recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kart over Fury og Heclastredet med Igloolik i øst.
**Fury og Heclastredet** er et smalt (fra 2 til 20 km.) sund i Qikiqtaaluk-regionen Nunavut i Canada. Det skiller Baffinøya i nord fra Melvillehalvøya i syd. Den forbinder Foxesjøen i øst med Boothiagulfen mot vest. Sundet har tidevannsstrømmer begge veier, og danner utløpet for Hudsonbukta mot Atlanterhavet.

Sundet er oppkalt etter de to Royal Navy-skipene «HMS Fury» og «HMS Hecla» som i 1822 forsøkte å finne en passasje vestover. Ekspedisjonen var ledet av William Edward Parry. Begge skipene ble satt fast i isen oktober 1821, og kunne ikke komme ut før etter åtte måneder. I ventetiden lærte ekspedisjonen fra de lokale inuittene at det faktisk var et sund de var kommet til.

Sundet er nesten alltid dekket av is noe som har gjort maritim ferdsel vanskelig. Den første gjennomseiling var med isbryter i 1948. Den første gjennomseiling fra vest til øst var i 1956.

Referanser
----------

1. ↑  W. Gillies Ross (2. februar 1960). «Parry’s Second Voyage». *History Today*. Besøkt 1. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
***La Schiavona*** (*Portrett av en dame* eller *Kvinnen fra Dalmatia*), er et portrett av en ukjent kvinne malt av Tizian fra 1510–12. 

Modellen er vist i trekvart lengde og i relieff (inspirert av oldtidens kaméer) på den opphøyde seksjonen av parapeten. Parapeten er original, selv om den opphøyde seksjonen ser ut til å være endret av Tizian selv (draperiet malt under den kan nå ses gjennom den). TV er signert på parapeten. Det ble gitt til National Gallery i London i 1942 av Francis Cook, til minne om hans far Herbert, via Art Fund og er fortsatt i galleriets samling med betegnelsen: NG5385.

Fra oktober 2009 til januar 2010, var *La Schiavona* lånt ut til Henry Moore Institute i Leeds som de del av utstillingen kalt «Sculpture in Painting».

Referanser
----------

1. ↑  «Key facts». *Portrait of a Lady ('La Schiavona')*. National Gallery. Arkivert fra originalen 6. januar 2013. Besøkt 28. november 2012.  Arkivert 6. januar 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Sculpture in Painting». *Institute exhibition*. Henry Moore Foundation. 8. oktober 2009. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 28. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Bildet med høy oppløsning på Google art
* National Gallerys nettside

Portal: Kunst
**Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom** (**SNU**) er Sex og Politikks ungdomsorganisasjon. I likhet med moderorganisasjonen arbeider SNU for å bedre tilgangen til seksuell og reproduktiv helse og rettigheter (SRHR). Fokuset er på ungdommer, både i og utenfor Norge. SNU er partipolitisk og religiøst uavhengig.

I likhet med moderorganisasjonen har organisasjonen røtter i Norsk forening for familieplanlegging, som ble etablert i 1969 som norsk avdeling i International Planned Parenthood Federation, etter et initiativ på Norsk Kvinnesaksforenings landsmøte i 1966 og i samarbeid med Den norske lægeforening. Norsk forening for familieplanlegging fikk senere navnet Norsk forening for seksuell og reproduktiv helse og rettigheter og deretter Sex og Politikk. Sex og Politikk etablerte 21. januar 2015 Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom som sin ungdomsorganisasjon, på grunnlag av ungdomsarbeidet i Sex og Politikk. Per 2021 hadde SNU rundt 500 medlemmer.

Referanser
----------

1. 1 2  «Om SNU». *SNU*. Besøkt 9. august 2020.
2. ↑  «SNU - Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom». *www.facebook.com*. Besøkt 9. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom på Twitter Rediger på Wikidata

* Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom på Facebook Rediger på Wikidata

* Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom på Instagram Rediger på Wikidata

* Seksualpolitisk Nettverk for Ungdom på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Roding, rett før elven når Themsen ved Barking.
**Roding** er en elv i det sørlige England. Den har sitt utspring nær Great Dunmow, renner gjennom Essex og blir til Barking Creek før den renner ut i Themsen i London.

Elven markerer deler av grensen mellom bydelene Newham og Barking and Dagenham i London, mens Redbridge har navn etter en bro som går over elven. I Essex markerer den deler av grensen mellom Epping Forest og Brentwood.

Flere landsbyer langs elven i Essex er kollektivt kjent som *the Rodings*.

Flere landsbyer langs elven i Essex er kollektivt kjent som *the Rodings*. *Roding Valley* (Rodings dal) er en undergrunnsstasjon i Londons undergrunnsbane, på Central-linjen.

Redbridge har sitt navn fra et elvekryss hvor elven deretter passerer Ilford og Barking. Elven gjennom Ilford er prosjekt støttet av myndighetene for å bedre bekvemmelighetene langs denne strekningen av elven. Etter Barking er det en tidevannsstasjon kjent som Barking Creek, som flyter ut i Themsen ved Creekmouth.

Referanser
----------

1. ↑  «River Roding through Ilford». Arkivert fra originalen den 6. november 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Roding – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* River Roding at Passingford Bridge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Duane Loken** (født på 1950-tallet) er en amerikansk skuespiller og pop-artist som ble særlig kjent i Norge og Sverige på starten av 1980-tallet. Han ble først og fremst kjent fra rollen som Wolfpaw (Ulvefot) i en episode av western-serien *Familien Macahan*, som gikk på NRK i 1982 og 1983. Loken hadde på samme tid en kort pop-karriere og i 1983 og 1984 besøkte han Norge og Sverige, hvor han fikk en stor fan-skare.

Loken er halvt norsk og halvt commanche-indianer. Hans norske slekt kommer opprinnelig fra Fet, så flyttet de til Nittedal før de emigrerte til Minnesota. Det var ikke før de flyttet til Minnesota at forfedrene hans tok etternavnet Loken. Han hadde sin siste filmrolle i den svenske science fiction-filmen *Gröna gubbar från Y.R*. (1986), men har medvirket i noen kortfilmer etter det. I 1983 var han gjest i det norske ungdomsprogrammet *I ruta* og i 2006 ble han intervjuet i TV 2s nostalgi-programm *Gylne tider*, samt frokost-programmet *God morgen, Norge!*

Han albumdebuterte i 1980 med *No Sweat* og har utgitt fire album i perioden 1980-1985.

Etter musikkarrieren etablert et firma i Los Angeles som leverer filmutstyr.

Referanser
----------

1. ↑  *VG*. 14.06.1984. s. 39.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  «NRK TV - Se I ruta». *NRK TV*. Besøkt 25. april 2016.
3. ↑  «Hele verden i «Gylne Tider» - Tv - Dagbladet.no». *www.dagbladet.no*. Besøkt 25. april 2016.
4. ↑  «Duane Loken». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 30. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Duane Loken på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Duane Loken hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) Duane Loken i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Duane Loken på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på Boomplay Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Duane Loken på Last.fm Rediger på Wikidata
* (no) Offisiell fanside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Nor-Tech båter i Pollen i Arendal 2004  Foto: KEN 
**Nor-Tech** er et båtbyggerfirma etablert i Norge i 1987, og fra tidlig 1990-tallet basert i Florida. Selskapet bygger høyprestasjonsbåter på opptil 50 fot, og har også 2 yacht på 80 fot på modellisten.

Historie
--------

Nor-Tech ble i 1987 etablert av kameratene Trond Schou fra Drøbak og Nils Johnsen fra Oslo. Første modell som ble produsert var en 50 fots v-bunnsbåt under navnet High-Tech 5000 i Norge/Lysekil (Sverige), men denne solgte ikke spesielt bra.

Gründerne flyttet så bedriften til USA, nærmere bestemt Fort Myers på vestkysten av Florida i 1992, for å produsere og selge høyprestasjonsbåter til det amerikanske markedet. Etter noen år kom modellen V-380, deretter katamaranen Supercat 5000. Etterhvert kom V-4300, Supercat 3600 og SuperCat 4300. V-380 fikk i 2005 et nytt design i både skrog og innerliner, og ble relansert under navnet 3900.

Selskapet opprettet også Nor-Tech Norway i Arendal for salg til det norske markedet. Nor-Tech produserer per 2009 båter av typene yacht, katamaran, v-bunn og «center console».

Modeller
--------

* Nor-Tech 3900
* Nor-Tech 4300
* Nor-Tech 5000
* Nor-Tech Supercat 3600
* Nor-Tech 4000 Roadster
* Nor-Tech Supercat 4300
* Nor-Tech 4400 Roadster
* Nor-Tech Supercat 5000
* Nor-Tech Super 80 Performance Sport Yacht
* Nor-Tech Super 80 Roadster
* Nor-Tech 340 Center Console
* Nor-Tech 390 Center Console
* Nor-Tech 420 Center Console
* Nor-Tech 4300 Center Colsole
* Nor-Tech 5000 Sport CC

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Nor-Tech Norway Arkivert 27. april 2009 hos Wayback Machine.
* Test av Nor-Tech på Autofil
* Båtavisa på tur med Nor-tech 3600 Supercat[*død lenke*]
**Wenche-Brit «Webe» Karlsen** (født 19. september 1953) er en norsk sanger. 

Hun er datter av jazzmusikeren Kjell Karlsen, og begynte å synge med Kjell Karlsens Orkester i en alder av 13 år. Hun hadde mange hits, blant annet med en nyinnspilling av *Kom sol, kom regn*, produsert av Arne Bendiksen.

I 1970 ga hun ut en singel med sangen *If You Could* (med tekst av Arne Bendiksen og melodi av Kjell Karlsen) fra filmen *Operasjon V for vanvidd*, på plateselskapet Triola (plateetiketten er merket TN 572.

Sammen med Dag Spantell og Geir Wentzel fremførte hun sangen *Vi vil tro det vi synger* i den norske finalen i Melodi Grand Prix 1971. Den kom på en tredjeplass.

Da gospelsangen *Put your hand in the hand* ble en slager med Ocean i 1971 (#1 på VG-lista), spilte hun inn en norsk versjon som het *Hvis du tror du er stor*.

Referanser
----------

1. ↑  «We-Be Karlsen». *Rockipedia* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 30. november 2020. Besøkt 5. mai 2020.
2. ↑  Rockheim. «Vi vil tro det vi synger « Dag Spantell + Geir Wentzel + We-Be Karlsen « Rockipedia» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 30. november 2020. Besøkt 5. mai 2020.
3. ↑  Rockheim. «Hvis du tror du er stor/Chirpy Chirpy Cheep Cheep « Webe Karlsen « Rockipedia» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 1. desember 2020. Besøkt 5. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Webe Karlsen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Webe Karlsen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Rodhocetus*** er en gruppe utdødde hvaler som besitter flere av samme egenskaper som landpattedyr, og som dermed demonstrerer den evolusjonære overgangen fra land til sjø. Den første arten som ble oppdaget (*Rhodocetus kasrani*) viste flere slike funksjoner, blant annet et stort bekken som var smeltet til ryggvirvlene, i tillegg til bakbena, og de differensierte tennene. 

De første fossilene av *Rodhocetus* 
histanensis *ble funnet i Balutsjistan-provinsen, Pakistan i 2001 av forskeren Philip Gingerich. Disse fossilene dateres tilbake til om lag 47 millioner år siden, de er en av en serie nye oppdagelser, som har kastet mye lys på den tidligere mystiske evolusjonære opphavet til hval. Blant annet fordi de hadde flere fellestrekk med moderne pattedyr som f.eks. fire bein og svømmehud på føttene.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rodhocetus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rodhocetus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rodhocetus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rodhocetus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rodhocetus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finlands flagg Finland |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Bronse | OL 1932 i Los Angeles |  Lagkonkurranse |
| Bronse | OL 1936 i Berlin |  Lagkonkurranse |

**Mauri Nyberg-Noroma** (født 31. januar 1908 i Viborg, død 23. desember 1939 i Muolaa) var en finsk turner.

Han var med i tre OL for Finland. Han deltok i sitt første OL i 1928 i Amsterdam, men fikk ingen medaljer. Han kom på delt sjetteplass sammenlagt, etter bl.a. femteplass i ringer og syvendeplass i bøylehest og skranke. Det finske laget kom på femteplass i lagkonkurransen.

I neste OL, i 1932, fikk Finland fikk bronse i lagkonkurransen. Individuelt fikk han ingen medaljer, men han kom på fjerdeplass i skranke, 1,4 poeng bak sin landsmann Heikki Savolainen som fikk bronse. Sammenlagt kom han på niendeplass.

Under OL i Berlin i 1936 gjentok det finske laget resultatet fra forrige OL, og vant bronse i lagkonkurransen. Denne gangen kom han på 16.-plass sammenlagt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mauri Nyberg-Noroma – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mauri Nyberg-Noroma – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mauri Nyberg-Noroma – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
* Profil på DatabaseOlympics

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Web 2.0** er en populærbetegnelse på den nye situasjonen på verdensveven med deltagerdrevne, interaktive nettjenester.

Med *web 2.0* ønsker man å betegne den nye generasjonen sosiale nettjenester som har blomstret opp de siste årene, og som avhenger av aktiv deltagelse fra brukerne for å kunne ekspandere. Her inngår alt fra blogger til wikier og sosiale nettverkstjenester. Grunntanken går med andre ord ut på å ta i bruk kollektiv intelligens, i den forstanden at vi som nettbrukere jobber sammen eller innenfor samme rammer fremfor løsrevet på egen hånd. Eksempler her er hvordan bloggen, med mulighet for tilbakemeldinger og tilhørende diskusjoner, eller profilsider hos tjenester har tatt over mye av markedet for de personlige hjemmesidene som hadde sin storhetstid rundt årtusenskiftet.

Overgangen til web 2.0
----------------------

Begrepet ble foreslått av Dale Dougherty i 2004, og har blitt videreført og popularisert av O'Reilly Media og MediaLive International. Tre faktorer ses på som viktige drivkrefter i overgangen til det man kaller web 2.0:

1. Utviklingen av publiseringsverktøyer som gjør det mulig for folk å opprette og vedlikeholde delt innhold i fellesskap (Wikipedia er et godt eksempel på dette)
2. Overgangen fra lokal lagring til nettlagring av personlig data som e-post og bilder (med tjenester som Gmail)
3. Utviklingen av tjenester som legger vekt på forbindelsen mellom mennesker, og ikke bare dokumenter (for eksempel sosiale nettverk som Facebook og Twitter)

Begrepsproblematikk
-------------------

*Web 2.0* som begrep var altså ment å favne et sett prinsipper og praksiser i tendensen man så i teknologiene på og bruken av Internett. I dag brukes *web 2.0* om mye forskjellig, og er slik sett blitt en noe diffus kategorisering. Et spørsmål som man kan stille seg, er hvor det gamle nettet slutter og det nye begynner. Tross i navnet, er det ikke snakk om en «ny versjon» av Internett, det dreier seg i all hovedsak om en jevn utvikling. Gamle bruksområder av Internett som for eksempel Usenet-grupper (*news*), er helt og holdent drevet av brukerne, men trenger ikke engang å ta i bruk World Wide Web. Nettanalytikerne Mary Madden og Susannah Fox stiller her spørsmålet om dette vil inngå som web 2.0 eller web 1.0

Se også
-------

Bibliotek 2.0  

Nettsamfunn  

Kollaborativ publisering

Referanser
----------

1. ↑  
Tim O'Reilly (30. september 2005). «What Is Web 2.0: Design Patterns and Business Models for the Next Generation of Software». O'Reilly Media. Besøkt 30. oktober 2006.
2. ↑  
David Easly og Jon Kleinberg (2010). *Networks, Crowds and Markets*. New York. s. 347. ISBN 978-0-521-19533-1.
3. ↑  
Mary Madden og Susannah Fox (5. oktober 2006). «Riding the Waves of Web 2.0: More than a buzzword, but still not easily defined» (PDF). Pew Internet Project. Arkivert fra originalen (PDF) 6. november 2006. Besøkt 30. oktober 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
***Marihand*** (1926) er en kortroman av Ingeborg Refling Hagen, skrevet i en komprimert stil som tenderer mot lyrikk og med sterke innslag av ekspresjonisme. Boka handler om fattige, sårbare og vergeløse mennesker, gjerne med et rikt indre liv, som knuses i møte med en brutal virkelighet. Under det hele dirrer en sosial anklage. Samtidig bæres framstillingen av en visjon av mennesket og maktene som gjør den til noe mye mer enn en tendensroman.

Tema og innhold
---------------

Tittelen refererer til en viltvoksende orkide fra norsk flora som også nevnes i teksten. Den har en eiendommelig rot, med en død og en levende del som kan minne om to hender. Den levende delen er hvit og har i folketradisjonen vært assosiert med jomfru Maria, en skikkelse folk gjerne påkalte fordi man mente hun kunne lindre sorg og smerte, ikke minst mødres sorg. Planten i seg selv ble tillagt evne til å lege sorgtunge hjerter.

Tre kvinneskikkelser står sentralt i Refling Hagens bok; alle har navn som begynner på M, og to av navnene er varianter av Maria-navnet (Marja og Mariane). De tre kvinnenes skjebner vever seg sammen i romanstrukturen. I åpningssekvensen omkommer Marjas barn på julekvelden. Begivenheten slår an tonen for den videre handlingen og aktualiseres på smertelig vis da de tre kvinnene og et spedbarn går til grunne i sluttsekvensen.

Vigdis Ystad skriver at «Tematikken i *Marihand* kretser om menneskelige følelser i kontakt med store, allmenne livsmakter – både i form av overveldende, kanskje forbudte lidenskaper og som en altomfattende psykisk kjærlighet og morskjærlighet. Antikk og bibelsk mytologi bidrar rikt til det konkrete billedstoff i fremstillingen – det samme gjør den typisk ekspresjonistiske teknikk som består i å oppheve skillet mellom sinn og uttrykk – mellom konkret og abstrakt.» Med antikk mytologi, tenker Ystad især på sommefuglvisjonen i romanen, som igjen refererer til myten om Eros og Psyke og til den platonske erosfilosofi. Sommefuglen er som kjent et gammelt sjelssymbol. Erosfilosofien i ulike kombinasjoner med kristen kjærlighetstenkning er sterkt nærværende i Refling Hagens forfatteskap, som i diktet «Haugianer-Solveig» der det bl.a. heter at «det første steg på vår himmelveg / er kjærlighetslengsel på jord».

Musikk inspirert av Romanen
---------------------------

Eivind Grovens klaververk *Marihand* fra 1928 er inspirert av Refling Hagens verk. Klaververket ble senere lagt til grunn for hans klaverkonsert.

Referanser
----------

1. ↑  Vigdis Ystad i *Norsk litterær årbok* 1995 s. 146 i artikkelen «Ingeborg Refling Hagen som modernist og ekspresjonist» s. 134-159. Se også diktsamlingen *Elva flyt så stille under Bakkelandet*, Refling Hagen 1954 s. 24-29 og etterordet i antologien *Livet svikter ikke livet og andre utvalgte dikt*, utvalg og etterord ved Dagne Groven Myhren
**Dyrehavsbakken** (i dagligtale **Bakken**) er en forlystelsespark som ligger i Dyrehaven nord for København. Bakken har 33 kjørende forlystelser (pr. 2011) samt en friluftsscene med bl.a musikalsk underholdning. Bakken er hjemsted for Cirkusrevyen som startet i 1935.

Hvert år siden 1965 markeres Bakkens åpning siste torsdag i mars og lukning om høsten med et motorsykkelopptog fra Nørrebro til Klampenborg. Noen ganger har det vært så mange som 7.000 deltakere.

Dyrehavsbakken på 1800-tallet.
Dyrehavsbakken oppsto i 1583 som markedsplass ved Kirsten Piils kilde og den kongelige dyrehagen. Angivelig fór en ungjente som het Kirsten Piil vill i Bove-skogen ved det nåværende Klampenborg. Hun fant ikke veien i mørket, men plutselig sprang en kilde frem og viste henne veien ut av skogen. Kilden ble derfor straks godtatt som hellig. Langt var det uansett hjem, for Kirsten Piil bodde i Larsbjørnsstræde i København. I en annen versjon var Kirsten Piil en klok kone som solgte helsebringende vann på flasker fra en kilde i Bove-skogen. 150 år etter ble det reist en stein ved den hellige kilden. Vannet ble regnet som særlig virkningsfullt fra jonsok 23. juni til Maria besøksdag 2. juli. I 1840 åpnet myndighetene for at «kildetiden» ble utvidet til åtte uker. Fra 1889 til 1914 var kildetiden fastsatt til 62 dager som startet 1. juni. Kilden ble passet av «kildekonen». Gjesten kastet en mynt i kilden og ga kildekonen en skilling. Gjesten måtte ha med seg et krus som ingen hadde drukket av før. Dette ble fylt med kildevann, og når vannet var drukket, skulle gjesten knuse kruset, slik at sykdommen ble knust symbolsk. Skulle kuren virke, måtte gjesten overnatte ved siden av kilden. Under hodet fikk pasienten jord fra kilden som kildekonen hadde pakket inn i et klede til en pute.

Sammen med gjorde det området til et yndet utfluktsmål for københavnere. Om sommeren slo gjøglere opp teltene sine på markedsplassen og underholdt med løyer. I 1800 introduserte den engelske artistfamilien Price Pjerrot-figuren som ble stedets varemerke.

I begynnelsen av 1900-tallet forsvant teltene til fordel for faste treskur og større etablissementer. Men foreningen for dem som driver forretning på Dyrehavsbakken heter stadig *Teltholderforeningen*, stiftet i 1885. Denne fant løsninger på de sanitære problemene, ettersom besøkende forrettet sin nødtørft i naturen, og området fløt med søppel. Nå ble det gravd latriner til gjestene.

Referanser
----------

1. ↑  Christian Friis: «Bakken bekrefter fellestur», 27. august 2021
2. ↑  Allan Mylius Thomsen: «Verdens eldste forlystelsespark», *Jyllandsposten*, 30. januar 1999
3. ↑  Dyrehavsbakkens historie
4. ↑  Teltholderforeningen

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dyrehavsbakken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
**Dypvåg sjømannsforening** ble stiftet i Dypvåg, 28. desember 1870.

Foreningens formål var å virke for sjøfartens og sjømennenes interesser gjennom å skaffe medlemmene informasjon om de vesentligste saker vedrørende skipsfarten, samt ved å stå hverandre bi med råd og dåd. Første formann var skipsreder Bernt A. Olsen fra Lyngør.
Foreningen var også delaktig i etableringen av Dypvåg Sparebank i 1873. 

  

Foreningen ble lagt ned på 29. april 2010. Sluttbeholdningen ble donert til Dypvåg kirke.

Arkivet
-------


|  |
| --- |
|  |
| **Norgesdokumentarv** |

Arkivet etter Dypvåg sjømannsforening befinner seg på Aust-Agder museum og arkiv i Arendal. Arkivet inneholder forhandlingsprotokoller, korrespondanse og regnskapsbøker. 

Foreningens første forhandlingsprotokoll ble innlemmet i Norges dokumentarv i 2018 som en del av Seilskutearkivene fra Aust‐Agder 1820‐1920. Protokollen dokumenterer gir et viktig innblikk i sjøfolkenes interessefellesskap i seilskutetida.

Referanser
----------

1. ↑  Dypvåg sjømannsforening - for "sømandstandens" interesser, *Avtrykk.no*, 05.12.2018
2. ↑  Første møteprotokoll fra Dypvåg sjømannsforening, *kubenarendal.no*, 07.12.2018

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Dypvåg sjømannsforening på Arkivportalen
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ungarns flagg Ungarn |
| Friidrett: |
| Friidrett Sommer-EYOF |
| Sølv | Baku 2019 |  200 m |

**Míra Kőszegi** (født 30. mai 2002) er en ungarsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og hekkeløp. Hun fikk sølv på 200 meter under Sommer-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival).

Idrettskarrière
---------------

### 2018

Kőszegi kom på tredjeplass på 200 meter under det ungarske mesterskapet i friidrett innendørs i 2018. Under det ungarske U18-mesterskapet innendørs fikk hun sølv på 200 meter og 400 meter. Hun deltok også i det ungarske U18-mesterskapet utendørs, der hun kom på andreplass på 400 meter hekk og tredjeplass på 400 meter. Den 24. juni fikk hun bronse på 400 meter hekk under det ungarske mesterskapet i friidrett. Hun ble tatt ut til å delta i U18-EM i friidrett 2018, men ble der slått ut i semifinalen på 400 meter hekk. Hun deltok også på 4 x 400 meter stafett under U20-VM i friidrett 2018, men de nådde ikke finalen der.

### 2019

Under det ungarske mesterskapet innendørs kom hun på tredjeplass på 200 meter, og hun vant denne øvelsen under det ungarske U18-mesterskapet innendørs. Utendørs vant hun 200 meter under det ungarske mesterskapet i friidrett for lag, og hun vant 100 meter og 200 meter under det ungarske U18-mesterskapet i friidrett. Ungarn kom på fjerdeplass på 4 x 400 meter stafett under U20-EM i friidrett 2019. Hun deltok i Sommer-EYOF 2019 i Baku, der hun fikk sølv på 200 meter, bak Rhasidat Adeleke fra Irland.

Referanser
----------

1. 1 2  World Athletics - *Míra Kőszegi*, besøkt 24. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Míra Kőszegi – World Athletics Rediger på Wikidata
Victor Tatin fly i 1879. Original kunsthåndverk, ved Musée de l 'Air et de l' Espace.
**Victor Tatin** (født 1843, død 18. april 1913) var en fransk ingeniør som konstruerte et tidlig fly, «Aéroplane», i 1879. Flyet var det første modellfly som tok av ved hjelp av sin egen motor etter en tur på bakken.

Modellen hadde et vingespenn på 1,90 meter og veide 1,8 kg. Det hadde to propeller og var drevet av en motor som gikk på komprimert luft. Det ble fløyet, bundet til en sentral stang på en sirkulær bane på et militært anlegg i Chalais-Meudon. Det fløy av seg selv og fløy med en hastighet på 8 meter per sekund.

Mellom 1890 og 1897 ekspreminterte Tatin og Charles Richet med en damp-drevet modell med et vingespenn på 6,6 m og en vekt på 33 kg med propeller i front og akter. De lyktes i å fly dette over en strekning på 140 m med en fart på 18 meter per sekund. I 1902-3 samarbeidet han med Maurice Mallet med bygging av luftskipet «Ville de Paris» for Henri Deutsch de la Meurthe og i 1905 laget han propeller bruk av Traian Vuia for sitt eksperimentelle fly i 1906-7. I 1908 utviket Tatin en mislykket pusher endekker som var utstilt i 1908 på Paris Aéro Saloon. I 1911 samarbeidet han med Louis Paulhan om utformingen av Aéro-Torpille, en endekker med et utrolig strømlinjeformet design.

Referanser
----------

1. 1 2   Léonore database, www2.culture.gouv.fr, besøkt 15. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 15. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 149759143[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Léonore database, www2.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Vehicles of the Air* av Victor Lougheed.
6. ↑  *The human motor: energy, fatigue, and the origins of modernity* av Anson Rabinbach
7. ↑  Expériences Faites Avec Un Aéroplane l'Aérophile, juni–juli 1897.
8. ↑  Victor Tatin på Flyingmachines.org, hentet 25. juni 2014
9. ↑  La "Ville de Paris" l'Aérophile, februar 1903, s. 48
10. ↑  Clement Bayard *Flight International*, januar 1901,

Eksterne lenker
---------------

* Mer om Victor Tatin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Mîm** var en dverg fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Han var den siste av Lurvedvergene.

Mîm levde på Amon Rûdh i Beleriand med sine to sønner, Ibûn og Khîm. Der holdt han alle sine skatter skjult. I den tiden Túrin ferdedes sammen med de fredløse, ble Mîm og hans sønner sett mens de smuglet tunge sekker forbi de fredløse. Mens Mîm ble tatt til fange, ble det skutt piler på sønnene hans og Khîm ble drept.

I gjengjeld for å beholde livet, måtte Mîm lede de fredløse til sine hemmelige haller i Amon Rûdh. Der viser det seg at Khîm har blitt drept av en pil, og Túrin tilbyr sin tjeneste til Mîm. Pga. dette tolererer Mîm de fredløse, og begynner til og med å like Túrin.

Da Beleg Cúthalion kommer til Amon Rûdh, blir Mîm veldig sint: han hater alver, og særlig Sindaene. Uansett blir han nødt til å tolerere dem i sin hall. Etter at Amon Rûdh blir forrådt til Morgoth, klarer Mîm å komme seg unna, men Ibûn blir drept av orker. Til slutt kommer Mîm fram til Nargothrond etter at Túrin hadde drept dragen Glaurung, og så tok Mîm skatten for seg selv.

Húrin Thallion, som hadde sett al som skjedde med Túrin gjennom Morgoths øyne, kom over Mîm i Nargothrond, og drepte ham, og gir han en stor del av ansvaret for Túrins skjebne. De siste ordene Mîm sa var en forbannelse over skatten han hadde tatt. Húrins folk tok med seg denne skatten fra Nargothrond til Doriath, og der ble gullet med på å forårsake Doriaths fall og Thingols død.

Portal: Litteratur
***Extraordinary Popular Delusions and the Madness of Crowds*** («ekstraordinære populære vrangforestillinger og massenes galskap») er en fortelling om populære feiltagelser, som ble skrevet av den skotske journalisten Charles Mackay, og første gang utgitt i 1841. Boken er inndelt i de tre emnene «nasjonale vrangforestillinger» (*National Delusions*), «spesielle dumheter» (*Peculiar Follies*) og «filosofiske vrangforestillinger» (*Philosophical Delusions*). På tross av dens journalistiske og sensasjonelle stil, har boken samlet en god del akademisk støtte som et betydelig verk innenfor historien til sosialpsykologi og psykopatologi.

Emnene innbefatter finansbobler, alkymi, korstog, hekseprosessene, profetier, spådomskunst, mesmerisme, politikkens og religionens påvirkning av hår og skjegg, giftmord, spesielle dumheter i storbyer, populær beundring av store tyver, dueller og relikvier. Økonomene Andrew Tobias og Michael Lewis har lovpriset de tre kapitlene om finansbobler. Astronomen Carl Sagan nevner boken i sin egen omtale av pseudovitenskap, populære vrangforestillinger og bedrageri.

Referanser
----------

1. ↑  Lewis, Michael (2008). The Real Price of Everything.
2. ↑  Sagan, Carl (1995). The Demon-Haunted World
Travel Air 5000
**Travel Air 5000** var en tidlig høy-vinget endekker, et passasjerfly og racerfly konstruert av Clyde Cessna. Flyet ble først og fremst kjent da det vant det katastrofale Dole Air Race fra California til Hawaii.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Travel Air 5000 som National Air Transports fly
Cessna brøt med de tradisjonelle dobbeltdekkere og bygget en endekker i 1926. Den første prototypen var et 5-seters passasjerfly med en 110 Hk Anzani motor. Flyet ble etter hvert endret ved Cessna av Lloyd Stearman og Walter Beech. Et annet fly ble bygget i desember med Wright J-4 Wirvelvind som *Travel Air 5000*, og det ble bygget ytterligere fly med en større Wright J-5C-motor og plass til fire passasjerer. Åtte fly ble bygget for Air Mail og passasjersevice.

Travel Air 5000 var et høy-vinget monoplan med konvensjonellt understell. Skroget ble bygget av sveisede stålrør. Dole-konkurrentene fikk innmontert 425 gallon drivstofftank og jordemagnetisk kompass.

Operativ historie
-----------------

Woolaroc, vinner av Dole Air Race
Prototypen Travel Air 5000, «Spirit of Oakland» ble opprinnelig solgt til *Pacific Air Transport* i april 1927, og deretter solgt videre til Ernest Smith for en 14. juli flyvning fra Oakland, California til Molokai, Hawaii der det havarerte under landing, men ble det andre flyet som fullførte en trans-Pacific flyvning og det første sivile flyet som gjorde det.

Bestillinger ble foretatt i juni 1927 på to spesialbygde Travel Air model 5000 for å konkurrere i Oakland, California til Honolulu, Hawaii, Dole Air Race. De to lagene deponerte 5 000 dollar, men ble senere sponset av Frank Phillips fra Phillips Petroleum for å fremme dets *Nu-Aviation* flydrivstoff. «City of Oklaland» ble tvunget til å gå tilbake til startstedet, mens «Woolaroc» fullførte løpet og vant.

«Woolaroc» ble senere modifisert sent i 1928 for et mislykket transkontinentalt rekordforsøk.

National Air Transport, og Royal Airways brukte model 5000 som passasjerfly. Produksjonen av de første fire passasjerfly foregikk i West-Douglas anlegget. Den 30. juni 1927 ble bygging av to modifiserte modell 5000 påbegynt på den nybygde East-Central-fabrikken.

Pilot i prototypen Travel Air 5000

Museale fly
-----------

Travel Air 5000 «Woolatoc» som vant Dole Race er utstilt på Woolaroc Museum i Bartlesville, Oklahoma.

Referanser
----------

1. ↑  «The Single Engine Cessna Fleet». *Flying Magazine*: 34. April 1962.
2. ↑  «Travel Air». Besøkt 23. august 2011.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. mars 2012. Besøkt 7. april 2017.
4. ↑  Phillips 1985
Turkmenistans flagg. Størrelsesforhold 2:3
**Turkmenistans flagg** ble tatt i bruk 24. januar 2001. Det blir ofte beskrevet som verdens mest detaljerte nasjonalflagg.

Det består av et grønt felt med en loddrett rød stripe på venstre side, med fem ulike teppemønstre eller *medaljonger*. Disse representerer Turkmenistans tradisjoner og kultur. Til høyre for stripen med teppemønstrene er det plassert fem hvite stjerner og en hvit halvmåne. Halvmånen står for islam og de fem stjernene representerer landets fem tradisjonelle regioner. Også flaggets grønne farge symboliserer islam. I 1997 ble det besluttet å legge til en krans nederst i stripen med teppemønstre. Kransen er hentet fra FN-emblemet og skal symbolisere Turkmenistans evige nøytralitet.

Etter at landet ble uavhengig fra Sovjetunionen i 1991, tok landet i bruk et flagg som ligner mye på dagens flagg (19. februar 1992). Mønstrene til venstre var imidlertid forskjellige. I 1997 ble de endret igjen, da med tillegg av FN-kransen. Flaggene fra 1992 og 1997 var begge i forholdet 1:2. Dagens versjon er i størrelsesforholdet 2:3, innført 24. januar 2001.

Sovjetrepublikken Turkmenistans flagg
-------------------------------------

Sovjetrepublikken Turkmenistans flagg
I tiden Turkmenistan var en del av Sovjetunionen førte landet flagg med sovjet-kommunistisk symbolikk. De første av disse flaggene hadde republikkens akronym påskrevet, den første varianten fra 1937 med latinske bokstaver, versjonen fra 1940 med kyrilliske. I 1953 fikk sovjetrepublikken Turkmenistan nytt flagg, også denne gang rødt, men uten inskripsjon. Flagget var basert på Sovjetunionens røde flagg med hammer, sigd og stjerne i kantonen. I tillegg hadde det to vannrette lyseblå striper gjennom midten av flaggduken. De andre sovjetrepublikkene hadde flagg etter samme modell, med et eget mønster særegent for hver enkelt sovjetrepublikk.

Litteratur
----------

* *Album des pavillons nationaux et des marques distinctives. National flags and distinctive markings*, Service hydrographique et océanographique de la marine, Brest, 2000
* V. A. Sokolov: *Flagi Rossijskoj Imperii i SSSR v dokumentakh*, Moskva: MGIU, 2001.

| * v
* d
* r
Asiatiske flagg |
| --- |
| Afghanistan **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Bahrain **·** Bangladesh **·** Bhutan **·** Brunei **·** De forente arabiske emirater **·** Filippinene **·** Georgia **·** India **·** Indonesia **·** Irak **·** Iran **·** Israel (Palestina) **·** Japan **·** Jemen **·** Jordan **·** Kambodsja **·** Kasakhstan **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong **·** Macao) **·** Republikken Kina **·** Kirgisistan **·** Kuwait **·** Kypros **·** Laos **·** Libanon **·** Malaysia **·** Maldivene **·** Mongolia **·** Myanmar **·** Nepal **·** Nord-Korea **·** Oman **·** Pakistan **·** Qatar **·** Russland **·** Saudi-Arabia **·** Singapore **·** Sri Lanka **·** Syria **·** Sør-Korea **·** Tadsjikistan **·** Thailand **·** Turkmenistan **·** Tyrkia **·** Usbekistan **·** Vietnam **·** Øst-Timor |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Turkmenistans riksvåpen
**Turkmenistans riksvåpen** ble antatt i sin nåværende form i 2003. Våpenet er et åttekantet grønnt emblem. Fasongen er stjernen Rub el Hizb (۞), a islamsk symbol med gull ramme. I midten en sirkulær blå skive med et naturlig, ikke-stilisert bilde av en Akhal-Teke-hest. Omkring skiven en rød ring med fem tradisjonelle teppemønstere kalt *gul*, ett for hver av de mest betydningsfulle turkmenske stammene: Teke, Yomut, Arsary, Choudur, og Saryk. Omkring våpenet ligger to hveteaks og syv bomullsblomster. Øverst en sølv månesigd og fem sølv femtakkete stjerner, en for hver av de fem provinsene: Ahal, Balkan, Daşoguz, Lebap, og Mary.

Historisk utvikling
-------------------

* Den turkmenske sosialistiske sovjetrepublikkens riksvåpen 1937 - 1991Den turkmenske sosialistiske sovjetrepublikkens riksvåpen 1937 - 1991
* Turkmenistans riksvåpen 1992 - 2003.Turkmenistans riksvåpen 1992 - 2003.

**Turkmenske SSR** fikk eget riksvåpen 2. mars 1937, etter forbilde av Sovjetunionens riksvåpen. Det viser symboler for jordbruk (bomull og hvete), for oljeutvinning (boretårn og rørledning), og et Yomut teppe for turkmensk kultur. Oppadstigende sol, rød stjerne, samt hammer og sigd er kommunistiske symboler. På et banner står det teksten *Proletarer i alle land, foren dere!* med kyrilliske bokstaver på turkmensk **Әхли юртлариң пролетарлары, бирлешиң!** (**Ähli ýurtlaryň proletarlary, birleşiň!**) og russisk. TSSR er sovjetrepublikkens navn både på turkmensk og på russisk.

Etter oppløsningen av Sovjetunionen fikk Turkmenistan et riksvåpen som ligner på det nåværende, men med farger nærmere det sovjetiske.

Referanser
----------

1. ↑  Turkmenistans ambassade til USA om riksvåpenet (på engelsk)
2. ↑  www.statsymbol.ru
3. ↑  eh.lenin.ru

| * v
* d
* r
Asiatiske riksvåpen |
| --- |
| Afghanistan  **·** Armenia  **·** Aserbajdsjan  **·** Bahrain  **·** Bangladesh  **·** Bhutan  **·** Brunei  **·** De forente arabiske emirater  **·** Filippinene  **·** Georgia  **·** India  **·** Indonesia  **·** Irak  **·** Iran  **·** Israel (Palestina)  **·** Japan  **·** Jemen  **·** Jordan  **·** Kambodsja  **·** Kasakhstan  **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong  **·** Macao)  **·** Republikken Kina  **·** Kirgisistan  **·** Kuwait  **·** Kypros  **·** Laos  **·** Libanon  **·** Malaysia  **·** Maldivene  **·** Mongolia  **·** Myanmar  **·** Nepal  **·** Nord-Korea  **·** Oman  **·** Pakistan  **·** Qatar  **·** Russland  **·** Saudi-Arabia  **·** Singapore  **·** Sri Lanka  **·** Syria  **·** Sør-Korea  **·** Tadsjikistan  **·** Thailand  **·** Turkmenistan  **·** Tyrkia  **·** Usbekistan  **·** Vietnam  **·** Øst-Timor |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Trautgruva** ligger i Nord-Odal, og er den største gruva som har vært i drift i kommunen. Den er 100 meter lang og 10–20 meter bred.

I perioden 1770 til 1830 ble det utvunnet jernmalm som ble fraktet til Odals Verk i Sør-Odal. For å få ut malmen i Trautgruva ble det først brukt fyrsetting og senere også bergkrutt. Ved fyrsetting ble setteved stilt opp mot veggen der det skulle brytes malm. Når setteveden brant ble fjellet varmt og sprakk, slik at malmen kunne brytes og heises opp av gruva.

Vannkunsten
-----------

Det som var spesielt med Trautgruva var det mekaniske lensesystemet – en såkalt vannkunst – som pumpet vann ut av gruva. Vannkunsten ble også kalt vasskonsta eller bare konsta på odøling.

Kunsten besto av et vannhjul, som var 8 meter i diameter, og et 800 meter langt stangfelt i tillegg til selve pumpeinnretningen.

I begynnelsen ble vann heist opp, men etterhvert ble tilsiget for stort. Det var da en måtte bygge den avanserte vannkunsten, for å lense gruva. Vannhjulet som drev pumpeverket måtte legges 800 meter fra gruva. Kraften fra hjulet ble overført denne lange veien til pumpene via et stangfelt. Stolpene i stangfeltet var støttet opp av steinfundamenter og hadde en bevegelig horisontal stokk oppå. 

På hver side av disse var det sammenkoblede trestenger som var forbundet med vannhjulets veivaksel slik at trestangen på den ene siden gikk framover når den andre gikk bakover. Ved gruva ble stangfeltet vendt 90 grader ned i sjakten, der det drev en rekke stempelpumper som var laget av tre.

Stangfeltet er et av de lengste som er kjent i Norge.

Malmen ble fraktet med hest og slede på vinterstid til Odals Verk. Ruta gikk på isen over Råsen og Storsjøen, en tur på to døgn. En malmlast veide omtrent 600 kilogram.

I dag
-----

Restene av anlegget er godt bevart og kan ses ved å følge skiltet tursti. Nord-Odal kommune har rester av anlegget og en modell av vannkunsten i sin lokalsamling.

Kilder
------

* Nordre Odalen Kulturminnelag
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Rullestolcurling Rullestolcurling |
| VM i rullestolcurling |
| Bronse | 2012 Chuncheon |  Ener |
| Bronse | 2013 Sotsji |  Toer |

**Xu Guangqin** (født 29. oktober 1990 i Heilongjiang) er en kinesisk rullestolcurlingspiller. Hun har to VM-bronsemedaljer som fremste meritter, og har vært ener og toer på det kinesiske landslaget siden 2007. 

Hun begynte med rullestolcurling i 2007, og debuterte for Kina i 2007, ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i 2008.

Idrettskarriere
---------------

Xu var i 2007 ener ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2008, men Kina kom på 9.-plass i denne kvalifiseringen, og ble ikke kvalifisert til VM 2008. Ved kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2009 kom Kina på 2.-plass, og ble dermed kvalifisert for VM 2009, der de kom på 8.-plass. 

Hun var toer da Kina i 2010 vant kvalifiseringsmesterskapet for VM i rullestolcurling 2011 i Praha i Tsjekkia, og ved VM 2011 kom Kina på 5.-plass. Ved VM i rullestolcurling 2012 fikk Kina bronse, de slo Slovakia 7-4 i bronsefinalen. Ved neste VM, i 2013, kom de også på 3.-plass, denne gangen slo de USA 6-5 i bronsefinalen. 

Hun var igjen ener ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der det kinesiske laget kom på 4.-plass. Her tapte de 3-7 for Storbritannia i bronsefinalen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Xu Guangqin – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Xu Guangqin – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Xu Guangqin – World Curling Federation Rediger på Wikidata
* Profil hos Sotsji 2014 Paralympics Arkivert 19. mars 2014 hos Wayback Machine.
**Trata** er det greske ordet for tråler, men det fantes en interessant båttype på begynnelsen og midten av 1900-tallet for fiske på grunt farvann som var kalt «trata» eller tråler knyttet til den åredrevde båtens funksjon. Den er nå forsvunnet som en av de siste båtene som hatt åredrift som viktigste fremdrift på middelhavsområdet.

Trata-båten hadde et veldig spesielt spissgattet skrog på 10 til 12 meter lengde med et «nebb» kalt *spirouni* over vannlinjen på forstevnen som nedstammet fra *sperone*-baugen som hadde eksistert i mange århundrer på vestlige Middelhavet. Båten var et rofartøy med tre til seks par årer som sjelden hadde tatt seil i bruk. Riggingen bestod av en mast som kunne tars av, med en latinerseil, men de største hadde to master med latinerseil og klyverseil til spirouni-nebbet.

I 1700-tallet og 1800-tallet var trata-båtene også ideelt som et smuglerfartøy og sjørøverskip med sin hurtighet. Oftest hadde man skjult seg i en hule for deretter å gå til angrep på et skip som passerte forbi, og senere etterlatt båten på strenden mens sjørøverne kom seg opp til fjellene med byttet. Senere ble båttypen brukt som en tråler ved fiske med store netter fra øyene Samos, Spetses, Skiathos, Limnos, Syros, Kalymnos og Mytilene.

Bare én trata fremdeles eksisterer etter å ha blitt bygd som en velstående privatbåt i 1929.
**Kullu**, også **Kulu**, var en stat i Punjab i Nord-India. Landet lå ved elvene Beas og Sutlej. Byen Kullu var hovedstad.

Staten var gammel og førte sin historie tilbake til den andre århundre. Den nådde høyden av sin makt under raja Man Singh, som regjerte fra 1688 til 1719. Han erobret nabostater og tvang andre til å betale tributt. På denne tiden hadde Kullu en utstrekning på 26 000 km2.

Etter at Sikhrikets makt økte i området begynte Kullu å betale tributt for å unngå erobring, men da betalingen holdt opp i 1813 ble landet invadert og bare oppgitt av sikhene etter betaling av en større sum. Etter raja Ajit Singh, som styrte fra 1816 til 1846, opplevde Kullu nedgangstider, blant annet på grunn av problemer med arvefølgen. Territoriet ble redusert. Etter den første anglo-sikh-krigen i 1846 kom Kullu under britisk kontroll. Dynastiet fikk beholde et begrenset *jagir* (gods), men tapte politisk makt og fikk tittelen redusert til *rai*. Kullu ble integrert i Britisk India som del av en *tahsil* i distriktet Kangra.

Kullu er i dag et distrikt i delstaten Himachal Pradesh i India.

Referanser
----------

1. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 334.*
2. ↑  Brentnall, s. 337.
3. ↑  Brentnall, s. 338.
4. ↑  «Kulu Tahsil», *Imperial Gazetteer of India*, bd. 17, Oxford: Clarendon Press, 1908, s. 17.
**Magnetisk omkobling** (engelsk *magnetic reconnection*) er i plasmafysikken en prosess hvor energi bundet i et magnetfelt frigjøres og omvandles til bevegelsesenergi og varme. Ved omkobling kan store mengder energi som er lagret over lang tid frigjøres på svært kort tid, og dermed forårsake spektakulære romplasmafenomen som koronamasse-utbrudd, solstormer og geomagnetiske substormer.

I noen tilfeller brukes benevnelsen **magnetisk tilbakekobling**, som kan føre til en sammenblanding med det systemteoretiske begrepet tilbakekobling som brukes innen kontrollteknikk og fysikk, og derfor bør unngås.

Kilder
------

* Cluster oppdager magnetiske eksplosjoner i turbulent romplasma. Pressemelding fra Den europeiske romfartsorganisasjon 27. mars 2007
* Magnetic heart of a 3D reconnection event revealed by Cluster. Pressemelding fra Den europeiske romfartsorganisasjon 17. juli 2006
* Alessandro Retinò, *Magnetic reconnection in space plasmas: Cluster spacecraft observations*, doktorgradsavhandling ved Uppsala universitet, mai 2007.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
Kullvandring av en person i Sri Lanka
**Kullvandring** vil si å gå barbent over glødende kull eller varme steiner. Kullvandring i ulike former har blitt praktisert av mange folkeslag og kulturer i ulike deler av verden, de tidligste referansene er til jernalderen i India, om lag 1200 f.Kr. Kullvandring ble ofte brukt som en overgangsrite, som en prøve på den enkeltes styrke og mot, eller i religion som et bevis på ens tro. 

Kullvandring fikk en renessanse i det tyvende århundre da forfatteren Tolly Burkan ga åpne kurs i USA og Europa for å vise at det ikke var noe overnaturlig ved det. Fysikere forklarer fenomenet med at særlig kull ikke er en god varmeleder og at føttene i tillegg er så kort tid i kontakt med kullet at huden ikke får tid til å varmes opp.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Firewalking – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Kullvandring gjennom tidene», fra nettstedet forskning.no
* «Eksperiment med kullvandring», fra nettstedet skepsis.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |