recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fred Cash** (født 8. oktober 1938 i Chattanooga i Tennessee) er en USA-amerikansk soulsanger. Han er best kjent som medlem av The Impressions fra 1960, ei gruppe han fortsatt opptrer med. Gruppa – og dermed Cash – blei innvotert i Rock and Roll Hall of Fame i 1991.

Cash begynte tidlig å synge i den lokale kirka. Her møtte han den fire år eldre Sam Gooden. Da Cash var 14, begynte han å synge på nattklubber sammen med Gooden, Arthur Brooks og søskenparet Emanuel og Catherine Thomas. De opptrådte under navnet *Four Roosters and a Chick*. I 1957 flytta Gooden og Brooks til Chicago, der de året etter danna *The Impressions* sammen med Arthurs bror Richard, Jerry Butler og Curtis Mayfield.

Da Butler i 1959 trakk seg ut til fordel for en solokarriere, blei Cash henta til Chicago som erstatning. Han er, sammen med blant annet Gooden, fortsatt aktiv i gruppa.

Referanser
----------

1. ↑   www.thehistorymakers.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Andre kilder oppgir 1940 som fødselsår, f.eks. Frank W. Hoffmann: *Rhythm and Blues, Rap, and Hip-hop*, Infobase Publishing 2005, ISBN 9780816069804, side 131.
4. ↑  Omtale på nettstedet til Rock and Roll Hall of Fame; besøkt 29. januar 2016.
5. ↑  På nettet finnes opplysninger om konsertaktivitet i alle fall så seint som januar 2014.

Kilder
------

* Intervjubasert biografi Arkivert 4. februar 2016 hos Wayback Machine. på nettstedet Historymakers.com; besøkt 29. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fred Cash på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Fred Cash på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Jan-Tore Diesen** (født 27. april[] 1971 i Kristiansand) er en norsk musikkprodusent, artist, låtskriver, musiker, dirigent og foreleser.

Diesen var en av tre grunnleggere av det norske elektronikabandet Bermuda Triangle, som har gitt ut flere album, singler og vinylplater.

Høsten 2016 ble han ny dirigent for Mannskoret, som er et kor for menn som arbeider i musikkbransjen og mediafeltet.

Jan Tore Diesen har videre medvirket på en rekke plateinnspillinger som artist, musikkprodusent, låtskriver, tekniker, musiker og arrangør.

Per 2019 er han leder for og drivkraft bak utviklingen av studiet «Bachelor i Låtskriving og Produksjon» ved Høyskolen Kristiania.

Han har videre deltatt i utviklingen av emner, studietilbud og undervisning innen låtskriving og musikkteknologi ved tidligere Nordisk Institutt for Scene og Studio (NISS). Det var Diesen som var pådriver for at NISS ble den første skolen i Norge som tilbød låtskriving og produksjon som hovedfordypning, samt at NISS i 2004 ble det første norske studiestedet som tilbød undervisning i laptop som hovedinstrument.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Diesen, Jan-Tore 1971-, viaf.org, besøkt 5. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Jan-Tore Diesen». *Høyskolen Kristiania*. Besøkt 5. september 2019.
3. ↑  Mauren, Arnfinn. «Fordyper seg i toner fra PC-en». *Aftenposten*.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Jan Geert Ankerman** (født 2. mars 1906, død 27. desember 1942 i Rangoon i Burma) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Ankerman vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det nederlandske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Nederland vant sin gruppe og i finalen møtte de India som var vinnere av den andre gruppen. Finalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, tapte Nederland med 0-3. Ankerman spilte alle fire kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Ankerman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan Ankerman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan Ankerman – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Museo Nacional de Antropolgía** (**MNA**) er Mexicos nasjonale antropologimuseum. Det befinner seg i Chapultepec i Mexico by, mellom Paseo de la Reforma og Calzada Mahatma Gandhi. Dagens museumsbygning blei oppført fra 1963 til 1964, og består av 23 saler med faste utstillinger, en sal for midlertidige utstillinger og to auditorier. Utstillingssalene har et samla areal på 79 700 m². Museet huser også lokalene til Biblioteca Nacional de Antropología e Historia. MNA er Mexicos mest besøkte museum, med rundt to millioner besøkende årlig.

Museet stiller ut mange av landets viktigste arkeologiske objekter fra den førkolumbiske perioden, med den aztekiske Solsteinen, de monumentale teotihuacanske skulpturene til ære for vanngudene, skatten fra grava til mayakongen Pakal og en toltekisk kjempestatue fra Tula som noen av de mest emblematiske. Museet har også en rekke utstillinger av indianske klesplagg og skikker. Utafor museet står det en påle hvor de besøkende kan overvære den toltekiske seremonien Danza de los Voladores.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Museum of Anthropology – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Museo de Antropología de Xalapa** (forkorta **MAX**) er et antropologisk museum i Xalapa i den meksikanske delstaten Veracruz. Det tilhører Universidad Veracruzana, og har landets nest største samling av førkolumbiske artefakter, med om lag 25 000 gjenstander, etter Museo Nacional de Antrolopología i Mexico by.

Museo de Antropologia de Xalapa er inndelt i fire avdelinger: en som er via til olmekerne, en til huastekerne, en til totonakerne og en som brukes til midlertidige utstillinger. Museet er særlig kjent for de olmekiske kjempehodene.

Museet ble oppretta i 1937, ble overtatt av Universidad Veracruzana i 1945 og fikk sitt nåværende navn i 1951. Museumsbygninga har et areal på 9 000 m², og har også en stor hage.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Xalapa Anthropology Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Det franske laget, USFSA, OL 1900
**Maurice Macaire**  (født 1879, død ?) var en fransk fotballspiller som deltok under i de olympiske leker 1900 i Paris.

Macaire spilte på det franske laget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. Det franske laget spilte kamp den 20. oktober 1900 mot det britiske laget *Upton Park F.C.* som de tapte med 0-4. Tre dager senere beseiret de det belgiske laget *Université de Bruxelles* med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1900 Frankrikes flagg Paris - Sølv i fotball Frankrikes flagg Frankrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maurice Macaire – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Macaire – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Macaire – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maurice Macaire – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Litografi. Trykkplate (stein) og ferdig trykk.
Litografipresse *Krause 1934*.
**Plantrykk** eller **flattrykk** er noen grafiske trykkmetoder for å framstille bilder. Bildet trykkes fra en trykkform (trykkplate eller litografisk stein) der de partiene som trykkes ligger i samme plan, som de ikke-trykkende partiene. Platen har ingen forhøyninger eller fordypninger.

Til plan- eller flattrykk regnes disse teknikkene:

* Litografi
* Overføringslitografi (autografi)
* Offset og tørroffset
* Monotrykk

Alle trykkmetodene omfatter flere teknikker, enten det er kunstgrafikk eller mer kommersielle reproduksjonsmåter.

Stensiltrykk regnes ofte som et plantrykk, men skiller seg fra dette ved at det ikke er en trykkplate, men en duk (silketrykk) eller bare en sjablong (et hull). 

Datagrafikk er betegnelsen på bilder som er bearbeidet i en datamaskin og skrevet ut på papir. Datagrafikk er i prinsippet et plantrykk, men er ingen «grafisk teknikk» (håndverk), fordi bildet lages (skrives ut) maskinelt. I datagrafikk ligger den kunstneriske innsatsen og arbeidet i redigering av et bilde på dataskjermen.

Portal: Kunst
**Anders Rambech Nissen** (født 16. februar 1832 på Melhus, død 13. februar 1898 i Hammerfest) var en kjøpmann og grunnlegger av firmaet Feddersen & Nissen i Hammerfest, i kompaniskap med Franz Heinrich Feddersen.

Anders Nissen vokste opp på Røros. Han var sønn av kaptein og skoginspektør Johan Wilhelm Nissen (1790–1858) og hustru Martha Olava Næss (1792–1872). Slekten stammer fra Fredericia på Jylland.

Nissen kom til kjøpmann Johan Berger i Hammerfest som betjent i 1851. Han fikk handelsbrev 12. april 1861 og gikk i kompaniskap med Franz Heinrich Feddersen i firmaet Feddersen & Nissen. I 1864 ble han gift med sin kompanjongs datter, Heinericke Feddersen (1846–1922). Nissen var en flittig og virksom mann, og sørget for selskapet fikk framgang grunnet sitt allsidig forretningstalent. Han krevde meget av sine folk, samtidig som han kunne være adskillig påholden med sikte på å erverve de eiendommer som han så verdier i. Med tiden fikk firmaet stor virksomhet i Hammerfest og 10 fiskevær langs kysten og med en stor fangstflåte. 

Nissen var med i bystyret, formannskapet og ligningsvesenet, og fra 1883 i middelskolens forstanderskap. Han var byens varaordfører i 1892 og med å stifte Redningsselskapet i 1894. I Hammerfest Sparekasses direksjon var han med i årene 1887-1890 og suppleant 1891-1897. 

Sønnen Franz Heinrich Feddersen Nissen fortsatte firmaet da Anders Rambech Nissen døde 13. februar 1898, bare en uke etter sin kompanjong Feddersen. 

Nissen ble i 1895 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for almennyttig Viksomhed» og mottok den svenske Vasaordenen.

Referanser
----------

1. ↑  «Anders Rambeck Nissen», geneanet.org
2. ↑  *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847–1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947, s. 274.
**Caroline Andrine Ehn** (født 6. oktober 1835 i Christiania, død 21. desember 1890 på Lysaker) var en norsk skuespillerinne.

Familie
-------

Caroline Andrine Ehn var datter av Henrikke Chrisitansdatter Barth og den svenske gullsmeden Gustav Theodor Ehn. Han kom som gullsmedsvenn til Christiania og fikk arbeid hos en gullsmed og gjørtler med smykkehandel i Pipervika. Barneflokken på i alt åtte barn vokste opp i Prinsens gate 33, hvor faren drev sin gullsmedforretning. De fire døtrene og en av sønnene ble alle knyttet til Christiania Theater.

Caroline Ehn var søster av skuespillerinnene Ida Ehn og Julie Ehn og skuespillerinne og korist Hanna Ehn. Caroline Ehn ble 20. oktober 1859 gift i Christiania med skuespiller Ole Johan Bucher. De var foreldre til skuespillerinnen Inga Bucher.

Liv og virke
------------

26. mai 1852 fikk Caroline Ehn elevkontrakt ved Den norske dramatiske Skoles Theater, en scene som kort etter skiftet navn til Kristiania norske Theater. Her var hun skuespillerelev ut sesongen 1853-1854. Deretter var hun suffløse samme sted (Kristiania norske Theater) i perioden 1854-1850. Etter at hun fratrådte stillingen var hun en periode i 1860 skuespiller samme sted.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 48. ISBN 8200056228.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Caroline Martens** (født 27. desember 1986) var lenge en av Norges beste profesjonelle golfspillere. Hun spilte og representerte Norge på landslaget fra 2001 til 2019. Caroline spilte på Ladies European Tour (LET) fra 2012 til 2019, men deltok også på en rekke LPGA Tour turneringer.

Hun har flere topp-plasseringer hvoriblant en niendeplass i Handa British Masters i 2012 og en seier fra LET Q-School i 2013.

Caroline la opp karrieren som profesjonell golfspiller i 2019 og satset videre på en ny karriere som rekrutterer. Hun jobber i dag for Panamera IMD hvor hun har spesialisert seg innen Tech domenet. 

Hun var elev ved NTG Bærum i årene 2002-2005 og Louisiana State University i årene 2005-2009, hvor hun tok en bachelor i Psykologi. 

Caroline har lenge vært involvert i en rekke veldedige organisasjoner og er i dag ambassadør for Right to Play.

Referanser
----------

1. ↑  «| Our consultants». *panamera-search.no* **(norsk)**. Besøkt 13. oktober 2021.
2. ↑  *Gullfabrikken - Om eventyret Norges Toppidrettsgymnas*. Lysaker: Dinamo Forlag AS. 2015. s. 133. ISBN 978-82-8071-314-8.
3. ↑  «Women's Golf». *LSU* **(engelsk)**. Besøkt 13. oktober 2021.
4. ↑  «Ambassadører». *www.righttoplay.no*. Besøkt 13. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på ladieseuropeantour.com
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Caroline Martens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Golf
**Caroline Mathilde Schytte Jensen** (født 1. mars 1848 i Fredrikshald, død 24. september 1935 i Oslo) var en norsk forfatter og komponist, særlig kjent for barnesanger som *Tre søte småbarn* (også kalt *Venter på far*) og *Ride ride ranke*.

Biografi
--------

Caroline Mathilde Schytte var datter av den velstående kjøpmannen Hans Holst Schytte (1815–1893) og Anne Marie Faye (1828–1872), og fikk en oppvekst preget av foreldrenes store kulturinteresse. 

I 1873 giftet hun seg med presten og forfatteren Svend Holst Jensen som ble sjømannsprest i Leith i Skottland, senere i London. Etter ni år i Storbritannia flyttet familien hjem til Norge der Holst Jensen ble prest i Høvåg og senere i Grimstad. Ekteparet fikk fire barn, hvorav sønnen Gabriel Scott, født i Leith i 1874, ble en kjent forfatter.

I 1917 ble hun ufrivillig innblandet I en stor skandale rundt Kristiania ferieselskab, der hun som styreformann grep inn og påviste et betydelig underslag.

Komponist og forfatter
----------------------

Caroline Schytte Jensen var særlig kjent for sine barnesanger; hun komponerte melodier til over 200 sanger for barn, enkelte skrev hun dessuten tekst til. Hun var en avholdt skribent, særlig blant kvinnelige lesere, og skrev tidsskrift- og avisartikler om en rekke ulike emner. Hun hadde blant annet en fast spalte med oppskrifter fra sitt eget kjøkken, og gav i 1910 ut en samling av disse i *Kokebok for by og land*.

Komposisjoner i utvalg
----------------------

* Katharina Månsdotters vaggvisa för konung Erik XIV, med tekst av Zacharias Topelius (1898)
* Spindersken, med tekst av Bjørnstjerne Bjørnson (1895)
* Du är min ro, med tekst av Z. Topelius (1895)
* 12 nye Børnesange (1898)
* 12 nye Børnesange med tekst av Svend Holst Jensen (1901)
* 12 nye Børnesange (1902)
* Blomster-Eventyr, med tekst av Gabriel Scott (1904)
* Jesu Hender og mine, med tekst av C. G. Gordon (1913)
* Getsemane, med tekst av O. T. Moe (1915)
* Juleklapp, siste hilsen til Norges barn (1929)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Caroline\_Schytte\_Jensen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Oslohistorie». Besøkt 13.6.2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caroline Mathilde Schytte Jensen på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Caroline Schytte Jensen i Norsk biografisk leksikon

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** MusicBrainz
 |
**Plantelegemiddel** eller **plantebasert legemiddel** er et legemiddel definert i direktiv 2004/24/EC for å sikre en harmonisering av reglene for denne produktkategorien i hele EU-området. Ved å etablere faste, internasjonale regler og prosedyrer for godkjennelse, får brukere, leger, apotek, industrien, andre produsenter og myndigheter ett, forenklet regelverk å forholde seg til. 

Tidligere har legemidler basert på planter vært underlagt nasjonale regler som har vært svært forskjellige fra land til land. De nye reglene er utformet for å gi forbrukerne trygge, plantebaserte legemidler og sikre at godkjente legemidler basert på planter er underlagt de samme reglene i alle land innenfor hele EU-området. På samme måte som andre, europeiske direktiver vedrørende legemidler er det antatt at gjennomføringen av dette direktivet vil få konsekvenser for regelverk og markedstilgang blant annet i USA og Japan.

HMPC (Committee on Herbal Medicinal Products) er en av fire komitéer underlagt Det europeiske legemiddelbyrået (EMEA). Komitéen utarbeider monografier og lister som vil gjelde hele EU-området. Blant annet er monografier fra den europeiske farmakopéen innarbeidet. Komitéen regner med at dokumentasjon med om lag 300 planter fra Europa, India og Kina vil dekke de fleste produktene som er aktuelle (flere tusen), men at flere urter/droger og kombinasjoner vil komme til etter hvert.

Norske forhold
--------------

Plantelegemidler med dokumentert medisinsk effekt omfattes av den ordinære legemiddellovgivningen med krav om forhåndsgodkjenning, tilvirkningstillatelse, importtillatelse, grossisttillatelse samt reklamebestemmelser og med detaljsalg fra apotek.

Plantebaserte produkter som ikke blir klassifisert som legemidler etter det nye direktivet og etter den nye, EU-tilpassede legemiddelloven, vil fortsatt være å betrakte som naturmidler og være forvaltningsmessig tillagt Mattilsynet.

Referanser
----------

1. ↑  Committee on Herbal Medicinal Products (HMPC) Arkivert 6. februar 2018 hos Wayback Machine. European Medicines Agency
2. ↑  Europeisk regelverk, monografier og liste[*død lenke*] Statens legemiddelverk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** GND **·** NDL
 |
***Old Lady 31*** er en amerikansk stum dramakomedie fra 1920, regissert av John Ince. Filmen er basert på et skuespill fra 1916 av Rachel Crothers, som igjen var basert på en roman fra 1909 av Louise Forsslund.

Den ble innspilt på nytt i 1940 som *The Captain Is a Lady.*

Handling
--------

Det eldre ekteparet Abe og Angie Rose mister alle sparepengene deres på grunn av verdiløse aksjer i et gruve-selskap. Deres siste 100 dollar bruker de for at Angie skal flytte til et gamlehjem, samtidig som Abe må nøye seg med fattighuset. Men avskjeden deres ved porten utenfor institusjonen påvirker de andre innsatte så dypt at de legger til rette for at Abe også får muligheten til å flytte inn på gamlehjemmet, og de hjelper ham med å kle seg ut som en kvinne for å oppnå dette.

Men den nye ektemannen til en av de andre pasientene ved gamlehjemmet, kaptein Darby, foreslår at Abe skal stikke av sammen med ham. Abe ønsker straks denne muligheten velkommen. Anger innhenter ham imidlertid kort tid senere, og han kommer tilbake for å oppdage at gruve-aksjene deres faktisk er verdt nok penger til å kjøpe tilbake deres tidligere hjem.

Skuespillere
------------

* Emma Dunn som Angie
* Henry Harmon som Abe Rose
* Clara Knott som Blossy
* Carrie Clark Ward som Abigail
* Sadie Gordon som Nancy
* Winifred Westover som Mary
* Antrim Short som John
* Lawrence Underwood som Samuel Darby
* Graham Pettie som Mike
* Martha Mattox som Sarah Jane
* Mai Wells som Mrs. Homans
* Ruby Lafayette som Granny

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 23. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Old Lady 31 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Old Lady 31* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Old Lady 31* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Politikkstudier** (etter engelsk *policy studies*) oppstod i USA i 1960- og 1970-årene som en underdisiplin av statsvitenskap. Politikkstudier er relevante ikke bare for statsvitere, men brukes som et perspektiv og metode i mange andre fag. Politikkstudier kan bestå av både analyse av beslutningsprosessen (*policymaking*) og innholdet i politikken, kalt politikkanalyse (*policy analysis*). Politikkanalyse handler særlig om å studere egenskapene ved, årsakene til og effektene av ulike alternativer som kan implementeres i politikk, med vekt på hvilke alternativer som best vil oppnå de ønskede målene. Tradisjonelt fokuserer politikkstudier på offentlig politikk, men perspektivet kan også brukes på ikke-statlige organisasjoner eller bedrifter. Hovedfokuset i offentlig politikk har tradisjonelt vært på et bestemt lands politikk, men etterhvert har det blitt økt fokus på global politikk, bl.a. innen spørsmål som klimaendringer, terrorisme, spredning av masseødeleggelsesvåpen og økonomisk utvikling.

Referanser
----------

1. ↑  Nagel, Stuart S.; MacRae, Duncan (1. januar 1980). Lineberry, red. «The Policy Studies Perspective». *Public Administration Review*. 40 (4): 391–396. JSTOR 3110267. doi:10.2307/3110267.
Utsnitt av «fattigdomskartet» til Charles Booth, som viser Old Nichol. Røde områder indikerer middelklassen, mørke blå fattige, og sorte underklassen.  Publisert i Life and Labour of the People in London (1889)
**Old Nichol**, også kjent som **Nichol** og **Old Nichol Street Rookery**, er et tidligere boligområde i *East End* eller Londons tradisjonelle østkant. Området befinner seg mellom High Street, Shoreditch og Hackney Road i nord, og Spitalfields i sør. Hovedgatene var Boundary Street, Old Nichol Street, Half Nichol Street, The Mount og Church Street. Slummen var lokalisert nær den vestlige grensen til Bethnal Green, med seks av gatene langs Boundary Street i distriktet Shoreditch. Det bodde 5 719 personer i Old Nichol, i et tett nettverk med omkring 30 gater. På slutten av 1800-tallet var det verksted og staller blant husene. I Victoriatiden i 1880-årene var Old Nichol Londons mest notoriske slum.

Referanser
----------

1. ↑  Carstairs, Jonathan. «The Life of Arthur Harding - The Nichol». Bishopsgate Institute. Arkivert fra originalen 16. juli 2011. Besøkt 22. mai 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juli 2011. Besøkt 1. februar 2014.
2. ↑  Wise, Sarah (juni 2009). *the Blackest Streets: The Life and Death of a Victorian Slum*. Vintage. s. 8. ISBN 978-1-84413-331-4.
3. 1 2  «The Blackest Streets: The Life and Death of a Victorian Slum by Sarah Wise». The Sunday Times. 22. juni 2008. Besøkt 22. mai 2010.
**Rune Jørgen Sørensen** (født 3. august 1955) er en norsk statsviter. Han har vært professor ved Handelshøyskolen BI fra 1989. 

Sørensen er utdannet cand.polit. (1982) og dr. philos (1986) i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo. Han var prorektor ved BI i perioden 1993-97, og han var ansatt som stipendiat og førsteamanuensis ved Institutt for statsvitenskap (Universitetet i Oslo) i perioden 1982-1989, og professor II ved Forsvarets Stabsskole (2006–2013).

Forskningsinteresser
--------------------

Offentlig politikk belyses ved en kombinasjon av statsvitenskapelige og økonomiske modeller. Forskningsinnsatsen kan grupperes i tre overlappende områder:

Styrings- og effektivitetsproblemer i offentlig sektor omfatter effekter av ulike typer av offentlig regulering, eierskap/tilknytningsformer, og finansiering, samt hvilke politiske og økonomiske drivkrefter som kan forklare reformer i offentlig sektor.

Også forskningen innenfor helsepolitikk og -økonomi omfatter virkninger av offentlig politikk på effektivitet og likhet. Hovedinteressen har vært allmennlegetjenesten, spesielt effekter av konkurranse, finansiering og ulike kontraktsformer på tjenesteproduksjonen innenfor sektoren. 

Kommuner og fylkeskommuner er både et laboratorium for empiriske analyser av allmenne politisk-økonomiske fenomener, og et interessefelt i seg selv. Forskningen er konsentrert om effekter av statlig styring og lokaldemokrati på kommunale oppgaveprioriteringer, tjenesteorganisering samt hensyn til effektivitet og likhet i tjenestetilbud.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Handelshøyskolen BI

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Museu de la Xocolata**, katalansk for «Sjokolademuseet», er et privat museum i Barcelona som viser historien til og produksjon og bruk av sjokolade. Museet eies av Barcelonas konditorlaug og ble åpnet år 2000.

Det er i sin helhet viet til sjokolade: Introduksjon i Europa, fremstilling, bruk og foredling, betydning som næringsmiddel og folkemedisin (sjokolade var blant annet regnet som afrodisiakum).

Det vises gamle maskiner for knusing av sjokoladebønner, elting av masse og lignende. I tillegg brukes kakaomasse av høy renhet til fremstilling av skulptur. Disse varierer fra kopier av kjente landemerker i Barcelona, som Sagrada Familia og diverse statuer til selvstendige kunstverk utført av kjente kunstnere. Skikken settes i sammenheng med en påsketradisjon, der familier laget små sjokoladefigurer (*mona*).

Utførelsen av statuene er dels i vanlig brun sjokolade og dels i hvit – unntaksvis tilsatt andre farger.

Inngangsbilletten utgjøres (selvsagt) av en plate sjokolade merket «Billet».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Museu de la Xocolata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNE
 |
***Betty Blue – 37,2 om morgenen*** (originaltittel: ***37°2 le matin***) er et fransk drama fra 1986, regissert av Jean-Jacques Beineix.

Handlingsreferat
----------------

Zorg er en ung, håpefull forfatter som også arbeider som håndverker for en rekke strandhus i byen Gruissan I Frankrike, langs kysten av Middelhavet. Han møter den 19 år gamle Betty, en impulsiv ung kvinne, og de to innleder en lidenskapelig affære. Begge to bor i hans lånte hytte ved stranden. Etter en krangel med ham, hvor hun ødelegger huset deres, oppdager hun et manuskript til hans første roman. Hun leser manuset, og mener at Zorg er et geni. Etter en ny krangel, blir imidlertid hele hytta brent ned. De reiser til utkanten av Paris, hvor en venninne Lisa (spilt av Consuelo de Haviland) eier et lite hotell.[]

Betty skriver ut Zorgs roman, og sender den til forskjellige forlag. De møter også Lisas nye kjæreste Eddy, og de fire har en rekke morsomme opplevelser - ofte drevet av alkohol. De finner arbeid i Eddys pizzeria, men det oppstår et slagsmål hvor Betty stikker en kunde med en gaffel. Når moren til Eddy dør, reiser alle vennene til begravelsen. Der spør Eddy om Zorg og Betty om de ønsker å midlertidig bo i den døde kvinnens hjem, og passe på pianobutikken hennes.[]

Zorg nyter dette rolige provinslivet, og blir venner med kjøpmann Bob, hans sex-hungrede kone Annie, og en rekke andre karakterer. Men Bettys voldelige humørsvingninger er en stor bekymring for dem. En dag, etter en irriterende kommentar fra Zorg, ødelegger hun et vindu og reiser sin vei. Senere tror Betty at hun er gravid, men hun synker ned i en alvorlig depresjon bår hun oppdager at dette ikke stemmer. Hun forteller at hun hører stemmer, som snakker til henne inni hodet hennes.[]

Medvirkende
-----------

* Jean-Hugues Anglade
* Béatrice Dalle
* Gérard Darmon
* Consuelo de Haviland
* Jacques Mathou
* Clémentine Célarié
* Vincent Lindon

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. januar 2022. Besøkt 15. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Betty Blue* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Betty Blue* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Betty Blue* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Betty Blue* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Betty Blue* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Betty Blue* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Betty Blue* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Betty Blue* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Betty Blue* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Betty Blue* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Rune Alnes Sunde** (født 27. mars 1968) er en norsk tidligere fotballspiller og fotballtrener.

Sunde fikk sin første befatning med toppfotball da han i 1988 spilte for Molde. Laget endte sesongen på tredjeplass i 1. divisjon, men Sunde fikk lite spilletid, og valgte derfor å gå til Aalesund.

Med Egil Olsen som trener i Aalesund, ble Rune Sunde gjenstand for et taktisk trekk som Olsen senere innførte på landslaget. Det gikk ut på at Tore Brogstad, fra sin posisjon på venstreback, med diagonale langpasninger søkte å treffe høyreiste Sunde løpende i angrep fra høyre kant. Trekket ble noen år senere kjent som Flo-pasningen da Olsen benyttet samme taktiske grep med Jostein Flo som målet for diagonale langpasninger slått fra venstreback.

I 1990-sesongen spilte Aalesund i 2. divisjons avdeling A. Med sine 16 scorede mål ble Sunde avdelingens toppscorer. Innsatsen sikret ham en overgang tilbake til toppdivisjonen med Kongsvinger. Sunde fikk en god start hos Kongsvinger, hvor han bidro til en oppløftende periode for klubben. Etter tre sesonger hos Kongsvinger valgte han å dra videre da han følte klubben ikke hadde tillit til ham.

Foran 1994-sesongen betalte Strømsgodset 90 000 kroner for ham. Men oppholdet i Drammen ble aldri noen suksess. Allerede 14. august gikk Sunde videre til gamleklubben Aalesund, hvor han spilte fram til han i 1997 ble ansatt som spillende trener for moderklubben Spjelkavik.

Referanser
----------

1. ↑  Arnfinn Mauren (17. januar 2009). «Klar for langpasning». Aftenposten. Besøkt 4. august 2022.
2. ↑  Geir Christiansen (22. juli 1994). «Godset taper 40.000 kr på kjøpet av Rune Sunde». *Glåmdalen*. s. 17.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rune Sunde – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Rune Sunde – FBref Rediger på Wikidata
* (no) Rune Sunde hos Norges Fotballforbund
Beiyangflåten til ankers i Weihaiwei.
**Beiyangflåten** (tradisjonell kinesisk: 北洋艦隊, forenklet kinesisk: 北洋舰队, pinyin: *Běiyáng Jiànduì*) var en av de fire moderniserte flåtestyrker som ble til i Kina mot slutten av Qing-dynastiets tid. Flåtene ble i stor utstrekning fremmet av Li Hongzhang, som var visekonge av Zhili. De fire flåtestyrkene bestod, foruten av Beiyangflåten, av Nanyangflåten, Fujianflåten og Guangdongflåten.

Beiyangflåten ble raskt den dominerende flåtestyrke i Øst-Asia, og ble omtalt som «Asias beste» mot slutten ved 1880-årene. Den hadde en rekke større skip bygd i Tyskland eller Storbritannia.

Flåtens hovedkvarter var på Liugongøya utenfor havnebyen Weihaiwei i provinsen Shandong.

Men under den første sino-japanske krig (1894–1895) led den alvorlig nederlag. Den ble slått under sjøslaget ved Yalu, og de kinesiske krigsskip som hadde reddet seg etter dette slaget tok da tilflukt i basen i Weihaiwei. Japanerne angrep og knuste restene av flåten i havnen den 2. februar 1895. Øverstkommanderende admiral, Ding Ruchang, begikk deretter selvmord.

Noen av Beiyangflåtens større skip
----------------------------------

* Dingyuan (定遠)*Dingyuan* (定遠)
* Zhenyuan (鎮遠)*Zhenyuan* (鎮遠)
* Jingyuan (經遠)*Jingyuan* (經遠)

Litteratur
----------

* L. C. Arlington: *Through the Dragon's Eyes*, London, 1931
* J. Rawlinson: *China's Struggle for Naval Development, 1839–1895*, Harvard, 1967
* R. Wright: *The Chinese Steam Navy, 1862–1945*, London, 2001
«Bek» har flere betydninger.
Eksperiment med bekdråper i Queensland, som skal vise beks viskositet. Fra eksperimentet begynte i 1930 til 2021 hadde det bare falt 9 dråper. Eksperimentet pågår fortsatt (per 2022), og er det laboratorieeksperimentet i verden som har pågått over lengst tid.
**Bek** er et svart («beksvart») eller mørkebrunt restprodukt (remanens) fra destillasjon av tretjære. De hardeste typer av bek er glassaktige ved romtemperatur, og går i stykker ved slag. Men allerede ved noe høyere temperaturer (50-100 °C) blir bek mykt og flytende. Bek har tidligere hatt stor betydning som tettings- og impregneringsmiddel, for eksempel i treskip og tønner, samt som bindemiddel i briketter og i leirduer og som bestanddel i bekatråd. I dag er den viktigste anvendelsen som bindemiddel i anoder til elektrolytisk aluminiumsproduksjon.

I oldtiden ble bek av bjørkebark brukt som lim, bl.a. når man skulle feste spyd- eller pilspisser til skaftene. 

Også destillasjon av olje gir en bekaktig masse som restprodukt. Denne kalles bitumen og brukes blant annet som asfalt til veidekker.

Se også
-------

* Tjære
* Petroleum
* Kalfatring
* Asfalt

Referanser
----------

1. ↑  «Pitch Drop experiment» **(engelsk)**. University of Queensland. 6. januar 2016. Besøkt 6. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
J-7I jager sett ovenfra i Beijings militærmuseum
**Chengdu J-7** (NATO-kallenavn: *«Fishbed»*) er et kinesisk jagerfly og i utgangspunktet en kopi av MiG-21. 

I 1961 fikk Kina tillatelse av Sovjetunionen til å produsere MiG-21F-13 på lisens. Men før alle tekniske dokumenter var overlevert Kina, ble forbindelsene mellom de to landene brutt. En prototype basert på MiG-21 ble allikevel bygget, og det fløy første gang 17. januar 1966. Flyet ble opprinnelig satt i produksjon av Shenyang, men produksjonen ble overført til Chengdu på et tidlig tidspunkt.

Den første produksjonsserien fra Chengdu fikk betegnelsen **J-7I**, **F-7A** for eksport. Denne ble senere erstattet av **J-7II**, som blant andre forbedringer introduserte en konvensjonell cockpithette som var hengslet bak. Denne varianten fløy første gang 30. desember 1978, og en variant for eksport ble produsert under betegnelsen **F-7B**. Andre varianter av J-7II for eksport er **F-7M Airguard**, som benytter vestlig avionikk, og **F-7P Skybolt**, som ble produsert for Pakistan. Den siste varianten er **J-7III**, som er en allværsjager. Denne fløy første gang 26. april 1984.

J-7 er under betegnelsen F-7 eksportert til en rekke land som inkluderer Albania (F-7A), Bangladesh (F-7M), Egypt (F-7B/F-7M), Iran (F-7M), Nord-Jemen (F-7M), Pakistan (F-7P), Somalia (F-7M), Sri Lanka (F-7BS), Sudan (F-7M), Tanzania (F-7A) og Zimbabwe (F-7M).

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | F-7M Airguard |
| --- | --- |
| Vingespenn | 7,16 m |
| Lengde | 13,95 m |
| Høyde | 4,10 m |
| Vingeareale | 23,00 m² |
| Nettovekt | 5 275 |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 2 175 km/t |
| Klatrehastighet | 180 m/s |
| Lastet vekt | 7 531 kg |
| Operativ radius | 650 km (med to luft-til-luft raketter og to eksterne drivstofftanker på 500 liter hver) |
| Annet |  |
| Motor | 1× Liyang Wopen WP-7B (43,15 kN/59,82 kN med etterbrenner) |

Eksterne lenker
---------------

* Chengdu (AVIC) J-7 / F-7
**Juscelino Kubitschek-brua** ofte kalt **Ponte JK** er en buebro av stål og betong over Lago do Paranoá innsjøen i Brasília, Brasil.

Den forbinder den østlige bredden av innsjøen Lago do Paranoá, hvor Brasília-Juscelino Kubitschek internasjonale lufthavn ligger, og Brasílias sentrum.

Brua er oppkalt etter president Juscelino Kubitschek og ble åpnet for trafikk 15. desember 2002, dens karakteristiske silhuett ble raskt et landemerke i Brasilia.

Juscelino Kubitschek-brua er 1200 m lang, 24 m bred og har to trefelts kjørebaner i hver retning, gangveier for syklister og fotgjengere med 1,5 m bred, og tre spenn på 240 m.

* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «Juscelino Kubitschek Bridge (Brasilia, 2002)». *Structurae* **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2022.
2. ↑  «Juscelino Kubitschek Bridge». *Structures and Spans* **(engelsk)**. 25. august 2010. Besøkt 27. mars 2022.
3. 1 2  «Juscelino Kubitschek Bridge |». *Alluring World* **(engelsk)**. 23. august 2017. Besøkt 27. mars 2022.
4. ↑  «Expedia».
**Jussbuss** er et rettshjelpstiltak drevet av jusstudenter ved Universitetet i Oslo tilknyttet Institutt for kriminologi og rettssosiologi. 

Jussbuss endret navn fra Juss-Buss til Jussbuss 1. september 2016. 

Jussbuss ble stiftet i 1971 og gir gratis rettshjelp i enkeltsaker. Jussbuss jobber med de rettsområdene hvor behovet for rettshjelp er størst. I tillegg til behandling av enkeltsaker, jobber Jussbuss rettspolitisk innenfor de sine spesialfelt og driver dessuten med forskning innenfor feltene. 

Jussbuss er delt inn i følgende fire faggrupper: 

* Utlendingsrett
* Fengsel- og miljørett
* Gjeld- og husleierett
* Sosial-, trygd- og arbeidsrett.

Hver gruppe består av seks fulltidsansatte saksbehandlere og tre deltidsansatte. Jussbuss har også en daglig leder, samt kontormedarbeidere. Alle saksbehandlere og daglig leder er jusstudenter. 

I 2015 ble det opprettet en miljørettsgruppe som et prøveprosjekt. 

I 2017 behandlet Jussbuss 6 072 henvendelser.

Vinteren 2015-16 flyttet tiltaket til «Jusshuset» sammen med Gatejuristen og JURK.

Se også
-------

* Fri rettshjelp
* JURK
* Jussformidlingen (UIB)
* Jushjelpa i Midt-Norge (NTNU)
* Jusshjelpa i Nord-Norge (UIT)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Jussbuss på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Jussbuss på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Jussbuss på Instagram Rediger på Wikidata

Portal: Oslo
«Juice» omdirigeres hit. For annen bruk, se Juice (andre betydninger).
Appelsinjus
**Jus**, eller **juice** er drikkeklar **råsaft** utvunnet av frukt eller grønnsaker. Eksempler på råvarer kan være sitrusfrukter som appelsin, grapefrukt og sitron eller rotfrukter som gulrot, bete og kålrot. Dersom jusen er framstilt fra kun en sort skal den kalles med sortens navn og endingen *-jus* eller *-juice*, for eksempel ananasjus, appelsinjus, eplejus og tomatjus eller ananasjuice, appelsinjuice, eplejuice og tomatjuice.

I utgangspunktet er det ingen forskjell begrepene saft, jus og most, annet enn ordenes opphav. Eplemost og eplejus og eplesaft er i prinsippet det samme, men kan brukes i en snevrere betydning. 

Juice er et engelsk fremmedord som er registrert for første gang på norsk i 1961. Det kommer fra indoeuropeisk, via fransk til engelsk og deretter til norsk. Felles betydning av de forskjellige ordene er «kraften av noe». Ordet saft favner vidt, og omfatter væsken i planter, frukt og bær, men også i sin videste forstand væsken i andre organismer, slik som i uttrykket «kjøttsaft». Det er beslektet med *ost*, *sjy* og sevje. Ordet jus på norsk brukes ganske enkelt i betydningen «fruktsaft». Uttrykket *most* er lavtysk, men stammer fra latin slik jus gjør. Det brukes gjerne om det uferdige pressproduktet. Det er imidlertid også tradisjon for å kalle noen sorter fruktsaft for jus og andre for most. Most brukes spesielt om ferskpresset, ugjæret råsaft fra epler, pærer, druer og bær, og som kan brukes i produksjonen av vin, brennevin eller sider. Annen type råsaft kalles helst jus.

Både jus og most kan lages fra konsentrat på visse vilkår. I Norge er dette regulert i *Forskrift om fruktjuice og lignende produkter*, også kalt Juiceforskriften. Den inneholder definisjoner og betegnelser på kommersielle produkter framstilt av råsaft. I forskriften skilles det mellom fruktjuice, fruktjuice fra konsentrat, konsentrert fruktjuice, vannekstrahert fruktjuice, dehydrert fruktjuice, fruktnektar og eplemost. Det stilles dessuten krav til råvarenes kvalitet, behandling av dem og hvilke tilsetningsstoffer som kan tilsettes.

Referanser
----------

1. ↑  ««Saft» I: Bokmålsordboka.». Språkrådet og Universitetet i Bergen. Besøkt 5. februar 2021.
2. 1 2  Sandøy, Helge (2000). *Lånte fjører eller bunad?*. Oslo: Cappelen akademisk forl. s. 137, 192. ISBN 8202196841.
3. ↑  «Juiceforskriften». Lovdata.no. Besøkt 5. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
Vasilij Polenov: *Le droit du Seigneur* (1874).  
En gammel mann bringer sine unge døtre til godseieren.
**Jus primae noctis**, latin for «retten til den første natt» (fransk: *droit de seigneur*), var inntil 1700-tallet angivelig en godseiers eller adelsherres rett til å ha den første natt med bruden når en av hans leilendinger giftet seg. 

Det er uklart i hvilken utstrekning, om i det hele tatt, denne retten ble praktisert. På 1700- og 1800-tallet ble den av mange sett på som et historisk faktum, mens den i nyere tid blir nesten helt avvist av historikere. Det er dog vanskelig å avgjøre hvilke regler som kan ha eksistert sosialt og i spesifikke regioner, men som en generell og vedtatt legal statutt i europeiske land kan den dog helt avvises.

Den spiller imidlertid ofte en rolle i litteraturen, eksempelvis i Mozarts opera *Figaros Bryllup,* hvor handlingen dreier seg om kammertjeneren Figaros snedige avverging av at hans herre, grev Almaviva, skal håndheve denne retten overfor den skjønne Susanna.

Brudenugg
---------

Brudenuggen er det folkelige navn på den som får ligge først med brura. Peter Christen Asbjørnsen har et erotisk eventyr med samme tittel. Jenta skal giftes bort, men lover sin kjæreste, skredderen, at han uansett skal få henne på bryllupsnatta. Brudgommen overrasker dem i mørket, men brura klarte i tide å hoppe ut av senga og gjemme seg bak hodegjerdet, slik at ektemannen kun fikk hånda full i skredderens greier da han grep etter hennes kjønnsdeler. Han tror kona er likeens utstyrt som ham selv. For mange alen rødt klede og flere tønner salt påtar skredderen å sy om kona for ham, slik at de i tillegg får tilbringe hele honningmåneden sammen.

Litteratur
----------

* Erik Henning Edvardsen: *Asbjørnsens kvinnehistorier*. Norsk Folkeminnelags skrifter nr. 150. Oslo 2001. H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). ISBN 82-03-18562-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Florida Memorial University** er et 4-årig, privatuniversitet i Miami Gardens i delstaten Florida, USA. Det ble opprettet i 1879 og var et av de historiske svarte læresteder i USA, opprettet som et av 39 læresteder under United Negro College Fund. Det er tilknyttet baptistkirken.

I 1918 flyttet det inn på grunnen til en tidligere, stor slaveplantasje i Florida. Tidligere navn på lærestedet inkluderer blant annet *Florida Baptist Institute*, *Florida Baptist Academy*, og *Florida Normal and Industrial Institute*.

Ved universitetet var det 1 857 studenter og 160 vitenskapelig ansatte i 2006. Studiene gis opp til doktorgradsnivå.

I 2017 tildelte universitetet Travyon Martin, en 17 år gammel afrikansk-amerikaner som ble skutt i 2012, et posthumt æresdiplom i aeronautikk.

Referanser
----------

1. ↑   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑  CNN, Doug Criss. «Florida university to award degree to Trayvon Martin». *CNN*. Besøkt 5. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Robert de Sorbon** (født 9. oktober 1201 i Sorbon i Frankrike, død 15. august 1274 i Paris) var en fransk teolog og katolsk prest som grunnla collège de Sorbonne, som gav universitetet i Paris sitt uformelle navn Sorbonne.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Robert de Sorbon kom fra en fattig familie i Ardennene, sluttet seg til den geistlige stand og studerte i Reims og Paris. 

### I kongens nærhet, skolegrunnlegger

Han ble lagt merke til ved sin fromhet, og dette trekket var en viktig grunn til at hertugen av Artois og kong Ludvig IX av Frankrike ble hans beskyttere. Omkring 1251 ble han kannik i Cambrai. Kort etter fikk han kannikembede i Paris.

Omkring år 1253 begynte han å undervise. I 1257 åpnet han *Maison de Sorbonne* på Montagne Sainte-Geneviève i Paris som et lærested som skulle utdanne et tyvetalls fattige studenter i teologi. Kongen gav lærestedet økonomisk støtte, og pave Alexander IV godkjente det i 1259. Med tiden vokste lærestedet til et større sentrum for utdannelse, og ble spiren til det som senere ble kalt Universitetet i Paris. Robert de Sorbon var dets kansler, og underviste og preket der fra 1258 og frem til sin død i 1274.

I 1258 ble han kongens skriftefar, og ble også en av hans nærmeste rådgivere. Han var venn av Jean de Joinville, skjønt de to konkurrerte med hverandsre om kongens gunst. Kongen skjenket han i 1258 og 1263 ytterligere to hus, som han innrettet som kollegier for filosofi og andre humanistiske fag. 

I 1266 ble han utnevt til erkediakon i Laon.

Biblioteket ved Universitetet i Reims, som åpnet i 2006, er oppkalt etter Robert de Sorbon.

Litteratur
----------

* A. L. Gabriel: *The Paris Studium: Robert of Sorbonne and His Legacy*, 1992
* Robert de Sorbonne. "Statutes for a College", in *The Portable Medieval Reader* editedy by James Bruce Ross and Mary Martin McLaughlin. ISBN 978-0-14-015046-9


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Robert van der Veen** (født 26. september 1906 i Shanghai, død 18. mars 1996 i Jette i Belgia) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i Sommer-OL 1928 i Amsterdam.

Van der Veen vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det nederlandske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turneringen og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. Nederland vant sin gruppe og i finalen møtte de India som var vinnere av den andre gruppen. Finalen, som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere, tapte Nederland med 0-3. Van der Veen spilte alle fire kampene i OL-turneringen og scoret tre mål.

OL-medaljer
-----------

* Sølv Landhockey under Sommer-OL 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert van der Veen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robert van der Veen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Robert van der Veen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Rollefiguren Rose Henderson i *Lost* ble spilt av L. Scott Caldwell.
**Rose Henderson** er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost* som fulgte livene til en gruppe overlevende etter en flystyrt på en øde og mystisk øy i Stillehavet.

Henderson ble spilt av L. Scott Caldwell og hun var gift med Bernard Nadler (spilt av Sam Anderson). Bakgrunnshistorien deres fra før flystyrten var at de hadde oppsøkt en healer under bryllupsreisen i Australia i håp om å kurere Hendersons kreft. På veg fra Australia forulykker flyet mens Nadler er på toalettet. Flyet brekker i to og de to delene av flyet havnet på forskjellige streder på øya. Ekteparet blir gjenforent midtveis i sesong to, og Rose Henderson kan da fortelle at kreften er borte og øya har kurert henne. Etter en tidsreise blir de to adskilt fra de gjenværende overlevende og de bygger en hytte de kan bo i, i nærheten av havet.

Opprinnelig hadde manusforfatterne planlagt at fortellingen om en kvinne som ble skilt fra sin mann da flyet krasjet skulle handle om rollefiguren Kate Austen (spilt av Evangeline Lilly), men Kates rolle ble endret til å være en kjærlighetsinteresse for to av de mannlige hovedrollene. Rollen ble således opprettet for Rose Henderson. Kritikerne var positive til paret og uttrykte håp om at de skulle opptre oftere i serien, og begge skuespillerne fikk ros for sitt skuespill.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost