recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aka manto** (japansk: *赤マント* for «rødkappe») er en japansk vandrehistorie om en ånd som besøker offentlige toaletter og dreper ofre etter å ha stilt dem spørsmål. Ofte besøker ånden de eldste og sjeldne brukte toalettene på skoler eller toalett nummer fire siden tallet er assosiert med ulykke i asiatisk kultur. Ånden pleier også å besøke dametoalettet oftere enn herretoalettet. Grunnen til at ånden blir kalt for «aka manto» eller «rødkappe» er fordi at ånden pleier å være ikledd en rød kappe eller kåpe. I tillegg pleier den å gå med en hvit maske og ser ut som en ung mann.

Valgmulighetene
---------------

Når det utvalgte offeret er ferdig å gå på do pleier ånden å gå inn i toalettbåsen og spørre vedkommende om han/hun har lyst på rødt eller blått toalettpapir. Ånden har gjerne fjernet toalettpapiret fra båsene på forhånd slik at det ser tomt ut. Hvis vedkommende velger rødt papir vil ånden enten knivstikke, halshogge eller flå personen slik at klærne ser røde ut. Hvordan ånden dreper vedkommende varierer i de forskjellige versjonene.

Hvordan en samtale med aka manto foregår.
Hvis en velger blå vil en bli enten kvelt til døde eller blø ihjel slik at en blir blåaktig i ansiktet. Sier man at en har lyst til å velge gul vil ånden drukne en i doskål full av urin. Hvis en velger en annen farge enn rød, blå og gul vil en risikere å bli dratt til underverden eller «helvete». Den eneste måten å kunne overleve på er å si at man ikke har lyst på toalettpapir, forvirre ånden og løpe vekk fra plassen så raskt som mulig.

Det finnes også en ikke-voldelig variant av vandrehistorien hvor spørsmålet om en har lyst på rødt eller hvitt toalettpapir blir stilt, og hvor ånden ikke dreper ofrene sine. Hvis en velger rødt papir i denne versjonen vil ånden slikke vedkommende ren i rumpen med tungen sin, og hvis en velger hvitt papir vil den strekke ut den bleike hånden sin og tørke rumpen med den.

Se også
-------

* Kuchisake-Onna
* Vandrehistorie
* Spøkelse
* Japansk mytologi

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Aka manto – Yokai.com» **(engelsk)**. Besøkt 25. juli 2019.
2. 1 2 3  valdar. «Beware the Supernatural Bathroom Spirits, Toilet Deities, and Dung Demons». *www.ancient-origins.net* **(engelsk)**. Besøkt 25. juli 2019.
3. 1 2 3  Grundhauser, Eric (2. oktober 2017). «Get to Know Your Japanese Bathroom Ghosts». *Atlas Obscura* **(engelsk)**. Besøkt 25. juli 2019.
4. ↑  «Aka Manto». *Villains Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 25. juli 2019.
**Nauru Airlines** (tidligere **Our Airline**, til september 2006 **Air Nauru**) er Naurus nasjonale flyselskap. Selskapet ble etablert i 1970 og blir nesten utelukkende finansiert av staten. Statens kronisk dårlige økonomi har imidlertid gjort at flyselskapet har tapt mye penger, og enkelte ganger blitt betalingsudyktig. Deres flygninger ble i korte perioder på 90-tallet suspendert fordi Australia var usikre på flyvedyktigheten og sikkerheten på deres fly. Kontorer og utstyr ble også flere ganger suspendert av Australia på grunn av Naurus gjentatte forsømmelser av tilbakebetaling av lån. Tjenester har ikke en veldig streng timeplan fordi flyet ofte brukes til å frakte offentlige personer på vei til og fra internasjonale møter.

Destinasjoner
-------------

Australias flagg Australia
Brisbane – Brisbane internasjonale lufthavn
Fijis flagg Fiji
Nadi – Nadi internasjonale lufthavn
Kiribatis flagg Kiribati
Tarawa – Bonriki internasjonale lufthavn
Naurus flagg Nauru
Nauru – Nauru internasjonale lufthavn
Salomonøyenes flagg Salomonøyene
Honiara – Honiara internasjonale lufthavn

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nauru Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Detaljer om flåta
**Aka Høegh** (født 16. desember 1947 i Qullissat) er en grønlandsk billedhugger. Hun regnes som en av de mest betydningsfulle nålevende grønlandske kunstnerne. Hennes fulle navn var **Nukardleq Najâraq Eva Høegh**. 

Aka vokste opp i Qaqortoq, sammen med åtte søstre. Hun hadde allerede fra barndommen interesse for kunst. Moren kom fra Kangaamiut ved Maniitsoq (Sukkertoppen), som lenge har hatt et kunstnermiljø, og faren bygde et verksted til henne. 

Hun hadde tidlig kontakt med framstående grønlandske kunstnere. Jens Rosing oppmuntret henne og ga henne tegneutstyr, og Hans Lynge var hennes læremester. Gjennom sine studier ved kunstakademiet i København jobbet hun også tett sammen billedhuggeren Robert Jacobsen. Hun har også selv undervist ved Kunstskolen i Nuuk. Også den danske maleren Bodil Kaalund har vært mentor for henne.

I starten jobbet hun mest med koldnålsraderinger, men tok også i bruk andre teknikker, og har særlig tatt i bruk naturmaterialer. 

Hun har hatt en rekke dekorasjonsdoppdrag i kirker. Hun har bl.a. lagd korset og døpefontenen i Maniitsoq kirke, og alteret, døpefontenen og loftet i Ammassalik kirke. I Jakobskirken i Roskilde har hun utført frisene i sideskipet. 

Et av hennes mest iøynefallende verk er «Sten og menneske», en serie med (i dag) ca. 50 skulpturer rundt omkring i byen Qaqortoq. I 1993–94 ble prosjektet startet av 18 nordiske kunstnere, men det er senere lagd flere. Skulpturarbeidene har som mål å få fram menneskeansikter i stein, og nesten hvert år kommer ulike kunstnere fra Grønland, Island, Danmark, Norge, Sverige og Finland for å lage nye skulpturer.

I tillegg har hun har flere andre oppdrag, som design av frimerker og illustrasjon av bøker. Hun har mottatt mange utmerkelser og legater;

* Dansk Grønlandsk Kulturfond 1975
* Jens Rosings Pris 1976
* Nordisk Kulturfond 1977
* Grønlands hjemmestyres kulturpris 1989
* Anne Marie Telmányis Legat 1992 og 1995.

Referanser
----------

1. ↑   Weilbachs Kunstnerleksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NMVW:s samlinger, oppført som Groenlands, NMVW-ID 57329, besøkt 16. januar 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Aka Høegh

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Ajman** (arabisk: عجمان‎) er hovedstaden i emiratet Ajman i De forente arabiske emirater, og ligger på kysten av Persiagulfen, umiddelbart nord for nabobyen Sharjah som den er sammenvokst med. Ajman er foruten emirathovedstad en betydelig havne- og skipsfartsby, med et av de viktigste maritime clustrene i hele Persiagulfen. Ajman er også i en viss grad pendlerforstad til storbyområdet Dubai, men planlegger en rekke store utviklingsprosjekter for å tiltrekke investeringer og virksomhet.

Så sent som i 1980 hadde byen 30 000 innbyggere, men Ajman er idag landets femte mest folkerike by med om lag 240.000 innbyggere (2008), og om lag 360 000 om man medregner forstedene rundt byen. Om lag 95% av befolkningen i hele emiratet bor i storbyområdet Ajman, som har et bebygd areal på om lag 100 km².

I Ajman ligger en naturlig havn rundt et elveleie som går inn fra Persiabukta, og her har man anlagt Ajman Free Zone med spesielle skatte- og eiendomsregler for utenlandske investorer og selskaper, etter modell av Jebel Ali Free Zone i Dubai. 

Palasset til emir Humaid bin Rashid Al Nuaimi av Ajman ligger litt utenfor byen. En egen internasjonal flyplass er under planlegging.

I Ajman ligger Medical University (GMU) fikk universitetsstatus i 2008 og har eget universitetssykehus, som er landets fremste medisinske behandlingsinstitusjon.

Referanser
----------

1. ↑  Wadi Online[*død lenke*] – Medical university hails decade of success .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Yaps flagg
Kart over Yapøyene
Ved Colonia
**Yap** er ei øy og en delstat i Mikronesiaføderasjonen i det vestlige Stillehavet.

Geografi
--------

Øya Yap ligger blant de vestlige Karolinene i Mikronesia, ca. 1 200 km øst for Filippinene. Sammen med de mindre øyene Gagil-Tomil, Maap og Rumung danner den Yapøyene, som er omsluttet av et korallrev. Øst for øya er den ca 650 km lange Yapgropa som har et maksimalt dyp på 8 527 meter.

Yapøyene er også hovedområdet i delstaten Yap, også kalt *Yap-State*. Delstaten består foruten Yapøyene av rundt 145 øyer og atoller kalt *Outer Islands* («De ytre øyer»), hvorav de største er Ngulu, Ulithi, Sorol, Eauripik, Woleai, Ifalik, Faraulep, Lamotrek og Satawal. Innbyggertallet i delstaten ligger på rundt 11 000, hvorav ca. 70 % bor på Yapøyene, de fleste i hovedstaden Colonia på østsida av hovedøya.

Øyas lufthavn heter *Yap International* (IATA-flyplasskode: YAP), og ligger sørvest for Colonia.

Historie
--------

Yapøyene har sannsynligvis vært bebodd siden cirka 3000 f.Kr. De ble oppdaget av europeere i januar 1528 av den spanske kapteinen *Álvaro de Saavedra*.

Yap er kjent for sin tradisjonelle valuta, *Rai*, steinpenger som ennå i dag benyttes som symbolske gaver.

Tyskland kjøpte øygruppen i 1899, og den ble da en del av Tysk Ny-Guinea. Under første verdenskrig ble området okkupert av Japan i oktober 1914. Japan beholdt forvaltningsmandatet over området ved Versaillesfreden i 1919.

Under andre verdenskrig ble øygruppen brukt som fly- og flåtebase av Japan fram til området ble erobret av USA i 1945.

I 1947 ble Yapøyene og resten av Karolinene av FN slått sammen til *US Trust Territory of the Pacific Islands*, forvaltet av USA.

Den 10. mai 1979 ble den autonome føderasjonen Mikronesia dannet med lokalt selvstyre, og den 3. november 1986 ble landet selvstendig.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yap – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* State of Yap, FSM Visitors Board
* Kart over Yapøyene

  


| * v
* d
* r
Mikronesiaføderasjonens delstater |
| --- |
| Chuuk **·** Kosrae **·** Pohnpei **·** Yap | Mikronesiaføderasjonens flagg |
| ISO 3166-2:FM |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for CubaCuba Cuba |
| Friidrett: |
| Friidrett NACAC-mesterskapet i friidrett |
| Gull | 2018 Toronto |  16,83 m |
| Friidrett Sentralamerikanske og karibiske leker |
| Sølv | 2018 Barranquilla |  17,29 m (w) |
| Friidrett U20-VM i friidrett |
| Gull | 2018 Tammerfors |  17,15 m |
| Friidrett U18-VM i friidrett |
| Gull | 2017 Nairobi | 17,30 m |

**Jordan Alejandro Díaz** (født 23. februar 2001) er en kubansk friidrettsutøver som konkurrerer i tresteg. Han vant tresteg under NACAC-mesterskapet i friidrett 2018 (det nordamerikanske, sentralamerikanske og karibiske karibiske mesterskapet i friidrett) og U20-VM i friidrett 2018.

Idrettskarriere
---------------

### 2017

Etter personlig rekord på 15,23 meter i 2016 etablerte han seg på hopp på over 16 meter i 2017. Han hoppet 16,35 i februar, og kom på fjerdeplass i *Copa Cuba* i mars med 16,66 meter. Han deltok i U18-VM i friidrett 2017 i Kenya, 16 år gammel, og vant der tresteg med et hopp på 17,30 meter, som var ny verdensrekord for U18-utøvere. Han hadde fire gyldige hopp i dette mesterskapet, og selv hans korteste hopp (15,99 meter) hadde holdt til gull, siden Frixon David Chila på andreplass hoppet 15,92 meter.

### 2018

Han forbedret sin personlige rekord til 17,32 den 17. februar 2018, under stevnet Prueba de confrontacion 2018, og videre til 17,41 den 8. juni. I U20-VM i friidrett 2018 vant han tresteg med et bestehopp på 17,15 meter, som var ny mesterskapsrekord.

Han deltok i Sentralamerikanske og karibiske leker 2018 (CAC Games) i Colombia i august, og kom der på andreplass bak sin landsmann Cristian Nápoles. En uke senere deltok han i NACAC-mesterskapet i friidrett 2018 i Canada, og vant der tresteg med 16,83 meter.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 304419, oppført som Jordan A. Diaz[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  IAAF - *Jordan Alejandro Díaz - Results*, besøkt 28. februar 2018.
3. ↑  IAAF - *U18 - World Best Performance*, besøkt 28. august 2018.
4. ↑  Balls.ie - *16-Year-Old Cuban Leaps To Incredible Triple Jump Record At U18 Worlds*, besøkt 28. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jordan Díaz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jordan Díaz – World Athletics Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Friidrett Cubanske utøvere under VM i friidrett 2019 |
| --- |
| Menn | 
* Andy Díaz
* Jordan Díaz
* Juan Miguel Echevarría
* Jorge Fernández
* Reynier Mena
* Cristian Nápoles
* Roger Iribarne
* Luis Zayas

 |
| Kvinner | 
* Rose Mary Almanza
* Denia Caballero
* Roxana Gómez
* Zurian Hechavarría
* Yaimé Pérez
* Liadagmis Povea
* Adriana Rodríguez
* Yarisley Silva

 |
En hund av rasen amerikansk foxhound
**Amerikanske foxhound** er høyere og lettere bygd enn sin europeiske slektning, foxhound, selv om det inntil vårt århundre jevnlig ble krysset inn nytt blod fra Europa. Skulderhøyden er 53–61 cm hos tispene og 56–64 cm hos hannhundene. Tispene veier 20–29 kg; hannhundene 29–34 kg. Rasen har langstrakt hode med lett hvelvet skalle, løse munnviker og vidstilte øyne. Ørene dens er tynne, men brede og bæres inntil kinnet. Pelsen er tett, hard og ganske kort.

Hunden og revejakten
--------------------

Under arbeid vil denne hunden heller arbeide på egen hånd enn i flokk, og hver enkelt hund vil gjerne ta ledelsen. Revejakt varierer i jaktform over hele USA. Nordstatene følger det tradisjonelle europeiske mønsteret – jakten finner sted om dagen og rødreven blir drept. I Sydstatene kan jakten pågå både dag og natt, og jakten er det som teller – rødreven blir ikke nødvendigvis drept. Hver enkelt av disse energiske foxhoundene gir los med sin individuelle stemme, som lett gjenkjennes av eieren. Rasen hadde en tilhenger i sangeren og musikeren Bill Monroe fra Kentucky, «gudfaren av bluegrass», som hadde ca. 15 slike hunder på gården da han i 1976 ble intervjuet av Martha Hume. Monroe – som fra barndommen hadde en usedvanlig skarp hørsel – gav en fagmessig beskrivelse av lydbildet til disse hundene under revejakten: De kunne ha en høy tenor (som Monroe selv), en dypere og skarp stemme, bjeffe som en kalkun, eller ha en skrikende bjeffing. Siden 1966 har den vært offisiell hunderase for Kentuckys nabostat Virginia.

Som familiehund
---------------

Denne rasen er vanligvis en god barnehund. Den kommer også godt overens med andre hunder – og katter hvis de vokser opp sammen.. Den egner seg imidlertid ikke for byliv. Hunden trenger minimalt med pelsstell, og er fornøyd med å leve og sove utendørs. Den trenger mye fysisk mosjon.

Rasehistorie
------------

Det første kobbelet med jakttrente engelske foxhounds kom til Amerika fra Storbritannia i 1650. Irske støvere av kerry-beagle-typen og franske støvere ble krysset inn, og resultatet ble dagens elegant bygde og hurtige rase.

Referanser
----------

1. ↑  Country Music 4:8 (mai 1976): s. 22–27, sitert etter Ewing 2000, s. 94
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) American Foxhound – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) American Foxhound – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tom Ewing 2000: The Bill Monroe Reader. University of Illinois Press, Urbana; ISBN 978-0-252-07399-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
***Nugget Nell*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Elmer Clifton.

Handling
--------

Jim, en sheriff, er forelsket i Nugget Nell (spilt av Dorothy Gish) men Nell går med på en gammel gruve-arbeiders forespørsel om å ta vare på "barnet" hans. Nell blir sjokkert over å møte den seks fot lange jenta hans. Samtidig forelsket Nell seg i City Chap, som nylig har kommet til den lille gruve-landsbyen deres. Han legger knapt merke til henne, etter å ha blitt fascinert av Ingenue - som han møtte på vei til området.

Den misunnelige Nell stjeler deretter noen mer stilige klær, i håp om å interessere ham - men hun får snart problemer med å gå i høye hæler. Etter å ha reddet City Chap fra en gruppe fredløse som planlegger å stjele fra dem, tar Nell ham med til en øde hytte. De fredløse kidnapper deretter jenta som Nell hadde gått med på å ta hånd om, og de setter fyr på hytten deres. Men Jim dukker opp, og forsøker å arrestere alle kjeltringene.

Skuespillere
------------

* Dorothy Gish som Nugget Nell
* David Butler som sheriff Jim
* Raymond Cannon som City Chap
* Regina Sarle som en liten jente
* Jim Farley som en kjeltring
* Bob Fleming som en annen kjeltring
* Wilbur Higby som Nells onkel
* Emily Chichester som Ingenue

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 14. april 2016.
2. ↑  Nugget Nell
3. ↑  NUGGET NELL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nugget Nell* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Nugget Nell* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Nugget Nell* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Nugget Nell* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Nugget Nell* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Innhavet** (lulesamisk: *Sismerra*) er en fjordarm nordøst for  Sagfjorden og Kaldvågfjorden i Hamarøy i Nordland.

Dette innhavet har innløp fra Sagfjorden gjennom Røttangsstraumen i sør og fra Kaldvågfjorden gjennom Kaldvågstraumen i nordvest. Begge strømmene går mellom fastlandet og  Finnøya. Mellom innløpene er det ca. 9,9 kilometer. Fjorden strekker seg i nordøstlig retning fra Rødtangen til Hillingan, og fortsetter mot nord, før den går vestover til Kaldvågstraumen. Herfra går det en arm videre i nordvestlig retning til Kaldvåg. Med denne armen er lengden på Innhavet ca. 13,8 kilometer.

Det går flere viker og poller inn mot fastlandet i øst: Karpollen mellom Straumsnesøya og Klubben, Sagpollen (sør) mellom Klubben og Hillingan og Sagpollen (nord) mellom Hillingan og Sommarset som er den dypeste (2,2 km). Landområdene rundt  Trollpollen er vernet som naturreservat, mens Varpelva har utløp i Varpvågen lenger nord.

Traséen til Fv662 følger sørdelen av Innhavet over Straumsnesøya til broen over Røttangsstraumen, og  E6 går langs Sagpollen.

Se også
-------

* Stedet Innhavet ved Sagfjorden
* Begrepet innhav

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  (Rødtangen - Austre Kaldvåg) Målt ved bruk av måleverktøy i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Innhavet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Direktoratet for naturforvaltning[*død lenke*]: Forslag om marin verneplan for Kaldvågfjorden og Innhavet.
* Bygden Innhavets nettsted
* Kaldvåg Engelsk side. Bilder fra Kaldvåg tatt av en tilreisende turist.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jan Magne Sterri Gjerde** (født 12. april 1973 i Leikanger i Sogn og Fjordane) er en norsk arkeolog som arbeider ved Norsk institutt for kulturminneforskning i Tromsø.

Gjerde tok mastergrad ved University of Reading i 1998, og arbeidet deretter med feltarbeid ved Tromsø Museum. Han hadde også et opphold som gjesteforsker ved University of Cambridge i 2006. I 2010 tok han doktorgraden ved Universitetet i Tromsø med avhandlingen *Rock Art and Landscapes: Studies of Stone Age rock art from Northern Fennoscandia*. I perioden 2013–2016 var han postdoktor ved Institutt for arkeologi, konservering og historie ved Universitetet i Oslo i forskningsprosjektet *Meetings Make History*; et arbeid om bergkunst fra steinalderen i Skandinavia.

Gjerde har også deltatt i større feltarbeid på Kolahalvøya, der han sammen med russiske kolleger lokaliserte over fem hundre hittil ukjente helleristningsfelt.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Magne Gjerde; Ansatte, niku.no
2. ↑  Hvem malte bilder som dette på bergvegger i Norge for 5.000-8.000 år siden?; forskning.no, 30.5.2022. Langt intervju med Gjerde

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Magne Gjerde på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
***Innherred*** er en lokalavis som utgis i Levanger og Verdal kommuner i Trøndelag. Fra mars 2022 er Espen Leirset sjefsredaktør i avisen.

Historikk
---------

I 2015 gikk tredagersavisene *Levanger-Avisa* og *Innherreds Folkeblad og Verdalingen* sammen om å danne tredagersavisen *Innherred*, som utkom med sitt første nummer den 31. mai. Roger Rein ble ansvarlig redaktør, Tor Ole Ree ble assisterende redaktør, mens Odd Arild Sandnes ble daglig leder i *Innherred*.

Fra 1. januar 2016 ble Anja Hartløff Helland ny assisterende redaktør.

*Adresseavisen*-konsernet er majoritetseier i *Innherred*.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2015: 7 991
* 2016: 6 967
* 2017: 6 951

Lesertall på nett
-----------------

Lesertall fra TNS Gallup / Scores (gjennomsnitt per uke, PC/Mac og mobil)

* 2015: 19.970 (nett) 18.841 (mobil)
* 2016: 22.972 (nett) 27.152 (mobil)
* 2017: 19.315 (nett) 29.850 (mobil)
* 2018: 16.554 (nett) 23.879 (mobil) - første halvår

Innherred startet med betalt innhold (+) 22. november 2016. Fra den dagen ble en del artikler forbeholdt abonnenter. Per juli 2018 er cirka annenhver sak som publiseres en pluss-sak. I løpet av en uke er om lag 40 prosent av abonnentene innom én eller flere pluss-saker.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Aviskatalogen». Mediebedriftenes Landsforening. Besøkt 4. januar 2016.
2. ↑  Redaksjonen (16. desember 2021). «(+)Han blir ny sjefredaktør i Innherred». *innherred.no* **(norsk)**. Besøkt 16. desember 2021.
3. ↑  Aarli-Grøndalen, Roger (16. desember 2021). «Espen Leirset blir ny sjefredaktør i Innherred». *journalisten.no*. Besøkt 16. desember 2021.
4. ↑  Kristiansen, Kai (14. mars 2015). «Disse to skal lede ny lokalavis». *Adresseavisen*. Besøkt 17. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

Portaler: Litteratur | Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nueces** er en elv som renner nord-sør i sørvestre strøk av Texas i USA. Den renner ut i Mexicogolfen 100 km nord for grensa mot Mexico, og nord for Corpus Christi. Den strekker seg totalt over 507 km fra nord til sør, og har et nedbørfelt på 435 820 km².[] Vest for dette vassdraget følger grenseelva Rio Grande. Elva har flere sideelver og er delvis utbygd med vannkraftproduksjon.

Da Republikken Texas frigjorde seg fra Mexico i 1836, oppsto det en konflikt over om det var denne elven eller Rio Grande som skulle utgjøre grensen mellom Mexico og den nye republikken. Da Texas ble innlemmet som delstat i USA i 1845, førte dette til den meksikansk-amerikanske krigen i årene 1846 til 1848.[]

Den 10. august 1862 fant massakren ved Nueces River sted her, begått av sørstatskavaleri mot tyskættede borgerkrigsflyktninger i Kinney County.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nueces River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Aamodt bru** er en gangbro over Akerselva på Grünerløkka i Oslo.

Broen gikk tidligere over Drammenselva, nær utløpet av elva Simoa ved Åmot i Modum. Broen ble konstruert av ingeniørløyntant Christian Vilhelm Bergh og ble bygget i 1851–1852, og var Norges andre kjedebro av støpte jernkjeder (av i alt tre), støpt på Nes jernverk. De totale utgiftene til broen over Åmotsund var på over 11 500 speciedaler, nesten fire ganger det beløpet som Modums kommunerepresentanter i sin tid ga samtykke til. 

Broen ble senere avløst av en ny bjelkebro, og i 1952 ble den gamle demontert og flyttet bit for bit til Akerselva for å bevares til det påtenkte tekniske museet. Dette var planlagt bygget ved Seilduksdammen ved Akerselva, og her ble broen satt opp i 1957. Den påtenkte tomten til museet var imidlertid for liten for det nye museet, som i stedet fikk lokaler i et nytt bygg på Mustadtomta ved Kjelsås stasjon i 1985.

Støpejernsplaten på bropilaren
Broen er kjent på grunn av en inskripsjon på en støpejernsplate på et av bropilarene, der det står:

*100 MAND KAN IEG BÆRE, MEN SVIGTER UNDER TAKTFAST MARSCH*.
I siste verset av sin sang fra 1971, «*Far har fortalt*», refererer Lillebjørn Nilsen til Aamodt bru-teksten.

De gamle brokarene står fremdeles på Modum ved siden av den nye broen. Da broen ikke ble brukt til det egentlige formålet, inngangsparti til Teknisk museum, var det tidlig på 1990-tallet en lokal organisasjon som ivret for å få broen tilbake til sin gamle plass. Den arbeidet under mottoet *Brua himat*.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Litteratur
----------

* Eli Moen (1986). «Omkring Aamodt bro». *Gamle Modum, Årsskrift for Modum Historielag*.

Eksterne lenker
---------------

* Nes jernverk
* Aamodt bru på broer.no
* Om Åmot bro på Industrimuseets nettside
* [ Innslag i filmavisen fra 9. mai 1957 NRK
* Tekst «Far har fortalt» (Lillebjørn Nilsen)
* «Aamodt bru». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Broer i Oslo |
| --- |
| Over Akerselva | 
* Anker
* Beier
* Bentsebrua
* Bispebrua
* Grüner
* Gullhaug
* Hausmann
* Jerusalem
* Nybrua
* Sanner
* Vaterland
* Vøyen
* Aamodt bru

 | bro |
| Andre | 
* Akrobaten
* Bygdøylokket
* Geita
* Lja
* Lodal
* Nordenga
* Nylandsveien sør
* Ormsund
* Sagkrakken
* Ulvøy

 |

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
*Må ikke forveksles med troppetransportskipet USS «Pinkney».*

**USS «Pinckney» (DDG-91)** er en amerikansk jager av Arleigh Burke-klassen med hjemmehavn i San Diego i California. Skipet er oppkalt etter William Pinckney (1915-1975), som mottok Navy Cross for sin heltemodige redning av et besetningsmedlem om bord på hangarskipet USS «Enterprise» (CV-6) under slaget ved Santa Cruz-øyene i 1942. USS «Pinckney» tilhører Stillehavsflåten i den amerikanske marinen.

Historie
--------

Kjølstrekkingen av USS «Pinckney» fant sted ved Ingalls Shipbuilding i Pascagoula i Mississippi den 16. juli 2001, og skipet ble sjøsatt 26. juni 2002. Det gikk inn i tjeneste med den amerikanske marinen ved Naval Construction Battalion Center Port Hueneme den 29. mai 2004.

USS «Pinckney» la ut på sitt første oppdrag i september 2005. Under dette oppdraget gjennomførte skipet havnebesøk i Guam, Singapore, Australia, Fiji og Hawaii, og det ble den første jageren noensinne til å etterfylle drivstoff til sjøs på det nye, hurtige kampfartøyet Mark V Special Operations Craft. Den 24. februar 2006 vendte skipet tilbake til hjemmebasen etter å ha vært til sjøs i fem måneder.

Den 16. februar 2007 ble USS «Pinckney» tildelt utmerkelsen *Battle E* for 2006. *Battle E* tildeles hvert år et lite antall amerikanske krigsskip, ubåter, luftfartøyer og andre enheter som vinner og utmerker seg i konkurransen om å oppnå maksimal kampeffektivitet. Den 2. april 2007 forlot USS «Pinckney» havnen i San Diego sammen med hangarskipet USS «Nimitz» (CVN-68) for å gjennomføre et havgående oppdrag med en varighet på seks måneder. Skipet var tilbake i hjemmehavnen den 30. september 2007.

Den 8. mars 2014 ble USS «Pinckney» omdirigert fra et treningsoppdrag i Sørkinahavet til havområdet utenfor sørkysten av Vietnam for å bidra i søket etter det savnede passasjerflyet Malaysia Airlines Flight 370.

USS «Pinckney» tilhører per 2013 Destroyer Squadron 23. Det har sin hjemmehavn ved Naval Base San Diego og kommanderes av kommandør Frank E. Okata.

Referanser
----------

1. ↑  Surface Force Ships, Crews Earn Battle "E" Arkivert 6. februar 2012 hos Wayback Machine.. (en) US Navy
2. ↑  «Pinckney Returns Home». US Navy. 3. oktober 2007. Besøkt 4. november 2008.
3. ↑  «Missing Malaysia plane: Search area widened». BBC. 9. mars 2014. Besøkt 9. mars 2014.
4. ↑  «USS PINCKNEY DDG 91: History» **(engelsk)**. uscarriers.net. Besøkt 24. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) USS Pinckney (DDG-91) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell hjemmeside for USS «Pinckney» Arkivert 16. desember 2013 hos Wayback Machine. (en)
* USS *Pinckney* (DDG-91) − navsource.org (en)
* USS *Pinckney* (DDG 91) − navysite.de (en)
**Togkollisionen i Wenzhou** skjedde den 23. juli 2011 da to høyhastighetstog kolliderte på en togviadukt i Shuangyu i subdistriket Huanglong i distriktet Lucheng i byprefekturet Wenzhou i provinsen Zhejiang i Kina. 40 mennesker omkom og minst 192 ble skadet, hvorav 12 alvorlig. Kun i Eschede-ulykken i Tyskland i 1998 har flere omkommet i en ulykke med høyhastighetstog. Ulykken var den første alvorlige ulykken med høyhastighetstog i Kina.

Ulykken
-------

Tog D3115 av typen CRH1 var på vei fra Hangzhou til sør-Fuzhou med 1 072 passasjerer, da det mistet strømmen strømmen omtrent klokken 20.00 CST på grunn av et lynnedslag. Toget ble stående stille på en viadukt 20 meter over bakken. Klokken 20:34 CST kom tog D301 av typen CRH2, med 558 passasjerer, og kjørte inn i det første toget, hvorpå de seks første togvognene i det kjørende toget sporet av, og fire av de falt ned fra viadukten. Føreren av toget rakk å bremse ned farten noe før sammenstøtet, og hindret dermed trolig ytterligere vogner fra å spore av.

Ulykken gikk verst utover den bakerste vognen i tog D3115, der flesteparten av de 40 døde og nesten 200 skadde ble funnet.

Sikkerhetssystem for tog skal i utgangspunktet hindre denne type kollisjoner. At tog D301 ikke ble varslet om at det nærmet seg tog D3115, tyder på at det har skjedd en signalfeil, men det er foreløpig uklart nøyaktig hva som har skjedd.

Følger
------

Mindre enn en dag etter ulykken ble vognene delt i mindre stykker og begravet i nærheten. Jernbanedepartementet begrunnet dette med at togene inneholdt fortrolig teknologi som kunne bli stjålet. Pårørende var imidlertid opprørte over det de opfattet som utilstrekkelig etterforskning av årsaken til ulykken. 7. august annonserte jernbaneminister Sheng Guangzu en grundig gjennomgang av jernbanesikkerheten. 10. august annonserte han at hastigheten på kinesiske høyhastighetstog vil bli redusert.

Referanser
----------

1. ↑  Wong, Fayen (28. juli 2011). «China's Wen visits train crash site, vows thorough probe» **(engelsk)**. Reuters. Arkivert fra originalen 30. november 2011. Besøkt 11. september 2011.
2. 1 2 3  Magnus, Anders (10. september 2011). «Gråt, mine elskede tog (Korrespondentbrevet)». NRK.
3. 1 2  Guanqun, Wang (25. juli 2011). «Death toll from China's train crash rises to 39, including two Americans». Xinhua.
4. ↑  Yan (25. juli 2011). «Ministry spokesman apologizes for deadly crash; says high-speed railway still faces challenges». Xinhua.
**Pink** eller **pinkskip** er betegnelsen på et koffardiskip man ofte støter på i fortegnelser over norske fartøyer på 1600-tallet. Det var et vanlig handelsfartøy inn på 1700-tallet i Europa.

Det er antatt at skipstypen er en utvikling av fløyten fra Nederland. Ordet *pink* kom fra det nederlandske ordet *pincke*.

Det var et to- eller tremastet fartøy. Skroget var forholdsvis skarpt med forholdet mellom lengde og bredde på tre til en, det er også rundgattet med krum baug. Fokkemasten sto rett aktenfor forstavnen, den hellet sterkt forover. Stormasten sto omtrent midtskips, men hellet noe akterover i likhet med mesanmasten.

Det har dessuten hatt et ualminnelig høyt og smalt akterskip som rakte utover rorets topp, skipssidene ble smalere inn til stavnen. Dette ble mindre inn på 1700-tallet til et rundt akterskip med smal akterspeil som omringet rorets topp. Denne karakteriserte pinken som skipstype, for det fantes mindre pinker uten akterdekk eller hytte akterut, men det utoverhengende akterspeilet på hekken skjulte fremdeles rorets topp.

En pink som det også het på engelsk, har hatt ulik rigging utenom den vanlige skipsriggingen. Som et opprinnelig nederlandsk fraktfartøy var det også flatbunnet, men med smalt akterskip som viste seg manøverdyktig i grunne farvann og hadde stor lastekapasitet.

De ble i 1600-tallets sjøkrigene benyttet som krigsskip. Engelskmennene tok i bruk navnet *pink* på de minste fløyter og mindre krigsskip med liten bestykning.

Litteratur
----------

* Norsk Sjøfart Bind 1 Kapittel Norsk Sjøfart på 1600-tallet, Svein Molaug 1989 ISBN 82-09-10545-0
* Skeppet, Björn Landström 1961 ISBN 91-37-10287-7
* The Story of Sail, Veres Laszlo og Richard Woodman 1999 ISBN 1-86176-075-2
Situasjonen på Østfronten etter den sovjetiske motoffensiven vinteren 1941-42. «Lommen» ved Rzjev sees tydelig som en utbuling i den tyske fronten rett nordvest for Moskva.

| Østfronten |
| --- |
| Barbarossa – Finland – Murmansk – Leningrad – Smolensk 1 – Kyiv 1 – Kharkov 1 – Moskva – Krim og Sevastopol – Rzjev – Kharkov 2 – Blau og Kaukasus – Stalingrad – Velikiye Luki – Kharkov 3 – Kursk – Smolensk 2 – Dnepr – Kyiv  2 – Kamenets-Podolsk – Bagration – Lvov-Sandomierz – Lublin-Best – Warszawa – Romania – Ungarn – Wisła-Oder – Berlin – Praha |

**Slagene ved Rzjev** er en generell betegnelse for de forskjellige offensivene fra sovjetstyrkene i perioden 8. januar 1942 til 22. mars 1943 for å erobre «lommen» ved Rzjev. På sovjetisk side ble området kjent som «kjøttkverna ved Rzjev» på grunn av de store tapene. Lommen ved Rzjev ble dannet etter slaget om Moskva og sovjetstyrkenes offensiv fra 5. desember 1941. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Vulu** (også kalt *Fættenelva*) er ei elv i Levanger kommune i Trøndelag. Den er 13,7 kilometer lang og har et nedbørfelt på 16,27 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,46 m³/s.

Elva har utspring fra Haugatjønna, øst for Stokkvola og renner først mot øst ned til Hojem. Her snur den mot vest og renner videre ned til Stokkmyra, sørøst for Åsen sentrum. Elva fortsetter mot vest langs nordsida av Stokkvola og forbi gårdsbrukene i Vordalen. Den renner deretter inn i den trange Vuddudalen, hvor elva er klemt mellom Europavei 6 på nordsiden og Nordlandsbanen på sørsiden. Vulu munner ut ved gården Fætta, innerst i Fættenfjorden.

Vulu har en høy produksjon av fisk i forhold til størrelsen. Sjøfisk går 6–7 kilometer opp i elva, mest sjøørret, men også enkelte laks og regnbueørret.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. juni 2016
2. ↑  Leif Inge Paulsen (1988). *Fisk og forurensing i elver og bekker i Levanger* (PDF). Steinkjer: Fylkesmannen i Nord-Trøndelag, miljøvernavdelingen. s. 35. Arkivert fra originalen (PDF) 5. august 2016. Besøkt 11. juni 2016.
**Anne-Marte Kolbjørnshus** (født 23. august 1987 som *Anne-Marte Aslesen*) er en norsk politiker (AP). Hun kommer opprinnelig fra Hov i Søndre Land i Oppland, men er nå bosatt på Dokka i Nordre Land. Kolbjørnshus har Bachelorgrad i økonomi og administrasjon fra Høgskolen i Lillehammer.

Kolbjørnshus var nominert som fylkesvaraordførerkandidat ved lokalvalget i 2015, og utgjorde sammen med fylkesordførerkandidat Even Aleksander Hagen tidenes yngste toppduo for Oppland Arbeiderparti.. Hun var gruppeleder for Arbeiderpartiet, medlem i fylkesutvalget og leder komité for opplæring og kultur i Oppland fylkeskommune. Ved sammenslåingen fortsatte hun som gruppeleder og medlem av fylkesutvalget i Innlandet fylkeskommune. I 2021 gikk hun over i jobb som administrasjonsleder hos Lillehammer Institute of Music Production and Industries (Limpi).

Som folkevalgt har Kolbjørnshus vært medlem av formannskapet og kommunestyret i både Søndre Land og Nordre Land. Ved stortingsvalget 2009 var hun Arbeiderpartiets 10. kandidat i Oppland. Hun er i dag kvinnenettverksleder i Innlandet Arbeiderparti.

Verv
----

2021 - kvinnenettverksleder Innlandet Arbeiderparti

* 2016 - 2019 kvinnenettverksleder i Oppland Arbeiderparti
* 2019 - 2021 styremedlem Innlandet Arbeiderparti
* 2015 - gruppeleder i Oppland Arbeiderparti
* 2010 - 2019 styremedlem i Oppland Arbeiderparti
* 2014 - 2016 leder i Nordre Land Arbeiderparti
* 2012 - 2014 styremedlem i Nordre Land Arbeiderparti
* 2010 - 2011 leder i Søndre Land Arbeiderparti
* 2008 - 2009 fylkessekretær i AUF i Oppland
* 2007 - 2010 politisk nestleder Søndre Land Arbeiderparti
* 2005 - 2007 leder i Land AUF

Referanser
----------

1. ↑   stortinget.no, stortingsrepresentant-ID ANNKOL[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tidenes yngste toppkandidater». *NRK Hedmark og Oppland*. 22. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Oppland Arbeiderblad – "20 år og nesten fulltidspolitiker", reportasje fra valget 2007, 24. oktober 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Vultee V-1** var et amerikansk passasjerfly fra 1930-tallet. Det var et en-motors, lavvinget en-dekker bygget av Airplane Development Corporation konstruert av Gerard Allan Vultee og finansiert av bilprodusenten Errett Lobban Cord.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Prototypen (betegnet **V-1**) var et hel-metal, lav-vinget endekker med opptrekkbart understell. Det fløy første gang 19. februar 1933 og hadde plass til seks passasjerer og en pilot. Produkjonsmodellen fikk betegnelsen **V-1A** og hadde noe større og lengre skrog. Det rommet åtte passasjerer og to piloter. Produksjonen opphørte i 1936 etter at 24 fly pluss prototypen hadde blitt bygget.
En sjøflyversjon på pongtonger ble solgt til Sovjetunionen sammen med lisensrettigheter for bygging der. Denne fikk beteglsen **V-1AS** og en eksekutiv- versjon ble betegnet **V-1AD** (for Deluxe). Ingen fly ble bygget i Sovjetunionen.

Flyet i bruk
------------

American Airlines kjøpe i det minste 13 eksemplarer pluss prototypen (etter at den var modifisert for to piloter) og tatt i bruk i 1934. Det var da de raskeste passasjerfly. De ble brukt på ruter som Great Lakes til Texas. Også Bowen Airlines i Texas brukte flytypen. De ble solgt i 1936 og erstattet med tomotors fly, da amerikanske luftfartsmyndigheter la strenge restriksjoner på en-motors passasjerfly.

Bevarte eksemplarer
-------------------

Et fly er bevart og utstilt i Virginia Aviation Museum ved Richmond Airport i Virginia og navngitt *Lady Peace II* for å minnes den opprinnelige Lady Peace som ble brukt for dobbeltkryssingen New York-London-New York. Den ble restaurert og fløyet i 1971 av Harold Johnston fra Colorado.

Spesifikasjoner (V-1A)
----------------------

Vultee V-1AD Special *NC16099* i 1973 etter restaurering og navngitt *Spirit of Pueblo*

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 11,28 m |
| Vingespenn | 15,24 m |
| Høyde | 3,10 m |
| Vingeareal | 35,67 m² |
| Vekt (uten last) | 2 405 kg |
| Vekt (maksimalt) | 3 856 kg |
| Motor | 1 × Wright R-1820-F2 Cyclone (1 × 540 kW) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 362 km/t |
| Rekkevidde | 1 610 km |
| Marsjhøyde | 6 710 m |
| Klatrefart | 5,1 m/s |
| Passasjerer | 8 |
|

Referanser
----------

1. ↑  Parker, Dana T.
2. ↑  Pattillo 2001, p. 80.
3. ↑  Davies 1998[*page needed*]
4. ↑  Ogden 2007[*page needed*]
5. ↑  *Air Progress*: 16. september 1971.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vultee V-1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En CRS politimann i normalutstyr Foto: David Monniaux 
CRS opprørsutstyrt Foto: David Monniaux 
**Compagnies républicaines de sécurité** (**CRS**) er det franske opprørspolitiet. CRS er en del av Police nationale. CRS ble opprettet i 1944, men ble reorganisert i 1948.

CRS-områder
-----------

* Opprettholde sikkerhet og orden på motorveier
* Redningsoperasjoner på strender
* Opprettholde sikkerhet og orden under demonstrasjoner
* Redningsoperasjoner i fjellterreng

CRS bor i militærlignende brakker.

Forskjellen mellom CRS og Gendarmes Mobiles
-------------------------------------------

De to enhetene som har ansvar under opprørssituasjoner veksles ofte med hverandre. Forskjeller mellom disse enhetene er blant annet:
CRS bruker en mørkeblå uniform, mens Gendarmes Mobiles bruker svarte.
CRS bruker et stort merke på høyre side av brystet (lignende en klubblogo på f. eks. en fotballdrakt).
CRS bruker svarte hjelmer med gule striper, mens Gendarmes Mobiles har blå striper.

Utstyr
------

CRS er i opprørssituasjoner utstyrt med kraftig beskyttelse rundt beina, skuldrene og ryggen. CRS er bevæpnet med pistol og bruker ofte tåregass hvis det skulle bli nødvendig. Hjelmene er festet et sted rundt hoftene og tas kun på hvis det skulle oppstå konfrontasjoner.

Eksempler på situasjoner
------------------------

CRS har blant annet vært koblet inn under de voldsomme gatekampene i Paris de seneste årene[*når?*]. Ved en del idrettsarrangementer dukker det opp såkalte «hooligans», og der dette påventes, blir CRS koblet inn for å opprettholde ro og orden. Likeledes brukes CRS ved anledninger når man har grunn til å tro at demonstrasjoner kan bli voldelige eller føre til plyndring.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Compagnie républicaine de sécurité – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**LGA 1366**, også kjent som **Socket B**, er en av Intels prosessorsokler. Denne sokkelen erstattet LGA 775-sokkelen for skrivebordsprosessorer med høy ytelse. Den erstattet også LGA 771-sokkelen for serverprosessorer og ble senere erstattet av LGA 2011. LGA står for land grid array. Sokkelen har 1 366 utstikkende pinner som lager kontaktpunkter mellom sokkelen og prosessoren.

LGA 1366 bruker QPI for å koble prosessoren til en northbridge med mindre funksjonalitet en tidligere northbridger (grunnet at mange av funksjonene som northbridgen pleide å ha har blitt flyttet over på prosessoren). Denne northbridgen fungerer hovedsakelig som en PCI-Express-kontroller, i motsetning til LGA 1156, som flytter denne funksjonaliteten og flere over til prosessoren.

I november 2008, lanserte Intel Core i7-prosessorfamilien, som var den første som krevde denne sokkelen.

LGA 1366-sokkelen ble avviklet i 2012, og ble erstattet av LGA 2011-sokkelen.

Støttede brikkesett
-------------------

Skrivebordsbrikkesettet som bruker LGA 1366 er Intels X58.

Se også
-------

* LGA 1150
* LGA 1151
* LGA 1155

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Socket Transition Guidance
3. ↑  Intel Core i7 & i5 Compatibility Sheet Arkivert 2. desember 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  «New P4 Socket Type LGA 775 (Socket T)». asisupport.com. Arkivert fra originalen 13. desember 2007. Besøkt 14. mars 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. desember 2007. Besøkt 16. juli 2015.
5. ↑  «Intel to discontinue LGA 1366 and LGA 1156 processors in 2012». 8. desember 2011. Besøkt 13. desember 2011.
**Compagnie Française des Mines de Bamble** var et fransk gruveselskap som i en periode var Norges største industriforetak. Det hadde skaffet seg retten til sølv- og kobberutvinning i Kviteseid og drev apatittutvinning i Bamble, lenger sør i Telemark.

På 1800-tallet skjedde det en «industriell revolusjon» i Bamble. Det var bl.a apatittforekomstene ved Feset som ga grunnlaget for virksomheten til gruveselskapet. Virksomheten gikk lokalt under navnet Ødegården Verk. Dette var også navnet på poststedet helt fram til det ble nedlagt midt på 1990-tallet.

Gull var mer interessant enn apatitt, og franskmennene kjøpte seg inn i Blika gruver i Svartdal i Seljord i begynnelsen av 1880-tallet, og som de opererte fram til århundreskiftet.

På det mest intense hadde de 350 mann (1880) i arbeid som produderte 10 000 tonn årlig. Fire innslag i fire nivåer – til sammen 900 meter.

I 1897 oppførte de driftsbygninger, og smelteovn var på plass året etter. Men gruven hadde ikke stor nok avkastning til at franskmennene kunne fortsette. Etter noen år solgte de den til norske kreditorer.

Referanser
----------

1. ↑  Raade, Gunnar. «Apatitt» **(norsk)**. Stor norske leksikon. Besøkt 29. mai 2016.
2. ↑  Geological Survey of Norway (2010). «Deposit Area: Ødegårdens Verk». Besøkt 29. mai 2016.
3. ↑  Axelsson, Göran (2001). «Ødegårdens verk» **(svensk)**. Arkivert fra originalen 6. januar 2009. Besøkt 29. mai 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. januar 2009. Besøkt 29. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Bambles historie på kommunens nettsted[*død lenke*]
**Waigali**, eller **waigeli**, er et nuristanispråk som snakkes av nuristanifolk i provinsen Nuristān og i noen landsbyer i den sentrale delen av Konar-provinsen i Afghanistan. Det opprinnelige navnet er **kalasha-alâ** eller bare **kalasha**. Språket tilhører den indoiranske gren i den indoeuropeiske språkfamilien. 

Ifølge Badshah Munir Bukhari er språkets brukere anslått til 1 500 (2000, Van Driem) og i overveiende grad muslimske.[] Lesekyndigheten blant brukerne er lav: mindre enn 1 % for mennesker som har det som morsmål, og mellom 15 % og 25 % for mennesker som har det som andrespråk.[]

Waigali har en leksikalsk likhet på ca. 76-80 % med språket tregami. 

Det er ikke er noen nærmere tilknytning mellom kalasha-ala og kalasha-mun. Disse to språkene stammer fra forskjellige grener i den indoiranske språkgruppen. Ifølge språkforskeren Richard Strand innførte tilsynelatende kalash-folket i Chitral betegnelsen for det tidligere Kafiristan Kalash, som på et ukjent tidspunkt utvidet sin innflytelse til Chitral-regionen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Waigali på ethnologue.com
* (en) The Kalasha. *Richard F. Strand: Nuristan, Hidden Land of the Hindu-Kush*.

| * v
* d
* r
Nuristanispråk |
| --- |
| Askunu · Kamkata-viri · Vasi-vari · Tregami · Kalasha-ala |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | UNESCO lang
 |
Lambadikvinne
**Lambadier** er en folkegruppe i delstaten Andhra Pradesh og andre steder i India. Den regnes som en undergruppe av banjarafolket, kjent under ulike navn forskjellige steder i India: banjara/banjari, brinjara, boipari, laman, lambani/lambadi/lambada/lambodi, sugali, sukali. Lambadiene taler lamani/lambani, et indoarisk språk. Nesten 78% av lambadibefolkningen i Andhra Pradesh behersket i 1981 også telugu. Tradisjonelt har lambadiene drevet kvegavl, handel med salt, korn og annet, men har gått over til å bli jordbrukere. Samfunnene har tradisjonelt vært styrt av landsbyråd ledet av en *naik*. Lambadiene bekjenner seg til hinduismen. Lambadi-sugali-folket har status som anerkjent urfolk, *scheduled tribe*, i delstaten Andhra Pradesh. I 2001 ble sugali- og lambadifolket folketalt til 2 077 947 i Andhra Pradesh.

Referanser
----------

1. ↑  K. S. Singh: *The scheduled tribes*, Dehli: Anthropological Survey of India, Oxford University Press, 1994, s. 684–687
2. ↑  *Annexure – Ib. List of notified Scheduled Tribes* Arkivert 7. november 2013 hos Wayback Machine. Census of India.
3. ↑  *A- 11 State Primary Census Abstract for Individual Scheduled Tribe – 2001*, Census of India.