recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hollendertiden** er i Norges historie en betegnelse på perioden fra omkring 1500 til omkring 1800/1850, spesielt i forbindelse med kysthistorie på Sørlandet, Østlandet og på Vestlandet helt opp til Nordmøre. 

Nederland ble på 1500- og 1600-tallet den ledende skipsbyggernasjonen på det europeiske kontinentet. Å beholde denne posisjonen fordret tilgang på store mengder tømmer av god kvalitet; for å lage skipsplanker er det nødvendig med lange, rette trær med nok spenst til å kunne bøyes og nok rigiditet til å tåle hardt vær. Nederland var fattig på egnet skog, mens Norge hadde store mengder tømmer som kunne kjøpes til en rimelig pris. Dermed startet en omfattende handel mellom Nederland og norske ladesteder. 

I Nederland trengtes også tømmer til fundamenter under store bygninger. Amsterdam er bokstavelig talt bygd *på* norsk tømmer. 

Hollenderne hadde også med seg varer for salg. Keramikk var en viktig vare, ganske sikkert er det slik at noe av keramikken hadde flytende innhold da varene ankom norske havner. 

I tillegg til at skogeiere og sagbrukseiere kunne tjene godt på handelen, kom den også ladestedene til gode på en svært direkte måte, ettersom det var eksporttoll på tømmer. Tollinntektene fra tømmereksport var mange steder enorme, og annen handel og industri vokste opp som følge av velstanden. Mange av ladestedene kunne derfor klare seg godt økonomisk også etter at tømmereksporten ble borte.

Referanser
----------

1. ↑  Varigheten av Hollendertiden varierer fra et ladested til et annet; 1850 regnes som en øvre grense, men mange steder begynte den å komme på hell allerede rundt 1750.

Litteratur
----------

* Margit Løyland *Hollendartida i Norge 1550-1570* Spartacus 2012 ISBN 9788243006850
* Sølvi Sogner *"Og skuta lå i Amsterdam-" : et glemt norsk innvandrersamfunn i Amsterdam 1621-1720* Aschehoug 2012 ISBN 978-82-03-39067-8

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Holloway fengsel i 1898
**HM Prison Holloway** er et kvinnefengsel i Islington, London. Det ligger i enden av Parkhurst Road, et navn som forvirrende nok deles med Parkhust fengsel. *Holloway Castle* er et vanlig kallenavn på fengselet. 

Det ble åpnet i 1852 som et blandet fengsel, men på grunn av det økte kravet til plass for kvinnelige fanger ble det gjort om til et rent kvinnefengsel i 1903. 

I det 20. århundre ble det utført fem henrettelser i Holloway. Den mest kjente av de dødsdømte var Ruth Ellis, som den 13. juli 1955 ble den siste kvinne som ble hengt i Storbritannia. 

Fengselet ble ombygget i 1970-årene, og er fortsatt i bruk. Pr. 2005 var det plass til 485 fanger.

Kjente fanger
-------------

* Emily Davison, suffragett
* Constance Markievicz, suffragette
* Hanna Sheehy-Skeffington, suffragette
* Diana Mitford, sir Oswald Moseleys kone, internert under andre verdenskrig
* Ruth Ellis, dødsdømt for mord
* Myra Hindley, seriemorder
* Françoise Dior, mordbranndømt nynazist
* Maxine Carr, dømt for mord

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Hvem er hvem i norsk kulturliv?*** er et norsk biografisk oppslagsverk som utkom i 1987.

Oppslagsverket er delt i to deler. Del 1 inneholder biografiske artikler over 480 sider om personer knyttet til offentlig kulturadministrasjon, kunstnere tilsluttet kunstnerorganisasjoner, kulturpolitikere, kjente kulturpersonligheter og mennesker som er knyttet til kultursektoren gjennom deltagelse i styrer og råd i Norge. Del 2 inneholder oversikt over sammensetning av styrer og råd, sentralt ansatte i kultur- og vitenskapsdepartementet, medlemmer i Norsk kulturråd samt adresser til en rekke paraplyorganisasjoner og disses tilsuttede foreninger og forbund.

I forordet gjøres det oppmerksom på at verket ikke er komplett ettersom det ikke var mulig å oppnå kontakt med alle dem man forsøkte å få kontakt med, og oppslagene er i stor grad basert på innsendt informasjon fra de omtalte personene. Det spesielle med oppslagsverket var å få fram opplysninger også om de «ukjente» kulturarbeiderne, de som styrer store deler av det offentlige kulturliv og som det stort sett ikke finnes stoff om noe annet sted. Verket er redigert av Herman Berthelsen, som også var redaktør for bladet *Kulturnytt*.

Leksikalsk-faglig er verket kjent for sine uredigerte og uproporsjonale biografier, som i stor grad bygger på en gjengivelse av de innsendte «egenbiografiene» fra de omtalte.[] På den måten har meriterte skuespillere fått en kort, summarisk omtale, mens noen kommunale kultursekretærer har fått med hele sin cv, like ned til ukelange sommerkurs.

Referanser
----------

1. ↑  Berthelsen, Herman, red. (1987). *Hvem er hvem i norsk kulturliv?*. Oslo: Dreyer. ISBN 8209104268.
2. ↑  Holter, Jofrid (1996). *Opplysningssøking*. Oslo: Høgskolen i Oslo, Avdeling JBI. s. 38. ISBN 8257901687.
3. ↑  «Men hva med Alm-Svarten?». *Arbeiderbladet 26. august 1987*. Oslo. 1987. s. 16.

Eksterne lenker
---------------

* Innholdsliste i Prosjekt Runeberg i Herman Berthelsen, ***Hvem er hvem i norsk kulturliv*** (1987)

Portal: Litteratur
*Vepsen*, sommeren 1914.
***Hvepsen*** var et vittighetsblad i Norge utgitt i perioden 1905 til 1927. *Hvepsen* ble etablert som en reaksjon mot at de fleste andre vittighetsblader som i varierende grad var konservative og negativt innstilt til den framvoksende arbeiderbevegelsen. 

*Hvepsen* var knyttet til arbeiderbevegelsen i hele sin levetid, og selv om bladet har tydelig sosialdemokratisk kunne det også være kritisk til den bevegelsen bladet var en del av, deriblant nye politiske retninger som den Norges Kommunistiske Parti representerte. Men hovedskytset ble rettet mot det borgerlige samfunnet og dets representanter som politikere og øvrig øvrighet.

Initiativet til utgivelsen av bladet kom fra fagbevegelsen og Arbeiderpartiet i Kristiania. Første redaktør var Hans Østerholt som også var kasserer i Jern- og metallarbeiderforbundet. Flere tegnere var knyttet til bladet, en av de mest kjente var Jens R. Nilssen. En annen sentral medarbeider var Johan Falkberget.

I *12 profiler fra Holla og Lunde* utgitt av Lunde antikvariat i 1995, der blant annet Østerholt beskrives, skriver forfatter Gerhard Hedlund: «Hvepsen var ment som et bidrag i samfunnsdebatten. Den stakk. Fortrinnsvis mot den ikke-sosialistiske delen av samfunnet».

*Hvepsen* ble svært populært og ble større enn sine borgerlige konkurrenter. Etter partisplittelsen i 1921 ble *Hvepsen* med over til det nyetablerte Norges Socialdemokratiske Arbeiderparti og flyttet blant annet ut av lokalene i Folkets Hus i Oslo. Det nystartede *Rebell* var et forsøk fra partiet og fagbevegelsen på å erstatte *Hvepsen*, men det lyktes ikke og bladet gikk raskt inn. I 1927 gikk *Hvepsen* inn og forlagsrettighetene ble overlatt til *Arbeidermagasinet*, senere *Magasinet for Alle*.
***Hvem er David?*** (dansk originaltittel: *David*) er en roman beregnet på barn og ungdommer, men også med en voksen leserkrets, av den danske forfatterinnen Anne Holm (1922–1998), som utkom på det danske forlaget Gyldendal i 1963. Romanen er en sterk skildring av et barn på flukt, og er oversatt til mange språk. Romanens hovedperson, 12 år gamle David, flykter fra en konsentrasjonsleir i Øst-Europa og reiser alene gjennom hele Europa, før han til sist gjenforenes med det som viser seg å være hans mor, som han aldri har kjent, i Danmark. Selv om landet og stedet David kommer fra aldri navngis, dreier det seg trolig om en stalinistisk konsentrasjonsleir i Bulgaria. Handlingen finner sted en gang etter 1953, ettersom det nevnes at Storbritannia har en dronning. Bokens tematikk kan likevel beskrives som universell, og Davids bakgrunn som en syntese av alt det forferdelige som skjedde i Europa i det 20. århundre, noe som gjør David til en veldig ren og sterk figur – til tross for at boken ikke gir så mange svar på hvorfor David er på flukt og til tross for at historien har enkelte urealistiske elementer (slik som at David snakker veldig mange språk).

Boken ble utgitt i norsk oversettelse ved Knut Monrad av Gyldendal Norsk Forlag samme år som den danske utgaven kom, i 1963. Romanen er oversatt til en rekke andre språk, blant annet til svensk (1963), tysk (1963), finsk (1963), nederlandsk (1964), engelsk (1965), afrikaans (1981), fransk (1986) og frisisk (1987).

Romanen ble filmatisert i 2003 under den engelske tittelen *I Am David*.

Handling
--------

12 år gamle David har levd hele livet i konsentrasjonsleir. Den eneste han har hatt et nært forhold til er medfangen Johannes, som har lært ham ham alt han kan. Johannes er nå død. En dag blir David oppsøkt av en av vaktene, som gir ham et kompass, litt brød og et forseglet brev som skal leveres på en bestemt adresse i København. Han får beskjed om at det elektriske gjerdet rundt leiren vil bli skrudd av i et halvt minutt så han kan flykte, og at han skal begi seg sørover til Salonica, ta båt til Italia og deretter gå nordover til han kommer til et land som heter Danmark. David tror egentlig at dette er et påskudd for å drepe ham, men ingen kommer etter ham. 

Under flukten tror David hele tiden at «de» er etter ham, og i begynnelsen følger han mønsteret til et jaget dyr. I Italia lærer David å bli glad i livet og at han trenger andre mennesker. Han kommer til slutt frem til København, der han banker på døren på adressen på det forseglede brevet og sier på fransk: «Mitt navn er David». Boken slutter med at kvinnen i døren utbryter: «David, min sønn David?».

Bibliografi
-----------

* Anne Holm: *David*. København: Gyldendal, 1963. ISBN 87-01-50364-2 (3. utg. 1986).
* Anne Holm: *Hvem er David?* Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, 1963. ISBN 82-05-20306-7 (2. opplag, 1992). Oversatt av Knut Monrad.

Referanser
----------

1. ↑  I Am David by Anne Holm (1963)

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Årgangene 1995–2004
***Hvem Hva Hvor*** er Aftenpostens årsleksikon, utgitt første gang høsten 1935, da avisen startet med å utgi et årsleksikon, en aktuell oppslagsbok. De første utgavene av årboken 1936–1940 hadde tittelen ***Hvem Hvad Hvor***. Utgivelsen ble stanset under andre verdenskrig, men fra 1946 har det kommet årlige utgaver. Frem til utgaven for 1994 (utgitt i 1993) var formatet 12,5×16,5 cm. Fra 1995-utgaven (utgitt i 1994) ble formatet endret til det større 17×22 cm. For 2011-utgaven (utgitt i 2010) er formatet tilbake til det opprinnelige.

Bakgrunn
--------

Bøkene har i alle år inneholdt en kort oversikt over det foregående års viktigste hendelser, avisoverskrifter med videre. I tillegg aktuelle tematiske artikler, aktuelle navn i tiden, idrettsrekorder, prisvinnere, film og teater og meget annet. Boka utgis årlig i oktober; og er i tittelen angitt å gjelde det etterfølgende året. *Hvem Hva Hvor 1985* er derfor utgitt i *1984*, og dekker begivenheter i perioden oktober *1983-september 1984*.

Utgaven for 2015 (som utkom i oktober 2014) var den 75. i rekken, Den kom i et opplag på 10 000, og siden førsteutgaven har *Hvem Hva Hvor* blitt utgitt i rundt fem millioner eksemplarer.

Ny utgave kommer hver høst, og utgiveren markedsfører boken som *den perfekte julegave*.

Utgiverne *Aftenposten* har utgitt faksimileutgaver av de første årgangene 1936 til 1954.

Ideen til *Hvem Hvad Hvor* ble opprinnelig uttenkt i 1933 i den danske avisen *Dagbladet Politiken*. Første utgave av boken utkom i Danmark den 21. desember 1933 under tittelen *Hvem Hvad Hvor Politikens Aarbog 1934*. Den siste kom i Danmark i november 2012 som utgave for 2013. Tilsvarende årbøker har også vært utgitt på svensk, finsk, nederlandsk og tysk. Boken har vært mønstergivende for en rekke andre oppslagsbøker.

Referanser
----------

1. ↑  «*Schibsted forlag:* Hvem Hva Hvor 2015». Arkivert fra originalen 12. oktober 2014. Besøkt 7. oktober 2014.
2. ↑  «Hvem Hvad Hvor». Store danske encyclopædi. Besøkt 28. desember 2021. «Hvem Hvad Hvor var et dansk opslagsværk, der blev udgivet i perioden 1933-2012 af Politiken, fra 1946 af Politikens Forlag.»

Eksterne lenker
---------------

* Hvem Hva Hvor Arkivert 12. oktober 2009 hos Wayback Machine. på Schibstedforlag.no

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland
 |
**Jan Andor Johnsen** (født 2. februar 1910 i Stavanger, død 8. juli 1982) var Stavangers ordfører i perioden 1960–1964, til kommunen ble sammenslått med kommunene Hetland og Madla i 1965. 

Han tok sete i bystyret i 1946, etter det første frie valget etter freden i 1945. Han var medlem av formannskapet i 19 år, og forlot bystyret ved utgangen av 1971. Da hadde han sittet 26 år som folkevalgt representant for Arbeiderpartiet.

Han hadde bakgrunn i arbeiderbevegelsen og begynte yrkeslivet som havnearbeider. Etter å ha arbeidet på havna i et halvt år, ble han valgt inn som sekretær i den lokale fagforeningen. I 1948 ble han forretningsfører for Samvirkende Fagforeninger; stillingen hadde han til 1975. I 1977 ble han tildelt KS-medaljen for sitt lange virke for kommunal virksomhet. Han var også medlem av Kringkastingsrådet. 

Johnsen var spesielt opptatt av bevaring av Gamle Stavanger, og mente at fornyelsen av bymiljøet måtte være balansert og skånsom.

I en periode var han sekretær i Viking Fotballklubb.

Referanser
----------

1. ↑  *Jan Johnsen ble ny ordfører*. Rogalands Avis. 8. desember 1959. s. 1.
2. 1 2 3  *Han brakte gleden inn i politikken*. Rogalands Avis. 31. januar 1970.

Kilder
------

* Rogalands Avis: *Minneord 10. juli 1982*
* Stavanger Aftenblad: *Minneord 10. juli 1982*
**Jan Karlsen** (født 2. september 1941, død 21. mars 2019 i Jar) var professor emeritus i galenisk farmasi ved Farmasøytisk institutt, Universitetet i Oslo.

Karlsen ble uteksaminert cand.pharm. fra Universitetet i Oslo i 1964 og disputerte for graden dr.wiss. ved Universitetet i Leiden, Nederland i 1968. Han ble tilsatt som førsteamanuensis ved Farmasøytisk institutt i 1972 og utnevnt til professor i galenisk farmasi i 1988. Karlsen ledet fram til avgang med pensjon i 2011 Farmasøytisk institutts Avdeling for farmasi. Ved Farmasøytisk Institutt bygget han opp et moderne forskningslaboratorium og ledet an i farmasøytisk forskning gjennom flere tiår. Blant Karlsens vitenskapelige interesseområder kan nevnes kromatografiske metoder, naturstoffer og deres kjemi, fotoaktive stoffer, formulering av gelpreparater og farmasøytisk historie.

I løpet av karrieren var Jan Karlsen instituttbestyrer ved Farmasøytisk institutt, ledet Legemiddelverkets Farmakopékommisjon og han bidro vesentlig til norsk og internasjonal farmasihistorie. Han har også bidratt til å popularisere vitenskapelige emner som duftstoffer og middelaldermedisin.

Referanser
----------

1. ↑   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nekrolog i Aftenposten 4. april 2019
3. ↑  Jan Karlsen - Jølstad minnesider april 2019
4. ↑  Jan Karlsen - Forvaltningsdatabasen NSD
5. ↑  «Professor Jan Karlsen fyller 70 år». *Universitetet i Oslos nettsider*. 2011. Arkivert fra originalen 26. mars 2014. Besøkt 3. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Jan Karlsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Jan Karlsen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Jan Oddvar Kleppe** (født 13. mai 1947 på Askøy ved Bergen) er en norsk matematiker. Han har vært professor ved Høgskolen i Oslo siden 1997.

Kleppe ble cand.real. ved Universitetet i Oslo 1973. I 1982 ble han dr.philos samme sted, med avhandlingen «Deformations of graded algebras and projective schemes of nests. Applications to the Hilbert scheme of curves in 3-space». Han var timelærer ved Universitetet i Oslo 1970-72, Vitenskapelig assistent ved Universitetet i Oslo 1972-79; NAVF-stipendiat 1979, Høgskolelektor ved Oslo ingeniørhøgskole 1980-82, førsteamanuensis 1982-97 og professor ved Høgskolen i Oslo fra 1997. Han var leder for eksamenskommisjonen under Ingeniørutdanningsrådet 1989-1996. Han var medlem av skolestyret (Skole og oppvekstutvalget) i Nesodden kommune 1979-83; 1987-95.

Kleppe hovedarbeidsområde er Hilbert-skjemaer av projektive kurver i n-rommet (særlig n < 5), deformasjons-teorier, liering (liaison) og projektive romkurver. Han forsker også innen (Ko)homologi, lokal kohomologi og minimale resolusjoner av idealer og Klassifikasjon i kodimensjon minst 3, blant annet av artinske Gorenstein-algebraer. Gorensteinliering. Hilbert-skjemaer av flater i 4-rommet.

Utvalgte publikasjoner
----------------------

* (no) Publikasjoner av Jan Kleppe i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Jan Kleppe i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 2007. Unobstructedness and dimension of families of Gorenstein algebras. COLLECTANEA MATHEMATICA 58 (2) 199-238
* 2007 Families of Artinian and one-dimensional algebras.Journal of algebra 311 (2) 665-701

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Inger-Lise Lien** (født 1954) er en norsk sosialantropolog som har forsket mye på integrering av innvandrere, rasisme, æreskultur/negativ sosial kontroll slik som æresrelatert vold og kjønnslemlestelse, og gjengkriminalitet. Hun har i flere perioder gjort feltarbeid i Punjab. Hun tok doktorgraden med avhandlingen *Moral og emosjoner i pakistansk Punjab* i 1993 og har utgitt en rekke bøker. Hun arbeidet fra 1993 til 2005 som seniorforsker med fokus på innvandring og integrering ved Norsk institutt for by- og regionforskning. Fra 2005 har hun vært forsker med professorkompetanse (forsker I) ved NKVTS. Hun var en av redaktørene for boken *Velkommen som ny statsborger*, som gis til nye statsborgere og som ble utgitt av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet i 2015.

Bøker
-----

* *Velkommen som ny statsborger*, redaktør sammen med Geir Ulfstein og Farah Ali, Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet, 2015
* *Pathways to Gang Involvement and Drug Distribution*, Springer, 2013
* *I bakvendtland: Kriminelle liv*, Universitetsforlaget, 2011
* *Street Gangs, Migration and Ethnicity*, Willan Publishing, 2008
* *Moral og emosjoner i pakistansk Punjab*, 1993

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 76652776[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Disputaser, uio.no
3. ↑  Inger-Lise Lien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** CRIStin
 |
**Ladehammeren** er et berg på Ladehalvøya i Trondheim kommune i Trøndelag. Høyeste punkt er 71 meter over havet. Ladehammeren var vardefjell i sagatiden og det finnes en gravrøys her. Den høyeste toppen kalles også *Våttåhaugen*. På et kart fra Trondheim 1658 vises en fyrlykt på hammeren. På 1700-tallet var det planer om å bygge en festning. Fra 1848 hadde de militære sine krutthus på Ladehammeren. Tyskerne bygde en del festningsanlegg her under andre verdenskrig.

I 2000 ble det på toppen reist et europeisk fredsmonument: Equilibrio Nord som er laget av den tyske kunstneren *Rolf Schaffner*.

Ladehammerens stigning gjør at den regnes som et av de tyngste sykkelintervallene i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Ladehammeren på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Ladehammeren - 71moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 4. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* WikiStrinda: Ladehammeren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Fotografi av Meyermarken, Ladegården og Rothaugen skole tatt fra Mulen mellom 1912 og 1915.Meyermarken, Ladegården og Rothaugen skole fotografert fra Mulen mellom 1912 og 1915. Rothaugen skole åpnet i 1912, men det store Rothaugskomplekset som ble vedtatt oppført i 1914 var ennå ikke påbegynt. Den omfattende brakkebebyggelsen på Meyermarken etter brannen i 1916 var heller ikke igangsatt.
**Ladegården** er et strøk i Bergen i bydelen Bergenhus. Ladegården grenser i nord til strøket Sandviken, i øst til Skredderdalen og Breistølen (Ladegårdens støl), i sør mot Eidemarken ved Breistølsveien og Krohnengen, mot Stølen langs Ladegårdsgaten til Hans Hauges gate, og i vest mot Skuteviken langs Nye Sandviksveien og forbi Rothaugen tilbake Sandvikens grense.

Ladegården var i middelalderen en del av Bergens takmark, dvs. byens utmark. Gården var klostergods for dominikanerne på Holmen, men kan opprinnelig ha vært en egen gård, kanskje den storgården som i sin tid ga byen navn – Bjørgvin. Tunet på Ladegården lå der Rotthaugskomplekset ligger i dag. Ladegården ble regulert og utbygd som boligstrøk med hovedsakelig småleiligheter fra 1870-årene og frem mot århundreskiftet.

Sandvikskirken, Rothaugen skole, Ladegården sykehjem og Meyermarken ligger innenfor strøkets grenser. Mathismarkens Bataljon er strøkets lokale buekorps. Ved sjøen ligger det verneverdige gamle sjøboder. Bebyggelsen strekker seg svært langt oppover i fjellsiden, og krysser Fjellveien oppe ved lysthuset Mon Plaisir. Strøket omfattes av grunnkretsene Mulen, Breistølen, Absalon Beyers gate, Mathismarken, Sandvikskirken, Rothaugen, Ladegården og Baglergaten med til sammen 3 736 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,29 km².

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Ladegården
* Bergen byleksikon på nett, om Ladegårdsgaten

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Strøk i Bergen |
| --- |
| Bergenhus **·** Bryggen **·** Eidemarken **·** Engen **·** Fjellet **·** Kalfaret **·** Ladegården **·** Marken **·** Møhlenpris **·** Nordnes **·** Nygård **·**  Nøstet **·** Sandviken **·** Sentrum **·** Skansen **·** Skuteviken **·** Strandsiden **·** Stølen **·** Sydnes **·** Verftet **·** Vågsbunnen **·** Ytre Sandviken |
**Johannes Josef Duin** (født 12. november 1912 i Nederland, død 14. november 1985 på Hamar) var en nederlandsk katolsk prest som virket i Norge. Han utmerket seg som kirkehistoriker på høyt nivå. 

Han studerte i Leuven og Fribourg, og ble dr. theol. Prestevielsen fant sted 23. mars 1937 i Hees ved Nijmegen i Nederland. Han kom til Norge 3. september 1939, og virket under annen verdenskrig som kapellan ved St. Olav kirke i Oslo. I april 1945 ble han arrestert, og satt fengslet i Møllergt. 19 til freden kom. Senere virket han som katolsk sogneprest i Porsgrunn (1947–1957) og Hamar (fra 1957 til sin død, med et avbrudd 1965-1968 som sogneprest i Halden).

Foruten en rekke kirkehistoriske artikler i tidsskrifter har han etterlatt seg bøkene

* *Epistolarium Commercium P. Laurentii Nicolai Norvegi S.J. Aliaque Quaedam Scripta De Manu Eius*, redigert sammen med Oskar Garstein, i serien Norvegia Sacra, bind XXIII, Oslo:St. Olavs Forlag, 1980 ISBN 82-7024-025-7
* *Streiftog i norsk kirkehistorie 1450-1880*, Oslo:St. Olav, 1984

Referanser
----------

1. ↑   www.katolsk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Johannes Josef Duin». Den katolske kirke (katolsk.no). 26. mai 1998. Besøkt 11. november 2017.
**Endre Győrfi** (født 20. mars 1920, død 25. mai 1992) var en ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Győrfi vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var målvakt på det ungarske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Italia. Ungarns resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort 4-4 mot Nederland, de vant over Belgia med 3-0. Ungarn tapte til Italia med 3-4 i gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Győrfi spilte alle fem kampene som målvakt i OL-turneringen som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia utøver-ID 54158, besøkt 18. august 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Endre Győrfi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Endre Győrfi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Endre Győrfi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Endre Győrfi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Endre Győrfi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) Endre Győrfi – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Bamlanivimab** er et monoklonalt antistoff som Food and Drug Administration (FDA) i USA i november 2020 gav autorisasjon for nødbruk for behandling av lettere eller moderat covid-19-sykdom. 16. april 2021 trakk FDA tilbake tillatelsen, ikke fordi det ikke virket, men fordi alternative behandlinger med færre bivirkninger var tilgjengelige.

Antistoffet binder seg til den delen av det såkalte spikeproteinet som SARS-CoV-2 bruker for å knytte seg til menneskelige celler. Derved hindres viruset i å trenge inn i cellen. Legemiddelet blir utviklet av selskapet Lilly, etter at det kanadiske bioteknologiselskapet AbCellera hadde identifisert antistoffet fra en blodprøve fra en tilfrisknet covid-19-patient, og isolert genet. Behandlingen gis intravenøst.

Litteratur
----------

H. Blasius: *Lilly erprobt monoklonalen Antikörper gegen Corona in Pflegeheimen*. www.deutsche-apotheker-zeitung.de, 7. august 2020.

Referanser
----------

1. ↑  
A. Rößler: *USA erteilen Notfallgenehmigung bei Covid-19*, www.pharmazeutische-zeitung.de, 10. november 2020.
2. ↑  
 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  Commissioner, Office of the (19. april 2021). «Coronavirus (COVID-19) Update: FDA Revokes Emergency Use Authorization for Monoclonal Antibody Bamlanivimab». *FDA* **(engelsk)**. Besøkt 7. mai 2021.
4. ↑  
*COVID-19: Erstes Antikörperpräparat erzielt Schutzwirkung bei leichteren Erkrankungen*, www.aerzteblatt.de, 17. september 2020.
**Ketil Tømmernes** (født 18. desember 1971) er en norsk ingeniør og økonom som er mest kjent som sportssjef i Norges Friidrettsforbund, en stilling han hadde fra 2002 til 2008. I 2017 ble han valgt som ny president i Friidrettsforbundet med 57 stemmer mot motkandidaten Tore Hordnes' 54 stemmer.

Han er tidligere sportsutøver innen kappgang, fotball, friidrett og mountainbike. Han var med i lederteamet rundt kappgjengeren Kjersti Tysse Plätzers deltakelse i OL i 2000. Hun endte opp med sølvmedalje i 20 km kappgang. Senere hadde han konsulentoppgaver innen forskjellige idretter før han ble sportssjef i 2002. Tømmernes har tatt topptrenerutdannelse og skrev da en hovedoppgave om kvalitetssikring i toppidrett.

Utenfor idretten har han jobbet med utvikling av energikonsepter både i Statoil og Hydro. De siste 15 årene har han ledet selskaper innen energisektoren.

Referanser
----------

1. ↑  Vant valgdrama med 57 mot 54 stemmer: Tømmernes ny president i friidrettsforbundet Aftenposten
Ban Jieyu, med ansiktsvifte
**Ban Jieyu** (kinesisk: 班婕妤, pinyin: *Bān Jiéyú*; Wade–Giles: *Pan Chieh-yü*, «palassdame Ban»; født ca 48 f.Kr.; død formodentlig 2. f.Kr.) var en svært lærd kinesisk dikter, og elskerinne til Han-keiseren Cheng.

Ordet *Jieyu* forteller bare at hun var en konkubine; hennes fødenavn er ikke kjent.

Hun fødte keiseren to sønner, men begge døde i barndommen. I 18 f.Kr. ble hun og keiserinne Xu beskyldt for trolldomskunst av rivalene Zhao Feiya og Zhao Heda (som for øvrig var søstre), hvorpå Xu ble forstøtt av keiser Cheng. Ban Jieyu bestemte seg da – selv om hun keiser Cheng fortsatt holdt sin hånd over henne – for ikke lenger å være keiserens elskerinne, og ble i stedet hoffdame hos hans mor Wang Zhengjun. Wang hadde en svært god oppfatning av henne: ifølge kildene sammenlignet hun Ban Jieyu med Fan Ji.

Det mest kjente dikt forfattet av Ban Jieyu er formodentlig *Viftene om høsten*, som også kalles *Bitter sang* eller *Høst i Han-palasset*. Det ble skrevet etter at Zhao-søstrene hadde fortrengt henne. I diktet, skrevet i *yuefu-*stil, sammenligner hun seg selv med en ansiktsvifte som kastes vekk etter at sommeren er over.

Referanser
----------

1. 1 2   beskrevet i URL zh.wikipedia.org[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Albert Richard Davis (red.): *The Penguin Book of Chinese Verse*. Baltimore: Penguin Books, 1970.
* Kang-i Sun Chang, Haun Saussy, Charles Yim-tze Kwong: *Women writers of traditional China: an anthology of poetry and criticism*, Stanford University Press, 1999

Eksterne lenker
---------------

* *Autumn in the Han Palace*, på nettstedet Silkqin.com Besøkt 12. oktober 2020.
**Giskegodset** var en samling jordeiendommer hovedsakelig på Sunnmøre eid av forskjellige adelsætter til det ble gitt til den dansk-norske kongen av Gørvel Fadersdatter (Sparre) i 1582, enke etter riksråd Lave Brahe. Gørvel Fadersdatter hadde da utvidet godset med oppkjøp av gårder på Sunnmøre. Hannibal Sehested fikk skjøte på Giskegodset av Fredrik III den 19. desember 1648. I 1657 ble godsets eiendommer på Sunnmøre solgt til Gabriel Marselis fra Holland. Hans Holtermann eide deler av godset omkring 1750 og foresto da restaureringen av godsets kirke. Holtermann solgte eiendommen videre til sin fetter Nils Hagerup.

Giske gård var hovedbruket og godset besto omkring 1600 ellers av 196 gårdsbruk hvorav 126 på Sunnmøre, 57 i Romsdal og 13 i Nordland.

Referanser
----------

1. 1 2  Holtermann, O. (1902). *Slægtsbog for familjen Holtermann*. Trondheim: Aktietrykkeriet Trondheim (trykt som manuskript).

Litteratur
----------

* Stein Ugelvik Larsen og Jarle Sulebust: I balansepunktet Kapittel 24. (Ålesund 1994)
* Kjeldeskriftfondet ved Per-Øivind Sandberg: Gørvel Fadersdatters regnskap over Giske og Giskegodset 1563, Kjeldeskriftfondet (Oslo 1986)

Eksterne lenker
---------------

* Diplomatarium Norvegicum
* Godset, om Giskegodset og annet gods i Norge i middelalderen, artikkel hos Norgeshistorie.no
***Hvem kan slå Ylvis?*** er et norsk gameshow med Ylvis-brødrene som gikk på TVNorge i 2009. Her kunne vanlige nordmenn utfordre Ylvis-brødrene i en rekke varierte og utfordrende konkurranser. Klarte noen å overvinne dem, kunne de vinne opp mot en million kroner. Programmet gikk to ganger i uka, på mandager og tirsdager. Den gikk en sesong og ble året etter etterfulgt av *Hvem kan slå Aamodt og Kjus?* med Kjetil André Aamodt og Lasse Kjus.

Programmet var basert på det tyske TV-programmet *Schlag den Raab* med programmleder Stefan Raab. De norske versjonen var i stor grad påvirket av den svenske versjonen (*Vem kan slå Filip och Fredrik?*).

Seertall og omtale
------------------

Seertallene ble beskrevet som svake og klarte aldri overstige 350 000. (Tallene ble sammenlignet med deres forrige program, *Ylvis møter veggen*, som ble en seeersuksess).

Dagbladets TV-anmelder var ikke begeistret og gav den terningkast to.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Wilborn vrakes av TVNorge (2.5.2010)
2. ↑  Stagecraft (besøkt 7.12.2015)
3. ↑  E24 - TVNorge topper med dobbel Ylvis (12.6.2009)
4. ↑  VG - Frithjof Wilborn gjør TV-comeback med Ylvis-brødrene (29.4.2009)
5. ↑  TV2 - Ylvis-comeback etter TV-flopp (1.12.2010)
6. ↑  Dagbladet - Gjennomført middelmådig (31.8.2009)
Nordlige Graham Land med omkringliggende øyer.  
**1** Trinityhalvøya, **2** James Ross Island, **3** D'Urville Island, **4** Joinville Island, **5** Dundee Island, **6** Snow Hill Island, **7** Vega Island, **8** Seymour Island, **9** Andersson Island, **10** Paulet Island, **11** Lockyer Island, **12** Eagle Island, **13** Jonassen Island, **14** Bransfield Island, **15** Astrolabe Island, **16** Zigzag Island
**Graham Land** er den nordlige delen av Antarktishalvøya og den delen av Antarktika som er nærmest Sør-Amerika. En rekke land har helårs forskningsstasjoner her. 

Området inngår i kravområdene til Argentinsk Antarktis, Britisk Antarktis og Chilensk Antarktis.

Graham Land har fått sitt navn etter James R.G. Graham, som var First Lord i Royal Navy på Tula-ekspedisjonen under ledelse av John Biscoe på vestsiden av Graham Land i 1832.

Referanser
----------

1. ↑  Graham Land SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Storbritannia). Katalognr. 5569

Portal: Antarktis


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
Det tidligere Lorry, som i dag huser TV-stasjonen TV 2/Lorry.
**Lorry** var et forlystelsessted på Allégade på Frederiksberg.

Stedet har sitt navn etter dets grunnlegger, Frederik Laurentius Feilberg, som også ble kalt Lorry (1858–1917). Han kjøpte i 1896 sangpaviljongen Café Chantant og omdøpte stedet til *Operetten*. I 1909 og 1913 etablerte han flere kabaret- og varietérestauranter i nabohusene, blant annet Drachmann Kroen og Landsbyen. Inspirasjonskilden var Haus Vaterland på Potsdamer Platz i Berlin. I 1914 ble det enda eksisterende teateret Riddersalen åpnet. Lorry gikk i betalingsstansning i 1977 og ble deretter overtatt av Frederiksberg Kommune.

Ved etableringen av TV 2/Lorry i 1989 leiet TV-stasjonen seg inn i bygningene. I 1999 kjøpte TV 2/Lorry stedet av kommunen. I dag rommer komplekset også en café, Café Grock.

Bygningen
---------

Bygningen i Allégade 7–9 er fra 1700-tallet og ble fredet i 1978.

Referanser
----------

1. ↑  «Sag: Lorry» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 25. juli 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Danmark
Gate i Komsomolsk
**Komsomolsk-na-Amure** (russisk: Комсомо́льск-на-Аму́ре) er en by i Khabarovsk kraj i Russland. Den ligger på venstre bredd av elva Amur, rundt 356 km nordøst for Khabarovsk. Den ligger ved Bajkal-Amur-jernbanen. Innbyggertall: 281 035 (folketelling 2002); 315 325 (folketelling 1989).[]

På kinesisk kalles byen *Gongqing Cheng* (共青城), direkte oversatt «Komsomolbyen».[] Området lå opprinnelig under keiserriket Kina, men kom under russisk overhøyhet etter Aiguntraktaten i 1858.

Landsbyen Permskoje (russisk: Пе́рмское) ble opprettet i 1860 av innflyttede småbønder fra Perm gubernija. I 1932 ble det bygget tungindustrifabrikker på stedet, og landsbyen fikk bystatus, og navnet ble endret til Komsomolsk-na-Amure, ettersom den ble grunnlagt som industrielt senter av den kommunistiske ungdomsorganisasjonen Komsomol.[]

I løpet av 1900-tallet utviklet byen seg til et regionalt senter for industrier som metallurgi, maskinbygging, oljeraffinering og skipsbygging.[] Flyprodusenten Sukhoi har betydelige fabrikker i byen. Khurba flybase ligger sør for byen, og Dzemgi flybase ligger i nord.

Vennskapsbyer
-------------

* Folkerepublikken Kinas flagg Jiamusi, Kina
* Japans flagg Kamo, Japan

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 31. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Komsomolsk-on-Amur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Комсомольск-на-Амуре – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Byer i Khabarovsk kraj |
| --- |
| Administrativt senter: Khabarovsk |
| Flagget til Khabarovsk kraj | 
* Amursk
* Bikin
* Komsomolsk-na-Amure
* Nikolajevsk-na-Amure
* Sovetskaja Gavan
* Vjazemskij

 | Russlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Kompressibilteten uttrykker hvor mye trykket forandrer seg under en liten volumforandring.
**Kompressibilitet** er i termodynamikk og fluidmekanikk et mål på den relative volumendringen i et fluid eller et faststoff, som følge av endringer i trykk eller spenning.

{\displaystyle \beta =-{\frac {1}{V}}{\frac {\partial V}{\partial p}}}
hvor *V* er volum og *p* er trykk. Da massen *m* i volumet kan uttrykkes ved massetettheten *ρ* som *m* = *ρV*, er definisjonen ekvivalent med

{\displaystyle \beta ={\frac {1}{\rho }}{\frac {\partial \rho }{\partial p}}}
Uttrykket er ikke fullstendig fordi kompressibiliteten til et objekt eller system også er avhengig av om prosessen er adiabatisk eller isoterm. Som en følge av dette, kan man definere isoterm kompressibilitet som:

{\displaystyle \beta \_{T}=-{\frac {1}{V}}\left({\frac {\partial V}{\partial p}}\right)\_{T}}
hvor *T* indikerer at det partielle differensialet skal gjøres ved konstant temperatur. For en ideell gass blir *βT = 1/p*.

Adiabatisk kompressibilitet defineres som

{\displaystyle \beta \_{S}=-{\frac {1}{V}}\left({\frac {\partial V}{\partial p}}\right)\_{S}}
hvor *S* er entropi og gir *βS = 1/γp*  hvor *γ*  er adiabateksponenten for en ideell gass. For et faststoff er forskjellen mellom de to definisjonene neglisjerbar.

Gasser og væsker blir ofte karakterisert ved den inverse kompressibiliteten

{\displaystyle K={1 \over \beta }=-V{\frac {\partial p}{\partial V}}=\rho {\frac {\partial p}{\partial \rho }}}
som kalles for **kompresjonsmodul**. Den har dimensjon Pascal eller Newton/kvadratmeter og kan defineres for konstant temperatur eller entropi. Disse betegnes da som helholdsvis *KT* og *KS*. For en ideell gass er *KS* = *γp*. Denne bestemmer lydhastigheten i gasser og væsker,

{\displaystyle c={\sqrt {K\_{S} \over \rho }}={\sqrt {\left({\partial p \over \partial \rho }\right)}}\_{S}}
Kompresjonsmodulen *K* spiller samme rolle for fluider som elastisitetsmodulen for faste stoffer.

Litteratur
----------

* H.D. Young and R.A. Freedman, *University Physics*. Addison-Wesley, San Francisco (2012). ISBN 978-0-321-69686-1.
* G.W. Castellan, *Physical Chemistry*, Addison-Wesley Publishing Company, New York (1971). ISBN 0-20-110386-9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Per Espen Musæus** (født 21. oktober 1975) er en norsk tidligere fotballspiller. Han var angrepsspiller, og huskes best for årene i Vålerenga Fotball.

Musæus vokste opp på Ullern i Oslo. Som guttespiller representerte han Ullern Fotball, før han gikk til KFUM som 14-åring. Etter å ha scoret 34 mål i 4. divisjon i 1994 fikk han kontrakt med Vålerenga Fotball før 1995-sesongen. Han fikk kallenavnet «Super-Musa» av VIF-supporterne i Klanen, etter gode prestasjoner i cupens tidlige runder i 1996.

I 1997 spilte VIF i 1. divisjon etter nedrykket året før. Sesongen ble en suksess for Musæus, som ble divisjonens toppscorer med totalt 18 mål, deriblant Vålerengas tredje i 4-2-seieren i cupfinalen mot Strømsgodset.

Tilbake i Eliteserien i 1998 scoret Musæus fire mål for VIF. 1999-sesongen gikk tyngre for Musæus, og etter sesongen ønsket han seg bort fra Vålerenga til fordel for Lyn. Musæus ble imidlertid i Vålerenga, men 2000-sesongen endte nok en gang med nedrykk til 1. divisjon. Etter lite spilletid under trener Kjetil Rekdal i 2001 gikk Musæus til Brann før 2002-sesongen.

Musæus ble ingen suksess i Brann, og avsluttet kontrakten med Bergensklubben i mai 2002 etter kun fire kamper som innbytter. Dette ble Musæus' siste klubb på toppnivå, og han avsluttet fotballkarrieren i ungdomsklubben KFUM i lavere divisjoner.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID b4586092[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «'Vestkantgutt' skal score for VIF : Musæus i kamp om spissplassen». *Aftenposten Aften* 6. april 1995.
3. ↑  «Vålerenga treffer mål igjen : Jubel for cuphelt». *Aftenposten Aften* 27. juni 1996.
4. ↑  «Musæus scoret igjen». *Aftenposten Morgen* 27. oktober 1996.
5. ↑  «Fotball: Toppscorere i eliteserien». *NTB* 25. oktober 1998.
6. ↑  «Musæus vil til Lyn». *Aftenposten Aften* 16. november 1999.
7. ↑  «Musæus klar for Brann». Dagbladet. 31. oktober 2001. Besøkt 27. januar 2015.
8. ↑  «Musæus gir seg i Brann». Dagbladet. 22. mai 2002. Besøkt 27. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* «Hva gjør du nå, Espen Musæus?», *Nettavisen* 22. april 2016.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
|  VM |
| Sølv | Daegu 2011 | Lengde |
| EM i friidrett |
| Bronse | 2010 Barcelona | Lengde |
| EM i friidrett innendørs |
| Bronse | 2009 Torino | Lengde |
| Lag-EM i friidrett |
| Sølv | 2009 Leiria | Lengde |
| Sølv | 2010 Bergen | Lengde |

**Olga Sergejevna Kutsjerenko** (russisk: **Ольга Сергеевна Кучеренко**, født 5. november 1985 i Volgograd) er en russisk lengdehopper

Hun har representert Russland ved både EM og VM, og har to EM-sølv og to EM-bronser fra 2009 og 2010, samt et VM-sølv fra 2011.

Resultater
----------

På nasjonalt nivå er hun russisk U23-mester i 2006, og russisk innendørsmester i 2009. 

Hennes første store internasjonale konkurranse var VM i friidrett innendørs 2008, der hun hoppet 6,32 meter og ikke nådde finalen. Hun vant bronse ved EM i friidrett innendørs 2009 i Torino, med lengden 6,82 m. Ksenija Balta vant gullet med 6,87 m. Ved VM i friidrett 2009 hoppet hun 6,77 meter og endte på femteplass.

Kutsjerenko deltok også ved Lag-EM 2009 i portugisiske Leiria, der hun fikk sølv, bak Naide Gomes. Samme resultat ble det i 2010, ved Lag-EM 2010 i Bergen, denne gangen ble hun slått av Éloyse Lesueur.

Hun vant også bronse ved EM i friidrett 2010 i Barcelona, med lengden 6,84 m. Ineta Radeviča vant EM-gullet med lengden 6,92 m. Samme år vant Kutsjerenko Bislett Games. Året etter deltok hun ved VM i friidrett 2011 i Daegu i Sør-Korea, der hun hoppet 6,77 m, og fikk sølv bak amerikanske Brittney Reese. 

Den 29. januar 2012 økte hun sin personlige rekord til 6,91 meter, da hun vant *Governor Cup* i Krasnadar i Russland.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 202573, oppført som Olga Kucherenko[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  European Athletics – *World-leading marks for Russian jumpers Kucherenko and Koneva*, besøkt 10. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olga Kutsjerenko – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Olga Kutsjerenko – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Olga Kutsjerenko – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Olga Kutsjerenko – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Olga Kutsjerenko – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Høydalen** er en nedlagt gård på Skogsøya i Øksnes kommune i Nordland. Stedet ligger ved Hjellsandvika, vest på den sørlige delen av Skogsøya. Høydalen er egentlig ikke en dal, men ei strandflate under bratte fjell. Området er svært utsatt for steinras. Husene i Høydalen lå i den vestre enden av strandflata.

I 1680 bodde tre familier i Høydalen, med til sammen 11 mennesker. Det året, sannsynligvis om høsten, gikk det et stort steinras som tok husene og livet til alle som bodde der. Etter rasulykken har ingen bodd i Høydalen, med unntak av noen få år på 1900-tallet. Strandflata i Høydalen ble imidlertid brukt som beiteland av nabogården Hjellsand. I 1896/97 og rundt 1906 ble det gjort prøvedrift på jernmalm i den østre delen av Høydalen, men jernmalmen viste seg å ikke være drivverdig.

Navnet Høydalen kommer antakelig ikke av «høylendt dal», men av «dal som har vært brukt som slåtteland».

Kilder
------

* Johan Borgos: Høydalen - Gården og katastrofen (besøkt 17. oktober 2012)
* Oluf Rygh: Hjellsand med Høidal søndre (i Norske Gaardnavne)
**Los Angeles-klassen** eller **688-klassen** er en amerikansk klasse av atomdrevne angrepsubåter. Den første ubåten ble satt i tjeneste i 1976 og den siste i 1996. De fleste båtene har navn etter amerikanske byer og bryter dermed en tradisjon i US Navy med å navngi atomdrevne angrepsubåter etter sjødyr.
Klassen etterfølger Sturgeon-klassen og er den klassen atomubåter det er bygget flest av i verden.
De 31 første ubåtene som ble bygget var Flight I-versjonen, de 8 neste var Flight II-versjonen som blant annet hadde VLS installert, og de 23 siste var Flight III eller 688i-versjonen som har et mer avansert kampsystem og som går stillere enn sine forløpere.

USS «San Francisco» i tørrdokk etter kollisjonen i 2005
Flere ubåter i klassen har vært involvert i ulykker. Den mest alvorlige da USS «San Francisco» (SSN-711) kolliderte med et undersjøisk fjell sør for Guam i 2005. Kollisjonen skjedde med full hastighet og på mer enn 150 meters dyp og var så alvorlig at ubåten nesten gikk tapt. Ett besetningsmedlem ble drept og 23 skadd i ulykken.

Litteratur
----------

* Stephen Saunders RN, red. (2004). *Jane's Fighting Ships 2004-2005* (107 utg.). Jane’s Information Group Limited. s. 838. ISBN 0-7106-2623-1.
Parkveien 12 (til høyre) slik det så ut rundt 1904  Foto: Anders Beer Wilse / Oslo Museum 
Lorry i 2016 Foto: Jan-Tore Egge 
**Lorry** er en tradisjonsrik restaurant beliggende i Parkveien 12 i Oslo. Den har vært i drift siden midten av 1870-tallet (1901 ifølge noen kilder) og er særlig kjent for de mange kunstnerne som har besøkt stedet, og et sortiment på over hundre ølsorter. Serveringsstedet het en periode «Parkcafeen». Hjørnegården i tre etasjer ble tegnet av arkitekt Bernhard Steckmest og oppført i 1871. Ringnes Bryggeri kjøpte eiendommen i 1901 og begynte da med «West» Cafe & Restaurant. I 1940 skiftet den navn til «Lorry» etter at direktør Flatmoe hadde kjøpt bygget. Før 1900 var det vinutsalg i lokalet. Lorry ble lenge regnet som «brun», et sted som serverte øl og mat som mettet, til forskjell fra «hvite» restauranter som hadde hvite duker. Lokalet ble restaurert etter brann i 1998.

Referanser
----------

1. ↑  Rønneberg, Kjell (1997). *The Oslo guide*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202169593.
2. ↑  Anne Marit Muri (31. august 2006). «Den folkelige Theatercafeen». Aftenposten.
3. ↑  Næsheim, Alf (1995). *Kristiania i Oslo: hovedstadsvandringer med skissebok*. Oslo: Schibsted. ISBN 8251615623.
4. ↑  *Oslo byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforl. 2000. ISBN 8257308153.

Kilder
------

* Arstal, Aksel & Carl Just (red.): *Oslo byleksikon*. Oslo: H. Aschehoug & co. 1966.

Eksterne lenker
---------------

* Restaurant Lorrys nettsted
En kompressor på en AMC V8-motor.
En **kompressor** er en komponent i et kjøretøy som  øker trykket og tettheten til luften som forbrukes i en forbrenningsmotor. Dette gir motoren mer oksygen som gjør at den kan forbrenne mer drivstoff og dermed utføre mer  arbeid som øker kraften og ytelsen.

Kraften som driver kompressoren kan påføres mekanisk ved hjelp av et belte, et gir, en aksel eller en kjede koblet til motoren veivaksel.

Vanlig bruk av begrepet begrenser begrepet «kompressor» til kun mekanisk drevne enheter. Når strømmen i stedet tilføres gjennom en turbin drevet av  eksos, kalles en kompressor i stedet *turbo*.

Typer kompressorer
------------------

 Lysholm-skruer er en type pumpe som kan brukes i kompressorer.
Det er to hovedtyper av kompressorer som er definert i henhold til metoden for å komprimere gass: pumper og dynamiske kompressorer. Pumper leverer en nesten konstant trykkøkning ved alle hastigheter. Dynamiske kompressorer leverer ikke trykk ved lave hastigheter, men over en viss terskelhastighet øker trykket eksponentielt 

### Pumpe

Pumpekompressorer leverer et nesten konstant volum luft per omdreining ved alle hastigheter (minus eventuell lekkasje som oppstår i systemet).

### Dynamisk kompressor

Dynamiske kompressorer fungerer ved å akselerere luften til høy hastighet og deretter skifte hastigheten til trykk ved å bremse luften. Den minkende hastigheten fører til en økning i trykk på grunn av venturi-effekten.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Twin-screw vs.. Sentrifugal superlading Arkivert 27. oktober 2016 hos Wayback Machine. Kenne Bell

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |