recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Oppgangen til Zhaoling-mausoleet
**Zhaoling** (kinesisk: 昭陵) er gravanlegget til keiser Taizong (*Li Shimin*) av det kinesiske Tang-dynastiet. Det befinner seg i fylket Liquan (礼泉县) i byprefekturet Xianyang i provinsen Shaanxi i Kina.

Særlig berømt er mausoleets seks selvrelieffer av krigshestern (*Zhāolíng liùjùn*, 昭陵六骏). Planleggingen av mausoleet begynte i 636 etter keiserinne Zhangsuns død - hun hadde ønsket seg en enkel begravelse.

Zhaoling-mausoleet (*Zhaoling*) ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner (1-170).

Referanser
----------

1. ↑  Loehr, 33

Litteratur
----------

* Max Loehr: *The Great Painters of China*, 1980, Phaidon Press, ISBN 0714820083
* Zhang Jianlin & Bettina Zorn: *Der Kaiser im Berg. Die monumentale Grabanlage des Taizong (626-649).* Schnell & Steiner 2009, ISBN 978-3795418267.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhaoling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Tangling shidiao / Tang Taizong Li Shimin / Zhaoling
* Zhaoling Mausoleum
* Zhaolingmausoleet fra Tang-dynastiet (618-907)
* Zhaolingmausoleet
***Helvetesgjengen*** er en spagettiwestern fra 1967 regissert av Sergio Corbucci med Joseph Cotten i hovedrollen.

Filmen var en internasjonal samproduksjon mellom Italia og Spania og ble dubbet til en rekke språk, blant annet engelsk.

Sammendrag
----------

Oberst Jonas er en fanatisk leder for et regiment kalt Hellbenders, i den nylig avsluttede amerikanske borgerkrigen. Sammen med hans sønner Ben, den grådige Nat og voldtektsmannen Jeff, massakrer han unionssoldater. De stjeler pengene deres, og skjuler byttet i en kiste som angivelig tilhører en død offiser, kaptein Ambrose, som ble drept i slaget ved Nashville.

En full prostituert, Kitty, later som hun er offiserens enke. Når Kitty blir drept overtales Claire, en profesjonell gambler, om å overta Kittys plass. Hun blir snart forelsket i Sam. De fullbyrder sin kjærlighet i løpet av en skuddveksling mellom Jonas og en lokal dusørjeger. Ben fordømmer senere familiens fanatisme, og tilbyr alle pengene i kisten til indianerne, men blir fanget i kryssilden mellom brødrene hans som krangler og skyter hverandre over pengene.

Medvirkende
-----------

* Joseph Cotten - Colonel Jonas
* Norma Bengell - Claire
* Julián Mateos - Ben
* Gino Pernice - Jeff
* Ángel Aranda - Nat
* Claudio Gora - Pierce
* María Martín - Kitty
* Benito Stefanelli - Slim

Andre titler
------------

Engelsk: ***The Hellbenders***, ***The Cruel Ones***, Italiensk: ***I crudeli***, Spansk: ***Los despiadados***, Tysk: ***Die Grausamen***

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Helvetesgjengen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Helvetesgjengen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Helvetesgjengen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Helvetesgjengen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Helvetesgjengen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Helvetesgjengen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Helvetesgjengen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Storkyro** (finsk: *Isokyrö*) er en kommune i landskapet Södra Österbotten i Finland. Kommunen har cirka 5 000 innbyggere og et areal på 357,63 km² hvorav 2,92 km² er vann. Storkyro er en finskspråklig kommune som grenser til kommunene Ilmola, Seinäjoki, Kauhava, Vörå, Vasa (nærmere bestemt Lillkyro) og Laihela.

Tettstedet Storkyro ligger ved Kyro älv. Ved Napo (fi.: Napue) rundt 2 km oppover elven fra tettstedet stod et avgjørende slag under den store nordiske krig i 1714. Den svenske general Carl Gustaf Armfeldt led her et knusende nederlag overfor de russiske styrkene, og Finland ble etter dette under russisk kontroll frem til freden i Nystad i 1721. I 1920 ble det reist et minnesmerke over slaget i Napo.

Storkyro Gamla kyrka er berømt for sine veggmalerier.

Storkyro kirke

Eksterne lenker
---------------

* Napo i Uppslagsverket Finland

| * v
* d
* r
Kommuner i Södra Österbotten |
| --- |
| Landskapets våpen | **Alajärvi** **·** **Alavo** **·** Bötom **·** **Etseri** **·** Evijärvi **·** Ilmola **·** **Kauhajoki** **·** **Kauhava** **·** Kuortane **·** **Kurikka** **·** Lappajärvi **·** **Lappo** **·** **Seinäjoki** **·** Soini **·** Storkyro **·** Storå **·** Vindala **·** Östermark | Finlands flagg |
| **Tidligere kommuner:** Alahärmä **·** Jalasjärvi **·** Jurva **·** Kortesjärvi **·** Lehtimäki **·** Nurmo **·** Peräseinäjoki **·** Seinäjoki landkommune **·** Töysä **·** Ylihärmä **·** Ylistaro |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***«Smukke pike med det sorte hår»*** er et skillingstrykk med tekst av N.T. Bruun. Sangen forekommer i syngespillet «Sankthansdagsfesten» av den danske forfatteren Bruun fra 1820.

Teksten
-------

**1.**Smukke pike med det sorte hår se litt på meg,  

føl hvor stormende mitt hjerte slår, jeg elsker deg.  

Nei Herr Jeger la meg gå min vei, hvis mamma det så vil jeg utakk få.  

  

**2.**Smukke pike med den trinne barm, søteste glut  

kom og hvil deg i min kjælne arm blott et minutt.  

Ti med sådant snakk nei jeg sier takk unkars favntak er ikke mitt behag.  

  

**3.**Smukke pike med det lekre liv gi meg et kyss,  

kyss er blott uskyldig tidsfordriv nei skrik ei, tyss.  

Nei jeg bedre vet om den ting beskjed og at blive kysset aldri var min lyst.  

  

**4.**Pike med den skjære liljehud skjemt ikke nu,  

rekk meg så din hand og bli min brud, hva svarer du.  

Når du lover meg fast ubrytelig at til siste stund meg at elske kun.

Kilder
------

* Oldemors visebok av Eli Støre Eriksen, Cappelen 1976
NES-konsollen var den mest populære konsollen i denne generasjonen.
Segas SG-1000 var en av konsollene som definerte starten på den tredje generasjonen.
Atari tilbød Atari 7800-konsollen denne generasjonen.
**Videospillkonsollenes tredje generasjon** (noen ganger referert til som **8-bit æraen**) begynte 15. juli 1983, med den japanske utgivelsen av både Nintendos Nintendo Family Computer (som senere ble kjent som Nintendo Entertainment System og i resten av verden) og Segas SG-1000. Denne generasjonen markerte slutten på Videospillkrakket, og et skifte i dominansen i markedet fra USA til Japan, og overgangen fra blokk-basert grafikk til maskinvaredrevet scrolling og sprite-basert grafikk, noe som var et viktig steg i spilldesign.

Den mest solgte konsollen i denne generasjonen var NES, etterfulgt av Sega Master System og deretter Atari 7800. Selv om den forrige generasjonen med konsoller hadde også brukt 8-bit-prosessorer, så markerte denne generasjonen starten på trenden om å beskrive hjemmekonsoller etter deres antall «bit». Dette kom også til mote med 16-bit-systemene som Mega Drive/Genesis og ble markedsført for å skille mellom generasjonene. I Japan og Nord-Amerika var denne generasjonen først og fremst dominert av NES, mens Master System dominerte det europeiske og brasilianske markedet. Slutten av den tredje generasjonen kom til en slutt da 8-bit prosessorene ble utdaterte og foreldret i sammenligning med 16-bit-konsollene.

Referanser
----------

1. 1 2  Fahs, Travis. *IGN Presents the History of SEGA: Coming Home*. IGN. s. 2. Arkivert fra originalen 18. juni 2013. Besøkt 27. mars 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 14. mars 2012. Besøkt 18. juli 2016. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Mark J. P. Wolf, *The video game explosion: a history from PONG to Playstation and beyond*, ABC-CLIO, s. 115, ISBN 0-313-33868-X, besøkt April 19, 2011
3. ↑  Daglow, Don L. (August 1988). «Over the River and Through the Woods: The Changing Role of Computer Game Designers». *Computer Gaming World* (50): 18. «I'm sure you've noticed that I've made no reference to the Nintendo craze that has repeated the Atari and Mattel Phenomenon of 8 years ago. That's because for American game designers the Nintendo is a non-event: virtually all the work to date has been done in Japan. Only the future will tell if the design process ever crosses the Pacific as efficiently as the container ships and the letters of credit now do.»

Portal: Videospill
**Emilie Constance Louise Zogbaum** (født 16. mai 1844 i Christiania, død mars 1897 i Berlin) var en norsk forfatter, dramatiker og lyriker.

Liv og virke
------------

Emilie Zogbaum var født i Christiania, men vokste opp i Horten etter at hennes innvandrede tyske far fikk fast stilling ved marinemusikken der.

Hun arbeidet som lærer i årene 1865–1879, først i Hammerfest, og siden i Porsgrunn og Horten. Hun forfattet sangen skolebarna fremførte ved åpningen av den nye skolen i Hammerfest i 1866.

Hun utga 17 år gammel sitt første drama, treakteren *Kong Olaf og Hedningerne*, i 1861. I 1867 utga hun boken *Hilsen hjem*, der forfatternavnet på boken var *E – e.*

Hennes upubliserte enakters drama *Tredie Mand* ble oppført 10 ganger på Christiania Theater i 1877–1879. Denne farsen ble også fremført av amatører ved O. Holths Theater i Tønsberg 16. mars 1879, og den var også på 17. mai-programmet til Den Nationale Scene i 1905.

Hun er også antatt å være forfatteren av *Barder, dramatisk Digt i sex Handlinger* (1860). Det er også hevdet at hun skrev enakteren *Atten Aar efter*, som ble fremført på Kristiania norske Theater i 1861. Dette stykket var ifølge teaterplakaten skrevet av *Thorbjørn Bjelle*. Trolig skrev hun flere dramaer på denne tiden, ettersom det i 1861 ble skrevet at «[…] Forf. af *Atten Aar efter* forøge Repertoiret med et om ikke to nye Stykker». Og da er allerede *Kong Olaf og Hedningerne* nevnt tidligere i samme avsnitt.

Hun fikk også publisert en rekke leilighetsdikt i forskjellige aviser.

*E. Zogb.* er nevnt i *Optegnelser* av Henrik Ibsen.

Familie
-------

Emilie Zogbaum var datter av musikkdirektør i marinen Heinrich Wilhelm Zogbaum (1814–1890) og Concordia Rosalia Esselbach. Hun ble i 1880 gift i Berlin med fiolinisten Richard Paul.

Bibliografi
-----------

* 1861: *Kong Olaf og Hedningerne*, Steens Bogtrykkeri, Drammen
* 1867: *Hilsen hjem*, Krohn, Hammerfest
* ca. 1877: Dramaet *Tredie Mand*

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 1865 for 2001B Hammerfest prestegjeld, Hammerfest kjøpstad, Tellingskrets: 000, Bosted by: 0082 Kirkegaden
2. ↑  Kavli, Guthorm (1983). *Jarlsberg*. Universitetsforlaget. s. 114. ISBN 8200063240.
3. ↑  Aasen, Elisabeth (1986). *Kvinners spor i skrift*. Oslo: Samlaget. s. 146. ISBN 8252128432.
4. 1 2 3  Halvorsen, J.B. (1908). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Den Norske Forlagsforening. s. 718.
5. ↑  Sivertsen, Jørgen (1973). *Hammerfest*. Kommunen. s. 174. ISBN 8271310011.
6. ↑  Aarseth, Asbjørn (1969). *Nationale scene, 1901-31*. Gyldendal. s. 143.
7. ↑  Lie, Hallvard (1948). *Norske og danske dikteres originalmanuskripter*. s. 183.
8. ↑  Lindkjølen, Hans (1983). *J.A. Friis og samene / av Hans Lindkjølen*. Trondheim: Sámi varas. s. 39. ISBN 8271220004.
9. ↑  *Trondhjems borgerlige Realskoles alene-priviligerede Adressecontoirs-Efterretninger 1861.07.11*. Norge, Trøndelag, Trondheim. 1861. s. 1.
10. ↑  Ibsen, Henrik (1909). *Efterladte skrifter*. Kristiania: Gyldendal. s. 310.

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 287. ISBN 8253014988.
* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 258. ISBN 8257900109.

Portal: Litteratur
***Smoldering Embers*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Frank Keenan og med Keenan, Jay Belasco og Katherine Van Buren i hovedrollene.

Handling
--------

Når kona til John Conroy tar med seg hans spedbarnssønnen Jack og stikker av sammen med en annen mann, velger Conroy å reise til Alaska. Femten år senere kommer han tilbake, og oppdager at sønnen deres Jack blir tvunget til å gifte seg med Edith Wyatt - datteren til et medlem av kongressen, for å fremme de politiske ambisjonene til hans stefar: ordfører Horace Manners.

Conroy blir snart venn med den unge mannen, som ikke er klar over at den Convoy faktisk er faren hans. Jack er forelsket i skomakerens datter Beth Stafford. Conroy fortsetter å hjelpe sønnen sin, og sørger for at han får kvinnen han virkelig elsker. Etter å ha sikret guttens lykke, stikker Conroy av uten å avsløre sin virkelige identitet til sønnen sin.

Skuespillere
------------

* Frank Keenan som John Conroy
* Jay Belasco som Jack Manners
* Katherine Van Buren som Beth Stafford
* Russ Powell som omstreifer
* Graham Pettie som omstreifer
* Hardee Kirkland som Horace Manners
* Lucille Ward som Annie Manners
* Frances Raymond som Edith Wyatt
* Tom Guise som Wyatt
* Burwell Hamrick som gutten

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 17. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Smoldering Embers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Smoldering Embers* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Menlo Park** er et område innen Edison by i Middlesex County, New Jersey, USA.

I 1876 bygde Thomas Edison sitt hjem og laboratorium i Menlo Park som på den tid var et mislykket område, planlagt for husbygging. Det fikk navn etter byen Menlo Park i California. Mens han arbeidet der fikk han kallenavnet **Trollmannen i Menlo Park.** Det var i sitt laboratorium her at Edison fant opp både fonografen, forløperen til grammofonen og den svært så lengelevende glødelampen, eller rettere tråden (filamentet) i glødelampen. Christie Street i Menlo Park var første gate i verden til å få elektrisk belysning. Laboratoriet i Menlo Park er blitt kalt et av de største noensinne. Edison forlot Menlo Park og flyttet både sitt hjem og laboratorium til West Orange i 1886. Etter hans død ble Thomas Alva Edison Memorial Tower og Museum bygget nær hans gamle Menlo Park lab innviet i 1938. Edisons gamle lab utgjør i dag Edison State Park.

Referanser
----------

1. ↑  Locality Search Arkivert 9. juli 2016 hos Wayback Machine. State of New Jersey.
2. ↑  "The Origin of New Jersey Place Names", New Jersey Public Library Commission, May 1945, pg. 20
3. ↑  «Walsh, Bryan.». Arkivert fra originalen 26. august 2013. Besøkt 23. januar 2016.
4. ↑  An Edison Historical Timeline Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. Township of Edison.
5. ↑  John Steele Gordon Arkivert 20. april 2008 hos Wayback Machine. "10 Moments That Made American Business," *American Heritage (magazine)*, February/March 2007.
6. ↑  Accessed August 20, 200å7.
7. ↑  About Us, Thomas Alva Edison Memorial Tower and Museum.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz **·** GNIS
 |
**Jon Rognlien** (født 28. juni 1960 i Oslo) er en norsk litteraturkritiker, forfatter og oversetter. 

Rognlien er utdannet cand. philol. i italiensk litteratur fra Universitetet i Oslo med hovedoppgave om Federico Fellinis univers i lys av Dantes *Guddommelige komedie* og andre klassiske skildringer av reiser i det hinsidige: «Smertens by, en tur i de nedre skiktene av Federico Fellinis filmer». 

Han har blant annet oversatt Dave Eggers, Paul Auster, Sam Shepard, Andrew Miller, Tennessee Williams, Umberto Eco, Roberto Saviano, Niccolò Ammaniti, Diego Marani og Andrea Camilleri i tillegg til om lag to hundre spillefilmer på kino, de fleste for Arthaus, stiftelsen for filmkunst. Han har også oversatt de tolv albumene som utgjør Hugo Pratts tegneseriesyklus om Corto Maltese.

Fra 1979 til 1983 var han ansatt i halv stilling som redaksjonssekretær i *Gateavisa*. I 1980-årene designet han platecovere og jobbet som lysdesigner, blant annet for Raga Rockers og Babij Jar (band). Fra 2003 var han tilknyttet Kaderprosjektet som forsker på norsk og internasjonal maoisme. I 2009 utga han *Den store ml-boka* - *norsk maoisme sett nedenfra,* en samling essays og intervjuer fra prosjektet, med bidrag fra Nik Brandal. 

Som litteraturkritiker har han vært tilknyttet *Klassekampen*s bokmagasin, *Morgenbladet* og NRK P2. Siden 2010 har han skrevet litteraturkritikk og kommentarer i *Dagbladet*.

Diskografi
----------

* Kjøtt: *Kjøtt* (1980)
* De Sjenerte: *Si ja til De Sjenerte* (1981)
* Johnny Yen Bang!: *Folk i gata* (1981)
* Dobbel V/Hiss: *Geometri* (1981)
* Raga Rockers: *The Return of the Raga Rockers* (1983)
* Raga Rockers: *Maskiner i Nirvana* (1985)
* Raga Rockers: *Forbudte følelser* (1988)
* Raga Rockers: *Rock'n'Roll Party* (1990)

Referanser
----------

1. ↑  «Kader». Arkivert fra originalen 10. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Jon Reidar Øyan** (født 15. april 1981 i Snillfjord) er en norsk politiker (Ap). Han var leder i Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner (LLH; nå Fri) fra 2004 til 2008. Han var politisk rådgiver i Arbeidsdepartementet fra 2009 til 2011, først for statsråd Rigmor Aasrud og deretter for statsråd Hanne Bjurstrøm. I 2011 var han politisk rådgiver i Justis- og politidepartementet. Han var politisk rådgiver for statsråd Rigmor Aasrud i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet fra 2011 til 2013.

Øyan engasjerte seg tidlig som lokalpolitiker for Arbeiderpartiet, og gikk etter hvert over til å jobbe med interessepolitikk. Han satt i sentralstyret til Elevorganisasjonen i perioden 2000–2001, og satt også i styret til Lånekassen i denne perioden. Etter en kampvotering på landsmøtet i 2004 ble han valgt som leder av Landsforeningen for lesbisk og homofil frigjøring, og markerte seg ved å profilere organisasjonen svært tydelig i media. Øyan ble gjenvalgt på landsmøtet til LLH i 2006, men valgte å ikke stille til gjenvalg på landsmøtet i juni 2008. Etter en kort periode som informasjonsrådgiver i Geelmuyden.Kiese, ble Øyan ansatt som rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe i 2009. I februar 2013 ble Øyan valgt inn i styret i Homonettverket, der han ble leder i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  «Jon Reidar Øyan ny politisk rådgiver». Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Besøkt 3. november 2009.
2. ↑  Politisk rådgiver i Justis- og beredskapsdepartementet
3. ↑  Gaysir: Karen Pinholt ny LLH-leder Arkivert 30. desember 2010 hos Wayback Machine. (9. juni 2008)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jon Reidar Øyan hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Jon Reidar Øyan hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (en) Jon Reidar Øyan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Trikkeulykken i Sannergata** fant sted i Oslo 15. mai 1937. En person omkom og flere ble skadet. Vogntypen som var involvert i ulykken hadde blitt levert til Oslo Sporveier i februar samme år. Mye tydet på at den utløsende årsaken til ulykken var at føreren ikke var fortrolig med vognas kjøreinnretninger og feilbetjente disse.

Bakgrunn
--------

På vei fra Torshov i sørgående retning mistet Oslo sporveiers vogn nr. 158 bremsene i Vogts gate, kolliderte med en lastebil i krysset Toftes gate/Sannergata og sporet deretter av i svingen inn i Sannergata. Vogna havnet i husveggen ved Borgs glassmagasin. En fotgjenger ble klemt mellom trikken og husveggen og omkom senere av skadene. 

Vogna som var involvert i ulykken hadde et, sett med samtidens øyne, avansert reguleringssystem av motorstrømmen som blant annet tillot tilbakemating av energi ved bremsing og også flere bremsesystemer, men disse var innbyrdes forriglet blant annet for å forhindre overbremsing med blokkering av hjulene til følge. Hovedårsaken til ulykken lå i at dette var uvant for føreren(e) og at vogna hadde kjørt feil ved Torshov og blitt rygget ut på riktig spor igjen. Føreren glemte sannsynligvis å sette kontrolleren på «forover» etter denne manøvren, og da han ville bremse, fungerte ikke de elektriske bremsene (motorbremsen) fordi de elektrisk var vendt «feil vei». 

Føreren innså ikke at han først måtte løse opp forriglingen mellom de elektriske bremsene og luftbremsen for å få kontroll over vogna med den. Luftbremsen lot seg ikke sette til hvis ikke kontrollersveiva stod i 0-stilling. Skinnebremsene tok dårlig i høy fart og man antok at føreren aldri rakk å prøve håndbremsen.

Eksterne lenker
---------------

* Nasjonalbiblioteket: Foto fra trikkeulykken i Sannergata
* Nasjonalbiblioteket: Foto fra trikkeulykken i Sannergata
* Nasjonalbiblioteket: Foto fra trikkeulykken i Sannergata

Portal: Oslo
**Christian Falster** (født 1690, død 1752) var dansk skolemann og klassisk filolog. 

Som 22-årig kom han til Ribe Katedralskole som konrektor, og det lyktes ham gjennom et langt liv å styrke og forbedre skolen, samtidig med at han fikk et europeisk ry som latinsk filolog. Han ble skolens rektor i 1723 og fikk oppført en ny skolebygning samt innrettet et godt bibliotek (som stadig danner grunnstammen i katedralskolens bibliotek). 

Samtidig med Ludvig Holberg utgav han (1721) begynnelsen til danske satirer, som fortsatte i årene deretter. Europeisk kjent ble han for sine essays, *Amoenitates philologicae*, som utkom i Amsterdam i tre bind 1729–1732 (på dansk «Lærdoms Lystgaard», overs. av Jørgen Olrik 1919) og som er blitt sammenlignet med Holbergs Epistler.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14560419b[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portaler: Litteratur | Danmark
Johann Baptist Hoessel: *Ansicht der fürstlich reussichen Residenz Stadt Schleitz*, 1810. Radering efter F. Chr. Richter.
**Johann Baptist Hoessel** (død efter 1824) var en tysk etser og kobberstikker. Han arbeidet med den til sin tid moderne akvatintetsning-teknikken.

I 1799 ble han ansatt av kobberstikk-selskapet Chalkographische Gesellschaft i Dessau. Allerede i 1806 gikk selskapet konkurs. Efter dette skal Hoessel enten ha reist til Russland eller England.

Rundt 1810 slo han seg ned i Altenburg. Han skal også ha arbeidet i Weimar. Rundt 1814 dro han til Berlin, hvor han i 1816 og 1822 stilte ut sine verker ved Königlich Preußischen Akademie der Künste. I Berlin skal han også ha undervist den unge maleren Friedrich Wilhelm Delkeskamp (1794–1872) i kobberstikkunsten.

Litteratur
----------

* *Johann Baptist Hoessel*. I: Ulrich Thieme, Felix Becker m. fl.: *Allgemeines Lexikon der Bildenden Künstler von der Antike bis zur Gegenwart*. Bind 17, E. A. Seemann, Leipzig 1924, s. 223

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Christian Flindt-Bjerg** (født 19. februar 1974) er en tidligere dansk fotballspiller som for tiden trener Thisted Fodbold Club sitt junior elitelag. Tidligere spilte han selv for nevnte klubb (på tredje nivå), samt FC Tirol, Karlsruher SC, Aalborg Boldspilklub, Viking FK, Odd Grenland, Viborg FF og Jetsmark Idrætsforening.

Flindt-Bjerg spilte hovedsakelig på midtbanen, og er kjent for sitt følsomme skuddbein. I cupfinalen i 2000 scoret Flindt-Bjerg seiersmålet for Odd Grenland mot nettopp Viking som han hadde forlatt etter internt bråk før sesongen.

I 2009 ble han utsatt for en alvorlig motorsykkelulykke, som resulterte i at han måtte legge opp, og at han ikke kan løpe.

Christian Flindt-Bjerg er sønn av tidligere Odd Grenland-trener Ove Flindt-Bjerg.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 7d914177, oppført som Christian Flindt Bjerg[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Flindt-Bjerg – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (de) Christian Flindt-Bjerg – fussballdaten.de Rediger på Wikidata

* (en) Christian Flindt-Bjerg – FBref Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
***Lushons plater*** er en bok som ble skrevet av B. Andreas Bull-Hansen og utgitt for første gang i 2004. Den utgjør den første delen av trilogien om nattjegeren Evv Lushon.

Fra baksiden av boken:
I år 2053 bryter tredje verdenskrig ut. Sivilisasjonen går under i et inferno av rasekriger og epidemier. De overlevende samler seg i primitive stammesamfunn og søker ly i undergrunnen. Støvstormer herjer, og Europa er forvandlet til en ødemark kalt Daulandet.

I ruinbyen Osh Lo møter vi nattjegeren Evv, den siste av klanens nattjegere.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Bull-Hansen fanside og forum

| * v
* d
* r
B. Andreas Bull-Hansen |
| --- |
| **Verk i serien Horngudens tale** | *Dragens tårer* (1997) · *Brans reise* (1998) · *Han Som Søker* (1999) · *Cernunnos' komme* (2004) · *Der gudene dør* (2001) · *Tazka Kora* (2002) · |
| **Andre verk** | *Syv historier fra Vestskogen* (1996) · *Profetier - memoarer om John Thirsen* (2000) · *Lushons plater* (2004) · *Anubis* (2006) · *Evercity* (2007) · *Den røde oksen* (2009)
 · *Jotnens hjemkomst* (2010) · *Før de ni verdener styrter* (2012) · *Ragnarok* (2013) · *Isak* (2015) |

Portal: Litteratur
**Michael John Weller** (født 1946 i sørlige London) var en britisk tegner, poet og politisk aktivist.

Weller designet omslaget for den amerikanske utgivelsen av David Bowies plate *The Man Who Sold the World* i 1970. Som «Captain Stelling» skrev og tegnet Weller tegneserien «The Firm» i *cOZmic comics* i 1972. Det var en tidlig britisk undergrunnstegneserie inspirert av de tilsvarende amerikanske undergrunnstegneseriene. Han fulgte «Willie D» (Andrew Marr) i en fast spalte i pønkebladet *Chainsaw* i årene 1980–1984.

Michael Weller hadde en parallell karriere på 1980- og 1990-tallet som politisk skribent, tegneserietegner, venstreaktivist, og lokal samfunnsorganisator basert i Penge i sørlige London. I 2006 var han en av underskriverne av *Euston Manifesto*, et politisk manifest eller prinsipperklæring av en gruppe britiske akademikere, journalister, og aktivister på venstresiden. Det var en oppfordring om å være trofaste til venstresidens opprinnelige prinsipper i kontrast til de venstreradikale som tilsynelatende hadde «flytende» idealer.

Som 'M.J.', 'Michael John', 'Mick' og 'Mike' Weller – hvor han lekte med fornavnet og tilnavn – har han produsert en rekke kunstneriske bøker, blader og små utgivelser. Siden 1990 har han vært assosiert med Londons poesiscene og drevet «performance writing» – «framføringskriving» og dens poetikk.

Bibliografi
-----------

* *Word Score Utterance Choreography in verbal & visual poetry*, redigert av Bob Cobbing og Lawrence Upton (Writers Forum, 1998)
* *Below Critical Radar*, Roger Sabin og Teal Triggs (Slab-O-Concrete, 2000)
* *Comix, Comics & Graphic Novels: A History of Comic Art*, Roger Sabin (Phaidon, 2001)
* *Nasty Tales: Sex, Drugs, Rock'n'Roll and Violence in the British Underground*, David Huxley (Headpress Critical Vision, 2001)
* *Comix: The Underground Revolution*, Dez Skinn (Collins & Brown, 2004)
* *The Complete David Bowie*, Nicholas Pegg (Reynolds & Hearn, 2004)
* *Great British Comics*, Paul Gravett and Peter Stanbury (Aurum Press, 2006)
* *Complicities: British Poetry 1945 – 2007*, (red.) Robin Purves & Sam Ladkin (Litteraria Pragensia, 2007)
* *MJ Weller's Secret Blue Book*, Stephen Mooney (*Readings* webjournal Issue 3, Birkbeck University of London, 2008)

Referanser
----------

1. ↑   DACS register, oppført som Michael J. Weller, DACS ID (tidligere) 6f8660a7-261b-43d5-a5c1-90968370573d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Man Who Sold the World*, LP, Mercury 1970, gjenutgitt av EMI som CD i 1999
3. ↑  Chainsaw Fanzine – A Brief History 1977-1984
4. ↑  «The Euston Manifesto»
5. ↑  Mooney, Stephen: The Secret Blue Book – MJ Weller

Eksterne lenker
---------------

* Oppslag ved Det nasjonale senter for samtidskunst i Kaliningrad

Portal: Tegneserier
**British Phonographic Industry** (**BPI**) er den britiske plateindustriens bransjeforening. Den består av en lang rekke musikkselskaper, inkludert de fire «store» platekompaniene Warner Music Group, EMI, Sony BMG og Universal Music Group, produsenter og distributører samt hundrevis av uavhengige musikkselskaper som representerer flere tusen platemerker. Foreningen har representert interessene til de britiske platekompaniene siden den formelt ble stiftet i 1973, da med hovedvekt på å bekjempe piratkopiering.

BPI grunnla den årlige BRIT Awards for musikkindustrien i tillegg til Mercury Prize for årets album.

Lignende organisasjoner
-----------------------

* RIAA, *Recording Industry Association of America*, er USA sin bransjeorganisasjon for musikkindustrien.
* IFPI er en internasjonal bransjeforening for plate- og filmbransjen, med over 1450 medlemmer i 75 land.
* MPAA er en bransjeforening for filmindustrien i USA.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) British Phonographic Industry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BPI Radar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
«Karyatide-terrassen» eller «Jomfruenes terrasse» på Erekhtheion, et tempel på Akropolis i Athen bygd 421–407 f.Kr. der støttesøylene er formet som kvinneskikkelser.
Friseutsmykning på Haugar Vestfold Kunstmuseum i Tønsberg med karyatider av Wilhelm Rasmussen 1920-1922  Foto: 2014 
**Karyatide** er en søyle eller pilaster som er skulptert som en kvinneskikkelse. Figuren stammer fra gresk og romersk byggekunst. En tilsvarende mannlig figur kalles atlant.

Navn
----

Navnet kommer fra en gresk betegnelse på en kvinne fra byen Karyai/Karyæ i Lakonia, der kvinnene brukte en egenartet kurvformet hodepryd under ritualdanser til ære for Artemis.

Kvinnene fra byen Karyæ (som betyr valnøttreet) gikk for å være særlig vakre, høye og sterke, og hadde ry for å kunne føde sterke barn. Flere mytiske personer sis å stamme fra denne by, blant annet Den skjønne Helene, som var årsak til den trojanske krig.

Beskrivelse
-----------

Karyatidene dukker opp i den greske kunstens kolonner, blant annet i Sifnienes skattehus i Delfi. Mest berømte er de seks karyatidene på Athens Akropolis. Her bærer karyatidene en slags kapitél, som bjelkelaget hviler på. Romerne tok upp karyatidemotivet. Renessansen og ikke minst barokken tok også opp karyatidemotivet, ofte imidlertid med øvre del av en kvinnelig kropp, nedentil avsluttet som en herma.

Opprinnelse
-----------

Karyatidenes opprinnelse er ukjent. Den første beskrivelse av dem stammer fra første århundre før Kristi fødsel, og stammer fra den romerske arkitekt Vitruvius. Han forteller at karyatidene ved tempelet Erekhtheion på Akropolis i Athen fikk som straff å se på Athenes tempel, fordi de forrådte Athen til perserne i den gresk-persiske krig som fant sted omkring 500- 448 f.Kr. Dette kunne understøttes av at alle de seks karyatider har ansiktet vendt mot Pallas Athenes tempel på Akropolis, till tross for at de to av søylene står litt tilbake i forhold til de fire fremste. 

Men søyler formet som kvinner har vært kjent og brukt i arkitekturen før da. Karyatidene, søyler formet som kvinner, blev ansett som et slaveri og derved en straff, dette tema blir også brukt i senere arkitektur blant annet i renessansen.

Se også
-------

* Atlant, mannlig søylefigur

Referanser
----------

1. 1 2  Oppslagsordet «karyatide» i *Store norske leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caryatids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Die *Korenhalle* des Erechtheion in Athen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** LCCN
 |
**British Red Cross Society** er en britisk humanitær organisasjon, stiftet i 1870 og medlem av Det internasjonale forbundet av Røde Kors- og Røde Halvmåneforeninger. Organisasjonen har mer enn 3 300 ansatte.

Dronning Elisabeth II er kongelig beskytter.

Organisasjonen ble dannet i 1870, syv år etter etableringen av den internasjonale bevegelsen i Sveits. Dette fulgte utbruddet av den fransk-tyske krig (1870–1871), og et initiativ gjennom Europa om å danne tilsvarende organisasjoner. Organisasjonen ble grunnlagt som British National Society for Aid to the Sick and Wounded in War under et offentlig møte ledet av Robert Loyd-Lindsay i London 4. august 1870. Den bidro med å gi hjelp både til stridende armeer i den fransk-tyske krig og senere konflikter på 1800-tallet, under beskyttelse av det røde korset.

I 1905, 35 år etter stiftelsen, ble organisasjonen omdannet til British Red Cross Society, og ble tildelt sitt første royal charter i 1908 av kong Edvard VII. Hans gemalinne, dronning Alexandra, ble organisasjonens president.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) British Red Cross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
Tradisjonelt hus i Najran.
**Najran** (arabisk: نجران, *Naǧrān*) er en by i sørvestre Saudi-Arabia, hovedstad for provinsen med samme navn. Den ligger nær grensen til Jemen og hadde 298 288 innbyggere ved folketellingen i 2010.

Najran ligger i en oase i et fruktbart område, og har daddel- og kornproduksjon samt kvegdrift. 

Under eldre tider var byen en viktig produsent av myrra og virak som ble solgt til Midtøsten og middelhavslandene.

Islam favner alle byens innbyggere, med de sjiittiske ismailitter som største enkeltgruppering.[] Sunnier av hanbali, shafi'i, og maliki-retningene er nest største segment.[] Den minste etnoreligiøse gruppen er zaydi-sjiaene.[]

I førismailittisk tid var det både jøder og kristne i byen.

Referanser
----------

1. ↑  «تعداد السكان والمساكن». Saudia-Arabias statistikkbyrå. Besøkt 12. juli 2020.
2. ↑   Central Department of Statistics and Information, Saudi Arabia; Befolkningen i byer med mer enn 5 000 innvånere, ved folketellingen i 2010 (PDF-fil, på arabisk) Arkivert 11. mars 2012 hos Wayback Machine. Lest 26. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Najran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**British Geological Survey** (BGS) er et delvis offentlig finansiert organ som har som mål å fremme Geofaglig kunnskap om Storbritannias landmasse og kontinentalsokkel ved hjelp av systematisk kartlegging, overvåking og forskning. Hovedkontoret ligger i Keyworth, Nottinghamshire. De har også andre sentere lokalisert i Edinburgh, Wallingford, Cardiff og London.

Historie og tidligere navn
--------------------------

The British Geological Survey ble grunnlagt i 1835 med navnet Ordnance Geological Survey, noe som gjør det til verdens eldste nasjonale geologiske Institutt. I 1965 ble de slått sammen med Geological Museum og Overseas Geological Surveys, under navnet «Institute of Geological Sciences». Den 1. januar 1984 ble sistnevnte omdøpt til British Geological Survey (BGS), navnet som er i bruk i dag.

Eksterne lenker
---------------

* British Geological Surveys hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Erling Georg Roland** (født 20. januar 1949) er professor i spesialpedagogikk ved Nasjonalt senter for læringsmiljø og atferdsforskning (Læringsmiljøsenteret) ved Universitetet i Stavanger (UiS). 

Erling Roland var blant de første i Norge til å gjøre vitenskapelig forskning på fenomenet mobbing. Roland tok lærerskole, jobbet som lærer før han studerte pedagogikk og sosiologi i Oslo, og avla siden doktorgraden ved University of Durham i 1998. Han var i 18 år leder for forskningssenteret, men gikk i 2007 tilbake til heltids forskerstilling. 

Roland er forsker på *Respektprogrammet*, et forskningsprogram om hvordan oppnå ro og orden i klasserom der metodikken testes ut på skoler i Oslo og Rogaland. Han har hyppig blitt intervjuet i media om hvorvidt mobiltelefoner og internett benyttes av ungdommer til trakassering av medelever. Ifølge en undersøkelse gjort av Morgenbladet, var Roland den mest siterte forsker ved Universitetet i Stavanger i 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Erling Roland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Erling Roland i BIBSYS
* CV på UiS nettsider[*død lenke*]
* Skoleutviklingsprogrammet Respekt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Kasai** (også kalt *Kassabi*, *Ibari*, *Nkutu* og (i Angola) *Cassai*) er ei venstre sideelv til elva Kongo i sentral-Afrika. Den er 2153 kilometer lang, med et nedslagsfelt på 925 172 km².

Elva begynner på Biéplatået i Angola og renner derfra mot øst til grensa mot Den demokratiske republikken Kongo. Her snur den brått mot nord og danner grensa mellom de to landene over en strekning på 400 km. Den fortsetter deretter nordover og inn i Kongobekkenet og bøyer gradvis av mot nordvest, hvor den løper sammen med elva Kongo nordøst for Kinshasa. Kasais viktigste sideelver er Fimi, Kwango/Kwilu, Lulua og Sankuru. På den korte strekningen av Kasai fra samløpet med Fimi og vestover til selve Kongoelva kalles Kasai ofte for *Kwa*.

Kasai danner to større fossefall: Poggefallene (ved 6°40'S) og Wissmannfallene (ved 5°50'S).

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopædia Britannica: *Kasai River*
2. ↑  Bossche, J.P. vanden; G. M. Bernacsek (1990): *Source Book for the Inland Fishery resources of Africa, volume 1* s. 334

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kasai River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Erling Rye Andenæs** (født 1910 i Innvik, død 10. november 1992) var en norsk ingeniør, entreprenør og motstandsmann under andre verdenskrig.

Han var bror av Tønnes Andenæs og Johs. Andenæs. De stammer fra gården Andenes i Gloppen i Sogn og Fjordane. Familien flyttet i 1925 til Stabekk i Bærum.

Han var sjømann og ei tid i USA, før han tok tysk ingeniørutdanning og starta egen virksomhet i Oslo i 1939. Han etablerte da en rørleggerbedrift.

Andenæs deltok i kampene i Norge i 1940. Han ble tatt til fange av tyskerne den 18. april 1940.[]

Han kom tidlig med i norsk motstandsarbeid og måtte rømme til Sverige, men kom tilbake og ble Milorg-sjef for ei gruppe med 160 mann.[]

Sammen med tre sønner bygde han opp en stor entreprenør- og eiendomsvirksomhet i Oslo, senere kjent som Andenæs-gruppen. Gruppa driver også innen shipping, helikoptertransport og oljeretta industri.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Erling Rye Andenæs, (21.november 1910 - 10.november 1992).», besøkt 10. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nekrolog, *Aftenposten*, morgenutgaven 19. november 1992, s. 15.
3. ↑  Fotografi[*død lenke*], Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane. Lest 10. januar 2016.
4. ↑  «Historien», Andenæs Eiendom. Lest 10. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Landsbyen Matsch i Matscher Tal  Foto: Dmicha 
Våpenskjoldet til herrene av Matsch
**Matsch** (uttales «matsj») er en landsby, en dal og en utdødd adelsslekt i Syd-Tirol.

*Landsbyen Matsch* (tysk og retoromansk; italiensk *Mazia*; 1576 moh.) er dalens største og lavestliggende bosetning. Den hører til kommunen Mals i Nord-Italia og har i underkant av 500 innbyggere.

*Matschdalen* (tysk *Matscher Tal*; italiensk *Val di Mazia*) er en nordlig sidedal av Vinschgau. Den møter hoveddalen ved byen Schluderns og strekker seg 15 km nordnordøstover inn i Ötztal-Alpene. Ovafor selve landsbyen Matsch ligger en rekke mindre gårdsklynger (1600–1800 moh.), fulgt av flere setre (1900–2500 moh.). Øverst i dalen, nedafor Weißkugel (3738 moh.), ligger isbreen *Matscherferner*. Også de andre dalsidene utgjøres av høye fjell, bl.a. Saldurspitze (3433 moh.) og Hochalt (3285 moh.) på østsida og Valvelspitze (3359 moh.) og Portlesspitze (3074 moh.) på vestsida. Befolkninga i dalen er tysktalende, men var antagelig retoromansktalende inntil 1700-tallet. Landsbyen og gård(sklyng)ene i dalen har derfor overveiende navn med retoromansk språkdrakt, selv om opphavet delvis kan ligge i før-indoeuropeisk tid (*Muntaditsch*, *Kartatsch*, *Tumpaschin*, *Rumlatsch*, *Valfur*, *Thanai*), mens enkelte stedsnavn er opprinnelig tyske (*Kreuzeck*, *Steiner*, *Glieshof*). Elva *Saldurbach* (italiensk *rio Saldura*) renner gjennom dalen og blir tatt opp av Punibach nedafor Schluderns, før begge renner ut i Etsch. Fordi elva forlater dalen gjennom et juv, går veiforbindelsen ikke via Schluderns, men via Tartsch.

Ved inngangen til dalen, mellom Schluderns og Matsch, ligger ruinene til to borger (*Untermatsch* og *Obermatsch*, dvs. Nedre og Øvre Matsch), som tilhørte *herrene av Matsch* (tysk *Herren von Matsch*, italiensk *signori di Mazzo*), en viktig lavadelsslekt i området. Det er uvisst om slekta ga navn til dalen eller motsatt. Slekta kan opprinnelig ha kommet fra Mazzo i Valtellina; alternativt var den en sidelinje av slekta Tarasp. Matsch-slekta nevnes for første gang på 1100-tallet, og fikk etter hvert et stort antall besittelser i Vinschgau, Valtellina og ulike deler av Graubünden. Slekta fungerte lenge som fogder av biskopene av Chur for Øvre Vinschgau og Val Müstair; Arnold von Matsch ble selv biskop av Chur (1209–1221), mens andre medlemmer av slekta bl.a. ble utnevnt til borggrever av Tirol. Herrene ga opp borgene sine i Matschdalen på 1300-tallet, da de overtok biskopens større borg (*Churburg*) i Schluderns. Slekta døde ut i 1504.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Makode Alexander Joel Linde** (født 28. juni 1981) er en svensk kunstner, musiker och dj, bosatt i Berlin. Linde er nest yngst i en søskenflokk på seks. Han har studert kunst på Konstfack, Californian College of Art og Kungliga konsthögskolan.

Lindes kunst fikk internasjonal oppmerksomhet som følge av en tilstelstelning på Moderna museet i Stockholm i april 2012. Til 75-årsfeiringen av Konstnärernas riksorganisation deltok han med en kake som han kalte Painfull Cake. Kaken hadde form av en svart Venus fra Willendorf, og besto også av kunstnerens eget hode sminket som en klassisk negerkarikatur, en såkalt «golliwogg» som minner om «blackface».

Da første kakebit ble skåret av det som forestilte kvinnens underliv skrek kunstneren. Dette ble videofilmet og effekten ble spesielt stort ved at det var det var den svenske kulturminister Lena Adelsohn Liljeroth som skar første bit. Mange betraktet kunstverket som rasistisk og hendelsen ble anmeldt til den svenske Justitieombudsmannen. Afrosvenskarnas riksförbund krevde kulturministerens avgang. Makonde Linde mente beskyldningene om rasisme skyldtes at kunstverket ble misforstått og hevdet det symbolsk skildret hvordan hvite mennesker forbruker svarte, skjærer i stykker kroppene deres og forsyner seg.

Referanser
----------

1. ↑  Makode Linde. Nu får tårtan ett sammanhang Dagens Nyheter, 21. mai 2012
2. ↑  Tårtaffären" en världsnyhet Dagens Nyheter, 18. april 2012
3. ↑  Makode slår till igen – i Kungsträdgården Svenska Dagbladet, 8. juni 2012

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
Keekle møter elven Ehen.
**Keekle** er en elv i Cumbria i England.

Den renner fra Keekle Head Farm ved High Park mellom Gilgarran og Asby. Elveløpet går sørover via det tidligere dagbruddet mellom Frizington og Whitehaven til Cleator Moor, hvor den renner inn i elven Ehen. Keekle er periodevis en rik lakseelv.

Det ble foreslått en radioaktiv søppelfylling ved Keekle Head. Det har vært sterk motstand mot forslaget å utplassere radioaktiv avfall på stedet til en tidligere dagbruddgruve fra interesseorganisasjonen Radiation Free Lakeland og andre. Motstanden ble til sist tatt hensyn til.

Referanser
----------

1. ↑  Radioaktivt avfall[*død lenke*], *IFE*
2. ↑  Wildart, Marianne (13. desember 2013): «Keekle Head Saved From Nuclear Dumping», *Radiation Free Lakeland*
3. ↑  «Response to Radiation Free Lakeland campaign about about geological dumping of nuclear waste in Cumbria», *GOV.UK*

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Keekle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Mercadier** (død 10. april 1200) var en hensynsløs fransk leiesoldat fra Provence på slutten av 1100-tallet, og leder for *routiers* (leiesoldater, fra fransk *routier*, «selskap») i tjeneste hos Rikard I av England.

I 1183 nevnes Mercadier som en leder av en gruppe leiesoldater fra Brabant i sørlige Frankrike. Han gikk i Rikard Løvehjertes tjeneste i 1184, angrep og herjet landområdene til Aimar V av Limoges. I 1188 greide han å erobre hele 17 festninger fra greven av Toulouse. Han fulgte Rikard på det tredje korstoget, men kongen sendte ham tilbake da Filip II August, den franske kongen, forlot korstoget under henvisning til sykdom. Da Mercadier og hans soldater var tilbake på engelske områder i Frankrike (Angevin-riket) forsvarte de Rikards besittelser mens kongen selv ikke var tilstede.

Etter at Rikard kom tilbake fra Midtøsten og sitt fangenskap i Tyskland ble han fulgt av Mercadier overalt som sin militære høyrehånd, reiste og kjempet ved hans side. Kongen lovpriste Mercadiers handlinger og hensynsløse dyktighet i sine brev, og belønnet ham med eiendommer som var overtatt fra Ademar de Bainac i Limousin da denne hadde dødd uten å etterlate seg arvinger en gang rundt 1190. I løpet av de ulike krigene mellom Rikard og Filip II August av Frankrike kjempet Mercadier etter hverandre i Berry, Normandie, Flandern og Bretagne. 

Da Rikard ble dødelig såret i 1199 under beleiringen av den relativt ubetydelige festningen Château de Chalus-Chabrol var det Mercadiers egen feltlege som stelte kongen. Denne legen ble av kronikøren Roger av Hoveden beskrevet som «en slakter» som bidro til at kongen døde av koldbrann. Etter at kongen var død tok Mercadier hevn ved å storme festningen, henge forsvarerne og fikk den unge bueskytteren, som hadde skutt kongen, flådd levende og hengt, til tross for at kongen på sitt dødsleie hadde gitt gutten pardon.

Mercadier gikk deretter i tjeneste av Englands nye konge, Johan av England, og herjet blant annet Gascogne og byen Angers. Påskemandag den 10. april 1200 ble han myrdet mens han var på besøk i Bordeaux for å vise sin respekt for Rikard og Johans aldrende mor, Eleanora av Aquitaine, som førte Blanka av Castilla, sin datterdatter, fra Spania for å bli gift med kong Ludvig VIII av Frankrike. Den som til slutt tok livet av Mercadier var en soldat, ansatt av Brandin, en rivaliserende kaptein av leiesoldater, også i tjeneste hos kong Johan.

En av broene i Chateau-Gaillard er navngitt etter ham.

Litteratur
----------

* *Mercadier*, i Bibliotheque de l'Ecole des Chartes, 1st series, t. iii. ss. 417-443.
* Verbruggen, J. F.: *The Art of Warfare in Western Europe during the Middle Ages from the Eighth Century* (Warfare in History), ss. 116-117\*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
Chen Bingde (til høyre) med Timothy J. Keating (2008)
**Chen Bingde** (forenklet kinesisk: 陈炳德; tradisjonell kinesisk: 陳炳德; pinyin: *Chén Bǐngdé*; født i juli 1941 i Nantong i provinsen Jiangsu i Kina) er en kinesisk general og kommunistisk politiker. Han er for tiden stabssjef i Folkets frigjøringshær.[*trenger oppdatering*]

Chen ble vervet i Folkets frigjøringshær i 1961 og ble medlem av Kinas kommunistiske parti i 1962. Han ble utnevnt til generalmajor i september 1988, generalløytnant i juli 1995 og general i 2002. Han har vært medlem av Sentralkomitéen for Kinas kommunistiske parti siden 1997.

Han har vært øverstkommanderende over Nanjings militærregion, som spiller en nøkkelrolle i landets strategi overfor Taiwan. Han har vært medlem i Den sentrale militærkommisjon siden 2004 og var tidligere sjef for avdelingen for krigsutrustning, og hadde da også ansvar for Kinas romprogram. I 2007 ble han utnevnt til stabssjef.

Referanser
----------

1. ↑   China Vitae, oppført som 陈炳德, China Vitae-ID 1446, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chen Bingde hos China Vitae Rediger på Wikidata