recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Henrettelsesstedet Foto: Hans Andersen 
**Minnelunden i Ryvangen** er et minne over danske motstandsfolk som falt under okkupasjonen av Danmark 1940–1945. Minnelunden ble innviet 5. mai 1950 og ligger i *Ryvangen* som opprinnelig var en mark og siden et villakvarter på grensen mellom Gentofte og Københavns kommuner.

Tyskerne beslagla området hvor det dengang lå et militært øvelsesterreng ved Ryvangen Kaserne. Etter frigjøringen i 1945 ble det funnet 202 lik begravet av tyskerne. 

Under okkupasjonen hadde dødsdømte motstandsfolk blitt bundet til trepåler og henrettet ved skyting. Blant dem var medlemmer av Hvidstengruppen og Holger Danske. Da likene ble identifisert etter krigen kunne de pårørende velge å få dem flyttet til sin lokale kirkegård eller la dem begrave i minnelunden som ble anlagt på området. 

Tre henrettelsespåler (bronseavstøpninger) og en minnetavle med et vers av Kaj Munk markerer henrettelsesplassen. Inskripsjonen lyder:

*Drenge I drenge som døde*
*I tændte for Danmark*
*i dybeste mulm*
*en lysende morgenrøde*
Billedhuggeren Axel Poulsen skapte monumentet *For Danmark / Moderen med den dræbte søn*, som står sentralt i anlegget som er tegnet av Kaj Gottlob. Haven er utformet av Aksel Andersen.

31 dansker som døde i tyske konsentrasjonsleire er også begravet her. Under et halvtak er 151 gravstener murt inn i veggen. De bærer navnene på 151 frihetskjempere hvis jordiske rester aldri er funnet. Midt i rekken finnes en stor fellestavle. 

Minnelunden i Ryvangen har status som statskirkegård og hører under Kirkeministeriet.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mindelunden i Ryvangen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Willys AB** (logoform WiLLY:S) er en svensk lavpriskjede med 3 110 ansatte og en omsetning på ca 19 mrd.[] Kjeden har 178 butikker. Willys er en del av Axfoodkonsernet sammen med blant annet Hemköp og Prisxtra. Hovedkontoret ligger i Göteborg.

Historie
--------

I 1986 åpnet Willy Schleeh (født 7. juni 1932, død 14. august 2013) en lavprisbutikk i Kungsbacka med navnet Willys Cash. Konseptet var at butikken skulle selge store pakninger, ofte direkte fra pall, noe som ga lave enhetspriser. Schleeh lyktes med konseptet, og det hendte at kjøpmenn fra mindre butikker eller kiosker kom til butikken hans for å handle billig, og siden selge varene litt dyrere i sine egne butikker.

I februar 1975 overtok Lars Lundin en liten dagligvarebutikk på Hisingen i Göteborg. Lundin kalte butikken LL:s (Lars Lundin) Livs. Forretningsidéen var å selge matvarer billigere en andre. Det første året hadde den lille butikken en omsetning på 2 millioner.[] Butikken ble snart for liten og i 1981 slo Lars Lundin seg sammen med Åke Andersson, og virksomheten flyttet til Wieselgrensplassen på Hisingen i Göteborg. Butikkene Willys Cash, LL:s Livs og HP Storkjøp var lavprispionerer som sørget for at vestsverige fikk landets laveste dagligvarepriser.

I 2000 ble Willys Cash og LL:s kjøpt av Axfood, som innlemmet dem i samme kjede med navnet Willys. De to røde L'ene i Willys-logoen er en henvisning til de tidligere LL:s Livs-butikkene. Det finnes også en kjede kalt «Willys hemma» med mindre butikker. Den er et resultat av at man opp gjennom årene også har kjøpt tre andre lavpriskjeder: HP-Storköp i Göteborg/Vestsverige, Exet i Jönköping og Rätt Pris fra Mälardalen.

Referanser
----------

1. ↑   Butikkantall fra selskapets hjemmeside (Om-oss) pr.mai 2013. (Se kilder)

Eksterne lenker
---------------

* Willys i Sverige
Grafisk framstilling av forholdet mellom modell og virkelighet...
Grafisk framstilling av tilbud- og etterspørselskurver
**Teoretiske modeller** gir et sterkt forenklet bilde av virkeligheten. Forenklingen dreier seg om å fokusere på de trekk som anses å være vesenlig for det som skal forklares, samtidig utelukke alt som er uvesentlig. Dette gjøres for å tydeliggjøre poenget man er ute etter å forklare og for at modellen i det hele tatt skal kunne fungere. Derfor vil teoretiske modeller aldri være fullkomne representasjoner av virkeligheten.
Modellene kan være utformet som et diagram, skjema eller en annen grafisk framstilling som kan gi en mer oversiktlig framstilling enn en verbal forklaring.
En modell kan sammenlignes med et kart som til tross for forenklingen likevel fungerer som et nyttig verktøy.

I økonomi er modeller et analyseverktøy som gjør det mulig å forholde seg til en stor mengde data. Men modellen bygger på mange begrensende forutsetninger som er nødvendig for å kunne bruke modellen til å undersøke økonomiske mekanismer. Økonomiske modeller er ofte formulert som matematiske sammenhenger med et sett med ligninger. Dette er en forutsetning for å kunne trekke logiske slutninger om hva som påvirker og bestemmer økonomiske størrelser.

Litteratur
----------

* Erling Steigum *Moderne makroøkonomi*. Gyldendal, 2004. ISBN 82-05-28768-6
* Robert G. Hansen *Makroøkonomi*. BI forlag, 2006. ISBN 9788270427802
* Jacobsen Dag Ivar og Thosrsvik Jan.*Hvordan organisasjoner fungerer* , 2 utgave. Fagboklaget, 2005. ISBN 82-7674-763-9

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stanford Encyclopedia of Philosophy
 |
Hvitlakkert englefigur med forgyldninger fra altertavlen i Stavern kirke  Foto: Orf3us 
**Hartvig Müller** (født ca. 1716, død 1793 i København) var en orgelbygger som arbeidet i Danmark og Norge.

Müller virket primært som orgelbygger, men leverte i 1750-årene også billedskjærerarbeider til kirkeinteriør i Danmark. Til Frederiksberg kirke ved København bygget han både selve orgelet og fasaden med rokokkoutsmykninger. Til Larvik kirke leverte han figurene Troen, Håpet, Kjærligheten og Tålmodigheten, skåret i København av snekkermester Hendrich Rohde.

Alteret i Frederiksvern kirke (Stavern) fikk Müller i entreprise i konkurranse med billedhugger Simon Carl Stanley (1703–1761). Her leverte han seks, hvitlakkerte englefigurer med forgyldninger som omgir altertavlen. Det vites ikke om Müller alene var entreprenør, eller om han også var kunstnerisk ansvarlig for de figurer han leverte.

Verker i utvalg
---------------

* Orgel i Budolfi kirke, Aalborg
* Orgel i Christians kirke i København
* Orgel i Dreslette kirke på Fyn
* Reparasjoner på Raphaelisorgelet i Roskilde domkirke
* Orgel til Zebaothskirken i Christiansted
* Orgel til Frederiksberg kirke
* Englefigurer til Frederiksvern kirke

Referanser
----------

1. ↑  *Sporet opp gamle kirkefigurer* i Østlandsposten, op.no. Besøkt 20. mars 2016
2. ↑  *Hartvig Müller*, Kunstindeks Danmark. Besøkt 20. mars 2016

Portal: Danmark
**Zhao Fei** (forenklet kinesisk: 赵非; tradisjonell kinesisk: 趙非, pinyin: *Zhào Fēi*, født 1961 i Xi'an i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk filmfotograf som gjerne tilregnes den såkalte «femte generasjon» innen kinesisk kinematografi. 

Zhao Fei begynte sine filmstudier ved Beijings filmakademi i 1978, og tok slutteksamen i 1982. Han har samarbeidet med regissører som Chen Kaige, Zhang Yimou og Tian Zhuangzhuang. Han har også samarbeidet med Woody Allen i tre filmer mellom 1998 og 2001.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhao Fei på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Zhao Fei på Hong Kong Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Zhao Fei på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Zhao Fei på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Zhao Fei på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Zhao Fei på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Zhao Fei på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Zhao Fei hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Teorien om hjertefeil hos danske konger** er en ny medisinsk teori fra den danske rettsmedisineren Jørgen Lange Thomsen. Teorien ble presentert i en artikkel i Aftenposten 1.november 2015. Thomsen hevder at den danske kongen Svein Tjugeskjegg og mannlige etterkommere av ham kan ha hatt hjertesykdommen Brugadas syndrom, som gir høy risiko for plutselig død hos ellers friske individer.
Svein døde plutselig, 54 år gammel. Sønnene hans, Harald og Knut, ble bare henholdsvis 29 og 39 år gamle.

Den dansk-norske kongen Olav Håkonsson døde plutselig, bare 16 år gammel, i 1387. Han var direkte etterkommer av Svein Tjugeskjegg, som døde i 1014. Ved Olavs død stod Norge uten konge, noe som ble starten på Kalmarunionen, og en tid som tradisjonelt har blitt ansett som en nedgangstid for Norge. Hvorvidt historien kunne blitt annerledes dersom Olav hadde fått et langt liv, kan man selvfølgelig ikke vite, men ifølge universitetslektor John McNicol, som siteres i Aftenpostens artikkel, mener det fantes dypere strukturer som førte til at Danmark og Sverige ble politisk og økonomisk sterkere enn Norge i senmiddelalderen.

Teorien om de danske og norske kongenes hjertefeil er en såkalt retrospektiv diagnose. Hvorvidt dette har noe for seg innenfor historisk forskning, er omdiskutert.

Referanser
----------

1. ↑  Tidsskrift for Den norske legeforening, nr 24/2008
2. ↑  Elmer, Peter (2004). The healing arts: health, disease and society in Europe, 1500–1800. Manchester: Manchester University Press. pp. xv. ISBN 0-7190-6734-0.

Eksterne lenker
---------------

* Dansk lege: Hjertefeil tok livet av mange generasjoner konger, Aftenposten 01.11.15
* Tidsskrift for Den norske legeforening om Brugadas syndrom
Roland LAPC-I lydkort
**Roland LAPC-I** er et lydkort for PC-er, som ble utgitt i 1988 av Roland Corporation. Det er praktisk sett en CM-32L og et MPU-401-grensesnitt på et ISA-kort. Kortet ble solgt i USA av Sierra On-Line for bruk med deres videospill, i tillegg til de vanlige musikkforretningene. Prisen på kortet var rundt $500.

Kortet kom ikke med noe programvare eller ekstrautstyr siden ingen programvare var nødvendig. CM-32L-delen oppførte seg som at den var koblet til MPU-401-delen. Hvis man ville koble til eksterne MIDI-kompatible enheter måtte man kjøpe en adapter kalt MCB-1. Denne adapteren kunne kobles til en spesiell utgang bak på kortet slik at man fikk vanlige inn- og utganger for MIDI.

Kortet ble ofte feilaktig kalt *LAPC-1*, men bilder av kortet viser at det står en I på det, ikke 1. I står antagelig for IBM PC, siden det eksisterer et likt kort for NEC datamaskiner kalt *Roland LAPC-N*. Hvis man ville koble LAPC-N til eksterne MIDI-kompatible enheter måtte man kjøpe en adapter kalt MCB-2.

| * v
* d
* r
Lydkort fra Roland Corporation |
| --- |
| 
* Roland LAPC-I
* Roland LAPC-N
* Roland SCC-1
* Roland SCC-1A
* Roland SCC-1B
* Roland RAP-10
* Roland GPPC-N
* Roland SCD-10
* Roland SCD-15
* Roland SCP-55
* Roland MPU-401

 |
**Zhao Changqing** (forenklet kinesisk: 赵常青; tradisjonell kinesisk: 趙常青; pinyin: **Zhào Chángqīng**, født i april 1969 i en landsby i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina) er en historielærer og politik aktivist i Kina.

Biografi
--------

Zhao Changqing begynte i 1988 i historiedepartementet i Shaanxi lærerhøyskole. I april 1989 hadde han og noen medstudenter dannet en selvsttry studentkomite.

### Tiananmen

I juni 1989 ble han arrestert for å ha deltatt i protestene på Den himmelske freds plass, og satt fengslet i Xincheng-fengselet i Beijing i over et halvt år. Så ble han løslatt og sendt tilbake til sin gamle skole i Shaanxi, hvorfra han ble uteksaminert i 1992.

Fra sin slutteksamen og frem til 1998 arbeidet Zhao som lære ved Shaanxi Hanzhong atomindustrifabrikk nr. 813.

### Petisjon til den 15. nasjonalkongress

I august 1997 sendte han en petisjon til den 15. nasjonalkongress for det kinesiske kommunistiske parti som bad om politiske reformer. Han vedla sitt essay «Reformér det politiske system og slå inn på demogkratiseringens vei». Han forsøkte å stille til valg som representant til nasjonalkongressen for sine arbeidskamerater for å kunne bekjempe korrupsjon og dårlige arbeidsbetingelser, med en plattform kritisk til [Den all-kinesiske fagforeningsføderasjon]]. Han ble arrestert den 25. mars 1998, stilt for retten 6. september 1998 og dsømt til tre års fengsel.

### Petisjon til den 16. nasjonalkongress

I november 2002 stod han bak et utkast til Åpent brev til den 16. nasjonalkongress og innsamlet 192 underskrifter ftil støtte til hans krav om demokrati. Zhao ble anklaget for «forsøk på undergravning av statsmakten» og stilt for retten bak lukkede dører i Xian den 10. juli 2003. Han ble dømt til fem års fengsel.

### Fengselstiden

I desember 2005 nektet han å ta del i en flaggheisingsseremoni og nektet å synge nasjonalsangen. Han ble satt på enecelle for 40 dager. Den 18. februar 2006 fikk han enecelle for tre måneder får å nekye å ta del i militær eksersis og for å ta imot medlemmer av Falun Gong.

Referanser
----------

1. ↑  «Prisoners in P. R. China (Chinese)». Laogai.org. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 3. august 2006.
2. ↑  «Labor Activists Imprisoned in China». National Labor Committee. 28. februar 2000. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 1. juni 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. april 2009. Besøkt 1. juni 2014.
3. ↑  «Prisoners in P. R. China (Chinese)». Laogai.org. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 3. august 2006.
Parti av Nørreport sett inne fra byen, malt i første halvdel av 1800-tallet av C.W. Eckersberg.  
Malerisamlingen på Frederiksborg slott.
**Nørreport** var en av Københavns fire byporter. De tre andre byportene til København var Østerport, Vesterport og Amagerport.

Nørreport var innkjørselport for reisende fra Norge og Sverige som ankom via Helsingør. På grunn av sin beliggenhet var det også den porten som reisende fra det østlige og nordlige Sjælland brukte når de skulle inn til byen. Da de danske kongelige ofte brukte Frederiksborg slott som sommerresidens og gikk gjennom Nørreport på reisen dit, ble den gaten som ligger like innenfor porten kalt Frederiksborggade, et navn den fremdeles bærer.

Den eldre porten ble i 1671 erstattet av en ny port, bygget av Christian V etter tegninger av Lambert van Haven. Denne nye porten ble Københavns høyeste og mest kunstneriske utsmykkede byport. Utsmykkingen var i sandstein og besto bl.a. av en kvinnefigur på hver side av porten som symbol på gudsfrykt og rettferdighet og hentydet således til Christian Vs valgspråk.

Nørreport ble revet i 1857 da vollene omkring byen ble nedlagt.

Bilder
------

* Plan og fasade av Nørreport fra Den Danske VitruviusPlan og fasade av Nørreport fra *Den Danske Vitruvius*

Se også
-------

* Jarmers Tårn
* Nørreport Station

Eksterne lenker
---------------

* Nørreport, København

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Karim Khan Zand** (persisk: کریم خان زند), (født 1705, død 1779) var en iransk hersker av kurdisk eller lur opphav, som grunnla Zand-dynastiet, som styrte dagens Iran, Irak, Aserbajdsjan, Armenia, Georgia og små deler av Tyrkia og Russland.

Karim Khan var en av soldatene til Nadir Shah. Etter at Nadir Shah døde i 1747, havnet Persia i borgerkrig. Karim Khan, Abdolfath Khan og Ali Mardan Khan inngikk en avtale om å dele landet mellom seg og gi tronen til Ismail III, men samarbeidet endte etter Ali Mardan Khan invaderte Isfahan og drepte Abdolfah Khan. Karim Khan drepte så Ali Mardan Khan og invaderte hele Iran, med unntak av Khorasan, av respekt for Shahrokh Shah, barnebarn av Nadir Shah. Han tok likefullt tittelen *sjah* og kalte seg *Vakil ar-Ra'aayaa* (*folkets advokat; folkets verge*).

Under hans styre ble relasjonene med Storbritannia gjenopptatt og han tillot Østindiakompaniet å ha en handelsstasjon i det sørlige Iran. Han gjorde Shiraz til sin hovedstad og beordret en arkitektonisk opprusting. Etter hans død brøt borgerkrigen ut igjen, og ingen av hans etterkommere klarte å styre landet så effektivt som han, inntil Agha Muhammed Khan og qajar-dynastiet kom til makten.

Eksterne lenker
---------------

* Irans historie: Zand-dynastiet
* Karim Khans portrett


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Shahrokh Shah** | **Persisk sjah**(1750–1779) | Etterfølger:**Abol Fath Khan** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Illustrasjon av et M109 bunnstykke.
Welin-type skruemekanisme.  
Her fra USS «Alabama» i 1943.
**Skruemekanisme** er en mekanisme som brukes på bakladete kanoner og haubitser for å lukke kammeret. Den ble oppfunnet rundt 1845.

Mekanismen består av en skrue som har deler av gjengene frest av i lengderetningen. Skruen er hengslet på enden av løpet og passer i et motsvarende hull i bakre del av våpenets kammer. Dette hullet har gjenger der skruen mangler dem, og motsatt. Skruen føres inn i rørets bakre ende og låses med så lite som en 1/6 omdreining, og den plugger dermed kammeret. Skruemekanismer finnes i enkelte svartkruttrifler siden dette historisk har vært en av få praktiske måter å få en gasstett tetting på bakladervåpen som ikke bruker patroner. En tidligere metode benyttet en kile for å blokkere bakenden av våpenet.

Den franske artillerioffiseren Charles Ragon de Bange forbedret tettingen ytterligere i 1872 med sitt *De Bange system* som benyttet en tetningsring av asbest.

En svakhet ved den opprinnelige designen var at bare halvparten av omkretsen til skruen kunne ha gjenger. Dette gjorde at skruen måtte være ganske lang for å oppnå sikker låsing. Svensken Axel Welin løste dette problemet rundt 1890 ved å utvikle en skruemekanisme med trinnvise gjenger. Skruen og blokken fikk gjengepartier som hadde suksessivt større radius. Med denne designen kan 4/5 av omkretsen være gjenget dersom man har 4 trinn, samtidig som man kan låse mekanismen med 1/5 omdreining. Varianter av denne mekanismen er fremdeles i bruk idag for artilleriskyts som blir ladet med kardus og frittstående granater, slik som f.eks. M109.

* Bunnstykke fra en modifisert russisk 122 mm M1910 haubits med 105 mm H37 løp.Bunnstykke fra en modifisert russisk 122 mm M1910 haubits med 105 mm H37 løp.
* Bunnstykke fra en modifisert russisk 122 mm M1910 howitzer, med 105 mm H37 løp.Bunnstykke fra en modifisert russisk 122 mm M1910 howitzer, med 105 mm H37 løp.

Se også
-------

Kilemekanisme er en annen type lukkemekanisme som også brukes på bakladere.

Referanser
----------

1. 1 2  Bunch, Bryan H.; Hellemans, Alexander (2004). *The History of Science and Technology: A Browser's Guide to the Great Discoveries, Inventions, and the People who Made Them, from the Dawn of Time to Today*. Houghton Mifflin Harcourt. s. 355. ISBN 9780618221233.
2. ↑  «United states patent office: Charkes T. M. Valérand de Bange: Breech-loading ordnance (US patentnr 301220)» (PDF). 1884. Besøkt 19. juni 2014.
3. ↑  «United states patent office: Axel Welin: Breech mechanism for guns (US patentnr 497695)» (PDF). 1893. Besøkt 19. juni 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Kari Kjenndalen** (født 1951) er en norsk embetskvinne, organisasjonsleder og tidligere politiker for Arbeiderpartiet, som har vært politisk rådgiver for statsminister Gro Harlem Brundtland, generalsekretær i Forskerforbundet, ekspedisjonssjef og fungerende departementsråd i Kunnskapsdepartementet og høgskoledirektør ved Høgskolen i Lillehammer. Hun har sittet i en rekke styrer og regjeringsoppnevnte utvalg.

Karriere
--------

Hun var høgskoledirektør ved Statens spesiallærerhøgskole (1988–1990) og deretter direktør for høgskolens videreføring Institutt for spesialpedagogikk ved Universitetet i Oslo (1990–1991 og 1992–1994), avbrutt av et år som politisk rådgiver ved Statsministerens kontor i Gro Harlem Brundtlands regjering 1991–1992. Hun var siden avdelingsdirektør i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet (1994–1996), generalsekretær i Forskerforbundet (1996–2007), ekspedisjonssjef og fungerende departementsråd i Kunnskapsdepartementet (2007–2010) og høgskoledirektør ved Høgskolen i Lillehammer 2011–2013. Senere var hun fakultetsdirektør ved Fakultetet for teknologi, kunst og design ved Høgskolen i Oslo og Akershus.

Hun var medlem av flere regjeringsoppnevnte utvalg, herunder Hellandsvikutvalget (statlig overtakelse av regionsykehusene), Mjøsutvalget og Underdalutvalget (akademisk frihet), har vært styreleder ved Høgskolen i Sør-Trøndelag og Norsk Arkitekturmuseum, nestleder i styret for Nasjonalmuseet for kunst, og styremedlem i Norges idrettshøgskole, Høgskolen i Agder, Høgskulen i Sogn og Fjordane, Høgskulen på Vestlandet og Norsk Medisinaldepot; hun var sentralstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening 2016–2018. Hun var i 1980-årene styremedlem i kvinneutvalget i Oslo Arbeiderparti.

Referanser
----------

1. ↑  Forvaltningsdatabasen
2. ↑  *Maktens høyborg*. Grøndahl Dreyer i samarbeid med Statsministerens kontor. 1997. s. 216. ISBN 8250424751.
3. ↑  Sier opp på høgskolen
4. ↑  Kjenndalen til styret for HiSF
5. ↑  Arbeidsutvalget 2016–2018
6. ↑  *Arbeiderbladet*. 7. mars 1988.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kari Kjenndalen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Talbingo-demningen i Tumut-elva er 162 meter høy, og gir vann til Tumut-kraftverkene.
**Tumut 3** er en vannkraftstasjon i Tumut River i New South Wales i det sørlige Australia. Den er en del av kraft- og irrigasjonsprosjektet Snowy Mountains Scheme, som leder vann fra Tumut River og Snowy River til elva Murray, og driver syv vannkraftverk. Vannet ledes med et fall på 800 meter, og vann fra 14 oppdemmede magasiner ledes gjennom 145 km tunneler og 80 km akvadukter til de sju kraftverkene. Utbyggingsområdet sammenfaller i stor grad med Kosciuszko nasjonalpark.

Strømproduksjonen forsyner Canberra, New South Wales, og Victoria. Hele Snowy Mountains-prosjektet ble ferdigstilt i 1974 etter 25 års utbygging, organisert etter modell av Tennessee Valley Authority. 10 000 mennesker fra 30 land deltok i utbyggingsarbeidet. Etter økologiske granskinger fra 1998 ble vannmengden i Snowy River økt, etter at det ble klart at den nesten totale avledningen i tunneler til Murray-Darling-bassenget truet med å ødelegge økosystemer lenger nede i den nå uttørkede Snowy-elva. 

Kraftanleggene i Snowy River-utbyggingen omfatter:

* Guthega vannkraftverk (1954) – 2 turbiner, effekt 60 MW
* Tumut 1 vannkraftverk (1958) – 4 turbiner, effekt 330 MW
* Tumut 2 vannkraftverk (1961) – 4 turbiner, effekt 286 MW
* Blowering vannkraftverk (1967) – 1 generator, effekt 80 MW
* Murray 1 vannkraftverk (1967) – 10 turbiner, effekt 950 MW
* Murray 2 vannkraftverk (1969) – 4 turbiner, effekt 550 MW
* Tumut 3 vannkraftverk (1974) – 6 turbiner, effekt 1 500 MW

Utbyggingsprosjektet er det største ingeniørprosjektet i Australias historie.

Eksterne lenker
---------------

* Snowy Hydro - hjemmeside.
* Suatralian Bureau of Statistics – *The Snowy Mountains Hydro-Electric Scheme , 1986*.
**Kari Foseid Aakre** (født 8. oktober 1952) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet (Ap). Hun var ordfører i Osterøy kommune i Hordaland fra 2003 til 2015.

Selv om hennes parti bare fikk 27,8 prosent ved kommune- og fylkestingsvalget i 2007 (5,5 prosent bak FrP) ble hun ordførerkandidaten til en regnbuekoalisjon bestående av alle partiene i kommunestyret (Ap, Sp, SV, KrF, Høyre, Venstre) minus Fremskrittspartiet. Kari Foseid Aakre er utdannet lærer, og ble valgt inn i heradsstyret i 1995. Hun var ansatt ved Osterøy Ungdomsskule i femten år før hun ble valgt til ordfører i 2003, som et resultat av samarbeidet mellom Ap, Høyre og Sp.

Referanser
----------

1. ↑  Kari Pedersen (15. september 2015). «Disse kan bli nye ordførere». Besøkt 11. oktober 2015. «På Osterøy skulle Aps Kari Foseid Aakre uansett gi seg etter tre perioder med klubben.»

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ove Kleiveland** | **Osterøys ordfører**(2003–2015) | Etterfølger:**Jarle Skeidsvoll** |
Nåtidens Tunbyholm fra 1830-tallet i klassisistisk stil ved nordsiden av Tunbysjøen.
**Tunbyholm** er en herregård i Tomelilla kommun, Skåne. 

Herregården ligger ca. en mil nordøst for Tomelilla, mellom Smedstorp og Sankt Olof. Som bygningen fremtrer i dag med okergule fasader, ni vinduesfag lang i to etasjer under er kobbertak, er den resultat av en klassistisk restaurering på 1830-tallet, som ikke har så mye med den opprinnelige renessansebygning fra 1634 å gjøre.

Historie
--------

Opprinnelsen er en middelaldergård i landsbyen Tunby, som skal ha tilhørt slekten Rud. Denne byen ble nedlagt på 1400-tallet, og hovedgården ble flyttet til en holme i Tunbysjøen. Under resten av 1400-tallet var eierne slektene Falk og Gjøe, hvor spesielt Mogens Axelsen Gjøre og sønnen hans Eskil utmerket seg som fremstående og betrodde embetsmenn i den danske statens tjeneste. I begynnelsen av 1530-tallet døde den siste Gjøre og Tunbyholm overgikk til slekten Brahe. 

Etter flere generasjoner i denne slekt kjøpte Erik Axelsen Rosenkrantz området i 1610, og på 1630-tallet bygget Erik Rosenkrantz et trefløyet renessanseanlegg som avløsning for middelalderens stengård. Han var påvirket av staten og prakten under adelsveldet under Christian IVs lange regjeringstid, og det falt derfor naturlig for ham å bygge en prektig bygning, i Christian IVs nordiske renessansestil, kanskje en av datidens fornemste av sin slags. 

Etter hans død ble Tunbyholm kjøpt av Henrik Huitfeldt som i begynnelsen av 1640-årene fullførte det staselige slottet. 

Den siste danske eieren var Joachim Gersdorff, som i 1658 førte fredsforhandlinger med svenskene. Han var gift med en av Huitfeldts døtre, og hadde kunnet smykke seg med titler som riksråd, stattholder, rikshovmester, lensherre på Bornholm, ridder av Elefantordenen m.m. Han var en av pådriverne til krigen mot Sverige i 1657, men kort tid etter må han han gi fra seg sine skånske gods, og Tunbyholm overgikk til den svenske krone, hvoretter en langsom nedbrytning av de opprinnelige bygningene gikk i gang. 

Fra 1918 er Tunbyholm i familien Akrells eie.

Litteratur
----------

* Lönnäng, Ragnar: *Handbok för resor til skånska slott och sevärdheter*, Gröna Nyckeln, [2006]
* Stilling, Niels Peter: *Kulturminder i Skåne*, Politiken, 2002

Eksterne lenker
---------------

* Om Tunbyholm, Sylve Åkesson
*Også ørkenlandskapet – den inntørkede innsjøen – Lop Nor kalles **Lop***.
Tempelruin i Rawak, 2009
Lop (rosa) i Hotan (gult)
**Lop** (kinesisk: 洛浦县; pinyin: *Luòpǔ Xiàn*; uigursk: لوپ ناھىيىسى / *Lop Nahiyisi*) er et fylke i prefekturet Hotan i den autonome region Xinjiang i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 228 017 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Den buddhistiske klosterbyen Rawaks ruiner (*Rewake Fosi yizhi*) og Shanpulagravfeltet (*Shanpula gumuqun*) ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 315 løper gjennom området. Den fører vestover fra Xining i provinsen Qinghai til Kashgar (Kashi) i Xinjiang.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider Arkivert 4. september 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Tumling i sølv med drevet dekor. Den er datert 1753 og er kommet fra Ringsaker i Hedmark. Norsk Folkemuseum, NF.1903-0148. Foto: Anne-Lise Reinsfelt 
Tumling støpt i bronse med gravert dekor, antakelig fra 1800-tallet. Tumlingen er kommet fra Bolsøy i Molde, Møre og Romsdal. Norsk Folkemuseum, NF.1987-2031. Foto: Anne-Lise Reinsfelt 
**Tumling** er en liten bolle til å drikke brennevin av. Tumlinger kan være laget av metall eller glass, gjerne sølv, og de er som oftest halvkuleformet. Opprinnelig hadde tumlingen en fortykning i bunnen slik at den reiste seg opp selv om den ble satt på skrå. Men de fleste bevarte tumlinger har en liten plan bunn. Betegnelsen tumling har trolig sammenheng med verbet tûmelen som på mellomnedertysk kan bety å rave eller vakle. Tumlinger rommer gjerne mellom 0.05 og 0,15 liter.

Betegnelsen tumling er også brukt om små boller eller skåler av tre som er beregnet til å drikke brennevin av. De har samme form som ølboller, og det er bare størrelsen som skiller dem.

Litteratur
----------

* Gjærder, Per (1975): *Norsk drikkekar av tre*. Bergen – Oslo – Tromsø
* Nomenklatur for drikkestell Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for drikkestell*, med tegninger av Torill Sand. Oslo[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Tumlinger i DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Helge Hveem** (født 17. mai 1941) er en norsk statsviter og professor emeritus ved Universitetet i Oslo (UiO).

Liv og virke
------------

Han avla eksamen artium ved Oslo Katedralskole i 1960 og gjennomførte Forsvarets russiskkurs i 1961-62. Han tjenestegjorde som sersjant i FNs fredsbevarende operasjoner i Kongo (ONUC) i 1963. 

Hveem avla magistergraden (mag.art.) i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1968. Fra 1966 til 1981 var han tilknyttet Institutt for fredsforskning (PRIO), der han ble instituttleder i 1971. I 1980 flyttet han til Genève for å arbeide som seniorkonsulent i sekretariatet for FNs konferanse for handel og utvikling (UNCTAD). 

Fra 1982 var han tilknyttet Institutt for statsvitenskap ved Universitetet i Oslo, der han ble professor i 1991. Han var en av grunnleggerne av og hadde en deltidstilknytning til Senter for utvikling og miljø (SUM) ved UiO i perioden 1990-1999 som forskningsleder. I perioden 2002–2006 var han direktør for Senter for teknologi, innovasjon og kultur ved UiO. Han har hatt en rekke utenlandsopphold (Grenoble, LSE, Harvard, Bordeaux, European University Institute m.fl.) som stipendiat, forsker og gjesteprofessor. 

Hveem har utgitt en rekke bøker og har publisert 180 vitenskapelige og over 100 populærvitenskapelige artikler. Hans forskningsarbeid har i hovedsak vært om internasjonale relasjoner og internasjonal politisk økonomi. Han har gjesteforelest og forsket ved blant annet LSE, Harvard, og European University Institute. 

Han var i 1965 formann (titulert «Formand») av Det Norske Studentersamfund og har vært lokalpolitiker for Venstre.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Helge Hveem - Institutt for statsvitenskap (ISV)». *www.sv.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 1. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Helge Hveem i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Helge Hveem i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

* Intervju med Helge Hveem i forbindelse med PRIOs 60-årsjubileum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Tumut** er ei elv i New South Wales, Australia.

Elva har sine kilder på nordsiden av Mount Jagungal i Snowy Mountains, sør i New South Wales. Den har et løp på 145 km før den blir en del av Murrumbidgee ved Darbalara nær Gundagai. Selv om elva er kort, har den stor vannføring ettersom den fører snøsmelting og annet vann fra store fjellsider. Gjennom reguleringene i Snowy Mountains Scheme blir elva også tilført vann fra elva Tooma og innsjøen Eucumbene.

Mellom Cabramurra og Tumut er det bygget en serie på fem demninger og fire vannkraftverk, blant annet Guthega vannkraftverk fra 1954.

Miljøvern
---------

Tumut River har blitt påført store økologiske forstyrrelser som følge av kraftreguleringene: erosjon, oversvømmelser, temperatursvingninger i vannet som har forstyrret økosystem, og endringer i flora og fauna.

Referanser
----------

1. ↑  «About the Lower Murrumbidgee Catchment». *CSIRO*. Arkivert fra originalen 22. juli 2008. Besøkt 10. mars 2008.  Arkivert 22. juli 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Sydney Morning Herald Travel Tumut February 8 2004

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Kari Embretsdatter** (født 1793, død 1869) var den første jordmoren i Rendalen. Hun kom fra gården Oppstu Kvernnes i Rendalen og ble ferdig på jordmorskolen i Christiania i 1827. 

Embretsdatter giftet seg i 1830 og fikk to barn i ekteskapet. I tillegg fødte hun tvillinger allerede i 1816. Hun virket som jordmor i Rendalen inntil hun som 67 åring fikk avskjed på grunn av alderdomssvakhet. Kari Embretsdatters navn er nevnt flere steder i litteraturen om jordmødre i landet. 

I Hedmark var helsetilbudet begrenset på 1800-tallet og behovet for jordmortjenester stort. Det var 24 bønder i Rendalen som så behovet for en lokal jordmor og som selv tok initiativ til at Embretsdatter fikk finansiert utdannelsen sin. Dette gjorde de ved å skrive et brev til Hedmarken amt i mai 1825 der de forklarte situasjonen med jordmordmangel i bygda samtidig som de anbefalte en slik utdannelse for Kari Embretsdatter. Bøndene var selv villige til å betale for utdannelsen, men den ble trolig betalt av Hedmarkens amt.

Kilder
------

* Riksarkivet: Jordmorskolen – første yrkesutdannelse for kvinner
**United States attorney** (kortform: **U.S. attorney**) er en embetstittel i USAs føderale justisforvaltning. Det er 93 slike embeter rundt i landet og dets territorier, et for hvert juridiske distrikt, med unntak av Guam og Northern Mariana Islands som sammen dekkes av ett embete.

Hver U.S. attorney er den føderale regjeringens øverste juridiske representant i distriktet. Embetet har ansvar for å håndheve føderale lover og forsvare den føderale staten i sivile søksmål. Embetene inngår i Justisdepartementet, men hver U.S. attorney utnevnes på åremål direkte av USAs president med Senatets samtykke.

Embetene har varierende størrelse, men består gjerne av opptil 350 jurister og et tilsvarende antall administrativt personell. Embetet som dekker District of Columbia har som tilleggsoppgave å føre lokale straffesaker for Superior Court of the District of Columbia og District of Columbia Court of Appeals.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Attorneys – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***A Theory of Socialism and Capitalism*** er en avhandling av Hans-Hermann Hoppe, en student av Jürgen Habermas, som bruker et av Habermas prinsipper om argumentasjonsetikk, for å legge et grunnlag for et forsvare for selveierskap og privat eiendom som sosiale prinsipper. 

Boka som ble publisert i 1989, har betydning innenfor anarkokapitalismens historie, siden den bidro til at Hoppe i dag fremstår som lederen av denne bevegelsen, etter Murray Rothbard, som var hans faglige rådgiver og nære venn.

Professor Hoppe definerte her en kontrakt som et samtykke til bruk av en annens eiendom, aggresjon som et ikke-samtykke til bruk av en annens eiendom, og kapitalisme som institusjonalisert respekt for eiendomsrett (og kontrakt).

Sosialisme er etter Hoppes oppfatning best definert som et system der man har institusjonalisert ikke-respekt for, eller aggresjon overfor eiendomsretter. Han diskuterer i så måte Eugen von Böhm-Bawerk sin innsikt i tidspreferanse-aspekter ved ulike former for ordning av eiedom, i termer av gitte sosiale systemers kulturell framsynthet og økonomisk velstand. Boka skiller videre mellom fire mulige typer sosialisme: 

* Sovjetisk
* Sosialdemokratisk
* Konservativ
* Teokratisk

Disse adskiller seg fra kapitalisme ved å ikke innrømme innbyggerne full eiendomsrett. Hvert av de ulike sosiale systemer diskuteres med historiske eksempler og ikke bare utfra et etisk-økonomisk synspunkt, men også ved å identifisere de forskjellige typene politisk makt og grupper som bygger sin fordel på hver type politikk, ved på forskjellige måter å skade opprettholdelsen og vedlikeholdet av kapitalgoder og sosial kapital. Et senere kapitel diskuterer gyldigheten dogmet om "offentlige goder" (som beskrevet av blant annet av økonomen Paul Samuelson). Det siste kapitlet beskriver de mulige utsikter til en rent kapitalistisk samfunnsorden der statens funksjoner utøves gjennom privat forsikring og forsvarsselskaper.

Bibliografi
-----------

* Hans-Hermann Hoppe, *A Theory of Socialism and Capitalism*. Kluwer Academic Publishers, 1989, ISBN 0-89838-279-3.

Eksterne lenker
---------------

* PDF-versjon er offentlig tilgjengelig

| * v
* d
* r
Bøker av Hans-Hermann Hoppe |
| --- |
| 
*A Theory of Socialism and Capitalism* (1989) •
*The Economics and Ethics of Private Property* (1993) •
*Democracy: The God That Failed* (2001) •
*The Myth of National Defense* (2003)
 |

Portal: Litteratur
**Helge Arvid Møgster** (født 1953) er en norsk forretningsmann innen sjømatproduksjon og oljeservice fra Storebø i Austevoll. I 2019 hadde han en formue på 5,9 milliarder.

Bakgrunn og virke
-----------------

Han kommer fra en fiskerfamilie og er selv utdannet fiskeskipper. I 1980-årene lånte Helge Møgster og broren Ole Rasmus penger av faren for å kunne begynne for seg selv. I 2008 var Helge og Ole Rasmus Møgster to av tre milliardærer i den norske fiskeindustrien; den tredje var Kjell Inge Røkke, som de også hadde vært kompanjonger med. Møgster-brødrene etablerte investeringsselskapet Laco, som fortsatt eies av Helge Møgster og hans familie, etter at Ole Rasmus Møgster døde i 2010. Møgster-familien er hovedeiere i sjømatkonsernet Austevoll Seafood (hovedeiere i Lerøy Seafood Group) og supplybåtrederiet DOF ASA, som begge er notert på Oslo Børs og blant landets største selskaper i sine bransjer, samt mekanisk verksted, fiskemottak og pakkeri.

I 2019 anslo tidsskriftet *Kapital* at Møgster hadde en netto formue på 5,9 milliarder norske kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Spang, Einar og Bruaset, Ingvild (25. februar 2010). «Ole Rasmus Møgster er død». *Bergens Tidende*. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  «Ti fiskere tjente over 10 millioner kroner». NTB. 17. oktober 2008.
3. ↑  Kvamme, Lars (6. november 2016). «Pengetrålerne fra Austevoll». *Sysla*. Besøkt 28. oktober 2018.
4. ↑  Løvås, Jostein (26. juni 2017). «Beste året noensinne for Møgster-familien». *Dagens Næringsliv*. Besøkt 28. oktober 2018.
5. ↑  Mjør, Kjersti og Aursland, Tonje (6. juni 2018). «– Eg tenkjer på det kvar dag. Det kunne vore omvendt». *Bergens Tidende*. Besøkt 28. oktober 2018. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. ↑  «Helge Arvid Møgster». Kapital. 2019. Arkivert fra originalen 15. november 2019. Besøkt 14. november 2019.
**Solheimsvikens bedehus** eller ***Torvsalen*** er en bygning fra Solheimsviken i Bergen som er flyttet til Gamle Bergen Museum i Sandviken.

Bakgrunn
--------

Solheimsviken Indremisjonsforening ble opprettet 3. mars 1874. Foreningen fikk behov for et eget bedehus og i 1879 startet innsamlingen av penger. Bedehuset ble bygget på dugnad under byggmester Ole Totlands ledelse og tatt i bruk 22. mai 1881.

Riving
------

I forbindelse med at Bergen kommune rehabiliterte Solheimsviken bydel på 1970-tallet ble bedehuset ekspropriert 1. juli 1976. Våren 1977 ble Gamle Bergen Museum tilbudt bygningen. Mellom mai og oktober 1977 ble rivingen fullført og materialene flyttet til museet på Elsesro.

Gjenreisning
------------

Da bedehuset ble gjenreist årene 1980-1983 ble det satt opp over en brannsikker kjeller med et stort arkivrom og nye publikumstoaletter. Ettersom museet bruker bygningen som forsamlingslokale er alle religiøse symboler fjernet. Bedehuset er også omdøpt til *Torvsalen*, etter beliggenheten ved museets torv, mellom Krohnstedet og Kong Oscarsgate 48 (Embetsmannshuset). Bedehuset er den siste eldre bygningen som er blitt revet og gjenreist på Elsesro.
**Helge Julius Jakhelln Dyvik** (født 23. desember 1947 i Bodø) er en norsk språkprofessor.

Etter cand.mag. fra Universitetet i Bergen i 1972, studerte han gammel- og middelengelsk ved
Universitetet i Durham i 1973 og ble mag.art. i nordiske språk i 1976. I 1981 ble han dr.philos. med avhandlingen *Grammatikk og empiri* (teoretisk lingvistikk). I 1987 mottok han Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning. Han ble i 1983 utnevnt til professor i allmenn lingvistikk ved Institutt for lingvistiske, litterære og estetiske studier ved Universitetet i Bergen. I 1995 ble han innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, i 1998 i Det Norske Videnskaps-Akademi, i 2015 i Academia Europaea, og i 2019 i Det Norske Akademi for Språk og Litteratur.

Han har hatt mange verv, blant annet som president i Nordic Association of Linguists. I 2000 ble han medlem i Norsk språkråd, og fra 2006 til 20013 ledet han Språkrådets Fagråd for normering og språkobservasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Helge Julius Jakhelln Dyvik 50 år». NTB. 3.12.1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Helge Kjøllesdal** (født 2. mai 1945) er en norsk teolog, informasjonsarbeider og tidligere medredaktør i *Vår Kirke* (1971-1974) og i avisen *Vårt Land*.

Kjøllesdal er født i Stavanger og vokste opp i Kina og Japan. Han tok teologisk embetseksamen med Menighetsfakultetet i 1970.

I 1971 ble han ansatt som redkasjonssekretær og to år senere som medredaktør i ukeavisen *Vår kirke*. Han begynte i *Vårt Land* i 1974 og ble i 1985 sjefredaktør, sideordnet med Hans Erik Matre, senere med Åge Petter Christiansen. 

Fra august 1990 til mai 1991 hadde Kjøllesdal permisjon fra *Vårt Land* for å arbeide som pressetalsmann i Kirkens Nødhjelp. Da Kjøllesdal kom tilbake til avisen delte han sjefredaktøransvaret med Helge Simonnes fram til 1995. Han var informsjonssjef i Kirkens Nødhjelp 1995-1998.

Kjøllesdal var informasjonsdirektør ved Universitetet i Oslo 1998-2010 og var seniorrådgiver samme sted til han gikk av med pensjon i 2013.

Han har sittet i Pressens faglige utvalg, i styret for Kirkens informasjonstjeneste og i Komiteen for internasjonale spørsmål under Mellomkirkelig Råd for Den norske kirke. I Kirkens SOS har han vært styreleder. Kjøllesdal har arbeidet som frivillig i Krisetelefon for minoriteter, drevet av Kirkens SOS. Han var redaktør for Forskningskanalen, forskningsprogrammer sendt på NRK 2 i regi av Universitetet i Oslo.

Bibliografi
-----------

* *Blomsterkorset : Polens kjempende kirke* (1982)
* *Biskop Tudu* (1987)
* *Vingspenn* (1989)
* *Damaskusporten* (2016)

Referanser
----------

1. ↑  75 års omtale i Aftenposten 2. mai 2020
2. ↑   Voksø, Per (1994): *I strid siden freden : historien om Vårt Land 1945-1995*, Oslo: Vårt Land, s. 142, 152.
3. ↑  Voksø, Per (1994): *I strid siden freden : historien om Vårt Land 1945-1995*, Oslo: Vårt Land, s. 176.
4. ↑  «Frå Kirkens Nødhjelp til UiO», *Uniforum* nr. 8 1998

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Stavanger domkirkes kammerkor** er et blandet kor som ble startet i 1989 av Arne Hadland. Koret er tilknyttet Stavanger domkirke og består av om lag 40 sangere i alderen 20-65 år.

Stavanger domkirkes kammerkor har som formål å formidle musikk på et høyt nivå, og har opp igjennom årene fremført en rekke større kirkemusikalske verk. Her kan nevnes: Bachs *H-moll messe*, *Juleoratorium*, *Matteuspasjon*, *Markuspasjon*, *Johannespasjon*, *Magnificat* og diverse kantater, Händels *Messias*, Mozarts *C-moll messe*, Vaughan Williams' *Messe i g-moll*, Mendelssohns *Psalm 42*, Faurés *Requiem*, Duruflés *Requiem*, Brahms *Ein deutsches Requiem*, og Nils Henrik Asheims *Martin Luther Kings himmelferd*. I tillegg til de større verkene holder koret også mindre konserter med acappellamusikk.

Ved siden av konsertviksomheten deltar koret jevnlig ved gudstjenester i Stavanger domkirke.

Koret har hatt konsertturneer i England (1997 og 2003), gitt flere konserter i NRK og spilt inn CD-er.

Stavanger domkirkes Kammerkor er tilknyttet *Domkirken Musikk AS*, som samordner de omfattende kirkemusikalske aktivitetene i Stavanger domkirke.

Eksterne lenker
---------------

* Stavanger domkirkes kammerkor
* Domkirken Musikk
**Helge Leiv Arnesen Svarva** (født 7. november 1908 på Snåsa, død 1. juni 1976 i Levanger) var en norsk høyesterettsadvokat og politiker (H). 

Han vokste opp på slektsgården Øvre Svarva på Snåsa i Nord-Trøndelag. Han tok juridisk embedseksamen i 1938 og begynte som dommerfullmektig ved Salten sorenskriverembede i Bodø, deretter som advokatfullmektig hos høyesterettsadvokat Gustav Sjaastad i Oslo. Svarva etablerte sin egen advokatpraksis på Snåsa, og flyttet i 1946 til Levanger. I 1963 fikk han møterett for Høyesterett. Svarva var spesialist i skjønnsrett, og arbeidet i det hele tatt mye med grunneierinteresser.

Svarva var medlem av Frol kommunestyre 1956–1962, deretter medlem av Levanger kommunestyre og formannskap. Han var varaordfører i Levanger 1963–1967, medlem av Høyres programkomité foran stortingsvalget i 1969 og Høyres førstekandidat til Stortinget fra Nord-Trøndelag ved stortingsvalgene i 1957, 1965 og 1969, og andrekandidat i 1961. Han var formann i Nord-Trøndelag Høyre 1962–1966 og viseformann 1959–1962 og 1968–1970. Han var medlem av Nord-Trøndelag fylkesting, i perioden 1972–1975 valgt av formannskapet i Levanger, som den eneste høyremannen i fylket, og ble deretter innvalgt i fylkestinget ved det første direkte fylkestingsvalget i 1975. Han var hele tiden formann i Høyres fylkestingsgruppe.

Han var med på å stifte Levanger rotaryklubb i 1953, og ble valgt til klubbens første kasserer. Han var aktiv idrettsutøver i sin ungdom, senere formann i hovedstyret i Idrettslaget Sverre i Levanger 1955–1961 og viseformann i Nord-Trøndelag idrettskrets.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jubilanter». *Aftenposten*. NTB: 10. 6. november 1968.
2. 1 2 3 4  «Helge Leiv Svarva død». *Trønder-Avisa*: 5. 17. juni 1976.
3. 1 2 3  Larsen, Per (1976). «Politikeren og tillitsmannen Svarva». *Vi nordtrøndere* (4): 3.
4. ↑  Saxvik, Kjell (1983). *Fram i hundre års politisk motvind 1883–1983. Nord-Trøndelag Høyre 50 år*. Steinkjer.
5. ↑  Hilmo, Jon (2003). *Jubilumsberetning for Levanger Rotaryklubb 50 år 1954–2004*. Levanger Rotaryklubb.

| * v
* d
* r
Nord-Trøndelag Høyres ledere |
| --- |
| 
* Andreas Kongelbæk (1930–34)
* Lorentz Stavrum (1934–38)
* Jens Eian (1938–39)
* Finn Christiansen (1939–45)
* Gunnar Gregusson (1945–49)
* Leif Lykke (1949–51)
* Odd Wist (1951–52)
* Haagen G. Einang (1952–54)
* Carl O. Collett (1954–57)
* Asbjørn Olsen (1957–59)
* Sigurd Sparr (1959–60)
* Arne Pedersen (1960–62)
* Helge Leiv Svarva (1962–66)
* Odd Myrstad (1966–70)
* Torstein Tenmann (1970–76)
* Oluf Moe (1976–81)
* Ola Guldseth (1981–85)
* Snorre Gundersen (1985–2000)
* Åshild Vang (2000–04)
* Joar Grøtting (2004–08)
* Lars Myraune (2008–12)
* Elin Agdestein (2012–16)
* Anders Kiær (2016–17)

 |

Portaler: Konservatisme | Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**COVIVAC** er en covid-19-vaksinekandidat utviklet av *Institutt for vaksiner og legemiddelbiologi* i Vietnam (engelsk: *Institute of Vaccine and Medical Biologicals*, IVAC).

Vaksinen er den andre vaksinen mot covid-19 som er blitt utviklet i Vietnam. Den 21. februar 2021, to måneder før man først trodde, begynte den testfase der man prøver den på et betydelig antall mennesker. COVIVAC har vært studert av IVAC siden mai 2020, med prekliniske forsøk i India, USA og Vietnam; vaksinens stabilitet er blitt evaluert ved Icahn School of Medicine at Mount Sinai i New York City.

Den 15. mars 2021 ble seks frivillige injisert med vaksinen på Hanoi medisinske universitet. 

COVIVAC er en likvid vaksine med eller uten adjuvanter, og produksjonsteknologien er av type *Newcastle*vektorvaksine, basert på produksjonsteknologi på kyllingegg med embryoer.

Referanser
----------

1. ↑  «Second Việt Nam-produced COVID-19 vaccine to enter human trials this month». Vietnam News. 5. januar 2021.
2. ↑  «Human trials start on second Vietnam-produced COVID-19 vaccine». Nhân Dân. 15. mars 2021.
3. ↑  «Khởi động thử nghiệm vaccine phòng Covid-19 thứ 2 của Việt Nam» **(vietnamesisk)**. Nhân Dân. 21. januar 2021. Besøkt 25. januar 2021.
4. ↑  «6 tình nguyện viên tiêm thử nghiệm vaccine COVIVAC phòng COVID-19 của Việt Nam». *Vietnam MOH*.