recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Termalvind** er *forskjellen* i vind mellom to trykknivå, og er egentlig ikke en vind i seg selv. Den er bare gjeldende i en atmosfære med horisontale temperaturgradienter, for eksempel en baroklin atmosfære. I en barotrop atmosfære er den geostrofiske vinden uavhengig av høyden. Navnet kommer av at denne vinden blåser rundt områder med lav (og høy) temperatur på lignende måte som den geostrofiske vinden blåser rundt lavtrykk og høytrykk. Man kan også si at termalvinden alltid blåser med varmluften til høyre for fartsretningen. 

**Termalvindligningen** er 

{\displaystyle f\mathbf {v} \_{T}=\mathbf {k} \times \nabla (\phi \_{1}-\phi \_{0})},
der {\displaystyle \phi \_{x}} er geopotensiell høyde med {\displaystyle \phi \_{1}>\phi \_{0}}, f er coriolisparameteren og \mathbf{k} er en oppoverrettet enhetsvektor i vertikal retning. Termalvindligningen gjelder ikke i tropiske strøk. Siden *f* er svært liten der blir ligningen redusert til {\displaystyle \nabla (\phi \_{1}-\phi \_{0})}

Eksempel på termalvind
----------------------

VA er vinden i lavere nivå, mens VB er vinden i et nivå over. VT er da termalvinden som alltid har samme retning som dreiningen med høyden. I tillegg blåser alltid termalvinden med varm luft til høyre for seg.
### Temperaturkontraster mellom ekvator og pol: Økende vestavind med høyden

*(Dette gjelder også på den sørlige halvkule, og fordi f er negativ der får en samme resultat)*

Polområdene har lav temperatur mens områdene nær ekvator har høy temperatur. Fordi termalvinden blåser rundt områder med lav temperatur på samme måte som den geostrofiske vinden blåser rundt et lavtrykk (syklon), altså mot klokka på nordlige halvkule, er termalvinden på den nordlige halvkule vestlig på midlere bredder. Ser en på Nordpolen fra høyden vil en se en vestlig luftstrøm som kretser rundt jorden mot klokka. 

Dersom termalvinden er vestlig betyr det at den atmosfæriske strømmen blir mer vestlig med høyden, siden termalvinden beskriver vindendringen med høyden. Hvis vindfarten er nær null i et visst nivå vil en derfor ha en kraftig vestlig vind i høyere nivå. Dette beskriver i praksis jetstrømen, som er en kraftig vestlig luftstrøm med størst kraft nær tropopausen, og som i hovedsak oppstår som følge av temperaturkontrastene mellom polområdene og ekvator. 

### Adveksjon av varm eller kald luft: Dreining av den geostrofiske vinden med høyden

Dersom den geostrofiske vinden endrer retning med høyden, kan en ut fra termalvinden avgjøre om en har adveksjon (transport) av varm eller kald luft. Hvis den geostrofiske vinden dreier mot høyre (med klokka) med høyden, som på figuren til høyre, har en varmluftsadveksjon, fordi termalvinden alltid blåser med varmluft til høyre. Hvis vinden dreier til venstre (mot klokka) med høyden har en kaldluftsadveksjon.

Litteratur
----------

* Holton, James R.: *An Introduction to Dynamic Meteorology*, 2004. ISBN 0-12-354015-1
* Vasquez, Tim: *Weather Forecasting Handbook*, 2002. ISBN 0-9706840-2-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Tsjernobyl 1986*** (originaltittel: *Чернобыль*) er en russisk film fra 2021, regissert av Danila Kozlovskij.

Handling
--------

Året er 1986, og den 30 år gamle brannmannen Aleksej Karpusjin fra Pripjat har begynt å få kontakt med en tidligere elskerinne, den lokale frisøren Olga Savostina. Olga avslører for Aleksej at han er faren til hennes 10 år gamle sønn. Men deres voksende romantikk får snart problemer når Aleksej ikke klarer å dukke opp til en planlagt piknik, sammen med Olga og sønnen deres - og Olga ber ham aldri besøke dem igjen. Aleksej søker om å bli omplassert til Kiev i håp om å få en ny start i livet, og skal snart reise når eksplosjonen ved det nærliggende kraftverket i Tsjernobyl inntreffer. I stedet reiser han med en brannbil, på vei til reaktor nummer 4.

Aleksej overlever å bli utsatt for radioaktiv strålingen, under den første kampen for å kontrollere brannen. Etter hvert som omfanget av katastrofen blir mer tydelig, identifiseres potensialet for en enda større katastrofe: En sekundær eksplosjon av et stort vannreservoar, som ligger under selve smeltede reaktoren. Dette kan føre til at enda mer radioaktivt materiale havner i atmosfæren, og kan sette hele det europeiske kontinentet i fare. Aleksej er motvillig til å melde seg på det som mest sannsynlig vil være et selvmordsoppdrag for å manuelt tømme reservoaret, før hele reaktoren kollapser fullstendig. Aleksej får da vite at sønnen hans nå har blitt syk etter å ha blitt eksponert for stråling, og gutten står i fare for å dø. Aleksej sier deretter ja til å bli med, og tømme reservoaret.

Etter et mislykket første forsøk, blir Aleksej overbevist av lagkameraten Valerij om å gjøre et nytt forsøk på å tømme reservoaret. Men under det vellykkede andre forsøket blir Valerij fanget, men gjør det mulig for Aleksej å komme seg videre uten ham. Aleksej nekter imidlertid å forlate Valerij, og ettersom vannet tappes oppdager redningsmennene Aleksej i en sterkt bestrålt tilstand. Han blir gjenforent med Olga ved sykehuset, som omfavner ham før Aleksej dør. Tre måneder senere kommer sønnen hennes tilbake, etter vellykket behandling mot stråling i Sveits.

Skuespillere
------------

* Danila Kozlovskij som Aleksej Karpusjin
* Oksana Akinsjina som Olga Savostina
* Filipp Avdejev som Valerij "Valera" Gontsjaruk
* Ravsjana Kurkova som Dina
* Nikolaj Kozak som Boris Bobylin

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Чернобыль (2020)
3. ↑  «У этой катастрофы человеческое лицо»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tsjernobyl 1986* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tsjernobyl 1986* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Tsjernobyl 1986* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Tsjernobyl 1986* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Tone Marie Myklevoll** (født 18. juli 1980) er en norsk politiker (Ap) i Tromsø kommune. Hun har vært medlem av kommunestyret fra september 2008 og er det fortsatt. 

Ved kommunevalget i 2019 var hun Arbeiderpartiets varaordførerkandidat. Hun har vært medlem av Formannskapet siden oktober 2019 og leder av hovedutvalg for kommune og byutvikling fra samme tidspunkt.

Myklevoll er født i Harstad og vokst opp der og i Skånland kommune. Hun er barnebarnet til tidligere Stortingspolitiker og statsråd Kirsten Myklevoll (Ap).

Hun er utdannet jurist ved universitetet i Tromsø, uteksaminert i juni 2009.

Hun har tidligere jobbet som underdirektør i Skatt nord og som juridisk rådgiver i NAV Kontroll nord. Hun har hatt en rekke verv i Tromsø Arbeiderparti, blant annet politisk nestleder og kvinnekontakt.

Referanser
----------

1. ↑  «Nytt kommunestyre, formannskap og nye utvalg - Tromsø kommune». *www.tromso.kommune.no* **(norsk)**. 16. oktober 2019. Besøkt 3. mai 2020. [*død lenke*]
2. ↑  «- Med barna som kompass». *- Med barna som kompass*. Besøkt 3. mai 2020. [*død lenke*]
**Tone Krohn** (født 20. august 1960) er en norsk musiker med vokal, gitar og kantele som hovedinstrument.

I perioden 1978–82 var hun medlem av visegruppen Huldrelått og mottok Prøysenprisen. Ellers har hun blant annet sunget med Georg Riedel og Dominique Chevaliér. Hun deltok med bandet Mildere Netter på Moldejazz (1994). I den senere tid har hun arbeidet med Ellen Lohne.
Debututgivelsen *Ula* (2003) portretterer hulder fra Vestfold.
Krohn er bosatt i Sandefjord og mottok Sandefjord kommunes kulturpris i 2004.

Krohn deltok i 2009 på Grammy Awards-seremonien med gruppa Trio Mediaeval. Trioens CD "Folksongs" var nominert til grammy-pris, der mye av musikken er arrangert av Krohn.

Diskografi
----------

* *Eventyret om virkeligheten* (1995)
* *Ula* (2002)
* *Barneball* (2004) med Ellen Lohne
* *Det synger i stein* (2010)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Tone Krohn på Myspace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
Shackletons hytte ved Cape Royds.
**Cape Royds** er mørk fjellodde lengst vest på Rossøya i Antarktis som stikker ut i McMurdo-sundet. Stedet ble oppdaget under Discovery-ekspedisjonen (1901–1904) og navngitt etter løytnant Charles Royds i Royal Navy som fungerte som meteorolog for ekspedisjonen.

Nimrod-ekspedisjonen (1907–1909) under ledelse av Ernest Shackleton oppførte en hytte på Cape Royds. Hytta ble restaurert i januar 1961 av newzealandske myndigheter og er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis. Hele området er definert som spesielt verneområde i Antarktis (ASPA nr. 157) i egenskap å være ett av de viktigste områdene for menneskelig aktivitet i Antarktis og et symbol på den heroiske tidsalder for antarktiske utforskninger.

Shackletons hytte
-----------------

Shackleton hadde først forsøkt å finne en ilandstigningsplass på King Edward VII Land, men seilte inn McMurdo-sundet da dette mislyktes. Han bestemte seg for å bygge en hytte på Cape Royds, en liten odde 38 kilometer nord for Hut Point der Scott hadde holdt leir under Discovery-ekspedisjonen. Hytta ble benyttet til overvintering i 1908 for hele landekspedisjonen. Før ekspedisjonen forlot hytta, satte de den i stand og etterlot ett års proviant for 15 personer til fri benyttelse for senere ekspedisjoner.

Scott kunne ha brukt hytta som hovedleir under Terra Nova-ekspedisjonen, da isproblemene han hadde opplevd på Hut Point neppe ville gjentatt seg, men han hadde blitt enig med Shackleton at de ikke skulle benytte hverandres fasiliteter. Det eneste besøket til Shackletons hytte under Scotts sydpolsekspedisjon ble foretatt av Raymond Priestley, som hadde forlatt hytta to år tidligere som medlem av Shackletons ekspedisjon.

Referanser
----------

1. ↑  Management Plan for Antarctic Specially Protected Area No. 157 Antarktistraktatens sekretariat
2. ↑  Ernest Shackelton. «*South: The Story of Shackleton's Last Expedition 1914-1917*».

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***Torridincola*** er en slekt av små, vannlevende biller som hører til gruppen Myxophaga. I likhet med andre medlemmer av denne gruppen er larvene utstyrt med trakégjeller, noe som ellers er ukjent blant insekter med fullstendig forvandling (holometaboli). Torridincolidae lever på bunnen av små, rasktrennende bekker, og de fleste av de kjente artene stammer fra Brasil.

Utseende
--------

Små (mindre enn 2 mm), avlange *biller*. Pannen har et langt, tungeformet utskudd mellom antennene. Fasettøynene er runde og utstående. Antennene er korte, kølleformede, og består av ni ledd. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, med en opphøyd lengdeås i midten og fremskutte fremhjørner. Dekkvingene er brede med en tydelig skulderbule, og fine punktrekker. Beina er slanke, særlig er fotleddene tynne. Larvene er flate, nærmest dråpeformede sett ovenfra, med korte, fingeraktige trakégjeller på bakkroppen og kraftige bein.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sentrale og sørlige Afrika (Kongo, Zimbabwe, Sør-Afrika).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Myxophaga
		- Familien **Torridincolidae**
			* Slekten ***Torridincola*** Steffan, 1964
				+ *Torridincola congolesica* Steffan, 1973
				+ *Torridincola natelesica* Steffan, 1973
				+ *Torridincola rhodesica* Steffan, 1964

Referanser
----------

1. ↑  Steffan, A.W. 1964. Torridincolidae, coleopterorum nova familia e regione aethiopica. *Entomologische Zeitschrift* 74: 193-200.
2. ↑  Steffan, A.W. 1973. Torridincolarum tres novaespecies e regione aethiopica (Coleoptera: Sphaerioidea). *Revue de Zoologie et de Botanique Africaines* 87(34): 633-646.

Kilder
------

* Tree of Life Web project, 2005: *Torridincola*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Torridincola* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Torridincola* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Torridincola* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Tone Sinding Steinsvik** (født 1941 på Nesodden) er kunstnerisk og administrerende direktør ved det kunst- og kulturhistoriske museet Blaafarveværket i Modum.

Blaafarveværket
---------------

Blaafarveværket er et museum Tone Sinding Steinsvik har bygget opp i fellesskap med sin mann Kjell Rasmus Steinsvik (1933-2000), etter i 1968 ha oppdaget restene ved en tilfeldighet. Siden 1971 var museet formelt en stiftelse. Først ble de historiske bygningene i bindingsverk nede på Sand restaurert. Siden 1978 ble også årlige kunstutstillinger, både med norsk og nordisk kunst, vist på stedet. Gjennom 1980-årene ble flere deler av industriens samlede bygningsmasse, som også inkluderer direktørboliger, arbeiderboliger og skoler restaurert og tilgjengeliggjort for publikum, samtidig som det store anlegget i Koboltgruvene ble gjenreist og tilgjengeliggjort for publikum. I 1993 ble Koboltgruvene åpnet av Kong Harald. Der finnes også et større museum for Th. Kittelsens kunst.

Dekorasjoner
------------

Tone Sinding Steinsvik mottok Buskerud fylkes kulturpris i 1989, Riddar av Den Kongelige Norske Sankt Olavs Orden 1986, Riddare av Kungl. Nordstjärneordenen, 1. klasse 1991, Ridder af 1. grad af Dannebrogsordenen 1992, Modum kommunes kulturpris 1994, Kommandør til Den Kongelige Norske Sankt Olavs Orden 2000, 2018 EUs Kulturminnepris/Europa Nostra Awards med Grand Prix for sitt arbeid med Blaafarveværket, Rotarys Paul Harris Fellow med nål og diplom 2019. Institusjonen Blaafarveværket ble Årets Museum i Norge i 2018.

Eget forfatterskap
------------------

Hun har publisert to bøker om Blaafarveværkets historie, *Det Kongelige Modumske Blaafarveværk i Norge* i 1978 og *Blaafarveværket og Koboltgruvene - en del av den store verden* (ISBN 82-90734-20-4). I tillegg har hun skrevet forord eller innledning til en rekke utgivelser fra Blaafarveværket, i en skriftserie som har løpt siden 1977, hvor Tone Sinding Steinsvik har vært redaktør siden 2001.

Referanser
----------

1. 1 2   www.dittnorden.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   no.freejournal.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, side(r) 10, utgitt 5. februar 1993[Hentet fra Wikidata]
**Tone Søyset Døving** (født 1. mai 1975 i Todalen på Nordmøre) er en norsk sanger og skuespiller.

Tone Søyset Døving har fire års sangutdanning fra Griegakademiet i Bergen (1996–2000), og har med sin klassiske sangbakgrunn gjort en rekke anerkjente konserter. Hun har imidlertid vært mest aktiv på teaterscenen, med flere store roller både ved institusjonsteatre og ved Operaer som Den Nationale Scene, Riksteatret og Opera Nordfjordeid. Hun har hatt hovedroller i *Olav Engelbrektsson*, *Café Isogaisa*, *Lady Arbuthnot* og *My Fair Lady*.

Døving har også som sanger i musikkgruppa Famntak gitt ut albumene *Famntak* (2003) og *Leirfivelandet* (2006). Hun var også en av flere kjente artister på platen Absolute Syver, og fikk topplassering på norsktoppen for låten *Det boble som rødbrus i magan* som hun sang i duett med Frode Alnæs.

Referanser
----------

1. ↑  Tidens Krav *Til topps på norsktoppen (8. august 2005)*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tone Søyset Døving på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Gruppa Famntak
***Ni liv, historien om Jan Baalsrud*** (engelsk *We die alone*) er en dokumentarbok av den engelske historikeren og forfatteren David Howarth som handler om den norske motstandsmannen Jan Baalsruds flukt i Nord-Norge til Sverige etter en mislykket oppdrag våren 1943. 

Baalsrud reiste fra Shetland til Troms om bord på båten «Brattholm», som ble senket under kampen på Toftejord 30. mars 1943. Som den eneste overlevende fra båten flyktet han, med hjelp av mange andre, gjennom de tyskokkuperte områdene Troms og Finland for å nå det nøytrale Sverige fra mars til juni 1943.

Boken er gjenutgitt flere ganger.

Film
----

Romanen ble filmatisert av regissøren Arne Skouen i 1957. Jack Fjeldstad spilte rollen som Jan Baalsrud. Filmen regnes blant tidenes største norske filmer.

En nyinnspilling av Harald Zwart ble lansert i 2017. Denne heter *Den tolvte mann* og avviker en del fra den første filmatiseringen.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet - Zwarts film om krigshelten Jan Baalsrud filmes i Troms (8.2.2016)

Portal: Litteratur
**Ni mo chuan** er en kinesisk «båt» for bruk på tidevannsområder med store gjørmefelt og meget grunne innsjøer til fiskeri etter bløtdyr og fisk samt jakt etter ender fra gammelt av. Denne flatbunnede båten som fungerte som en slede av liten størrelse av en meget enkel konstruksjon var også brukt for andre formål som å innhente og nedkjempe pirater som hadde strandet på bankene langs den kinesiske kysten i eldre tid. Denne båten er en slags maritim versjon av sparkstøttingen ettersom man styrer seg framover som på en spark. Føreren står eller knelte i båten og sparket fra med den ene foten.

Ni mo chuan
-----------

Det er mange ulike varianter av denne båttypen spredt langs den kinesiske kysten med flere ulike betegnelser. Den engelske betegnelsen på noen av disse båter oversettes fra engelsk **mud sledge** til **mudderslede**.

Varianten fra Shanghai-området er en lang og slank båt bygd av bare tre bordganger hvorav den ene som bunnplanke og de andre to som sider på båten. Baugen har spring med et lite tverspeil reist over vannet mens akterstevnen har et tverrspeil som var senket i en buet form. Med en størrelse på 1,8 til 2 meter i lengde og 20 til 24 centimeter i bredde kunne ikke brukeren gjør annet enn å knele med det ene benet utenfor mens man holdt seg fast med et tverrgående håndtak festet i båten. Med benet i vannet sparker brukeren bakover for å ta seg framover i gjørmen.

Varianten fra Ningbo-området er oval i fasongen som en slags bøtte av mindre størrelse som føreren står i med det ene benet utenfor og holdt seg fast med et håndtak som går ned til båten. Deretter sparker føreren bakover i underlaget i det grunne vannet eller gjørmen med en meget stor og flat sandal spent på.

Se også
-------

* Accon
* Mud sled
* Mud sledge
* Pousse-pied
* Schuiten
* Clammer´s dory

Litteratur
----------

* Aak to Zumbra, A Dictionary of the World`s Watercraft, Basil Greenhill, 2000 ISBN 0-917376-46-3
**Alvey Augustus Adee** (født 27. november 1842 i Astoria i New York City, død 4. juli 1924 i Washington, D.C.) var en diplomat og embedsmann i USAs utenriksdepartement som var fungerende utenriksminister i september 1898 under den spansk-amerikanske krigen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Alvey Augustus Adee var den yngste av fem barn til marinelegen Augustus Alvey Adee og hans frue Amelia Kinnaird Graham Adee.[]

### Diplomatiet

Adee begynte som diplomat som privatsekretær for Daniel Sickles. Adee hadde vært med til Madrid da Sickles i 1869 ble utnevnt til USAs minister i Spania. I Madrid stiftet han bekjentskap med John Hay, som på denne tiden var sekretær for USAs legasjon i Spania.

Adee ble ved legasjonen i Madrid i åtte år, frem til 1877, da han fikk en midlertidig jobb i USAs utenriksdepartement i Washington, D.C.. I 1878 ble han leder av departementets diplomatiske kontor. I 1882 ble han forfremmet til tredje viseutenriksminister og i 1886 ble han igjen fremmet til andre viseutenriksminister, et embede han besatt frem til sin død.

Toppen av Adees karriere kom under den den spansk-amerikanske krigen i 1898.[] USAs utenriksminister John Sherman var gammel og hadde dårlig helse, og assisterende utenriksminister William R. Day var uerfaren med diplomati.[] Dette førte til at Adee, med det tredje høyeste embedet i departementet, ledet USAs diplomati under krigen.[] Fra 17. september til 29. september 1898, etter at både Sherman og Day hadde forlatt departementet, var Adee fungerende utenriksminister.[] John Hay overtok som utenriksminister den 30. september 1898, etter å ha kommet tilbake fra Storbritannia.

Adee var igjen den reelle lederen av utenriksdepartement under bokseropprøret i 1900, da Hay ble syk, og viseutenriksminister David Jayne Hill var fraværende fra Washington.[]

Etter 1909 sank Adees innflytelse og helse,[] selv om han fortsatte som andre viseutenriksminister frem til sin død.

Adee var ugift og barnløs. Han var velkjent for sine årlige sommerlige sykkelturer gjennom Europa, som han fortsatte med frem til utbruddet av første verdenskrig, da han vanligvis var ledsaget av Alexander Montgomery Thackara, USAs konsul i Berlin og senere Paris, og hans kone Eleanor, datter av general William Tecumseh Sherman.[]

Referanser
----------

1. ↑   The Biographical Dictionary of America[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave, Find a Grave 37190147[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Mellander, Gustavo A. (1971) *The United States in Panamanian Politics: The Intriguing Formative Years*. Daville, Ill.: Interstate Publishers. OCLC 138568.
* Mellander, Gustavo A.; Nelly Maldonado Mellander (1999). *Charles Edward Magoon: The Panama Years*. Río Piedras, Puerto Rico: Editorial Plaza Mayor. ISBN 1-56328-155-4. OCLC 42970390.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |
**Niall Caille mac Áeda** var konge av Ailech fra 823 og overkonge av Irland fra 833 til sin død i 846. Han tilhørte klanen (slekten) Cenél nEógain av det nordlige Uí Néill-dynastiet, og var sønn av Áed Oirdnide mac Néill.

Hans forgjenger Conchobar mac Donnchada hadde ikke klart å få reelt herredømme over Mumu (Munster) og Feidlimid mac Crimthainn som var konge der. Etter Conchobars død var også de sørlige Ui Neill-klanene i Mide splittet og i strid med hverandre. Niall Caille klarte ikke å få satt stopper for Munsters herjinger i Mide før han beseiret Feidlimid i slaget ved *Mag nÓchtair* (i grevskapet Kildare) i 841.

I Niall Cailles regjeringstid økte frekvensen av vikinger på plyndringstokt kraftig, og de første spirene til varige norrøne bosetninger dukket opp. Annalene forteller likevel bare om et eneste slag mellom ham og «de fremmede», ved *Mag Itha* (i Donegal) i 845 hvor han skal ha vunnet en stor seier.

Ifølge *Ulsterannalene* døde Niall ved drukning i elven *Callan* nær Armagh i 846.

Hans sønn Áed Finliath ble konge av Ailech etter farens død, og senere også overkonge av Irland.

Referanser
----------

1. ↑  FFE s.189
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

### Primærlitteratur

* Donnchadh Ó Corraín: «Vikings in Ireland and Scotland in the Ninth Century» (PDF) i: *Peritia* 1998. Årbok for *Medieval Academy of Ireland*. ISSN 0332-1592
* Donnchadh Ó Corraín: *The Vikings & Ireland* (PDF)
* Seathrún Céitinn: *Foras Feasa ar Éirinn* (FFE) (engelsk oversettelse)
* *Annalene av de fire mesterne*
* *Inisfallen-annalene*
* *Ulster-annalene*

### Sekundær litteratur

* Byrne, Francis John (1973): *Irish Kings and High-Kings.* London: Batsford, ISBN 0-7134-5882-8


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Conchobar mac Donnchada** | **Overkonger av Irland**(833–846) | Etterfølger:**Máel Sechnaill mac Maíl Ruanaid** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
**«500 Miles»** (Også kjent som **«500 Miles Away from Home»** eller **«Railroaders' Lament»**) er en amerikansk folkesang, som ble populær i USA og Europa under 1960-årenes folk revival. 

Den enkle repeterende teksten legger frem en klage fra en reisende, som er langt hjemmefra, uten penger og for skamfull til å vende tilbake.

Sangen blir generelt kreditert å ha blitt skrevet av Hedy West og en copyright fra 1961 innehas av Atzal Music, Inc. På noen innspillinger har også Bobby Bare, Curly Williams og/eller John Philips blitt kreditert som opphavspersoner.

David Neale skriver at «500 Miles» kan relateres til den eldre folkesangen «900 Miles», som selv kan ha opprinnelse i en felemelodi kalt «Reuben's Train» fra det sydlige USA.

«500 Miles» er Wests *«most anthologized song»*.

Sangen forekom på The Journeymens selvbetitlede album fra 1961. Det kan være den første plateutgivelsen som den har vært med på.

Sangen kunne også høres på The Kingston Trios livealbum, *College Concert*, som ble utgitt i februar 1962. Den ble ytterligere popularisert av Peter, Paul & Mary («500 Miles» var det andre sporet på trioens selvbetitlede debutalbum for Warner Brothers Records, som ble utgitt i 1962).

Omskrevet med ny tekst av Bobby Bare lå den på listene som hitsingle med Bare i 1963.

Den har også blitt spilt inn på plate av Bad Astronaut, Roseanne Cash, The Hooters, Reba McEntire, The Seekers, The Seldom Scene, Sonny & Cher samt mange andre.

Norske versjoner
----------------

Egil Hagen har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «Ensomt å leve uten deg».
Tor Andersen og Ragnar «Joker» Pedersen har skrevet en lokalorientert tekst. Deres tittel er «17 kilometer hjemmefra» 

### Innspillinger

* «Grynet» Molvig (Hagens tekst). Utgitt på singlen RCA NA 1401.
* Øivind «King Kong» Johannessen (Andersens/Pedersens tekst). Utgitt på singlen APE plater APES 8203.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Bobby Bare | Norges flagg VG-lista | # 7 | 11 (# 7 i 5 uker) | 1963 |
| Bobby Bare | USAs flagg Billboard Middle-Road Singles-listen | # 4 |  | 1963 |
| Bobby Bare | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 10 |  | 1963 |

Referanser
----------

1. ↑   Blood, Peder og Patterson, Annie (red.) (1992): *Rise Up Singing*, Sing Out Corporation, Betlehem, Pennsylvania, USA. Side 232
2. ↑  Anderson, Yohann (red.) (1983): *Songs, Songs and Creations, Inc.*, San Anselmo, California, USA. Side 29
3. 1 2   Neale, David: *Elvis Presley:* Original Versions of Songs He Sang Arkivert 20. september 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  Hunt, Ken (3. august 2005): *Obituary: Hedy West*. The Independent
5. ↑  answers.com
6. ↑  allmusic ((( Peter, Paul & Mary > Overview )))
7. ↑  Hedy West Songs Composed by Allmusic
8. ↑  Se plateetiketten
9. ↑  norwegiancharts.com - Bobby Bare - 500 Miles (Away From Home)
***De Usynlige*** er en dramakomedie av Ludvig Holberg fra 1726.

Handling
--------

Den unge herre Leander er meget forelsket i en kvinne, hvis ansigt han aldri hat sett fordi hun hele tiden bærer maske. Han oppfatter henne derfor som *usynlig* og lar seg oppildne av selve jakten på henne: «*...vi, som finde ingen Sødhed udi det som vi uden Møye kand komme til, udvælge den vanskeligste og forhinderligste Vey at komme til vort Maal.*» For å stille hans trofasthet på prøve, intrigerer hun mot han. 

Parallelt intrigerer Magdelone mot Harlekin – også som *usynlig* – for å straffe ham for hans troløshet mot Columbine. Columbine og Magdalone narrer Harlekin, og det ser mørkt ut for kjærligheten.

Stykkets historie
-----------------

Etter sin hjemkomst fra Paris april 1726 skrev Holberg *De Usynlige*, formentlig inspirert av de harlekinader han hadde sett på reisen. Den ble først trykt i 1731 i 5. bind av Den Danske Skue-Plads og hadde urpremiere i Bergs Hus i Læderstræde i København i 1747. Det ble ingen suksess da det pene borgerskap anså stykket for både frekt, usømmelig og umoralskt.

Referanser
----------

1. ↑  Holberg, Ludvig (1850). *Ludvig Holbergs comedier* **(dansk)**. i Commission: Gyldendal.
2. ↑  «De usynlige». *www.teaterselskabet.dk*. Besøkt 27. juni 2022.
3. ↑  «Om De u-synlige "part1"». *holbergsskrifter.dk*. Besøkt 27. juni 2022.
Gauchoer og indianere fra Chile kledt i ponchoer og annet ca. 1880. Illustrasjon fra samtidig fransk draktleksikon (A. Racinet).
Gauchoer fra Argentina i tradisjonell drakt med poncho. Foto: 2008 
**Poncho** (uttales *påntsjo*) er en ermeløs kappe eller skulderplagg i form av et firkantet teppe med en splitt til å stikke hodet gjennom. Ponchoer blir vanligvis laget av varme, vanntette ulltekstiler, men kan også være for eksempel tynne regnkapper av plastmaterialer. Plagget skal stamme fra Peru og er særlig kjent fra tradisjonelle drakter i Sør-Amerika. 

*Chamanto* er en type dobbeltsidig prydponcho fra Chile, laget av ull med innvevde silketråder. Den mørke sida bæres ut om dagen, den lyse ut om natta. Ordet *poncho* kommer fra quechua, som igjen er lånt inn fra språket mapudungun, hvor det heter *pontro*.

Tilsvarende plagg har vært brukt mange steder i verden, og ordet 'poncho' brukes ofte og disse, slik som den romerske 'paenula' (en poncho med hette) og enkle regnponshoer i plast.

* Brasils president Lula da Silva iført tradisjonell poncho.  Foto: 2004Brasils president Lula da Silva iført tradisjonell poncho.  Foto: 2004
* Gauchos demonstrerer kamp med tradisjonelle facón-dolker og ponchoer viklet om armene som skjold. Foto trolig fra Argentina tidlig på 1900-tallet.Gauchos demonstrerer kamp med tradisjonelle facón-dolker og ponchoer viklet om armene som skjold. Foto trolig fra Argentina tidlig på 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  H. Chisholm, (red) 1911: Encyclopædia Britannica (11. utg.). Cambridge University Press.

Se også
-------

* Sarape
* Kappe

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ponchos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Gammel-Tóken** var en fiktiv hobbit fra romanen Ringenes Herre. Han var bestefaren til Bilbo Lommelun, oldefaren til Frodo Lommelun og Muntiadok Brennibukk og tipp-oldefaren til Peregrin Tók. Gammel-Tóken ble 130 år gammel og var den lengstlevende hobbiten helt til Bilbo slo han.

Bakgrunn
--------

Gammel-Tóken ble født i år 2790, men ingenting er kjent om hans utseende som ung. Studiet av hans mange etterkommere tyder imidlertid på at han, i likhet med flere i slekten, hadde brunt hår. Men ettersom han ble eldre, ble håret hvitt - akkurat som med barnebarnet Bilbo Lommelun noen tiår senere. I filmatiseringen av The Hobbit, av Peter Jackson, blir Gammel-Tóken fremstilt som en energisk, lubben gammel hobbit, med relativt langt hvitt hår med tykke kinnskjegg, og en utstående nese.

Gammel-Tóken knyttet et sterkt vennskap med trollmannen Gandalv grå. Samtidg som de aller fleste andre hobbiter hadde for vane å frykte mennesker, og andre talende arter som var fremmede for Hobsyssel. Gammel-Tóken døde i år 2920 i løpet av Midgards tredje tideverv, når han var 130 år gammel. Dette gjorde ham til den eldste hobbiten som noen gang har levd i Midgard. Denne rekorden ble ikke slått av Bilbo Lommelun, hans barnebarn, før et helt århundre senere.

I løpet av sitt lange liv fødte Gammel-Tóken og kone Adamanta Boulot elleve ganger. Dermed var de i mange år det hobbit-paret som skal ha født det største antallet barn. Men denne rekorden ble også utlignet og deretter slått, etter slutten av den store Ring-krigen, av Samvis Gamgod. Sammen med Sams kone Rosi Småtun fikk de til sammen tretten hobbit-barn. I år 2848, når han var 58 år gammel, etter farens død, fikk Gammel-Tóken rollen som «Thegn» en stor politisk skikkelse i Hobyssel. Men denne tittelen ble senere overført til hans eldste sønn Isemgrim III. Etter hans død forble Gammel-Tóken en av de mest kjente hobbitene i fylket, på grunn av hans lange levetid.
**Tenshinzhoden Katori Shinto Ryu Kobudo** (天真正伝香取神道流古武道) er den eldste gjenlevende av de tradisjonelle japanske sverdskolene og navnet på skolen hvor man lærer det. Den er betraktet som en av de ypperste og best bevarte skoler for tradisjonell japansk stridskunst.

Historikk
---------

Skolen ble grunnlagt i 1447 av Ienao Choisai Iizasa (1387–1488) i nærheten av Katori-tempelet i Sawarra, Chiba, Japan. Skolens hovedkvarter ligger fortsatt på dette stedet, og overhode for skolen er 20. generasjons etterkommer av grunnleggeren.

Kampformer skolen hovedsakelig underviser i
-------------------------------------------

**Tachi Jutsu**

* Kenjutsu (剣術; sverdteknikk)
	+ Omote no Tachi – (4 kata)
	+ Gogyo no Tachi – (5 kata)
	+ Gokui Shichijo no Tachi – (3 kata)
* Iaijutsu (居合術; teknikker for sverdtrekk og kutt – både sittende og stående former)
	+ Iai Jutsu – (6 kata)
	+ Tachi Iai Jutsu – (5 kata)
	+ Gokui no Iai – (5 kata)
* Ryōtōjutsu (両刀術; både kort og langt sverd samtidig)
	+ Ryoto – (4 kata)
* Kodachi) (小太刀術; kortsverd)
	+ Gokui no Kodachi – (3 kata)

**Bojutsu (棒術; stavteknikk)**

* Omote no Bo – (6 kata)
* Gogyo no Bo – (6 kata)

**Naginatajutsu (長刀術; hellebard-teknikk)**

* Omote no Naginata – (4 kata)
* Gokui Shichijo no Naginata – (3 kata)

**Sōjutsu (槍術; spydteknikk)**

* Omote no Yari – (6 kata)

**Shurikenjutsu (手裏剣術; kastespiker)**

Kata som benevnes Gogyo og Gokui, samt shuriken jutsu, blir kun undervist til avanserte utøvere etter mange års iherdig trening.

Andre disipliner som undervises i skolen
----------------------------------------

Andre og mer avanserte disipliner undervises kun til viderkommende studenter etter mange års basistrening:

* *Yawara-jutsu* (ubevæpnet forsvar og knivteknikker)
* Ninjutsu/Shinogi (etterretning og analyse)
* *Chikujojutsu* (fortifiseringsteknikk)
* *Gunbai-Heihō* (strategi og taktikk)
* *Tenmon Chirigaku* (astronomi og «geomantic divination»)
* *In-Yo kigaku* (filosofiske og mystiske aspekter med røtter i Mikkyo – esoterisk buddhisme).

Målet med treningen
-------------------

I denne og alle andre tradisjonelle japanske kampformer er ikke det å vinne konkurranser noe mål, men å perfeksjonere teknikkene. Teknikkene blir øvd inn til de sitter perfekt, slik at man i en eventuell kampsituasjon vil gjøre raske og effektive bevegelser med våpenet.

> Den japanske krigers teknikk, som tidligere ble kultivert i en kamp mot hverandre for å overleve i krig, blir i dag perfeksjonert i en kamp i oss selv og med hverandre for å leve i fred.
> 
> 
> Såzen Zenbuddhistmunk
> 
>

Eksterne lenker
---------------

* Katori Shinto Ryu i Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Historisk bosettingsområde for indianerstammene omaha, **Ponca**, oto, kansa og pawnee i grønt. De orange markeringene er nåværende indianerreservater.
Poncaleir ved Missourifloden på 1830-tallet. Etter Karl Bodmer.
**Ponca**, egentlig *ppánkka*, er en nordamerikansk urbefolkning som talte omaha-ponca, en varietet av dhegiha, et siouxspråk, og tilhørte prærieindianernes kulturkrets. Ponca utgrente seg fra omahaindianerne i begynnelsen av 1700-tallet.

Poncas tradisjonelle bosettingsområde var i de nordre deler av nåværende Nebraska og sørlige deler av nåvæarende South Dakota. Poncas levde den større delen av året i bastante jordhus og kombinerte jordbruk med bisonjakt. På 1800-tallet ble poncaindianerne tvangsforflyttet til det daværende Indianerterritoriet. Idag bor de fleste på indianerreservat i Oklahoma og tilhører **Ponca Tribe of Indians of Oklahoma**. Noen flyttet tilbake til Nebraska. Derae ættlinger tilhører idag **Ponca Tribe of Nebraska**.

Demografi
---------

Kopperepidemier og stadige stridigheter med siouxindianere gjorde at poncaindianernes folkemengde sank. Den ble anslått av samtidige hvite observatører til omkring 250 mennesker i 1805. Femten år senere hadde den kommet seg og det var da 1 000 personer. Befolkningsstørrelsen svingte så markant på 1800-tallet, med zenit 1846 med cirka 2 000 poncaindianere og nadir 1892 med cirka 875 individer.

Ved den amerikanske folketellingen i 2000 rapporterte 4 858 mennesker at de regnet seg som helt eller delvis ponca.

Referanser
----------

1. ↑  Donald L. Brown & Lee Irwin, "Ponca", *Handbook of North American Indians. Volume 13: Plains* (Washington, DC: Smithsonian Institution, 2001), s. 430.
2. ↑  *Census 2000 PHC-T-18. American Indian and Alaska Native Tribes in the United States: 2000*  2010-03-24

Litteratur
----------

* Raymond J. DeMallie (utg.): *Handbook of North American Indians.* Vol. 13 Plains, Smithsonian Institution Press, Washington D.C. 2001, ISBN 0-16-050400-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
***A Message from Mars*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Maxwell Karger.

Handling
--------

Den velstående unge Horace Parker er en egoist, samtykker i å finansiere en ny kommunikasjonsenhet som gjør det mulig å kommunisere med Mars. Han blir kreditert for oppfinnelsen, og han studerer planene sine videre i stedet for å gå til en fest sammen med sin forlovede Minnie. Men etter at han har sovnet dukker en budbringer fra Mars, og kunngjør sine intensjoner om å konvertere Parker (som ifølge budbringeren er jordens mest egoistiske mann)

Parker blir deretter vist fattigdom og lidelse av budbringeren. Parker overhører også Minnies irettesettelse av ham i løpet av festen som Parker ikke dukket opp til. Parker våkner deretter i en husbrann hjemme hos en soldat som han en gang hadde nektet å hjelpe.

Skuespillere
------------

* Bert Lytell som Horace Parker
* Raye Dean som Minnie Talbot
* Maude Milton som Martha Parker
* Alphonse Ethier
* Gordon Ash som Arthur Dicey
* Leonard Mudie som Fred Jones
* Mary Louise Beaton som Mrs. Jones
* Frank Currier som Sir Edwards
* George Spink

Referanser
----------

1. ↑  A Message from Mars

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Message from Mars* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Message from Mars* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *A Message from Mars* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Aston Martin DB9** (2004–16) er en todørs sportsbil laget av engelske Aston Martin. Den har fire seter (2+2) og er en Grand tourer med god plass til bagasje. 

Den etterfulgte således Aston Martin DB7, som den også var ganske lik. Den var tegnet av danske Henrik Fisker (født 1963) og fikk det Aston kaller «Svanesvingdører» – de løfter seg litt opp i 12 graders vinkel når de åpnes for unngå fortauskanter. Modellnavnet "DB" er etter David Brown som eide fabrikken, og DB9 ble da også den første produsert ved nyfabrikken i Gaydon i Warwickshire. 

**DB9 coupe** hadde 6-liters V12 motor på 450 hk. Den var en 12 kilo lettere variant av den som satt i DB7 vantage og "storebror" Aston Martin V12 Vanquish. Den kunne fås med 6-trinns manuel gir (*Graziano*) eller 6-trinns ZF automatgir. Ellers ble DB9 den første som fikk VH-plattform (for vertikal/horisontal) i aluminium, forøvrig levert av Norsk Hydro og brukt til "lillebror" Aston Martin V8 Vantage (2005) som kom året efter. Den ble da både lettere og mere vridningsstiv enn forgjengeren Aston Martin DB7. I Norge ble DB9 solgt av firmaet *Insignia* i Oslo, som i 2004 rapporterte at alle 4 ble solgt. Kona til Kjell Inge Røkke eide en DB9.

**DB9 Volante** var en cabriolet lansert på Detroitmessen i 2004, mens **DBR9** fra 2005 var en raserutgave for internasjonale GT-løp med teamet Prodrive. Den vant sin klasse på Sebring og Silverstone og vant GT1-klassen i Le Mans 2007. **DB9 LM** (69 eks.) fra 2008 hadde mer sportslig utseende for å markere dette. **DBR59** var en GT-løpsbil for nasjonale og lokale løp. 

I 2008 ble motoreffekt hevet til 476 hk og interiøret flyttet om på. I 2011 kom spesialutgavene DB9 Carbon Black, Morning Frost og Quantum Silver som hadde svarte, hvite og sølv fargekombinasjoner. I 2013 ble framlyktene større og fikk LED. I sitt siste produksjonsår 2016, ble den kalt **DB9 GT** og fikk 30 flere hk (til 540 hk). Utgaven DB9 GT **Bond** (150 eks.) fra 2015 hadde diverse klistremerker som markerte Spectre, den 20. filmen med James Bond. Fra 2017 etterfølges den av Aston Martin DB11, i og med at DB10 ble brukt for de 10 bilene i nevnte film Spectre.

* DB9 DB9
* DB9 Volante DB9 Volante

Referanser
----------

1. ↑  David Dowsey, *Aston Martin: Power, beauty and soul*, s. 297, Peleus Press, 2007
2. ↑  Trygve Larsen, *Full rulle for Hydro* i Dagens Næringsliv den 2. september 2003.
3. ↑  *Luksussalget mer enn doblet* i Aftenposten den 16. juni 2004.
4. ↑  *Tre konebiler* i VG den 6. november 2007.
5. ↑  Michael Harvey, *Aston Martin bids farewell to the DB9 Arkivert 18. april 2016 hos Wayback Machine.* i britiske The Telegraph den 25. juni 2015.
6. ↑  DB9GT Bond Arkivert 25. april 2016 hos Wayback Machine. fra fabrikkens egne websider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aston Martin DB9 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Aston Martin DB9 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Russisk fregatt Admiral Gorsjkov** (russisk:Адмира́л фло́та Сове́тского Сою́за Горшко́в) er en fregatt i den russiske marinen og første skipet av Gorshkovklasse. Hun ble kjølstrekt i 2006 og sjøsatt i oktober 2010, og ble satt til å begynne fortøyningsprøver i mai 2012. Skipet er oppkalt etter Sergey Gorshkov.
Fregatten gjennomførte prøveturen i nærheten av britiske farvann i Nordsjøen hvor hun ble fulgt av HMS St Albans.
*Admiral Gorshkov* ble først offisielt godkjent for tjeneste for den russiske marinen den 28. juli 2018, dagen før sin debut på en parade i St. Petersburg.Skipet utførte hele 16 skyteøvelser under hele prøveperioden.
Fregatten har et deplasement på 4550 tonn, er 135 meter lang, 16 meter bred med en topphastighet på 20 knop.
*Fregatten Admiral Gorsjkov* er underlagt 43. missilskipdivisjon i Nordflåten, som har hjemmehavn i Severomorsk sammen med Nordflåtens hovedkvarter.

Referanser
----------

1. ↑  «Frigate Admiral Gorshkov Will Join the Fleet in November 2015». Besøkt 20. januar 2015.
2. ↑  «HMS St Albans: UK frigate shadows Russian warship in North Sea». BBC.com. 26. desember 2017.
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Admiral Flota Sovetskogo Soyuza Gorshkov (ship, 2015) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder av flytende ut seremoni
* Avbildning av frigate
***A Master Stroke*** er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Chester Bennett. Manus er basert på en roman fra 1909 av Frederick Van Rensselaer Dey.

Handling
--------

På randen av selvmord. fordi han har sløst bort sin arvede formue, tar Yale Durant farvel til sin forlovede Blanche Trevor. Men han oppdager at faren hennes George Trevor står overfor økonomisk ruin, med mindre Yale kan skaffe en større sum penger innen 24 timer. Ved å skaffe seg en jobb ved et meglerhus, får Yale tilgang til aksjene som kan redde Trevor.

Men den korrupte megleren Jack Millington anklgaer Yale for å være en tyv, og han ønsker å sørge for Trevors økonomiske ruin. Men Milligans sekretær Millie advarer Yale om hva som foregår, og han forsøker å fikse situasjonen. I mellomtiden har Blanche stukket av sammen med en tidligere frier, og Yale innser at han faktisk har forelsket seg i Minnie.

Skuespillere
------------

* Earle Williams som Yale Durant
* Vola Vale som Minnie Patton
* Lee Hill som Jack Millington
* Henry A. Barrows som Sam Millington
* John Elliott som George Trevor
* Rhea Haines som Blanche Trevor
* Frank Crayne som Harry Chapman
* Paul Weigel som Hodge

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Master Stroke* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Master Stroke* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Aston Martin DB4** var en sportsbil fra den britiske bilprodusenten Aston Martin, som ble produsert mellom 1958 og 1963. Modellen erstattet DB Mark III, og var helt nyutviklet, bortsett fra motoren, som var videreutviklet fra 2.9-litersmotoren i forgjengeren.

Motoren hadde et sylindervolum på 3.7 liter (3 670 ccm), og var designet av Tadek Marek. Den hadde doble overliggende kamaksler og seks sylindere på rekke. Bilen hadde skivebremser på alle fire hjul.

Karosseriet var designet av italienske Carrozzeria Touring, og ble presentert for første gang på bilutstillingen i London i 1958. Til tross for at både design og konstruksjonsmetoder var italienske var bilen den første modellen som ble produsert på selskapets fabrikk i Buckinghamshire, England.

En cabrioletutgave ble introdusert i 1962, og andre spesialmodeller var blant annet DB4 GT Zagato og Lagonda Rapide (firedørs sedan).

DB4 GT
------

*Se også Aston Martin DB4 GT Zagato*
**DB4 GT** var en spesiell lettvektsutgave med høyere ytelser. Den ble introdusert i september 1959 og var blant annet utstyrt med et tynnere karosseri (for lavere vekt) samt lukkede frontlykter. Dessuten var akselavstanden redusert, noe som betød at de fleste eksemplarene ble levert uten bakseter.

Modellen var tilgjengelig med en 3.7-liter eller 3.8-liters motor, og hadde to tennplugger per sylinder og tre forgassere. Motorene hadde også en annen sylindertopp, som økte kompresjonen, og effekten ble økt til 302 hestekrefter. Toppfarten var 246 kilometer i timen, og bilen klarte 0-100 km/t på 6.1 sekunder.

75 eksemplarer ble bygget, i tillegg til den separate modellen DB4 GT Zagato. Dessuten ble det bygget étt eksemplar med karosseri fra Bertone, kalt *Bertone Jet*.

Vantage
-------

Da DB4 *Series IV* ble introdusert i 1961 ble også en utgave med høyere ytelse, *DB4 Vantage*, introdusert. Den var utstyrt med tre forgassere og et annet toppstykke, noe som økte ytelsene til 266 hestekrefter. De fleste modellene var også utstyrt med samme frontlykter som DB4 GT. Totalt ble 136 sedanmodeller og 32 cabrioleter bygget med Vantage-motoren.

Vantage GT
----------

1962 DB4 Vantage GT
Et lite antall DB4 (som ikke var GT-modellen) ble utstyrt med GTs kraftigere motor. Denne kombinasjonen kalles ofte *Vantage GT*, til tross for at ikke alle var utstyrt med Vantage-utstyrsnivået, og ingen av dem teknisk sett var en GT. Totalt 14 eksemplarer har denne uvanlige kombinasjonen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aston Martin DB4 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Q**, eller **Q-kilden** (q av tysk *quelle* som betyr *kilde*) er et hypotetisk tapt evangelium, eller et evangeliefragment. Q brukes som forklaring på likheter mellom Matteus- og Lukasevangeliet.

Tokildehypotesen, som er den mest utbredte teorien for å forklare det synoptiske problem, sier at Evangeliet etter Markus ble skrevet først. Lukas og Matteus har så kjent til Markusevangeliet, og brukt det som kilde når de skrev sine evangelier. I tillegg har de to evangeliene en del felles stoff. Dette stoffet antas å stamme fra en felles kilde, som ofte kalles Q.

Man har aldri funnet Q, heller ikke fragmenter av denne. Mange forskere mener idag at det kan dreie seg om en muntlig kilde.

En hypotetisk rekonstruksjon av teksten ble utgitt i 2000 av kanadieren John S. Kloppenborg, og James M. Robinson og Paul Hoffmann fra USA. En 1990-versjon fra Kloppenbergs arbeid er utgitt på norsk i samlingen Apokryfe evangelier i serien Verdens Hellige Skrifter i 2001.

Litteratur
----------

* Oskar Skarsaune: *Den ukjente Jesus: Nye kilder til hvem Jesus virkelig var? Da Vinci-koden, gralsfortellingene, Thomasevangeliet, Q-kilden*, Avenir Forlag, Oslo 2005—også utgitt bearbeidet som lyd av KABB (2006): *Den ukjente Jesus : nye kilder til hvem Jesus virkelig var?*
* Paul Verhoeven: Jesus of Nazareth, Seven Stories press, New York, 2008.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Arne Kvitrud** (født 27. oktober 1955) og er vokst opp i Pedersgata i Stavanger. Han er utdannet sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole i Trondheim i 1978. 

Han har siden vært ansatt hos Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), Oljedirektoratet og Petroleumstilsynet. Han har særlig arbeidet med maritime konstruksjoner, havbølger og maritime systemer. Han har skrevet en rekke tilsyns- og granskingsrapporter om petroleumsindustrien. Han har formidlet og drøftet årsaksforhold i hendelser og ulykker, i en rekke foredrag og publikasjoner. 

Han har deltatt i regelverksarbeid og vært fagansvarlig i flere forskriftsarbeider og veiledninger, Han har også vært med i standardisering innen ISO, NORSOK og med norske standarder (NS). 

På fritiden har han også utgitt en rekke publikasjoner om slektshistorie, lokalhistorie og kulturhistorie, samt en rekke avskrifter av historiske kilder. Det har særlig vært om Luster i Sogn, og om Stavangers eldste historie.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: Arne Kvitrud 50 år, 25.10.2005.
2. ↑  Stavanger Aftenblad: Arne Kvitrud 60 år, 26.10.2015.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: Arne Kvitrud 60 år, 26.10.2015.
4. ↑  Arne Kvitrud: Safety of offshore structures and in maritime technology -
5. ↑  Stavanger Aftenblad: Arne Kvitrud 60 år, 26.10.2015.
6. ↑  Stavanger Aftenblad: Arne Kvitrud 60 år, 26.10.2015.
7. ↑  Arne Kvitrud: Lokalhistorie og slektshistorie i hovedsak om Stavanger -

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |