«***Bedraget***» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for alle» i 1956. Visa er spredt i muntlig overlevering, og i en rekke handskrevne visebøker. I noen avskrifter oppgis det at en er skrevet av «den kjente visesanger Ola Mo fra Toten».

Teksten
-------

**1.**Ja, ærede leser og skjønn leserinne,  

nu vil jeg fortelle hva jeg er for kar.  

Det kunne vel hende man meg ville finne  

på billedet gammel og muggen og rar.  

Men jeg har vært ung og så munter en gang  

hatt kjæreste og sjunget så mangen en sang.  

  

**2.**Hist henne hvor Mjøsa seg smilende slynger  

ved Toten der er jeg alt båren og født,  

og huset så blidt under trærnes klynger  

det står der ennu og lyser så rødt.  

Min fader var husmannen Amandus Mo  

der arbeidet strevsomt og ærlig og fro.  

  

**3.**Så var det en vinter at krigen utbryter  

jeg nettopp hadde fylt mine fjortende år,  

mot svensken at kjempe som ordren den lyder  

min fader alt føle fikk krigerens kår,  

min moder fikk sande og smake den brodd  

som enke at sitte i armodens lodd.  

  

**4.**Da var jeg den eldste av søsknene tretten,  

så måtte jeg ut for å tjene mitt brød,  

jeg arbeidet flittig og trolig randt svetten  

dog titt var det knapt ut i krigsårens nød  

men sinnet var muntert og helbreden sunn  

og flittig jeg sang til hver tid og hver stund.  

  

**5.**Årene svandt og jeg ble fem og tyve  

var munter og sprek og ble pikenes venn  

jeg dansede springdans så det kunne gyve  

og polka og gallopp hver aften så sen  

dertil jeg kunne som kar ta en støyt  

når julen var kommet med turing og føyt.  

  

**6.**En sommer jeg beilet til en pike så yndig  

jeg svor henne troskap i liv og i død,  

hun ga meg et svar, hennes stemme lød fyndig:  

Ja, din vil jeg være i lyst og i nød.  

I julen den glade det ble så bestemt  

vårt bryllup at feire med gilde og skjemt.  

  

**7.**Så var det en aften i augusti måned  

jeg skyndte avsted for å treffe min venn,  

Mjøsen den lå der så stille og blånet  

mens himmelens stjerner alt tittede frem.  

Med ett jeg så stanset og lyttede spent  

en latter mitt øre av vinden ble sendt.  

  

**8.**Jeg listet meg sakte langs trærnes stammer  

men stoppet med ett i den skyggefull lund,  

thi henne ved treet, o hatet vilt flammer  

står tvende så kjærlig med munn i mot munn.  

Min pike det var, og den fremmede fyr  

en fetter fra byen, hver jomfru ham skyr.  

  

**9.**Mitt hjerte var bristet og hastig jeg vender  

den troløse aldri jeg mere vil se,  

og medens jeg flykter jeg blikket til sender  

den høyeste himmel i kummer og ve.  

Mens hellig jeg lover at aldri mer vil  

fler piker jeg elske og tro deres smil.  

  

**10.**Ja nu er jeg gammel og derfor ei mere,  

jeg synger i selskaper, bryllup og lag,  

av sange og dikte jeg skriver ei flere  

for synet mitt svikter hver eneste dag.  

Men nu har en boktrykker kjøpt dem av meg  

dem jeg har sjunget så titt på min vei.  

  

**11.**ja ærede leser og skjønn leserinne,  

nu har jeg mitt levned oppskrevet for jer.  

Og takke jeg vil hvis I har meg i minne  

syng mine viser jeg ønsker ei mer.  

Syng dem i glede og smerte så vill  

en pris jeg meg tager og lytter dertil.

Kilder
------

* De gamle visene 2 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1973