recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Euro NCAP** (opprinnelig en forkortelse for **European New Car Assessment Programme**) er et trafikksikkerhetssamarbeid mellom en rekke europeiske stater, bilprodusenter og forbrukerorganisasjoner. Samarbeidet oppsto i Storbritannia i 1997 etter modell av det amerikanske testprogrammet *New Car Assessment Program* (NCAP) hos National Highway Traffic Safety Administration, men er i dag støttet av Europakommisjonen og har sin base i Brussel.

Målet er et tryggere trafikkmiljø og færre personskader i forbindelse med ulykker. Det praktiske arbeidet består i prinsippet av kollisjonstester med ulike former for simulerte ulykker.

Bilene utsettes for forskjellige prøver, blant annet front- og sidekollisjoner med dukker fastspent i bilenes seter. Det anvendes ikke dukker som påkjøres, ei heller i fotgjengertesten. Figurer formet som barne- og voksenhoder og med en lignende vekt, slynges mot bilens motorhjelp og forreste nederste kant av bilens frontrute. Høye sylindre forestiller ben. Derved blir det mere presist gang for gang å måle hva som skjer ved påkjørslen enn hvis det var dukker man anvendte.

På grunnlag av de utførte testene, tildeles en stjernemerkning for bilens kollisjonssikkerhet, men siden 2009 inngår også barnesikkerhet, fotgjengersikkerhet og aktiv sikkerhet i den samlede stjernevurderingen. Det kan tildeles opptil fem stjerner.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Euro NCAP – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Henrik Larsen Skjæret** (født i 1781 eller 1782 i Balsfjord, død 16. mars 1855 samme sted) var en norsk bonde og tømmermann som 1. august 1814 ble valgt som representant fra Finmarkens Amt som i dag tilsvarer Troms og Finnmark fylker. Han dro til Bodø for å komme til Stortinget, men returnerte da han fikk beskjed om at Det overordentlige Storting i 1814 var avholdt. 

På hans hjem Skjæret i Balsfjord står en liten tømmerlåve igjen fra hans tid rundt 1814. Låven ble restaurert og fredet av Riksantikvaren i september 2014 i forbindelse med Grunnlovsjubileet 1814-2014.

Referanser
----------

1. ↑  «Pressemelding fra Riksantikvaren om fredningen av fjøset etter Henrik Larsen Skjæret, 25. september 2014». Arkivert fra originalen 14. april 2015. Besøkt 7. april 2015.

Litteratur
----------

* Olav Austlid og Oddvar Svendsen: *Henrik Larsen og gården Skjæret i Balsfjord*, i Jørn Holme (red): *De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus*, Cappelen Damm 2014, s. 487 - 488. ISBN 978-82-02-44564-5
Anetavlen med våpenskjold for Maren Jørgensdatter (Staur) fra 1685. Hun var sønnedatter til Henrik Jørgenson Staur og Adelus Andersdatter Benkestokk.   
På venstre side (farssiden) av anetavlen er det i første linje: fra venstre Gran, Rustung, Benkestokk, Staur; 2. linje: von Bergen, Skanke, Flemming, Bonde; 3. linje: Galtung, Kold, Haar, Basse; 4. linje: Sinklair, Adelsteen, Gast, Graa.   
Høyre side (morssiden) er det fra første linje fra venstre: Rød, Rustung, Vinter, Gås; 2. linje: Seefeld, Skanke, Gaelskytt, Bagge; 3. linje: Rostrup, Evindzøn, Nagel, Teiste; 4. linje: Jylling, Måneskjold, Freberg, Hartgenger.  

Tavlen leses fra Staur som far, farfar osv, Benkestokk som farmor, farmorsfar osv,.. Rød som mor, morfar osv, Rustung som mormor, mormors mor osv, ...
**Henrik Jørgenson Staur** var en adelsmann som hadde Bremsnes som setegård. Han ble utnevnt til lagmann i Trondheim 27. juli 1589 og i tillegg som lagmann over Jemtland 6. desember 1599. Han er omtalt som død 22. juni 1609.

Henrik Jørgenson Staur var gift med Adelus Andersdatter Benkestokk. Hun var i henhold til anetavlen til Maren Jørgensdatter Staur fra omkring 1685, datter til Anders Fartegnson Benkestokk til Meløy og datteren til Peder Gran på Meløy. Slektsforskere stiller spørsmål ved påliteligheten av opplysningene i slike anetavler, fordi ikke alltid stemmer med andre kilder, eventuelt ikke kan bekreftes med andre kilder.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde Rigsarkivet i København, 860, Håndskriftssamlingen I, Terkel Klevenfeldt (1710–1777), Dokumenter vedr adelige familier, pakke 37. Foto: Arne Kvitrud i 2009
2. ↑  Norske Herredags dombøker for 1578, side 207, jamfør «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. juni 2009. Besøkt 13. desember 2009. .
3. ↑  Norske Rigsregistranter (NRR) bind 3 side 52 og 522.
4. ↑  NRR bind 4 side 321.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. januar 2011. Besøkt 28. mai 2009. .
**Henrik Kampmann** (født 6. mai 1750, død 4. april 1828) var en dansk prest og salmedikter. Han var prest i Farum. Som salmeforfatter ble han godt representert i *Evangelisk-kristelig Psalmebog til Kirke- og Huus-Andagt* i 1798 og han er representert i den svenske kirkens salmebok fra 1912, og i *Norsk Salmebok*, der med salmen «Gud har fra evighet givet sin Sønn oss til Herre».

Kampmann begynte på universitet, men på grunn av økonomiske problemer måtte han avslutte studiene og jobbe som huslærer. I 1773 tok han teologisk embedseksamen på bare ett år, før han så ble lærer igjen. I 1779 ble han sogneprest i Farum, et embede han beholdt fram til sin død i 1828. Han forble ugift hele livet.

Teologisk var Kampmann preget av luthersk ortodoksi, og han var interessert i vitenskap. Da en kommisjon skulle utarbeide *Evangelisk-kristelig Psalmebog til Kirke- og Huus-Andagt* i 1798, ble Kampmann oppfordret til å sende inn salmer. Han gjorde dette i flere omganger, og fikk til slutt rundt femti salmer med i boken. I 1823 gav han selv ut en samling med 66 salmer som han hadde skrevet eller oversatt.

Salmer
------

* «Gud har fra evighet givet sin Sønn oss til Herre», diktet 1791-94. Bearbeidet 1798.
* «Jeg kender ham, hvem jeg har overgivet», diktet 1798.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Henrik\_Kampmann[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Den Danske Salmebog Online

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** Hymnary
 |
**Joseph Ledwinka** (14. desember 1870 – 26. november 1949, 78 pr gammel ) var bilingeniør.

Ledwinka, en fjern slektning av Hans Ledwinka ble født i Wien, og emigrerte til USA i 1896 og ble ansatt i sin første jobb som transportkoordinator ved Chicago Coach and Transport Company, hvor han utarbeidet sin første patenterte konstruksjon for et elektrisk kjøretøy med fire hjul og bremser på alle hjul. Flere ble bygget av Westinghouse. Senere ble han en maskinsjef i Chattanooga Railroad  i Tennessee hvor han utviklet spesielle elektrisk traller for stasjoner Han flyttet til Philadelphia hvor han begynte å arbeide med Edward Gowen Budd for Hale & Kilburn company som var banebrytende i presset stål. Denne produksjonsprosessen begynt i 1909. I 1912 etablerte de sin egen fabrikk, Edward G. Budd Manufacturing Co..Senere lavde Ambi Budd i Philadelphia bilpaneler ved pressing av stål og andre deler til Dodges karosseri  I 1923, André Citroën brukte Budds patent for sin all-stål B12-modell. I 1929 utviklet Ledwinka en forhjulsdrevet  Ruxton bil. I 1930-årene var Ledwinka involvert i utformingen av Chrysler Airflow karosseri og arbeidet sammen med Ferdinand Airflow kom på tidlige VW prototyper. Ledwinka tok ut over 300 patenter knyttet til bilkonstruksjon.

Se også
-------

* Hans Ledwinka
* Edward G. Budd

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Buddgette*, January 1950
2. 1 2  «Science: Patent No. 2,000,000». Time. 13. mai 1935. Arkivert fra originalen 22. desember 2011. Besøkt 21. oktober 2011.
Portal i gamlebyen i storkommunen Baidi i Fengjie
Fengjie i Chongqing
**Fengjie** (kinesisk: 奉节县; pinyin: *Fèngjié Xiàn*) er et fylke i byprovinsen Chongqing i Folkerepublikken Kina.

Dets areal er på 4087 km².

Befolkningen var på 990 469 innbyggere i 1999, og på 1 002 000 i 2004.

Endringer på grunn av De tre slukters demning
---------------------------------------------

Den gamle byen Fengjie, som lå ved bredden av Yangzi (Chang Jiang), måtte oppgis da De tre slukters demning oversvømmet området. Befolkningen ble for det meste flyttet til den nye byen Sanmashan, drøyt 20 km unna.

Administrative enheter
----------------------

Fengjie består av 16 storkommuner, elleve kommuner og tre nasjonalitetskommuner:

**Storkommunene** Yong'an (永安镇, hovedsete); Baidi (白帝镇); Caotang (草堂镇); Fenhe (汾河镇); Kangle (康乐镇); Dashu (大树镇); Zhuyuan (竹园镇); Gongping (公平镇); Zhuyi (朱衣镇); Jiagao (甲高镇); Yangshi (羊市镇); Tuxiang (吐祥镇); Xinglong (兴隆镇); Qinglong (青龙镇); Xinmin (新民镇) og Yongle (永乐镇).
**Kommunene** Yanwan (岩湾乡); Ping'an (平安乡); Hongtu (红土乡); Xinzheng (新政乡); Shigang (石岗乡); Kangping (康坪乡); Wuma (五马乡); Taihe (太和乡); Anping (安坪乡); Hefeng (鹤峰乡) og Fengping (冯坪乡);
**Nasjonalitetskommunene** Chang'an (长安土家族乡); Longqiao (龙桥土家族乡) og Yunwu (云雾土家族乡) – alle for tujiaene.

Økonomi
-------

Fylket har et allsidig jordbruk med produssjon av blant annet ris, mais, poteter, søtpoteter, oljeplanter, grønnsaker, griser, sau, kveg, høns og annet fjærkre, fisk, tobakk, appelsiner, bomull, valnøtter og silkeormer.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  (Phoer.net) Arkivert 20. november 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider
* Fengjie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Karl Emanuel Imenes** (født 12. oktober 1866 i Landvik, Aust-Agder, død 30. juni 1946 i Landvik) var en norsk forfatter.

Han begynte som krambodsvenn og landhandler, og tok Brandbu meieriskole i 1891. Etter dette arbeidet han på meieriet i Grimstad, og fikk i 1892 statsstipend for å reise til danske meierier. Imenes var i Australia fra 1893 til 1900, der han blant annet var gullgraver. Han hadde forskjellige stillinger i Grimstad før han dro til USA i 1911. Der var han i fem år og skrev flere skuespill som han fikk oppført i Brooklyn. Fra 1916 var han bosatt i Landvik. Han skrev i flere år småstykker i *Agder Tidend* under pseudonymet «Ola Sørland». Imenes hadde blant annet Kristen Stalleland som lærer på skolen og var selv mållagsmann. Hans skuespill ble mye benyttet i ungdomslagene og i samtida ble han berømmet for humor og spenning og som kjenner av sørlandslynnet.

Karl Imenes har gitt ut to bøker på Fonna forlag: *Der gullkorni glitrar* kom i 1946 og *Gullferdi* i 1951. Karl Imenes er særlig kjent for «Landvik-visa» som ble utgitt av *Lillesand-Grimstad-Posten*s boktrykkeri i 1918. Visa beskriver gårdene i den gamle Landvik kommune og er skrevet med den sedvanlige humor som karakteriserer Karl Imenes.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Karl Jakensen Imenæs[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Karl Emanuel Imenes»[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Roald Hanssen. «Karl Imenes» i *Liv i Landvik*, 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Mikhail Butkov** var en sovjetisk politisk spion som vervet seg til KGB i 1984, ble sendt til Oslo i 1989, ble dobbeltagent for POT og MI5 samme året og hoppet av 22. mai 1991.

Historie
--------

Butkov ble plassert i «Arktisk seksjon» i KGB, noe som inkluderte Norge. Han kom til Oslo under dekke av å være journalist etter initiativ fra Lev Kosljakov, som var KGB-resident i Oslo fra 1988. Det første oppdraget var å reetablere kontakt med «DUDIN», som tidligere hadde vært forsøkt rekruttert av Viktor Grusjko, en tidligere KGB-agent fra 70-tallet. «DUDIN» var Reiulf Steen. Dette førte ikke til noe, og KGB la «DUDIN» på is i 1990. Deretter prøvde han seg på «JURIJ», som var forsøkt rekruttert som «konfidensiell kontakt» av KGB-agenten Vladimir Sjisjin - også på 70-tallet. «JURIJ» var Thorbjørn Jagland, som på 70-tallet var formann i AUF. Dette førte heller ikke til noen politisk gevinst for KGB, så den neste mulige rekrutteringa var «STEKLOV», som var forsøkt rekruttert av KGB-agenten Boris Kirillov frem til 4. mai 1990. Denne rektrutteringa hadde ikke Butkov noe med å gjøre, men han var da blitt dobbeltagent, og greide å få tak i identiteten til «STEKLOV» i KGB-hovedkvarteret i Moskva, og det var Jens Stoltenberg. Dette førte heller ikke til noe, for Stoltenberg hadde før dette rapportert om samtalene med Kirillov til POT. Det var også flere personer som ble kultiverte av KGB, for eksempel en person med dekknavnet «VIKING», som ble sagt å tilhøre Forsvarets Forskningsinstitutt, sammen med «OSTAP» og «KROT», som leverte teknisk og vitenskapelig informasjon.

Takket være Butkov, var KGB-operasjoner i Norge likevel i stor grad under kontroll i tiden 1989 til 1991. KGB sin siste offensiv ble stanset før den kom skikkelig i gang.

I POT ble det Ener Brusletto som overtok som føringoffiser for dobbeltagenten Butkov, og de hadde en fast møteplass ved Godlia T-banestasjon i Oslo. Brusletto kontaktet også MI5 og MI6 ved agenten John Venning slik at de sammen kunne dra nytte av dobbeltagenten. Butkov skaffet dem dokumentfoto med særdeles nyttig informasjon, mellom annet bevis på at Russland ikke ville gripe inn dersom USA skulle angripe Irak i Golfkrigen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Otto Cordes** (født 31. august 1905, død 24. desember 1970) var en tysk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam og 1932 i Los Angeles.

Cordes ble olympisk mester i vannpolo under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det tyske laget som vant vannpoloturneringen. Det var fjorten nasjoner som stilte lag. Tyskland slo Belgia med 5-2 i finalen etter forlengning. De andre spillerne på det tyske laget var Erich Rademacher, Fritz Gunst, Emil Benecke, Karl Bähre, Joachim Rademacher, Max Amann og Johannes Blank. Cordes spilte alle tre kampene og han scoret ett mål. 

Fire år senere, under OL 1932 i Los Angeles spilte han på tyske laget som kom på andreplass i vannpolo bak Ungarn. Cordes spilte alle fire kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i vannpolo, (Tyskland)
* 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i vannpolo, (Tyskland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Otto Cordes – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Otto Cordes – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Otto Cordes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Otto Cordes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Otto Cordes – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ari Libsker** (hebraisk: ארי ליבסקר; født 1972 i Haifa) er en israelsk journalist og dokumentarfilmskaper. I 2004 vakte han oppsikt med filmen, *Omskjæring*, hvor han tok for seg omskjæringens følger for sexlivet i Israel.

Dokumentarfilmen om Stalag-pornoen i Israel i 60-årene, *Stalags – Holocaust and Pornography in Israel*, hadde premiere høsten 2007. Den ble vist på Jerusalem Film Festival. Filmen utløste en debatt om Israels forhold til og behandling av Holocaust, blant annet i skolene.

Libskers besteforeldre var selv konsentrasjonsleirfanger, men overlevde.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ari Libsker – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ari Libsker på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Ari Libsker på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Ari Libsker på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Ari Libsker hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Dødisfelt sør for Hohe Geige i Ötztal-Alpene i Tirol.
**Dødis** er breis som er blitt isolert fra den aktive breen og som derfor ikke beveger seg mer. Vanligvis er dødis dekt av sedimenter.

Begrepsavklaring
----------------

På fagspråket er det vanlig å skille mellom dødis og *stagnerende is*. Sistnevnte kan i enkelte tilfeller henge sammen med den aktive breen, og er uansett ikke dekt av sedimenter. Dødis har derimot mistet kontakten med den aktive breen og er dekt, eller i ferd med å bli dekt, av sedimenter – stort sett smeltevannssand fra breen.

Tilblivelse
-----------

Dødis oppstår ved at isen fra den tilbaketrekkende breen ikke tiner like mye alle steder. Selv etter at det meste av isen er borte kan det ligge igjen små og store isblokker i tidligere bredekte områder. Isrestene blir liggende lengst i senkninger i terrenget, eksempelvis i tunneldaler, der de i blant blir opphav til bredemte sjøer. Materiale, hovedsakelig sand, som føres med breens smeltevann, legger seg ved og tilslutt over isblokkene som blir til dødis.

Konservering og nedsmelting
---------------------------

Vannfylt dødisgrop (grytehullsjø) i Isunngua på Grønland
Siden sandlaget isolerer mot solinnstrålingen, smelter dødis vanligvis svært langsomt. I permafrost kan dødisen konserveres i årtusener, det er dokumentert 70 000 gammel dødis i Nordvest-Sibir. Først med enda varmere klima vil permafrosten og dermed dødisen tine.

For dødis ved breer uten permafrost i nærheten vil avsmeltingen avhenge av de klimatiske forholdene, av sol/skyggeforhold i dype daler og på mengde av de overliggende sedimentene. Også i disse tilfellene kan det ta flere tiår før dødisen er smeltet vekk.

Når avsmeltingen er kommet i gang vil grunnen over dødisen synke sammen slik at det oppstår en ofte rund dødisgrop. Dersom bunnen ligger under grunnvannspeilet og dødisgropa er fylt av vann, kalles den en grytehullsjø.

Dødislandskap finner vi flere steder i Norge, for eksempel rundt Gardermoen og på Grimsmoen.

Se også
-------

* Dødisgrop
* Grytehullsjø

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dead-ice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Kleines Glossar zur Glazialmorphologie: Toteis*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Lewis Tappan** (født 1788, død 1873) var en abolisjonist fra New York som arbeidet for å frigjøre slavene på «La Amistad». Han ble kontaktet av abolisjonister fra Connecticut kort tid etter at «La Amistad» ankom til havn. Han fokuserte i hovedsak på de afrikanerne som ble holdt ombord. Han fikk sikret at de fikk høyt kvalifiserte advokater som førte til at de ble satt fri etter at deres sak ble tatt helt opp til De forente staters høyesterett. Sammen med sin bror Arthur klarte Tappan ikke bare å skaffe rettshjelp og frihet for afrikanerne, men han klarte også å øke offentlig støtte og pengestøtte. Han organiserte også reisen hjem igjen til Afrika for de medlemmene av gruppen som overlevde.

Bakgrunn
--------

Lewis Tappan var bror av Senator Benjamin Tappan og abolisjonist Arthur Tappan. Hans foreldre var strikte kalvinister. Når Lewis var gammel nok til å arbeide måtte han hjelpe sin far i hans butikk. Familien Tapapns var en middelklassefamilie.

På hans 16. fødselsdag gikk Lewis sammen med sin bror Arthur inn i silkehandelen. Han skaffet seg en formue. Han utvidet sin næringsvirksomhet til flere felter og til slitt startet han *The Mercantile agency* i 1841 i New York City. *The Mercantile agency* var forgjengeren til Dun & Bradstreet (D&B) og moderne kredittrapporteringstjenester. 

Etter at Lewis ble overbevist av Arthur at han burde lese biografien om William Wilberforce som ledet arbeidet med abolisjonisme i Storbritannia startet han sitt arbeid for abolisjonisme også i USA. Han er velkjent for sitt arbeid for å sette fri afrikanerne på det spanske skipet «La Amistad».

Referanser
----------

1. 1 2   Trove, Trove person-ID 989199, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp02032688, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 2471, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6vq340m, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3   Geni.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**«Back in the U.S.S.R.»** er en sang av The Beatles fra det doble albumet *The Beatles*, populært kjent som *White Album*, utgitt i 1968. Sangen er, i likhet med mange andre storhits fra bandet, skrevet av John Lennon og Paul McCartney.

Generell informasjon
--------------------

Sangen er en hyllest til Chuck Berrys «Back in the USA» og The Beach Boys' «California Girls», og inneholder også et ordspill på Hoagy Carmichaels «Georgia on My Mind». Sangen har en tekst som er typisk for hippie-tiden, og forteller om en lang og fæl reise fra Miami, USA og tilbake til USSR (Sovjetunionen). Personen som forteller gleder seg åpenbart til å komme hjem «where the Ukraine girls really knock me out» og «the Moscow girls make me sing and shout», og sangen skapte bråk fra høyresiden i den vestlige verden, fremfor alt i USA, som ikke likte den tilsynelatende sovjetvennlige teksten. Enkelte tolket teksten som et skjult budskap om støtte til Sovjetunionen: det ble påstått at *Back in* the U.S.S.R. («tilbake i USSR») egentlig er et ordspill på *Backin'* the U.S.S.R. («*støtter* USSR»), og at Paul McCartney egentlig ville si at de støttet Sovjetunionen, noe førte til kontrovers i USA.

Gitar- og basslinjen som man hører gjennom hele sangen, samt «who-hoo»-ene på versene, er typisk 1950- og 60-talls rock and roll og surfemusikk.

I 1976 ble sangen utgitt som singel i Storbritannia av Parlophone, med «Twist and Shout» som B-side.

Andre versjoner
---------------

* I 1969 kom Chubby Checkers coverversjon på Billboard Hot 100.
* Også i 1969 ga John Fred & His Playboy Band ut sin versjon som en single og på deres 1970 album *Love My Soul*.
* Paul McCartney inkluderte en spesialversjon av sangen da han og bandet hans spilte i Liverpool i juni 2008. Den inneholdt Foo Fighters vokalist Dave Grohl på trommer.
* Lemmy Kilmister, John 5 og Eric Singer inn en heavy metal-coverversjon som ble utgitt på samlealbumet *Butchering the Beatles: A Headbashing Tribute* i 2006.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Back in the U.S.S.R.* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
Barn med medfødt Arhinia
**Arhinia** er en tilstand som betyr *bortfall/uteblivelse av nese*. Tilstanden deles opp i to grupper; **Congenital** og **Acquired** **Arhinia**. Tilstanden er så sjelden, særlig congenital, at det sannsynligvis ikke finnes mer enn 30 dokumenterte tilfeller i litteraturen på verdensbasis.

Congenital Arhinia
------------------

Congenital Arhinia betyr medfødt uteblivelse av nese. Det vil si at fosteret ikke har utviklet nese og luftveier i nesen, eller neseluftveier er for små og trange til at barnet kan puste selv. Ytre nese finnes ikke, eller kan være bare delvis synlig. Noen tilfeller finnes nesetippen, men ikke åpne nesebor (kun nesegroper). Det er altså grader av tilstanden. Barn som blir født med denne tilstanden kan overleve dersom det får tilstrekkelig hjelp fra første stund. Derfor er det svært viktig at barnelege står klar med utstyr til å hjelpe barnet med å puste straks det er født. Barnet kan trenge tracheostomi og mating gjennom PEG-sonde (i magen). Ettersom barnet ikke kan puste gjennom nesen, kan det få store problemer med svelging og sutting. Barnet kan derimot lære seg å puste med munnen etterhvert som det vokser opp (nyfødte er nesepustere hele det første året).

Diagnosen kan stilles i svangerskapet, men sikker diagnose kan ikke være absolutt før etter 29. svangerskapsuke. Det sjekkes nøye om det er gjennomstrømming av luft via nesebor.

Diagnosen kan også forveksles med små neser. Barn med afrikansk og asiatisk avstamming kan også ofte ha små neser med liten eller ingen betydelig neserygg (nesebein), og kan dermed forveksles med arhiniapasienter hvis ytre nese er bitteliten.

Acquired Arhinia
----------------

Acquired Arhinia betyr *tilegnet bortfall av nese*. Tilstanden er vanligvis et resultat av skade eller sykdom. Eksempler kan være brann, kreft osv. Ved acquired arhinia kan indre nese og luftveier fungere dersom disse ikke er skadet som følge av skade/sykdom.

Eksterne lenker
---------------

* Arhinia på orpha.net (engelsk)
***Crossing the Line*** er en britisk film fra 1990, regissert av David Leland.

Handling
--------

På midten av 1980-tallet gifter Danny Scoular seg med Beth. Flere år senere har paret to barn, og Danny er en gruve-arbeider som har gått ut i streik. Han er dømt til seks måneder i fengsel, etter å ha overfalt en politimann under en protest. Etter at han ble løslatt fra fengsel, har gruven i den skotske landsbyen hans stengt, og han er utestengt fra å arbeide innenfor gruvedrift. Det blir derfor opp til Beth å forsørge familien. Mens han besøker den lokale puben, møter Danny sin gamle venn Frankie. Frankie kjenner Mr. Mason, som antydes å være involvert i organisert kriminalitet. Mason tilbyr Danny å delta i ulovlige slåsskamper. Men Beth er urolig for dette, og frykter for Dannys sikkerhet. Danny begynner å trene sammen med Frankie.

Men Beth tar med barna deres på en buss ut av landsbyen, for å reise til Glasgow for å besøke foreldrene sine. I et forsøk på å få Beth tilbake, går Danny på et jobb-intervju for å bevise at han kan holde fast i en ordentlig jobb. Men etter å ha utvekslet fornærmelser med den potensielle arbeidsgiveren, går Danny tilbake til å trene for boksekampen. Kampen skal finne sted i Glasgow, hvor Frankie legger merke til Beth sammen med en annen mann: Gordon. Ved en nattklubb oppdager Danny også at Beth er sammen med Gordon. Forvirret og sint forlater han klubben, forfulgt av en like sint Frankie. Kampen skal finne sted ved et forlatt verft. Dannys motstander heter Cutty Dawson, som er blind på det ene øyet. Reglene er klare: den siste mannen som står igjen vinner.

Skuespillere
------------

* Liam Neeson som Danny Scoular
* Joanne Whalley som Beth Scoular
* Billy Connolly som Frankie
* Ian Bannen som Matt Mason
* Juliet Cadzow som Margaret Mason
* om Watson som Tommy Brogan
* Hugh Grant som Gordon
* Kenny Ireland som Tony

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
2. ↑  «The Big Man (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 15. juli 2023.
3. ↑  Staff, Variety (1. januar 1990). «The Big Man». *Variety* **(engelsk)**. Besøkt 15. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Crossing the Line* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Crossing the Line* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Crossing the Line* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Crossing the Line* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Crossing the Line* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Crossing the Line* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
Khazarfestning ved Sarkel. Luftfoto av utgravningene ledet av Mikhail Artamonov i 1930-årene.**Mikhail Illarionovitsj Artamonov** (russisk Михаил Илларионович Артамонов) (født 5. desember 1898, død 31. juli 1972) var en russisk historiker og arkeolog. Han regnes som grunnleggeren av studier av khazarene.

Artamonovs vitenskapelige karriere var på Universitetet i Leningrad. Han utgravde et stort antall av skytiske og khazarske gravhauger og bosetninger, den mest berømte var det khazarske festningen Sarkel, og utga en stor monografi om khazarene i 1969, *Istoriya Khazar*. Tidligere utgaver av dette verket, som uthever den enorme innflytelsen til khazarene på utviklingene av de tidlige rus og andre folkeslag, ble fordømt av de sovjetiske autoriteter, og tvang ham til å legge til en konklusjon som fastslo det motsatte, at khazarene *ikke* hadde noen større innflytelse.

Artamonov ble utpekt som direktør av museet Eremitasjen i Leningrad i 1951. 13 år senere ble han fjernet fra sin stilling for å ha akseptert en utstilling av russiske anti-realistiske kunstnere.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Artamonov på nettsiden til Eremitasjen

  

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** CiNii
 |
Thatcher Peninsula med King Edward Point og Grytviken. Grytviken er markert med rødt. King Edward Point til venstre ved moloen.
King Edward Point, Grytviken i venstre bildekant.
**King Edward Point** (forkortet *KEP*) er en odde på øya Sør-Georgia i Sør-Atlanteren. Stedet har siden 1909 vært Storbritannias hovedsete på øya, hvor den britiske magistraten har sin administrasjon. King Edward Point ligger i Cumberland East Bay, like ved den tidligere hvalfangststasjonen Grytviken. 

Området ble kartlagt av en svensk antarktisekspedisjon i 1901-04 under ledelse av Otto Nordenskiöld. Stedet fikk sitt navn i 1906 etter Edvard VII av Storbritannia. King Edward Point ble av norske hvalfangere omtalt som **Sauodden** på grunn av at sauer beitet på denne odden.

British Antarctic Survey har siden 22. mars 2001 drevet en forskningsstasjon her. Forskningsstasjonen har et mannskap på 18 om sommeren og ni om vinteren. I tillegg har de britiske myndighetene stasjonert to personer.

Eksterne lenker
---------------

* King Edward Point (privat hjemmeside)
* British Antarctic Survey Research Station på King Edward Point Arkivert 15. september 2013 hos Wayback Machine.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Polens flagg Polen |
| Friidrett: |
| Friidrett EM i friidrett |
| Bronse | Barcelona 2010 |  Diskos |

**Joanna Wiśniewska** (født 24. mai 1972 i Wrocław) er en polsk diskoskaster. 

Hun konkurrerer i veteranklassen, men vant bronse ved EM i friidrett 2010 i Barcelona.

Karriere
--------

Som junior deltok hun i Junior-VM 1990 og Junior-EM 1991, der hun endte på hhv. 22.-plass og 9.-plass. 

Hun markerte seg ved Europacupen i friidrett 1999, med en fjerdeplass, og samme år fikk hun sølv i Universiaden i Palma de Mallorca. I Universiaden kastet hun 63,97, som fortsatt er hennes personlige rekord. Ved VM i friidrett 1999 i Sevilla i august endte hun på 17.-plass, etter at hun kom på 9.-plass i kvalifiseringsgruppe B, og ble ikke kvalifisert til finalen. 

Ved Europacupen i friidrett i 2000 vant hun sølv, og året etter vant hun gull. I 2001 deltok hun også i VM i friidrett, men endte på 7.-plass i sin kvalifiseringsgruppe, og fikk med det 17.-plass sammenlagt. 

I 2002 deltok hun i EM i friidrett i München, og endte på 9.-plass i finalen. De neste to årene fikk hun sølvmedalje ved Europacupen i friidrett 2003, og bronse ved Europacupen i friidrett 2004. 

Wiśniewska representerte Polen ved Sommer-OL 2004 i Athen, og endte på 10.-plass i finalen. I neste OL, i Beijing 2008, ble hun slått ut i kvalifiseringen. 

Under VM i friidrett i Helsingfors i 2005 greide hun en 12.-plass i finalen, og samme plass ble det ved EM i friidrett 2006 i Göteborg. Ved neste VM, i Osaka 2007, kom hun på sjetteplass. I 2009 fikk hun bronse i European Winter Throwing Cup. 

I 2010 vant hun bronse ved EM i friidrett 2010 i Barcelona, bak Sandra Perković og Nicoleta Grasu. Her kastet hun 62,37, som er sesongbeste for henne.

På nasjonalt nivå har hun seks polske mesterskap: 1995, 1999, 2000, 2002, 2008 og 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Profil hos det polske friidrettsforbundet Arkivert 2. august 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  European Athletics - *Joanna Wiśniewska*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joanna Wiśniewska – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Wiśniewska – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Wiśniewska – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Wiśniewska – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Joanna Wiśniewska – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Wiśniewska – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Wiśniewska – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Wiśniewska – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
* European Athletics - *Joanna Wiśniewska*
* Profil hos det polske friidrettsforbundet
**Saint James** er en kirke på øya St. Helena og er en del av det anglikanske bispedømme av St. Helena. Kirken ligger i øyas hovedstad Jamestown og er også den eldste kirken på øya. Bygningen som i dag utgjør kirken ble reist i 1774.

Historie
--------

I 1657 gav Oliver Cromwell nye rettigheter til Det britiske ostindiske kompani, som fikk tillatelse til å befeste sine stasjoner. Dette gav også kompaniet retten til å kolonisere St. Helena, samt bygge befestninger for å sikre øya, som da ble underlagt den britiske kronen. Ettersom øya var meget viktig, særlig for skipene som kom fra India og skulle tilbake til Storbritannia, ble det bygget et relativt stort fort i hovedstaden Jamestown. Øya ble offisielt en del av samveldet 5. mai 1659.

Etter befestningen av hovedstaden vokste det til en by rundt fortet. Dette førte også til at et lite kapell ble bygget, på den tomten der Saint James står i dag. Dette var den aller første kristne bygningen på St. Helena. Ettersom det første kapellet her var relativt stort i forhold til bygningene som lå rundt, ble dalen kapellet lå i populært kalt Chapell Vally, eller Saint James Vally. Kapellet var et virkelig blikkfang, også fra havet.

I år 1671 kom den første utsendelse fra Den engelske kirken til øya, etter at kirken kompaniet var uenig på flere punkter. Derfor ble det sendt observatører, ikke bare til St. Helena, men til flere av koloniene, for å finne ut hvordan befolkningen og kirkene ble behandlet. Dette førte til at Saint James-kirken ble utvidet med midler fra Den engelske kirken, ettersom byens innbyggertall vokste kraftig. Den kirken som nå ble reist fikk navnet Saint James. Størrelsen var ikke så forskjellig fra kapellet, men bygget var nyere og mere tilpasset klimaet vi finner på øya. Likevel viste det seg at grunnmuren på bygget gav etter, noe som førte til at det ble revet og kirken som vi i dag kan se på øya ble reist. Dette skjedde i 1774.

Kirken ble modifisert i 1843 og bygd på i 1869. Kirkespiret ble av sikkerhetsgrunner byttet ut i 1980. Kirken som står i dag er den eldste anglikanske kirken sør for ekvator.. Kirken er en del av det historiske distriktet og er også fredet

Sogn
----

Kirken er en del av sognet St James, i tillegg til Saint James kirken er det tre kirker til i sognet:

* Saint John's, Upper Jamestown
* Saint Mary's, The Briars
* Saint Michael's, Rupert's Valley

Referanser
----------

1. ↑  St. Helena, Jamestown, St. James' Church, flickr.
2. ↑  *Volume 2. Appendix 1. Land Planning and Development Control Ordinance - Part 4* Arkivert 30. januar 2012 hos Wayback Machine. St Helena Development Agency.
3. ↑  St. Helena, Jamestown, St. James' Church and Grand Parade pre-1980, flickr.
4. ↑  Welcome to Anglican Diocese of St Helena, Anglican Diocese of St Helena.

Eksterne lenker
---------------

* Sogn på St. Helena
* Saint Helenas arkiv
**Nabolaget** er en norsk rapgruppe som har eksistert siden 2002.

Historie
--------

Nabolaget har delt scene med både norske og internasjonale superstjerner.

Gruppen har varmet opp for og spilt konserter med blant annet Xzibit, The Game (musiker), Busta Rhymes, Kaizers Orchestra, Madcon, Karpe Diem, Paperboys, Jaa9 & Onklp, Equicez, A-lee, MBMA(S), Organism 12(S), L.O.C.(DK), Erik & Kriss og mange flere.

NRK P3, NRK mp3 og lokalradioer har spilt Nabolagets låter de siste årene, mens låtene også har gjort suksess på internettsider som YouTube. Nabolaget har til nå spilt et sted mellom 150 og 200 konserter. Nabolaget har spilt konserter for alt fra 30 til 8000 tilskuere, og har også opptrådt på TV.

I 2008 ga Nabolaget ut sin første offisielle utgivelse. Dette var albumet *Vi gjorde det sjøl*, som ble utgitt på eget selskap med distribusjon gjennom selskapet RecordUnion. Denne ble utgitt som CD, samt digitalt på iTunes, Spotify og andre digitale musikkbutikker.

Nabolaget har også deltatt på andre utgivelser opp gjennom årene, som for eksempel i 2010 da Platekompaniet ga ut CD-en *Juba*. Her deltok Nabolaget med en låt i tillegg til andre norske artister platekompaniet mener er lovende for fremtiden.

Nabolaget er streamet på Spotify, YouTube og andre streamingtjenester godt over 1,5 million ganger.

Diskografi
----------

* 2004: *Nabovarsel*
* 2008: *Vi gjorde det sjøl*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nabolaget på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Jeonji av Baekje** (født 390, død 420) var 18. konge i det koreanske kongedømmet Baekje.

Han var eldste sønn og tronarving til kong Asin. Hans dronning var Lady Palsu av Hae-klanen.

Jeonji brukte mye av tiden i sine yngere dager i Wa-kongedømmet i Yamato-Japan som gissel fra 397, sendt av hans far for å sikre en allianse. Etter farens død returnerte han til Baekje bare for å finne at hans onkel Seollye hadde myrdet Hunhae, Asins eldre bror og overtatt trona. En innbygger i Hanseong, Hae Chung, advarte Jeonji mot å dra til byen. Like etter ble Seollye drept og Jeonji kronet konge. I takknemlighet for dette forfremmet Jeonji flere medlemmer av Hae-klanen til ministre, i tillegg til at han giftet seg med Lady Palsu. Kongefamiliens tette bånd til Jin-klanen ble dermed utvannet.

Dateringene i Jeonjis regjeringstid er basert på *Samguk Sagi*. Kinesiske kilder foreslår at perioden heller er mellom 405 og 414.

*Samguk Sagi* skriver at i Baekje sendte en tributtdelegasjon til Jin-dynastiet i 406. Dette er første gang en slik delegasjonsreise nevnes på 20 år. Dette kan indikere at landet følte seg sikrere overfor Goguryeo. Det vanlige hadde vært å sende en slik delegasjon for å informere det kinesiske hoffet om at en ny konge hadde overtatt trona. Besøket bekreftes ikke av kinesiske kilder. I 416 sender Jin utsendinger for å tildele kongen tittelen «Generalen som stabiliserer øst».

Litteratur
----------

* Best, J.W. (1979). «Notes and questions concerning the *Samguk sagi'*s chronology of Paekche's kings Chonji, Guishin, and Piyu».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
**Porto Moniz** er en av de elleve kommunene i den sjølstyrte portugisiske regionen Madeira. Det er også navnet på byen som er administrasjonssenter i kommunen.

Kommunen
--------

Kommunen Porto Moniz ligger lengst nordvest på øya. Arealet er ca. 83 kvadratkilometer og folketallet 2 643 (i 2011). De viktigste næringsveiene er jordbruk og fiske.

I kommunen ligger *Ponta do Tristão*, som er det nordligste punktet på øya Madeira.

Byen
----

Utsikt over Porto MonizByen Porto Moniz ligger ved kysten. Den het opprinnelig *Ponta da Tristão*, etter den nevnte odden. Dagens navn fikk den i 1577 etter Francisco Moniz, som var byens overhode fra 1533.

Byen har ei god, naturlig havn, og fra utpå 1800-tallet var den et viktig utgangspunkt for hvalfangst.

I byen finnes et naturvitenskapelig informasjons- og forskningssenter som særlig fokuserer på Madeiras laurbærskoger, som står på verdensarvlista til Unesco.

Ved havna finnes flere havvannsbasseng som er forma naturlig i det vulkanske fjellet. Byen er et mye brukt feriemål for Madeiras lokalbefolkning.

Kirkesogn
---------

Kommunen består av fire kirkesogn: Achadas da Cruz, Ribeira da Janela, Seixal og Porto Moniz (byen).

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 19. september 2018; utgiver: Det nasjonale statistikkinstituttet.
2. ↑  ; besøksdato: 19. september 2018; utgiver: Det nasjonale statistikkinstituttet.
3. ↑  Folketall fra Det portugisiske statistikkbyrået; besøkt 10. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Porto Moniz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner på Madeira |
| --- |
| Madeiras flagg | Kommuner | Funchal **·** Câmara de Lobos **·** Santa Cruz **·** Machico **·** Ribeira Brava **·** Calheta **·** Santana **·** Ponta do Sol **·** São Vicente **·** Porto Santo **·** Porto Moniz | Portugals flagg |
| Øygrupper | Selvagensøyene **·** Desertasøyene |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Jan Józef Ignacy Łukasiewicz** (født 8. mars 1822 i Zaduszniki, Polen, død 7. januar 1882 av lungebetennelse) var en polsk farmasøyt som fant opp den første metode til å destillere parafin fra olje. 

Łukasiewicz hadde lenge vært interessert i oljens potensial som et billig alternativ til den dyrere hvaloljen. Kanadieren Abraham Gesner hadde raffinert parafin fra kull i 1846, og sju år senere oppdaget 
Łukasiewicz hvordan man raffinerer parafin fra råolje i (1852) og parafinlampe (1853). Samme år åpnet han verdens første oljegruve i Bóbrka, nær Krosno. Den 31. juli 1853 donerte Łukasiewicz en av sine parafinlamper til det lokale sykehusets akuttavdeling.

Han ble grunnleggeren av den polske oljeindustri og en av pionerene innenfor oljeindustri i verden. Han boret den første oljebrønn (1854) og bygget det første oljeraffineri i (1856). 
Łukasiewicz ble en rik mann og en prominent filantrop. Han startet en rekke selskaper sammen med entreprenører og landeiere.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internetowy Polski Słownik Biograficzny, Internetowy Polski Słownik Biograficzny ID jan-jozef-ignacy-lukasiewicz, oppført som Jan Józef Ignacy Łukasiewicz[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Ignatius Antonius I Samheri** (eller *Antun Semhiri*, *Samhery*, født 3. november 1801 i Mosul i Det osmanske rike, død 16. juni 1864 i Mardin i Det osmanske rike), var en biskop i den syrisk-ortodokse kirke som konverterte til katolisismen og ble patriark av den syrisk-katolske kirke (1853-1864).

Liv og virke
------------

### Syrisk-ortodoks

Han kom fra en syrisk-ortodoks familie i Mosul. Han ble presteviet 15. august 1822 og konsekrert til koadjutorbiskop av Mardin i januar 1826 av den syrisk-ortodokse patriark Georges Sayar.

### Syrisk-katolsk

I klosteret Dayr al-Zafaran fant han bøker om den katolske kirke, og tok til seg den katolske lære. Han samtalte med sin patriark som bad ham om å bruke tid til å tenke seg om, men den 17. mars 1828 sluttet han seg formelt til den syrisk-katolske kirke sammen med biskop Gregorios Issa Mahfouz av Jerusalem og 150 familier. For denne handling ble han arrestert og holdt fengselet og ydmyket i åtte måneder, inntil det ble betalt løsepenger til de lokale ottomanske myndighetspersoner.

I 1840 ble han utnevnt til patriarkalvikar for det melkittene i Amid.

Han ble valgt til patriark for den syrisk-katolske kirke den 30. november 1853, og intronisert den 8. desember 1853, og tidlig i 1854 reiste han til Roma der han mottok investitur av pave Pius IX personlig den 7. mars 1854.

Fra Roma dro Antoine Samheri til Frankrike (han var gudfar til Louis Napoléon), Belgia og Nederland for å samle inn pengemidler. Etter to års reiser i Europa oppfordret Roma ham til å vende tilbake til sin hjord, der han finansierte byggingen av mange kirker.

Han døde i Mardin den 16. juni 1864. 

Senere generasjoners syrisk-katolske biskoper deriverer sin apostoliske suksesjon fra ham.

Referanser
----------

1. ↑  Mamarbaschi, Jean (1855). *Les Syriens catholiques et leur patriarche Mgr Ant. Samhiri*. Paris. s. 6. Besøkt 24. april 2009.
2. ↑  «Sa Béatitude Ignace Antoine I Semheri». Wikisyr. Arkivert fra originalen 18. juli 2011. Besøkt 28. februar 2009.
3. ↑  Frazee, Charles A. (2006). *Catholics and Sultans: The Church and the Ottoman Empire 1453–1923*. Cambridge University Press. s. 294. ISBN 978-0-521-02700-7. Besøkt 25. februar 2009.
4. ↑  catholic-hierarchy.org samhiri, lest 18. mars 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF
 |
**Olinestien** er en vei i Bergen som går fra Lønborglien og opp til Øyjordsveien. Når du står og ser oppover på stien og snur deg, ser du en bussholdeplass hvor 12 bussen går fra. Stien begynner med en kort, bratt og steinete bakke og blir etter hvert til en smal sti. Stien er omringet av natur, og når du kommer helt på toppen av bakken kan du se en grus fotballbane og noen få hus. Hvis du går over fotballbanen og opp en liten bakke, ser du enda flere hus til høyre og en turvei oppe til venstre. Ned til venstre ser du også flere hus. Da har du kommet til Øyjordsveien via Olinestien. Det tar ca 5 minutter å gå fra Lønborglien og opp til Øyjordsveien via Olinestien.

Olinestien fikk navnet sitt i 1996. En av de som var med på å bestemme navnet var Jo Gjerstad. Stien er oppkalt etter hovedkarakteren Oline, i den mest kjente bokserien *Hellemyrsfolket* av Amalie Skram. Grunnen til at Oline fikk navnet sitt øverst i Lønborglien er fordi det var et gammelt boligområde like ved hvor de tror at Amalie Skram kan ha fått inspirasjonen sin til *Hellemyrsfolket*.

Amalie Skram
------------

Amalie Skram var en norsk forfatter og er kjent for å være en av de beste på å skrive naturalistiske romanbøker. De fleste bøkene hun har skrevet handler om kvinner. En av hovedverkene hennes var *Hellemyrsfolket*, en bokserie på fire bøker. Det tok henne elleve år å skrive ferdig bøkene, og de ble gitt ut i perioden 1887–1898.

Historien om Oline
------------------

Oline og ektemannen Sjur Gabriel, bodde på en gård kalt Hellemyren litt bortenfor Bergen. Historien om Oline begynte på slutten av 1820-tallet, da hadde hun vært i litt over tolv års ekteskap, og hadde født ni barn.I hellemyrsfolket fremstår Oline som en ond, kald og hevngjerrig mor. De viser også til hvordan hennes oppførsel har påvirket flere generasjoner etter henne. Historien varer gjennom mesteparten av 1800-tallet, og bøkene om hellemyrsfolket kom ut i 1887–1898.

Referanser
----------

1. ↑  «Olinestien | Bergen byleksikon». *www.bergenbyarkiv.no*. Besøkt 17. september 2021.
2. ↑  Engelstad, Irene (30. mai 2019). «Amalie Skram». *Store norske leksikon*. Besøkt 17. september 2021.
3. ↑  «Leserbildet». *Bergens tidende*. Januar 2014. s. 55.
4. ↑  Irene, Engelstad, (1996). *Amalie Skrams verden*. Gyldendal. ISBN 82-05-24337-9. OCLC 468327189.
5. ↑  Amalie, Skram, (1988). *Hellemyrsfolket*. Gyldendal. ISBN 87-00-21212-1. OCLC 462039073.
6. ↑  Engelstad, Irene (17. juli 2020). «Hellemyrsfolket». *Store norske leksikon*. Besøkt 17. september 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Joanna Johnston** er en engelsk kostymedesigner kjent for sitt samarbeid med filmregissørene Steven Spielberg og Robert Zemeckis. Hun har blitt nominert til Oscar for beste kostymedesign to ganger for filmene *Lincoln* (2012) og *Allierte* (2016).

I tillegg til *Allierte* jobbet hun med Zemeckis på *Hvem lurte Roger Rabbit?* (1988), *Tilbake til fremtiden II* (1989), *Tilbake til fremtiden III* (1990), *Døden kler henne* (1992), *Kontakt* (1997), *Cast Away* (2000) og *Polarekspressen* (2004). I tillegg til *Lincoln* arbeidet hun med Spielberg på *Indiana Jones og de fordømtes tempel* (1984), *Purpurfargen* (1985), *Indiana Jones og det siste korstog* (1989), *Redd menig Ryan* (1998), *Klodenes kamp* (2005), *München* (2005) og *War Horse* (2011).

Referanser
----------

1. ↑  «The 85th Academy Awards (2013) Nominees and Winners». Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS). Besøkt 22. februar 2017.
2. ↑  «The 89th Academy Awards (2017) Nominees and Winners». Academy of Motion Picture Arts and Sciences (AMPAS). Besøkt 22. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joanna Johnston på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Joanna Johnston hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |