recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marit Hætta Øverli** (født 12. januar 1964 i Masi) er en samisk sangerinne.

Hun var med i «Masijentene» (1974), og begynte en lang musikkarrière, der hun vant Samisk Grand Prix (1991) og ble Finnmarks vinner i NRKs «2000-årslåta».
Etter promoplaten *Golle Máze / Goahtoeanen* (1995) kom hennes første egne langspillplate, *Ohcame* (Iđut, 1995). Musikere var; Hans Fredrik Jacobsen, Kåre Kolve, Rune Arnesen og Svein Dag Hauge.

Musikk av Andreas Fliflet ble utgitt av gruppen «Jienat» på *Daja Jienat* (2001),
sammen med musikerne André Ferrari, Fredrik Gille og Mikael Nilsson perkusjon,
Andreas Fliflet vokal og bass, samt Bjørg Ludvigsen Furnes vokal.
Hennes eget band deltok også ved Márkomeannu-festivalen i Evenes
og på Nordlysfestivalen 2006 var hun festivaljoiker med Klemet Anders Buljo.

Hætta Øverli ble i 2005 utnevnt til leder av investeringsselskapet Origo kultur, og har vært politisk aktiv for Finnmarkslista.

Referanser
----------

1. ↑   NRK Sápmi, Åse Pulk, Sara Ellen Anne Eira, «Historisk comeback», verkets språk bokmål, utgitt 4. september 2009, besøkt 15. november 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marit Hætta Øverli på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Marit Hætta Øverli hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) jienat.com Arkivert 14. juli 2006 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Animasjon av rullebevegelse på et fly
Skisse av de 3 grunnleggende rotasjonene på et skip: slingring, stamping og giring (på engelsk: *roll*, *pitch* og *yaw*).
Innen fartøydynamikk og kjøretøydynamikk er **slingring** eller **rulling** (engelsk: *roll*) et stivt legeme sin rotasjon om sin lengdeakse, eksempelvis på en bil, båt eller fly. Rulling kan oppstå på grunn av ytre påvirkning av vær og vind, eller som et resultat av styring av fartøyet. Noen eksempler på rulling er:

* På en båt kan rulling oppstå på grunn av bølger og vind, eller på grunn av at båten svinger.
* På et fly kan det oppstå på grunn av turbulens, eller på grunn av at flyet skal rulle for å svinge.
* På en bil kan rulling oppstå på grunn av lastoverføring når bilen svinger, eller på grunn av vegdossering. En krengningsstabilisator er et stag som kan gjøre en bil mindre krengningsvillig.

Fly
---

På et fly foregår kontrollert rulling ved å vippe opp balanseroret på den ene vingen og ned på den motsatte vingen. Dersom flyet ruller helt rundt sin lengdeakse kalles dette en rull (engelsk: *roll*), og kan gjøres som en akrobatisk manøver. Manøveren utføres med balanserorene på vingene, som styres av stikka i førerkabinen. Ved å bevege stikka hardt til den ene siden, vil flyet rulle. Manøveren krever at man har et relativt manøvrerbart fly, og for eksempel et moderne passasjerjetfly vil bare vanskelig kunne tvinges til en rull, mens militære jagerfly kan rulle helt rundt på et par sekunder. En vanlig måte å svinge på for jagerfly, er nettopp ved å rulle en kvart rull for deretter å bruke høyderoret til å svinge (rulling for så å bruke pitch, såkalt *banked turn*). En tønnerull er en manøver hvor flyet roterer fullstendig rundt både langsgående og sideakse.

Se også
-------

* Tait-Bryan rotasjoner, generelt om rotasjon om 3 akser.
* Kajakkrulle, selvredningsteknikk ved rulling med kajakk

Referanser
----------

1. ↑  «Kap. 2.0 Skip i sjøgang, belastning i bølger – NauticalCampus». Besøkt 30. juli 2022.
2. ↑  Osnes, Andreas (8. november 2021). «rulling – sjøvesen». *Store norske leksikon*. Besøkt 30. juli 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Stine Andreassen** (født 26. februar 1981) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte i Toppserien for blant annet Arna-Bjørnar, Røa og Sandviken.

Karriere
--------

I sin fotballkarriere har Andreassen spilt i Hordaland og Oslo. Andreassen er opprinnelig fra Voss, og spilte for lokallagene Ørnar og Fotballklubben Voss. I sistnevnte klubb spilte hun i over 70 A-lagskamper. I 2001 ble Andreassen Arna-Bjørnar-spiller, og hun spilte for klubben i nesten ni sesonger. Hun har scoret i samtlige ni sesonger og har scoret tilsammen 35 toppseriemål for klubben (i 2005 var Arna-Bjørnar i 1. divisjon, disse målene er ikke inkludert).

Da kaptein Randi Skår ble skadet i oppkjøringen til 2007-sesongen, ble Stine Andreassen utnevnt til kaptein. Stine Andreassen beholdt kapteinsbindet til hun i slutten av 2009-sesongen bestemte seg for å dra til Oslo for å fullføre utdannelsen. På Arna-Bjørnars hjemmeside ble det opplyst at at hun ble fristilt til å spille for Røa ut sesongen.

I 2010-sesongen ble Stine Andreassen fast på Røas venstreside. Hun spilte samtlige kamper fra start bortsett fra tre. Mest oppmerksomhet fikk hun i semifinalen mot LSK Kvinner, der hun fikk et rødt kort. Røa klaget inn det røde kortet på grunnlag av at det var gitt på bakgrunn av at Andreassen hatte løftet armen for å signalisere innkast, og Cathrine Dekkerhus hadde stått i veien. Røa og Andreassen fikk medhold, men det medførte en debatt om man kunne tillate bruk av video for å trekke kort. I cupfinalen hadde Andreassen en målgivende pasning til Ada Finskud. 

Også i 2011-sesongen var Andreassen fast på Røas lag. Hun spilte samtlige kamper fra start, og ble bokført med tre mål, hjemme mot Stabæk, LSK Kvinner og Linderud-Grei. Andreassen fullførte også 2012-sesongen som et fast midtpunkt på venstre indreløper. 

I 2013 bestemte hun seg for å flytte tilbake til Bergen og ble spiller og assistenttrener for Fana IL. Foran 2015-sesongen meldte Andreassen overgang til Sandviken.

Noter og referanser
-------------------

1. ↑   Soccerdonna, Soccerdonna spiller-ID 4434, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kaptein Stine med høge mål[*død lenke*] – Avisa Hordaland
3. ↑  Stine flyttet til Oslo[*død lenke*] – arna-bjornar.no
4. ↑  Slipper karantene for rødt kort - Får spille cupfinalen - TV2 7. oktober 2010, hentet 23. desember 2014

Eksterne lenker
---------------

* (de) Stine Andreassen – Soccerdonna Rediger på Wikidata
**Ryan Airie Company** var et flyselskap som ble grunnlagt av T. Claude Ryan og Benjamin Franklin Mahoney i San Diego, California 19. april 1925. De hadde tidligere drevet ruteteflyvning mellom San Diego og Los Angeles med en billettpris på 14,50 dollar en-veis og 22,50 tur-retur.

Operasjoner
-----------

Ruten ble operert med en Standard J-1 et første verdenskrigs skolefly. De ble modifisert til fire-passasjer i en kabin foran flyverens førerkabin. Selskapet kjøpte også og endret en Douglas Cloudster (navnet er en sammensetning av «cloud» og «duster») fra Donald Douglas. De konstruerte Ryan M-1 for post og passasjer ruter. Den første ble bygget i løpet av høsten 1925 og ytterligere 22 ble bygget i løpet av året. Da bestillingene opphørte oppløste Ryan og Mahoney partnerskapet i november 1926. Mahoney kjøpte ut Ryan's interesse, men fortsatte å bruke navnet i flere måneder.

Noe flyging ble gjort under navnet Ryan Aeronautcal Company, som under Mahoney bygget Spirit of St. Louis (NYP) monoplan for Charles Lindbergh, men dette var ikke den virksomhet som senere ble Ryan Aeronautical. I juli 1927, kort tid etter Lindbergh's vellykket flyvning med *Spirit of St. Louis*, ble navnet på virksomheten ble endret til B. F. Mahoney Aircraft Corporation.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Van's Aircraft RV-4** er et lavvinget småfly i aluminium produsert som byggesett og bygget som selvbyggerprosjekt. Det klassifiseres under "experimental" regelverket. Det er to seter i tandem/etter hverandre med flygeren i framsetet, og med fast understell med halehjul. RV-4 er bygget for og sertifiseres for akroflyging.

Modellene fra Van's er de mest populære selvbyggerflyene i verden. RV-4 er den nest mest solgte modellen, med RV-6 på førsteplass.

RV-4 ble konstruert som en etterfølger til RV-3, som var et en-seters fly. RV-4 fikk en litt større vinge og noe lengre flykropp.

Van's Aircraft RV-4
Førerkabin i en RV-4 in 2006.

Motor
-----

De fleste selvbyggerne monterer Lycoming O-360 motor på 160 hk med fast 2 bladet propell, men det er også noen med 180 hk og trebladet vridbar konstant-hastighetspropell, og enkelte ned mot 100hk. Det er forsøkt å montere modifiserte bilmotorer, men fabrikken anbefaler sterkt å montere Lycoming småflymotor. Det monteres vanligvis ventil og røropplegg for å suge motorolje fra øvre del av motoren, slik at motoren beholder smøring ved negativ G / flyging opp-ned.

Det er bensintanker foran på begge vinger innerst ved flykroppen med 60 liter på hver side. I venstre bensintank er det en slange med et lodd som suger bensin fra den siden av tanken som for øyeblikket er ned. Noen fly har bygget om vingetuppen slik at det er bensintank på 30 liter i hver vingeende.

Det er laget en egen variant av RV-4, kalt Harmon Rocket, med 400 hk motor, kortere vinger og ombygget bak-kropp med høyere øvre plater og kortere "canopy".

Reisefly
--------

RV-4 er brukt en del til reisefly siden det med normalt motorpådrag kan fly i 280–300 km/t. Det er plass til to personer med lite bagasje. Man sitter behagelig, med ekstremt god utsikt, men har minimal plass til annet i førerkabinen. For spesielt høye eller kraftige personer kan plassen bli for liten. Oppfølgermodellen RV-8 er på mange måter lik RV-4, men har en del mer plass i førerkabinen.

RV-4 er utstyrt med effektive flaps som gir en lav stallhastighet med mulighet for å benytte korte flystriper.

På grunn av liten luftmotstand kan flyet fort gli på seg stor fart ved å sette nesa noe nedover. Ved akroflyging må flyet derfor fort taes ut av stup for å unngå for høy fart.

Hovedhjulene er festet med lange stålstenger som er festet i motorbukken. Det er ikke støtdempere eller annen svingningsdemping, slik at flyet lett spretter opp igjen om det landes med mye gjennomsynk når hjulene tar bakken.

Jon Johanson fra Australia har fløyet jorda rundt to ganger med RV-4.

Referanser
----------

* Van's Aircraft hjemmeside
**Helgåga** er en elv i Rana kommune som munner ut i fjordarmen Nordsjona innerst i fjorden Sjona. Navnet har uviss opprinnelse, men mange tolker det som avledet fra *hellig*.

Geografi
--------

Vassdraget har flere store innsjøer. De største, Helgåvatnet og Gråvatnet er begge typiske fjordsjøer. Høgtuvbreen i nordøst tilfører sedimenter til vassdraget. Dette har ført til biologisk og geologisk interessante fenomener som en dalsandur i dalen oppafor Øvre Helgåvatn og et delta ved utløpet i Helgåvatnet av elven fra Øvre Helgåvatn.

### Vern

Vassdraget ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag. Ved vernet ble det lagt vekt på vassdragets egnethet som type- og referansevassdrag og på de store kulturfaglige verdiene, kulturminnene og friluftsliv. I vassdragets område er også Kvannlia-Sølvjodalen Naturreservat vernet. Nedbørfeltet, på 98 km², er svært lite påvirket av menneskelig virksomhet med bare spredt bebyggelse i nedre del, samt ca. 10 fritidshytter ved Litlevatnet, Gråvatnet, Helgåvatnet og Øvre Helgåvatn. I tillegg har Helgelandskraft en hytte til bruk som base ved arbeid med kraftlinjen som går gjennom dalen ved Stortjønna lengst nord i vassdraget, helt ved vannskillet og grensen mot Gjervalvassdraget i Rødøy kommune.

### Bosetting og næring

Der elva renner ut i sjøen ligger tre småbruk, øvre og nedre Helgå og Langstrand. På Langstrand ble vann fra elva frem til 1920-tallet brukt i hermetikkproduksjon.

På 1980-tallet forelå det planer for etablering av et landbasert fiskeoppdrettsanlegg ved elva, men disse ble skrinlagt etter krakket i oppdrettsnæringa.

### Utbyggingsplaner

I 2007 sendte Helgeland Småkraft AS en søknad til NVE om konsesjon til å bygge et vannkraftverk på 1 MW i Helgåga, med en årlig produksjon av 5,7 GWh. Konsesjonssøknaden har møtt motbør grunnet vassdragets verdi som referansevassdrag, men politisk behandling ga et positivt vedtak fra Miljø-, plan og ressursutvalget (MPR) i Rana kommune den 15. august 2007. Søknaden skal nå behandles av Nordland fylke før NVE fatter endelig vedtak.

Fra før er vassdraget så vidt berørt av vannkraftutbygging gjennom at Sjuniogfemtivatnet er overført til Holmvassdraget for å gi økt vannmengde til Sjona kraftverk.

Referanser
----------

1. ↑  «157/1 Helgåga». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Arkivert fra originalen 29. oktober 2021. Besøkt 14. oktober 2021.
2. ↑  St.prp. nr. 118 (1991–92): Verneplan IV for vassdrag
3. ↑  Søknad om utbygging av kraftverk (Sakstype C-41), Registreringsnr 4955, Saksnr 200702621, Vassdragnr 157.4Z HELGÅGA
4. ↑  Rana Blad, Gunnar Moe: *Vil bygge ut vernet vassdrag*, 4. september 2007

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kvannlia/Sølvjodalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* Helgåga hos NVE
* Deltaet hvor elven fra Øvre Helgåvatn renner ut i Helgåvatnet hos DN/Elvedeltadatabasen
**Tom Stensaker** (født 28. august 1954), også kjent under kallenavnet **Milslukeren**, er en norsk skiløper. Han er trolig det mennesket som har gått lengst på ski gjennom alle tider. Stensaker er utdannet arkitekt, men da han ble arbeidsledig i 1992 begynte han å gå på ski mer eller mindre på heltid. Han har senere startet egen arkitektpraksis, og tatt på seg oppdrag, blant annet for Skiforeningen, hvor han har tegnet nye Kikut (åpnet 2010), nye Vangen (åpnet 2011) og ny fasade på Løvlia (2017).

Langrenn
--------

Tom Stensaker har gått over 350 000 km på ski totalt (april 2021), noe som tilsvarer avstanden fra jordoverflaten til månen når den er på den nærmeste. Tom var aktiv langrennsløper i  mange turrenn fra 1984–1993 og trente aktivt i skigruppa i OSI før han ble hekta på milslukinga i 1992. Han har gått Grenaderløpet på 4,48 (1986), Birken på 3.20 (1988), Skarverennet på 1.37 (1990) og Vasaloppet på 4.52 (1987).

Løping
------

Stensaker har personlig rekord på maraton fra Berlin 1989 på tiden 2.28 og halvmaraton i Oslo 1990 på 1.06. Han har også vunnet Fjellmaraton 1992 på tiden 2.38.

Brefører og fjellvandrer
------------------------

Stensaker har jobbet som brefører i 20 sesonger på Smørstabbreen i Jotunheimen fra 1991–2010. Han har gått 555 ganger over breen mellom Leirvassbu og Krossbu, 50 ganger på Storebjørn og ca 200 turer i Blåisen. Dessuten har han ledet en rekke brekurs og turer over Jostedalsbreen  fra 1981–95 for DNT og OSI.

Stensaker har i perioden 1974–95 gått alle merkede ruter i alle fjellområder sør for Trondheim. Han vært på 170 av  2000  metertoppene (30 m grense) fra 1974–92.

Sesongoversikt langrenn| Sesong | mil |
| --- | --- |
| 1975/76 | 232 |
| 1976/77 | 331 |
| 1977/78 | 310 |
| 1978/79 | 268 |
| 1979/80 | 300 |
| 1980/81 | 240 |
| 1981/82 | 231 |
| 1982/83 | 291 |
| 1983/84 | 275 |
| 1984/85 | 362 |
| 1985/86 | 355 |
| 1986/87 | 490 |
| 1987/88 | 650 |
| 1988/89 | 506 |
| 1989/90 | 432 |
| 1990/91 | 766 |
| 1991/92 | 1158 |
| 1992/93 | 1231 |
| 1993/94 | 1179 |
| 1994/95 | 1021 |
| 1995/96 | 873 |
| 1996/97 | 1079 |
| 1997/98 | 1036 |
| 1998/99 | 1302 |
| 1999/00 | 657 |
| 2000/01 | 755 |
| 2001/02 | 859 |
| 2002/03 | 968 |
| 2003/04 | 807 |
| 2004/05 | 856 |
| 2005/06 | 732 |
| 2006/07 | 861 |
| 2007/08 | 1120 |
| 2008/09 | 1037 |
| 2009/10 | 1088 |
| 2010/11 | 1090 |
| 2011/12 | 1002 |
| 2012/13 | 1113 |
| 2013/14 | 570 |
| 2014/15 | 863 |
| 2015/16 | 490 |
| 2016/17 | 1124 |

Referanser
----------

1. ↑  Langrenn.com, 26 11 2015-. «Med Milsluker’n mot evigheten: - Jeg vil helst dø på post». *www.langrenn.com* **(norsk)**. Besøkt 8. juni 2021.
2. ↑  Fossheim, Kenneth (8. januar 2011). «Den ekte skikongen». *Groruddalen* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 8. juni 2021. Besøkt 8. juni 2021.
3. ↑  Skiforeningen. «Nye verandaer og branntrapp på Løvlia skistue». *Skiforeningen - www.skiforeningen.no* **(norsk)**. Besøkt 8. juni 2021.
4. ↑  Didriksen, Nina (27. april 2021). «Tom Stensaker har gått strekningen jorden – månen på ski». *NRK*. Besøkt 8. juni 2021.
5. ↑  «Noen går på jobb. Tom Stensaker går på ski.». *www.aftenposten.no*. Besøkt 8. juni 2021.
**Larsenbåt** er en type åpne plattgatter bygd av en norsk båtbygger i distriktet Farsund i 1930-årene til omkring 1950. Betegnelsen ble benyttet i Bergen, ellers ble båttypen kalt «Farsundracer».

Båtbyggeren Johan E. Larsen hadde vært i åtte til ni år på Long Island i USA, der han hadde lært om den nye båtbyggingen med de motordrevne farkostene. Larsen kom hjem til Norge i 1907 og startet å bygge båter ved Farsund.

Larsen tegnet og bygde en egen båttype som han karakteriserte som «racere» eller «halvracere», de var vanligvis utstyrt med små tosylindrete motorer som ikke gav mer enn 7-8 knops fart. En typisk Larsenbåt var som regel omtrent 21 til 23 fot lang som en langsomtgående kravellbygde båt med et kort fordekk og vindskjerm, samt en karm omkring kokpiten. Et kort akterdekk er lagt over innenbordsmotoren. Larsen klarte å levere disse båtene til en meget rimelig pris og fikk anerkjennelse for disse elegante plattgatterne.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Gøthesen 1997, s. 56–57

Litteratur
----------

* Motorbåten- Fra snekke til motorkrysser, fra ferieferd til smuglertokt, Gøthe Gøthesen 1997 ISBN 82-00-22771-5 (Ebok fra bokhylla.no)
**Sun Fast 32i** er en 32 fot seilbåt som er produsert av Chantiers Jeanneau i Frankrike og tegnet av den kjente båtkonstruktører, Philippe Briand, i 2002. Seilbåten er vellegnet for både tur og regattaseiling, og er regnet som en av Jeanneaus beste seilbåter i dette kombinasjonssegmenetet. Båten har et høyt fribord som sikrer tørr og behaglige seilas, hvilket bidrar til romslig inneplass med god ståhøyde under dekk. Båten har en svært praktisk og komplett innredning med stor og romslig bysse, samt en av de aller største akterkabiner man finner i båter av denne kategori. For turseiling har båten den komfort som er nødvendig for en god seilopplevelse.

Regatta
-------

Båten er vellegnet for et mannskap på 4-6 personer, men seiles også meget effektivt under shorthanded seilas. Kokpiten er stor og romslig, og de fleste funksjoner er hensiktsmessig plassert for effektiv seiling. Sun Fast 32i har som standard mye "performance" utstyr fra Harken, Lewmar og Wichard. Riggen er levert av Sparcraft, har 2 sett bakovervinklede salingshorn, dyform wire i all stående rigg og rullesystem fra Facnor. 

Båttypen kan vise til gode regattaresultater både nasjonalt og internasjonalt, og seiler godt opp mot sitt LYS tall eller IMS sertifikat. Internasjonalt har båten oppnådd en rekke gode resultater, blant annet The Trophée Atlantique i 2002. På nordisk nivå har båttypen oppnådd gode resultater i følgende regattaer: Fyn Rundt, Skagen Race, Færderseilasen, Oslofjorden Rundt, Hollænderseilasen, Nesodden Høstcup, Ulabrandseilasen og Nordland Offshore Race.

Se også
-------

* Sun Fast 35
* Sun Fast 37
* Sun Fast 40
* Sun Fast 43

Eksterne lenker
---------------

* Brosjyre fra Jeanneau
* Sailing World.
* Båtmagasinet DK.
* Chantiers Jeanneau.
* Philippe Briand Ltd.
* Heitmann Marin AS.
**Armand Joseph Bruat** (født 26. mai 1796 i Colmar, død 19. november 1855 til havs) var en fransk admiral.

Liv og virke
------------

Bruat startet sin sjømilitære karriere i den franske marine i 1811, altså mens Napoleonskrigene gikk mot slutten. Under sine første år deltok han i flere oppdrag i fjerntliggende farvann, deriblant i Brasil og Vestindia, men han var også innom Skandinavia. I perioden 1817 til 1820 deltok han med de franske styrkene i Levanten i Midtøsten. Deretter og frem til 1824 var han stasjonert først i Senegal og deretter i Middelhavet.

Som løytnant deltok Bruat i slaget om Navarino i 1827, og han ble dekorert for sin innsats i dette slaget. I 1830 ble han tildelt kommandoen over briggen *Silenus*, men opplevde å vrake skipet og bli tatt som krigsfange i Algerie. Han ble løslatt i en fangeutveksling i 1831, forfremmet til kaptein, og også gjort til guvernør av Marquesasøyene i 1843. I løpet av denne tiden var han også Frankrikes representant i rådgiverskapet til dronning Pomare av Tahiti. Han klarte å overbevise dronningen om fordelene ved å la Tahiti bli et fransk protektorat.

I 1849 ble Bruat generalguvernør i Antillene. Han ble i 1852 forfremmet til viseadmiral. I 1854, under Krimkrigen, ble han utnevnt til kommandør for den franske flåten.

Han døde ombord på sitt skip på vei tilbake til hjemlandet 19. november 1855. Dødsårsaken var kolera. Han ble begravet på gravstedet Père Lachaise i Paris, hvor det også er reist en storslagen skulptur til ære for ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.senat.fr[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wx7wrg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Nouveau dictionnaire de biographie alsacienne, oppført som BRUAT Armand Joseph, DBA ID bruat-armand-joseph, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «BRUAT Armand Joseph». *Fédération des Sociétés d'Histoire et d'Archéologie d'Alsace* **(fransk)**. Besøkt 9. april 2020.

Kilder
------

* Charles Mullié, *Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 à 1850*, 1852

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Caproni Ca.4** var et italiensk tungt bombefly fra første verdenskrigstiden.

Utvikling
---------

Etter å ha bygget det vellykkede Caproni Ca.3 konstruerte Giovanni Caproni fra Capronifabrikken et mye større fly. Det felles uvanlige trekk med Caproni Ca.3 var en dobbelt bom med en pusher motor på baksiden av en sentral nacelle og to traktormotorer i front av de to som ga en push-pull konfigurasjon. På de to bommene var det montert et enkelt høyderor og tre vinger. Understellet var fast og bestod av to sett med fire hjul hver. Den mest karakteristiske funksjonen ved det nye flyet var at det ble bygget i en sjelden konstruksjon med tre vinger i stedet for de mer vanlige biplan.

Det nye store bombeflyet ble akseptert av Esercito Italiano under den militære betegnelsen **Ca.4**, men den ble produsert i flere varianter ved ulike fabrikkbetegnelser.

Beskrivelse
-----------

Ca.4 var et tre-motors fly med dobbelt skrog. et triplan bygget av en treramme kledd med stoff. En åpen sentral nacelle var plassert under den midtre vinge. Foran var det plass til motor, pilot, og en skytter. De øvrige motorene var montert på forsiden av begge skrog. I minst én variant med den sentrale nacelle satt besetningen i en to-seters tandem-førerkabin med fremskutt posisjon for en skytter og den bakre posisjon for piloten. I andre satt skytter side-om-side med piloten. To bakre skyttere var plassert, en i hver bom bak midtre vinge. En maskinist eller co-pilot kunne også plassers der.

Bestykningen besto av fire (kunne være opp til åtte) Revelli 6,5 mm eller 7,7 mm maskingevær montert foran og bak. Bomber ble opphengt i en bombe bay, som var en lang og smal beholder festet til nedre vinge. Bildene viser minst fire ulike arrangement med hensyn til bomber og naceller.

Ca.48 passasjerfly
Den Ca.52 (Caproni Ca.42) - andre produksjonsserien av Ca.4-Ca.40 familie - Fly N°227 fra Squadron Royal Naval Air Service

Operativ historie
-----------------

Ca.4 ble testet av Aeronautica Militare i 1917, og tatt i bruk i 1918. De ble brukt til å angripe mål i Østerrike-Ungarn. I april 1918 ble seks Ca.42 overført til de britiske RNAS, men ble aldri brukt operativt og ble sendt tilbake til Italia etter krigen.. Minst tre CA.42 ble sendt til USA for evaluering. Etter krigen ble Ca. 4 erstattet i Italia av Ca.36.

Operatører
----------

Italias flagg Italia
* Corpo Aeronautico Militare

 Storbritannia}
 USA

Referanser
----------

1. ↑  "The civilian transport aircraft of Caproni (1918-1939)."[*død lenke*] *europeanairlines.*
2. ↑  "The Caproni Bombing Triplane CA-4-1915."
3. ↑  Munson, Kenneth.

Eksterne lenker
---------------

* Caproni Ca.4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
I matematikk er en **Lie-gruppe** en gruppe som også er en deriverbar mangfoldighet, slik at gruppeoperasjonen og inversen er glatte avbildninger.

Alternativt kan man definere en liegruppe som at mangfoldighetsstrukturen og avbildningene skal være glatte. Hilberts 5. problem handler om hvorvidt disse to definisjonene er ekvivalente, og svaret er ja. Dette ble bevist av blant andre Gleason, Montgomery og Zippin på 50-tallet.

Et eksempel er de reelle tallene {\displaystyle \mathbb {R} } med gruppeoperasjon {\displaystyle +} og standardtopologien: Her er gruppeoperasjonen 

{\displaystyle \mathbb {R} \times \mathbb {R} \to \mathbb {R} ,\ (a,b)\mapsto a+b}

kontinuerlig, og det samme gjelder inversfunksjonen 

{\displaystyle \mathbb {R} \to \mathbb {R} ,\ a\mapsto -a}. 

Et annet eksempel er den generelle lineære gruppen {\displaystyle GL(n,\mathbb {R} )} og alle dens lukkede delmengder.

Navnet Lie-gruppe kommer fra den norske matematikeren Sophus Lie, som arbeidet med differensialligninger, og oppdaget at løsningene han fant hadde symmetrier. Hans arbeide med disse symmetriene la grunnen for den moderne geometrien, der liegrupper og deres operasjoner på topologiske rom spiller mange av hovedrollene.

Formell definisjon
------------------

En liegruppe består av en trippel 
{\displaystyle (G,\cdot ,\tau )}
der {\displaystyle G} er en mengde, \cdot er en binær operasjon på mengden og {\displaystyle \tau } er en topologi på mengden, slik at {\displaystyle (G,\cdot )} er en gruppe, {\displaystyle (G,\tau )} er en deriverbar mangfoldighet, og avbildningene {\displaystyle \Phi \colon G\times G\to G} og {\displaystyle i\colon G\to G} gitt av {\displaystyle \Phi (g,h)=g\cdot h}, og {\displaystyle i(g)=g^{-1}}, er glatte.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
***Happy Valley*** er en britisk krim- og dramaserie som hadde premiere på BBC One 29. april 2014.

Serien er skrevet og regissert av Sally Wainwright.

Seriens andre sesong hadde premiere i februar 2016.

Handlingsreferat
----------------

### Sesong 1

Catherine Cawood (spilt av Sarah Lancashire) er en handlekraftig politikvinne i West Yorkshire. Hun har ikke kommet over selvmordet til sin tenåringsdatter Becky, som skjedde åtte år tidligere. Cawood er nå skilt fra sin ektemann gjennom mange år, og bor sammen med sin søster, Clare, en tidligere alkoholiker og heroinavhengig. Becky hadde en liten sønn, Ryan, som ble født etter en voldtekt.

Hverken Catherines tidligere ektemann eller deres nå voksne sønn, Daniel, vil ha noe som helst å gjøre med Ryan. Catherine oppdager at Tommy Lee Royce, mannen som var ansvarlig for den brutale voldtekten av Becky og drev henne til selvmord kort tid etter at Ryan ble født, er ute av fengsel etter å ha sonet en narkotikadom på åtte år. Catherine blir snart besatt av å finne Royce, uvitende om at Royce også er involvert i kidnappingen av rikmannsdatteren Ann Gallagher, som revisoren Kevin Weatherill har planlagt og den kriminelle Ashley Cowgill har gjennomført.

### Sesong 2

Atten måneder etter hendelsene i den første sesongen er Catherine Cawood tilbake på jobb igjen, og har blitt tildelt en tapperhetsmedalje etter å ha reddet Ann Gallagher fra Tommy Lee Royce. Han soner nå livstid i fengsel. Men moren til Royce blir drept, og en rekke drap finner sted. Samtidig får Catherine i oppgave å etterforske menneskehandel.

Catherines barnebarn Ryan utvikler et vennskap med en ny lærerassistent, frøken Wealand, som i hemmelighet er forelsket i Tommy Lee Royce. Men Royce har fått forbud mot å kontakte sønnen Ryan, og forsøker derfor å bruke Wealand for å bygge et forhold til Ryan slik at han kan hevne seg på Catherine.

Rolleliste
----------

* Sarah Lancashire – Catherine Cawood, politioverkonstabel
* Steve Pemberton – Kevin Weatherill, revisor
* Siobhan Finneran – Clare Cartwright, Catherines søster
* George Costigan – Nevison Gallagher, næringslivsleder
* Joe Armstrong – Ashley Cowgill, kriminell
* James Norton – Tommy Lee Royce, kriminell
* Charlie Murphy – Ann Gallagher, Nevisons datter
* Rhys Connah – Ryan Cawood, Catherines barnebarn
* Rick Warden – Mike Taylor, politimann

Referanser
----------

1. ↑  «BBC – Happy Valley – Media Centre». *www.bbc.co.uk*. Besøkt 25. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Happy Valley* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Happy Valley* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) *Happy Valley* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (en) *Happy Valley* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Happy Valley* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Happy Valley* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Happy Valley* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Sachchidananda Hirananda Vatsyayan** (født 7. mars 1911 i Kushinagar i Uttar Pradesh i Britisk India, død 4. april 1987 i New Delhi) var en forfatter, poet og journalist fra India. Han ble mest kjent under forfatterpsevdonymet **Agyeya**.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Sachchidananda Hirananda Vatsyayan barndom ble tilbrakt på mange forskjellige steder, inkludert Lucknow, Jammu, og Srinagar. Han studerte realfag ved Madras Christian College, og ble uteksaminert derfra i 1927, deretter studerte han ved Forman Christian College i Lahore. 

Han rakk ikke fullføre sine studier fordi han på denne tiden ble med i flere av aktivitetene som ble arrangert av den indiske frihetsbevegelsen mot det britiske styret av India. Agyeya tilbrakte de neste seks årene, fra 1930 til 1936 i forskjellige fengsler, der han satt for opprørsvirksomhet mot det Det britiske imperiet som på denne tiden dominerte over India.

### Journalist, forfatter

Agyeya reiste mye, både i India og flere ganger til utlandet. Mellom 1961 og 1964 holdt han en stilling på fakultet ved University of California i Berkeley. I 1965 vendte han tilbake til India og ble redaktør av det ukentlige magasinet *Dinmaan*. Han forble da i India frem til 1968, før han dro på en ny reise til Europa. I 1969 kom han tilbake til Berkeley som professor og foreleser, der han bodde frem til juni 1970. 

Han utgan en rekke dikt, noveller og romaner. 

Agyeya også oversatt noen av hans sine verk til andre språk, samt enkelte verker av noen andre indiske forfattere som er blitt oversatt til engelsk. 

Han har blitt tildelt flere prestisjetunge priser for journalister og forfattere. Han ble i 1964 tildelt den prestisjetunge litteratur-prisen Sahitya Akademi Award. Han fikk Jnanpith-prisen i 1978 og i 1983 ble han tildelt en Golden Wreath Award. I 1976 hadde han en 8 måneders periode som professor ved Universitetet i Heidelberg i Tyskland som er en av Europas eldste utdanningsinstitusjoner. Agyeya døde 4. april 1987, i en alder av 76 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Ajneya, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id ajneya, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   sahitya-akademi.gov.in, besøkt 7. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   jnanpith.net[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** CiNii
 |
:Kavisamrat Viswanadha Satyanarayan
**Viswanatha Satyanarayana** (født 10. september 1895 i Krishna i  Presidency of Fort St. George i Britisk India, død 18. oktober 1976 i Guntur i delstaten Andhra Pradesh i India) var en indisk poet, lyriker og forfatter. Han ble tildelt den prestisjetunge indiske forfatter-prisen Jnanpith Award og han fikk en Padma Bhushan i 1970 for hans mange litterære verker. Hans far var en tilhenger av filantropi.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

I løpet av barndommen gjortde landsbykulturen gjort et langvarig inntrykk på Satyanarayana, og han lærte mye av den. Tradisjonelle utøvere av gatefolkekunstformer tiltrakk og formet ham. Disse kunstformene omfattet historiefortelling, ekstemporal - spontan - poesi, musikk, performance og dans i forskjellige former. De satte dypt preg i hans tanker og historiefortelling. Forbindelsene mellom landsbyboere på tvers av kaster og sosiale barrierer, skjønnheten i landsbylivet formet hans tanke og ideologi som den senere utfoldte seg.

Etter endt skolegang på landsbygden der han ble født, begynte Satyanarayana sin videre studier ved *National College* i Machilipatnam. Han studerte til en mastergrad fra Universitetet i Madras i 1929.

### Karriere

Han begynte å skrive poesi i en alder av 14 år. Satyanarayana underviste ved en rekke høyskoler og universiteter i Guntur, Vijayawada, Machilipatnam og Karimnagar. I 1961 pensjonerte han seg som rektor og professor ved Statens College i Karimnagar og han viet hele sin tid til skriving, helt frem til sin død, i en alder av 81 år. 

Viswanathas litterære verker inkluderer blant annet 30 dikt, 20 skuespill, 60 romaner, 10 kritiske estimater, 35 noveller, 70 essays, 50 hørespill, 10 essays som ble skrevet direkte på engelsk, 10 verk er sanskrit, tre oversettelser. Han har også skrevet 100 introduksjoner og forord til andre forfatteres bøker, samt flere radioforedrag. 

Noen av hans dikt og romaner har blitt oversatt til flere andre språk, deriblant engelsk, hindi, tamil og urdu.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Vishwanath Satyanarayana, BNF-ID 16900719w[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Viswanatha oka kalpavriksham[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   jnanpith.net[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
*Stenostola dubia* er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). Den er funnet spredt over det meste av Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (9–14 mm), slank, svart trebukk, kroppen med en svak, blå eller blågrønn metallglans. Den er svært lik på slektningen *Stenostola ferrea*, men sistnevnte er slankere og mangler metallglans. Antennene er svarte og tydelig kortere enn kroppen. Hodet er svart, noe rundet sett ovenfra, ganske tett kledt med lysgrå hår. Pronotum er rektangulært, litt bredere enn langt, nokså matt, med lysgrå hår. Dekkvingene er lange, slanke og parallellsidige, en del bredere enn pronotum, svarte, med grove punkter og med smale lengderibber i den fremre delen. Beina er middels lange og mørke. For å skille denne arten fra *Stenostola ferrea* med sikkerhet kreves det gjerne at man dissekerer kjønnsorganene.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i nylig døde greiner av løvtrær, særlig lind, rogn og hassel, både slike som fortsatt sitter på treet og slike som ligger på bakken. Utviklingen tar to år. De voksne billene er ute i mai-juni og kan særlig finnes rundt greinhauger som ligger igjen etter hogst.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa, bortsett fra de vestligste delene. I Norge er den funnet langs kysten av Sørlandet og Østlandet, det synes også å være bestander i indre fjordstrøk flere steder, med spredte funn nord til Troms.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825 – ca. 315 arter i Europa
						* Stammen Phytoeciini
							+ *Stenostola dubia* (Laicharting, 1784)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
* Norges biller – *Stenostola dubia*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stenostola dubia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stenostola dubia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Stenostola dubia* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Stenostola dubia* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Stenostola dubia* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Stenostola dubia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Stenostola dubia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Stenostola dubia* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Bilde av arten, fra Encyclopedia of Life
Pont de Normandie.
**Pont de Normandie** eller **Normandiebroen** går over utløpet av elven Seinen. Nærmeste større byer er Le Havre og Honfleur. Broen har fire kjørefelt og bredt fortau på begge sider. Avstanden mellom brotårnene er 856 m. Brospennet er 2147 meter. En kort tid var den verdens lengste – nå{ nest lengst avhengig av målemetoden. (Norske broer måles tydeligvis ikke på samme måte.)

Ingeniørene som sto for konstruksjonen valgte vekk hengebro til fordel for to selvstendige pilarer som hver bar sin del av broen ved kabeloppheng (skråkabelbro). Dette hadde med grunnforhold og porøse bergarter i grunnen å gjøre.

Broen mellom denne og Le Havre er på sin måte like interessant. Den går over en liten fjordarm, og er en pilarbro som går i sving, med brospennet som en del av svingen. Formen kjenner nordmenn igjen fra Atlanterhavsveien i Møre og Romsdal.

Påbegynt i 1986, ble den offisielt åpnet i januar 1995. Prisen på det tidspunktet var USD465 mill. Der gikk med over 19 000 tonn stål og over 70 000 m³ betong. Det blir fortsatt betalt bompenger med 5 euro pr. passering.

Referanser
----------

1. ↑  Info fra brosjyremateriale som deles ut ved broen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pont de Normandie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* En del konstruksjonsfakta (eng).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Bronsetavle på Willy Brandt-plass i Warszawa. Tavlen viser Willy Brandts knefall foran minnesmerket over opprøret i Warszawagettoen 7. desember 1970, samme dag som avtalen ble undertegnet.
**Warszawaavtalen (1970)** ble inngått mellom Polen og Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland) 7. desember 1970. I avtalen ble de bestående grensenes ukrenkelighet slått fast. Oder-Neisse-linjen ble anerkjent som Polens vestlige grense. Begge landene ga avkall på ethvert krav om territorium og forpliktet seg til en fredelig løsning på mellomstatlige konflikter. Tyskere som fortsatt befant seg i Polen fikk anledning til å emigrere.

Samme dag som avtalen ble undertegnet gjorde Willy Brandts sitt knefall foran minnesmerket over opprøret i Warzawagettoen.

Referanser
----------

1. 1 2  Bildung, Bundeszentrale für politische (7. desember 2020). «Vor 50 Jahren: Unterzeichnung des Warschauer Vertrags». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 2. august 2023.

Litteratur
----------

* Brandt, Willy: *Møter og minner : erindringer, 1960-1975* J.W. Cappelens Forlag (1977) ISBN 8202036771

| * v
* d
* r
Tysklands «Ostpolitik» |
| --- |
| Bakgrunn | Hallsteindoktrinen **·** Ulbricht-doktrinen |
| Utforming av Ostpolitik | Ostpolitik **·** «Forvandling gjennom tilnærming» |
| Relevante avtaler | Passerseddelavtalen (1963) **·** Moskvaavtalen (1970) **·** Warszawaavtalen (1970) **·** Firemaktsavtalen om Berlin (1971) **·** Transittavtalen (1971) **·** Grunnavtalen (1972) **·** Prahaavtalen (1973) |
| Sentrale personer | Willy Brandt **·** Egon Bahr **·** Michael Kohl |
**Ronald Craufurd Munro Ferguson, 1. viscount Novar** (født 6. mars 1860, død 30. mars 1934) var en britisk-australsk politiker og guvernør. 

Munro Ferguson var den sjette generalguvernøren for Australia og han satt i dette embetet fra 1914 til 1920, og regnes som en av de mest innflytelsesrike innehaverne av dette embetet. Etter hjemkomsten til Storbritannia ble han minister for Skottland fra 1922 til 1924.

Munro Ferguson ble født som Ronald Craufurd Ferguson i Kirkcaldy i Fife i Skottland, som eldste sønn av oberstløytnant Robert Ferguson, som var et velstående medlem av det britiske House of Commons og slekten hans var av gammel skotsk avstamning[]. Hans mor het Emma Eliza (født Mandeville). Munro Ferguson ble utdannet ved Royal Military Academy Sandhurst og han hadde en militær karriere i Storbritannia frem til 1884. 

I 1884 ble Munro Ferguson valgt inn i det britiske House of Commons. Han satt som privatsekretær for lord Rosebery som var en ledende liberal politiker i England. I likhet med Rosebery, var Munro Ferguson en liberal-imperialistisk politiker.[] Ferguson støttet den keiserlige politikken som den konservative regjeringen førte.[]

Han giftet seg med Helen, datter av Frederick Hamilton-Temple-Blackwood, i 1889. Hun arbeidet for det britiske Røde Kors og hun ble tildelt storkors av Order of the British Empire (GBE) i 1918. Munro Ferguson døde i sitt eget hjem i 1934, i en alder av 74 år. 

I februar 1914 aksepterte Munro Ferguson stillingen som generalguvernør for Australia.[] Han ble utnevnt til storkorsridder av Order of St. Michael and St. George (GCMG). Under valget i Australia i 1914, kom nyheten om utbruddet av den første verdenskrig. Da han kom tilbake til Storbritannia på 1920-tallet ble han hedret ved å bli adlet og han utnevnt til ridder av Tistelordenen i 1926. Han tok deretter tittelen 1. viscount Novar. Han var medlem av Privy Council of the United Kingdom.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p18995.htm#i189941, oppført som Ronald Crauford Munro-Ferguson, 1st and last Viscount Novar[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Ronald Munro Ferguson, 1st Viscount Novar, SNAC Ark-ID w6pm02kp, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ronald Munro-Ferguson, 1st Viscount Novar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ronald Munro Ferguson hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

* (en) Ronald Munro Ferguson hos The Peerage Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Gazetteer for Scotland **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
En **bærepose**, også kalt **handlepose** eller **plastpose**, er en pose som er tilgjengelig i de fleste butikker. 

I dagligvarebutikker i Norge er det vanlig at kunden selv må betale for posen. Mange butikker praktiserer dog ingen sanksjoner der kunden ikke betaler. Bæreposer ligger ofte ikke lenger tilgjengelig for kunden ved kassen, kun bak disken. I Norge brukes brukte bæreposer fra dagligvarebutikker ofte til restavfall i søppelsystemet. Prisen for bæreposer i dagligvarebutikker varierer noe, blant annet etter hvilket materiale posen er laget av. Papirposer var ofte litt dyrere enn plastposer, men etter at miljøavgiften ble innført har prisen på plastposer i vanlig dagligvare økt årlig fra 2019 da en pose kostet 1,6 kroner i februar 2020 (2 kroner i desember 2021 og 3 kroner fra 1. januar 2022), fra 1. august 2023 gikk prisen opp til 4,25 kroner. Målet med denne prisøkningen er at forbruket skal ned til 40 poser per person per år. Fra 2021 til 2022 gikk forbruket ned med ca 100 millioner poser, men fortsatt brukte hver person ca 132 poser i året.

I detaljbutikker har kunden ofte ikke direkte tilgang til bæreposer. Posene oppbevares ofte bak kassen og ekspeditøren gir ofte en pose i passende størrelse når handelen er utført. Disse posene var vanligvis gratis, men etter avgiften ble innført koster disse omtrent det samme som posene i en dagligvare.

Referanser
----------

1. 1 2  NTB (1. august 2023). «Ny pris for plastposer fra i dag». *mn24.no* **(norsk)**. Besøkt 2. august 2023.
**Lov 29. mai 1981 nr. 38 om jakt og fangst av vilt (viltloven)** er en norsk lov som trådte i kraft 2. april 1982. Lovens regulerer «alle viltlevende landpattedyr og fugler, amfibier og krypdyr» (§ 2) i Norge. Den gjelder også innenfor Norges økonomiske sone. I lovens § 1 er lovens formål definert slik:

> Viltet og viltets leveområder skal forvaltes slik at naturens produktivitet og artsrikdom bevares.
> 
> 
> Innenfor denne ramme kan viltproduksjonen høstes til gode for landbruksnæring og friluftsliv
> 
> 
> § 1
> 
> 

Loven fastslår at alt vilt i utgangspunktet er fredet, med mindre jakt eller fangst er spesifikt tillat ved lov. Dette gjelder også egg, reir og bo. 

Viltloven regulerer også hvordan jakt og fangst kan utøves. Her er hovedprinsippet at jakt og fangst skal utøves på en slik måte at viltet ikke utsettes for unødige lidelser og slik at det ikke oppstår fare for mennesker eller husdyr eller skade på eiendom.

Viltloven forvaltes av miljøverndepartementet, Direktoratet for Naturforvaltning, Fylkesmannen og kommunen.

Se også
-------

* Norsk rødliste for arter
* Fredning (dyr)

Eksterne lenker
---------------

* Viltloven (Lovdata.no)
* Statens naturoppsyn: Viltloven Arkivert 5. august 2017 hos Wayback Machine.
**Vinnufallet**, også kalt *Vinnufossen*, er et fossefall i elva Vinnu i Sunndalen, som dannes av Vinnufonna og ligger i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. 

Elva dannes av isbreen på Vinnufjellet og kaster seg ut fra stupkanten rundt 1 000 moh. og faller mot dalbunnen i flere fall. Elven renner ut i Driva cirka 7 km fra elveoset i Sunndalsøra. Elva har relativt liten vannføring og er i Sentralt stedsnavnregister kategorisert som en bekk. Vannføringen er relativt liten og varierer mye med avsmelting fra breen og nedbørsmengde.

Vinnufallet har en bekreftet vertikal fallhøyde på 845 m og blir med det Norges nest høyeste fossefall, etter nabofossen Skorga. Det gjør også Vinnufallet til Europas tredje høyeste og verdens sjuende høyeste fossefall. Fossen har tre fall, hvorav det høyeste er 575 m ifølge World Waterfall Database. Det høyeste loddrette fallet utgjør cirka 150 m, men det er ikke offisielt oppmålt.

Vinnufallet ligger på nordsiden av Rv70, ca. 6 km øst for Sunndalsøra (mellom Holssanden og Sunndalsøra flyplass, Vinnu).

Referanser
----------

1. ↑  «Kartverket - stadnamn». Besøkt 16. november 2019.
2. ↑  «Vinnufossen». *www.sunndal.com*. Arkivert fra originalen 6. august 2022. Besøkt 6. august 2022.
3. ↑  «Vinnufossen». *www.visitnorway.no* **(norsk)**. Besøkt 6. august 2022.
4. 1 2  «Vinnu». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. mai 2018.
5. 1 2  Jackson, Ida (14. juli 2021). «Norges høyeste fosser». *Store norske leksikon*. Besøkt 6. august 2022.
6. 1 2 3  World's Tallest Waterfalls By Total Overall Height. World Waterfall Database. 2022. Besøkt 2022-07-15

Eksterne lenker
---------------

* Avisartikkel om fossen
* World Waterfall database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |