjoner. Det låner navnet fra Dronning Victoria av Storbritannia, som regjerte i perioden 1837–1901. Dette er en periode som ble definert av den andre industrielle revolusjon, nasjonalisme og imperialisme. Med unntak av Storbritannia og Belgia er de fleste land jordbrukssamfunn ved startpunktet i 1836. Ved slutten, 31. desember 1936, har de fleste land oppnådd industriell utvikling, og hele kartet er fordelt mellom de ulike landene. Spilleren kan innføre sosiale og politiske reformer som vil påvirke etableringen av en velferdsstat og stemmerett. Dersom allmenn stemmerett er innført, får spilleren en mulighet til å utvide den til også å gjelde for kvinner.

Kartet er delt opp i provinser som er enten eid av land eller er ukolonisert. Hver provins er del av en stat. Nesten hele verden er representert, unntatt de nordlige delene av Russland og Canada, samt Antarktis.

Man kan også spille mellom utvidelsene *The Grand Campaign 1836* og *A House Divided 1861.*

Spillet tilhører sjangeren «sandkassespill», som medfører at det ikke finnes noe overordnet mål. For at et land skal kunne erklære krig, må landet ha en Casus belli, en grunn til å erklære krig, for eksempel eier Danmark områder som Preussen legger krav på, i Schleswig-Holstein. Som ledd i krigene som utgjorde opptakten for Tysklands samling, må Preussen vinne tilbake disse områdene gjennom krig for å kunne grunnlegge Det tyske keiserrike.

Utvidelser
----------

### *A House Divided*

* Legger til det nye bokmerket A House Divided der du kan spille gjennom den amerikanske borgerkrigen fra starten.
* Oppdatert kart med bedre grafikk.
* Muligheten å investere i andre land.
* Et dypere politisk system med nye reformer.

### Heart of Darkness

* Oppdatert koloniseringssystem.
* Oppdatert marinekampsystem.
* Internasjonale kriser.
* Avispapir.

### Andre utvidelsespakker

#### Musikkpakker

* Songs of the Civil War

Referanser
----------

1. ↑   Humble Store[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Steam, Steam-ID 42960, besøkt 13. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   *Steam*, 1.0.0.79, 12. september 2003, Steam-ID 42960, Wikidata Q337535,
4. ↑  «Victoria II | Paradox Interactive». *www.paradoxplaza.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2019. [*død lenke*]
5. ↑  «Victoria II: A House Divided | Paradox Interactive». *www.paradoxplaza.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2019. [*død lenke*]
6. ↑  «Victoria II: Heart of Darkness | Paradox Interactive». *www.paradoxplaza.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. desember 2019. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Victoria 2 Wiki
* Victoria II på Steam

Portal: Videospill
***Homo erectus*** *(det oppreiste menneske)* var et menneskelig vesen som antas å ha levd for 70 000 til 1,8 millioner år siden.

Det første skjelettfunn ble gjort av Eugène Dubois i Trinil på Java i Indonesia, og fikk navnet **Javamennesket**. I 1893 ga Dubois arten det vitenskapelige navnet *Pithecanthropus erectus*. Ernst Mayr endret navnet til *Homo erectus* i 1950.

*Homo erectus* ble om lag 1,65 meter høyt og hadde et hjernevolum på 750 – 1 250 kubikkcentimeter.

Skallen til Pekingmennesket.
Kraniet er langstrakt, men flatt, med utpregede øyenbrynsrygger og en utskytende underkjeve. De fleste forskere tror at *Homo erectus* utvandret fra Afrika. De brukte ild og hadde en verktøykultur som kalles acheuléen. De laget jaktvåpen for å felle dyr, men som også kunne brukes til å knuse bein slik at de kom til beinmargen.

Også Pekingmennesket *Sinantropus* (funnet 1928) tilhører *Homo erectus*. Dit hører også det 1,6 millioner år gamle fullstendige skjelettet av *Turkana-gutten* (også kalt *Nariokotome-gutten*), som ble funnet under et akasietre i 1984, langs en uttørket kanal, like vest for Turkanasjøen. Noen forskere ser en egen art i Afrika og har plassert Turkana-gutten til *Homo ergaster*, håndverkermennesket, men en slik plassering mangler universell støtte.

Alderen på ca. 70 000 år har ført til at enkelte har knyttet utryddelsen av Homo erectus til vulkanutbruddet på Toba som fant sted en gang fra 69 000 til 77 000 år siden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Homo erectus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Homo erectus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Homo erectus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Homo erectus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Homo erectus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |