recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**King's Commendation for Brave Conduct** var en britisk utmerkelse for modige handlinger utført med risiko for eget liv utenfor direkte strid eller i fredstid. Utmerkelsen kunne tildeles både sivile og militært personell. Den ble innført i 1939 i forbindelse med andre verdenskrig. Fra 1952 var den kjent som **Queen's Commendation for Brave Conduct**. Den ble i 1994 erstattet av Queen's Commendation for Bravery.

Bakgrunn
--------

Utmerkelsen ble til i 1939 som følge av utviklingen av et belønningssystem for sivil innsats etter utbruddet av andre verdenskrig. King's Commendation for Brave Conduct utgjorde fjerde og laveste trinn i et system med George Cross øverst, etterfulgt av George Medal og med bruk av Order of the British Empire på trinn tre. Den tilsvarte da Mentioned in Despatches for militær stridsinnsats. King's Commendation for Brave Conduct kunne tildeles posthumt og ble i tillegg til sivil innsats også benyttet til å belønne innsats fra militære utenfor direkte stridssituasjoner.

Utforming
---------

Diplom tildelt Kai Holst (posthumt)
Opprinnelig besto King's Commendation for Brave Conduct bare av et diplom.

Omkring 1943 ble det innført et merke i rødt og gullfarge til å bæres på tøyet. Det var av plast og hadde et opprett sverd i en kronet krans og med et bredt bånd med innskriften «FOR BRAVE CONDUCT» over tre linjer.

Plastmerket ble i 1945 erstattet av et laurbærblad i sølv for sivile og eikeblad i bronse for militære, tilsvarende merket for Mentioned in Despatches. Sivile som er tildelt Defence Medal bærer merket på dennes medaljebånd. I andre tilfeller bæres merket direkte på klesdrakten.

Norske innehavere
-----------------

Utmerkelsen ble også tildelt nordmenn. Blant disse er Arne Laudal, Kai Holst, Håkon Kyllingmark, Peter Michael Motzfeldt og Jan Solberg.

Referanser
----------

1. ↑  John D. Clarke: *Gallantry Medals & Decorations of the World*, Barnsley: Leo Cooper, 2001, s. 117.
2. ↑  Ryder, Stuart: «The evolution of posthumous gallantry awards», *The RUSI Journal*, bd. 144, nr. 1, 1999, s. 77.
3. ↑  «King's Commendation for Brave Conduct (1st Pattern)», Imperial War Museums.
4. ↑  Alec A. Purves: *The Medals, Decorations & Orders of the Second World War II 1939-1945*, London: Savannah, 2004, s. 61.
5. ↑  John W. Mussell (red.): *Medal Yearbook 2013*, Honiton: Token Publishing, 2012, s. 107.
6. ↑  John D. Clarke: *Gallantry Medals & Decorations of the World*, Barnsley: Leo Cooper, 2001, s. 115.
Lossiusgården i 1919. Foto: Anders Beer Wilse / Norsk Folkemuseum 
Lossiusgården ligger til venstre i bildet, på den østligste del av Innlandet. Nedenfor ligger firmaets nyoppførte klippfiskbrygge som ble oppført etter en brann 16.11.2001. 
**Lossiusgården** er en kjøpmannsgård fra 1780 i Kristiansund kommune i Møre og Romsdal. Lossiusgården ble fredet i 1924, og var en av de få kjøpmannsgårdene i Kristiansund som overlevde bombingen av byen i 1940. 

Lossiusgården ligger på Innlandet, den bydelen i Kristiansund der flest eldre bygninger er bevart og den har fått navn etter familien Lossius siden 1833. Klippfiskfirmaet Lorentz A. Lossius AS har hatt kontorlokaler og drevet eksport herfra fra 1833 til 2019. 

Opprinnelig gikk bygningen under navnet Tordenskioldgården.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lossiusgården – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Lossiusgården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Flaithbertach Ua Neill** eller **Flaithbertach an Trostáin** (død 1036) var konge av Ailech i Irland. I noen kilder er han oppgitt som konge av Irland etter Máel Sechnaill mac Domnaill.

Flaithbertach tilhørte Cenél nEógain av det nordlige Uí Néill. Han var sønn av Muichertag Ua Neill (død 977) og Cres Cumal fra Uí Maine i Connacht, og sønnesønn av Domnall ua Néill.

Han kom til makten i Ailech da hans onkel Áed døde i 1004. Som konge av Ailech satte han seg til motverge mot Brian Borus ekspansjon nordover, men kan underkastet seg ham i 1005. Han inngikk også en form for allianse med Brian gjennom ekteskapet med Brians datter Bé Binn.

I den tiden Máel Sechnaill fra det Clann Cholmain i det sørlige Uí Néill var underordnet Brian (1002–1014), var det flere tilfeller av åpen konflikt mellom Flaithbertach og Máel Sechnaill. Etter Brians død i slaget ved Clontarf i 1014 opptrådte imidlertid Flaithbertach som en alliert og støttespiller for Máel Sechnaill.

Da Máel Sechnaill døde i 1022 ser det ut som om Flaithbertach prøvde å få rangen som overkonge etter ham, han var blant annet på hærferd i Mide og Dublin i 1025 og 1026. Han oppnådde imidlertid ikke noen overhøyhet, ikke minst på grunn av den sterke motstanden fra Donnchad mac Briain i Munster og Niall mac Eochada fra Ulaid.

I 1030 abdiserte han for å trekke seg tilbake til klosterliv i Armagh, og fro blant annet på pilegrimsreise til Roma. På grunn av dette fikk han tilnavnet «an Trostáin», *med pilegrimsstaven*.

Etter at begge sønnene hans var døde i 1033, kom han tilbake som konge av Ailech, og regjerte til sin død i 1036.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Seán Duffy, Ua Néill, Flaithbertach (d. 1036), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004, besøkt 6. mars 2008

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
**Dag Øyvind Engen Nilsen** (født 1970 i Bergen) er en norsk forfatter og psykolog. Han er særlig kjent for sitt arbeide med personlighetsforstyrrelser og har skrevet to bøker om emnet.

Bakgrunn og virke
-----------------

Engen Nilsen vokste opp i Bergen. Engen Nilsen har siden 2007 arbeidet som selvstendig rådgiver og terapeut. Han foreleser i psykologisk testmetodikk på NTNU og Høyskolen Kristiania, og er fast konsulent for DNV-GLs sertifiseringsordning for psykologiske tester. Han er også tidligere fagredaktør for nettstedet psykopaten.info. Han har tidligere skrevet bøker om testing, statistikk og ledelse, før han i 2019 utga *Psykopattesten* på Kagge forlag.

2008 debuterte han med boken *Wisc-V,* en håndbok i tolkning og rapportering. David Wechsler publiserte den første Wisc-testen i 1939. Testen var den første IQ-testen som målte verbale og ikke-verbale evner i tillegg til IQ.

Engen Nilsen bor i Oslo, og deler sin praksis mellom Oslo og Bergen.

Bibliografi
-----------

* *WISC-IV*, Gyldendal 2013. ISBN 9788205445345
* *Psykopattesten*, Gyldendal 2019. ISBN 9788248924289

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Nilsen, Dag Øyvind Engen 1970-, besøkt 3. september 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Engen Nilsen på Kagge Forlags nettsider
* Bokklubben
* Engen Nilsen på NTNUs nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Lars Helge Rasch** (født 26. juli 1956 i Hamar) er kommunikasjonssjef i Statens vegvesen Region sør. Rasch er oppvokst i Elverum og bror av Bjørn Ole Rasch. Begge flyttet til Kristiansand i 1965.

Rasch har artium fra Oddernes gymnas i Kristiansand 1976. Han har også to års utenriks fartstid i rederi Odfjell. 

Rasch startet som journalist i A-presseavisen Dagbladet Sørlandet 1977 og var der til 1979. Etter fire år som frilanser og informasjonsmedarbeider i AS Veidekke, Statfjord- og Gullfaks-prosjektene (ansatte i Norwegian Petroleum Consultants), begynte han på Norsk Journalisthøgskole i 1983. Etter utdannelsen arbeidet han ett år som redaksjonssekretær og vaktsjef i Østlendingen, Elverum før ansettelse i NRK Sørlandet i 1986. Han var også timelærer i presentasjonsjournalistikk og veileder i avisproduksjon ved Norsk Journalisthøgskole i 1986 og 1987.
Rasch var i NRK i flere redaksjoner som NRK Sørlandet, Her og Nå, Radiosporten, Dagsnytt og Stortingsredaksjonen fram til februar 2010 da han startet i Statens vegvesen som leder av kommunikasjonsavdelingen i Region sør med arbeidssted Arendal. 

Rasch har hatt flere verv i Norsk Journalistlag, bl.a. som medlem av Etikkutvalget (1999–2003) og flere verv i Agder Journalistlag i perioden 1987–2004. Han har også hatt verv i NRK Journalistlag (NRKJ) som varamedlem til hovedstyret og klubbleder i NRK Sørlandet og streikeleder under NRK-streiken i 2006.

Rasch var styreformann og daglig leder ved Nordisk Journalistcenter i Århus fra 2004 til 2006. Han har også lagt opp og administrert kurs i musikkjournalistikk ved NJC i 2007 og 2008 i samarbeid med SPOT-festivalen i Århus.

Rasch er også en av stifterne av og mangeårig styreleder i Kristiansand Hockey.

Eksterne lenker
---------------

* NRKs presentasjon av Lars Helge Rasch
* Lars Helge Rasch på Twitter
***Dagbladet Magasinet*** er et featurebilag til *Dagbladet* hver lørdag. Det ble lansert i 1999. Magasinet bidrar til at avisas lørdagsopplag er det høyeste sammenlignet med de øvrige av ukas utgivelser. Bilaget har 760 000 lesere, ifølge TNS Gallup.

Magasinet har mottatt flere priser for design og innhold.

Magasinet har også en nettredaksjon som publiserer både eksklusive nettartikler og saker fra papirutgaven av Magasinet.

Lesere
------

Magasinet henvender seg til voksne, utdannede lesere. 22,9 prosent av befolkningen i aldersgruppen 40 til 49 år leser Magasinet, og dette er den største leseraldersgruppa. 30,4 prosent av befolkningen med mer enn 4 års utdanning på universitets- og høyskolenivå leser Magasinet. Blant kvinner har bilaget en noe høyere leseroppslutning, med en befolkningsandel på 20,8 prosent, mot 18,2 blant menn.

Referanser
----------

1. ↑  Ukentlig feauturemagasin i Dagbladet Arkivert 27. juli 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Magasinet 10 år! Arkivert 20. oktober 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  Magasinet 10 år! Arkivert 20. oktober 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Dagbladet Magasinet

Portal: Litteratur
**Kilimanjaro internasjonale lufthavn** (IATA: **JRO**, ICAO: **HTKJ**) er Tanzanias andre internasjonale lufthavn (hovedlufthavna er Julius Nyerere internasjonale lufthavn i Dar-es-Salaam). Den betjener Kilimanjaro (region)-området, deriblant Arusha og Moshi, samt turistindustrien i området som er basert på fjellet Kilimanjaro, Arusha nasjonalpark, Ngorongoro naturvernområde og Serengeti nasjonalpark. Flyplassen beskriver seg som «inngangen til Afrikas villmarksarv».

Mange turister drar også fra Kilimanjaro internasjonale lufthavn til nasjonalparker i Kenya, til indiahavskysten og øyer som Zanzibar, og til Victoriasjøen, noe som reflekteres i flyrutene til og fra flyplassen.

Til tross for at det er en liten flyplass kan den ta imot fly på størrelse med Boeing 747. Flyplassen betjente 294 750 passasjerer i 2004.

Flyselskaper og destinasjoner
-----------------------------

| Flyselskap | Destinasjoner |
| --- | --- |
| Air Burundi | Bujumbura |
| Airkenya Express | Mombasa, Nairobi |
| Condor Flugdienst | Frankfurt |
| Edelweiss Air | Sesongbasert: Zürich |
| Ethiopian Airlines | Addis Abeba |
| Fly540 | Nairobi |
| KLM | Amsterdam |
| Precision Air | Dar-es-Salaam, Ethebbe, Nairobi, Zanzibar |
| RwandAir | Kigali |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kilimanjaro International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Adriano Malori** (født 28. januar 1988 i Parma) er en italiensk landeveissyklist. Han er italiensk-, europeisk- og verdensmester på tempo for U23-ryttere.

Meritter
--------

2006
Italiensk mester på tempo, junior
2007
Italiensk mester på tempo, U23
2008
Italiensk mester på tempo, U23
Europamester på tempo, U23
Verdensmester på tempo, U23
2009
GP Camon
Prologen i Girobio
Mediterranean Games, tempo
Chrono Champenois
Circuito Molinese
2011
4. etappe Settimana Ciclistica Internazionale Coppi-Bartali
Italiensk mester på tempo
2013
4. etappe Settimana Ciclistica Internazionale Coppi-Bartali
Sammenlagt og 4. etappe Bayern Rundfahrt
2014
5. etappe Tour de San Luis
7. etappe Tirreno–Adriatico
3. etappe Route du Sud
Italiensk mester på tempo
21. etappe Vuelta a España
2015
5. etappe Tour de San Luis
1. etappe Tirreno–Adriatico
2. etappe Circuit de la Sarthe‎
Italiensk mester på tempo

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Adriano Malori – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Adriano Malori – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Adriano Malori – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Adriano Malori – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Adriano Malori – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nikeforos av Konstantinopel** (født ca 757/58, død 5. april 828) var en patriark av Konstantinopel i perioden 806–815.

Nikeforos var venn av Theodoros av Studion og en fremstående forsvarer av billedyrkingen, noe som hans betydelige teologiske skrifter befatter seg inngående med.[] Hans fremste historiske verk, *Historia sytomos*, omfattende tiden 602-769, er et populært anlagt verk, utmerket for enkelhet og klarhet, med særskilt interesse for personlige detaljer og teologiske spørsmål, og med verdifulle ekskurser, blant annet om bulgarerne.[] Den iblant ordrette overensstemmelse med Theofanes Confessor beror på en felles og i dag ukjent kilde.[] Både før og etter sin tid levde han lenge i kloster og landflyktighet.[]

Referanser
----------

Kilder
------

* Carlquist, Gunnar, red. (1937). *Svensk uppslagsbok. Bd 19*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1140.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** BNE **·** CiNii
 |
Katedralen «Det hellige kors' katedral» på øya Akdamar (Aghtamar) i Vansjøen i dagens Tyrkia var hovedsete for katolikatet i den armenske apostoliske kirke fra 1113 til 1916. Katedralruinen åpnet som museum i 2007. Foto: Christian Koehn, 2001 
**Katolikos av Aghtamar** var en av fire biskoper i den armenske apostoliske kirke som innehadde kirkens høyeste tittel, katolikos. Katolikatet eksisterte fra 1113 til 1916 og hadde sitt sete på øya Aghtamar (armensk Աղթամար, tyrkisk *Akdamar*) i Vansjøen (dagens Tyrkia).

Aghtamar hadde allerede fra 927 til 947 vært sete for katolikos av hele Armenia. Opprettelsen av et eget katolikat på Aghtamar skjedde i 1113 ved at David Thornikian ble ordinert som motkatolikos til Grigor III Pahlavuni, den nyvalgte katolikos av hele Armenia (den gang med sete i Dzamendav i Kilikia). Grunnleggelsen var altså skismatisk, og David ble ekskommunisert. På 1400-tallet ble konflikten mellom katolikatene bilagt. Katolikos av Aghtamar ble anerkjent av de andre katolikoiene (av Edzjmiatsin, Kilikia og Aghvank), samtidig som han aksepterte katolikos av Edzjmiatsin som den armenske kirkens overhode.

Før den første verdenskrig omfattet katolikatet Aghtamar to bispedømmer med ca. 270 menigheter og 95 000 medlemmer. Under første verdenskrig, i 1915, ble munkene på øya drept og katedralen ble påført betydelige skader, og i 1916 ble katolikatet opphevet offisielt av den osmanske regjeringen. Katedralen fortsatte å forfalle gradvis fram til andre verdenskrig, men ble senere fullstendig restaurert av tyrkiske myndigheter og åpnet som et museum i 2007. Armenere har siden da fått tillatelse til å bruke museet til religiøse seremonier ved spesielle anledninger.

Referanser
----------

1. ↑  "Ankara restores Armenian church." *BBC News*. March 29, 2007.
2. ↑
**Adrianopel-traktaten** ble undertegnet i 1713 under den store nordiske krigen. 

Den russiske tsaren Peter den store fulgte etter Karl XII av Sverige etter det svenske nederlaget i slaget ved Poltava. Karl XII rømte inn i Det osmanske riket, men Peter den store krevde å få ham utlevert. Da sultanen nektet, sendte russerne inn en styrke i Det osmanske riket, men ble fanget av en langt større osmansk styrke ved elven Prut. Peter den store klarte å forhandle fram denne avtalen om tilbaketrekking, med enkelte territoriale konsesjoner og lovnad om å trekke styrkene sine ut av Det tysk-romerske riket og la Karl XII vende tilbake til Sverige i fred. Vilkårene ble fremforhandlet i Adrianopel.

Referanser
----------

1. ↑  Frost (2000), s. 230

| * v
* d
* r
Traktater under den store nordiske krigen (1700–1721) |
| --- |
| Preobrazjenskoje – Dresden – Traventhal – Narva – Warszawa – Altranstädt (1706) – Altranstädt (1707) – Dresden – Thorn – København – Hannover – kapituleringa til Estland og Livland – Prut – Adrianopel – Schwedt – Stettin – Berlin – Greifswald – Frederiksborg – Stockholm – Nystad |
| **Felttog** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Federación Anarquista Ibérica** eller **FAI** (*Den iberiske anarkistiske føderasjonen*) er en militant spansk anarkistisk organisasjon med nære bånd til fagforeningen Confederación Nacional del Trabajo (CNT). Ofte blir organisasjonsnavnet forkortet til *CNT-FAI* på grunn av de to organisasjonenes nære bånd.

Historie
--------

Organisasjonen ble grunnlagt i Valencia i 1927 (etter et forberedende møte året i forveien i Marseille, Frankrike) som et forsøk på å holde CNT anarkistisk og motarbeide byråkratisering av fagorganisasjonen. En fryktet for at CNT skulle utvikle seg til å få for nære bånd til kapitalen, i stedet for å representere arbeiderklassen. Dette ble satt enda mer på spissen da Miguel Primo de Rivera tok makten i et statskupp i 1923 og innførte et diktatur.

Det hegemoniet som FAI utøvde over CNT fikk mer moderate syndikalister under ledelse av Ángel Pestaña å etter hvert trekke seg ut og danne Syndikalistpartiet i 1931.

En rekke FAI-medlemmer kjempet på Den andre spanske republikks side mot Francisco Franco under den spanske borgerkrigen.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Federación Anarquista Ibérica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Fedaelva** er ei elv i Kvinesdal og Flekkefjord kommune i Agder fylke. Den har sine kilder nord for Gyland og renner i sørlig retning til munningen i Fedafjorden ved Feda.

Elvas løp
---------

Fedaelva sett fra høyden ved Orresteinen  Foto: C. Hill, 2008 
Fedaelva utenfor strandstedets kirke  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
Elva har utspring fra Stemtjørn, sørvest for Krågeland. Den renner sørover gjennom en trang og for det meste skogkledt dal ned til Urddalsvatnet, og videre ned til Gyland. Her blir dalen videre og flatere, og elva renner i et meanderende løp gjennom jordbruksområdene ned mot Kongevollvatnet, hvor den danner et elvedelta ved munningen.

Etter Kongevollvatnet, hvor Fedaelva mottar flere sideelver, renner elva videre mot sør, først gjennom en rekke små, avlange vatn og loner, før den gjennom Frøytlandsfossen, Høylandsfossen og Holefossen faller ned mot tettstedet Feda. Etter Holefossen renner elva sørover gjennom Feda, og på denne siste strekningen før munningen har elva svært lite fall og inneholder brakkvann. Elva deler bygda i to, med de fleste beboere på solsiden. Langs denne delen av elva ligger en rekke boliger, sommerhus og de karakteristiske sjøbodene. I denne delen av Vest-Agder er det lite forskjell i tidevannet, og det legger til rette for denne typen sjøboder med båtparkering.

Elva rant imidlertid ganske høy i 2016, og både ødela den gamle broen fra Sørlandske hovedvei og forårsaket at mange båtstøer ble oversvømt, da det ble springflo samtidig.

Vannkraft
---------

Høylandsfossen ble i 1948 utbygd til kraftproduksjon og Kongevollvatnet ble regulert som magasin for Høylandsfoss kraftverk. I 2013 ble det gitt konsesjon for bygging av Frøytlandsfoss kraftverk, samt til en utvidelse av Høylandsfoss kraftverk.

Fiske
-----

Fedaelva var tidligere ei god lakseelv, men fisket er forringet. Elva var tidligere åpen for laksefiske i august, men i 2011 stengte fylkesmannen Fedaelva for fiske siden det ikke forelå noen fangstrapportering.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett – Hovedelv.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. september 2016
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. september 2016
3. ↑  elvedelta.no: *Fedaelvas utløp i Kongevollvann*
4. ↑  «Ny dam i Fedavassdraget». Avisen Agder. 11. oktober 2013. Arkivert fra originalen 11. oktober 2016. Besøkt 7. september 2016.
5. ↑  «Forskrift om fiske i vassdrag med laks og sjøaure, Vest-Agder». *lovdata.no*. 25. februar 2008. Besøkt 8. september 2016.
6. ↑  «Se alle reguleringsforslagene: Storlaksen må settes ut igjen». Avisen Agder. 8. desember 2011. Arkivert fra originalen 11. oktober 2016. Besøkt 8. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Filleonkel** er en betegnelse for mors eller fars fetter. I nynorsknære dialekter benyttes ordet også om en inngiftet onkel, om grandonkel, om annen mannlig slektning eller om en omgangsvenn av familien. Riksmålsordboken fra 1937 definerer filleonkel som «fars eller mors fetter», mens bokmålsordboken har de fire betydningen nevnt ovenfor. I Aschehoug og Gyldendals store norske ordbok oppgis kun den samme definisjonen som i Riksmålsordboken. «Fars eller mors fetter» er vanligst i bydialekter. Betydningen *grandonkel* er kjent fra Grimstad og Risør. På norsk har ikke fars eller mors fetter noen annen betegnelse enn *filleonkel* og *-tante*, mens *mors* eller *fars onkel* også kalles *grandonkel* eller *gammelonkel*.

Filleonkel og det tilsvarende begrepet filletante er særnorske begreper, som trolig oppstod i borgerlige og urbane miljøer med denne betydningen rundt 1900. På dansk brukes mest *halvonkel*, men *filleonkel* kan også brukes. På engelsk brukes begrepet *first cousin once removed*.

Motsatt heter det *fillenevø* eller *-niese*.

Mindre vanlig bruk av begrepet
------------------------------

Av og til, spesielt i nynorskspråklige miljøer, ses uttrykket også brukt om andre mannlige slektninger, eller til og med personer utenfor familien, slik som venner av (de voksne i) familien.

I tillegg til sin egentlige og opprinnelige betydning, dvs. mors eller fars fetter, har uttrykket blitt brukt om

* Fjernere (voksen) mannlig slektning i forhold til barna (eksempelvis mors eller fars tremenning).
* Ektefelle til bestemors eller bestefars søster (det normale uttrykket er her grandonkel)
* Ektefelle til mors eller fars søster (inngiftet onkel). (det normale uttrykket er her onkel)
* Nær mannlig venn av familien, i forhold til barna.

Se også
-------

* Filletante
* Onkel

Referanser
----------

1. ↑  Filleonkel oppslag i ordboka ordbok.uib.no, 2. august 2017
2. 1 2  Språknytt 4/2005

Eksterne lenker
---------------

* Søk på ordet «filleonkel» i norske ordbøker: Søk etter *filleonkel* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
* Språkrådet om filleonkel og filletante (2005)
* Språkrådet om filleonkel og filletante (2006)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Fedde le Grand** (født 7. september 1977) er en nederlandsk disc jockey og produsent innenfor housesjangeren, som har laget blant annet storhiten «Put Your Hands Up 4 Detroit».

Le Grand startet sin musikalske karriere som disk jockey på flere utesteder i hjembyen Utrecht. I 2001 startet han også med å produsere låter, og i 2004 gikk han sammen med Funkerman og Raf for å opprette plateselskapet Flamingo Recordings, et uavhengig plateselskap som kunne gi ut musikk uten kompromisser. Dette plateselskapet sørget for at de tre har kunnet gi ut låter raskere enn andre plateselskaper. Le Grand, Funkerman og Raf har fått hjelp av partnere som Defected, Ministry Of Sound og CR2 Records, til å få internasjonal anerkjennelse.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fedde le Grand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fedde le Grand hos Discogs
* Fedde le Grands side på Myspace
* (en) Fedde le Grand på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Shakespeares skjulte sannhet** er en dokumentarfilm produsert av AS Videomaker, og hadde premiere på norske kinoer våren 2012. Regissør var Jørgen Friberg, og produsent var Kjell Eriksen.

Dokumentarfilmen tar for seg det den norske organisten og kryptologen Petter Amundsen mener er skjulte koder i Shakespeares førsteutgave av sine samlede verker. Amundsen mener han har funnet bevis som kan bekrefte at det var andre mennesker involvert i skrivingen av verdens mest siterte stykker.

Filmen er en oppfølger til dokumentarserien Shakespeares skjulte koder, som blant annet er sendt flere ganger på NRK. Filmen er imidlertid bygget på et noe annet konsept, der Amundsen har som mål å overbevise den britiske Shakespeare-eksperten Robert Crumpton. Crumpton er overbevist om at "Shakespeare skrev Shakespeare", og er en av de veldig få ekspertene på området som faktisk ønsker å møte organisten.

Sammen går de gjennom Amundsens funn, og de ender opp på øya Oak Island utenfor Canada, som ifølge Amundsen er skjulestedet for religiøse skatter av stor betydning.

Filmen vakte ved lanseringen oppsikt i norske medier, særlig på grunn av de kontroversielle teoriene.

Filmen er senere ventet lansert i Shakespeares hjemland, England.

Referanser
----------

1. ↑  Videomaker AS Arkivert 17. april 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Yahoo Answers». Arkivert fra originalen 16. april 2021. Besøkt 4. mai 2012.
3. ↑  Answers
4. ↑  Answerbag
5. 1 2  Shakespeares Skjulte Sannhet (dokumentarfilm)
6. ↑  Shakespeare the Hidden Truth (nettsted)
7. ↑  «Folkebaldet.no». Arkivert fra originalen 10. mai 2012. Besøkt 4. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Webarchive: Shakespeare The Hidden Truth (Nettside – engelsk)
* Shakespeares Skjulte Sannhet (trailer)
Shakuhachi
**Shakuhachi** ("en fot åtte") er et japansk blåseinstrument, og en slags fløyte. Instrumentet er til vanlig lagd av bambus, og har sitt navn etter lengden på instrumentet. Instrumentet er også kjent som et meditasjonsredskap, som også blir brukt i zenbuddhismen.

Den tradisjonelle shakuhachinen er 1.8 fot lang og er stemt i en pentatonisk skala i tonearten D. I dag kalles alle størrelser av fløyten for shakuhachi. De fineste fløytene blir lagd av den bambusen som vokster nærmest bakken, også gjerne med en del av roten igjen på bambusen. Det blir også lagd nybegynnerfløyter i PVC.

Tonen lages gjennom å blåse mot en vass kant, som kalles utaguchi, på fløyten. Da brytes luften og tonene oppstår. I utaguchin plasseres gjerne en bit av et horn for å forsterke og beskytte kanten. Hornbiten formes ulikt, etter som hvilken byggetradisjon fløyten er lagd som, og den viser også hvilken skole musikeren tilhører.

Etter som shakuhachi ikke har noe munnstykke som leder luften som andre fløyter har, så kan tonens karakter og lyd formes på hvilken måte man blåser.

Forbildet til fløyten er fra Kina, bambusfløyten xiao.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Jim Pugh** (født 5. februar 1964 i Burbank, California) er en amerikansk tidligere profesjonell tennisspiller.

Pugh vant i løpet av sin tenniskarriere én single- og 27 doubleturneringer, 20 i double herrer og 5 mixed double. Han var som best nummer 37 (1987) på rankingen over verdens beste singlespillere og i double var han i 1989 helt på topp av listen ranket som verdens beste mannlige doublespiller.

Han vant 8 Grand Slam-turneringer, tre i double og fem mixed double. Han vant Grand Slam titler i tre av de fire Grand Slam-turneringene; fem i Australian Open, to i Wimbledon og én i US Open. 

Pugh deltok også på det amerikanske Davis Cup-laget i 1990, han spilte seks Davis Cup-kamper og vant alle. I finalen mot Australia, som USA vant, vant han doublen sammen med Rick Leach og i tillegg vant han begge singlekampene; over Pat Cash og John Fitzgerald.

Grand Slam-titler
-----------------

* Australias flagg **Australian Open:**
	+ Double herrer – 1988 (sammen med Rick Leach)
	+ Mixed double – 1988 (sammen med Jana Novotná)
	+ Double herrer – 1989 (sammen med Rick Leach)
	+ Mixed double – 1989 (sammen med Jana Novotná)
	+ Mixed double – 1990 (sammen med Natasha Zvereva)

* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Mixed double – 1989 (sammen med Jana Novotná)
	+ Double herrer – 1990 (sammen med Rick Leach)

* USAs flagg **US Open:**
	+ Mixed double – 1988 (sammen med Jana Novotná)

Referanser
----------

1. ↑   ATP website[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Jim Pugh – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jim Pugh – ATP-touren Rediger på Wikidata

* (en) Jim Pugh – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Jim Pugh – Davis-cupen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Andromakhe sørger over Hektor  
Maleri av Jacques-Louis David
**Andromakhe** (gresk: Ἀνδρομάχη) var i gresk mytologi den hengivne og trofaste hustruen til den trojanske helten Hektor, og mor til Astyanax. Hun ble født og oppfostret i kilikianske Theben, der hennes far kong Eetion var regent. Hun var søster av Podes, som ble drept av Menelaos i Trojakrigen.

Navnet Andromakhe betyr noe i retning av «en manns kamp», fra ἀνδρός (*andros*) «av en mann» og μάχη (*makhē*) «kamp».

I løpet av Trojakrigen ble Hektor drept av Akilles, og deres sønn Astyanax ble kastet fra bymurene av den greske herolden Talthybios. Akilles' sønn Neoptolemos tok Andromakhe som sin frille og Hektors bror Helenos som slave. Med Neoptolemos ble hun mor til Molossos (stamfar til molossierne i Epirus i sørlige Albania). I henhold til Pausanias  ble hun også mor til Pielos og Pergamos. Da Neoptolemos døde giftet Andromakhe seg med Helenos, sin tidligere svoger, og ble dronning av nevnte Epirus. Pausanias har antydet at Helenos' eneste sønn Kestrinos hadde Andromakhe som mor. Til sist dro hun til Pergamon for å leve med sin sønn Pergamos og døde der i høy alder.

I antikkens litteratur
----------------------

Andromakhe portretteres av tragedieforfatteren Evripides i skuespillet *Andromakhe* fra ca. 428-425 f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  Det vil si byen Theben i Kilikia i motsetning til Theben på det greske fastlandet. Den nøyaktige lokaliseringen til kilikianske Theben er usikker, men er antatt å ligge i eller i nærheten av Troas.
2. ↑  Campbell, Mike: «Andromache» i: *Behind the Name*. Arkivert fra originalen den 10. desember 2007.
3. ↑  Pausanias: *Hellas' beskrivelse*, 1.11.1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
Eldre fotografi av Laukvik
**Laukvik** (**Laukvika**) er et lite fiskevær på Austvågøya i Vågan kommune, ca. 35 km utenfor Svolvær. Bygda er kjent for *Laukvik-dagene*. Nordlysobservatorium er også noe som lokker folk til bygda. 

Likevel er det nok naturen i seg selv som lokker turistene - hvor den store attraksjonen er å få med seg midtnattsola fra moloen. Turer i nærliggende fjell, bading på Delp/Grunnfør.

Det skal også nevnes at stedet fikk nasjonal oppmerksomhet i forbindelse med TV 2s dokusåpe *Da damene dro* i 2011. Kulturelt kan bygda skryte av Stangerholmen, et kunstverk av de sjeldne. Det er et hus som ble bygd på 1880-årene og er dekket med dekorasjoner av kunstneren Henning Welford. På sommeren kan turister og andre besøke huset og gå på omvisning der. Det er et av få gjenværende hus av denne typen i Nord-Norge.[]

Bygda har en butikk, kafé, et samfunnshus, bobilcamping, en barnehage, en barne- og ungdomsskole og et fiskebruk. Butikken er en liten Coop Marked. Tidligere kroa *Fyret* var på mange måter den store underholdningen i tv-serien, da grunnet Alf-Ingars innsats. Samfunnshuset benyttes til bryllup, fest og sammenkomster. Brukt ved *Laukvik-dagene*. 

Mulighetene for frisurfing i havet utafor Gjersvoll, er internasjonalt kjent blant annet fra reportasjer om tre ganger verdensmester i surfing, Mick Fanning.

Referanser
----------

1. ↑  Surfere fra hele verden strømmer til Lofoten
2. ↑  www.aftenposten.no/amagasinet/I-noen-deler-av-verden-er-han-stor-stjerne-I-Lofoten-surfer-Mick-Fanning-nesten-uforstyrret-609728b

Eksterne lenker
---------------

* Om Laukvik, fra NRK Nordlands fylkesleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ingrid Austlid Rise** (født 3. juni 1955 i Oppdal i Sør-Trøndelag) er en norsk gullsmed. Hun er formgiver ved Det Norske Myntverket, og har formgitt både 1-krone og 5-krone i serien av norske mynter som ble påbegynt i 1994. 

Ingrid Austlid Rise har utdannelse fra Elvebakken videregående skole i Oslo 1975-1978 hvor hun fullførte gullsmedlinje med svennebrev i gullarbeider. Deretter tok hun Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo fra 1978 til 1982 hvor hun tok diplomeksamen metall. Hun hadde også et år på Kunstakademiet i Beograd i 1982 hvor hun studerte skulptur med jugoslavisk statsstipend og stipend fra Grinifangers kulturfond. I 1983 fikk hun A.C. Houens legat. Rise har også hatt studieopphold i Paris, Storbritannia og Sveits.

Rise startet karrieren som kunsthåndverker i 1983. Hun har hatt utsmykkingsoppdrag i Risør (Nordraakparken) og Lyngdal og er innkjøpt av Kungliga Myntkabinettet i Stockholm og British Museum i London. Hun har også deltatt en rekke ganger på den internasjonale medaljeutstillingen i regi av FIDEM siden 1987.

Hun ble ansatt i myntverket i 1986, og har formgitt en rekke mynter og minnemynter. I tillegg til 1-krone og 5-krone har hun utformet blant annet kongeportrettet av Harald V på OL-myntene, 20 kr Niels Henrik Abel (2002), 20 kr Henrik Ibsen (advers 2006), 10 kr/200 kr Henrik Wergeland (advers 2008), 20 kr Akershus 900 år (1999), 50 kr frigjøringen (1995), 5 kr Posten 350 år (1997) og offisiell minnemynt i anledning prins Harry og Meghan Markles bryllup (revers 2018). Rises arbeider med norsk mynt har gitt henne flere priser, blant annet for OL-myntserien og den nye myntrekken.

Referanser
----------

1. ↑   www.degruyter.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK. «Norsk myntkunstner med bidrag til det britiske prinsebryllupet». *NRK*. Besøkt 18. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Norske Kunsthåndverkeres informasjon om I.A. Rise, med eksempler på hennes formgivning
* 1-kroner og 5-krone hos Det Norske Myntverket
**Laura-saken** er navnet på den norske uoppklarte drapssaken hvor en 94 år gammel dame fra Molde ble funnet bakbundet og kvalt i sin egen seng 27. desember 1991. Saken har flere ganger blitt gjenopptatt, uten videre resultat.[1]

Saken
-----

Samme kveld som damen ble funnet drept ble hennes grandnevø arrestert og siktet for drapet. Grandnevøen, som bodde i den dreptes hus, ble både varetektsfengslet og siktet. Han hevdet han lå og sov i husets andre etasje da grandtanten ble overfalt og kvalt. Etter at han fant grandtanten Laura død, ble han hentet inn til et rutinemessig politiavhør. Under fengslingsmøtet hevdet politijuristen at det ikke var funnet tegn til innbrudd i boligen. I 1993 ble saken henlagt «etter bevisets stilling».[2] Privatetterforsker Tore Sandberg har gransket drapssaken, og mener politiet tuklet med bevisene i saken, dette ble også fremlagt i tv-serien *Brennpunkt* i 2005.[3]

Referanser
----------

1. ↑  *NRK.no – Ti år gammel drapssak gjenopptas* Publisert: 10.08.2001.
2. ↑  *DB.no – Vil bli kvitt drapsmistanke* Publisert: 16.12.1999.
3. ↑  *NRK.no – Politiet jukset med bevis* Publisert: 22.02.2005.

Eksterne lenker
---------------

* Uoppklart – Hvem drepte dem?
***De nasjonale strateger*** er et historieverk skrevet av sosiolog Rune Slagstad og utgitt på Pax forlag i 1998, og kan regnes som forfatterens hovedverk. Boka gir en syntese over politisk og kulturell utvikling i Norge fra 1814 til 1990-tallet, og en analyse av fagkunnskap har formet statsutviklingen og hvordan utdanningseliten benyttet sin fagkunnskap til å styre utviklingen. Boka er omtalt som en nyfortolkning av det norske moderniseringsprosjekt siden 1800-tallet.

Slagstad var tilknyttet Institutt for samfunnsforskning fra 1989, og var forskningsleder innenfor Norges forskningsråds program "Ledelse, Organisasjon, Styring" (LOS). Ett resultat av LOS-arbeidet var verket De nasjonale strateger. I 2008, på dagen 10 år etter lanseringen av De nasjonale strateger, lanserte han boken han selv kaller en oppfølger; (Sporten): en idéhistorisk studie.

I 1999 utkom en debattbok redigert av Erik Rudeng, *Kunnskapsregimer – debatten om De nasjonale strateger*.

Inndeling
---------

Hovedinndelingen følger Jens Arup Seips typologi av de politiske regimene siste 200 år. «Embetsmannsstaten», «Venstrestaten», «Arbeiderpartistaten» og «Skiftende fronter»

Eksterne lenker
---------------

* Imponerende utsikt av Bodil Stenseth i Dagbladet 1998.
* Historisk Tidsskrift: *De nasjonale strateger, anmeldt av Narve Fulsås* bd, 78 1999, s. 400
* *De nasjonale strateger*, Pax, 1998. - tilgang for norske IP-adresser
**Petrus «Piet» Matheus Junius** (født 1941 i Rehoboth i Sørvest-Afrika, død 3. april 2021 i Namibia) var en namibisk politiker.

Liv og virke
------------

Junius studerte ved Teachers Training College i Johannesburg, og arbeidet deretter som lærer og bonde i Namibia.

I 1971 grunnla Junius, sammen med Ben Africa og John McNab, Rehoboth Baster Association (RBA) som representasjon for baster i Rehoboth-området. Han var medlem av Rehoboth-delegasjonen til Turnhalle Constitutional Conference. Da kongressen mislyktes i 1977, tilsluttet RBA seg til Den demokratiske Turnhalle-alliansen (DTA).

Fra 1985 til 1989 var Junius stedforeredende leder av DTA. Han ble underveis ekskludert fra RBA i 1986; da overtok han partilederskapet for Progressive People's Party (PPP), som han var med på å grunnlegge samme år.

I 1989 grunnla Junius Christian Democratic Party (CDP), som utgikk fra PPP, og ble dets president.

Fra 1984 til 1987 tilhørte Junius Rehoboths lovgivende forsamling (Rehoboth Legislative Assembly). Fra 1985 til 1989 var han viseminister for nasjonal utdannelse og det sentrale personalinstitutt (Central Personnel Institution) i overgangsregjeringen. I 1989 var han medlem av Namibias lovgivende forsamling. For DTA satt Junius fra 1990 til 2003 i Namibias nasjonalforsamling, det namibiske underhuset. 

I 2018 ble Junius valgt til partipresident for United People’s Movement (UPM), basternes politiske parti.

Junius døde den 3. april 2021 i i en alder av 79 år, av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Junius, Petrus Matheus.* I: *Africa Who's Who.* Africa Books, London 1991, s. 856.
2. ↑  *Chronology, 1971.* Klaus Dierks. Lest 6. april 2021.
3. ↑  *Chronology, 1989.* Klaus Dierks. Lest 6. april 2021.
4. ↑  *Junius elected UPM president.* The Namibian, 17. april 2018.
5. ↑  *Politieke strydros van Rehoboth groet.* Die Republikein, 6. april 2021.
**De moravisk-schlesiske Beskidene** (tsjekkisk: *Moravskoslezské Beskydy*; slovakisk: *Moravsko-sliezske Beskydy*) er en fjellkjede i Tsjekkia med en mindre del i Slovakia. En mindre østlig del av fjellkjeden er en del av det historiske området Cieszyn Schlesien. De moravisk-schlesiske Beskidene utgjør den største delen av det vernede landskapet Beskydy (tsjekkisk: *Chráněná krajinná oblast Beskydy* eller *CHKO Beskydy*).

Om lag 80 prosent av fjellene er dekket med skog, hovedsakelig gran, som i deler av området er kraftig ødelagt av utslipp fra industriområdene i byen Ostrava. Området er et populært feriested både om vinteren (Bílá, Pustevny) og om sommeren, med sentre i landsbyene ved foten av fjellene (Frýdlant nad Ostravicí, Frenštát pod Radhoštěm og Rožnov pod Radhoštěm).

De moravisk-schlesiske Beskidene er en del av Vest-Karpatene, og består hovedsakelig av flysj med bratte skråninger, særlig i nord. Fjellkjedens høyeste punkt er Lysá hora med en høyde på 1 323 meter over havet, og blir regnet for å være den mest regnfylte stedet i Tsjekkia med en gjennomsnittlig nedbørsmengde på rundt 1 500 mm i året. Radhošť er også et kjent fjell i fjellkjeden.

Fjellkjeden er adskilt fra De schlesiske Beskidene i nord av Jablunkovpasset, og fra Vsetínské vrchy i sør av elven Rožnovská Bečva.

Referanser
----------

1. ↑  «Moravskoslezské Beskydy». *www.tisicovky.cz*. Besøkt 27. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moravskoslezské Beskydy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Pieter-Dirk Uys** (født 28. september 1945 i Cape Town) er en sørafrikansk satiriker, forfatter og sosial aktivist.

Uys er sønn av en afrikansk far og jødisk mor fra Berlin i Tyskland. Han begynte sin dramatiske karriere som en seriøs dramatiker, som begynte med en-manns revy på høyden av den sørafrikanske apartheid-epoken. Uys er spesielt kjent for sin karakter Evita Bezuidenhout (også kjent som Tannie Evita), en hvit afrikaner tilhørende den sosiale eliten og selverklært politisk aktivist. Figuren ble inspirert av den australske komikeren Barry Humphries sin karakter Dame Edna Everage.

Mye av hans arbeider gikk ut på å kritisere og avsløre det absurde i den sørafrikanske regjeringens rasistiske politikk. Etter Sør-Afrikas første ikke-rasistiske valg som ble gjennomført i 1994, spilte Uys inn en TV-serie, Funigalore, der fremtredende politikere som Nelson Mandela ble intervjuet. Uys sitter også i styret for en non-profit organisasjon grunnlagt for å gi behandling for og gjennomføre forskning knyttet til hiv og aids. Uys mottok en Special Teddy Award under Berlin International Film Festival i 2011.

Referanser
----------

1. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id uys-pieter-dirk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w69f32df, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.deutsche-afrika-stiftung.de, besøkt 19. april 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Pieter-Dirk Uys – sitater

* Pieter-Dirk Uys's homepage
* Evita's webpage
* (en) Pieter-Dirk Uys på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Evita Bezuidenhout's social media profile on Zoopy.com
* "So, Where Do We Come From?"
* Pieter Dirk-Uys and genetics[*død lenke*]
* The Cape Tercentenary Foundation Awards

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
**De masuriske sjøer** (polsk: *Pojezierze Mazurskie*, tysk: *Masurische Seenplatte*) er et innsjødistrikt i den historiske regionen Masuria nordøst i Polen som inneholder mer enn 2 000 innsjøer og vann. 

Det strekker seg omtrent 290 km østover fra den nedre delen av Wisla til grensen mellom Polen og Litauen, og dekker et areal på rundt 52 000 km². Administrativt er innsjøene en del av Ermelandskmasuriske voivodskap. Fra 1200-tallet til 1945 var de en del av Øst-Preussen. Små deler av distriktet ligger i Masoviske voivodskap og Podlasie voivodskap.

Området var åsted for det første slaget om de masuriske sjøer og det andre slaget om de masuriske sjøer under første verdenskrig.

Innsjøene oppsto i pleistocen-istiden. Mange av åsene rundt innsjøene er morener og mange av innsjøene er fjordsjøer.

Kilder
------

* «Polens geografi», fra *Store norske leksikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
***De møtte kjærligheten***, (originaltittel: *Act of Love*) er et amerikansk drama fra 1953 regissert av Anatole Litvak med Kirk Douglas og Dany Robin i hovedrollene.

Dette var Brigitte Bardots første amerikanske filmrolle.

Handlingsreferat
----------------

Robert Teller (spilt av Kirk Douglas) besøker en havn i Sør-Frankrike på begynnelsen av 1950-tallet. Han reflekterer tilbake til sin tid i militæret kort tid etter at Paris ble frigjort under andre verdenskrig. Flere år tidligere, for å komme litt vekk fra militærleiren og de andre soldatene, leier Robert et rom ved et hotell. Lise (spilt av Dany Robin) en foreldreløs ung kvinne uten penger eller identitetspapirer, forsøker å flykte fra myndighetene.

Lise ber Robert late som hun er hans kone. De begynner etter hvert å bli forelsket. Lise forteller om den tiden hun var mest lykkelig og trygg, og bodde i en liten kystby. Ulovlig rbeid på en svartebørs gjør at Lise havner i fengsel. På denne tiden elsker Robert henne dypt, og ønsker å gifte seg med henne. Men for å gjøre dette, må Robert først få godkjenning fra hans sjef, som nekter fordi kapteinen mener han vet hva som er best for hans soldater.

Robert blir umiddelbart overført vekk fra Paris. Han blir desertør, men blir arrestert kort tid senere. Lise føler seg nå enda mer forlatt, uten Robert. Tankene hans vender tilbake til nåtiden, og Robert møter hans tidligere kaptein. Han overhører kapteinen fortelle sin kone hvilken bråkmaker han mener at Robert var den gang, og hvordan han mener at han "reddet" Robert fra klørne til en fransk jente.

Medvirkende
-----------

* Kirk Douglas - Robert Teller
* Dany Robin - Lise Gudayec / Madame Teller
* Gabrielle Dorziat - Adèle Lacaud
* Barbara Laage - Nina
* Fernand Ledoux - Fernand Lacaud
* Robert Strauss - sersjant Johnny Blackwood
* Marthe Mercadier - La fille de la terrasse
* George Mathews - kaptein Henderson
* Richard Benedict - Pete
* Leslie Dwyer - Le sergent anglais
* Sydney Chaplin - Un soldat
* Brigitte Bardot - Mimi

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De møtte kjærligheten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *De møtte kjærligheten* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *De møtte kjærligheten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *De møtte kjærligheten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *De møtte kjærligheten* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *De møtte kjærligheten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *De møtte kjærligheten* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *De møtte kjærligheten* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *De møtte kjærligheten* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Grefsenåsen** er et høydedrag lengst sørvest i Lillomarka. Høyeste punkt er **Grefsenkollen** på 379 meter over havet. Grefsenkollveien fører til toppen hvor en restaurantbygning ble oppført i 1927.

Grefsenåsen er et populært tur- og rekreasjonsområde og blir benyttet til mange ulike aktiviteter – fra ordinær mosjon, trening, sykling og skiidrett til klatring og paragliding.

Historikk
---------

Østre Grefsen har vært i Olsenslektens eie fra 1854. Det var Iver Bredo Olsens interesse for hjembygden som gjorde at Grefsenåsen ble bevart og utlagt til folkepark. Saken hadde ofte vært oppe blant kommunestyrets representanter, og Iver Bredo Olsen hadde tilbudt seg å selge deler av Grefsenåsen til kommunen for en rimelig penge mot at den ikke skulle bebygges, men utlegges til folkepark. Han fikk mange gode tilbud på eiendommen fra kakser som ville ha seg en skikkelig utkikkstomt. I 1912 solgte han 1350 mål av Grefsenåsen til Aker og Kristiania kommuner i fellesskap for 120 000 kroner mot at den ikke skulle bebygges.

Referanser
----------

1. ↑  Grefsenåsen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Grefsenkollen - 379moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 24. mai 2017.
3. ↑  Østre Grefsen i Iver Bredo Olsens tid Arkivert 27. oktober 2007 hos Wayback Machine. av Ole Andreas Lilloe-Olsen

Litteratur
----------

* *Oslo byleksikon*

Eksterne lenker
---------------

* Grefsenkollen restaurant
* Historielaget Grefsen – Kjelsås – Nydalen
* Lillomarkas Venner
* Oslo Skisenter – Grefsenkollen
* Østre Grefsen
* Grefsenkollen opp (motbakkeløp)
* Historisk turtips i Grefsenåsen

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |