recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gardemusikken under marsj  (Hans Majestet Kongens 3. Gardekompani)
**Marsjering** (av fr. *marcher*), også kalt **paradering** og **defilering**, er en synkron handling, der folk (og noen dyr, som flamingoer) går i ordnet i flokk eller forflytter seg under militær kommando og utfører ulike handlinger i takt, med større eller mindre hurtighet. Når man marsjerer skal blant annet føttene til dem som er med treffe og forlate bakken synkront og taktfast. Likeledes skal vendinger, kursendringer, stopp og andre bevegelser skje synkront. Selve marsjeringen foregår gjerne på linje eller i rekker.

I det militære er det vanlig å øve på marsjering, for å oppnå størst mulig synkron presisjon. Også musikkorps øver på å marsjere for å kunne opptre med stil ved parader etc. I Norge er det vanlig for både musikkorps og skolebarn å marsjere i tog på 17. mai (grunnlovsdagen). I senere år har også mange barnehager begynt å marsjere på denne festdagen. I mange andre land er det vanlig å marsjere i militærparader og lignende, for eksempel når man utfører æresvakt og i vaktavløsninger. I Norge regnes gjerne Hans Majestet Kongens 3. Gardekompani (gardemusikken) som det ultimate marsjerende musikkorpset i landet.

Marsjering er opphavet til den musikalske sjangeren marsj, som karakteriseres av markerte og regulære rytmer og med et tempo som er tilpasset denne måte å bevege seg på. Marsjmusikk blir spilt i mange sammenhenger, både når det marsjeres (eksempelvis Gammel Jegermarsj) og i så forskjellige sammenhenger som bryllup (bryllupsmarsj) og begravelser (sørgemarsj).

Se også
-------

* Opptog
* Prosesjon
* Gravfølge
* Karneval

Eksterne lenker
---------------

* Marsjering.no
* Korpsnett Norge
* 3. gardekompani

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Agapythidae** er en familie av biller som bare omfatter én eneste kjent art, *Agapytho foveicollis*, som lever i New Zealand. Denne billen ble inntil nylig gjerne regnet til familien Phloeostichidae, men en fylogenetisk analyse publisert i 2005 tyder på at den ikke er nært beslektet med disse. Lite synes å være kjent om biologien til denne billen, men de spiser trolig muggsopper av gruppen Dothideales. Den har blitt funnet mellom "sooty molds" på barken av sørbøk (*Nothofagus*).

Utseende
--------

En liten (2,5 – 3 mm), avlang bille, hode, bryst og dekkvinger er tydelig skilte. Oversiden er matt og fint hårete. **Hodet** er omtrent så bredt som brystskjoldet, med små, runde, utstående fasettøyne. Snuten (clypeus) er fremstående. Antennene er omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen, 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen. De er kledt med grove, utstående hår. **Brystskjoldet** (pronotum) er litt lengre enn bredt, omtrent firkantet sett ovenfra, med en knøl midt på hver sidekant, et par groper litt bak midten og en svakt opphøyet midtlinje. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, parallellsidige, med tydelige skuldre, tydelig lengdestripete. De har en lys flekk ved hver skulder, et par skråstilte lyse flekker nær midten og en stor lys flekk rundt sømmen i den bakerste tredjedelen. **Beina** er middels lange, lårene (femorae) er tykke, leggene og føttene slanke.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **Agapythidae**
					- *Agapytho foveicollis* Broun, 1921 – New Zealand

Kilder
------

Leschen, R.A.B. Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families.
*Invertebrate Systematics* 19 (1): 17-73. Med tegning av *A. foveicollis*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Agapythidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Agapythidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Agapythidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Agapythidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Agapythidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agapythidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Agapythidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Trogonoptera brookiana*** er en sommerfugl i familiegruppen svalestjerter. Den hører til blant de sommerfuglene som kalles fuglevinger. En gruppe av svalestjerter som har fått sitt navn fordi framvingene er store og trekantet, noe som gjør at de ligner fugler når de flyr.

*Trogonoptera brookiana* lever helt sørøst i Asia. Arten er oppkalt etter sir James Brooke, kjent som rajah Brooke, som styrte som rajah over Sarawak mellom 1841-1868 og var vert for Alfred Russel Wallace under deler av hans lange forskningsopphold i Sørøst-Asia.

Utseende
--------

Hannen øverst, hunnen under
En meget stor svalestjert med lange, smale forvinger, ganske små bakvinger. Kroppen og vingenes grunnfarge er silkeaktig svart. Hodet og den fremre delen av forkroppen er skarpt røde. Forvingen har et bånd av mer eller mindre sammenvokste, trekantede, metallgrønne flekker. Bakvingen har et grønt midtfelt. Hos hunnen, som er noe større, er den grønne fargen mindre skarp. Dette er en av de største og mest oppsiktsvekkende svalestjertene.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg på planten *Aristolochia foveolata* (holurtfamilien, Aristolochiaceae). Som mange andre svalestjerter lever denne på en giftig næringsplante og utnytter plantens gifter til å beskytte seg selv.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
		- familie svalestjerter (Papilionidae)
			* delgruppe Papilioninae
				+ slekt *Trogonoptera*
					- ***Trogonoptera brookiana*** (Wallace, 1855)
					- Synonym: *Troides brookiana*

Kilder
------

* Papilionidae – revised GloBIS/GART species checklist Arkivert 9. september 2010 hos Wayback Machine.
* www.funet.fi – Lepidoptera database

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trogonoptera brookiana* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Trogonoptera brookiana* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Trogonoptera brookiana* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Troides brookiana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Troides brookiana* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Trogonoptera brookiana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Trogonoptera (Troides) brookiana* – www.nic.funet.fi/
**Marstrandgata** (1–15, 2–8) er ei gate på Dælenenga i Oslo. Den går fra Gøteborggata til Fagerheimgata, det siste stykket som gangsti.

Bebyggelsen er blanda. Det er en del næringslokaler av ulik alder. Mye av dette var tidligere produksjonslokaler for Nidar-Bergene sjokoladefabrikk. Nr. 8 er nå tilhold for Black Box Teater.

Nr. 6 er fra høsten 2009 tilholdssted for Nav-kontoret i bydel Grünerløkka.

På noen tomter blir det nå (2008) bygd boliger, og det foreligger planer om ytterligere omdanning av området. Det er også en del eldre boliggårder langs gata.

Det er flere gater i området med navn etter svenske og danske byer.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Marstrandgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 359. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

  

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
For artisten, se Jo Marstein

E136 passerer Marstein. Utsikt mot Romsdalshorns bakside.
Marstein i Romsdalen. Mot Trollveggmassivet.  Foto: Halvard Hatlen 
**Marstein** er en gård i Medalen (midt i Romsdalen) vel 60 moh, i Møre og Romsdal. Marstein ligger omtrent midt i Romsdalen omkring 20 km sørøst for Åndalsnes. Kors kirke ligger like ovenfor Marstein og Marstein hører til Kors sogn. Fra Marstein er det utsikt mot Trolltindene og Romsdalshorn nedover dalen. På grunn av de bratte og høye fjellene er Marstein uten sol fem måneder i vinterhalvåret.

Marstein stasjon på Raumabanen ble åpnet i 1924 og lagt ned i 2012. Marstein hadde postkontor fra 1890 til 1987.

Det skal ha vært gravhauger fra forhistorisk tid på Marstein og det ble gjort funn som ikke er aldersbestemt. Det er funnet gjenstander fra jernalderen. Gerhard Schøning besøkte Marstein omkring 1775 og noterte at det tidlig på 1700-tallet ble funnet rustne sverd i gravhauger på Marstein.

Referanser
----------

1. ↑  Dahl, Bastian (1851-1895) (1988). *Molde og Romsdalen: en Reisehåndbog*. [Molde]: [s.n.] ISBN 8290393318.
2. ↑  *Norsk reisebok*. Oslo: Norges statsbaner. 1939.
3. ↑  Børseth, Dag Erik (1953-) (2000). *Poststeder i Møre og Romsdal*. [Flemma]: D.E. Børseth. ISBN 8279550097.
4. ↑  Øverås, Asbjørn (1928). *Romsdals soga*. Trondheim: I kommisjon hos Brun.
5. ↑  Schøning, Gerhard (1722-1780) (1979). *Reise som giennem en Deel af Norge i de Aar 1773, 1774, 1775 paa Hans Majestets Kongens Bekostning er giort og beskreven*. [Trondheim]: Tapir. ISBN 8251903467.
**Zweckverband reichsparteitag Nürnberg** var en organisasjon i det tredje riket som hadde som formål å stå for gjennomføringen av Rikspartidagene og vedlikeholde arrangmentsstedene.

Riksregjeringen vedtok 29. mars 1935 en lov om organiseringen av Rikspartidagene.

Loven slo fast at det for å gjennomføre rikspartidagene og for å vedlikeholde bygningene etableres et "formålsforbund" (zweckverband). Medlemmene av forbundet er det nasjonalsosialistiske tyske arbeiderparti, NSDAP,  det tyske riket, delstaten Bayern og byen Nürnberg. Forbundet skulle ha sete i Nürnberg.

Organisasjonen bestod av en direktør og et styre. Hans Kerrl ble utnevnt som direktør for organisasjonen i april 1935. Kerrl hadde tidligere vært president i landstinget i Preussen og ble senere på året utnevnt som Kirkeminister.

Direktøren ble oppnevnt av Føreren og Rikskansleren. Kostnadene til organisasjonen skulle baseres på donasjoner og bidrag. Organisasjonen ble fritatt for offentlige avgifter og frimerker.

Eksterne lenker
---------------

* Lovteksten (tysk)
* Bilde av Hans Kerrl
**Stefan Blöcher** (født 25. februar 1960 i Wiesbaden) er en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul.

Blöcher vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen bak Pakistan. Vest-Tyskland vant semifinalen med 1-0 over Storbritannia men tapte finalen mot Pakistan med 1-2. Blöcher spilte sju kamper og scoret to mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland
* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i landhockey, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Stefan Blöcher – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Blöcher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Blöcher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Wiktionary har ordbokoppføringer om ***trofékone***

En **trofékone** (etter engelsk *throphy wife*) er et spøkefullt kallenavn på en fysisk attraktiv kvinne som har giftet seg med en materielt vellykket mann. Begrepet brukes gjerne om en rik, vellykket mann som skiller seg fra sin første hustru, ofte med et generøst skilsmisseoppgjør, for å gifte seg med en ny, mye yngre kvinne. I noen tilfeller gjentar mønsteret seg med flere ekteskap.

Fenomenet med trofékoner har interessert antropologer fordi det kan sees som en form for seriemonogami, og noen hevder at det er *analogt* med polygami i andre samfunn.

Begrepet brukes ofte for å antyde at det for mannen er en måte å vise frem sin velstand og suksess for andre.

Ekteskapet mellom den tidligere *Playboy*-modellen Anna Nicole Smith og oljemagnaten J. Howard Marshall er et ekstremt eksempel på dette fenomenet. Da de giftet seg, var han 89 år gammel, mens hun var 26.

Eksterne lenker
---------------

* Mer enn luft og kjærlighet, besøkt 7. juli 2013
***Trogonoptera*** er en slekt av sommerfugler i gruppen svalestjerter.

Utseende
--------

Disse svalestjertene er blant de største av alle dagsommerfugler, bare noen av *Ornithoptera*-artene blir større.
Forvingene er lange og smale. Grunnfargen er silkeaktig svart, forvingen har en rad av metallisk grønne, trekantede flekker som har grodd sammen til et sagblad-lignende bånd. Raja Brookes fuglevinge (*Trogonoptera brookiana*) kjennes lett på at den har en skarpt rød krage og rødt hode.

Levevis
-------

Slekten *Trogonoptera* hører til fuglevingene, en gruppe sommerfugler hvor framvingene er store og trekantet. Flukten ligner fugler og herav kommer navnet.

Larvene utvikler seg på planter i holurtfamilien (Aristolochiaceae). Disse er gjerne giftige, og larven utnytter plantens giftstoffer til å beskytte seg selv. Disse sommerfuglene lever i tropisk skog.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i fastlandsdelen av Malaysia, på Sumatra og Borneo og på Filippinene.

Systematisk inndeling
---------------------

Slektskapsforholdene mellom fuglevingenes delgrupper og slekter er avklart i ulik grad. Derfor kan endringer skje.

**Treliste**
* sommerfugler (Lepidoptera)
	+ gruppe / overfamilie dagsommerfugler (Papilionoidea)
		- familie svalestjerter (Papilionidae)
			* delgruppe Papilioninae
				+ slekt **Trogonoptera** Rippon, 1890
					- Raja Brookes fuglevinge, *Trogonoptera brookiana* (Wallace, 1855)
					- *Trogonoptera trojana* (Honrath, 1886)

Kilder
------

* www.funet.fi – Lepidoptera database
* Papilionidae – revised GloBIS/GART species checklist Arkivert 9. september 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trogonoptera* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Trogonoptera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Trogonoptera* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Trogonoptera* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Papilionidae Moths and Butterflies of Europe and North Africa - flott bildesamling.
**Croghan** (irsk: *Cruachán*, «Fjellet») er et fjell helt i den sørøstlige enden av Wicklowfjellene på grensen mellom grevskapene Galway og Wexford i Irland. Fjellet har en høyde på 606 meter over havet. Elven Bann har sitt utspring fra sørsiden av fjellet, der åsen Annagh Hill ligger. Fjellet er det 211. høyeste fjelltoppen på Arderinskalaen, og den 258. høyeste fjelltoppen på Vandeleur-Lynamskalaen.

Navngivning
-----------

Croghan er en anglifisering av irske *Cruachán*, «Fjellet», men det finnes også et mer utfyllende navn, også *Cruachán Uí Chinnsealaigh*, «Lille fjell i Kinsellafamilien») Det fullstendige navnet kommer fra Uí Ceinselaig (*Uí Chinnsealaigh*), anglifisert som Kinsella, den mest dominerende irsk-gæliske klanen/familien i Leinster. Hensikten var å skille fjellet fra andre fjell med samme navn.

Geografi
--------

Croghan ligger helt i den sørøstlige enden av Wicklowfjellene på grensen til grevskapene Wicklow og Wexford i Irland. Croghan er skilt fra hovedområdet på sitt eget lille massiv som omfatter nabofjellet Croghan East Top på 562 meter (som gir Croghan profilen til en dobbel topp), og Slievefoore 414 meter mot øst. Croghan er kilden til elven Bann med stigninger fra dens sørlige skråninger.

Referanser
----------

1. 1 2  «Crogan Mountain», *Peakbagger*
2. ↑   www.peakbagger.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Cruachán / Croghan Mountain», *Placenames Database of Ireland*
4. 1 2 3 4   Mountainviews (September 2013): *A Guide to Ireland's Mountain Summits: The Vandeleur-Lynams & the Arderins*, Collins Books, Cork, ISBN 978-1-84889-164-7
5. ↑  Stewart, Simon (Oktober 2018): «Arderins: Irish mountains of 500+m with a prominence of 30m», *MountainViews Online Database*
6. ↑   Stewart, Simon (Oltober 2018): «Vandeleur-Lynams: Irish mountains of 600+m with a prominence of 15m», *MountainViews Online Database*
7. 1 2   Tempan, Paul (Februar 2012): «Irish Hill and Mountain Names» (PDF), *MountainViews.ie*
8. ↑  cennselach, *ar eDIL*; cinseal
9. ↑  Bracken, Brendan (6. mars 2010): «Go Walk: Raheenleagh Wood to Croghan Mountain, Co Wexford/Co Wicklow», *Irish Times*

Eksterne lenker
---------------

(en) Croghan Mountain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Wicklowfjellene nasjonalpark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Utsikt over Fjærlandsfjorden fra Berge
**Fjærlandsfjorden** er en fjordarm på nordsiden av Sognefjorden, i Sogndal kommune. Den er 27 kilometer lang og går inn til bygda Fjærland. Fjorden har innløp mellom Veganeset ved Dragsvik i vest og Hella i øst. Fire kilometer inn i fjorden går Vetlefjorden nordover, mens Fjærlandsfjorden fortsetter nordøstover.

Mellom Dragsvik og Hella er det fergeforbindelse (riksvei 13). Fra begge steder går det også ferger til Vangsnes på sørsida av Sognefjorden, og om sommeren går det ferge innover Fjærlandsfjorden fra Balestrand. 

Store deler av fjorden er uten veiforbindelse, men fra grenda Jordal på vestsida går det vei nordover til Fjærland. På østsida av fjorden går Riksvei 5 gjennom den 2,6 km lange Bergstunnelen og Frudalstunnelen på 6,7 km. Mellom tunnelene ligger gårdene Bjåstad og Berge. Innerst i fjorden ligger bygda Fjærland, med bygdesenteret Mundal på vestsida. I fjordbotnen ligger Norsk bremuseum, med Supphelledalen og Jostedalsbreen syv kilometer lengre mot nord.

Referanser
----------

1. ↑  Fjærlandsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En **transformasjonsgrammatikk** (**TG**) er en generativ grammatikk for et hvilket som helst naturlig språk som involverer bruk av definerte operasjoner som kalles *transformasjoner* for å produsere nye setninger ut i fra eksisterende setninger. Begrepet ble innført av Noam Chomsky i 1957. Mye av den nyere forskninga på transformasjonsgrammatikker er inspirert av Chomskys minimalistprogram.

I en transformasjonsgrammatikk har hver setning i et språk to representasjonsnivåer: en *dypstruktur* og en *overflatestruktur*. Dypstrukturen representerer setningas semantiske sammenhenger. Denne omformes til overflatestrukturen, som er setningas uttalte eller skrevne form, via transformasjoner. Chomsky mener at det er betydelige likheter mellom forskjellige språks dypstrukturer, og at disse strukturene avdekker felles egenskaper som ikke kommer til syne i overflatestrukturen.

Et eksempel på en transformasjon i norsk er spørresetninger. Disse har ei deklarativ setning som dypstruktur, for eksempel *Du er der*. Transformasjonsreglene sier at for å danne ei spørresetning, flyttes verbet før subjektet, noe som gir overflatestrukturen *Er du der?*

Litteratur
----------

* Chomsky, Noam (1957). *Syntactic Structures*. Haag: Mouton. ISBN 3-11-017279-8.
* Chomsky, Noam (1995). *The Minimalist Program*. Cambridge, Massachusetts: The MIT Press.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Bjørnunge** (også kalt *bjønnunge*) er en folkelig beskrivelse av den norske standarden på 0,35 liter for en ølflaske fra 1967, på samme måte som murerpils var et kallenavn for flasken på 0,7 liter. 

Beskrivelsen er en tildels viktig del av norsk bryggerihistorie. De lærde strides over det opprinnelige opphavet for ordet, men det kan ha sin bakgrunn i Ringnes vørterøl, da dette ølet ble tappet på en flaske med bilde av isbjørn på etiketten i sin tid. Den opprinnelige betydningen av *bjørnungen* tok slutt i 1997, da Norge gjennom et EU-direktiv måtte tilpasse seg den mer moderne standarden på 0,33 liter. I etterkant av overgangen til den europeiske standarden, har også bruken av *bjørnunge* i stor grad forsvunnet fra norsk dagligtale og betydningen av det blitt mindre kjent.

Ordet benyttes imidlertid fremdeles på samme måte som før, for å invitere til en sammenkomst eller sosialt samvær hvor konsum av øl spiller en betydelig rolle. Eksempler på bruk av ordet i moderne tid, er frasene «skal vi jekke noen bjørnunger?» eller «jekke noen bjønnunger til helga?».

Referanser
----------

1. ↑  Eriksen, Malvin (17. juli 2017). «Slutt på den 50 år gamle ølflaska». *NRK*. Besøkt 8. august 2020.
2. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 8. august 2020.
*Croix de guerre 1914-1918*
*Croix de guerre 1940-1945*
*Croix de guerre 1954*
**Croix de guerre**, flamsk *Oorlogskruis*, norsk **Krigskorset**, er benevnelsen på tre belgiske krigsdekorasjoner, to for innsats i første og andre verdenskrig, den tredje for allmenn krigsinnsats. Utmerkelser med samme navn finnes også i Frankrike og Luxembourg.

Krigskorset 1915
----------------

*Croix de guerre* ble første gang innstiftet 25. oktober 1915 til belønning av den som særlig utmerket seg under den første verdenskrig.

Utmerkelsen er utformet som et malteserkors med to korslagte sverd. Korset er av bronse. Midt i korset er Belgias løve avbildet. Korset er opphengt i båndet i et ledd bestående av en kongelig krone. Baksiden har en «A», for kong Albert I. Båndet er rødt med fem grønne striper. Som tilleggsutmerkelse kunne båndet utstyres med en løve i gull, sølv eller bronse eller med en palme med bokstaven A i gull, sølv eller bronse.

Krigskorset 1940
----------------

*Croix de guerre 1940* ble innstiftet 20. juli 1941 av Belgias regjering, under dens eksil i London, til belønning av militært personell som hadde utmerket seg med tapperhet i kamp mot fienden. Utmerkelsen kunne også tildeles militære avdelinger og utledninger.

Utmerkelsen er utformet som et malteserkors med to korslagte sverd. Korset er av bronse. Midt i korset er Belgias løve avbildet. Korset er opphengt i båndet i et ledd bestående av en kongelig krone. Baksiden har en «L», for kong Leopold III. Båndet er rødt med tre smale grønne striper på hver side. Som tilleggsutmerkelse kan båndet utstyres med en løve i gull, sølv eller bronse eller med en bronsepalme med bokstaven L. Videre kunne korset tildeles med korslagte ankre i bronse for sjøfolk eller med bronsetårn for sivile innsats.

Krigskorset
-----------

Dekorasjonen *Croix de guerre* ble innstiftet 3. april 1954 som en allmenn dekorasjon for fortjenstfull innsats i krigs. Korset er identisk med *Croix de guerre 1940* bortsett fra at korsmidten prydes av Belgias kongelige våpen og baksiden av Belgias løve. Ordensbåndet er også her rødt med tre smale grønne striper på hver side.

Kilder
------

* (da) Rolf Christensen: *Kongeriget Belgiens ordner, hæderstegn og medaljer 1830–1995, Næstved: Forlaget Devantier, 1995.*
* (da) Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Crocs Inc.** er et amerikansk firma grunnlagt juli 2002 i Boulder, Colorado for å markedsføre en sko oppfunnet og laget av Foam Creations, Inc. Alle Crocs-modellene er laget i det skumlignende materialet Croslite og det er dette som gjør at skoen veier så lite, hver sko har en vekt på rundt 170 gram. Skoene var opprinnelig ment til bruk av seilere, da sålen både er sklisikker og etterlater ikke merker. Den første modellen, Beach™, ble introdusert i november 2002 ved «the Fort Lauderdale Boat Show». På tross av et begrenset reklamebudsjett er Crocs blitt mote i hele verden på meget kort tid, angivelig på grunn av frisk design og ergonomiske fordeler. Det at flere kjendiser adopterte skomoten har blitt brukt som en forklaring på skoenes popularitet. Da Jennifer Garner brukte khaki-fargede Crocs på David Lettermanshow, ble de rapportert utsolgt i hele USA uken etter.

De siste årene har Crocs lansert flere typer sko og etterfølgeren til Beach™, den angivelig slankere modellen Cayman™, er per i dag den mest solgte Crocstypen. 

**Tilbehør til Crocs – Jibbitz™**

I 2005 fikk husmoren Sheri Schmelzer fra Colorado ideen om å lage pynt til å feste i hullene på familiens mange Crocs. Ikke lenge etter hadde hun og mannen etablert et firma som laget og solgte pynten, som de kalte Jibbitz. Pynten, som kan være formet som figurer av alle slag, ble svært populære. Etter ett år kjøpte Crocs opp selskapet for $10 millioner og ekteparet ble millionærer.

Referanser
----------

1. ↑  Not Such A Croc – www.washingtonpost.com

Eksterne lenker
---------------

* Norsk artikkel om Crocs
* Selskapets offisielle norske side Arkivert 29. mars 2007 hos Wayback Machine.
***Crooky*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av C. Jay Williams.

Handling
--------

Crooky bestemmer seg for at han trenger en ferie fra fengsel. Han unnslipper fengselsbetjentens årvåkenhet, og han stikker av. Samtidig ankommer Bob Roberts, en velstående ranch-eier, til New York på ferie. Men han har også med seg et introduksjonsbrev til den velstående John W. Dough, en Wall Street-magnat, som finansierer en stor jernbane-avtale.

Dough trenger penger for å videreføre sin virksomhet, og Roberts kommer forberedt på å investere. Men når han ringer til Dough på kontoret hans, blir han nektet audiens hos Wall Street-mannen. Crooky og Robert møter hverandre, uten at Roberts vet hvem Crooky egentlig er.

Skuespillere
------------

* Frank Daniels som Crooky Scruggs
* Charles Eldridge som Bob Roberts
* Harry T. Morey som John W. Dough
* Edwina Robbins som Susan Dough
* Anna Laughlin som Dora Dough
* Evart Overton som Jack Willis

Referanser
----------

1. ↑  CROOKY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Crooky* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Crooky* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Crooky* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Olaf Nygaard** (født 5. september 1894 i Kristiania, død 1. april 1978 samme sted) var en norsk OL-syklist og verksmester.

Han syklet 175 km landeveisritt for Norge under Sommer-OL 1920 i Antwerpen den 13. august 1920. Han ble nr. 35 individuelt, og var den nest svakeste av de fire norske deltakere. De individuelle tidene ble lagt sammen (addert), og Norge med Nygaard fikk da den åttende beste sammenlagte tid, i det som da utgjorde lagkonkurransen. Nygaard var en av seks som ble sendt til OL etter å ha vunnet det 150 km lange *Ridtet om Kongens vandrepræmie* avholdt den 11. juli 1920. Han representerte Sykkelklubben Glimt i Kristiania inntil denne la ned og han gikk over til Idrettsklubben Hero. For Norges Cykleforbund var han leder 1928 til 1932, og i 1931 var han dommer under verdensmesterskapet i sykling. Fra 1946 var han også med i Norges sykkelstyre. I det sivile var han verksmester ved Thunes mekaniske verksted som bygget lokomotiv til Norges Statsbaner. Han var sønn av syerske Sina Nygaard (født 1862) som var fra Odalen.

Meritter
--------

* Glimts internasjonale sykkelritt: Nr. 7 i 1913
* Hadeland rundt: Seier i 1919 med 7.35.59.
* Norgesmesterskapet i sykkel. Seier i 1920
* Norge under Sommer-OL 1920 i Antwerpen.

Referanser
----------

1. ↑  Resultatene fra dette OL er detaljert i *Olaf Nygaard Arkivert 13. november 2012 hos Wayback Machine.*.
2. ↑  *Ridtet om Kongens Vandrepræmie, Th. Stryken seiersherre. Den sidste uttagning til Olympiaden* i Aftenposten den 13. juli 1920.
3. ↑  *Olaf Nygaard 75 år* i Aftenposten den 5. september 1969.
4. ↑  Dette ifølge Folketellingen 1910
5. ↑  *Olaf Nygaard seirer i "Hadeland Rundt"* i Aftenposten den 14. juli 1919.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf Nygaard – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Nygaard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Nygaard – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Nygaard – Cycling Archives Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Aksel Gresvig (1927–1928)** | **President i Norges Cykleforbund**(**1928**–**1932**) | Etterfølger:**Daniel Clausen (1932–1934)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Votlo sett fra Ytre Arna.
**Votlo** er en bygd ved Haus på Osterøya som ligger ved Sørfjorden ved Osterøy. Grenda ligger brattlendt til mot sør med mye edelløvskog og sjeldne planter i liene. Om våren er liene fulle av ramsløk, lukten av løk kjenner man lang vei.

Navnet kommer trolig av «vetle å» (på den andre siden av fjorden ligger Ytre Arna med den store elva, eller «Ælvæ», 
Blindheimselva). Navnet har blitt skrevet på forskjellige måter opp gjennom tidene, for eksempel: Vatle, Wotle, Wathle, Votle og Vasle.

På Gloppestølen (Rivenes) er det funnet tufter av 4000 år gamle hus og spor etter 3500 år gammel åker. Flere steinøkser
er også funnet på Votlo. Tøveskoen eller Toveskoen (eller filtsko/ullsko/pampusser/ladder) ble oppfunnet her av Maria Olavsdotter Askeland. I en periode drev alle bøndene på Votlo med ullskoproduksjon som attåtnæring.

Da Peter Jebsen skulle bygge Arne Fabrikker ble det rundt 1850 satt opp et teglsteinsverk på Votlo (Tveitane). Gråstein fra liene og teglstein kom fra Votlo og ble nyttet til bygging i Ytre Arna.

Eksterne lenker
---------------

* Naustene på Votlo
**Anna Marie Nielsen** (født 26. mai 1870 i Bergen, død april 1909 i Kristiania) var en norsk skuespillerinne og sangerinne.

Familie
-------

Anna Marie Nielsen var datter av seilmakersvenn Sivert Johan Nielsen (f. 1835) og Kristiane Marie Pedersen (f. 1835). Hun ble forlovet med skuespiller Kalle Løchen. De skulle gifte seg 20. november 1893, men samme dag tok han sitt eget liv. Hun ble senere gift med disponent Anders Mathiesen.

Liv og virke
------------

Anna Marie Nielsen debuterte ved Den nationale Scene i fødebyen Bergen i mai 1888, i sanglystspillet *Kanarifuglen*. Hun ble værende ved dette teatret til 1893, da hun flyttet til Kristiania og ble tilknyttet Carl Johan-teatret i Christiania Tivoli, under ledelse av Olaf Hansson.

Høsten 1893 hadde Nielsen hovedrollen i Gustav Esmanns drama *Magdalene* på Carl Johan-teatret. Stykket var utkommet i København samme år, og tok for seg den prostituerte kvinnens stilling og skjebne. Hennes motspiller var hennes forlovede, Kalle Løchen, i rollen som *Grosserer Finck*. I stykket skyter Finck seg, og etter å ha gjort dette på scenen kveld etter kveld, gjorde Løchen altså virkelighet ut av det. Om hendelsen skrev teatermannen Rudolf Rasmussen at «Det var en ufyselig, tåket novemberdag i 1893. Vi hans venner, bland hvilke også befant sig Vilhelm Krag, sat oppe hos hans forlovede, den lille Bergens-skuespillerinde Anna Nielsen, og ventet på ham: Han skulde samme dag vies til hende på byfogdkontoret. Vi ventet og ventet, men Kalle kom ikke».

Sesongene 1899-1900 og 1900-1901 var hun ved Sekondteatret i Tivoli. Etter den andre sesongen ble Nielsen med teaterlederne, ekteparet Lavik, på turné.

Roller i utvalg
---------------

* *Johanne* i *Kanarifuglen* av Nicolai Bøgh og William Edvard Bloch (Den nationale Scene, 1888)
* *Valborg* i *Magdalene* av Gustav Esmann (Carl Johan-teatret, 1893)
* *Athanasia* i vaudevillekomedien *Hun skal debutere* av Erik Bøgh (Carl Johan-teatret, 1895)
* *Frida Foldal* i *John Gabriel Borkman* av Henrik Ibsen (Drammen, 1897)
* *Blandina* i *En tjener og to Herrer* av Carlo Goldoni (Centralteatret, 1899)
* *Madam Sørensen* i *Baldevins Bryllup* av Vilhelm Krag (Sekondteatrets turné, 1901)

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 122. ISBN 8200056228.

Referanser
----------

1. ↑  *Landsbladet (Oslo) 1909.04.15*. Norge, Oslo. 1909. s. 3.
2. ↑  Ministerialbok for Johannes prestegjeld 1882-1896 (0301M8): Fødte og døpte: 1895-09-29
3. ↑  Løchen, Rolf (1965). *Kalle Løchen*. Aschehoug. s. 99-101.
4. ↑  *Ludovica Levy*. Teatermuseets venner. 1999. s. 33. ISBN 8291856028.
5. ↑  *Dagbladet 1888.06.01*. Norge, Oslo. 1888. s. 2.
6. ↑  *Dagbladet 1895.05.07*. Norge, Oslo. 1895. s. 1.
7. ↑  *Hedemarkens Amtstidende 1897.01.22*. Norge, Hedmark, Hamar. 1897. s. 3.
8. ↑  *Morgenbladet 1899.11.01*. Norge, Oslo. 1899. s. 2.
9. ↑  Dahl, Sophus (1959). *Teaterminner*. Dreyer. s. 42.
**Misjonsbefalingen** er betegnelsen på Jesus fra Nasarets siste tale til sine disipler. Den regnes gjerne som programerklæringen for all kristen misjon. Misjonsbefalingen finnes i noe ulike versjoner i Det nye testamentet: Matteus-evangeliet 28,16-20, Markus-evangeliet 16,14-20, Lukas-evangeliet 24,44-53, Johannes-evangeliet 20,19-23 og Apostlenes gjerninger 1,4-12. Talen består delvis av et oppdrag til disiplene, og delvis av løfter knyttet til gjennomføringen av oppdraget.

Oppdragets innhold
------------------

Den oftest siterte versjonen av talen er fra Matteus-evangeliet: «Meg er gitt all makt i himmel og på jord. Gå derfor ut og gjør alle folkeslag til disipler, idet dere døper dem til Faderens og Sønnens og Den hellige ånds navn og lærer dem å holde alt det jeg har befalt dere. Og se, jeg er med dere alle dager inntil verdens ende.»

Gjennom historien har de fleste kirkesamfunn ansett dette som tre sentrale oppgaver i sin misjon: 1) Forkynne for alle folkeslag. 2) Døpe de som tar i mot budskapet 3) Undervise. 

Det mest radikale i denne talen var befalingen om å gå ut til alle folkeslag. Jødedommen var på mange måter en etnosentrisk religion, som ikke var forkynnende, men i hovedsak inkluderte mennesker som var født inn i religionen. Ved å befale at budskapet skulle forkynnes for alle mennesker uansett nasjonalitet, åpnet muligheten seg for at kristendommen kunne gå fra å være en jødisk sekt, til å bli en verdensomfattende religion.

Bruk i dag
----------

Misjonsbefalingens innhold gjengis helt eller delvis i formålsparagrafer og strategidokumenter for svært mange kirkesamfunn og misjonsorganisasjoner.

Lausannepakten formulerer dette slik: «Verdensevangeliseringen forutsetter at hele kirken bringer hele evangeliet til hele verden.»

I sin tale til verdensbønnedagen 13. april 2008 oppfordret paven de kristne til å bruke tid til å meditere over innholdet i Misjonsbefalingen.

Referanser
----------

1. ↑  Bibelen, Den hellige skrift. Det norske bibelselskaps forlag, Oslo 1978
2. ↑  Lausannepaktens kapittel 6 i norsk oversettelse Arkivert 4. august 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Pavens budskap i forbindelse med verdensbønnedagen 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Votivgaver fra Selinunte på Sicilia  Foto: Giovanni Dall'Orto 
Votivgaver
**Votivgave** (*votiv* av *latin* *votivus*, et høytidelig avgitt løfte) er en gave til Gud eller til det guddommelige, gitt etter et foregående løfte. 

Når en person lider av en sykdom, er i livsfare eller har noen ønsker, kan vedkommende prøve å oppnå helbredelse, frelse eller innfrielse av sitt ønske ved å love Gud en gave.

Skikken finnes i kulturer over hele kloden, den var utbredt i den europeiske antikken og ble overført til kristendommen. 

Det var for eksempel vanlig å gi en gave til Asklepios etter at en var blitt helbredet i en helligdom viet guden, og det er funnet og bevart en mengde legemsdeler i terrakotta.

Gavene
------

Gavene var ofte en modell av guden, av den legemsdelen som er blitt helbredet, eller mer symbolsk. 

I noen tilfeller gir en også staven eller krykkene som gave. I katolske kirker ser en ofte slike gaver, ofte ved et spesielt alter eller en statue av en helgen. Det kan være ulike legemsdeler preget i sølv, personlige brev eller penger. Ved berømte valfartssteder som for eksempel Lourdes, henger det et stort antall krykker på fjellveggen rundt den hellige kilden.

Kirkeinventar
-------------

*Utfyllende artikkel Votivskip*

Votivskip fra Strandby kirke i Farsø kommune i Danmark
Votivgaven kunne være en ny altertavle eller annet kirkeinteriør og i noen tilfeller en hel kirke som da ble kalt votivkirke.

Et votivskip er også en slik offergave, her som en skipsmodell, ofte som en takk til det hellige for en lykkelig utgang av en hendelse, eller som et ønske om at «intet ille må vederfares våre (sjømenn).»

Ofte brukes, noe feilaktig, betegnelsen kirkeskip om et votivskip.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Votive offerings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Relgion DK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
American Jewish Committee er en amerikansk organisasjon med base i New York City og Washington, D.C.. AJC ble grunnlagt i 1906 av en liten gruppe amerikanske jøder for å skape oppmerksomhet rundt jødeforfølgelsene i Russland, og har siden stått i spissen for kampanjer rundt temaer som holocaust-benektelse forholdet mellom kirke og stat og amerikansk avhengighet av utenlandsk olje, først og fremst fra Midtøsten. I dag har organisasjonen lokalavdelinger i 33 amerikanske byer og i 18 land verden over. Rundt 125 000 personer antas å støtte organisasjonen.

Blant AJCs kontorer er *Belfer Center for American Pluralism*, *Blaustin Institute for the Advancement og Human Rights*, *Contemporary Jewish Life*, *Domestic Policy and Legal Affairs*, *Interreligious Affairs*, *Latin American Affairs*, *Middle East and International Terrorism*, *Office of Government and International Affairs*, *Russian Affairs* og *Special Projects*. Organisasjonen har også bånd til en rekke ulike interessegrupper og prosjekter i en rekke land.

Organisasjonens hensikt er «å sikre velferden og sikkerheten til jøder i USA, Israel og andre deler av verden; å styrke den grunnleggende pluralismen verden rundt som det beste forsvaret mot antisemittisme og andre former for intoleranse; å øke jødisk livskvalitet i USA gjennom å sikre jødisk kontinuitet og styrke båndene mellom amerikanske og israelske jøder».

AJC utgir tidsskriftet Commentary og American Jewish Yearbook.

Organisasjonen kritiseres ofte for å være en del av Israel-lobbyen ved at den blander jøders interesser og rettigheter med staten Israels rettigheter. Organisasjonen støttet også opp om det amerikanske angrepet på Irak, og går også langt i retning av å støtte et mulig angrep på Iran. I Norge har organisasjonen gjort seg bemerket med å besøke Kjell Magne Bondevik, Jan Petersen og Inge Lønning for å protestere mot Gerd-Liv Vallas oppfordring til boikott av Israel.

Referanser
----------

1. ↑  American Jewish Committee (3. august 2006). «AJC Urges UN to Condemn Iran's Renewed Threat to Eliminate Israel». American Jewish Committee. Arkivert fra originalen 23. august 2006. Besøkt 22. august 2006.
2. ↑  Bente Bakken (31. august 2002). «Israel-lobby sjekker Norge». Dagbladet.no. Besøkt 22. august 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finlands flagg Finland |
| Olympiske leker |
| Bronse | OL 1952 i Helsingfors |  Lagkonkurranse |
| VM i turn |
| Sølv | VM 1950 i Basel |  Lagkonkurranse |

**Kalevi «Viski» Viskari** (født 15. juni 1928 i Svetogorsk, død 13. november 2018 i Vanda) var en finsk turner. Han representerte turnforeningene *Elannon Isku* og *Helsingin Voimistelijat*.

Han var med på det finske laget som fikk sølv i lagkonkurransen ved VM i 1950, bak Sveits.

Han deltok også ved OL i 1952. Her fikk det finske laget bronse i lagkonkurransen. Individuelt fikk han 11.-plass i svingstang og 19.-plass i hopp som beste resultater individuelt. I tolvkamp kom han på 38.-plass.

På nasjonalt nivå har han ett finsk mesterskap: i 1953. I 1955 ble han nordisk mester både individuelt og i lagkonkurransen.

Etter at han la opp som aktiv var Viskari også landslagstrener for både Finland og Norge. Han konkurrerte også i veteranklasser i stuping, og fikk medaljer både i EM, nordisk mesterskap og finsk landsmesterskap.

Referanser
----------

1. ↑   «Helsingin olympiakisojen mitalisti Kalevi Viskari kuollut», verkets språk finsk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sport Komplett – *Turnen – Weltmeisterschaften Herren Mehrkampf*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kalevi Viskari – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kalevi Viskari – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kalevi Viskari – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kalevi Viskari – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Den blå stiplede linjen viser Skjelvareidet på kartet. Kartutsnittet er hentet fra Norgeskart.no.
**Skjelvareidet** eller **Skjelvareid** er et eid i Steigen kommune i Nordland. Eidet strekker seg fra Saursfjorden i sørvest til Holmåkfjorden i nordøst. Eidet er ca. 8 kilometer langt og når kun opp til ca. 10 m.o.h.

Store deler av eidet er myrlendt og har en del småvann. Skjelvareidet har gitt navn til gården Skjelvareid ved bunnen av Holmåkfjorden og Oluf Rygh skriver i bokverket Norske Gaardsnavne at navnet kan stamme fra kvinnenavnet Skjaldvor. Det er da også et sagn knyttet til dette navnet, hvorved ei dronning Skjaldvor gikk i land på det som i dag er gården Skjelvareid og gikk over til Saursfjorden. Ellers skriver Rygh at et elvenavn kan være opphav til navnet. Skjelvareidelva renner fra Stuvatnet og i nordøstlig retning mot Holmåkfjorden. Ved gårdene Knedalen og Knedalsåsen kommer Knedalselva ned fra Mannslagervatnet og renner ut i Skjelvareidelva, som da blir betraktelig større. Skjelvareidelva flyter videre stille nordøstover, men der er en del fosser og stryk ved Forsen ca. 1,5 kilometer før utløpet i fjorden. Ved flom er det problemer med at elva kommer opp på fylkesveien over en bestemt strekning, men dette har ikke skjedd like ofte de senere årene. Fra Saursfjordmyran renner Saursfjordelva sørvestover mot Saursfjorden. Saursfjordelva er uten større fosser eller stryk og er kanalisert over et lengre stykke. 

Over Skjelvareidet går i dag fylkesvei 835 og denne veien går over et forholdsvis langt stykke i bein retning over Saursfjordmyran. Tidligere gikk gårdsveien fra Knedalen til Saursfjorden på andre siden av eidet - nå Gammelveien. Det ble i mellomkrigstiden planlagt et større bureisningsfelt på Saursfjordmyran - Saursfjordfeltet. Det ble lite av dette prosjektet, men fra gården Skjelvareid ble det fra 1920-årene og fram til andre verdenskrig utgått en del bureisningsbruk. På Furulund omtrent midt på Skjelvareidet er det anlagt miljøstasjon for mottak av søppel i regi av Iris Salten, videre holder Steigen vekst til på samme sted.

Referanser
----------

1. ↑  Helland, Amund (1908). *Norges land og folk : topografisk-statistisk beskrevet : topografisk-statistisk beskrivelse over. 18 D. 4 : Nordlands amt Salten og Lofoten og Vesteraalen Fogderi*. Aschehoug. s. 350.
2. 1 2  O. Rygh. «O. Rygh: Norske Gaardnavne». Besøkt 05.04.2019.
3. ↑  «Miljøtorg Furulund - Iris Salten». Besøkt 05.04.2019.
4. ↑  «Steigen vekst». Arkivert fra originalen 18. januar 2019.
Kalhammaren i Stavanger sett fra sjøsiden. Foto: Arne Kvitrud, 2018. 
**Kalhammaren** var sammen med Skansen, Stavanger bys befestninger mot angrep fra sjøen, med kanoner og vakthus. Det tjente både som utsiktspost og skytterstilling mot skip som kom nordfra inn mot Vågen. 

Den var plassert på et nes i Bjergsted i Stavanger. Det var bratte fjellskrenter på sjøsiden opp mot anlegget. 

Siden har en brukt området til Stavanger sjømannsskole, og i dag til Stavanger offshore tekniske skole.

Utbygging og kanoner
--------------------

Kanoner som er satt opp i parken på Kalhammaren. Foto: Arne Kvitrud, 2018. 
Anlegget ble første gang utbygd i 1805. Kongen ga da 12-pundskanoner til anlegget.

Kalhammaren ble videre utbygd omkring 1807. Det var ingeniør Knoph fra Danmark og møllemester Fredrik Petersen som ledet arbeidet. De hadde med seg en gruppe frivillige fra byen.

Den besto i 1808 av fire kanonstillinger (A-D) med til sammen 13 kanoner:

* A som lå lavest - 3 alen 12 tommer over sjøen, med tre sekspunds kanoner.
* B som lå høyest 25 alen og 14 tommer over sjøen, med to kanoner.
* C som var eldst 23 alen 2 tommer over sjøen, med tre 12-pundskanoner.
* D som lå 20 alen 9 tommer over sjøen med fem sekspundskanoner.

Det var videre et vakthus.

Det var i 1809 en vaktordninger der byens offiserer hadde vakt hver sin uke på anlegget. Den ble bemannet med personell fra Stra'en og Klevens roder.

I 1837 ble det søkt om å få selge ti av de større kanonene for å få tilbake seks mindre kanoner - tre eller firepunds kanoner til bruk for salutter.

Senere bruk
-----------

I 1843 ble vakthuset brukt som bolig for en av byen fattige familier. I 1865 brant vakthuset, en gris og to katter ble drept. Vakthuset ble ikke bygget opp igjen. 

Kalhammeren har nå i mange år vært brukt som skoler.

Referanser
----------

1. ↑  Johannes Elgvin: En by i kamp, 1956, side 381.
2. ↑  Patsy: Da Kalhammeren batteri forsvarte Stavanger, Et blad av Stavangers "krigshistorie", Stavanger Aftenblad, 14. desember 1933.
3. ↑  Stavanger byarkiv; Privatarkiv 267 Axel Kielland, boks 2, pakke 3.
4. ↑  Stavanger byarkiv; Privatarkiv 267 Axel Kielland, boks 1, pakke 1, legg 4 Industri.
5. ↑  Stavanger byarkiv; Privatarkiv 267 Axel Kielland, boks 4, pakke 5, legg 8b Krigsvesen.
6. ↑  Statsarkivet i Stavanger, Privalarkiv 1 Anders Bærheim, boks IX A utskriftsbøker, bok V IIA.
7. ↑  Statsarkivet i Stavanger, Privatarkiv 1426 Rogaland Byraa - Ola Aurenes, Stavanger fattigvesen.
8. ↑  Patsy: Da Kalhammeren batteri forsvarte Stavanger, Et blad av Stavangers "krigshistorie", Stavanger Aftenblad, 14. desember 1933.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kaare Aksnes** (født 25. mars 1938 i Kvam i Hardanger) er professor ved Institutt for teoretisk astrofysikk ved Universitetet i Oslo (UiO). Han er far til Hallgjerd Aksnes.

Han tok hovedfagseksamen i astronomi ved UiO i 1963 og avtjente førstegangstjeneste ved Forsvarets forskningsinstitutt (FFI). Han tok doktorgrad ved Yale University i 1969, og gjennomførte lengre tids forskning ved amerikanske universiteter og institusjoner, særlig på Harvard–Smithsonian Center for Astrophysics i Cambridge i Massachusetts. 

Hans doktorgrad er i dag et standardverk innenfor baneberegning av planeter, måner, meteorer, kometer og kunstige sonder. Hans arbeid ble blant annet benyttet for NASAs Voyager-sonder til Jupiter og han mottok NASA Group Achivement Award for arbeidet.

Siden 1978 har han arbeidet i Norge, først ved FFI, deretter ved Universitetet i Tromsø. Han har vært fast tilknyttet UiO siden 1988. Siden 1993 har han også ledet Almanakkomiteen.

Aksnes er medlem i Working Group Planetary System Nomenclature (WGPSN), en undergruppe av Den internasjonale astronomiske union.

Asteroiden 2067 Aksnes er oppkalt etter Aksnes. 5. desember 2006 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull for vitenskapelig innsats gjennom en lang forskerkarriere i astronomi.

Referanser
----------

1. ↑   Prabook, Prabook-ID 472860[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Affiliations with Division F WG Planetary System Nomenclature (WGPSN)». *www.iau.org*. International Astronomical Union | IAU. Besøkt 11. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Kaare Aksnes i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Kaare Aksnes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MGP **·** CRIStin
 |