recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Forsmoen** er en bygd i Vefsn kommune i Nordland. Den ligger i Drevjadalen ved fossen (Forsmofossen) som har gitt bygda navn. Bygda grenser mot Drevjo (Drevjeelva) i nordvest og mot Nilsskogen i nordøst. Mot vest og sør grenser Forsmoen til Brattbakken (Vefsn).

Historie
--------

Forsmoen er først nevnt i skriftlige kilder i 1627, men det er sannsynlig at det har vært gårdsdrift i bygden allerede i Høymiddelalderen (rundt år 1200). Sannsynligvis ble gårdene avfolket under svartedauen (1347-51). Fra gamle dokumenter vet vi at gården var delt i 4 jevnstore bruk, men at nyrydning først på 1900-tallet gjorde at det i 1949 var tolv bruk med husdyr på Forsmoen.

Skole og skolekretser
---------------------

I 1846 var Forsmoen sammen med Bergsnevet og Brattbakken en av omgangsskolekretser i daværende Vefsn kommune. Etter 1862 ble kretsen regulert slik at den også omfattet Granåsen (Vefsn) og Rokkåsen. Elevene fikk 8 uker undervisning hvert år, fire uker på Forsmoen, fire uker på Brattbakken og to uker på den faste skolen på Stuvland. I 1938 ble den faste skolen på Forsmoen åpnet, og det ble slutt på rotasjonen. Denne skolen var i bruk til den nye skolen på Granmoen ble åpnet i 1969.

Samferdsel
----------

Fra gammelt av har Drevjo (Drevjeelva) vært hovedferdselsåre for innbyggerne i Drevjadalen. Fra Forsmoen ble det rodd ned elven til Vefsnfjorden, og deretter videre ut fjorden. De som bodde over fossen på Forsmo, måtte dra båten over land forbi fossen, og var dermed avhengig av å ha mindre båter enn de som bodde nedenfor fossen. Det gikk en hovedvei forbi Brattbakken og Granåsen til Mosjøen, men denne veien var beregnet på ryttere og gående. Veien forbi Bergsnevet ble ferdig tidlig på 1960 tallet, det er den som nå har navnet FV78. På 1930-tallet foregikk det jernbanebygging over Forsmoen, og i 1941 ble det trafikk på banen. Forsmo stasjon var i drift fram til 1989.

Referanser
----------

1. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Forsmøn». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 148. ISBN 978-82-990173-6-7. «Forsmøn ligg midt i ...»
2. ↑  Skorpen, Knut (2014). «Forsmo». *Gardshistorie for Vefsn*. Mosjøen: Vefsn bygdeboknemnd. s. 153. ISBN 978-82-990173-6-7. «I riktig gamal tid...»
**Forskrift om domssogns- og lagdømmeinndeling** var en norsk forskrift fastsatt ved kongelig resolusjon 4. mars 2016 med hjemmel i domstolloven § 16, § 20 første ledd og § 22. Den ble fremmet av Justis- og beredskapsdepartementet.

Forskriftens første kapittel delte Norge inn i domssogn, hvert med en tingrett.

Kapittel 2 delte Norge inn i lagdømmer som har flere lagsogn. Hvert lagdømme har en lagmannsrett som er ankeinstans for flere domssogn.

Forskriften trådte i kraft umiddelbart, med unntak av § 9 bokstav c) som trådte i kraft 1. januar 2017 og § 15 bokstav d) som trådte i kraft 1. juli 2016.

Forskriften ble opphevet ved forskrift nr. 163 av 22. januar 2021 som trådte i kraft kraft 26. april 2021. Domssogn ble i den nye forskriften erstattet med rettskretser.

Referanser
----------

1. ↑  Domstolloven § 16
2. ↑  Forskriften § 21
3. ↑  Forskriften § 28
4. ↑  «Forskrift om inndelingen av rettskretser og lagdømmer». Lovdata. 22. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Omskolering av islamistiske ekstremister i Saudi-Arabia** består av tiltak som inkluderer tilbud om opphold ved institusjon. Rehabiliteringssenteret (Care Rehabilitation Center) har vært i drift siden 2007, og er drevet i regi av Saudi-Arabias regjering.

Senteret holder til i seks bygningskomplekser i al-Thumama, en forstad i Riyadh. Hver av bygningskompleksene har plass til 20 menn som studerer, spiser og bor sammen, inntil programmet er avsluttet.

Dette er en videreføring av Saudi-Arabias innenriksdepartementets program, fra 2004, som skal få *«...innsatte som er dømt for å ha vært innblandet i ekstremisme på bedre tanker.»* Programmets navn er *Munasaha*, som ledes av Abdulrahman al-Hadlaq.

Blant de omskolerte elevene som har vært tilknyttet rehabiliteringssenteret er minst en tidligere Guantanamo-fange, Abu Sulayman. Om sine overordnede/veiledere ved rehabiliteringssenteret har han sagt: *«De trodde jeg ville bære hat i meg etter all tiden i Guantanamo»...«Men jeg ser meg aldri tilbake. Jeg sa til meg selv: OK, nå vil jeg begynne et nytt liv.»*

Referanser
----------

1. ↑  A-magasinet,9.januar 2009,s.20
2. 1 2 3  Artikkel fra A-magasinet,9. januar 2009,s.22
*For å lese om forsoningen mellom Gud og mennesker som et dogme i kristen teologi, se* forsoning (kristendom)
***Forsoningen*** (engelsk originaltittel *Reunion*) er en roman av den tysk-engelske forfatteren og maleren Fred Uhlman (1901–1985). Den ble utgitt i 1971 og handler om forsoningen mellom fiender i etterspillet av andre verdenskrig. Den berømte forfatteren Arthur Koestler omtalte boka i 1976 som et «mesterverk i miniatyr».[] *Forsoningen* er Uhlmans eneste roman.

Boken
-----

Da *Forsoningen* ble skrevet i 1960, var det 15 år siden krigen sluttet og fortsatt mange som ikke hadde tilgitt hverandre for de lidelsene de ble påført den gangen. Fred Uhlman var selv jøde og hadde som mangeårig motstander av nasjonalsosialistene flyktet fra Tyskland allerede i 1933, lenge før nazistregimet startet jødeforfølgelsene. Til tross for dette innså Uhlman at ikke alle tyskere støttet Hitler, men selv var ofre under hans styre. Dette poenget forsøker forfatteren å formidle gjennom boka, ikke minst til jøder, og dermed skape forsoning og tilgivelse. 

Romanen ble raskt glemt etter at den kom ut. Men da et engelsk forlag skulle gi ut boken igjen i 1976 med forord av Arthur Koestler, en jøde som opprinnelig kom fra Ungarn og hadde røtter i tysk kultur, ble romanen svært populær og oversatt til mange språk, også til norsk.

*Forsoningen* handler om de to vennene Hans Strauss og Konradin von Lohenburgs sterke vennskap i 1930-årenes Stuttgart. Den ene tilhører en jødisk familie som føler seg mer som tyskere enn jøder og ikke støtter sionismen. Den andre tilhører en gammel tysk adelsfamilie som kan spores mange hundre år tilbake. Vennskapet varer i et-to år før Hans må flykte til USA. Vennene glir fra hverandre da hver av deres familien gikk til hver sin side da nazistene kom til makten og fordi vennene selv ikke hadde tatt noen stilling. Etter mange års adskillelse opplever Hans Strauss vennskapets virkelige avslutning.

«Forsoningen» handler om forsoning og blir dermed først og fremst tolket som det der viktighet om å forsone seg med den andre parten som har gjort deg ondt er sentral. Romanen tar for seg også at hvordan kunne «dikternes og filosofenes land» plutselig kunne bli «dommernes og bødlenes land», men understreker også at alle tyskerne ikke var onde vesener.

I Norge
-------

I Norge ble romanen første gang utgitt i 1977 på Cappelen forlag i Aase Gjerdrum Kagges oversettelse og er utgitt igjen i 1983 (Den norske bokklubben) og i 1993 (Aventura). Bokklubbutgaven fra 1983 er dessuten illustrert av Judith Allan. Ny utgivelse 2012 på Arneberg Forlag.

Film
----

* Jerry Schatzberg: *Reunion* (1989). Christien Anholt som Hans Strauss og Samuel West som Count Konradin von Lohenburg.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Jack in the Box** var en norsk heavymetalgruppe som spilte grunge. Gruppa ble dannet i 1991 av brødrene Rune Lamøy og Frode Lamøy, som etter hvert rekrutterte bassisten Per Kirknes og vokalisten Lars Erik Stang Sætheren. Gruppa ble oppdaget av gitaristen i TNT, Ronnie Le Tekrø, og ga i 1993 ut deres første EP (*Rockjumping*). 

To år senere ga gruppa ut albumet *Stigma*, hvor Kirknes var da byttet ut med Victor Borge. Jack in the Box fikk produsert en lavbudsjettsvideo til sangen «French Fries For Breakfast».

Gruppa ble oppløst i 1997, men Lamøy-brødrene og Borge dannet etterhvert gruppa Autopulver, sammen med Dag Anders Rougseth. Kirknes ble i 2001 med i gruppa Cacadou.

Medlemmer
---------

* Rune Lamøy, gitarist (1990–1997)
* Frode Lamøy, trommeslager (1990–1997)
* Per Kirknes, bassist (1991–1993)
* Eric Si (Lars Eikind), vokalist (1991–1997)
* Victor Borge, bassist (1993–1997)

Diskografi
----------

* Rockjumping, *Stageway Records*, 1993
* Stigma, *Panser Records*, 1995

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack in the Box på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jack in the Box på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Lilleba von Blaume*** eller ***Sangen om Lilleba von Blaume*** er et musikalsk verk av Ole Paus og Bjørn Kruse, omtalt som skuespill, suite, musikal eller rockeopera. Ole Paus har skrevet teksten til stykket i tillegg til musikken til den ene sangen, mens Bjørn Kruse har skrevet resten av musikken. Den ble skrevet i 1980 og urfremført på Henie Onstad Kunstsenter i april 1981. Ole Paus har kalt stykket et far-sønn-drama der faren er meget syk, og der faren og sønnen har kapslet seg inn i hver sin drøm. Aftenpostens anmelder Tor Marcussen skrev at «suiten var annonsert som en jazzkonsert, men musikken beveget seg langt utenfor snevre klassifiseringsrammer». Deler av verket ble urfremført i NRK fjernsynet i 1983 med Tor Stokke som faren og Øystein Selenius som sønnen.

Referanser
----------

1. ↑  «Paus på National?». *VG*. 27. februar 1982. s. 57.
2. ↑  «Rocke-opera til Stavanger». *Tidens Krav*. 29. september 1981. s. 2.
3. ↑  Andresen, Rikard Seeberg (1991). *60 norske komponister 1790–1990*. Askerforlaget. s. 48. ISBN 8290987064.
4. ↑  «Positivt musikalsk sammensurium». *Aftenposten 1981.04.28*. 28. april 1981. s. 17.
5. ↑  Utdrag (fra ca. 32:30)
Lille Tøyen hageby.
**Lille Tøyen Hageby** er en hageby i Oslo etablert i perioden 1917 til 1922. Området er omtrent 75 dekar stort og er i dag organisert som borettslag og ligger i strøket Lille Tøyen.

Lille Tøyen Hageby ble etablert for å avhjelpe den store boligmangelen i den raskt voksende hovedstaden. Etter modell av engelske *garden cities* søkte man å kombinere landets gleder og byens komfort. Oppdraget med å tegne Lille Tøyen Hageby ble gitt til arkitekten Magnus Poulsson, som tidligere hadde tegnet lignende boliger både for Norsk Hydro på Rjukan og andre.

Byggingen skjedde i tre trinn, og murbygningene inneholdt ett-, to- og treroms leiligheter, alle med eget kjøkken. Totalt ble det etablert 318 boenheter. Oppvarmingen skjedde med vedfyring, og frem til andre verdenskrig var det innlagt gass til matlaging.

Lille Tøyen Hageby står i dag på Byantikvarens gule liste. I 1986 godkjente Byantikvaren en arkitekttegnet, helhetlig plan for utbygging av arker på alle loft. Noen år senere kom det også en plan for innsetting av hagedører, og for bygging av hageboder i hager som grenser mot ytterkanten av området.

Etter først å ha vært i kommunalt eie, ble Lille Tøyen Hageby etablert som borettslag i 1957.

Referanser
----------

1. ↑  Gjerland, Leif; historieformidler (25. november 2019). «Oslo før: Slik ble byens «antirevolusjonære» hagebyer til». *Aftenposten*. Besøkt 8. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Lille Tøyen Hagebys hjemmeside
* Bilder av Lille tøyen hageby på Dgitaltmuseum.no «DigitaltMuseum: Søk: 'lille tøyen hageby'». DigitaltMuseum. Besøkt 3. juni 2012.
* «Lille Tøyen hageby». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Jack In The Box' hovedkvarter i San Diego.
**Jack in the Box** er en amerikansk fastfood-kjede grunnlagt i 1951. Kjeden består av over 2 200 restauranter i 19 delstater, med flest i California, fulgt av Texas, Arizona og Washington.

Restaurantkjeden ble populær etter en meget vellykket reklamekampanje med figuren «adm. dir. Jack», som var et pingpongball-lignende hode kledd i dress. Reklameinnslagene har som regel et humoristisk preg og handler ofte om at «Jack» fatter forretningsavgjørelser om restaurantkjedens produkter. I tillegg reklamerer mange av innslagene om gratis antenneball med hvert måltid, noe som er med på å øke merkebevisstheten. Disse antenneornamentene kan observeres på mange biler, spesielt på den amerikanske vestkysten. De regnes også som samleobjekter.

Mat
---

* Et Jumbo Jack-måltid med to tacoerEt Jumbo Jack-måltid med to tacoer
* Teriyakikylling med ris og en egg rollTeriyakikylling med ris og en *egg roll*
* BjørnebærmilkshakeBjørnebærmilkshake

Referanser
----------

1. ↑  Selskapets ledelse Arkivert 5. november 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Om selskapet Jack in the Box». Arkivert fra originalen 30. desember 2011. Besøkt 6. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jack in the Box – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Pe-Torsa under overrekkelsen av Nord-Trøndelag fylkes kulturpris 4. desember 2012. Fylkesordfører Gunnar Viken til høyre, fylkesråd Terje Sørvik med diplomet.
**Pe-Torsa** er et friluftsteater og etterhvert også en kulturfestival i grenda Kvelia i Lierne kommune i Trøndelag. Spelet ble første gang framført i 2000. Spelet fikk Nord-Trøndelag fylkes kulturpris 2012.

Handlingen i spelet foregår i 1950-årene, og kretser rundt hovedpersonen *Pe-Torsa* som er bonde på g.nr 1 br.nr.1 Oppgår’n i Kvelia og nyvalgt ordfører i Nordli herred. Hovedrollen spilles av spelets forfatter Kjell Kvetangen. Rundt hovedpersonen finnes et persongalleri av familie, gårdens tjenestefolk, naboer, politiske motstandere og tilreisende til bygda. Spelet har ny handling hvert år, og det inviteres årlig gjestende kjendiser til biroller. Slike gjesteartister har blant andre vært Lornts Mørkved som emissær i 2002, Paul Ottar Haga som avholdsagitator i 2005, Harald Heide-Steen jr. som russisk krigsveteran i 2006, Elsa Lystad som Gamm-Helmers forlovede i 2007 og Kristen Gislefoss som værspåmann i 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Fylkets kulturpris til Pe-Torsa[*død lenke*], ntfk.no, 4.12.2012
* Opgården i Kvelia, et vernet gårdsanlegg som er scene for spelet
**Erling Moen** (født 1. september 1888, død 16. august 1977) var en norsk lærer og forfatter av tegneserier, barnebøker og folkekomedier for amatørteater. Moen var fra Romsdal.

Han debuterte i 1915 med *Hermenn : skodespel i fire akter*. Senere skrev han i alt 11 skuespill, med titler som *Heimebrenning, morospel i ei akt* (1921/1923), oppfølgeren *Tømmermenn* (1927), *Nordigards-kår* (1931) og *Mikkel rev : Nordigards-komedie i 3 akter* (1932). Karakteren Ola Nordigard som han utviklet gjennom disse komediene var fra 1941 til 1944 tegneserie i Nynorsk vekeblad med Arne Wold som tegner. Serien gikk senere i bladet *Bygdeungdommen*. Fonna forlag utga tre tegneseriealbum: *Ola Nordigard og jomfru Bertine* (1943), *Ola Nordigard og Jomfru Bertine Nr. 2* (1945) og *Quo vadis Ola Nordigard?* (1946). 

Moen skrev også *Kjell og andre ungar* (1950) som han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets premiering for. Boka er illustrert av Borghild Rud.

Litteratur
----------

* Moen, Eirik (1998): «Erling Moen : forfattar, kritikar, lærar : han sette farge på kvardagen» i: *Romsdal sogelags Årsskrift*
* Sørås, Odd (1999): «Ola Nordigard, ein teikneseriefigur med romsdalsrøter» i: *Romsdal sogelags Årsskrift*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Spinal stenose** er den medisinske betegnelsen på innsnevring av ryggsøylens nervekanal, spinalkanalen. Dersom innsnevringen sitter i nakken kalles det cervikal spinal stenose. Dersom innsnevringen sitter i nederst i ryggen, i lumbalkolumna, kalles den lumbal spinal stenose.

Symptomer
---------

Tilstandene kan påvirke nervesystemet og gi symptomer fra ryggmargen hvis det sitter i nakken, eller nervene til beina hvis det sitter i lumbalkolumna. I sistnevnte tilfelle kan man få symptomer som smerter, nummenhet og kraftsvikt når man går, som letter når man bøyer seg forover eller setter seg ned. Den medisinske betegnelsen på disse symptomene er nevrogen intermitterende klaudikasjon.

Årsak
-----

Årsaken til spinal stenose kan være flere, men den vanligste er normale aldersforandringer som påleiringer på bueledd, fortykkelse av ligament (ligamentum flavum) og bukning av mellomvirvelskiven. Dette kan tilslutt gi symptomer, noe som er vanligst i alderen over 60 år. Av og til skyldes stenosen andre forhold som skade, tumor eller glidning mellom virvlene. Unntaksvis kan tilstanden opptre hos yngre personer som følge av en medfødt tranghet i spinalkanalen.

Referanser
----------


| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Henry Thingstad** (født 9. april 1916 i Trondheim, død 19. mai 1943 i Trondheim). Han jobbet som urmaker, og var en av de første som tok opp illegalt arbeid i Norge under andre verdenskrig.

Thingstad tok allerede i 1940 initiativ for å organisere motstanden mot okkupasjonen. Organisasjon ble i ettertid kjent under betegnelsen «Thingstad-gruppen». Den ble opprinnelig dannet ved hjelp av hans kontaktnett som leder av Sør-Trøndelag Arbeideridrettskrets. I 1942 ble Thingstad organisatorisk leder for NKPs militære grupper i Nord- og Sør-Trøndelag. Thingstad ble da sammen med militær leder for gruppene i regionen, Arne Lund, tatt opp i NKPs sentralkomité.

Thingstad ble tatt under unntakstilstanden i Trøndelag og den påfølgende opprullingen av de kommunistiske motstandsgruppene i regionen i 1943. Den 14. februar 1943 ble han arrestert. Etter å ha blitt utsatt for grov tortur ble han 4. mai dømt til døden i tysk krigsrett. Den 19. mai ble han henrettet ved skyting på Kristiansten festning. Han ligger gravlagt på domkirkegården i Trondheim. I Ny Tid nr. 30 1945 ble det offentliggjort en omtale av Thingstad.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Krigsleksikon: Henry Thingstad
* NKP og NKU i Trøndelag i perioden 1936-45

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Spinkelt engfly** (*Mesoligia furuncula*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet langs kysten vest til Rogaland i Norge.

Utseende
--------

Et ganske lite (vingespenn 22 – 28 mm) og nokså spinkelt nattfly. Fargen er svært variabel og kan ligne mye på artene i slekten *Oligia*, særlig på rødgult engfly, men den kan skilles fra disse på den spinkle kroppsformen og på at bakvingene er ganske lyse. **Forvingene** er svært variable i fargen, den vanligste fargevarianten har vinger som er varmt rødbrune i den indre halvdelen, blekt brunlige i den ytre med et skarpt skille mellom. **Bakvingen** er gråhvit.

Levevis
-------

Arten finnes på tørre, åpne områder langs kysten. Larvene utvikler seg inne i stråene på ulike grasarter (Poaceae) mellom september og juni. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Nord-Afrika, i Europa og i det nordlige Asia østover til Japan. I Norge lever den langs kysten fra svenskegrensen til Karmøy i Rogaland.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Spinkelt engfly[*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* *Mesoligia furuncula* på UK moths

Eksterne lenker
---------------

* (en) *spinkelt engfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt engfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *spinkelt engfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *spinkelt engfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt engfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *spinkelt engfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Mesoligia furuncula* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Mesoligia furuncula* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Småkraft AS,** stiftet i 2002, er et norsk kraftselskap som var eid av de fire selskapene Skagerak Energi, Agder Energi, BKK og Statkraft. I 2015 ble selskapet kjøpt av langsiktige fond, forvaltet av Aquila Capital. Majoritetseier er idag det nederlandske pensjonsfondet APG. Småkraft AS har en aksjekapital på 221 millioner kroner.

Småkraft AS har som formål å utvikle og drive småkraftverk. I Norge gjøres dette i samarbeid med mer enn 700 lokale grunneiere som eier fallrettighetene. Småkraft gjorde i 2021 sine første investeringer i Sverige.

Småkraft opererer totalt 163 småkraftverk med en samlet produksjon på over 1.700 GWh, som tilsvarer forbruket til 150.000 husstander eller 750.000 elbiler. Selskapet har til 2021 investert mer enn 6 milliarder kroner[] og er etablert med kontorer i Bergen, Oslo, Flatanger, Stavanger og Narvik og har 25 ansatte som arbeider sammen med mer enn 250 lokale driftsvakter på de ulike kraftverkene.

Se også
-------

* Småkraftkonsult
* Småkraftforeninga
* Norsk Grønnkraft

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no, besøkt 2. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; besøksdato: 2. desember 2019.
3. ↑  «Småkraft overtas av tysk investeringsfond». *Sysla*. Besøkt 2. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Moderne spinett etter fransk forbilde fra 18. århundre
**Spinett** er et musikkinstrument i cembalofamilien.

Historie
--------

Spinettet kjennes fra blant annet Italia, Frankrike og England, hvor det var populært som et husinstrument i det 17. og 18. århundre.
Spinettets største popularitet var i England, hvor der i det 18. århundre ble bygget fint finerte eller massive instrumenter av valnøtt. Et kjennetegn ved de engelske instrumenter er at klaviaturet ofte hadde fullt omfang, dvs. F1-f3 (61 tangenter).

Beskrivelse
-----------

Spinettet har normalt ett manual og et 8' register. Klangen er den samme på cembaloet, men spinettet er ofte mere velegnet til mindre rom, enten som soloinstrument eller som akkompagnement til en solist.

Etymologi
---------

Ordet «spinett» stammer sannsynligvis fra latin *spina*, «torn», og må hentyde til knipsemekanismen (springeren) i cembalofamilien: lyden skapes ved at et plekter slår an et strengekor. I Frankrike ble ordet *spinette* brukt om alle instrumentvariantene i cembalofamilien, mens i Flandern viste ordet *spinet* til et virginal med klaviaturet plassert til venstre på resonanskassa – i motsetning til muselaret som har klaviaturet til høyre.

Eventuelt er det oppkalt etter den venetianske instrumentbyggeren Giovanni Spinetti (ca. 1500).

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: 'Spinett'».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Inge Jan Henjesand** (født 1962) er en norsk økonom. 1. august 2014 tiltrådte han som rektor ved Handelshøyskolen BI etter Tom Colbjørnsen.

Henjesand er utdannet ved Norges Handelshøyskole (NHH) som siviløkonom med spesialisering i strategi og markedsføring. I 1996 avla han doktorgrad på en avhandling om markedsundersøkelsesmetode. Han har skrevet om reiseliv- og hotellnæringen. 

Fra 1996 til 1998 var han førsteamanuensis i markedsføring ved Norges Handelshøyskole, og fra 1998 til august 2001 var ved leder for Institutt for markedsføring på BI. Fra oktober 2005 til september 2006 var han konstituert rektor ved BI, og prorektor fra september 2006. Etter kort tid valgte han imidlertid å trekke seg fra stillingen som prorektor. Han var direktør for næringspolitikk for NHO-organisasjonen Abelia frem til 2014.

Han var i 2009–2011 medlem av fagerbergutvalget leverte en utredning om måloppnåelse i offentlig finansiert forsking.

Han har særlig hatt faglig interesse for kunnskapsledelse, det vil si hvordan utøve ledelse i organisasjoner der medarbeiderne er høyt utdannede fagpersoner og ofte kan mer om problemene som skal løses enn lederne på toppen.

Referanser
----------

1. ↑  Inge Jan Henjesand ny rektor ved handelshøyskolen BI Arkivert 4. mars 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Inge Jan Henjesand *Spørsmål og svar i spørreskjemaundersøkelser eksperimenter i forbindelse med valg av: ordlyd i spørsmålstilling, benevnelse på svarskala og rekkefølge på spørsmål* Avhandling (dr. oecon.) - Norges handelshøyskole, 1996 ISBN 82-405-0024-2
3. ↑  BI-rektor til Abelia 11.01.2008
4. ↑  «Medarbeidere i Abelia». Arkivert fra originalen 27. februar 2014. Besøkt 26. februar 2014.
5. ↑  NOU 2011: 6 Et åpnere forskningssystem
6. ↑  Chaffeys blogg Inge Jan Henjesand ny rektor på BI 19.06.2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Inge Jan Henjesand i BIBSYS
* Henjesands blogg
* CV på LinkedIn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Anbjørg Helene «Lilleba» Lund Kvandal** (1940–2016) var en norsk koloratursopran, sangpedagog og forfatter. 15 år gammel vant hun talentkonkurransen «Med lys og lykte».

Lund Kvandal sang i NRKs pikekor og ble utdannet ved Musikkonservatoriet i Oslo, i Zagreb og i Hamburg, der hun var elev av Erna Berger.

Hun debuterte i Augsburg i 1963 og hadde engasjement i byen til 1965, hvoretter hun fikk kontrakt i Würzburg. I 1967 til 1970 var hun engasjert i Dortmund. Hun har hatt gjesteoppdrag i Wiener Volksoper og i Oslo.

Lund Kvandal har sunget flere koloratur-roller, som Nattens Dronning i Wolfgang Amadeus Mozarts *Tryllefløyten* og Rosina i Rossinis *Barbereren i Sevilla*. I andre Mozart-operaer har hun sunget Susanna i *Figaros Bryllup*, Zerlina i *Don Giovanni* og Despina i *Così fan tutte*. Hun har også opptrådt i *Rhingullet*, *Don Pasquale*, *Maskeballet*, *Bortførelsen fra Seraillet* og *Hoffmanns eventyr*.

Hun har også vært musikkpedagog og er forfatter av boka *Norske folkeviser gjennom tusen år*.

Lund Kvandal var gift med komponisten Johan Kvandal. Ekteparet fikk to barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Lilleba\_Lund\_Kvandal[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Det norske jentekors historie Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. detnorskejentekor.no
3. 1 2 3  Maud Hurums operaoversikt, hf.uio.no
4. ↑  (no) *Norske folkeviser gjennom tusen år*, bibsys.no

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Lund Kvandal, folkedans.com
* Lund Kvandal synger *Michelangelo-poem*, op. 49 av Johan Kvandal, youtube.com
* Hør og se henne her, ca 30 minutter inne i programmet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Samuel Gobat** (født 26. januar 1799 i Crémines i Berner Jura i Sveits, død 11. mai 1879 i Jerusalem i Det osmanske rike) var en sveitsisk kalvinistisk misjonær som ble anglikansk misjonsbiskop i Palestina.

Liv og virke
------------

Etter utdannelse ved Baselinstituttet ble Gobat ansatt i det engelske kirkemisjonsselskaps tjeneste for misjon først i Kairo og så i Abessinia, der han virket 1829-34 og 1835-36. 

Han dro deretter på kur til Bad Kreuznach, for å søke lindring fra den dysenteri han hadde pådratt seg. Så ble han sendt til Malta, der han begynte på en bibeloversettelse til arabisk. 

År 1846 mottok han kallet til det av Fredrik Vilhelm IV opprettede såkalte tysk-engelske bispedømme i Jerusalem - et felles bispedømme for anglikanere, lutheranere og kalvinister. Han ble den andre biskopen der, etter Michael Salomo Alexander. Biskop Gobat grunnla flere menigheter og virket der blant annet for skolevesenet og gav impulser til en omfattende tysk skolevirksomhet og karitativ virksomhet i Palestina, Jerusalem, Betlehem, Jaffa, Nablus og Nasaret. 

Han ble etterfulgt av Joseph Barclay.

Han giftet seg i 1834 med Marie Zeller, datter av Christian Heinrich Zeller. Blant deres barn var misjonæren Dora Rappard. En av Gobats nevøer var vinner av Nobels fredspris, Charles Albert Gobat, og et barnebarn var forleggeren Alfred Kober.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Merkelstiftung geneological database, oppført som Bischof Samuel Gobat, Merkelstiftung person ID I2871, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6cv4zkk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Auguste Rollier: *Samuel Gobat : missionnaire en Abyssinie et Évêque à Jérusalem, sa vie et son œuvre*, C. F. Spittler, Bâle, 1885, traduit librement de l'Allemand par Aug. Rollier, 438 p. 2 portraits sur acier et 8 gravures sur bois.
* Alfred Kober: *Samuel Gobat - vom Juradorf nach Jerusalem*, Basel, Gute Schriften, 1968, 75 Seiten.
* J. Gross: *Biographies jurassiennes. Nos missionnaires. Samuel Gobat : 1799-1879*, Imprimerie Boéchat, Delémont, 1899, préface de E. Krieg (pasteur), 163 p.

Kilder
------

* *Svensk uppslagsbok*, Malmö 1932

Eksterne lenker
---------------

* Gobat, 1. Samuel i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1908)

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS
 |
Ordenstegn for *Fortjenstordenen*
**Fortjenstordenen** (portugisisk: *Ordem do Mérito*) er en portugisisk orden. Ordenen har sitt opphav i *Ordenen for gode gjerninger* (*Ordem de Benemerência*), opprinnelig innstiftet i 1927 som *Ordenen for offentlig utdanning og gode gjerninger* (*Ordem de Benemerência e Instrução Pública*). I 1986 ble *Fortjenstordenen* organisert som selvstendig orden for belønning av fortjenstfull samfunnsnyttig innsats i både statlig og privat sfære. Ordenen regnes som en av Portugals sivile fortjenstordener og rangerer etter Frihetsordenen, men før Ordenen for offentlig utdanning. Republikkens president er ordenens stormester.

Inndeling
---------

*Fortjenstordenen* er inndelt i fire grader: 

* Storkors (*Grã-Cruz*)
* Storoffiser (*Grande-Oficial*)
* Kommandør (*Comendador*)
* Offiser (*Oficial*)

Til ordenen hører også en fortjenstmedalje.

Insignier
---------

Den portugisiske *Fortjenstordenens* ordenstegn består av et blåemaljert malteserkors som er omgitt av en bred bord i gull. Midtmedaljongen er blå innerst der det er plassert en stjerne i gull. Utenfor dette finnes en hvitemaljert bord der inskripsjonen «BEM MERECER» er skrevet i gullbokstaver. Ordenskorset er opphengt i ordensbåndet i en laurbærkrans i gull. Ordensstjernen er en større versjon av ordenskorset. Ordensbåndet er svart med en bred gul stripe i midten.

Tildeling
---------

Det er satt begrensninger på antallet utnevnelser til *Fortjenstordenen*. Etter disse begrensningene kan det maksimalt utnevnes 60 portugisiske innehavere av storkors, 200 storoffiserer, 600 kommandører og 900 offiserer. Også utlendinger kan tildeles *Fortjenstordenen*. Disse omfattes ikke av begrensningene. Ordenen kan også tildeles ikke-kommersielle institusjoner.

Norske innehavere
-----------------

Dronning Sonja, prinsesse Ragnhild og prinsesse Astrid er innehavere av storkors av *Fortjenstordenen*.

Generalløytnant Tor Rune Raabye er innehaver av kommandørgraden.

Kilder
------

* «Portugal» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1488–1490.

Eksterne lenker
---------------

* Ordem do Mérito, Portugals presidentembete.
* Database over portugisiske ordensmottagere, Portugals presidentembete.
* Database over utenlandske mottagere av portugisiske ordener, Portugals presidentembete.
Foto av sjøen Llyn Trawsfynydd med Trawsfynydd kjernekraftverk i bakgrunnen.
Afon Dwyryd ved Maentwrog.
**Afon Prysor** er ei elv i nordvestre Wales. Det ligger i fylket Gwynedd og har to tilsig, sideelva Afon Dwyryd som kommer via tettstedene Blaenau Ffestiniog og Ffestiniog, samt selve Prysor som kommer sørvestfra via Trawsfynnyd. 

Ved Trawsfynnyd i sør ligger det oppdemmede reservoaret Llyn Trawsfynydd i Prysor-elva. Reservoaret er regulert med Maentwrog vannkraftverk (1928) og med sine 4,8 km² er det større enn den største *naturlige* innsjøen i Wales. Reservoaret har også tjent som kjølereservoar for Trawsfynydd kjernekraftverk (1965–91), som er nedlagt.

***Afon Dwyryd*** renner fra nord gjennom den glaciale og brede morenedalen *Vale of Ffestiniog*, som er et jordbruksområde. Elvas utspring under fjellet Moelwyn Mawr  går via reservoaret Tanygrisiau og får tilsig av Afon Goedol, Afon Bowydd og Afon Cynfal. Ved tettstedet Ffestiniog under fjellet Elidir Fawr er et pumpekraftverket installert på *Afon Dwyryd* siden 1963 – Ffestiniog vannkraftverk med to reservoar. Siste, store sideelv er Afon Tafarn-Helyg før Dwyryd.elva renner sammen med Prysor.

De to elvene renner samlet videre og får tilsig av sideelva Afon y Glyn før de når ut i bukta Tremadoc Bay i Irskesjøen, ved byen Penrhyndeudraeth like øst for der elva Afon Glaslyn renner ut. Her nede er det et lavt, saltholdig men vakkert sletteland. Nær utløpet passerer jernbanen langs vestkysten av Wales, mens jernbanen inne i vassdraget sørover fra Ffestiniog ble stengt på 1960-tallet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Carl Erik «Inge» Heijbroek** (født 12. oktober 1915 in Hilversum, død 9. februar 1956 i Dublin på Irland) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Heijbroek vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Tyskland. Nederland vant sin gruppe men tapte semifinalen med 0-3 til Tyskland. I bronsefinalen vant de over Frankrike med 4-3. Heijbroek spilte en kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i landhockey (Nederland)

Referanser
----------

1. ↑  «Inge Heijbroek Bio, Stats, and Results». *Olympics at Sports-Reference.com*. Arkivert fra originalen 17. desember 2012. Besøkt 29. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Inge Heybroek – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Inge Heybroek – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Inge Heybroek – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Jackie*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av John Ford.

Handling
--------

Jacqueline er den foreldreløse datteren til en anerkjent russisk danser, men har blitt oppdratt av en fransk kvinne som driver en billig danse-skole. Hennes fostermor, kalt Jackie, sørger for at Jacqueline får en kontrakt med en ufin showmann, Bill Bowman, som behandler henne dårlig. Når Bill forsøker å tvinge seg inn på værelset hennes, blir han slått ned av en krøpling som heter Benny. Jackie og Benny reiser deretter tilbake til London, hvor de ved en tilfeldighet støter på Mervyn Carter (spilt av William Scott) som tidligere hadde blitt venn med Jackie.

Mervyn sørger for at Benny blir sendt til sykehus, og Jackie blir en berømt danserinne. Hun får en rolle i et show i London, og blir forlovet med Mervyn. Men Bill dukker opp igjen, og krever at Jackie kommer tilbake med ham frem til kontrakten hennes er oppfylt. Men hun klarer å kjøpe seg ut av kontrakten ved å betale Bill 500 pund, og så gifter hun seg til slutt med Mervyn.

Skuespillere
------------

* Shirley Mason som Jackie
* William Scott som Mervyn Carter
* Harry Carter som Bill Bowman
* Georgie Stone som Benny
* John Cook som Winter
* Elsie Bambrick som Millie

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 24. mai 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 24. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jackie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Jackie* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Jackie* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Jackie* på Silent Era Rediger på Wikidata
Puddingform med innvendig fortinning. Formen er drevet i kobber og har smidde føtter og hank av jern. Den er trolig laget i 2. halvdel av 1700-tallet. Norsk Folkemuseum NF.1898-0733.
**Fortinning** av kobberkar brukes for å hindre forgiftning ved matlaging, for å hindre rust på gjenstander av blikk og for å gi metallgjenstander en blankere overflate.

Kobber holder seg godt i ren, tørr luft, men i fuktig klima dannes et belegg av kobbersalter. Metallet får da først en sort og senere en grønn overflate. Det er dette vi kaller irr. Men omdannelsen til irr skjer bare i et tynt lag på overflaten som så legger som et beskyttende lag over gjenstanden. Dette er årsaken til at kobber har funnet så stor anvendelse til taktekking, takrenner og skipshud. Men irret er giftig, og de aller fleste kobbergjenstander som ble brukt i husholdningen er derfor fortinnet innvendig for å hindre danning av irr.

Før fortinning gjøres kjelen ren med en beis av oppkokt vann tilsatt litt salt og saltsyre. Så smøres den inn med loddevann. Her brukes saltsyre utbrent i sink. (Saltsyre som det er lagt så mye sink i at den slutter å koke.) Loddevannet gnis godt ut med en fille av ren ull, og så helles smeltet tinn i kjelen. Kjelen snus rundt slik at tinnet legger seg rundt det hele, og er det en kaffekjel helles så det tinnet som er til overs ut gjennom tuten. Ikke alle var kobberslagere var kjent for å lage like god fortinning. årsaken var nok at noen blandet inn litt bly, mens rent tinn ga det beste resultatet.

Ved bruk av gjenstandene kunne fortinningen bli slitt, og fortinningen måtte derfor fornyes med jevne mellomrom. Var det langt til nærmeste kobberslager kunne de overlate dette arbeidet til en bygdesmed eller til omreisende romanifolk som ofte drev med slikt arbeid, og mange fortinnet også kobbertøyet selv.

Litteratur
----------

* Østby, Jon Birger (1982): Gammelt kobber. Oslo. ISBN 82-7003-032-5

Eksterne lenker
---------------

* Gjenstander med fortinning i DigitaltMuseum
**Yang Lian** (kinesisk: 杨炼, pinyin: *Yáng Liàn*, født 22. februar 1955 i Bern i Sveits) er en modernistisk kinesisk dikter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Yang Lian ble født i Sveits der hans foreldre var stasjonert som diplomater, men han vokste opp i Beijing. 

### Kulturrevolusjonen

Under kulturrevolusjonen ble han som mange andre ungdommer sendt ut på landsbygden, i Yangs tilfelle til Changping utenfor Beijing der han ble satt til å grave graver. 

### Forfatter

Han begynte å skrive poesi i 1976 og ble noen år senere del av kretsen omkring det underjordiske litteraturtidsskriftet *Jintian* (*I dag*). Yang Lian er sammen med Bei Dao og Duo Duo den fremste representanten for den modernistiske og eksperimentelle såkalte «tåkediktningen».

Yang Lian befant seg i Auckland i New Zealand under protestene på Den himmelske freds plass i 1989 og deltok i de internasjonale protester mot de kinesiske myndigheters aksjon mot demonstrantene. Kort etter ble hans verk forbudte i Kina og han ble fratatt sitt statsborgerskap.} Han fikk asyl i New Zealand og har siden 1993 bodd i eksil i London.

Yang Lian har utgitt elleve diktsamlinger, to prosabøker og en essaysamling på kinesisk. Han er blant annet kjent for flere lange diktsuiter som knytter an til klassisk kinesisk poesi. Han har delt inn sitt forfatterskap i tre faser som svarer til de geografiske forandringer i hans liv: *«Kinesiske manuskripter»*, med hans diktning fra 1980-årene, samt *«Stillehavsmanuskripter»* og *«Europeiske manuskripter»* som behandler emner som eksil og hjemløshet.

Yang Lian er oversatt til mer enn tyve språk.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yang Lian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Poetry International
* Yang Lians hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Eucrada*** er en slekt av middelsstore, vedborende biller.Mange borebillearter kan leve av tørt trevirke og kan gjøre stor skade på bygningstømmer, møbler og andre tregjenstander.

Utseende
--------

Små til middelsstore (4-7 millimeter) borebiller med en sylindrisk kroppsform. Som oftest brunlige på farge. Brystskjoldet (pronotum) er høyt hvelvet og dekker hodet som en hette – dette er et trekk man finner hos mange treborende biller, for eksempel hettebiller (Bostrichidae) og barkbiller (Scolytinae).
**Hodet** er lite og noe nedoverbøyd, fasettøynene runde eller ovale, ikke oppdelt. Antennene er lange og kamformede hos hannene, sagtakkede hos hunnene. **Brystskjoldet** (pronotum) er vanligvis høyt hvelvet, ofte med tydelige knøler eller furer. Hos denne gruppen er det som oftest tydelig smalere enn dekkvingene. **Dekkvingene** er oftest parallellsidige, men danner en oval til kulerund form hos tyvbiller (Ptininae). De er vanligvis matte, ofte med mønster dannet av skjell, av og til med rekker av grove punktgroper. **Beina** er forholdsvis lange og slanke, og kan foldes tett inntil kroppen.

**Larvene** er korte og trinne, gjerne mer eller mindre hårete.

Levevis
-------

De fleste av borebillene lever utendørs og borer i død ved. De har mikroorganismer som hjelper dem å fordøye veden. En del arter har tilpasset seg å angripe bygningstømmer og møbler, og "markhull" i treverk stammer oftest fra disse billene. De er i stand til å angripe ganske tørt og hardt treverk. Disse artene liker gjerne å ha det varmt og man finner ofte at skadene er konsentrert til varme steder, for eksempel langs varmtvannsrør. Hos noen arter kommuniserer billene ved å dunke hodet og forbrystet mot veggene i gangene de lever i. Dette gir en hørbar tikking og har gitt opphav til navn som dødningeur og veggesmeder.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Infraordenen Bostrichiformia
			* Overfamilien bore- og hettebiller, Bostrichoidea
				+ Familien tyvbiller og borebiller, Ptinidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **maskeborebiller**, Eucradinae LeConte, 1861
						* Stammen Eucradini LeConte, 1861
							+ Slekten ***Eucrada*** LeConte, 1861
								- *Eucrada humeralis* (Melsheimer, 1846)
								- *Eucrada macleani* (Abdullah & Abdullah, 1967)
								- *Eucrada robusta* Van Dyke, 1918

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 2. oktober 2020. Besøkt 2. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Eucrada* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Eucrada* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eucrada* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Eucrada* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Eucrada* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eucrada* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Eucrada* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Anastasia** eller **Anastasia av Sirmium** er en katolsk helgen, og har siden middelalderen vært en av kirkens mest populære helgener. Det finennes bare legendarisk kildemateriale om henne, men han kan ha levd fra rundt 280, og skal ha dødd martyrdød i Sirmium i dagens Serbia i 304.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ifølge en legende ble hun først inn i en velstående familie i 281. Hun ble barnedøpt, og ble i endre alder giftet bort til en hedensk mann. Men legenden sier hun beholdt sin kyskhet gjennom å lure mannen. 

### Helgenvita

Da hun arvet foreldrenes formue, begynte hun å dele ut pengene til de fattige, noe mannen hennes ikke likte, og satte henne i husarrest med minimalt med mat. Rett før hun holdt på å sulte i hjel, druknet mannen hennes, og hun ble satt fri. Hun solgte så alt hun eide og dro sammen med andre kristne for å hjelpe forfulgte kristne i det område som idag er Kroatia, hvor hun ble arrestert. Sammen med rundt en annen kristen og 130 andre ble hun så forlatt drivende i et lekk skip, men skipet kom seg på mirakuløst vis til havn og alle overlevde. 

Deretter ble hun tatt til øya Palmeria hvor hun ble naglet til bakken gjennom hender og føtter, liggende i korsform. Deretter ble hun satt fyr på og begravd levende. Andre legender har et annet hendelsesforløp, men en lignende henrettelse.

En kirke i Roma, Basilica di Sant’Anastasia al Palatino, er oppkalt etter henne. På 400-tallet kom hun med i Den romerske kanon, en nattverdbønn, der hun blir anropt sammen med andre kvinnelige helgener. Kulten stammer sannsynligvis fra dagens Serbia og spredde seg derfra til resten av kirken. Herfra skal også relikvier fra henne ha blitt bragt til Konstantinopel på 400-tallet, før de ble brakt til St Anastasia-katedralen i Zadar i Kroatia rundt år 800. I denne katedralen skal de fremdeles være. 

Hun har minnedag på 25. desember i vestkirken og 22. desember i østkirken. I kunsten fremstilles hun med salvekrukke mens hun salver likene av martyrer. Hun kan også sees bundet til pæler eller holdene på en saks.

Referanser
----------

1. ↑   GCatholic.org, GCatholic person ID 69557, oppført som Anastasia of Sirmium[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave 12617329[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anastasia (Romerriket) i Store norske leksikon
* Biografi på katolsk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Jackon** er et norsk industriselskap som produserer isolasjon og emballasje.

Selskapet ble etablert i 1956 av Jacob Solgaard og Konrad Akselsen i Fredrikstad hvor selskapets hovedkontor fortsatt ligger. Produktene fremstilles av ekspandert (EPS) og ekstrudert (XPS) polystyren og anvendes innen byggeindustri, fiskeforedling, catering m.m.

Jackon er det største selskapet i Norden innenfor sin bransje og 850 ansatte sørger for en omsetning på rundt 2 milliarder kroner i året. Flere av selskapets fabrikker ligger imidlertid utenfor landegrensene, deriblant Sverige og Tyskland.

Referanser
----------

1. ↑  Om Jackon Jackon
2. ↑  Fisk gir vekst Arkivert 5. februar 2015 hos Wayback Machine. Byggfakta
3. ↑  Omsetter fiskekasser for mer enn 50 mill. årlig Vesterålen Online

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Jackon på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Jackon på LinkedIn Rediger på Wikidata

* (no) Jackon på YouTube Rediger på Wikidata
**Anastasia Maravela** (født 1970) er en professor ved Universitetet i Oslo.

Etter en bachelorgrad i gresk filologi fra Universitetet i Athen i 1993 og en mastergrad i klassisk fra University College London 1994–95, jobbet hun som bibliotekar ved universitetets administrasjonsbygning Senate House i London, før hun tok nok en grad 2001–02 der hun spesialiserte seg på gresk papyrus.

Mens hun 2002–06 var forskningsassistent ved Institutt for filosofi, tok hun en dr.art. ved Universitetet i Oslo på avhandlingen *Narrative and Time: The Poetics of Time in Early Greek Epic and Lyric Poetry* veiledet av Øivind Andersen. Den handlet om de gamle grekere, og hvordan de oppfattet tid.

Etterpå ble hun postdoc i ett år, førsteamanuensis 2009–12 og fra 2012 professor, alt ved samme sted.

Hun har siden 2014 vært redaktør for språkbladet Symbolae Osloenses.

Referanser
----------

1. ↑  Education and career fra hennes jobbe siden, sist lest den 14. august 2018.
2. ↑  Maravela-Solbakk Arkivert 14. august 2018 hos Wayback Machine. disputasvarsel fra uio.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** CRIStin
 |