recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Narve Fulsås** (født 17. desember 1953 på Dalen i Telemark) er en norsk historiker. Han har siden 1998 vært professor i moderne historie på Institutt for arkeologi, historie religionsvitenskap og teologi ved Universitetet i Tromsø. Fulsås er spesialist på norsk 1800-tallshistorie, historiografi, historieteori, nord-norsk historie og Henrik Ibsen.

Fulsås ble cand.philol. i 1983 på en hovedfagsoppgave om veksten og nedgangen til nessekongene i Nordland på 1800-tallet. Denne ble bygd på studier av arkivmateriale fra handelsmannen K. Zahl  på Kjerringøy. En syntese av hans arbeid med nord-norsk, økonomisk historie ble i 1987 publisert i artikkelen *Hushaldsøkonomi og kapitalistisk økonomi i Nordland, 1850-1950* i Historisk tidsskrift. 

Han tok doktorgrad om Universitetet i Tromsøs historie i 1994. Avhandlingen ble utgitt som jubileumsboken *Universitetet i Tromsø 25 år*. 

Fulsås har skrevet en historiografisk orientert biografi om Ernst Sars som utkom i 1999 under tittelen *Historie og nasjon*. I 2003 utga han *Havet, døden og vêret: Kulturell modernisering i Kyst-Noreg 1850-1950*. 
Dette var en studie om hvordan vitenskapelig værvarsel og teknologi gradvis endret mentaliteten i kystfiskersamfunnene bort fra en fatalistisk livsholdning der ulykker og skipsforlis ikke ble forklart rasjonelt. Utviklingen av telegraf, aviser, leseferdigheter, værmelding, dekte fartøyer, motordrift, og ulykkesforsikring var blant årsakene som brukes til å forklare endringen i fiskernes atferd og mentalitet.

I forskningsprosjektet Norsk polarhistorie skrev Fulsås om polarekspedisjonenes betydning for norsk 1800-tallspolitikk og identitet. Han gikk i mot synet (særlig fremmet av Tor Bomann-Larsen) at ekspedisjonene var av vesentlig politisk betydning for utviklingen mot unionsoppløsningen i 1905. 

Siden 2003 har Fulsås vært redaktør for åtte av de 33 bindene i Henrik Ibsens skrifter, med ansvaret for kommentert utgivelse av alle Ibsens brev.

Priser og hedersbevisninger
---------------------------

* 2000 Forskingsprisen fra Det historisk-filosofiske fakultetet ved Universitetet i Oslo. For avhandlingen om Sars.
* I 2012 Det Norske Videnskaps-Akademi i gruppe for historie.

Referanser
----------

1. ↑  dnva.no DNVA-medlemmer Arkivert 12. juni 2019 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Narve Fulsås i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Narve Fulsås i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Narve Læret** (født 10. mars 1966) fra Horten er en norsk kampsportutøver er verdensmester i Tameshiwari (knusing). Han er den nordmannen med flest rekorder i Guinness rekordbok per 2012 (14 stk).

Læret begynte med kampsport i 1984, og har vært innom flere stilarter.

I 2008 ble han verdensmester og vant tittelen «Best of the Best world breaking champion» i Tyrkia da han blant annet knuste 700 steinblokker på 29 sekunder. Samme år tok han sort belte i Kyokushin Karate (fra gult belte gikk han opp til en tilpasset svartbeltegradering).

Læret er lisensiert Mixed martial arts- og Shootfighting-dommer, og var hoveddommer i den norske TV-serien Norges beste fighter i 2012. Han har også vært på flere andre TV-programmer, som Senkveld, Liga, Guinness-TV, Sportsmagasinet, God morgen, Norge! og Norske Talenter. Sammen med Arild «Hulk» Haugen var han i 2012 med å vinne i programmet Hvem kan slå Aamodt og Kjus?.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Christoffer (16) knuste 27 steinblokker
2. ↑  Kyokushin Shrine – Interview with Narve Læret Arkivert 13. september 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  Nettavisen - Knuste 700 blokker på 29 sekunder!
4. ↑  Drammens Tidende - Narve Læret gradert til svart belte
5. ↑  Norges beste fighter – Narve Læret Arkivert 27. april 2012 hos Wayback Machine.
6. ↑  Gjengangeren – Narve Læret på kinoskjermen i USA
Øyens plassering
**Buka** (eller *Buka Island*) er en øy i Papua Ny-Guinea i det vestlige Stillehavet.

Geografi
--------

Buka-øyen utgjør en del av den autonome regionen Bougainville og ligger cirka 850 km nordøst for Port Moresby og bare ca 1 km nordvest for øyen Bougainville. 

Øyen er av vulkansk opprinnelse og har et areal på ca 492 km² med en lengde på cirka 50 km og er cirka 20 km bred. Det høyeste punktet er i *Parkinsonfjellene* på cirka 500 moh.

Øyen Buka har ca 50 000 innbyggere og befolkningen bor for det meste i små byer langs kysten. Hovedbyen *Buka* ligger vest på øyen.

Utenfor vestsiden av øyen ligger det noen småøyer sammen med de større øyene *Hetau*, *Pororan*, *Jame* og *Petats*.

Øyen har en liten flyplass (flyplasskode "BUA") for lokaltrafikk.

Historie
--------

Buka har sannsynligvis blitt bebodd av melanesiere fra cirka 1500 f.Kr. Den ble oppdaget av den britiske kapteinen *Philip Carteret* i 1767.

Området havnet i 1886 under tysk overhøyhet som del av Tysk Ny-Guinea. Området ble til å begynne med forvaltet av handelsselskapet *Neuguinea-Kompagnie*.

Etter første verdenskrig havnet området under australsk kontroll og Australia fikk seinere også offisielt mandat over hele Bismarckarkipelet av FN. 

Fra 1942 til 1945 ble øyen okkupert av Japan og var åstedet for harde kamper, men gikk siden tilbake til å være under et australsk forvaltningsmandat til Papua Ny-Guinea ble selvstendig i 1975.

Eksterne lenker
---------------

* Om Buka
* Kart over Buka Arkivert 15. juni 2007 hos Wayback Machine.
* Om Bukas historie (tysk) Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Buke** (武家) er betegnelsen for den militære adelsstand i det føydale Japan, fremst i perioden 1000-1869. Det kan også være en betegnelse på medlemmer av denne stand.

Den militære adelen begynner å spille en viktig rolle i Japans historie i den sene Heianperioden omkring år 1000. Dette skjedde på bekostning av hoffadelen kuge.

Da Tokugawa Ieyasu i 1603 forente Japan og innledet den periode av militærdiktatur som kalles det andre shogunatet eller Tokugawa-shogunatet ble *buke* fastsatt som den høyeste klassen i samfunnspyramiden og fikk samtidig en videre rolle. De var ikke lenger bare en militær klasse men fylte stadig flere byråkratiske og administrative funksjoner.

I 1615 skrev den andre shogun Tokugawa Hidetada den lov som fastsatte *bukes* plass i samfunnet, *Buke Sho-hatto*. Dette var tretten lover for de militære slektene og regulerte deres rettigheter og plikter. Direkte under Tokugawa-klanen var de klaner som ble ledet av daimyo, mektige lensherrer som var nødt til å sverge troskap direkte til shogun. Daimyoen stod høyest i rang blant *buke*. Hver daimyo hadde i sin tur vasaller og underlydende krigere av forskjellig grad og rang. Disse ble kalt krigsmenn, *bushi*, og var medlemmer av krigerstanden *buke* og er blitt mest kjent under betegnelsen samurai.

*Buke* arvet sin status og det forekom ekstremt lav mobilitet mellom de forskjellige stendene i det føydale Japan. De ble kjennetegnet blant annet av at de fikk bære det to sverdene katana og wakizashi, sammen kalt daisho. De skulle strikt følge den æreskodeks, bushido, som regulerte hvordan de skulle te seg.

I samband med Meijirestaurasjonen tapte buke gradvis sine privilegier.

Kilder
------

* Ratti, Oscar & Westbrook, Adele (1973). *Secrets of the Samurai - The Martial Arts of Feudal Japan*. Edison, NJ: Castle Books. ISBN 0-7858-1073-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Sansom, George (1967) "A history of Japan to 1334" Stanford University Press
* Hall, John Whitney (1968) "Das japanische Kaiserreich" Frankfurt, Fischer
* Arkivert 22. mai 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Buick Y-Job**, produsert av Buick i 1938, er av mange regnet som bilindustriens første konseptbil (men Porsche type 12 i 1932, Volvo Venus Bilo i 1933 og Mitsubishi PX33 i 1934 var vel også konseptbiler?).

Designet av Harley J. Earl, hadde bilen elektrisk drevne skjulte hovedlykter, en "geværsikte" som panserpynt, elektriske vinduer, styling detaljer brukt av Buick frem til 1950-tallet og den vertikale fossefall grilldesign som fortsatt brukes av Buick i dag. Den brukte et Buick Super-chassis, indikert med ordet "Super" plassert over det bakre nummerskiltet.

Bilen ble kjørt i en årrekke av Harley Earl, inntil han erstattet den med en 1951-modell. En stund senere ble bilen restaurert og utstilt på Henry Ford Museum, inntil 1993 da den ble returnert til GM Design Center.

I 2001 gjenskapte Buick Y-job med moderne teknikk kalt den Buick Blackhawk.

  

Det har blitt fortalt to forklaringer til "Y" i navnet:

* Alle eksperimentelle biler ble kalt "X", så Earl gikk ganske enkelt til neste bokstav i alfabetet.
* "Y"-betegnelsen ble valgt av Earl fordi den ble mye brukt i luftfartsindustrien som betegner de mest avanserte prototypene.

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «1938 Buick Y-Job Concept». *conceptcarz.com* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2022.
2. ↑  «Come ride in the world's first concept car, the Buick Y-Job». *web.archive.org*. 7. juni 2009. Archived from the original on 7. juni 2009. Besøkt 12. januar 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. 1 2  «1938 Buick Y-Job and Harley Earl-GM PhotoStore». *web.archive.org*. 11. juli 2011. Arkivert fra originalen 11. juli 2011. Besøkt 12. januar 2022.
Korvetten Svijazjsk
**Bujan-klasse korvett**, (russisk: Буян), Russisk betegnelse: **Prosjekt 21630 *Bujan*** og **Prosjekt 21631 *Bujan-M***, er klasser av små artilleri- og rmissilskip (kystkorvetter i NATO-klassifisering) utviklet av Zelenodolsk Design Bureau for den russiske marinen. Fra 2010 blir alle etterfølgende fartøy blir konstruert som forbedret Prosjekt 21631 underklasse, noe som omfatter større tonnasje, stealth-teknologi og 3S-14 vertikalt lutskytingssystem for enten Kalibr eller Oniks kryssermissiler. Videre, er betydelig styrking av kampkraften. Klassen er primært designet for operasjoner i strandsonen og kysten for å beskytte Russlands store kystnære områder. På grunn av den lille tonnasje, kan de operere selv i grunne deler av hav og sjø og Russland, inkludert vassdrag. Eksportvarianten er kjent som Prosjekt 21632 *Tornado*.

Korvettklassen har typisk deplasement på 949 tonn, er 74.1 meter lang, 11 meter bred og kan gjøre 25 knop.

Referanser
----------

1. ↑   Стал известен внешний вид малого ракетного корабля проекта 21631]{{Недоступная ссылка|date=Июль 2018 |bot=InternetArchiveBot
**Harald Heimtun Soleng** (født 24. desember 1962) er en norsk fysiker. Han er siden 2010 senior prosjektingeniør ved Kongsberg Defence & Aerospace.

Han studerte realfag ved Universitetet i Oslo, og tok cand. scient. graden i 1987. Året etter mottok han sammen med Øyvind Grøn H.M. Kongens gullmedalje ved Universitetet i Oslo for prisoppgaven «Universets første sekund».

Han forsvarte sin dr. philos. grad i fysikk ved universitetet i Oslo 1991 på en avhandling om gravitasjonsteorier med krumning og torsjon.  Senere arbeidet han ved University of Pennsylvania, Nordisk Institutt for Teoretisk Atomfysikk (NORDITA) og CERN der han blant annet arbeidet med domenevegger i supergravitasjon, før han gikk over til programmering og algoritmeutvikling for oljeindustrien ved Norsk Regnesentral i 1997. Fra 2010 har han arbeidet for Kongsberg Defence & Aerospace.

I 2021 fikk han Universitetsforlagets lærebokpris sammen med Eva Hadler Vihovde for lærebokideen «Praktisk programvaretesting for utviklere», som resulterte i boken *Plettfri kode: Hvordan forhindre feil i programvare*.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810701983105606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90364883, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Vestfold Arbeiderblad, 13. september 1988, s. 36.
4. ↑  Mirjam Cvetič og Harald H. Soleng (1997) Supergravity Domain Walls, Physics Reports,  vol. 282,   s. 159.
5. ↑  «Plettfri kode». *www.universitetsforlaget.no*. Besøkt 11. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

*Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
«Ni» omdirigeres hit. For grunnstoffet, se nikkel.  For andre betydninger, se NI.

**9** (**ni**) er det naturlige tallet som kommer etter 8 og kommer før 10.

Ordet «ni» deler etymologi med de andre indoeuropeiske språkenes ord for det samme, og viser stor likhet med ordet «ny»; særlig på fransk, der *neuf* betyr både «ni» og «ny». Opprinnelsen til «ny» er den indoeuropeiske roten *\*newo*, med slående likhet til *\*newn*, som regnes som roten til «ni». Likheten kan skyldes at en regnet med firere, der «åtte» var dualisformen (4 x 2, med 4 som håndens fingre, minus tommelfingeren). Deretter kom neste tall, «det nye tallet», altså «ni».

Tallet har også hatt betydelig tallmystikk som blant viste seg i oldtidens egyptiske mytologi ved grupperinger av ni guder i en ennead, «de ni».

Tallet 9 har også en viktig betydning i norrøn mytologi.

Tallet ni er det siste sifferet i titallsystemet.

Se også tallsymbolikk.

Referanser
----------

1. ↑  French to Danish Translation
2. ↑  Online Etymology Dictionary
3. ↑  Online Etymology Dictionary
4. ↑  Johan Rosbach: Etymologi for alle (s. 168), forlaget Pax, Oslo 2009, ISBN 978-82-530-3179-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN
 |
***9 Рота*** er en russisk krigsfilm fra 2005 regissert av Fyodor Bondarchuk. Den er en samproduksjon av interessenter fra Russland, Finland og Ukraina. Filmen er til en viss grad basert på Slaget om 3234-høyden i 1988 under den afghansk-sovjetiske krig. 

Filmen har forskjellige engelske titler, *The ninth company* og *The Ninth Legion.*

Handling
--------

I Krasnojarsk forbereder en gruppe unge sovjetiske rekrutter i det sovjetiske militæret seg til militærtjeneste. De har forskjellige talenter og personligheter, noe som i begynnelsen gjør det vanskelig for dem å danne nære bånd. I løpet av den grunnleggende treningen i Usbekistan møter de en annen rekrutt, Pinochet, en tsjetsjensk rekrutt fra Groznyj. Deres instruktør, Praporschik Dygalo, er en erfaren, traumatisert krigsveteran og en brutal trener som behandler rekruttene ekstremt hardt. De får også opplæring i hvordan de burde kommunisere med lokalbefolkningen i Afghanistan, og det blir understreket de enorme kultur-forskjellene mellom sovjetisk og afghansk kultur. 

Rekruttene tror at Dygalo har fått et mental sammenbrudd. Men de får senere vite at han ønsket å reise sammen med dem til Afghanistan, men forespørselen hans ble avvist. Rekruttene reiser deretter til Afghanistan med fly. Ved ankomst ved flyplassen i Bagram blir de møtt av andre soldater som allerede har gjennomført deres militærtjeneste, og snart skal reise hjem til Sovjet. En av de nyankomne, Lyutyi, får en talisman som en av de erfare soldatene påstår har holdt ham trygg gjennom hele konflikten. Men på vei hjem blir de eldre soldatene sitt fly truffet av fiendtlige skudd fra de nærliggende fjellene, og flyet krasjer. 

Troppen havner snart ved fronten som en del av Operasjon Magistral, og får ordre om å holde en navnløs bakke for enhver pris. De klarer å befeste det bratte området, og gjør den til en base. Den kvelden blir de imidlertid angrepet av en gruppe afghanske Mujahedin. Flere dager senere ankommer en ny konvoi til basen, men blir tatt i bakhold av mujahedin. Flere kjøretøy er blir ødelagt, og mange sovjetske soldater drept. Kaptein Bystrov blir også drept i løpet av denne konflikten.

Referanser
----------

1. ↑  The Ninth Legion
2. ↑  «The Ninth Legion». Arkivert fra originalen 26. mai 2011. Besøkt 20. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *9 рота* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *9 рота* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *9 рота* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *9 рота* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *9 рота* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *9 рота* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *9 рота* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *9 рота* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Et Sjturm-missil på display.
**9K114 *Sjturm*** (russisk: 9К114 «Штурм»- "sjturm" betyr storm (angrep) på russisk) er et SACLOS bølgeridende og radiostyrt panservernmissil fra Sovjetunionen. GRAU-betegnelsen er **9K114**. NATO-rapporteringsnavn er AT**-6 *Spiral***. Missilet i seg selv er kjent som **9M114** *Kokon.*

Utvikling
---------

Missilet ble utviklet av Kolomna Machine Design Bureau, som også var ansvarlig for 3M6 Shmel og 9M14 Malyutka. Arbeid på missilet begynte i 1967, med håp om å bruke det på Mi-24. Forsinkelser tvang imidlertid fram utformingen av et oppgradert Falanga-system (9M17 Skorpion) ved hjelp av SACLOS-styringssystem som en kompromissløsning. Testing av missilet ble ferdig i 1974, og det ble akseptert inn i tjeneste i 1976. Missilet har ingen direkte vestlig motpart, men i rolle er det nærmest til AGM-114 Hellfire, og styringsmetoden er nærmest til MGM-18 Lacrosse.

9K114 Sjturm ble opprinnelig gitt NATO-betegnelse **AS-8**, før det ble omdøpt  til AT-6.

Beskrivelse
-----------

*Shturm* lutskytingsrør (høgre) på vingen av en Mi-24
9P149 Shturm-S i St. Petersburg, Artillery Museum (luftforsvarsmuseum)
9P149 kjøretøy med 9M114 missiler av panservernkompleks "Shturm-S" under avfyring
Missilet kan brukes fra en rekke plattformer, inkludert Mi-24V og fra 1979 også fra den MT-LB baserte 9P149 panserjager. Det er også en maritim versjon av missilet, med utskytningsplattform med seks missiler.

Generelle egenskaper (AT-6A Spiral)
-----------------------------------

* **Lengde**: 1625 mm
* **Vingespenn**: 360 mm
* **Diameter**: 130 mm
* **Lansering vekt**: 31.4 kg
* **Hastighet**: 345 m/s
* **Område**: 400 m til 5 km
* **Styring**: Radio-kommandolink innen synsvidde
* **Stridshode**: 5.3 kg høyeksplosiv-panserbrytende 560 mm vs JABRA

Modeller
--------

* **9M114** **PÅ-6** *Spiral* gikk Inn i tjeneste i 1976.
	+ **9M114** **PÅ-6A** *Spiral* Shturm SACLOS
		- **9M114M** høyeksplosiv-panserbrytende (HEAT) stridshode.
		- **9M114F** Thermobarisk stridshode.
	+ **9M114M1** **PÅ-6B** *Spiral* Shturm SACLOS 6 km Rekkevidde. 7.4 kg stridshode.
	+ **9M114M2** **PÅ-6C** *Spiral* Shturm SACLOS 7 km Rekkevidde. 7.4 kg stridshode.
* **9M120/9M120F/9M220O** **I-9** *Spiral-2* *Shturm-VM* - se 9M120 Ataka-V

Kart med 9K114 operatører i blått og tidligere operatører i rødt

Referanser
----------

1. ↑  (ru) Artillery
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  . Arkivert fra originalen 17. oktober 2006.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Fra manuskriptet til *I cancelliraadens dage*.
***I Cancelliraadens dage***, med undertittelen *Interiører og skildringer fra Oplandene* er en roman av den norske forfatteren Tryggve Andersen (1866–1920), utgitt i 1897.

Innhold
-------

Romanens handling er lagt til forfatterens hjembygd Ringsaker, anno ca. 1800-10, og handlingen bygger for en stor del på sagn og historier som forfatteren var blitt fortalt av sin mor som var født Krogvig på storgarden Kråkvik i Ringsaker. Faren var lensmann i Ringsaker og ble senere fogd i Sunnhordland før han vendte tilbake til Hedmarken som embetsmann. Romanen omtales som «den mest indtrengende kulturhistoriske roman» i norsk litteratur, og den tematiserer forholdet mellom embetsklassen og bondeklassen. Andersen lar hovedpersonen, *cancelliråd Weydahl*, ta parti for bøndene. 

I forkant av skriveprosessen hadde Andersen foretatt studier i offentlige arkiv, rettsprotokoller og kallsbøker. Frik Hougen har skrevet en bok hvor han gjør rede for de historiske personene og hendelsene som ligger til grunn for *I cancelliraadens dage*. Kanselliråd Weydahl er modellert etter sorenskriver Christian Stangebye, mens figuren Palmstrøm er basert på den svenske gartneren Christian Carlstrøm.

Bedømmelse
----------

Nettum (1967) peker på at romanen egentlig ikke er en roman, men snarere en novellesamling: «*De ti "interiører og skildringer" kan leses som frittstående fortellinger, men de har en indre sammenheng som ikke bare er skapt av miljøet og tiden*». De ti fortellingene skildrer ulike personer og miljøer i bygdesamfunnet. Fortellingene er strukturert rundt kansellirådens ankomst til bygda i første fortelling, og hans sykeleie og dødsfall i siste fortelling.

Francis Bull og Edvard Beyer har begge karakterisert Tryggve Andersen som eneren blant norske stilister med hovedverket *I Cancelliraadens dage* som juvelen i hans kvantitativt beskjedne produksjon. 

1907-utgaven av romanen ble illustrert av Lars Jorde. Romanen regnes som et høydepunkt i Andersens forfatterskap, og ble i 1967 inkludert i verket Norges nasjonallitteratur.

Høsten 2011 vil RingsakerOperaen sette opp en nyskrevet tre akters opera bygd på Andersens roman. Librettoen er skrevet av Morten Jostad og musikken komponert av Ragnar Søderlind.

Lars Jordes illustrasjoner
--------------------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Litteratur
----------

* Hougen, Erik (1953). *Tryggve Andersens Opplandsfortellinger i historie og tradisjon fra kansellirådens dager*. Oslo: Gyldendal.
* Rolf Nyboe Nettum. «Generasjonen fra 1890-årene» I: *Norges litteraturhistorie*; bd 4. 1975
* Rolf Nyboe Nettum. «Innledning» I: *I cancelliraadens dage*; 1967-utgaven

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | I cancelliraadens dage – originaltekst fra Wikikilden |

* Utgaven fra 1897 | 1993 | 1994 hos Nasjonalbiblioteket
**«I dag er fødd en frelsar stor»** er et prekestolvers skrevet av Birgitte Cathrine Boye i 1778 som «Os er i dag en Frelser fød», og oversatt av Elias Blix i 1902.

I 5. utgaven av *Noen Salmer* står salmen under tittelen «I dag er fødd en Frelsarmann», sammen med andre prekstolvers, med overskriften *Jolevers.*

Salmen er med i Guldbergs salmebok og ble uforandret tatt opp i *Landstads Kirkesalmebok.* I *Norsk Salmebok* står den både på nynorsk (nr 48) og bokmål («En frelser er oss fødd i dag», NoS nr 47).

Birgitte Cathrine Boye skrev høytidsvers for alle de største helligdagene, og blir derfor kalt kvinnen med høgtidsverdene. Juleverset blir i mange kirker sunget mens presten står på prekestolen på juledagen, og høytidsverset etter B.C: Boye har tatt over fra det eldre juleverset «Spiser lidet barn så lystelig».

Både Boye og Blix viser til melodien «Av høyheden opprunden er» («Utav høyden ned i verdene skin»), en melodi skrevet av Philipp Nicolai i 1599.

Eksterne lenker
---------------

* Salmebloggen til Leif Haugen[*død lenke*]

Kilder
------

* *Kristen sang og musikk* Runet forlag 1962
* J.N. Skaar: *Norsk Salmehistorie* b. I og II, F. Beyers forlag, Bergen 1879-80
* Elias Blix: *Noen Salmer* 5. økte utgaava Kristiania 1918
**Karl Robert Petri** (født 17. desember 1852 i Sighișoara, død 22. november 1932 i Sighișoara) var en entomolog fra Transilvania. Han var siebenbürgen-sakser.

Han ble født i Sighișoara, som sønn av Michael Petri og hans kone Sara (f. Galter). Etter avsluttende eksamen ved Bergskolen i Sighișoara (1872) studerte han 5 semestre naturvitenskap og teologi i Jena, Tyskland, hvor han bl.a. hadde botanikeren Eduard Strasburger og zoologen Ernst Haeckel som lærere. Ved Universitetet i Leipzig fikk han i 1877 tittelen *doctor philosophie*.

Etter å ha fullført sine studier, vendte han tilbake til Sighișoara, der han var lærer ved forskjellige skoler, og fra 1894 til han gikk av med pensjon i 1916 var han rektor ved middelskolen (på tysk *Bürgerschule*).

I 1885 giftet han seg med Mathilde v. Sachsenheim, som kom fra en velstående familie.

Han hadde kontakt med andre forskere både fra Transilvania: Friedrich Deubel (Brașov), Moritz v. Kimakowicz, Arnold Müller, Eugen Worell (Sibiu); og fra utlandet: Ludwig Ganglbauer (Wien), Georg Karl Maria Seidlitz (Tartu), Wilhelm Gustav Stierlin (Sveits), Embrik Strand (Norge), M. Marshall (England), José María Hugo de la Fuente Morales (Spania) og Otto Retovski (Russland). Han var korresponderende medlem av «Det entomologiske samfunn» i Ungarn.

Hans viktigste verk er *Siebenbürgens Käferfauna auf Grund ihrer Erforschung bis zum Jahr 1911* (Sibiu, 1912). Der beskrev han 4763 billearter, samt stedet der de ble funnet. Det er ikke blitt utført en annen like utførlig klassifisering den dag i dag.

Sin private billesamling donerte han til «Det transilvanske samfunn for naturvitenskap» i Sibiu i 1932. Samlingen består av 46.300 eksemplarer.

Referanser
----------

1. 1 2   sdei.senckenberg.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.biographien.ac.at[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dokumentation, Österreichisches Biographisches Lexikon und biographische (2003). «Petri, Karl». *www.biographien.ac.at* **(tysk)**. Besøkt 23. juni 2017.
4. ↑  «ADZ-Online - Ein Ort der stillen Romantik». *www.adz.ro*. Besøkt 5. september 2016.
5. ↑  Petri, Karl; Siebenbürgischer Verein für Naturwissenschafen (Sibiu Romania) (1. januar 1912). *Siebenbürgens Käferfauna auf Grund ihrer Erforschung bis zum Jahre 1911.* **(tysk)**. Berlin: R. Friedländer & Sohn.
6. ↑  Eckbert Schneider (desember 2007). «Karl Robert Petri, Käferforscher» (PDF). HOG-Heimatortsgemeinschaft Schäßburg e.V. Heilbronn. Besøkt 5. september 2016.

Litteratur
----------

* Artikkel om livet til Karl Petri (på tysk)

Eksterne lenker
---------------

* Biografi og liste over publiserte arbeider (på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Karl Peder Mork** (født 1993)[] er en norsk målmann fra Holmenkollen i Oslo. Han innehadde ledervervet i Norsk Målungdom fra 2014 til 2015. Forut for dette utøvde han over en toårsperiode rollen som økonomiansvarlig (2012–2014) i den samme organisasjonen.

Mork har bakgrunn fra Katta Målungdom, som er Målungdommens lokallag ved Oslo katedralskole. Der skrev han særoppgave om den lokale dialekten, og la samtidig om til bredere Oslo-dialekt enn han hadde vokst opp med. Også et utvekslingsopphold i Berlin medvirket til videre språkpolitiske oppvåkning. 

Han har mastergrad i musikkvitenskap fra Universitetet i Oslo fra 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «– Målungdommen er førsteprioritet». 24.03.2015. Besøkt 05.04.2016.
2. ↑  «Osloguten som leika seg fram til nynorsken». *Framtida*. 28.03.2014.
3. ↑  Mork, Karl Peder (2018). *Motstand, moglegheit og det utilgjengelege. Om korleis musikknotasjon kan fremja og utfordre musikalske konvensjonar, belyst gjennom gitarmusikk av Brian Ferneyhough og Helmut Lachenmann* (masteroppgave i musikkvitenskap). Universitetet i Oslo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vebjørn Sture** | **Leder
i Norsk Målungdom**(2014–2015) | Etterfølger:**Synnøve Marie Sætre** |
**Karl Olsen** (født 27. desember 1910 i Farsund, død 21. februar 1999 i Bærum) var en norsk embetsmann som var vegdirektør 1962–1980.

Han ble født i Farsund, var utdannet siv.ing. fra Norges tekniske høgskole. Fra 1962 til 1980 var han vegdirektør, dvs. sjef for Statens vegvesen. Før dette jobbet han i administrasjonen i Bærum kommune. Fra 1952 til 1956 var han president i *Den Norske Ingeniørforening*, som i dag heter Tekna.

Han var formann for Norsk Vegplan-komité av 1964, som framla den første Norsk veiplan. Han bygget opp Vegdirektoratet som en sterk sentral enhet, samtidig som det ble opprettet plangrupper og utvalg i fylkene som skulle sørge for at den lokale kunnskapen ble ivaretatt og vektlagt.

I 1972 ble han utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. Blant flere andre æresbevisninger var han også storridder av Den islandske falkeorden, og æresmedlem av Norske Sivilingeniørers Forening og av Nordisk Vegteknisk Forening.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SNL – *Karl Olsen*

Litteratur
----------

Røed, Ane Cecilie: «Karl Olsen. En markant og utadrettet vegdirektør.» I *Årbok for Norsk vegmuseum 2021*. ISBN 978-82-91130-52-1. 

| * v
* d
* r
Norges vegdirektører |
| --- |
| 
* Christian Vilhelm Bergh (1864–1874)
* Hans Hagerup Krag (1874–1903)
* Johan Skougaard (1904–1918)
* Andreas Baalsrud (1919–1945)
* Arne Korsbrekke (1945–1948)
* Thomas Offenberg Backer (1948–1962)
* Karl Olsen (1962–1980)
* Eskild Jensen (1980–1992)
* Olav Søfteland (1992–2007)
* Terje Moe Gustavsen (2007–2019)
* Ingrid Dahl Hovland (2019–dd)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook
 |
***I begynnelsen, skapelsesmyter fra hele verden*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Tor Åge Bringsværd og Jens Braarvig og utgitt i 2000. Boken inneholder 28 skapelsesmyter fra ulike religioner og mytologier. Boken var den første i serien.

> Den aller største historien menneskene til all tid har villet fortelle, er historien om tiden selv, hvordan den begynte og hvordan den forandret seg til slik den er blitt i dag. Derfor har vi heller aldri sluttet å spørre om hvordan stjernene ble festet til himmelen, hvordan solen fikk sin bane ...
> 
> 
> redaktørene, i forordet
> 
> 

Boken inneholder utdrag fra Koranen, Bibelens *første Mosebok,* Enuma Elish, Hesiods *Theogonien*, *Gylfaginning*, *Kalevala*, Popol Vuh, Rigveda, Manus lover, Kumulipo og Sefer jetsira. I tillegg er det blant annet tekster fra sumerisk, polynesisk, arabisk, persisk, mesopotamisk, australsk og inuittenes mytologi, og fra buddhisme, hopi- og maorikulturen.

De fleste tekstene er oversatt til norsk for første gang i og med denne utgivelsen. *Bergens Tidende* kalte bindet en «lekker liten bok» og hevdet at redaktørene hadde skrevet et «perspektivrikt og tankevekkende forord».

Referanser
----------

1. ↑  Landro, Jan H. «I begynnelsen». *Bergens Tidende* 23. desember 2000: 28.

Bibliografi
-----------

* *I begynnelsen, skapelsesmyter fra hele verden*. I utvalg ved Tor Åge Bringsværd og Jens Braarvig. Bokklubben, 2000. (Verdens hellige skrifter; 1) ISBN 82-525-4099-6
**Harald Jostein Haugen** (født 19. november 1941 i Volda, død 2. juni 2016) var en norsk bokhandler, som gjennom butikken Haugen Bok i hjembygda var primus motor for boksalg per postordre og på Internettet.

Av utdanning hadde Haugen handelsskole og bokhandlerskolen (1961). I 1965 overtok han farens bokhandel, som denne hadde drevet i Volda siden 1929. Da Haugen følte behov for å utvide markedet utover det reint lokale, begynte han med salg av bøker – hovedsakelig verker – per postordre, og fra 1978 ble dette en vesentlig del av virksomheten. Firmaet annonserte i aviser og tidsskrifter og etter hvert også i fjernsyn. I 1998 tok Haugen Bok som en av de første i Norden i bruk Internettet som salgskanal, også det med stor suksess. I 2009 ble den regulære bokhandeldriften avviklet.

Haugen trakk seg tilbake fra ledelsen av firmaet fra 2007.

Referanser
----------

1. ↑   www.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Nekrolog: Harald Haugen». Besøkt 2. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Haugenbok.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |

Portal: Litteratur
**Alba María Cabello Rodilla** (født 30. april 1986 i Madrid) er en spansk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing. 

Cabello vant en olympisk sølvmedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 2008 i Beijing. Hun var med på det spanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen bak Russland. De andre på laget var Gisela Morón, Raquel Corral, Gemma Mengual, Andrea Fuentes, Laura López, Irina Rodríguez, Thaïs Henríquez og Paola Tirados.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing - Sølv i synkronsvømming lag Spanias flagg Spania
* Bronse 2012 Storbritannias flagg London - Bronse i synkronsvømming, lag Spanias flagg Spania

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alba María Cabello – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Alba María Cabello – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Alba María Cabello – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alba María Cabello – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alba María Cabello – FINA Rediger på Wikidata

* (en) Alba María Cabello – TheSports.org Rediger på Wikidata
«**I barndommens dage**» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Alf Prøysen samlet den inn til visespalten sin i «Magasinet for alle» årgang 1954-1955, og den er også tatt med i samlingen «De gamle visene med Alf Prøysen», utgitt på Forlaget For Alle i 1972. Også Eli Støre Erichsen har den med i «Oldemors visebok» fra 1976, under tittelen «En eldgammel sang». Hun forteller at i hennes familie ble den benyttet som godnattsang.

Teksten
-------

**1.**I barndommens dage så glade vi går  

med roser på blomstrende kinn.  

Da ser vi ei engelen som smilende står  

og titter i hjertet oss inn.  

  

**2.**Da visste vi ei hva vi eiede da  

nu vet vi først hva den er verdt,  

det var en så deilig bedårende sang  

som aldri vi høre skal mer.  

  

**3.**I barndommens dage var alt som et hav  

med roser av pureste gull.  

Da visste vi ei at det fantes en grav  

et hjem mellom stener og muld.  

  

**4.**Hver sorg som vi hadde var drepende stor  

enskjønt den var liten mot dem  

som senere trykket oss ned i mot jord  

langt borte fra barndommens hjem.  

  

**5.**I barndommens dage vi ønsket så titt  

å gid jeg var voksen og stor,  

gid skole og lekser og tvang var forbi  

og selv jeg var far eller mor.  

  

**6.**Men nu som jeg voksen blant sorgene går  

og skuer så tankefullt frem.  

Jeg ønsker mens tårer i øyet meg står  

o gid jeg var barn igjen.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Gull | «Ekstralekene» 1906 i Athen |  Lagkonkurranse |
| Sølv | OL 1908 i London |  Lagkonkurranse |

**Harald Halvorsen** (født 24. oktober 1878 i Oslo, død 11. august 1965 samme sted) var en norsk turner. Han representerte *Christiania Turnforening*.

Han deltok i «Ekstralekene» 1906 i Athen, og var der med på det laget som vant Norges første OL-gull gjennom historien. Det ble først arrangert en kvalifiseringskonkurranse i Oslo, der 21 av de 30 deltakerne kvalifiserte seg til å delta i olympiaden.

Han deltok også i OL 1908 i London, der det norske laget fikk sølv i lagkonkurransen i turn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Halvorsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harald Halvorsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harald Halvorsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Barguzin** er en elv i Burjatia i Russland med en lengde på 480 kilometer. Elva munner ut i Barugzinbukta på Bajkalsjøens østre bredd. 

Barguzin er den tredje største elva som munner ut i Bajkalsjøen, målt i vannføring, etter Selenga og Øvre Angara. Den har et nedbørfelt på 21 100 km² og er framkommelig for skipsfart de nederste 249 kilometrene, fra samløpet med Garga.

Barguzindalen
-------------

Den midtre delen av Barguzin renner gjennom Barguzindalen, som er 200 km lang og opp til 35 km bred. Dalen går mellom Barguzinfjellene i nordvest og Ikatfjellene i sørøst. Elva svinger seg gjennom dalen og det ligger rester av gamle elvefar og myrlendte kanaler som danner mer enn 1000 små vann. Her ligger også Dzjerga naturreservat med et areal på 2 387 km².

Barguzinvinden
--------------

Elva har også gitt navn til den vedvarende, sterke nordvestlige Barguzinvinden i Bajkalsjøen. Lufta strømmer ut over Bajkalsjøen fra Barguzindalen og blåser tvers over innsjøen. Vinden blåser hovedsakelig mens sola er oppe, vanligvis på solrike dager. I Barugzinbukta kan vinden noen ganger komme opp i orkan styrke, men vanligvis er vinden svakere enn 20 m/s (sterk kuling).

Referanser
----------

1. 1 2 3  (ru) Баргузин (река в Бурят. АССР) *Store sovjetiske encyclopedia (BSE), 3. opplag 1969–1978*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barguzin River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Burneyrelieffet
**Burneyrelieffet**, også kalt **Nattens Dronning-relieffet**, er et relieff av terrakotta fra Isin-Larsa-tiden eller fra gammelbabylonsk tid. Det viser en bevinget, naken kvinnelig antropomorf figur med fugleklør, flankert av ugler og båret av løver - åpenbart en gudinne. Det har blitt datert til mellom 1800 og 1750 f.Kr.

Relieffet stammer fra det sørlige Irak. Men ettersom det er kommet forskerne i hende via kunsthandlere har det ikke latt seg gjøre å stedfeste opprinnelsen nøyaktig. Relieffet kom i 1924 til England, og undersøkelser av det ble publisert første gang i 1937. Bortsett fra dets særegne ikonografi er dets dype relieff og relative store størrelse en antydning om det var benyttet som kultbilde. Hvilken gudinne som er fremstilt på relieffet er fortsatt omdiskutert. Det kan være Inanna eller Ištar eller også søsteren Ereškigal, og dessuten Lilith.

Navnet «Burneyrelieffet» kommer fra den daværende eier, Sydney Bernard Burney. I 2003 ble relieffet kjøpt av British Museum. Etter at ektheten ble betvilt flere ganger, gjennomførte British Museum termoluminescens-dateringer, og det bekreftet ektheten.

Referanser
----------

1. ↑  «Burney relief / Queen of the Night», British Museum
2. ↑  Frankfort, Henri (1937): «The Burney Relief» i: *Archiv für Orientforschung* **12**, s. 128–135.
3. ↑  Inv. ME 2003.07-18.1
4. ↑  Albenda, Pauline (April–juni 2005): "The «Queen of the Night" Plaque: A Revisit» i: *Journal of the American Oriental Society* (American Oriental Society) 125 (2): 171–190.

Litteratur
----------

* Henri Frankfort: «The Burney Relief», i *Archiv für Orientforschung* 12, 1937, s. 128-135.
* Pauline Albenda: «The "Queen of the Night" Plaque: A Revisit »', i *Journal of the American Oriental Society* 125, 2005, s. 171-190.
* Dominique Collon: *The Queen of the Night.* British Museum Objects in Focus. London 2005.
* Elisabeth Von der Osten-Sacken: «Zur Göttin auf dem Burneyrelief », i S. Parpola, R. M. Whiting (utg.): *Sex and Gender in the Ancient Near East. Proceedings of the XLVIIe Rencontre Assyriologique Internationale, Helsinki*, Helsinki 2002, s. 479-487.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Burney relief, Queen of the Night – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* British Museums databank

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Direktoratet for nødkommunikasjon** (**DNK**) var et statlig forvaltningsorgan som hadde ansvar for drift og utbygging av Nødnett. Direktoratet ble opprettet 1. april 2007 og var underlagt Justis- og beredskapsdepartementet. Det ble lagt ned 1. mars 2017 og oppgavene overført til Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap.

Organisasjonsstruktur
---------------------

DNK hadde cirka 110 ansatte og ble ledet av direktør Tor Helge Lyngstøl. Direktoratet var en linjeorganisasjon med fire avdelinger, direktørens stab, samt seksjon for kommunikasjon og en egen programdirektør for Nødnett-prosjektets trinn 2 (NT2):

* Avdeling for virksomhetsstyring og administrasjon; avdelingsdirektør Ann Kristin Høydal Hide
* Avdeling for teknisk forvaltning; avdelingsdirektør Cecilie Løken, fungerende avdelingsdirektør Eline Palm Paxal
* Avdeling for kunder og beredskap; avdelingsdirektør Nina Myren
* Avdeling for teknologi- og tjenesteutvikling; fungerende avdelingsdirektør Knut Baltzersen.

Nødnett
-------

Stortinget vedtok 18. desember 2006 at første utbyggingstrinn for Nødnett skulle igangsettes i Norge. Her fremgikk det også at en utbygging i resten av landet ikke kunne igangsettes før evaluering av trinn 1 var gjennomført og Stortinget hadde vedtatt videre utbygging. Det første byggetrinnet (fase 0) inkluderte politidistriktene Follo, Romerike, Oslo, Asker og Bærum, Søndre Buskerud og Østfold. I Oslo-området var Nødnett ferdig utbygget i 2010 og før sommeren 2012 var Nødnett blitt tatt i bruk på samtlige kommunikasjonssentraler i nødetatene.

9. juni 2011 vedtok Stortinget videre utbygging. Andre byggetrinn innebar fullføringen av utbygging og drift av Nødnett i hele Fastlands-Norge med noen unntak når det gjelder vernede områder. Utbyggingen har fulgt nødetatenes operative distrikter, og i henhold til planen var Nødnett utbygd i hele landet i 2015.

Referanser
----------

1. ↑  Om DNK Arkivert 2015-07-04, hos Wayback Machine.
2. ↑  Ledelsen i Direktoratet for nødkommunikasjon Arkivert 2015-07-04, hos Wayback Machine.
3. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
4. ↑  regjeringen.no
5. ↑  DNKs organisasjonskart Arkivert 2015-09-23, hos Wayback Machine.
6. ↑  St.prp. nr. 30 (2006-2007), Innst. S. nr. 104 (2006-2007)
7. ↑  Status for utbygging av Nødnett Arkivert 2015-08-12, hos Wayback Machine.
8. ↑  Prop. 100 S (2010-2011), Innst. 371 S (2010-2011)
9. ↑  Ferdig utbygd i 2015 Arkivert 2016-05-06, hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Direktoratet for nødkommunikasjon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Direktoratet for nødkommunikasjon


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**MS «Suldal»** ofte kalt **«Suldalsdampen»** er et veteranskip som går i turisttrafikk om sommeren på Suldalsvatnet i Suldal i Rogaland. Skipet ble bygget ved Stavanger Støberi & Dok, Stavanger i 1884, og ble satt i drift året etter. Skipet måtte da demonteres og fraktes med hest de 20 kilometerne fra Sand til Suldalsosen. I 1953 ble skipet ombygd og dampmaskinen ble byttet ut med en 60 hk semidiesel-motor.
Suldalsdampen trafikkerte strekningen Nesflaten-Suldalsosen i mange år, og var en viktig del av den økende turisttrafikken på slutten av 1800- og begynnelsen av 1900-tallet. Ruten ble i 1938 supplert med ferja MF «Suldalsporten», og **«Suldal»** gikk senere kun som reservebåt og i skoleruter. I tillegg seilte den når Suldalsvatnet var islagt om vinteren fordi «Suldalsporten» ikke kunne bryte is.

I 2013 ble båten satt på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy. I dag ligger Suldalsdampen på Strandaneset for restaurering. Ryfylkemuseet, som eier båten, jobber med å få båten på vannet igjen i 2025. Da blir det en del av tilbudet ved bygdetunet Kolbeinstveit, der skipet seiler en rundtur på Suldalsvatnet med den kjente fjellformasjonen Suldalsporten som største attraksjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Tar vare på dampen». *Haugesunds Avis*. 27. mars 2014.

  


| * v
* d
* r
Gjenværende dampskip i Norge |
| --- |
| «Ammonia» **·** «Ara» **·** «Bjoren» **·** «Borgenes» **·** «Børøysund» **·** «Engebret Soot» **·** «Forlandet» **·** «Hansteen» **·** «Hestmanden» **·** «Kysten» **·** «Oster» **·** «Pasop» **·** «Pelle» **·** «Skibladner» **·** «Southern Actor» **·** «Stavenes» **·** «Stjernen» **·** «Stord 1» **·** «Styrbjørn» **·** «Suldal» **·** «Thorolf» **·** «Turisten» |
*Chiari er en by en Lombardia i Italia*

**Arnold-Chiari syndrom**, også **Chiari-syndrom** eller **Chiari-malformasjon**) er en medfødt misdannelse, hvor en del av lillehjernen (tonsilla) er presset ned i gjennom bunnen av kraniet (foramen magnum) og ned i øverste del av ryggmargskanalen i nakken.

Sykdommen kan være vanskelig å oppdage på grunn av manglende symptomer. Selv med symptomer, som for det meste først oppstår når personen er over 10 år, kan det være vanskelig å diagnostisere, da symptomene kan være veldig forskjellige fra person til person. De fleste blir diagnostisert, når de er eldre enn 10 år, ved en MR-scanning som er foretatt av andre årsaker.

Historie
--------

**Arnold-Chiari-syndrom** er oppkalt etter den østerrikske professoren og patologen Hans Chiari. Han skrev i 1891 en artikkel i det tyske medisinske ukemagasinet om endringer i lillehjernen på grunn av vann i hodet. Her inndelte han også sykdommen i 3 typer. Senere tilføyde patolog Julius Arnold og 2 av hans studenter ved universitetet i Heidelberg ytterlige beskrivelser og festet Arnold til sykdommens navn.

Klassifikasjon
--------------

**Type I** – En del av lillehjernen har forskjøvet seg ned i gjennom bunnen av kraniet.  

**Type II** – Det samme som type I, men med ytterligere komplikasjoner som ryggmargsbrokk eller vannhode  

**Type III** – Lillehjernen bryter ut av en åpning i den bakerste delen av kraniet

Eksterne lenker
---------------

* Arnold Chiari Malformation, University of Southern California
* Chiari Malformasjon, Norsk Helseinformatikk

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Attapseniini** er en gruppe av små, rødlige eller brunlige køllebiller.

Utseende
--------

Små, rødaktige eller gulaktige biller, bakkroppen er ofte mye bredere enn forkroppen. **Hodet** er omtrent så langt som bredt, ofte med påfallende groper eller utvekster. Fasettøynene er vanligvis små og noe utstående, hos noen arter mangler de helt. Antennene er ganske lange og kraftige, lett kølleformede. Det nest-innerste leddet er ofte mer eller mindre kuleformet og kan ha påfallende utvekster. Palpene (munnfølerne) er ofte lange med et kølleformet ytterste ledd. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, vanligvis bredest foran midten, ofte med påfallende groper eller furer. Dekkvingene er mer eller mindre runde i omriss, med tydelige skuldre. og mye bredere enn brystskjoldet. De er vanligvis glatte og blanke, med en eller flere dype lengdefurer. De to eller tre bakerste bakkroppsleddene stikker ut bak dekkvingene. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, gjerne med fortykkede lår.

Levevis
-------

Disse billene lever sammen med bladskjærermaur (slekten *Atta*).

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Argentina, Brasil).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae)
				+ Underfamilien **køllebiller, Pselaphinae**
					- Overstammen Pselaphitae
						* Gruppen **Attapseniini** Bruch, 1933
							+ Slekten *Attapsenius* Bruch, 1933
								- *Attapsenius chernosvitovi* Bruch, 1933
								- *Attapsenius eidmanni* Reichensperger, 1936

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Attapseniini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata