recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**New Life Mission** (**NLM**) er en misjonsorganisasjon etablert i 1978. Misjonens hovedsatsningsområder er å lindre nød og forkynne evangeliet. Hovedkontoret ligger ved Krokstadelva, utenfor Drammen.

Begynnelsen
-----------

NLM ble etablert i 1978, etter et besøk i Kenya. Landets fattige og mødre med barn som satt i fengsel gjorde inntrykk.

NLM startet med støtte fra Maran Ata-menigheten i Oslo, og ble en del av Maran Ata-vekkelsens misjon. NML ga støtte til barnehjem, rehabeliteringssenter, forskoler, vannprosjekt, evangelister og bygging av kirkebygg. De har engasjement i Øst-Europa, med hjelpesendinger, bibelutdeling med mer.

I dag er NLM en selvstendig tverrkirkelig protestantisk misjonsorganisasjon.

Henry Kransberg var leder helt fram til sin død i august 2000 og Gunnar Enok Nilsen tok over som leder. I juni 2006 ble Henry Kransbergs yngste sønn, Tore Kransberg, ansatt som daglig leder. Han jobbet der til juni 2008.

Styret i New Life Mission består av misjonsleder Gunnar Enok Nilsen, Tor-Egil Røyland og Gunnar Aaberg.

Radio og Lokal-TV
-----------------

På slutten av 1980-tallet startet NLM nærradio. Etter hvert også lokal-TV og var blant pionerene på dette området i Norge. NLMs TV-sendinger sendes på TV Visjon Norge.

NLM Magazine
------------

NLMs tidsskrift er *NLM Magazine* med aktuelt stoff og rapporter fra misjonens arbeid. Det kommer ut fire ganger i året.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) New Life Misson på Facebook Rediger på Wikidata

* (pl) New Life Misson på Facebook Rediger på Wikidata

* (mul) New Life Misson på Facebook Rediger på Wikidata

1. ↑  .
**New National Party** (**NNP**) er et politisk parti på Grenada. Det er et konservativt parti.

Partiet ble etablert i 1984, etter at en USA-ledet invasjon hadde fjernet det revolusjonære militærrådet som hadde tatt makten etter intern strid i People's Revolutionary Government. NNP ble dannet for å skape en motvekt mot New Jewel Movement, som ledet revolusjonen etter statskuppet i 1974, og mot Maurice Bishop Patriotic Movement, oppkalt etter statsministeren som ble henrettet etter den interne maktkampen blant de revolusjonære. NNP ble dannet ved at flere partier gikk sammen: Grenada National Party (GNP) ledet av Herbert Blaize, National Democratic Party (NDP) ledet av George Brizan og Grenada Democratic Movement (GDM) ledet av Francis Alexis.

Partiet vant 14 av 15 seter ved valget i 1984. Herbert Blaize ble statsminister. Partiet opplevde intern strid og splittelse, noe som resulterte i grunnleggelsen av National Democratic Congress i 1987. NNP tapte valget i 1990 til NDC. Partiet kom tilbake ved valget i 1995 og kunne på ny danne regjering, denne gang med Keith Mitchell som statsminister. På grunn av at to parlamentsmedlemmer gikk over til opposisjonen, ble det skrevet ut nyvalg i 1999. NNP vant da alle 15 seter i parlamentet med 62,2 % av stemmene. I 2003 vant partiet gjenvalg på nytt, men denne gang med et flertall på 8 av 15 seter.

Partiet tapte regjeringsmakten som følge av valget i 2008, der NNP fikk fire parlamentsmedlemmer innvalgt. NNP gjenvant regjeringsmakten ved valget i 2013, da det vant alle 15 seter i parlamentet. Keith Mitchell ble da statsminister for andre gang.

NNP er medlem av Den karibiske demokratiske union i Den internasjonale demokratiske union.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Martin, John Angus: «'National Democratic Congress», i *A–Z of Grenada Heritage*, Oxford: Macmillan Caribbean, 2007, s. 175.
2. ↑  «Election for House of Representatives 1999», International Foundation for Electoral Systems.
3. ↑  «Election for House of Representatives 2003», International Foundation for Electoral Systems.
4. ↑  «Election for House of Representatives 2008», International Foundation for Electoral Systems.
5. ↑  «Election for House of Representatives 2013», International Foundation for Electoral Systems.
6. ↑  «Grenada profile. Leaders», *BBC News*.
7. ↑  «Caribbean Democrat Union (CDU)» Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine. Den internasjonale demokratiske union.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kroningsportrett av dronning Maud og kong Haakon VII 22. juni 1906. Dette eksemplaret har kongens og dronningens signatur og har tilhørt Fridtjof Nansen.
**Peder Olsen Aune** (født 13. februar 1862 på Ree i Stjørdal, død 11. november 1931) var en norsk fotograf.

Han var sønn av handelsmann P.C. Aune og hustru Marie Petronelle Struck på Ree. 16 år gammel begynte Aune i lære hos den polske fotografen Carl Viktor Emanuel Huczowski, som hadde flyktet fra hjemlandet og bodde hos Aunes familie. Etter et kortere opphold i Sverige åpnet han fotoforretning med atelier i Trondheim sammen med søsteren Karoline. Allerede året etter, i 1888, overlot han dette til familien og reiste til USA, hvor han ble til 1895. Under oppholdet i USA drev han forretningsvirksomhet innen fotografering i Portland i Oregon. Atelieret ble tatt over av broren Struck da Aune returnerte til Trondheim.

Aune ble snart en av de mest fremtredende fotografene i byen og utmerket seg på flere utstillinger både innenlands og i utlandet. Han fikk også i oppdrag å fotografere alt i forbindelse med kroningen av kong Haakon VII og dronning Maud i 1906, det er Aune som har tatt de offisielle kroningsportrettene.

Etter Aunes død i 1931 drev enken firmaet i et års tid frem til det opphørte. Hun forærte rundt 20 000 plater og filmer til Det Kongelige Norske Videnskabers Selskabs bibliotek, men det meste av platesamlingen ble kastet på sjøen.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, «Peder Olsen Aune (1862-1931)», verkets språk engelsk, besøkt 23. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Fotografregisteret, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Stjørdalsboka. Gards- og slektshistorie. Bd. 2, d. 2: Stjørdal herad*. Stjørdal. 1950. s. 361–362.
4. 1 2 3 4  Løkken, Hans Olav (2013). «Det offisielle kroningsbildet». *Stjørdalens krønike* (PDF). Stjørdal. s. 88–100.
5. 1 2 3  Bonge, Susanne (1980). *Eldre norske fotografer. Fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920*. Universitetsbiblioteket i Bergen. s. 44. ISBN 82-7130-014-8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peder O. Aune – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Peder O. Aune i Fotografregisteret.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** NMFF **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Peder Saxtorph** (født 14. mai 1730 i Allerslev, død 9. oktober 1803 i København) var en dansk prest.

Utdanning og stillinger
-----------------------

Saxtorph ble student i Viborg i 1745 og tok teologisk eksamen i 1752. I perioden 1756–59 var han lærer ved Vajsenhuset og medlem av brødremenigheten i København. I 1759 ble han sogneprest i Rorup-Glim, 1762 i Såby-Kisserup, 1774 residerende kapellan ved Nikolaj kirke og 1799 sogneprest samme sted.

Som forfatter er Saxtorph i Norge mest kjent for sitt «Udtog af Pontoppidans Forklaring», som kom ut i mange opplag.

Skrifter
--------

* *Passions-Prædikener* (1762)
* *De Troendes Skat og Klenodie* (1757)
* *De store Saligheder i den hellige Nadvere* (1762)
* *Udtog af Dr. Erich Pontoppidans Forklaring til de Eenfoldiges Nytte* (1771)
* *Trøste-Tanker ved Tabet af Hendes Kongelige Høyhed Høysalig PrindsesseCharlotta Amalia...* (1782)

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Peder\_Saxtorph[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Den store danske (Gyldendals åbne encyklopædi)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
Datteren Kirsten Leuch (1670–1705) Foto: Rune Aakvik / Oslo Museum 
**Peder Nielsen Leuch** (opprinnelig **Peder Nielsen**, født ca. 1636, død 15. mars 1693) var en norsk kjøpmann og rådmann i Christiania.

Slekt
-----

Peder Nielsen var sønn av lavettmaker på Akershus Niels Pedersen (død 1675). Sammen med sin bror Morten Leuch (d.e.) tok han navnet Leuch etter stemorens første ektemann (se Leuch).

Leuch var gift to ganger, første gang med Anne Mortensdatter, enke etter kjøpmann Peder Madssøn Kinck, og andre gang med Alhed Johansdatter Kreftig, datter av Bærums Verks eier Johan Krefting. Han etterlot seg to sønner, Morten og Niels, samt tre døtre. Den eldste datteren, Karen, ble gift med James Collett, stamfar til slekten Collett i Norge. Den andre datteren, Kirsten, ble gift med kjøpmann og rådmann Christen Griis.

Liv
---

Peder Nielsen Leuch nevnes første gang på begynnelsen av 1660-tallet som kjøpmann i Christiania. Peder skal først ha vært skreddersvenn og deretter omvandrende trelastarbeider, men endte som en av Christianias mest ansette og velstående trelasthandlere. I 1687 ble han utnevnt til rådmann, og omtrent samtidig ble han medlem av en kongelig kommisjon som skulle avgi en betenkning om skogdriften i det sønnenfjelske Norge. Kommisjonens forslag resulterte i skogreskriptet av 6. september 1688 og den kongelige resolusjonen av samme år om sagbruksprivilegier.

Gjennom sitt første ekteskapet kom Leuch i besittelse av Bogstad gård samt 27 andre gårder og skogområder i Aker og Bærum, blant andre Ullern, Grini og Øvre Bestum med Vækerø. Han utvidet senere besittelsene ved innkjøp av andre gårder i samme strøk. Dermed la han grunnlaget for et stort eiendomskompleks på begge sider av Lysakerelva og Bogstadvannet.

Kilder
------

* Alf Collett: *Familien Collett og familieliv i Christiania i gamle dage*. Kristiania: Cappelen, 1915.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
«**Hate That I Love You**» er en sang innspilt av den barbadiske sangeren Rihanna for sitt tredje studioalbum, Good Girl Gone Bad (2007). Sangeren og låtskriveren Ne-Yo er med og synger i sangen. Han skrev sangen med produsentene Mikkel S. Eriksen og Tor Erik Hermansen (sammen kjent som StarGate). Def Jam Recordings utga sangen den 21. august 2007 som den tredje singelen fra Good Girl Gone Bad. En spansk-engelsk versjon med David Bisbal ble utgitt 28. april 2008. "Hate That I Love You" er en R&B sang om kjærlighetens kraft. "Hate That I Love You" fikk positive anmeldelser fra kritikere, hvorav mange sammenlignet den med tidligere sanger av Ne-Yo.

Sangen oppnådde moderat suksess i forhold til andre singler fra albumet, og nådde topp tjue i tretten land. Den nådde nummer 15 på UK Singles Chart, og nummer syv på den amerikanske Billboard Hot 100 lista. "Hate That I Love You" ble sertifisert platina av Recording Industry Association of America (RIAA) det betegner salg av over en million eksemplarer. Musikkvideoen ble regissert av Anthony Mandler; i den, møter Rihanna og Ne-Yo sine kjærlighets interesser. En redigert spansk-engelsk versjon av videoen har scener med Bisbal i stedet for Ne-Yo. Rihanna fremførte sangen på 2007 American Music Awards, og på Operación Triunfo. "Hate That I Love You" ble utført på Rihannas fire verdensturneer Good Girl Gone Bad Tour, Last GirL on Earth, Loud Tour og Diamonds World Tour.

Listeplasseringer
-----------------

| Hitliste (2007-08) | Plassering |
| --- | --- |
| Australia (ARIA) | 14 |
| Belgia (Ultratop 50 Flanders) | 23 |
| Canada (Canadian Singles Chart) | 17 |
| Danmark (Tracklisten) | 30 |
| European Hot 100 Singles | 14 |
| Frankrike (SNEP) | 16 |
| Irland (IRMA) | 13 |
| Nederland (Single Top 100) | 22 |
| New Zealand (RIANZ) | 6 |
| Slovakia (IFPI) | 19 |
| Spania (PROMUSICAE) *Spansk-engelsk versjon* | 37 |
| Sverige (Sverigetopplistan) | 10 |
| Sveits (Schweizer Hitparade) | 13 |
| Tsjekkia (IFPI) | 13 |
| Tyskland (Media Control AG) | 11 |
| UK Singles (Official Charts Company) | 15 |
| Ungarn (Rádiós Top 40) | 31 |
| US *Billboard* Hot 100 | 7 |
| US Adult Pop Songs (*Billboard*) | 32 |
| US Hot R&B/Hip-Hop Songs (*Billboard*) | 20 |
| US Latin Pop Songs (*Billboard*) | 24 |
| US Mainstream Top 40 (*Billboard*) | 3 |
| Østerrike (Ö3 Austria Top 40) | 14 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
«Peder Olsen (lokalpolitiker, Åsen)» har flere betydninger.
**Peder Olsen** (født 26. september 1819 på Skatval, død 10. januar 1909) var en norsk lærer, gårdbruker og lokalpolitiker.

Han var husmannssønn fra Steinssvedjan (Drogsetsvea) på Langstein på Skatval. I 1841 begynte han sin lærerutdannelse på Klæbu seminar og gikk ut derfra i 1843, i samme årskull som blant andre Ole Vig.

I 1845 kom han til Åsen (Levanger), hvor han ble ansatt som lærer og kirkesanger (klokker). Han virket i disse stillingene i nær 50 år, fram til 1894. Den første tida bodde han hos lensmann John Wold på gården Hove, og under lensmann Wolds fravær på Stortinget i 1845, fungerte Olsen som lensmann i Åsen. I de første årene var han omgangsskolelærer, men fra 1861 hadde han sitt virke i «Kjerkstuggu» hvor Vedul skolekrets fikk faste lokaler. I 1869 kjøpte han gården Vedul østre på auksjon etter Ole Tørrissen Vedul.

Peder Olsen ble i 1847 valgt inn i herredsstyret i Åsen, og satt der sammenhengende i 42 år. I 1848–1859 og 1866 var han ordfører. Han var videre formann i fattigkommisjonen i 30 år, og medlem av skolestyret i 45 år. I 1856–1858 var han med på planlegging og bygging av den nye Åsen kirke, bygd som erstatning for Vang kirke og Lo kapell. Olsen laget tegningsutkast til den nye kirka, men disse ble forkastet av departementet. En del år senere fikk han godkjent tegninger til Meråker kirke, oppført i 1874.

Han var far til Ole Martin Augdahl. En annen sønn, Odin Kastor Augdahl i Arendal, var far til Per Augdahl.

Kilder
------

* Åsen historienemnd (1995). *Bygdebok for Åsen bind III*. Åsen. s. 128–131. ISBN 82-990939-5-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peder Olsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Bjørnsons Aulestad er et av de mest kjente norske kunstnerhjem.  Foto: Axel Lindahl, ca 1890 
Henrik Wergeland bygde «Grotten» i Oslo i 1840. Foto: Hans A. Rosbach 
Et **kunstnerhjem** er den nåværende eller tidligere boligen til en (kjent) kunstner.

Selv om enhver bolig som huser eller har huset en komponist, forfatter eller billedkunstner teknisk sett kan kalles et kunstnerhjem, vil man vanligvis reservere uttrykket for boliger som er preget av kunstnerens liv og virke, eller tilrettelagt for å bevare og formidle arven etter vedkommende kunstner. Mange bosteder for kjente, avdøde kunstnere er i dag museer, og i offentlig eie.

Kunstnerhjem kan i noen tilfeller være kunstnerens fødested eller barndomshjem, slik som Bjørnsons fødested Bjørgan prestegård eller Vinjes barndomshjem Vinjestoga, men de fleste er knyttet til kunstnerens aktive periode, og i er noen tilfeller utformet eller preget av kunstneren selv, slik som Lysøen av Ole Bull og Ratvolden av Johan Falkberget.

Noen kjente kunstnerhjem er i privat eie, og er bare i liten grad tilgjengelig for allmennheten, slik som Kjørkelvik etter Aksel Sandemose eller Midtbø etter Halldis og Tarjei Vesaas. Det vanlige er imidlertid at et hus som ettertiden oppfatter som et «kunstnerhjem» brukes til kulturarrangement, slik som Hans Børlis hjem Oppistun Børli, eller utvikles til et museum over vedkommende, slik som Sigrid Undsets hjem Bjerkebæk og Ibsenmuseet i Arbins gate i Oslo. Mange kunstmuseer er bygget rundt samlinger (av arkivalia, private eiendeler, boksamlinger eller billedkunst) som kunstneren eller dennes etterlatte har donert til det offentlige, slik som Grimdalstunet i Tokke, med samlinger etter Anne Grimdalen.

I noen tilfeller er det bygger formidlingssentre i nærheten av selve kunstnerhjemmet, slik for eksempel Prøysenhuset i nærheten av Alf Prøysens barndomshjem Prøysenstua.

Se også
-------

* Liste over norske kunstnerhjem

Litteratur
----------

* *Norske kunstnerhjem*; temanummer av *Fortidsvern*; nr 3, 2005; særlig Morten Krogstads artikkel «Kunstnerhjemmeet – speil eller titteskap?»
* Hilde Diesen. *Dikterhus*. Tell forlag, 1994 (*bokhylla.no – fulltekst)*
* Finn Jor og Jiri Havran. *Norske kunstnerhjem*. Boksenteret, 1997 (*bokhylla.no – fulltekst)*
Flagg som oftes benyttes av hatgrupper inkluderer: Keltisk kors, naziflagg, sørstatsflagget og SS-flagget
En **hatgruppe** er en organisert gruppe eller bevegelse som fremmer hat, fiendtlighet eller vold mot mennesker med en gitt rase, etnisitet, religion, kjønn, seksuell orientering, eller en annen bestemt samfunnssektor, eller som støtter og publiserer argumentasjon karakteristisk for hatgrupper uten nødvendigvis å eksplisitt fremme slikt hat eller vold som ellers karakteriserer hatgrupper.

Begrepet «hatgruppe» brukes ikke av gruppene selv, men av deres motstandere og noen ganger av sosiologer og historikere som studerer dem. Mange grupper som beskrives som hatgrupper mener at betegnelsen mistoler deres motiver eller mål.

Hatgrupper vil som regel hevde at målgruppene deres er skadelige for samfunnet, ondsinnede, mindre egnet som medlemmer av samfunnet, eller er med i en sammensvergelse. «Bevisene» de viser til er som regel dårlig substansiert, og er ofte basert kun på hatgruppens negative meninger om den sosiale gruppen de mener målet deres hører til.

Selv om bevisene deres som regel er unøyaktige, dårlige og stort sett avvist av samfunnet generelt, fortsetter hatgruppen å fremme hevdelser, myter, fortellinger og rykter som spiller på frykt, xenofobi, skyld eller sjalusi, med det målet å skade individene og gruppene de tar for seg. Hatgruppers ultimate mål er ofte delegetimering, eliminasjon eller eksklusjon av grupper, eller skade, deportering eller død av enkeltindivider. Hatgrupper bruker ofte ofrene sine som syndebukker for samfunnets problemer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Hatfield and the North** var et eksperimentelt Canterburyband som eksisterte i perioden mellom 1972 og 1975 med enkelte konserttilbakekomster etter dette. Bandet bestod av tidligere medlemmer av Delivery med blant andre Phil Miller (gitar, fra Matching Mole), Steve Miller (keyboards), Pip Pyle (trommer, fra Gong) og Richard Sinclair (bassgitar og vokaler, fra Caravan). 

Denne besetningen spilte enkelte konserter mellom juni og september i 1972, men hvor Steve Miller etterhvert ble erstattet av Dave Sinclair (fra Matching Mole og Caravan) og tok navnet Hatfield and the North. Dave Sinclair forlot bandet i januar 1973 like etter en opptreden på fransk tv og programmet *Rockenstock* med Robert Wyatt på gjestevokal. Han ble så erstattet av Dave Stewart (fra Egg) før bandet gikk til innspilling av sin første utgivelse med samme navn som bandet og senere utgivelsen *The Rotters' Club*.

Etter disse utgivelsene gikk bandet i oppløsning, med resultat av at det ble dannet nye band. Dave Stewart grunnla National Health med Alan Gowen (fra Gilgamesh) og forble i bandet gjennom hele dens eksistens, mens Pip Pyle ble med som medlem i 1977 og med Richard Sinclair som studiomusiker ved noen anledninger. Miller, Stewart, Pyle og Sinclair arbeidetr også sammen i ulike kombinasjoner i andre musikkprosjekter.

Diskografi
----------

* 1974 – *Hatfield and the North* (studio LP, Virgin)
* 1975 – *The Rotters' Club* (studio LP, Virgin)
* 1980 – *Afters* (studio LP, Virgin)
* 1993 – *Live 1990* (live CD, Demon)
* 2005 – *Hatwise Choice: Archive Recordings 1973-1975, Volume 1*)
* 2006 – *Hattitude: Archive Recordings 1973-1975, Volume 2*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hatfield and the North på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Hatfield and the North på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Hatfield and the North på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Hatfield and the North på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Krupp Germaniawerft i 1921
**Friedrich Krupp Germaniawerft** i Kiel var et av de største verftene for bygging av militære skip og ubåter for den tyske keiserlige flåte og Kriegsmarine. Verftet ble grunnlagt i 1867 som **Norddeutsche Schiffbaugesellschaft** i Gaarden ved Kiel. Etter en konkurs 1879 ble driften videreført som Germaniawerft som i 1896 ble tatt over av Kruppkonsernet.

Verftet fikk en oppgang i forbindelse med den militære opprustning som skjedde forut for første verdenskrig. Det tyske hangarskipet «Graf Zeppelin»s søsterskip, «Flugzeugträger B» ble påbegynt ved Krupp Germaniawerft i Kiel på høsten 1938, men byggingen ble avbrutt 19. september 1939. Under andre verdenskrig ble det bygget 131 ubåter ved verftet. I 1944 var antallet ansatte oppe i 10 000, hvorav 11 % var tvangsarbeidere. Germaniawerft var ved krigens slutt delvis ødelagt og var et av de første verftene som ble demontert av seiersmaktene. Germaniawerft ble aldri gjenoppbygget etter krigen. 

Siden slutten av 1960-tallet har Howaldtswerke-Deutsche Werft (HDW) benyttet Germaniawerfts tidligere område til bygging av ubåter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Seks kamerater*** (engelsk: *The Hasty Heart*) er et skuespill fra 1945 av amerikanske John Patrick. Stykket ble oversatt til norsk av Karl-Ludvig Bugge og hadde premiere på Det Nye Teater i Oslo 15. november 1945.

Dramatikeren John Patrick, som alt hadde begynt å få suksess i den amerikanske film- og teaterverdenen, meldte seg i 1942 som frivillig for American Field Service for å delta i andre verdenskrig på britisk side. Han tjenestegjorde i Montgomerys Åttende armé i Egypt. Deretter deltok han i kamper i India og i Burma der spiren til hans neste teaterstykke *The Hasty Heart* ble sådd. Patrick ferdigstilte dette stykket på skipet som bragte ham hjem til USA etter krigen, og da det nådde teaterscenen ble det en kassasuksess. I 1949 kom film-versjonen med Ronald Reagan i hovedrollen, og i 1983 så en amerikansk TV-versjon dagens lys.

Handling
--------

I Burma under Stillehavskrigen i 1945 ligger flere skadde allierte soldater ved et midlertidig britisk militærsykehus i en jungel. "Yank" (spilt av Ronald Reagan) er den eneste amerikaneren der, og er på bedrings vei etter malaria. Alle sammen blir tatt hånd om av sykepleier Margaret Parker. Dunn, overlege ved sykehuset, forteller soldatene at de snart kommer til å få en ny pasient. Den nye pasienten er skotsk, og selv om han ser ut til å ha kommet seg etter en operasjon, betyr hans dårlige nyre at han kommer til å dø i løpet av få uker.

Dunn forteller soldatene at han kommer til å se sunn ut frem til han en dag plutselig kommer til å dø når nyren svikter fullstendig. Når skotten kommer, er Lachlan 'Lachie' MacLachlan veldig ondskapsfull og slem. Han blir veldig mistenksom overfor sine med-pasienter som forsøker å være vennlige med ham. Lachie varmer etter hvert opp for de andre soldatene, og åpner seg om fortiden sin. Han avslører ovenfor Margaret at hans mistenksomme oppførsel er resultat av stor grusomhet som ble påført ham i ungdommen som et uekte barn.

Senere innrømmer Lachlan overfor Yank at han har blitt forelsket i sykepleier Margaret, og han ønsker å gifte seg med henne. Overlegen ankommer avdelingen, og forteller Lachie at han umiddelbart kan bli flyttet tilbake til Skottland hvis Lachie ønsker det. Når Lachie spør hvorfor han får spesialbehandling, forteller doktoren ham sannheten om hans medisinske tilstand og at hans død er veldig nært forestående. Lachie lar deretter sitt dårlige humør gå utover alle de andre pasientene, og han tror at de bare var hyggelige med ham fordi han var syk og døende.

Skuespillere
------------

Richard Todd.
* Richard Todd som Lachlan "Lachie" MacLachlan, fra Skottland.
* Ronald Reagan som Yank, en amerikaner.
* Patricia Neal som sykepleier Margaret Parker.
* Anthony Nicholls som Dunn
* Howard Marion-Crawford som Tommy, en engelskmann.
* Ralph Michael som Kiwi, opprinnelig fra New Zealand.
* John Sherman som Digger, fra Australia.

Referanser
----------

1. ↑  «"Seks kamerater" på Det Nye Teater (1945). Kilde: www.sceneweb.no.». Besøkt 13. juni 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Germany Calling*** (fritt oversatt: Tyskland kaller! eller Tyskland anroper!) var en tysk propagandakringkaster i Nazi-Tyskland. Den var myntet på lyttere i Storbritannia og USA under andre verdenskrig. Hver sending begynte med ordene *«Germany Calling! Here is Reichssender Bremen»*. I dag er den best kjent for en av stasjonens nyhetsopplesere, Lord Haw-Haw, egentlig William Joyce, som var tysk radios mest fremtredende engelsk-språklige oppleser.

Det vanlige innhold i sendingene var nyheter og jazzmusikk (som var forbudt på tyske innenlandske stasjoner). De private meldingene var en integrert del av programmene hvor krigsfanger fikk anledning til å sende personlige hilsener til slektninger i hjemlandet, noe som gjorde at programmet ble ganske populært blant lyttere, spesielt i Storbritannia og USA.

*Germany Calling* ble etablert av Reich und Propaganda Minister Joseph Goebbels. Som propaganda-stasjon var den hovedsakelig rettet mot lyttere i Storbritannia og De forente stater, så vel som andre deler av verden. Sendingene ble sendt på kortbølge på om lag 30 språk.

Germany Calling sendte sitt siste program 30. april 1945, da Bremen ble erobret av den britiske hæren.

Studio
------

I motsetning til stasjonens vanlige annonsering *Germany Calling, Here is Reichssender Bremen* lå ikke stasjonen i Bremen, men i Osterloog, Hamburg, selv om den under krigen sendte fra blant annet Berlin, Luxembourg, og Apen.

Se også
-------

* Charlie og hans orkester
* Reichs-Rundfunk-Gesellschaft

Referanser
----------

1. ↑  "Nazi-Propaganda / Dø BBC-Zeit - / Vom Nordwestdeutschen Rundfunk zum NDR".
John Børjesons monument over Ludvig Holberg på Vågsalmenningen i Bergen ble avduket ved 200-årsjubileet for Holbergs fødsel i 1884.  Foto: Nina Aldin Thune 
Antony Gormleys skulptur ved Stavanger domkirke er en av 23 skulpturer i det permanente skulpturprosjekt «Broken Column».
Arkitekt Erling Viksjøs Y-blokk (1970) i regjeringskvartalet, med Carl Nesjars Picasso-relieff på gavlen
**Kunstnerisk utsmykking** eller **offentlig utsmykking** er billedkunst og kunsthåndverk satt inn i en arkitektonisk sammenheng. Monumenter, minnesmerker og offentlige statuer er den eldste og mest åpenbare form for kunst i det offentlige rom. Foruten å forskjønne offentlige rom avbildet de gjerne herskernes maktsymboler eller de kunne ha en identitetskapende eller nasjonsdannende funksjon. Kunst i det offentlige rom er også forbundet med propaganda.

Kunst i offentlige rom
----------------------

I Norge kan inntil 1,5 prosent av byggekostnadene av statlige bygg gå til utsmykking. Avhengig av antall brukere og byggets tilgjengelighet bruker de fleste statlige byggeprosjekter mellom 0,5 til 0,75 prosent av byggekostnadene til utsmykking. Utsmykkingmidlene er blitt forvaltet av *Utsmykkingsfondet for offentlige bygg*, en statsinstitusjon opprettet ved stortingsvedtak 30.11.1976. I 2007 skiftet institusjonen navn til Kunst i offentlige rom (KORO). Det anvendes årlig rundt 50 mill. kroner til kunstnerisk utsmykking av offentlige miljøer i Norge. Formålet med offentlige utsmykkinger er at de skal berike og stimulere det offentlige miljø i møtet mellom kunst og arkitektur. Et sentralt utvelgelsekriterium for hvilken kunst som kjøpes inn er at det offentlige byggets karakter og bruk skal være bestemmende.

Eksterne lenker
---------------

* KORO
* Utsmykking av statlige bygg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Kunstveggen** er et norsk diskusjonsforum som ble etablert i 2003, med fokus på nyheter og debatt rundt samtidskunst og urban kunst. Formålet bak Kunstveggen er å øke kunstinteressen i Norge, samt å samle så mange interesserte og samlere som mulig på ett sted slik at de kan dele informasjon og oppdage nye kunstnere og gallerier. Per 2023 har forumet har over 5 000 registrerte brukere og 800 000 individuelle sidevisninger per måned.

Temaer
------

Diskusjonstemaene dreier seg hovedsakelig om samtids- og urban kunst, kunstutstillinger, nye kunstnere, slipp av grafikk, kjøp og salg av kunst og guider som gir nybegynnere relevant informasjon om kunstmarkedet.

Verning av Dolk sin gatekunst i Bergen
--------------------------------------

I 2013 fikk Kunstveggen Bergens byråd til å bevare ti Dolk-verker i Bergen sentrum. Byrådet og Kunstveggen ønsket å ta vare på Dolks gatekunstverker slik at flere kunne se hvor den internasjonalt anerkjente og populære kunstneren startet sin virksomhet. Årsaken til at Kunstveggen frontet verningen var at det kun fantes et fåtall eksisterende verker igjen, de fleste hadde enten blitt stjålet, utsatt for hærverk eller fjernet av kommunen>.

> Vi ønskjer å bevara kunsten til Dolk så godt vi kan. Han er Noregs fremste gatekunstnar og ein av byens fremste samtidskunstnarar
> 
> 
>  Byrådsleiar Monica Mæland (H) til NRK i 2013/>
> 
>

Utstillinger og auksjoner
-------------------------

Kunstveggen har arrangert flere utstillinger, blant annet i Oslo med verk av Banksy, Damien Hirst og Andy Warhol. I 2021 startet Kunstveggen sammen med Blomqvist Kunsthandel Norges første auksjon for urban kunst, blant annet med Banksy-verk i millionklassen..

Referanser
----------

1. ↑  Budstikka (15.03.2013). «Lanserer nytt nettsted for kunst». *Budstikka*. Besøkt 5. juli 2023.
2. ↑  Kari Fauskanger (13.03.2013). «Utfordrer de etablerte galleriene». *Bergens Tidende*. Besøkt 5. juli 2023.
3. ↑  Kunstveggen (2014). «Om Kunstveggen». *Kunstveggen.no*. Besøkt 5. juli 2023.
4. ↑  Ann Kristin Ødegård (22.09.2013). «Verner gatekunst». *Bergensavsien*. Besøkt 5. juli 2023.
5. ↑  Fredric Madsen (05.02.2014). «Et galleri for alle». *Bergens tidende*. Besøkt 5. juli 2023.
6. ↑  Guro H. Bergesen (13.01.2014). «Skar løs Dolk fra husvegg». *Bergens tidende*. Besøkt 5. juli 2023.
7. ↑  Jon Bolstad (04.10.2013). «Kor vart det av gatemåleriet til Dolk?». *NRK*. Besøkt 5. juli 2023.
8. ↑  Olav Gorseth (15.02.2014). «Che på Strandkaien spylt vekk». *Bergens tidende*. Besøkt 5. juli 2023.
9. ↑  Jon Bolstad (19.09.2013). «Rammar inn gatekunsten til Dolk». *NRK*. Besøkt 5. juli 2023.
10. ↑  A. Eide (10.04.2013). «For den nye generasjonen kunstinteresserte». *Grunderskolenalumni*. Besøkt 5. juli 2023.
11. ↑  Ferdinand Wagner Lorenz (10.11.2021). «FØRSTE BLOMQVIST-AUKSJON MED GATEKUNST». *Dagens Næringsliv*. Besøkt 5. juli 2023.
12. ↑  Jonas Brække og Hanne Maria Lenth Solbø (15.11.2021). «Salget til himmels». *Klassekampen*. Besøkt 5. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
En **kunstsamler** er en person som ikke selv lager kunst, men tilegner seg og samler på kunstverk.

Kunstsamlinger
--------------

I Bergen er Rasmus Meyers samlinger en av grunnstammene i Bergen Kunstmuseum, mens Stenersen-samlingen med bygning utgjør en stor del av museets samling av kunst. Henie-Onstad Kunstsenter og Astrup Fearnley Museet i Oslo og omegn er også eksempler på private kunstsamlinger.

På verdensbasis er Guggenheimmuseene, i hovedsak basert på Peggy Guggenheims ekspertise og Solomon R. Guggenheims formue, mest kjent. I Nederland finnes blant andre *Kröller-Müllersamlingen* med museumsbygg. Mange andre samlere med formuer har testamentert hele museumsbygg eller nye avdelinger til sin hjemby, eller til staten med henblikk på å ta vare på samlingene, mens andre har testamentert samlingen og overlatt til ettertiden og museet å sørge for skikkelig visning og oppbevaring. 

Herbert og Dorothy Vogel er et eksempel på et samlerpar som uten formue eller stor inntekt samlet i alt 4 782 kunstverk av hovedsakelig minimalisme og konseptuell kunst. Den norske legen Reidar Wennesland bygget opp en stor samling av beat art i sin tid som lege i San Francisco på 1950- og 1960-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  *Matt Schudel*, Washington post, Herbert Vogel, unlikely art collector and benefactor of National Gallery, dies at 89, 22. juli 2012

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
**Seksflekket hageblomsterflue** (*Syrphus sexmaculatus*) er en middelstor flue som tilhører familien blomsterfluene. Arten finnes i høyereliggende områder over hele Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (9-11 mm), gul og svart blomsterflue. Den skiller seg fra andre *Syrphus*-arter på at bakkroppen har adskilte, gule flekker i stedet for gule tverrbånd. Hodet er stort og bredt, fasettøynene mørkrøde og nakne. De møtes i pannen hos hannen, men er bredt skilte hos hunnen. Antennene er nokså korte, for det meste gule. Ansiktet er gult. Thorax er svart med grønnlig bestøvning, litt matt. På sidene er den tett kledt med gule hår. Scutellum er lysgult. Bakkroppen er avlangt oval, litt flat, med dypt svart grunnfarge. På det andre, tredje og fjerde bakkroppsleddet er det kommaformede, gule flekker. Vingene er glassklare med nesten usynlig vingemerke.

Levevis
-------

Arten finnes på fjellet og i åpen fjellbjørkeskog. Larvene lever av bladlus. De voksne fluene kan finnes fra juni til september og besøker mange slags blomster, arten overvintrer som larve.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Skandinavia og videre østover gjennom Russland til Stillehavet og også i det nordligste Nord-Amerika. I Norge finnes den i fjellet over hele landet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilie Syrphinae
						* gruppe Syrphini
							+ slekten hageblomsterfluer, *Syrphus* Fabricius, 1775
								- seksflekket hageblomsterflue, *Syrphus sexmaculatus* (Zetterstedt, 1838)

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Syrphinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 408 sider. ISBN 978-91-88506-66-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) *seksflekket hageblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *seksflekket hageblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *seksflekket hageblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *seksflekket hageblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *seksflekket hageblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *seksflekket hageblomsterflue* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Harald Didrik Alfsen** (født 1873, død 24. august 1949) var en norsk ingeniør og forfatter.

Alfsen var utdannet ved Kristiania tekniske skole i 1894. I de følgende år var han ansatt ved Kristiania Monier- og Sementvarefabrik, var deretter byingeniør i Porsgrunn, og deltok i utbyggingen av Skiensfjordens kommunale kraftselskap. Han ble programsekretær ved Porsgrunn kringkaster i 1927. For Universitetet i Oslo var han teknisk leder ved utgravningen av Raknehaugen. Alfsen var en tid lærer ved Oslo tekniske skole og utga da noen lærebøker. Han skrev også romaner, skuespill og barnebøker. I 1899 debuterte han med sciencefiction-boka *Jernmennesket*, utgitt under psevdonymet *Finn Fare*.

Bibliografi
-----------

* *Teknisk skrift* (1945, nyutgitt 1963, 1972, 1977, 1979)
* *Oppgaver i praktisk regning* 1945
* *Porsgrunns kommunale elektrisitetsverk 1901 -1931* 1931
* *Småfortellinger* 1926
* *Veslefrikk med fela* 1923
* *Betonskibsbygning* 1917
* *Jernmennesket* 1899

Referanser
----------

1. ↑  Dahl, Willy (1993). *Dødens fortellere*. [Bergen]: Eide forlag. ISBN 8251404037.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Hessens landdag mot Grabenstrasse
**Hessens landdag** (ty. *Hessischer Landtag*) er parlamentet i den tyske delstaten Hessen. Landdagen har sete i byslottet ved Slottsplassen i Wiesbaden, tidligere sete for hertugene av hertugdømmet Nassau.

Landdagen har 110 medlemmer. Frem til 2003 ble de valgt hvert fjerde år. Siden 2003 velges landdagen hvert femte år.

President for landdagen er Norbert Kartmann, CDU.

Historie
--------

Den hessiske landdagens forløper var Storhertugdømmet Hessens landstender. I 1919 ble Hessens landdag, med det offisielle navnet *Landtag des Volksstaates Hessen*, etablert med sete i Darmstadt. Landdagen ble avskaffet 30. januar 1934 gjennom en føderal lov som fratok delstatene deres selvstyre. I 1946 ble den hessiske landdagen gjenopprettet som *Hessischer Landtag*, med sete i Wiesbaden.

Se også
-------

* Valget i Hessen 2009
* Valget i Hessen 2013
* Delstatsparlament
* Landdag
* Liste over presidentene for Hessens landdag

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hessischer Landtag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Tysklands delstatsparlamenter |
| --- |
|  | Baden-Württemberg • Bayern • Berlin • Brandenburg • Bremen • Hamburg • Hessen • Mecklenburg-Vorpommern • Niedersachsen • Nordrhein-Westfalen • Rheinland-Pfalz • Saarland • Sachsen • Sachsen-Anhalt • Schleswig-Holstein • Thüringen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***The Great Romance*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Henry Otto.

Handling
--------

Kong Rudolf av Rugaria sender sønnen sin, prins Boris, til Amerika for å gifte seg til rikdom slik at hjemlandet deres kan komme seg ut av deres økonomiske vanskeligheter. Samtidig er den velstående fru Hanway ivrig etter å få datteren sin Althea til å gifte seg med en passende mann. I mellomtiden blir Rupert Danza, en student ved Columbia University, fortalt av en mystisk utsending at han er nødt til å reise til Rugaria for å lede en revolusjon. Han var den tidligere kjæresten til Althea, og han får høre at hun allerede har reist dit.[]

Mens Ruperts kunnskap om demokrati inspirerer de revolusjonære i området, og han forsøker samtidig å redde Althea fra Boris. Etter at en anarkist sårer kongen, blir Rupert arrestert og skal snart henrette ham. Men grevinne Olga avslører at Boris egentlig var kongens biologiske sønn, som hadde blitt kidnappet som barn og deretter sendt til Amerika. Etter at kong Rudolph dør, avslår Rupert å ta imot kronen som landets neste konge. Men han blir i stedet valgt til president i den nylig opprettede republikken. Han gifter seg deretter med Althea, som blir landets førstedame.[]

Skuespillere
------------

* Harold Lockwood som Rupert Danza
* Rubye De Remer som Althea Hanway
* Joseph Granby som Prins Boris
* Frank Currier som Kong Rudolph
* Helen Lindroth som Olga Marie
* Franklyn Hanna som John P. Hanway
* Clare Grenville som Mrs. Hanway
* Louis Stern
* Morgan Thorpe
* James Laffey
* Neil Hamilton

Referanser
----------

1. ↑  THE GREAT ROMANCE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Great Romance* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
«**The Great Pretender**» var en populær sang av The Platters. Sangen var skrevet av Buck Ram, The Platters' manager og låtskriver. «The Great Pretender» ble nummer én i 1956. Det er ett av tre opptak fra The Platters som er brukt i filmen «American Graffiti». 

Flere artister har gjort nye opptak av den, blant annet Roy Orbison og Dolly Parton. I 1984 brukte hun den som tittelspor i et album med covers fra 1950- og '60-årene. I 1987 ble den igjen populær da Queens Freddie Mercury gjorde en cover av den. Den versjonen som antagelig var mest radikalt annerledes var Lester Bowies sytten minutter lange, improviserte versjon på albumet ved samme navn. For nordmenn er kanskje Tor Endresens versjon fra 1989 best kjent.

I 1999 ble den tatt opp i «NPR 100», National Public Radios liste over USAs viktigste musikkverk fra det 20. århundre.

Sangen brukes på en anakronistisk måte i romanen Blikktrommen av Günter Grass under en sekvens rundt Normandies strender like før D-dagen.

Tidlig i 2007 ble en spesiell versjon av sangen brukt i en ny reklamekampanje for Volkswagen Golf med Daniel Lapaine i hovedrollen. Adrian Sutton gjorde et opptak av den der tekstingen sier «The Power Of The Understatement» (underdrivelsens kraft).

Ann-Margret, Paul Shaffer, Danny B. Harvey og Adam Hamilton spilte inn sangen og ga en ut på albumet *Born to Be Wild* i 2023.

**The Great Pretender** er også navnet på et album utgitt av Freddie Mercury fra Queen.

Norske versjoner
----------------

Arve Sigvaldsen, Eldar Vågan og Finn Evensen har skrevet norske tekster. Sigvaldsens norske tittel er «Den store drømmer». Vågans norske tittel er «Stor presenning». Evensens norske tittel er «Gjess».

| År | Sangtittel | Albumttitel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Plateselskap og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | «Den store drømmer» | *Souvenirs* | Lillian Askeland | Arve Sigvaldsen | LP | Talent |
| 1986 | «Stor presenning» | *Musikk tel arbe'* | Vazelina Bilopphøggers | Eldar Vågan | LP | Opal SLP 99007 |
| 1994 | «Gjess» | *YppeRu' dOnK* | Bjelleklang | Finn Evensen | CD | RCA Victor 7432121 0222 |

Referanser
----------

1. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere
2. ↑  «Dsikografier og annet go'-stoff for samlere». Arkivert fra originalen 1. april 2008. Besøkt 27. august 2009.
3. ↑  Nasjonaldiskografi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**«Memories Are Made of This» av Dean Martin** | **Billboard Hot 100Liste over singler på førsteplass**(18. - 25. februar–1956) | Etterfølger:**«Rock and Roll Waltz» av Kay Starr** |
***The Gray Man*** er en amerikansk thriller fra 2022 regissert av Anthony og Joe Russo. Historien er sentrert rundt en CIA-agent som havner på flukt, etter å ha oppdaget korrupsjon og hemmeligheter om sine overordnende. Hovedrollene ble spilt av Ryan Gosling, Chris Evans, Ana de Armas og Jessica Henwick. Filmen hadde premiere den 15. juli 2022.

Handling
--------

I 2003 besøker senior CIA-tjenestemann Fitzroy en fange. Åtte år tidligere var fangen mindreårig, og ble dømt for å ha drept sin voldelige far for å beskytte broren sin. Fitzroy tilbyr mannen frihet, i bytte mot å jobbe som leiemorder i CIA sitt Sierra-program. I 2021, under et hemmelig oppdrag i Bangkok, arbeider denne fangen under kallenavnet «Sierra Six» sammen med en annen CIA-agent Dani Miranda for å myrde en person som mistenkes for å selge nasjonale sikkerhetshemmeligheter. Før denne personen dør, avslører målet at han jobbet også i Sierra-programmet under kallenavnet Sierra Four. Han gir Six kryptert informasjon som beskriver korrupsjonen til CIA-offiseren Denny Carmichael, som er hovedagenten bak dette attentat-oppdraget.

Carmichael er unnvikende om det egentlige formålet med oppdraget, når han blir konfrontert av Six. Carmichael ansetter deretter en leiesoldat ved navn Lloyd Hansen, en tidligere-CIA-agent som ble kastet ut av byrået på grunn av sine sosiopatiske tendenser. Hansen gjør dette ved å kidnappe Fitzroys niese Claire, for å tvinge Fitzroy til å gjøre som han får beskjed om.

En frustrert Carmichael sender sin underordnede Suzanne Brewer for å føre tilsyn med Hansen. Men Hansen legger også en dusør hvis noen dreper Six, og dette fører til at en rekke leiesoldater tar opp jakten på ham. Når informasjonen fra Sierra Six blir de-kryptert avsløres omfanget av Carmichaels korrupsjon, på vegne av en mystisk velgjører som arbeider på vegne av en hemmelighetsfull skyggeregjering.

Skuespillere
------------

* Ryan Gosling som Six / Courtland Gentry
* Chris Evans som Lloyd Hansen
* Ana de Armas som Dani Miranda
* Jessica Henwick som Suzanne Brewer
* Regé-Jean Page som Carmichael
* Wagner Moura som Laszlo Sosa
* Julia Butters som Claire, Fitzroy`s niese.
* Dhanush som Avik San.
* Alfre Woodard som Margaret Cahill
* Billy Bob Thornton som Fitzroy

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database, www.imdb.com, besøkt 22. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Gray Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Gray Man* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Gray Man* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) *The Gray Man* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *The Gray Man* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Gray Man* på Metacritic Rediger på Wikidata
Kart over Gorgans store mur.
Del av muren.
**Gorgans store mur**, også kalt «**Den røde slange**», er et forsvarssystem i Golestan-provinsen i det nordøstlige Iran. Forsvarssystemet ligger nord for byen Gorgan, og strekker seg i en lengde på 195 kilometer fra sørøstkysten av Det kaspiske hav.

Forsvarssystemet ble trolig konstruert under Sasanide-riket mellom årene 420 og 530 før Kristus som en del av Det persiske rikets grense mot nord. Den 195 kilometer lange muren er bygd av rød stein, derav navnet «Den røde slange». Langs muren er det konstruert 38 fort. En kanal med en dybde på minst fem meter førte vann langs det meste av muren.

Det iranske kulturdepartementet jobber for at Gorgans store mur skal bli en del av verdensarven.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Current World Archaeology. Great Wall of Gorgan: Revealing one of the Worlds Greatest Frontier Walls. Utgave 27, utgitt 27. januar 2008. Besøkt 27. juni 2020. (en)
2. 1 2 3  Tehran Times 30. oktobre 2019. The Great Wall of Gorgan: longest ancient barrier between Central Europe and China. Besøkt 27. juni 2020. (en)

Litteratur
----------

* Charles River Editors. *The Great Wall of Gorgan: The History of the Ancient Near East's Longest Defensive Wall*. Createspace Independent Publishing Platform 2018.
* H. Omrani Rekavandi, T. J. Wilkinson, J. Nokandeh og Eberhard Sauer. *Persia's Imperial Power in Late Antiquity: The Great Wall of Gorgan and the Frontier Landscapes of Sasanian Iran*. Oxbow Books 2013.

Eksterne lenker
---------------

* UNESCO: Gorgans store mur (en)
**Sjølyst plass** er i dag en del av Sjølyst og Skøyen (bydel Ullern) i Oslo. En del av en bydel som har vokst og blitt et av de største kollektivknutepunktene i landet. Starten på det urbane Oslo i vest og et område i stadig utvikling. 

På Sjølyst plass finnes der i dag Scandic hotell, Skabos Hage og Baker Hansen i tillegg til Bamboo og El Camino som etableres i 2023. Rett rundt hjørnet ligger Starbucks, Kaffebrenneriet, sushi og pizzaplasser. Karenslyst Allé har samlet et kobbel av mote- og møbelbutikker som holder høyt internasjonalt nivå. I tillegg finnes det meste av servicetilbud i området. Maschmanns matmarked ligger noen minutters gange fra plassen.

Knutepunkt
----------

Som et av Norges største kollektivknutepunkt er det enkelt å komme seg til Skøyen. Sjølyst plass ligger 6-7 minutters spasertur fra stasjonen. Med den nye Fornebubanen vil området bli enda mer tilgjengelig med kollektivtrafikk. Som nærmeste nabo til Bygdøy gir Sjølyst plass mange muligheter for å komme seg ut i det grønne. I tillegg er der gode sykkelstier fra sentrum og andre områder slik at man kan komme seg dit uten bil.

Historie
--------

Industrivirksomheten på Sjølyst startet i 1884 da Skabo kjøpte tomt (på Tyskestranden) og flyttet verkstedet sitt hit. Thune og NEBB etablerte seg ved siden av Skabo. Alle leverte utstyr til jernbane og sporvei. Området var basert på industri frem til årene etter 1995 da det ble utvidet med kontorbygg, hotell og butikker rundt Sjølyst plass. Vår Bank og Forsikring AS, som i dag er blitt til Sparebank 1 Forsikring AS, kjøpte siden byggene. Det er i dag Sparebank 1 Forsikring sin eiendomsenhet administrerer og drifter byggene rundt Sjølyst plass.

En møteplass
------------

En viktig del av historien er messene på Sjølyst. Området var fra 1962 en møteplass for mange av de største industriene i landet. Kong Olav åpnet den første messen i eget messehus i 1963. Her har det blitt skapt nettverk og varige forbindelser gjennom motemesser, Landbruksveka, båtmesser, teknisk messer, møbelmesser og annet i mange tiår. I dag huser byggene rundt Sjølyst plass mange ulike bedrifter som Capgemini, Adecco, Nordvik, Ipsos, Norske Skog, Kredinor mfl.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |