recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Typisk landskap i Hunsrück.
Ruine Balduinseck mellom Mastershausen og Buch
**Hunsrück** er en lav fjellkjede i Rheinland-Pfalz i Tyskland som hører til Mittelgebirge. Den grenser til elvedalene til Mosel i nord, Nahe i sør og til Rhinen i øst. Hunsrück fortsetter som fjellkjeden Taunus (Taunusgebirge) på østsiden av Rhinen. På den andre siden av Mosel ligger Eifel. Sør for Nahe ligger Pfalz. 

Mange av åsene er ikke høyere enn 400 meter. Det ligger flere kjeder med høyere topper innfor Hunsrück som alle har egne navn: (Schwarzwälder) Hochwald, Idarwald, Soonwald og Binger Wald. Den høyeste av toppene er Erbeskopf på 816 meter. 

Av byer innenfor Hunsrück finner vi Simmern, Kirchberg og Idar-Oberstein, Kastellaun og Morbach. Frankfurt-Hahn lufthavn ligger også i området. 

Klimaet i Hunsrück er forholdsvis vått med en god del regn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hunsrück – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder fra HEIMAT- og HEIMAT3 - en tysk miniserie som ble filmet i Hunsrück

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Ferrari 275** (1964–1968) er en serie sportsbiler laget av italienske Ferrari. De hadde 3.3-liter 12-sylindret motor (V12) på om lag 300 hk, med forgasser. Hver sylinder har volum 275 ccm, derav navnet *275*.

275-bilene var 2-setere. For de som ville ha fire seter fantes Ferrari 330 som ble produsert omtrent samtidig.

Det startet i 1964 med **275 GTB** som var en coupe-utgave med tak, og en etterfølger av Ferrari 250 GT Lusso. Den var tegnet av Pininfarina og bygget av Scaglietti på en 2.4 meters akselavstand. Motoren var *Tipo 213* med 280 hk. Fra 1965 kom en Serie II med noe lengre nese (12 eksemplarer).

Racerutgaven **275 GTB Competizione** fra 1964 hadde lettere vekt og sterkere motor fra Ferrari 250 LM. 4 eksemplarer. Samme motoren satt i 12 stykk **275 GTB/C**.

Det fantes også **275 P** som egentlig var 250P utstyrt med *275*-seriens 3.3-liters motor. Det fantes enda til en **275 P2** med ett sete. Disse ga Ferrari seier i 24-timersløpet i Le Mans flere år på rad

Omkring 200 stykk **275 GTS** var cabriolet for USA-markedet, bygget av Pininfarina (ikke Scaglietti), og videreført som Ferrari 330 GTC i 1968.

Senhøstes 1966 kom **275 GTB/4** med 4-kams *Tipo 226* motor (basert på 275 P2-motoren) med seks forgassere og nytt karosseri. 280 ble laget, i tillegg til ti produserte enheter av spesialserien **275 GTB/4 N.A.R.T. Spyder** (NART=*North American Racing Team*) solgt i USA. 275 GTB/4 ble videreført i Ferrari 365 GTB/4 Daytona.

Bilder
------

* 275 GTB serie I (kort nese) 275 GTB serie I (kort nese)
* 275 GTB serie II (lang nese) 275 GTB serie II (lang nese)
* 275 GTB Competizione 275 GTB Competizione
* 275 GTB/C 275 GTB/C
* 275 GTS 275 GTS
* 275 GTB/4 275 GTB/4
* 275 GTB/4 N.A.R.T 275 GTB/4 N.A.R.T
* 275 P 275 P
* 275 P2 275 P2

Referanser
----------

1. ↑  275 GTB fra auto.ferrari.com.
2. ↑  275 GTB Competizione fra auto.ferrari.com.
3. ↑  275 P fra auto.ferrari.com
4. ↑  275 P2 fra auto.ferrari.com.
5. ↑  *275 GTS* fra auto.ferrari.com
6. ↑  275 GTB4 fra auto.ferrari.com.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferrari 275 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Fletting:** Det er foreslått at denne siden blir flettet med *Grunnfarge*. (Diskusjon)
**Primærfarger** er et sett av farger som kan legges til grunn for en systematisk ordning av fargene.

Skal man navngi primærfarger må man først bestemme hvilken fargeteori man snakker om.

I additiv fargeteori, som handler om hvordan man blander lys av ulike farger for å skape en viss farge, er primærfargene rød, grønn og blå, forkortet til RGB. Dette svarer til det menneskelige øyets fargesensorer, som er følsomme for nettopp henholdsvis rødt, grønt og blått. For eksempel bruker en farge-TV-skjerm bildepunkter som sender ut henholdsvis rødt, grønt og blått lys. Lyser ingen av punktene får man sort, lyser alle får man hvitt, og andre farger får man ved ulike blandingsforhold.

I subtraktiv fargeteori, som handler om hvilket lys man må filtrere bort for å skape en viss farge, er primærfargene turkis, rosa og gul. Et turkist fargefilter slipper gjennom grønt og blått lys, men ikke rødt. Et rosa fargefilter slipper gjennom rødt og blått lys, men ikke grønt. Et gult fargefilter slipper gjennom rødt og grønt lys, men ikke blått. Dette brukes for eksempel i fargeskrivere eller trykkpresser for hvitt papir. Man benytter toner, blekk, fargebånd eller lignende i turkis, rosa og gul. Ulike farger lages ved ulike blandingsforhold mellom primærfargene, slik at man filtrerer bort ulike deler av det hvite lyset som ellers ville blitt reflektert av papiret. (I tillegg benytter man ofte sort toner/blekk/fargebånd for å gjengi mørke farger bedre. Derfor forkortes dette fargerommet ofte til CMYK, etter engelsk Cyan, Magenta, Yellow og blacK.)

I Ittens fargesirkel, som er meget populær i bl.a. kunst, er primærfargene rød, gul og blå. 

Ønsker man å lage sin egen fargesirkel kan man her skrive denne ut og selv fylle inn fargene. Kunstnerutstyr har forfattet en side som gir en meget utfyllende veiledning. 

Blanding av to primærfarger kalles sekundærfarger.

Se også
-------

* Sekundærfarger
* Tertiærfarger
* Additiv fargeblanding

Referanser
----------

1. ↑  Holtsmark, Torger (5. juni 2019). «farge». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 5. juli 2019.
2. ↑  «Television Production: Principles of Color». *www.cybercollege.com*. Arkivert fra originalen 30. juni 2019. Besøkt 5. juli 2019.
3. ↑  Huebner, Jackie Vlahos and Victoria (30. november 2018). «Everything You Need to Know About CMYK». *Printi's Blog* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 5. juli 2019. Besøkt 5. juli 2019.
4. ↑  «What is CMYK (cyan, magenta, yellow, key)? - Definition from WhatIs.com». *WhatIs.com* **(engelsk)**. Besøkt 5. juli 2019.
5. ↑  «The Difference Between Primary, Secondary and Tertiary Colors». *Color Wheel Artist* **(engelsk)**. Besøkt 5. juli 2019.
6. ↑  «Primary, Secondary and Tertiary». *Colour Theory*. Arkivert fra originalen 5. juli 2019. Besøkt 5. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BBC Things
 |
**Sheikh Ijlin** (arabisk: الشيخ عجلين) er et nabolag i sørlige Gaza by, nær kystveien. Den ligger på en klippe mot Middelhavet, omfatter 2.227 dunum, og hadde 2015 omlag 15.000 innbyggere.

Historie
--------

En av de viktigste kulturminner i dette området er et mosaikkgulv som ligger på toppen av *Batshan*høyden. Det ble oppdaget ved en tilfeldighet sommeren 1966. Det ligger nord i Sheikh Ajlin. Det er gulv i en bysantinsk kirke, og har bilder mange dyr, løver, tigre, sjiraffer, med mere. Inne i en sirkel - en medaljong - i midten var det en ssstekst: «Vi, trehandlerne Mamnos og Isaurus, sønner av den velsignede Isis, skjenket denne mosaikk som en offer til det høyhellige sted i måneden Los i år 569», noe som betyr at det sammenfaller med år 508/509 e.Kr. i henhold til den gazanske kalender.

Den 18. november 2002 angrep Israeli Defense Forces (IDF) nabolaget og ødela Den palestinske selvstyremyndighets kontorer for de palestinske sikkerhetsmyndigheter.

Referanser
----------

1. ↑  Et personnavn, ifølge Palmer, 1881, page 362
2. ↑  Israeli Occupying Forces Systematically Attack Civilian Property in Khan Yunis (Gaza Strip) Arkivert 14. august 2007 hos Wayback Machine. Arkivert 2007-08-14 hos Wayback Machine Applied Research Institute - Jerusalem, 27. januar 2005.
3. ↑  Khaled Amayreh. Expanding the settlements Arkivert 9. august 2009 hos Wayback Machine. Arkivert 2009-08-09 hos Wayback Machine. *Al-Ahram Weekly*, 27. november 2002.

Litteratur
----------

* Guérin, Victor (1869). *Description Géographique Historique et Archéologique de la Palestine* **(fransk)**. 1: Judee, pt. 2. Paris: L'Imprimerie Nationale.  (visit in 1863: p. 214)
* Palmer, E. H. (1881). *The Survey of Western Palestine: Arabic and English Name Lists Collected During the Survey by Lieutenants Conder and Kitchener, R. E. Transliterated and Explained by E.H. Palmer*. Committee of the Palestine Exploration Fund.

Eksterne lenker
---------------

* SWP map 19, IAA
* SWP map 19, Wikimedia commons
Prefabrikkert golfbane
**Minigolf,** også kalt **banegolf,** er en sport som utøves ved hjelp av en minigolfkølle og en ball på en ferdiglaget bane der hindringene er faste og tildels vanskelige å passere samtidig som ballen skal i hullet. Hensikten med spillet er å slå ballen fra utslagsstedet til hullet i banen på færrest mulig slag.

I konkurranser spilles det med ulike baller utfra hvilke hinder man spiller mot. Ballene velges utfra hardhet, vekt og sprett. Ballenes diameter skal være mellom 37 mm og 43 mm.

Det spilles normalt på filt, Europabaner eller betongbaner. En minigolfbane kan bestå av fra 9 til 18 småbaner som er lagt ut enten på flatt underlag, eller i småkupert terreng. Banene skal være minst 90 cm brede og minst 6,25 m lange.

Regler
------

Ballen legges på ett avmerket utslagssted og slås med køllen mot hullet. Det maksimale antall slag på en bane er 7. Dersom ballen hopper ut av banen legges den tilbake i banen der den gikk ut. Det tilkommer ikke ekstraslag for baller som går ut. 

Hvis ballen spilles i hullet på ett slag kalles det *Speak,* (uttales "spik") og ikke "*hole in one*", som i vanlig golf. 

Banene har en rødfarget grenselinje som ballen må krysse for at man skal slippe å legge ballen tilbake på utslagsstedet. Når ballen er slått forbi den grenselinjen kan ballen slås videre mot hullet fra det stedet den stoppet. Dersom ballen bli liggende nær vantet kan den legges ut i spillbart område på banen. Det spillbare området er markert med svart stiplet linje.

Det er ikke tillatt å gå eller stå i selve banen.

Idrett
------

Minigolf er både en fritidsaktivitet og en konkurranseidrett. Det avvikles både nasjonale og internasjonale mesterskap. I Norge organiseres minigolfspill av Norges Minigolfforbund.

Kilder
------

* Norges Minigolfforbund Arkivert 17. juni 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Bondi skole** er en barneskole i Asker beliggende i en skogteig med blandet løvskog øst for Røykenveien og i gangavstand til Bondivann. Skolen ligger også i umiddelbar nærhet til Risenga idrettspark.

Særpreg
-------

Bondi skole ønsker å profilere seg som en skole der elevene er mye ute, ute i naturen og ellers ute i nærmiljøet for å lære gjennom å gjøre og erfare. Skolen setter samvær på tvers av aldersgrupper i fokus.

Historie
--------

Bondi skole stod ferdig i 1968. Da hadde skolens elever gymnastikk i Bondihallen idrettshall som ligger rett ved siden av skolen. I 1984 fikk skolen er tilbygg med gymsal og scene. I 1999 fikk skolen to paviljonger i skolegården.

Ny Bondi skole
--------------

Fordi skolebygget var gammelt og utidsmessig slet skolen med dårlig inneklima, illeluktende toaletter, vinduer som ikke lot seg åpne, brannfarlig isolasjon som lå åpent, og gjennomgående sprekker i gulv og tak. Tilstanden var så dårlig at at rådmannen i Asker mente det beste ville være å rive hele skolen, og bygge en ny og fremtidsrettet skole.

Den 9. desember 2008 vedtok kommunestyret i Asker at det skulle bygges en ny Bondi skole. Den nye skolen ble innviet 1. august 2011. 
. I perioden fram til det nye bygget kunne tas i bruk ble elevene og lærerne på Bondi skole flyttet til Askers reserveskole på Drengsrud.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Budstikka presenterer ny Bondi skole
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. januar 2010. Besøkt 5. februar 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Bondi skoles offisielle nettsted

| * v
* d
* r
Offentlige grunnskoler i Asker kommune |
| --- |
| Barneskoler: | 
* Arnestad
* Billingsstad
* Blakstad
* Bondi
* Drengsrud
* Folkestad
* Frydenlund
* Hagaløkka
* Heggedal
* Hofstad
* Hvalstad
* Hyggen
* Jansløkka
* Mellom-Nes
* Midtbygda
* Nesøya
* Nærsnes
* Rønningen
* Slemmestad
* Solberg
* Spikkestad
* Sydskogen
* Sætre
* Tofte
* Torvbråten
* Vardåsen
* Vettre

 | Asker |
| Ungdomsskoler: | 

|  |
| --- |
| 
* Borgen
* Hovedgården
* Landøya
* Risenga
* Røyken
* Slemmestad
* Solvang
* Spikkestad
* Sætre
* Tofte
* Torstad
* Vollen

 |
| Den alternative skolen | 
* Fagertun
* Ollestua
* Sjøskolen
* Stordammen

 |

 |
| Introduksjonssentre: | 

|  |  |
| --- | --- |
| Introduksjonssenteret | 
* Introduksjonssenter nord
* Introduksjonssenter midt
* Introduksjonssenter sør

 |

 |
| 
* **Kilde:** Asker kommune - Skoleoversikt

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Nesøya skole** er skole som ligger i Asker. Den ble åpnet i 1965 og er bygd i mur.

I begynnelsen hadde den bare seks klasserom og to grupperom fordelt på 190 elever, men i 1967 ble skolen utvidet med åtte klasserom og fire grupperom, en større idrettsplass med 100 meters løpebane og lærerboligene. Da ble også Rosenkrantzveien sperret for gjennomkjørsel, og den siste biten ble gangvei.

I 1976 ble dagens gymsal bygget, samtidig med ishockeybanen. I 1995 ble lærerpaviljongen med grendehuset bygget, og haugen ovenfor ishockeybanen mot Tjernåslia også opprettet. Senere har flere brakker kommet på plass. Skolen har elever fra 1. til 7. klasse fra Nesøya.

Ombygningen
-----------

Nesøya skole fylte 40 år i 2005, og er klar for en oppusning. Det er vedtatt at skolen skal få nybygg og rehabiliteres. Planlagt byggestart er sommeren 2012. Det er også vedtatt i formannskapet at skolen skal få underjordisk parkering under flerbrukshallen som skal komme der grusbanen er i dag. Gymsalen skal rives, og det skal bygges klasserom der.

Eksterne lenker
---------------

* nesøya skole, Asker kommune

| * v
* d
* r
Offentlige grunnskoler i Asker kommune |
| --- |
| Barneskoler: | 
* Arnestad
* Billingsstad
* Blakstad
* Bondi
* Drengsrud
* Folkestad
* Frydenlund
* Hagaløkka
* Heggedal
* Hofstad
* Hvalstad
* Hyggen
* Jansløkka
* Mellom-Nes
* Midtbygda
* Nesøya
* Nærsnes
* Rønningen
* Slemmestad
* Solberg
* Spikkestad
* Sydskogen
* Sætre
* Tofte
* Torvbråten
* Vardåsen
* Vettre

 | Asker |
| Ungdomsskoler: | 

|  |
| --- |
| 
* Borgen
* Hovedgården
* Landøya
* Risenga
* Røyken
* Slemmestad
* Solvang
* Spikkestad
* Sætre
* Tofte
* Torstad
* Vollen

 |
| Den alternative skolen | 
* Fagertun
* Ollestua
* Sjøskolen
* Stordammen

 |

 |
| Introduksjonssentre: | 

|  |  |
| --- | --- |
| Introduksjonssenteret | 
* Introduksjonssenter nord
* Introduksjonssenter midt
* Introduksjonssenter sør

 |

 |
| 
* **Kilde:** Asker kommune - Skoleoversikt

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Johan Angell Iversen** (født 23. mars 1921, død 20. februar 2013) var redaktør i *Harstad Tidende* i 39 år og hadde hele sitt yrkesaktive liv knyttet til avisen. Han har vært avisselger, visergutt, journalist, forretningsfører, styremedlem og til sist fast redaktør gjennom nesten 40 år. Han overtok som bladets forretningsfører (disponent) da Nils J. Hunstad ble arrestert for motstandsarbeid mot Nazi-Tysklands okkupantene i 1942. Iversen var samtidig journalist og innimellom midlertidig redaktør til han fikk redaktørjobben fast i april 1951. En stilling han beholdt til han gikk av med pensjon og overlot den til Odd Rikard Olsen 31. desember 1990. Som redaktør var han også en tid medlem og nestformann i avisstyret. 

Johan A. Iversen var engasjert i presseorganisasjoner både regionalt og sentralt, bl.a. i Norsk redaktørforenings hovedstyre og styreformann i Norsk pressebyrå. Etter at *Harstad Tidende* kjøpte *Dagbladet Tromsø*, var han styreformann der og styreformann i Winge Reisebureau i Harstad. Han engasjerte seg i arbeidet med det nye sykehuset i Harstad og bygging av Tjeldsundbrua, der han var styremedlem i bruselskapet. Videre var han en av stifterne av den første Lions-klubben i byen og var i 16 år leder av byens frimurerlosje. I hans tid som redaktør har avisen hatt en blomstrende utvikling, både redaksjonelt og økonomisk. Avisen erobret ikke bare lokalmarkedet i Harstad-regionen, men utviklet seg til et betydelig aviskonsern som ble lagt merke til over hele landet. Æren for denne prestasjonen deler han med sin bror Ivar Iversen, som var bedriftens disponent fra 1953 til 1999.

Johan A. Iversen er tildelt Harstad bys fortjenstmedalje og er æresmedlem i Den Konservative Presses Forening. I tillegg har han et rekke kommunale tillitsverv å se tilbake på. Blant disse kan nevnes: Skolestyret, formannskapet, bystyret, Vågsfjord kraftselskap, Harstad E-verk, Sør-Troms Elforsyning og Harstad sparebank.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Johan Angell Iversen, (23.mars 1921 - 20.februar 2013).», besøkt 29. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Harstad Tidende*, nettutgaven 21. mars 2013

Litteratur
----------

* Reppen, Gunnar (2007): *Trykkerier og aviser i Harstad*. Harstad.
* «Johan A. Iversen», *Lokalhistorisk wiki*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Blekingsbåt** er en robåt fra Blekinge i Sverige. Det er den minste varianten av båttypen blekingsekan. Blekingsbåten var en viktig bruksbåt for blekingeboerne, men den er ikke lengre et vanlig syn i de sørsvenske kysttraktene.

Blekingsbåten
-------------

Som den minste varianten av blekingsekan ble den bare kalt «*robåt*» eller «*båten*» fordi den ikke er en vanlig seilbåt, men en robåt med to til fire årer. En slik båt hadde en lengde på opptil cirka 14 fot.

Det er uvanlig med seil og mast på denne bruksbåten, som ble benyttet til småfiske, jakt og kommunikasjon på de indre delene av skjærgården og langs kysten. Den fikk også andre navn som for eksempel «jöll», «skräbåt» og «hottebåt».

I likhet med blekingsekan har blekingsbåten også den samme grunnleggende konstruksjon med fire til fem bordganger på hver side av kjølen, et akterspeil som gjorde den til en *speilgattede båt*, fallende stevner og kort kjøl som stakk dypt ned i forhold til størrelsen. Den ble forvekslet med tjuabåten, som har et akterspeil helt ned til kjølen. Disse har samme funksjonsområde.

Se også
-------

* Blekingseka

Litteratur
----------

* Skanse, Peter *Båtar i Blekinge* 1983 ISBN 91-970570-0-2

Eksterne lenker
---------------

* Runeberg 79-80
Vanås slott
**Niels Brahe** (henrettet 1529) til Vanås og Vidskøvle i Skåne var en dansk riksråd.

Han var sønn av Niels Pedersen Brahe og Magdalene Brems, datter av Oluf Nielsen til Talge som mens han var lensmann i Bergen på Christian Is tid, var blitt slått ihjel av lybekkerne. 

I 1511 overlot Niels Brahe til kong Hans det brev som beskrev hvordan de tyske oldermenn i Bergen forpliktet seg til å gi slekten erstatning for drapet. Han lå selv både i strid med slekten Sparre (fordi han hadde drept Tord Jepsen Sparre) og i en lang årrekke også med erkebiskop Birger Gunnersen i Lund om sin hustru Anna Langs gods på Bornholm. 

Under Søren Norbys bondeopprør i 1525, sluttet han seg til Christian II. Etter danskenes forlik med Søren Norby, flyktet Niels i tide og tok først opphold hos Norby i Blekinge, siden i Mecklenburg og andre steder hvor han flakket omkring i nød. I en periode utrustet han, med hjelp fra hertug Albrecht, en liten skute som han bekjempet Christian IIs fiender med.

Fradømt ære
-----------

I 1525 ble han fradømt ære, gods og liv. Godset gikk til kronen, og kom blant annet i riksmarken Tyge Krabbes hender. Niels var dristig nok til å besøke sin kone et par ganger i Skåne, men siste gang ble han tatt ved Trelleborg og satt i fengsel på Malmøhus. For å få ham til å avsløre hvem Christian IIs tilhengere var, satte Tyge Krabbe i verk tortur mot Niels Brahe. Han holdt dog tett, og i juni måned 1529 ble han avrettet med sverd på Gammeltorv i København.

Eksterne lenker
---------------

* *Niels Brahe* i Dansk biografisk Lexikon
* *Niels Brahe* i Den store danske
* algonet.se

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Regine Olsen malt av Emilius Ditlev Bærentzen
**Regine Olsen** (født 23. januar 1822, død 18. mars 1904) var en dansk kvinne som hovedsakelig huskes for i en kort periode å ha vært forlovet med filosofen og teologen Søren Kierkegaard i perioden september 1840 til oktober 1841. Hun ble senere gift med Johan Frederik Schlegel.

Olsen forlovet seg med den ni år eldre Kierkegaard i 1840. Etter et drøyt år brøt han forlovelsen, noe han benyttet store deler av sitt forfatterskap til å analysere.

I 1847 giftet hun seg med embetsmannen Johan Frederik Schlegel.
Noen måneder før Kierkegaards død i 1855 reiste paret til Dansk Vestindia hvor Schlegel hadde blitt utnevnt til guvernør.

Ekteparet returnerte til Danmark i 1860. Schlegel døde i 1896 og ektefellen levde som enke til sin død. Ekteskapet var barnløst.

Hun ligger begravet på Assistens kirkegård ikke langt fra Kierkegaards grav.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkegaard Kultur om Olsen og Kierkegaard Arkivert 7. april 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Johan Frederik Schlegel i DBL

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Jørgen Brahe oppførte tårnet på Tostrup slott. Tårnet har gitt nevøen Tyge Brahe mulighet for godt utsyn over det sydlige Skåne og stjernehimlen. Foto: Orf3us 
**Jørgen Thygesen Brahe til Tostrup** (født 1515 i Skåne, død 21. juni 1565 i København) var en dansk sjøkriger og offiser.

Biografi
--------

Han var sønn av Thyge Axelsen Brahe til Tostrup, og farbror til astronomen Tycho Brahe. Hans ekteskap med Inger Johansdatter Oxe var barnløst, og Jørgen hadde derfor laget en avtale med sin bror Otte, om at han en dag skulle få oppdra en av Ottes fremtidige sønner. Tycho ble født sammen med en tvillingbror, som var død ved fødslen, og Otte var derfor ikke særlig lysten på å gi fra seg det levende barnet. Jørgen kidnappet derfor den unge Tycho (Tyge) og tok ham med til Tostrup slott, hvor han sørget for guttens oppdragelse. Otte ønsket ganske visst at Tycho skulle ha en militær utdannelse, slik det sømmet seg for adelige, men onkel Jørgen ville det annerledes, og holdt på at boklig lærdom med latin, jus og statskunnskap var den riktige veien for barnet. Alt dette skapte i en periode en viss knute på tråden mellom brødrene. 

Jørgen var i besittelse av store gods i både Skåne, Fyn og på Lolland, deriblant betydelige forleninger. Han var blant annet tilknyttet Nykøbing slott som dronning Sophies lensmann. 

Under den nordiske syvårskrig utmerket han seg som sjøkriger i slaget ved Øland i 1564 og i slaget ved Rügen i 1565, hvor Herluf Trolle ble dødelig såret. Han fulgte Trolle tilbake til København, hvor han senere pådro seg en sykdom etter å ha reddet kong Frederik II som ble kastet av hesten og ut i kanalen ved Højbro, broen som ledet over til Slotsholmen og Københavns slott.

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk familjebok om Brahe
* Den store danske om Jørgen (Thygesen) Brahe

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** WikiTree
 |
*For sønnen, jernverkseieren og stifteren av Det Classenske Fideicommis, se Johan Frederik Classen*

Lambert Daniel Kastens orgelfasade i Oslo domkirke. Foto: Hans A. Rosbach 
**Johan Frederik Clasen**, **Johan Fredrik Clasen**, eller **Johan Frederik Classen** (født 1697, død 1775) var en dansk organist fra Sønderborg på Als som er kjent for sitt virke i Vår Frelsers kirke – Oslo domkirke. Han omtales også som orgelbygger.

Clasen ble kalt til stillingen av kommandanten på Akershus festning, den tyske generalkommissæren Georg von Bertouch. Von Bertouch var musikkyndig og hadde gode kontakter i Hamburg hvor Clasen var på dette tidspunkt og skal ha gjort seg bemerket som organist.

I 1721 kom Clasen til Christiania, han var da rundt 23 år gammel. Christian Olsen Rode som var organist i domkirken var en gammel mann og Clasen fikk tilbud om å overta hans stilling etter hans død. I første omgang ble han bedt om å se på kirkeorgelet som var i en dårlig forfatning. Året etter, i 1722, ble det sendt en henvendelse til orgelbygger Lambert Daniel Kastens om bygging av et nytt orgel.

Antakelig kjente Clasen til Kastens virksomhet som orgelbygger i Hamburg og det er stor sannsynlighet for at Clasen anbefalte Kastens til kirkeinspeksjonen som gjorde den formelle henvendelsen.

I 1723 ble Clasen fast ansatt som organist med en årlig lønn på 120 riksdaler. Samme år giftet han seg med Maria (eller Marie) født Walter, en kvinne av norsk gårdeierslekt. Det ble etter hvert født tre barn i ekteskapet, hvorav to av dem senere gjorde karriere innen jernverksindustrien; Johan Frederik Classen, stifter av Det Classenske Fideicommis og Frederiksværk og broren Peter Hersleb Classen.

Et av de musikalske høydepunktene i Clasens musikalske liv var året 1749 da kong Frederik V besøkte Christiania. Clasen skrev flere musikkstykker i anledning besøket.

I 1760 kjøpte familien en gård på Strømsgodset i Drammen og flyttet sannsynligvis dit da Clasen sluttet som organist noen år senere. Ektefellen døde i 1768 og ble begravet i Bragernes kirke. Clasen ble gravlagt samme sted etter sin død i 1775.

Kilder
------

* Arno Berg og Bernhard Hagtvedt: *Vår Frelsers kirke*, forlaget Land og kirke, side 363, Oslo 1950
* Johan Frederik Classen (sønnen) fra Dansk biografisk leksikon
* "at lade hidkalde fra Hamborg" fra Arkivverket
Metallfabriksaktiebolaget C. C. Sporrong & Co hadde kontorlokaler i Kungsgatan 17 i Stockholm
**Sporrong** er et svensk firma, grunnlagt i 1666 av Henrik Grau. Selskapet er omtalt som et av Sveriges eldste. Det er kjent for sine metallprodukter, som uniformseffekter, ordenstegn og medaljer, merker, nåler (pins), premier og profilprodukter.

Bakgrunn
--------

Firmaet fikk sitt navn i 1842, da Carl Claes Sporrong overtok verkstedet i Stockholm der Grau hadde sin produksjon. Firmaet ble utviklet videre av sønnen Fredrik Sporrong. Det hadde produksjon på Kungsholmen og fikk bygget kontorlokaler i Kungsgatan.

Inntil omkring 1960 hadde firmaet produsert 20 000 ulike nåler og merker.

Senere aktiviteter
------------------

Sporrong er kunglig hovleverantör i Sverige.

Det har også vært aktiv utenfor Sverige, med produksjon i Ekenäs i Finland og på Saaremaa i Estland. I Norge har Sporrong salgskontor. Dagens firma eies av Midway Holding og er notert på Stockholmsbørsen.

Firmaet produserer også offisielle, norske utmerkelser, som Krigsmedaljen med kong Haralds portrett, Forsvarets medalje for edel dåd, Forsvarets medalje for sårede i strid, Forsvarets medalje for falne i strid, Forsvarsmedaljen, Forsvarsmedaljen med laurbærgren, Forsvarets vernedyktighetsmedaljer, Forsvarets innsatsmedalje, Forsvarets operasjonsmedalje, Sivilforsvarets hederskors, Sivilforsvarsmedaljen med laurbærgren, Sivilforsvarsmedaljen  og Sivilforsvarets medalje for internasjonal tjeneste.

Referanser
----------

1. 1 2   MedalBook, oppført som C.C. Sporrong, www.medalbook.com, besøkt 14. januar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «11.000 kroner for svensk bryllupsmedalje», *NTBtekst*, 4. mars 2010.
3. ↑  *Svensk industrikalender 1947*, Stockholm: Sveriges Industriförbund, 1947, s. 374.
4. ↑  «Sporrong», *Nordisk familjebok*, bd. 38, Stockholm, 1926, sp. 451.
5. ↑  Bjarne Rogan: *Jeg fant, jeg fant! Om samling av kunst, antikviteter og snurrepiperier*, Oslo: Aschehoug, 1997, s. 41.
6. ↑  Sveriges Hovleverantörer Arkivert 25. oktober 2006 hos Wayback Machine..
7. 1 2  «Medaljregn på prinsessbröllop», *Dagens Industri*, 4. mars 2010, s. 16.
8. ↑  Hallberg, Harald: *Norske dekorasjoner. Tildelt med bånd til å bæres på uniform eller sivilt antrekk*, Ålgård: Dreyer bok, 2012, s. 268.
9. ↑  Hallberg, s. 275.
10. ↑  Hallberg, s. 272.
11. ↑  Hallberg, s. 276–277.
12. ↑  Hallberg, s. 286.
13. ↑  Hallberg, s. 287.
14. ↑  Hallberg, s. 288–292.
15. ↑  Hallberg, s. 295–300.
16. ↑  Hallberg, s. 286.
17. ↑  Hallberg, s. 313.
18. ↑  Hallberg, s. 315.
19. ↑  Hallberg, s. 314.
20. ↑  Hallberg, s. 316.

Eksterne lenker
---------------

* Firmaets nettsted
Karikaturtegning av Andreas Bloch fra «Korsaren» 1905: Stortingspresident Carl Berner beskytter redaktørene Amandus Schibsted (Aftenposten) og Nils Vogt (Morgenbladet) mot Ola Thommessen (Verdens Gang).
***Verdens Gang*** var opprinnelig et ukeblad, senere en dagsavis (fra 1885), som ble utgitt i Kristiania mellom 1868 og 1923.

Historie
--------

Avisen ble stiftet av lærer og telegrafist Peder Olsen, som også var redaktør frem til sin død i 1876. I 1878 overtok Ola Thommessen redaktørjobben. Han gjorde avisen til det mest innflytelsesrike dagblad for venstresiden i Norge, og landets mest utbredte politiske avis. Etterhvert ble avisen et organ for Frisinnede Venstre. I tiden etter første verdenskrig fikk avisen imidlertid økonomiske vanskeligheter. *Norske Intelligenz-Seddeler* ble en del av avisen i 1920. I 1923 ble avisen solgt til *Tidens Tegn*, som Thommessen hadde stiftet da han forlot redaktørstillingen i 1910. *Verdens Gang* opphørte dermed å eksistere.

Redaktører
----------

* 1868–1876: Peder Olsen
* 1876–1878: Johan Sverdrup
* 1878–1910: Ola Thommessen
* 1910–1913: Mons Monsen Mjelde
* 1913–1914: H.O. Oppedal
* 1914–1918: Herman Kristoffer Lehmkuhl
* 1918–1922: Axel Otto Normann

Referanser
----------

1. ↑  K. Fischer (1928). «Verdens Gang». *Salmonsens konversationsleksikon* (2 utg.). 14: 764.

Se også
-------

* *VG*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Verdens Gang (1868–1923) i Store norske leksikon
* (no) Verdens Gang (1868–1923) på NLIs Lokalhistoriewiki.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Frederik Gabel** (født 1645 i Bremen, død 21. juni 1708 i København) var en dansk adelsmann og embetsmann, blant annet som riksstattholder i Norge.

Frederik Gabel var sønn av Christoffer Gabel, kjent og mislikt for sitt handelsmonopol på Færøyene, og svigersønn av tidligere visestattholder i Norge Ove Juel. 25. april 1671 giftet han seg med dennes datter Anne Cathrine Juul i Christiania. Han arbeidet fra ca. 1667 til 1685 som diplomatisk utsending, i Paris, Russland og Berlin. Fra 1689 var han amtmann over Sorø, Ringsted og Færøyene. Fra 1695 fikk han tittelen *geheimråd*. Da Frederik IV ble konge i 1699 ble Gabel utnevnt til stattholder i Norge og amtmann i Akershus, selv om det var forventet at kongens halvbror Ulrik Frederik Gyldenløve skulle fortsatt beholde sin stilling. 

Gabel inntok et forholdsvis moderne synspunkt i det han foreslo en større adskillelse og større forskjeller mellom administrasjonen i Danmark og Norge, for at det ene rike ikke skulle hindre det annet i dets oppkomst, næring og handel.

Han døde i embetet i København den 21. juni 1708. Han ble begravet i Sankt Petri Kirke i København, og etterlot seg stor gjeld. Hans etterretninger finnes trykt i P.F. Suhms *Nye Samling til den danske Historie* i og III.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Frederik\_Gabel[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 170[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  *Frederik Gabel*, Dansk biografisk Lexikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ulrik Fredrik Gyldenløve***som stattholder* **Just Høeg** *som visestattholder* | **Visestattholder i Norge**(1699–1708) | Etterfølger:**Johan Vibe***som visestattholder* |
| Forgjenger:**Christian Stockfleth** | **Amtmann i Akershus**(1699–1708) | Etterfølger:**Johan Vibe** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |

Portal: Danmark
**Tarald Rohde** (født 25. mars 1950) er en norsk forsker, administrator og leder innen feltet helsepolitikk og sykehusutbygging.

Rohde har bakgrunn fra ml-bevegelsen, og var i 1976 leder for Rød Front i Det Norske Studentersamfund i Oslo. Han arbeidet også en periode i AKP(m-l)s forlag Oktober.

Siden har han hatt flere sentrale posisjoner innen Helse-Norge. Han har blant annet arbeidet i Sosialdepartementet, vært økonomisjef ved Ullevål sykehus, forsker ved NAVFs Gruppe for helsetjenesteforskning og frittstående rådgiver. Han var sentral i arbeidet med planleggingen og utbyggingen av prosjektet Nytt Rikshospital. Han er nå (2011) seniorrådgiver ved SINTEF Teknologi og samfunn.

Rohde har også vært engasjert i idrettsklubben Skeid, der han er leder for hovedstyret (2010–2011) og redaktør for klubbens nettsider. Han er selv aktiv innen veteranfotball og som syklist.

Bibliografi
-----------

* *Turbulent og kostbart – flott og funksjonelt. Lærdommer fra prosjektet nytt Rikshospital*. Selvig Publishing (2001) ISBN 82-7045-086-3

Referanser
----------

1. ↑  Geir Berdahl: *40 års nervøsitet*. Side 15. Oktober Forlag (2010) ISBN 978-82-495-0812-9
2. ↑  HMT nr. 5 2003 – side 14

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon av Rohde på SINTEFs sider (Besøkt 11. februar 2011)
* SINTEF-publikasjoner av Rohde[*død lenke*] (Besøkt 11. februar 2011)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**NRK Sjakk** er en programserie produsert av NRK Sport med sendinger av sjakkturneringer. Den første sendingen var fra verdensmesterskapet i 2013. Siden er verdensmesterskapet i 2014, verdensmesterskapet i 2016, verdensmesterskapet i hurtig- og lynsjakk i 2017, verdensmesterskapet i 2018 og verdensmesterskapet i hurtig- og lynsjakk 2018 vært vist.

Sendingen i 2016 hadde 764 000 seere og en markedsandel på 56 prosent.

Programleder i NRK Sjakk er Line Andersen, med Torstein Bae og Heidi Røneid som faste medprogramledere og kommentatorer. Reporter var Ole Rolfsrud, som ble erstattet av Martin Giæver i 2017, før Rolfsrud vendte tilbake i 2018. Til VM i hurtig- og lynsjakk 2019 ble Andersen erstattet av Rolfsrud som programleder i studio, som selv ble byttet ut med Emil Gukild som reporter.

Sendingene har flere ganger vært nominert til bransjeprisen Gullruten. Bae ble i 2020 tildelt Riksmålsforbundets TV-pris.

Studiogjester (utvalg)
----------------------

* Øystein Olsen
* Øystein Bache
* Kristopher Schau
* Niklas Baarli
* Jon Almaas
* Anne Holt
* Espen Eckbo
* Mads Hansen
* Jonas Gahr Støre

Liste over sjakksendinger
-------------------------

| Periode | Turnering | Notat |
| --- | --- | --- |
| 6.–22. november | VM i sjakk 2013 |  |
| 1.–14. august | Sjakkolympiaden 2014 |  |
| 7.–28. november | VM i sjakk 2014 |  |
| 11.–30. november | VM i sjakk 2016 |  |
| 26.–30. desember | VM i hurtig- og lynsjakk 2017 |  |
| 7.–28. november | VM i sjakk 2018 |  |
| 25.–30. desember | VM i hurtig- og lynsjakk 2018 |  |
| 27. oktober – 2. november | VM i fischersjakk 2019 | Første offisielle verdensmesterskap i fischersjakk |
| Desember 2023 | VM i hurtig- og lynsjakk 2023 |  |

Referanser
----------

1. ↑  Kommunikasjonsavdelingen (1. desember 2016). «Nesten halve Norge fulgte med». *NRK*. Besøkt 25. desember 2018.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* NRK Sjakk på Facebook
* NRK Sjakk på X (tidligere Twitter)
**Giskeætten** var en norsk stormannsætt i middelalderen. Den har navn etter gården Giske på øya med samme navn på Sunnmøre. Giske kirke ble trolig oppført som familiekapell for Giskeætten.

Personer
--------

Ættens stamfar var Torberg Arneson av armødlingenes ætt, sønn av Arne Arnmodsson. Han var gift med en datter til Olav den helliges fiende Erling Skjalgsson på Sola, men var likevel kongen hengiven og fulgte ham i landflyktighet. Hans datter Tora ble 1047 gift med Harald Hardråde og dermed stammor for den følgende kongeslekten.

Av Torbergs sønner falt Øystein Orre 1066 i slaget ved Stamford Bridge, mens den andre sønnen, Ogmund, ble far til den første norske korsfareren, Skofte Ogmundsson, som døde på korsferd i 1103. Dennes sønn Pål Skofteson spilte ingen fremtredende rolle, men Påls sønn, Nikolas Kuvung (død 1217) var meget betydningsfull under borgerkrigene. Han utmerket seg ved sin trofasthet mot Magnus Erlingsson, men etter dennes død i 1184 dro han seg tilbake fra det politiske livet. I hans sted fremtrådte sønnen Pål Flida, som var tilhenger av Skule jarl. Påls sønn, Peter, sto på Håkon Håkonssons side, selv om han ble mistenkt for å sympatisere med hertug Skule.

Giskeætten døde ut 1265 med Peters sønn Nikolas Petersson. Med hans datter Margareta, som var gift med Bjarne Erlingsson, gikk Giske gård over til den yngre Bjarkøyætten.

Giskegodset
-----------

Gjennom kjøp og ekteskap ble Giskeætten opphav til en samling einedommer kalt Giskegodset. På 1500-tallet var det en del uklarheter om eierforholden, blant annet forsøkte Inger til Austrått å få hånd om Giskegodset. Siste eier av ætten var Knut Alfssøns datterdatter Gyrvild (eller Gyrild, Gyrvhild) Fadersdatter som døde i 1605. Hun var uten arvinger og ga i 1582 godset til den danske krone ved Fredrik 2. Da omfattet godset 192 gårder, 122 på Sunnmøre, 57 i Romsdal og 13 i Nordland. Godset ble bestyrt av ulike personer som fikk godset «i len» av kongen. I 1648 ble godset solgt til Hannibal Sehested, kongen inndro godset i 1651 da Sehested fall unåde. I løpet av det neste hundreåret ble godset delt solgt i mindre deler, ofte til gårdbrukeren som da ble selveier.

Referanser
----------

1. ↑  Giske Kyrkjelege Fellesråd: Giske kyrkje lest på nett 2. mars 2013.
2. ↑  Giskeætten. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 23. september 2016 fra .
3. ↑  Norsk Haandlexikon på Runeberg lese 2. mars 2013.

Kilder
------

* *Nordisk familjebok. Uggleupplagan*

Eksterne lenker
---------------

* Giskeætten hos Store norske leksikon
For forfatteren av diktboken Hjemløse Sange, se Johan Scharffenberg

**Kaj Lykke** (født 16. mars 1625, død 9. september 1699) var en dansk oberst og adelsmann. 

Lykke var en av Danmarks rikeste godseiere på sin tid, men utmerket seg mest med et utsvevende liv. Han ble kammerjunker i 1646. Han hadde nære forbindelser med rikshovmester Corfitz Ulfeldt.

I 1661 hadde Lykke en tvist gående med sin tidligere ridefogd. I forbindelse med dette fremla fogden et brev som Lykke hadde skrevet til sin elskerinne noen år tidligere. I brevet kom han med svært krenkende uttalelser om dronning Sophie Amalie og påsto at hun hadde seksuelle forbindelser med tjenerne sine. 

Ridefogden opplyste kongen, Frederik III, om brevet og innholdet. Lykke tilsto. Få måneder etter dro Lykke i landflyktighet. Kongen reiste rettssak hvor Lykke ble kjent skyldig i majestetsfornærmelse og han ble frakjent «ære, liv og gods». Ettersom Lykke var flyktet og ikke kunne henrettes ble det fremstilt en dukke og denne ble benyttet i en henrettelsesseremoni hvor den først fikk hugget av en hånd før den ble halshugget. Lykkes våpenskjold ble ødelagt. Alle eiendommer ble inndratt av kongen.

Etter Sophie Amalies død i 1685 fikk han tillatelse til å returnere til Danmark.

Lykkes kranium er permanent utstilt i Bramming Egnsmuseum.

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk Familjebok
* Dansk biografisk leksikon
* Utstilling om Kai Lykke

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
**Alfred Leopold Fredrik Hackman** (født 14. oktober 1864 i Viborg, død 16. januar 1942 i Helsingfors), var en finsk arkeolog, forsker på Nordens og østre Baltikums jernalder, professor fra 1925. Han var bror av Victor Hackman.

Ettersom jernaldersforskningen i Finland tradisjonelt bygget på studier av gravene og gjenstander funnet i dem, ble mangelen på arkeologisk funnmaterial oppfattet som et indisium på at landet hadde ligger øde i den førromerske jernalderen. Hypotesen om en funntom førromersk jernalder stammer fra Hackmans doktoravhandling *Die ältere Eisenzeit in Finnland* (1906). Hackmans teser var den allmene oppfatningen helt inn på 1960-tallet. Ifølge ham ble Finland befolket på ny av finner fra og med de første århundrene e. Kr. (seinest 300-tallet e. Kr.), da mindre grupper av nybyggere fra nordøst Estland koloniserte landets sørvestre deler sjøveien, for siden etterhvert langs Kumo älv å søke seg til det tavastlandske sjødistriktet. (Sammenlignet med Julius Ailio).

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Hackman hos Nordisk familjebok (Supplement til 2. opplag, 1924)
* *Uppslagsverket Finland*: Hackman, Alfred[*død lenke*]
* *Finlands historia*, 1. (1993)

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Niels Matthias Aalholm** (født 20. juni 1811 i Arendal, død 1894) var en norsk skolemann og forfatter. 

Niels Matthias var sønn av skipsfører Mathias Schrøder Aalholm (1764-1836), som senere ble kjøpmann og trelasthandler, og var selv ansatt ved en forretning i Arendal inntil 21-årsalderen. Da reiste han til Frankrike, hvor han oppholdt seg et års tid for å studere språket. Etter hjemkomsten anla han en bokhandel i fødebyen og grunnla på samme tid Arendals første avis *Den vestlandske Tidende*, inntil han i 1835 bosatte seg i Kristiania som boktrykker. Men alt året etter vendte han tilbake til Arendal, hvor han ble ansatt som språklærer ved den offentlige realskolen. Dette yrket beholdt han inntil han i 1882 tok avskjed.

1. april 1839 giftet han seg med Hanne Cecilie Foss (1818-1901), datter av Ole Henrik Foss (1782-1836), seilmaker, borgerkaptein og en av Arendals 4 utvalgte bystyremedlemmer. Hannes bror, Frithjof Foss (1830-1899) var også forfatter og avismann, han grunnla Norsk Handelstidende i Oslo, hvor han var redaktør. Etter å ha flyttet hjem til Arendal opprettet han Arendal Avis, som konkurrent til sin svoger Niels Matthias. Frithjof skrev blant annet bøker under psynonymet *Israel Dehn*. Niels Matthias og Hanne Cecilie fikk ingen barn, men var pleieforeldre til Hans Jæger, som var Hanne Cecilies søsters sønn, og som voksen ble en anerkjent forfatter og bohem. 

Niels Matthias utgav en rekke franske og tyske lærebøker, ordsamlinger, parlører og grammatikker. 1838–1847 skrev han under pseudonymet «Theodor Reginald» 3 bind *Norske noveller*, som hørte til samtidens mest populære skjønnlitteratur, men har nå knapt litteraturhistorisk interesse. Under forfatternavnet «Senex» utgav han også to samlinger småfortellinger: *Fra hverdagslivet* og *Fra land og strand*, som utkom 1884–1886.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, oppført som N.M. Aalholm, NORAF-ID 90255380[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Runeberg forfatter-ID aalhonie, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Kapitlet om Aalholm i *Illustreret norsk litteraturhistorie*.
* 

* «Aalholm, Nils Matthias», i *Illustreret norsk konversationsleksikon*, bind I, Kristiania: Aschehoug, 1907, sp. 13.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Terpener** (uttales med trykk på andre stavelse) er en klasse av organiske forbindelser som lages i en rekke planter, særlig bartrær. Terpener lages også av enkelte insekter (bl.a. termitter og sommerfugllarver). Mange av terpenene er sterke lukter.

Klassifisering
--------------

Isopren
International Union of Pure and Applied Chemistry:s (IUPAC) anbefalte fra 1994 at betegnelsen terpenoider blir brukt på en stor klasse av naturlig forkommende stoffer med terpener som en av underklassene.. Terpener er hydrokarboner sammensatt av flere like isopren-grupper (C5H8)n, mens terpenoider kan ha flere funksjonelle grupper.

Terpener kan inndeles etter antallet isoprengrupper i C10 monoterpener, C15 seskviterpener, C20 diterpener, C25 sesterpener, C30 triterpener, C35 seskvarterpener, C40 tetraterpener og C5n polyterpener. De fleste terpenene har kokepunkt mellom 150° og 180°.

Terpener opptrer som åpne molekylkjeder med tre dobbeltbindinger, som sykliske molekyler med to dobbeltbindinger eller som to sammenbygde ringer (bisykliske) med en dobbeltbinding.

Eksempler
---------

Vitamin A er en diterpen. Karoten er en tetraterpen. Karoten nedbrytes i fordøyelsen av kroppens enzymer og danner vitamin A. Furu inneholder blant annet terpenene pinen og limonen. Terpener spiller dessuten også en rolle som biosyntetiske byggesteiner innenfor nesten alle levende skapninger. Steroider er for eksempel derivater av triterpenet Skvalen.

Etymologi
---------

Navnet terpen kommer av terpentin (fra gresk terebinthos = terpentintre) som var en av de først utforskede eteriske oljene.. Eteriske oljer brukes mye som naturlige smakstilsetninger for mat, som dufter i parfyme og i tradisjonelle og alternative medisiner som aromaterapistoff. Syntetiske varianter og derivater av naturlige terpener og terpenoider brukes også i utstrakt grad som lukt- og smaksstoffer.

Referanser
----------

1. ↑  IOPAC-Glossary of Class names
2. ↑  «Institute of Chemistry-Terpenes». Arkivert fra originalen 20. april 2010. Besøkt 26. oktober 2013.
3. ↑  «Terpener». Arkivert fra originalen 29. oktober 2013. Besøkt 26. oktober 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Be'eri ligger i midtre del av det gule området.
**Be'eri** (hebraisk skrift בְּאֵרִי) er en kibbutz sør i Israel. Den ligger nordvest i Negevørkenen nær grensen til Gazastripen og tilhører Eshkol regionale kommune. I 2006 hadde den 774 innbyggere.

Historie
--------

Be'eri
Beeri ble grunnlagt den 6. oktober 1946 som et av de 11 punkter i Negev. Den ligger nær Wadi Nahabir, noen få kilometer sør for Be'erot Yitzhak. Grunnleggene var medlemmer av HaNoar HaOved VeHaLomed-bevegelsen, som hadde forberedt seg i Maoz Haim, i tillegg til noen hebraiske speidere. Den ble oppkalt etter Berl Katznelson som benyttet Be'eri som pseudonym.

I 1947 hadde Be'eri et folketall på over 150, og før den arabisk-israelske krig i 1948 deltok nybyggere i landvinning og treplanting. Gruppen vokste da flere unge halutzim fra Irak kom hit. Ifølge en rapport fra Jewish National Fund i 1949, var kibbutzen i mange månader fullstendig isolert, men nybyggere holdt stand frem til frigjøringen av Negev i oktober 1948.

Etter den israelsk selvstendighet i 1948 ble kibbutzen flyttet 3 km mot sørøst. Den har tradisjonelt vært en av de rikeste kibbutzene i Israel. Etter starten på den andre intifadaen er den flere ganger blitt rammet av angrep med Qassamraketter og kamper nær den israelske sperringen mot Gazastripen, åtte kilometer unna.

Hamas trengte inn i kibbutzen, tok et ukjent antall gisler, og drepte mer enn hundre innbyggere første dagen av angrepet på Israel oktober 2023.

Referanser
----------

1. 1 2  *Mapa's concise gazetteer of Israel*. Yuval Elʻazari (ed.). Tel-Aviv: Mapa Publishing. 2005. s. 53–54. ISBN 965-7184-34-7.  (he)
2. 1 2  Jewish National Fund (1949). *Jewish Villages in Israel*. Jerusalem: Hamadpis Liphshitz Press. s. 14.
3. ↑  Eyadat, Fadi (17. april 2008). «kibbutz Be'eri residents ask: War, what war? It's 8 kilometer away». *Haaretz*. Arkivert fra originalen 10. oktober 2008. Besøkt 9. september 2015.
4. ↑  Austin, Henry; Schapiro, Rich (7. oktober 2023). «Hamas says it has taken 'dozens' of Israelis hostage» **(engelsk)**. NBC News.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettstad (he)
* Be'eri kibbutz wiki Arkivert 13. september 2010 hos Wayback Machine. Arkivert 2010-09-13 hos Wayback Machine (he)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |