recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Neve Shalom
**Bruno Hussar** (født 5. mai 1911 i Kairo i Egypt, død 8. februar 1996 i Jerusalem) var en fransk-israelsk katolsk prest tilhørende dominikanerordenen og grunnlegger av Neve Shalom/Wahat al-Salam (NSWAS) i Latrunbuen (Israel / Vestbredden).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Bruno Hussar ble født i Kairo av jødiske foreldre som var franske statsborgere. Bruno Hussar fullførte først en ingeniørgrad i Frankrike. I 1935, mens han studerte i Frankrike, konverterte han fra jødedom til katolisisme og studerte teologi. Han tok kontakt med dominikanerordenen og sluttet seg til den. 

### Prest

I 1950 ble han ordinert til prest. Under Det andre Vatikankonsil var pater Bruno Hussar med i samarbeidet om utformingen av konsilerklæringen Nostra Aetate på invitasjon av kardinal Augustin Bea, i egenskap av ekspert ved Sekretariatet for Kristen Enhet.

I 1953 kom han til Haifa (Israel) for første gang. Fra 1960 tjente han som katolsk sogneprest for det hebraisktalende katolske samfunn i Jerusalem. I årene som fulgte ga møtet mellom forskjelligee religioner i Israel ham ønsket om en tilnærming og en dypere forståelse av forskjellene mellom de store verdensreligionene. Etterhvert forpaktet han et stykke land på en høyde som var ingenmannsland før 1967 og som tilhørte trappistabbediet Latrun. Der, i 1970, grunnla Bruno Hussar, som selv ble israelsk statsborger i 1966, bosetningen Neve Shalom (arabisk: Wahat al-Salam) med noen få frivillige. I følge Bruno Hussars visjon skulle bosetningen være en fredens landsby, der kristne, jøder og muslimer, til tross for sine forskjellige religioner, leve sammen med respekt og gjensidig aktelse.

Verker
------

* Bruno Hussar: *Ein Weg der Versöhnung. Juden, Christen und Moslems in Israel*. Aus dem Französischen übersetzt von Manuel Schiffler und Paulus Engelhardt. Topos Taschenbücher, Matthias-Grünewald Verlag, Mainz 1988. ISBN 3-7867-1380-4.

Litteratur
----------

* (de) Rainer Zimmer-Winkel: «Hussar, Bruno» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 27, Nordhausen 2007, ISBN 978-3-88309-393-2, sp. 719–720.

Eksterne lenker
---------------

* Nettside for fredslandsbyen Neve Shalom
* Bruno-Hussar-Stiftung Arkivert 7. oktober 2022 hos Wayback Machine.

Referanser
----------

1. 1 2   AlKindi, General Diamond Catalogue ID 51663[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Artikkel i BBKL, se Litteratur
4. ↑  www.zeitenschrift.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
Det meste som er kjent om Theophilus ben Ananus stammer fra den jødiske forfatter Flavius Josephus, i hans verk om det jødiske folk, fra år 93-94. Her en latinsk utgave fra 1644, se *Antiquitates Iudaicae*
Inskripsjon på Johannas ossuarium.
**Theophilus ben Ananus** (hebraisk: תפלוס בר חנן) var en yppersteprest i Jerusalem.

Liv og virke
------------

I følge verket *Antiquitates Iudaicae*, skrevet av den jødiske forfatter Flavius Josephus i 93/94 e.Kr. utøvde Theophilus ben Ananus dette ditt embede fra 37 til 41 e.Kr.

I følge Josephus tilhørte han sin samtids rikeste og mest innflytelsesrike jødiske familier på Jesu tid. Han var sønn av Annas (også *Hannas*), i følge Josephus yppersteprest årene 6 til 15 e.Kr. 

Theophilus ben Ananus hadde fire brødre, Eleazar, Jonathan, Matthias og Ananus, som samtlige også hadde viktige roller i Jerusalems tempel og utøvde yppersteprestembedet. 

Han var Kaifas' svoger. Kaifas var i følge Det nye testamente sentral for dommen mot Jesus av Nasaret. I følge Josephus erstattet Vitellius under et tredagers opphold i Jerusalem den herskende yppersteprest Jonathan med Theophilus, hans bror. Også Theophilus ben Ananus' sønn, Matthias, skulle bli yppersteprest. Matthias var den nest siste yppersteprest før romernes ødeleggelsen av Jerusalems tempel, og innehadde embedet fra 65 til 67. Tempelet ble ødelagt under Ananus ben Ananus' embedstid - han bar bror til Theophilus ben Ananus.

I en artikkel i *Israel Exploration Journal* i 1984 anses Theophilus ben Ananus' historisitet som bevist arkeologisk. Det ble funnet en knokkelkasse med innskriften «Johanna, ypertepresten Theophilusæ barnebarn».

### Theofilus hos evangelisten Lukas?

Forfatteren Richard Anderson hevder i sin bok *«Who are Johanna and Theophilus?: The Irony of the Intended Audience of the Gospel of Luke»*, at Lukasevangeliets adressat var *Theophilus ben Ananus*.Men dette er omdiskutert: Kombinasjonen av navnene i knokkelkasseinnskriften fornyet spørsmålet om denne ypperstepresten kunne være den samme Theophilus som de nytestamentlige bøker Lukasevangeliet og Apostlenes gjerninger begge er adressert til (begge bøkene er fra samme forfatter). I Lukasevangeliet nevnes det en kvinne ved navn Johanna, som tydeligvis kom fra velstående kretser. Lukas antyder imidlertid ingensteds der han nevner Johanna noen bånd til yppersteprestfamilien. I tillegg var navnet Theophilus ganske vanlig i antikken. Det er derfor svært usikkert om Lukas virkelig henvender seg til ypperstepresten Theophilus.

Referanser
----------

1. ↑  Skrivemåten på hebraisk baserer seg på en knokkelkasse (*ossuarium*) for et barnebarn til ypperstepresten, funnet i 1984. Israel Exploration Journal. 36 (1/2): 39–44
2. ↑  | Rainer Metzner: *Die Prominenten im Neuen Testament: Ein prosopographischer Kommentar*, s 236
3. ↑  Louis H. Feldman, Gåohei Hata, Josephus, the Bible, and History, s 203
4. ↑  Full text of "Flavius Josephus Werke: Altertümer, Krieg, Apion, Leben. Übersetzt von Heinrich Clementz"
**Edmund Konvall Fjærvoll** (født 20. mars 1910 i Bø i Nordland, død 15. januar 1975) var en norsk politiker for KrF.

Han ble innvalgt til Stortinget fra Nordland i 1961, og ble igjen valgt i 1969 etter å ha vært vararepresentant siden 1965. Han var også vararepresentant i perioden 1958–1961.

Han var ordfører i Hadsel kommune i 1959–1961 og 1963–1967. I det sivile liv arbeidet han som gårdbruker, forsikringsagent og hotelleier.

Edmund Fjærvoll var far til Dag Jostein Fjærvoll (1947-2021), som også var stortingsrepresentant, forsvarsminister 1997–1999 og samferdselsminister 1999–2000.

Stortingskomiteer
-----------------

* Administrasjonskomiteen, 1961–1965, 1969–1973
* Valgkomiteen 1969–1973

Eksterne lenker
---------------

* (no) Edmund Fjærvoll hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Edmund Fjærvoll hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** Geni
 |
Et eple av sorten Belle de Boskoop, fotografert i samband med Nordiska museets eplefestival i september 2014.
Belle de Boskoop
**Belle de Boskoop** er en eplesort som har sitt opphav i 1850-tallets Nederland. Eplet er fremst et mateple med hardere fruktkjøtt og sterkere smak. Eplet er også motstandskraftig mot sykdommer. Treet er et triploid.

Blomstringen er middeltidig eller noe senere, of Belle de Booskoop pollineres av blant annet Aroma, Cox Orange, Cox Pomona, Cortland, Discovery, Filippa, Ingrid Marie, James Grieve, Oberländer, Oranie, Ringstad og Transparente Blanche.

Bilder
------

* Blomster på Belle de BoskoopBlomster på Belle de Boskoop
* Rikelig blomstrende Belle-de-Boskoop-treRikelig blomstrende Belle-de-Boskoop-tre

Referanser
----------

1. ↑  «Belle de Boskoop». *Äppelappen*. Nordiska museet. Besøkt 14. oktober 2014.

Kilder
------

* Görel Kristina Näslund - 100 älskade äpplen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Maria bint Shamʿūn**, mer kjent som **Maria al-Qibtiyya** (arabisk: مارية القبطية, **Maria Qubtiyya** eller **kopteren Maria**, død i 637 i Medina) var en av den muslimske profeten Muhammads slavekonkubiner.

Liv og virke
------------

Maria al-Qibtiyya var en koptisk kristen fra Egypt. Hennes far, jkalt Shamʿūn, kom fra den koptiske menighet i det ikke lenger lokaliserbare stedet Hafn (arabisk: حفن / Ḥafn) i regionen Ansina (أنصنا / Anṣinā) ved Nilens østre bredd i Øvre Egypt.

I følge tradisjonen sendte Muhammad i 628 ut en proklamasjon om sin monoteisme til alle Midtøstens herskere og innbød dem å tilslutte seg Islam. Han sendte en deputasjon med det budskapet under Hatib ibn Abi Balta'ah til den kristne guvernør Al-Muqawqis, som turde være samme person som Kyros av Alexandria, som var det bysantinske rikes guvernør i Alexandria. Da deputasjonen kom tilbake fra Egypt medbragte den flere gaver fra Al-Muqawqis til Muhammad i Medina: deriblant et muldyr, et esel, en evnukk, og slavinnene Maria og hennes søster Sirin bint Shamun. Søstrene ble konvertert til islam av Hatib ibn Abi Balta'ah innen han overleverte dem til Muhammad. 

Maria beskrives som vakker, og Muhammad beholdt henne, og han ga hennes søster til Hassan ibn Thabit. Muhammed befalte henne å tilsløre seg og huset henne hos en kvinnelig muslimsk konvertit, Umm Sulaym bint Milhan. Maria al-Qibtiyya fødte i 630 Muhammads sønn, Ibrahim ibn Muhammad. Likesom i tilfellet Rayhana bint Zayd er det blitt diskutert om Maria al-Qibtiyya var Muhammads slavekonkubin eller en av hans hustruer, ettersom noen senere biografier har kalt henne «hustru». Det at Muhammad frigav henne da hun fødte hans sønn bevisrr at hon var hans slave og altså en konkubine, for en fri hustru hadde ikke behov for å frigis. Gjerningen for en muslimsk mann å frigi en slavinne som fødte hans barn ble så en sedvane kalt umm walad. Hennes sønn døde i 632, samme år som Muhammad døde. Maria overlevde Muhammad med fem år, og døde i Medina i 637.

Referanser
----------

1. 1 2  Schacht, J.; al-Andalusi, Ibn Hazm; Haqqi, Mamduh (1957-12-31). "Haccat al-wada'". Oriens. 10 (2): 400. doi:10.2307/1579716. ISSN 0078-6527. JSTOR 1579716.
Kommandobunkeren ved HKB 5/980 Vesterøen. Foto: Volgger 
Heve/senke-flakstilling med befalsbolig i bakgrunnen.
Original tysk kanonstilling.
**Folehavna fort** er et ekstysk kystfort på den sydligste delen av Vesterøya i Sandefjord kommune. Området ble beslaglagt av okkupasjonsmakten den 8. mai 1941.

Fortet, som ble kalt HKB 5/980 Vesterøen av okkupasjonsmakten, var ved krigens slutt bestykket med fire belgiske 12 cm K370(b) feltkanoner med skuddvidde på 15 000 meter, samt flere luftvern- og panservernkanoner. Det meste av skytset var krigsbytte fra tyskernes invasjoner i andre land i Europa. Selve fortet ble opprettet i mai 1941 og fungerte fram til januar 1993 som skolebatteri for hærens kystartilleri, da denne funksjonen ble flyttet til Stavern.

Anlegget hadde ellers flere tunneler i fjellet, den lengste omtrent 120 meter lang. I tillegg kommer blant annet bunkere, forlegningsbrakker, løpegraver, lyskastere, piggtrådgjerde, nærforsvarstillinger, brystvern og minefelt.

Fra fortet er det fri sikt over sjøen mot Onsøy og Hvaler i øst. Mot sør er det åpent hav, mens det i vest er sikt mot Svenner fyr og kyststrøkene av Telemark og Vestfold.

Fortet skal aldri ha vært i direkte kamp, men deltok i flere anledninger i beskytning av allierte fly.

Etter krigen ble det meste av anlegget tatt over av Kystartilleriet, mens enkelte deler raskt ble frigitt.

I 1957 ble Folehavna fort modernisert, og hovedskytset ble byttet ut med tre 10,5 cm kanoner montert i grube med paddeskjold.

Den militære aktiviteten ved anlegget ble lagt ned i 1993.

Sikring av området
------------------

I begynnelsen av 2009 ble det kjent at Skifte eiendom ønsker å gjøre ytterlige sikring av området. Denne sikringen innebærer fjerning av de fleste spor etter militær aktivitet på Vesterøya. Etter en langtrukket prosess med stort lokalt engasjement, endte det med at Skifte eiendom fikk tillatelse av Sandefjord kommune til å gjennomføre rivingen. Sikringen ble berammet til å starte 19. oktober 2009 og planlagt å være ferdig til 1. desember 2009.

Referanser
----------

1. 1 2  Klar til strid - Kystartilleriet gjennom århundrene, Kystartilleriets offisersforening. Side 253 til 266.
2. ↑  sb.no - Bunkere rives[*død lenke*]
3. ↑  sb.no - Skifte får rive[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) HKB 5/980 Vesterøen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Folehavna fort Arkivert 10. oktober 2008 hos Wayback Machine.
* Picasa: Bilder fra Folehavna fort[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Artillerigruppe Larvik |
| --- |
| HKB 1/980 Langesund (Tangen fort) • HKB 2/980 Nevlunghavn (Oddane fort) • HKB 3/980 Rakke (Rakke fort) • HKB 4/980 Malmøen (Malmøya Fort.) • HKB 5/980 Vesterøen (Folehavna fort) • Heeresküsten-Lehr- Batterie Stavern (Skolebatteri ved Fredriksvern) |

Portal: Andre verdenskrig
**Gollevárri** kulturminneområde (norsk: "gullfjell"] er det største fangstanlegget for villrein i Finnmark, og er lokalisert til Tana kommune. På Varangerhalvøya og på eidet over til Tanaelva er det registrert 25 fangsgropsystemer med til sammen nærmere 3400 fangstgroper. 

Det største systemet ligger på fjellet Gollevárri (Gullfjell), og består av 530 fangstgroper, og en rekke buemurer og kjøttkjellere. I forbindelse med fangstanlegget er det funnet 16 gammetufter i et område med tykke lag av reinsdyrhorn. Gammene kan ha huset inntil 10 personer.

Gropene har opprinnelig vært fra 1,5 - 2 meter dype og 2 - 4 meter i diameter. Fangstgroper har vært benyttet siden steinalderen i Finnmark. Fangstgropene ved Gollevárre er ikke tidsfestet, så man vet ikke sikkert hvor gamle de er.

Gollevárri var varangersamenes høstboplass, hvor de oppholdt seg under villreinens trekk fra kysten mot innland. Boplassen er datert til 1200- og 1400-tallet. Villreinjakten opphørte på 1600-tallet og bruken av anlegget opphørte.

Litteratur
----------

* Vorren, Øyvind (1958) Bokhylla:*Samisk villreinfangst i eldre tid*. Ottar-Tromsø museum.
* Vorren, Øyvind. 1998. Bokhylla: *Villreinfangst i Varanger fram til 1600-1700 årene.* Tromsø Museums skrifter XXVII. Finnsnes.
* Hole, Runar (2013) *Massefangstanlegg for villrein*. Mastergradsoppgave i arkeologi, Noregs teknisk-naturvitskaplege Universitet (NTNU)

Eksterne lenker
---------------

* Villreinfangst som verdensarv
* Luondu.no: Fangstgraver
Bruschetta med olivenolje og parmaskinke
**Bruschetta** (italiensk uttale: [brusˈket̪ːtä]) (ofte i flertallsformen *bruschette*) er en matrett fra Italia. Den består av grillede eller stekte biter av brød eller baguett med hvitløk og olivenolje påsmurt og med saltdryss. Dette er den opprinnelige bruschettaen, og var en måte å bruke opp gammelt brød på, og bruschette er tradisjonell italiensk fattigmannskost. 

I dag serverer man gjerne noe oppå, og mest typisk er tomat-skiver, salt, pepper og olivenolje, ev. syltet fennikel eller olivenpuré. Mer luksuriøse utgaver kan også ha parmaskinke som pålegg. Bruschetta er en typisk antipasto, og kan også være en smårett.

Regionale varianter
-------------------

I Toscana kalles bruschetta gjerne **fettunta** eller **panunto**. Når det hjemmelagede brødet er ristet, gnir man overflata inn med et hvitløksfedd, før man smakssetter med olivenolje, salt og pepper. Denne retten ble gjerne servert til jordarbeiderne, gjerne sammen med kjøtt eller pølse. I Piemonte kalles retten **soma d'aj**, og her legger man to skiver sammen til et smørbrød, med skiver av tomat med olje og salt som fyll. Dette var tradisjonelt servert til onnearbeiderne under vinhøsten. I Abruzzo-regionen smører man gjerne på en modnet masse av svineinnvoller, og så blir brødstykkene grillet, en rett som kalles **ventricina**.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bruschetta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bruschetta – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Scenen under premieren av *’u’*, 10. september 2010.
***’u’*** (uttales: [ʔuʔ], starter og slutter med glottale plosiver, norsk: universet, universalt) er den første operaen sunget på klingon. Den ble komponert av Eef van Breen som en libretto av Kees Ligtelijn og Marc Okrand, og med hjelp av Floris Schönfeld. Fortellingen i operaen er basert på legenden til «Kahless den uforglemmelige», en messiansk figur i klingonsk historie som grunnla det klingonske imperiet.

Premieren til operaen i Den Haag 10. september 2010 var en suksess, og den har blitt vist frem andre steder siden.

Handling
--------

### 1. akt – *yav*

Mens Kahless er på jakt med broren sin Morath, blir han sint siden Morath får han til å miste bytte sitt. Kahless lover dermed å hevne denne ydmykelsen av han. Tyranten Molor gir Morath et tilbud om å bli leder i huset sitt hvis han forråder sin egen og Kahless' far. Morath aksepterer tilbudet. Med hjelp av Molors menn, så ankommer Morath sin fars hus, tar sverdet hans, og krever at faren overgir huset sitt. Faren nekter, så Morath dreper han med sverdet. Kahless lover etter dette å vinne tilbake sin fars ære. Han løper etter Morath helt til Kri'stak-vulkanen. Etter at brødrene slåss med hverandre, så kaster Morath seg selv i vulkanen. Etter dette smir Kahless sin første bat'leth i vulkanen.

### 2. akt – *raD*

Kahless, som nå sørger over Morath, drar på en reise til underverdenen. Der blir han gjenforent med faren sin, og tilgir sin bror. Han viser dem mok'baraen, som lar dem få tilbake sine fysiske kropper. Kortar, vokteren av underverdenen, blir sint siden han finner ut av at to av sjelene mangler fra underverdenen. Kahless skaffer seg tropper for å starte et opprør mot Molor. Han møter sin sanne kjærlighet, Lady Lukara, som assisterer han når han blir angrepet av Molors tropper. De overvinner Molors tropper sammen, og driver deretter med voldsom elskov i blodet etter fiendene.

### 3. akt – *QIH*

Ved elven har hærene samlet seg. Kahless holder en inspirerende tale for sine tropper. Kortar ankommer, og blir også rystet av Kahless' ærefulle motiver. Han blir med å kampen for å skape en himmel for klingonske krigere. Kahless, faren og broren slåss sammen mot fiendene. De to sistnevne dør med ære i kampen. Kahless møter Molor og dreper han, skjærer ut hjertet hans og renser det i elven som et symbol for å rense æren hans. Med hjelp fra Lady Lukara, begår Kahless selvmord som en del av et rituale for å bli sendt til himmelen sammen med faren og broren sin.

Referanser
----------

1. ↑  Jacobson, Aileen. An Otherworldly Opera That Speaks Klingon. *The New York Times*, 7. november 2008.
2. ↑  Okrand, Marc. *The Klingon Dictionary*, New York: Pocket Books, 1992, ISBN 0-671-74559-X, s. 117
3. ↑  *Time*, 13. september 2010, s. 17
4. ↑  «U-theopera.org». U-theopera.org. Arkivert fra originalen 26. mai 2013. Besøkt 24. juni 2014.
5. ↑  «Project Information – U the Opera». U-theopera.org. Arkivert fra originalen 10. desember 2016. Besøkt 16. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Video av operaen, fra YouTube
**Kiby** er et fiskevær i Vadsø kommune i Finnmark. Stedet ligger ca. 4 kilometer øst for byen Vadsø. Per 3. november 2001 hadde Kiby 39 innbyggere; i 1891 var innbyggertallet 208.

Vadsø lufthavn ligger i Kiby, og europavei 75 går gjennom stedet. Den norsk-amerikanske dikteren Julius Berg Baumann var født og vokste opp der. Kiby hadde postkontor fra 1911 til 1969, til sist med postnummer 9868.

Historie
--------

Navnet på stedet ble tidligere også skrevet Tyby eller Tiby. Ifølge språkforskeren og forfatteren Jens Andreas Friis, referert i verket *Norges land og folk*, kommer navnet av *Kjyvby* - «tyv-by».

Nils Vibe Stockfleth forteller i boka *Dagbog over mine missionsreiser i Finmarken* (utgitt i 1860) at en smittsom sykdom i 1811 tok livet av 70 av de 250–300 menneskene som da bodde i Kiby og Vadsø. Da fogd Johan Carl Penne Nielsen forlot Finnmark sommeren 1826, ga han 40 speciedaler i gave som bidrag til å få oppført et skolehus i Kiby.

Dialekt
-------

Den norske dialekten i Kiby, sammen med Ekkerøy litt lengre øst i Vadsø kommune, skiller seg fra dialektene i resten av Finnmark. Blant annet brukes på disse to stedene nektingsadverbet *ikkje*, mens det i det meste av Finnmark ellers heter *ikke*. Kiby og Ekkerøy har hatt innflyttere fra nordre Nordfjord og søndre Sunnmøre, og den norske dialekten på de to stedene ser ut til å bygge på den vestnorske dialekten som innflytterne brukte.

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk sentralbyrå: Folkemengde, etter alder, bostedsstrøk og delområde/grunnkrets. 2003 Vadsø, 3. november 2001 (s. 52)
2. ↑  Statistisk sentralbyrå: Antal beboede Huse samt hjemmehørende Folkemængde 1 Januar 1891 (s. 146)
3. ↑  Finnmarken: Dikterlegenden fra Kiby (23. desember 2010, besøkt 6. februar 2012)
4. ↑  John Erik Tegler: *Posthistorie og poststempler fra Finnmark fylke*. Norsk Filatelistforbund og Filatelistisk Forlag, Oslo/Bergen 1994. ISBN 82-90272-53-7 (s. 102, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
5. ↑  *Norges land og folk, Finmarkens amt* (s. 460, tilgjengelig via Wikikilden)
6. ↑  Nils Vibe Stockfleth: *Dagbog over mine missionsreiser i Finmarken Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.* (1835, tilgjengelig via Finnmarkslitteratur.net)
7. ↑  *Dagbog over mine missionsreiser i Finmarken[*død lenke*]* (1826)
8. ↑  Ernst Håkon Jahr og Olav Skare (red.): *Nordnorske dialektar*. Novus forlag, Oslo 1996. ISBN 82-7099-252-6 (s. 56 og 169, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)

Eksterne lenker
---------------

* Miljolare.no: Område: Kiby

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Sibirmidjeblomsterflue** (***Sphegina sibirica***) er en liten flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er utbredt over hele Sør-Norge og finnes også i Finnmark.

Utseende
--------

En liten (6-7 mm), slank, blank blomsterflue. Arten er meget variabel i fargen, fra ensfarget lyst okergul til nesten ensfarget svart. Hodet er bredere enn resten av dyret, fasettøynene er bredt adskilte i pannen hos begge kjønn, og nakne. Antennene er svarte, det tredje leddet rundt. Ansiktet er uthulet, som resten av kroppen varierende i farge fra lyst gult til svart. Thorax er tydelig lengre enn bred. Bakkroppen er markert kølleformet, det andre leddet langt og tynt. Det tredje leddet er omvendt kjegleformet. Bakkroppen har nokså lange, lyse hår på sidene, ellers er kroppen svært korthåret. For- og mellombeina er slanke og gule bortsett fra de to ytterste fotleddene som er mørke. Ellers varierer beina mye i fargen. Baklårene er noe fortykkede, bakleggene en tanke krumme. Vingene er litt gråaktige, vingemerket er gulbrunt.

Levevis
-------

Den lever i fuktige bar- og blandingsskoger. Larven er ukjent, men man antar at den kan leve i barkstrø. Arten har spredt seg raskt i Europa i de siste ti-årene, dette kan skyldes bruk av barkstrø i parkanlegg og lignende. De voksne fluene flyr i mai-september og besøker gjerne blomster.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Nord-Europa og videre østover til Øst-Sibir og Korea. I Norge er den utbredt i Sør-Norge og finnes også i Pasvik. Det er sannsynlig at den også forekommer i mellomliggende områder.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ familien **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilien Eristalinae
						* gruppen Chrysogastrini
							+ slekten midjeblomsterfluer, *Sphegina* Meigen, 1822
								- sibirmidjeblomsterflue, *Sphegina sibirica* Stackelberg, 1953

Kilder og litteratur
--------------------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Eristalinae, Microdontinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 478 sider. ISBN 978-91-88506-70-2
* Nielsen, Tore R. 1999. *Check-list and distribution maps of Norwegian hoverflies with description of Platycheirus laskai nov. sp. (Diptera, Syrphidae).* NINA Fagrapport 035. Norsk institutt for naturforskning.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sibirmidjeblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sibirmidjeblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sibirmidjeblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sibirmidjeblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sibirmidjeblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sibirmidjeblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sphegina sibirica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Bilde av arten
**Grøtavær** er lite et lokalsamfunn ytterst på Grytøya i Harstad kommune i Troms. Her bor det ca. 100 personer (2006). Grøtavær ligger mot nord, men vernes mot storhavet av øyer med hvite sandstrender. Stedet var tidligere et ikke ubetydelig fiskevær, men strukturendringer og sentralisering, særlig i 1970- og 80-årene, førte til fraflytting og reduserte fiskeleveranser. I dag preges næringsveien av jordbruk (i hovedsak sauedrift i kombinasjon), reiseliv, leirskole, samt en rekke hjemmebaserte bedrifter. Det finnes ennå noen sjarker som driver fiske fra Grøtavær. I tillegg dagplendler en rekke av innbyggerne til arbeid i kommunesenteret Harstad. Inntil 2011 fantes det også en kombinert barne- og ungdomsskole her, men etter rassikring av fylkesvegen mellom Dale og Alvestad, sendes nå elevene til Lundenes skole.

Under andre verdenskrig ble det anlagt et tysk kystbatteri i Grøtavær. Batteriet Heeres Küsten Batterie Grötavaer 12/983, ble oppsatt med fire 15,5 cm kanoner med skuddvidde 18 000 m, i juni 1941.

Adkomst
-------

Fylkesvei 867 fører fra Harstad til Stornes, hvor ferja går over til Bjørnerå ferjeleie. Herfra kjører man nordover på fylkesvei 15 langs Toppsundet. Etter ca. 7 kilometer er det en 4 kilometer lang tunnel som går gjennom fjellet Toppen. Etter tunnelen kommer man etter kort tid til tettstedet Dale, hvorpå en ny tunnel fører videre til Alvestad og endelig Grøtavær.

Referanser
----------

1. ↑  Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. ISBN 8299087813.

Eksterne lenker
---------------

* Yttergryta.no – nettsted for bygdene Dale, Alvestad og Grøtavær

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Norges E-sportforbund (NESF)** er et særidrettsforbund for e-sport i Norge. Forbundet ble stiftet i 2010. NESF er medlem av det Europeiske E-sportforbundet (EEF) og det Internasjonale E-sportforbundet (IESF).

NESF ledes av et forbundsstyre, kontrollutvalg og en valgkomite. Thomas Breen er president, og Kjell-Erik Nordahl er generalsekretær. Alle e-sportlag som organiserer e-sport kan søke om å bli medlem i forbundet.

I januar 2021 søkte NFIF om å bli tatt opp som nytt selvstendig særforbund i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komite på Idrettstinget i 2021.

Kritikk og boikott under VM-kvalifisering 2021
----------------------------------------------

I forkant av VM i e-sport i Israel 2021 valgte NFIF å utsette den norske kvalifiseringen, etter en rekke reaksjoner fra en rekke spillere og klubber. Reaksjonene kom etter det ble kjent at arrangementet ville bli avholdt på Oslofjord Convention Center, med sin tilknytning til frikirken Smiths venner. Det var spesielt kirkens holdning til homofile som gjorde at en rekke klubber nektet å delta.

13. august 2021 ble det bestemt at NFIF ikke lenger vil holde VM-kvalifiseringer hos Oslofjord Convention Center.

Referanser
----------

1. ↑  Bendik Stang. «Norges E-sportforbund - Regjeringen.no» (PDF). Besøkt 14. august 2021.
2. 1 2  «Om». *NORGES E-SPORTFORBUND* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 22. september 2021. Besøkt 14. august 2021.
3. ↑  Norges E-sportforbund. «SØKNAD OM NYTT SÆRFORBUND» (PDF). Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komite (NIF). Besøkt 14. august 2021.
4. ↑  Slåen, Åshild (13. august 2021). «Utset e-sportsarrangement grunna kopling til Smiths venner». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 14. august 2021.
5. 1 2  Klebo-Espe, Andreas (13. august 2021). «E-SPORT: Stor boikott etter at Norges E-sportforbund la VM-kvalifisering til Smiths venner-eide lokaler». *Gamer.no* **(norsk)**. Besøkt 14. august 2021.

Portal: Videospill
**Seksagesimalt** (**base 60**) er et tallsystem med 60 som grunntall. 
Det stammer fra sumererne i det 3. årtusen f.Kr. videreført til babylonerne. I modifisert form er tallsystemet fortsatt i bruk innen måling av tid, vinkler og for geografiske koordinater.

Tallet 60 er et sammensatt tall og har hele tolv faktorer: 1, 2, 3, 4, 5, 6, 10, 12, 15, 20, 30, 60. Av disse er 2, 3, og 5 primtall. Med så mange faktoriseringsmuligheter er mange brøker av sexagesimale tall ganske enkle. For eksempel kan en time deles i hele antall av 30 minutter, 20 minutter, 15 minutter etc. Seksti er også det minste tallet som er delelig med alle tall fra 1 til 6.

Modernisert notasjon
--------------------

Den østerriksk-amerikanske matematikeren og vitenskapshistorikeren Otto Eduard Neugebauer innførte på 1930-tallet en notasjon basert på vanlige tall. Han brukte semikolon som desimaltegn, og komma til å skille posisjonene.[]

Eksempel:

15,32;7,57 betyr i titallsystemet 15·60+32+7/60+57/3600

Se også
-------

* Pytagoras’ læresetning

Litteratur
----------

* Ifrah, Georges (1999), *The Universal History of Numbers: From Prehistory to the Invention of the Computer*, Wiley, ISBN 0-471-37568-3 .

* Nissen, Hans J.; Damerow, P.; Englund, R. (1993), *Archaic Bookkeeping*, University of Chicago Press, ISBN 0-226-58659-6 .

Eksterne lenker
---------------

* Smith, Jean-Michel, *Community Standard Sexagesimal*,  .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld
 |
**Amfi Kanebogen,** tidligere **Kanebogen senter**, er et kjøpesenter som ligger i Kanebogen i Harstad.

Senteret åpnet i 1985, og var da landsdelens største, og det første kjøpesenteret i regionen. Opprinnelig var dette første byggetrinn, og det var planlagt et andre byggetrinn. Byggetrinn to skulle inneholde kino, servicebygg, handel og hotell. Byggetrinn to ble aldri realisert, men på 1990-tallet ble store deler av senteret ombygd, og blant annet ble deler av glasstaket tettet igjen.

Senteret ble i perioden 2016-2017 utvidet, og rommer i dag et areal på 30 000 kvadratmeter. Det er 60 butikker i senteret.

Senteret har også hatt andre funksjoner. Etter at Fredly kapell brant ned 1984 holdt menigheten til i senteret i flere år frem til Kanebogen kirke sto ferdig i 1999. Også Høgskolen i Harstad har holdt til i senteret.

Høsten 2018 ble kjøpesenteret kåret til «Årets Kjøpesenter».

Referanser
----------

1. 1 2  «Her renner vannet inn i kjøpesenteret». *www.nordlys.no*. Besøkt 11. februar 2016.
2. 1 2  «Amfi Kanebogen Harstad». *Issuu*. Besøkt 11. februar 2016.
3. ↑  «Om senteret | AMFI Kanebogen». *www.amfi.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 10. november 2018. Besøkt 9. november 2018.
4. ↑  «Kanebogen kirke». *NRK.no - Gudstjenesten*. Besøkt 11. februar 2016.
5. ↑  Karlsen, Malvin (1988). *Harstad*. Harstad: Aas & Søns Boktrykkeri AS og To-Foto AS.
6. ↑  «Harstadnytt». *www.harstadklubben.org*. Besøkt 11. februar 2016.
7. ↑  «AMFI Kanebogen er Norges beste kjøpesenter 2018». *Retailmagasinet*. 19. oktober 2018. Besøkt 26. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Amfi Kanebogen Arkivert 15. februar 2016 hos Wayback Machine.
***The DUFF*** er en amerikansk filmkomedie fra 2015. Filmen er regissert av Ari Sandel, skrevet av Josh A. Cagan, og har Mae Whitman, Robbie Amell og Bella Thorne i hovedrollene.

Om filmen
---------

Filmen hadde kinopremiere i Norge 10. april 2015. Den basert på romanen med samme tittel av Kody Keplinger.

Handling
--------

Bianca går på high school og trives bra helt til hun får vite at de andre elevene har gitt henne kallenavnet *the DUFF*, som står for «Designated Ugly Fat Friend» – det vil si at hun fyller rollen som den evig stygge og tykke vennen i vennegjengen sin. De andre i gjengen er Jess og Casey, som er mer populære enn henne. Den som forteller henne er nabogutten Wesley, som hun har kjent siden de var små. Han sier at en «DUFF» ikke nødvendigvis er stygg eller tykk, men at betegnelsen brukes om den personen i en gjeng som folk bare er interessert i å bli kjent med eller være sammen med for å komme nærmere personens venner. Bianca blir sønderknust, men innser at Wesley har rett: for andre er hun bare en mulighet til å bli kjent med Jess og Casey. Hun lar de vonde følelsene sine gå ut over Jess og Casey, og kutter kontakten med dem både IRL og på sosiale medier.

Bianca er hemmelig forelsket i Toby, og Wesley er kjæreste med Madison. Likevel begynner Bianca og Wesley å bli tiltrukket av hverandre, og utover i filmen gjør Bianca mange nye oppdagelser om seg selv og personene rundt henne.

Rolleliste
----------

* Mae Whitman som Bianca
* Robbie Amell som Wesley
* Bella Thorne som Madison
* Bianca Santos som Casey
* Skyler Samuels som Jess
* Romany Malco som Principal Buchanan
* Nick Eversman som Toby
* Chris Wylde som Mr. Filmore
* Ken Jeong som Mr. Arthur
* Allison Janney som Dottie
* Rebecca Weil som Caitlyn
* Seth Meriwether som A.J.
* Erick Chavarria som Señor Gomez
* Brian Dewar McNamara som Matt
* Benjamin Davis som Jeffrey
* RJ Shearer som Albert

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *The Duff* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Duff* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Duff* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Duff* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Duff* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Duff* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Duff* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Duff* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *The Duff* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film
Denne artikkelen omhandler filmen fra 1980.  For den norske dokumentarserien, se Nesten voksen.

***Nesten voksen*** (originaltittel ***Foxes***) er en amerikansk dramafilm fra 1980, regissert av Adrian Lyne. Filmen tar for seg en vennegjeng på fire tenåringer (Kandice Stroh, Marilyn Kagan, Cherie Currie og Jodie Foster), som alle har sine problemer i familien eller av helt personlig art, men som likevel holder sammen i tykt og tynt. Currie hadde med denne filmen sin spillefilmdebut, og Laura Dern hadde en av sine første filmroller som Debbie.

Filmen fikk generelt god kritikk, blant annet av den anerkjente filmkritikeren Roger Ebert. Foster ble nominert til en Young Artist Award for rolleskildringen i filmen, og *Nesten voksen* var blant hennes siste filmroller før hun tok en pause for å fullføre Yale University.

Handlingsreferat
----------------

Fire tenåringsjenter i San Fernando-dalen på slutten av 1970-tallet har smertefulle følelsesmessige problemer. Deirdre er fascinert av sin egen seksualitet, er veldig interessert i gutter, og har mange problemer i forholdene sine. Madge er ulykkelig overvektig, og irritert fordi hun fremdeles er jomfru. Foreldrene hennes er overbeskyttende, og hun har en irriterende yngre søster, Annie som drikker, bruker narkotika og stikker av fra sin voldelige far som arbeider som politibetjent. 

Jeanie (spilt av Jodie Foster) føler at hun må ta vare på dem alle, krangler ofte med sin skilte mor, og lengter etter et nærmere forhold til faren sin som arbeider for et rockeband kalt Angel. Jentene mener utdannelse bare er bortkastet tid, kjærestene deres er umodne, og de kommer ikke særlig god overens med de godt voksne i livene deres, og har det bare morsomt så lenge de går på fest eller har det morsomt sammen med gode venner.

Medvirkende
-----------

* Jodie Foster som Jeanie
* Scott Baio som Brad
* Randy Quaid som Jay
* Sally Kellerman som Mary
* Cherie Currie som Annie
* Marilyn Kagan som Madge
* Kandice Stroh som Deirdre
* Lois Smith som Mrs. Axman
* Laura Dern som Debbie
* Robert Romanus som Scott
* Adam Faith som Bryan

Referanser
----------

1. ↑  Maier, Thomas (1994). *Newhouse: All the Glitter, Power & Glory of America's Richest Media Empire & the Secretive Man Behind it*. Big Earth Publishing. s. 251. ISBN 15-556-6191-2.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nesten voksen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Nesten voksen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Nesten voksen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Nesten voksen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Nesten voksen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Nesten voksen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Nesten voksen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Nesten voksen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Nesten voksen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Nesten voksen* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Uløybukta** (eller **Uløybukt**) er ei bygd på Uløya i Skjervøy kommune i Troms. Det er rundt 25 hus der. Per 1.1.2023 er det registrert 13 fastboende på strekningen Uløybukt – Klauvnes, som utgjør grunnkretsen 54270101 Uløya. I helgene og om sommeren kommer derimot mange med røtter fra Uløybukta til stedet for weekend- og sommeropphold. På 1950-tallet var det ennå ca. 200 mennesker på Nord-Uløya.

Olav Kløvnes startet fiskebruket i Uløybukt på 1930-tallet. Fiskebruket var en stor og veldrevet bedrift i Uløybukt helt fram til 1980-tallet. Etter at Olav Kløvnes døde, ble fiskebruket drevet en kort tid av hans datter Elsa og «gammelformannen» Ragnar, kort tid før det ble en styrt avvikling. I sommersesongene under seifisket på fjordene i Nord-Troms og Vest-Finnmark var det over 50 personer som hadde arbeid på bruket i løpet av sesongen. Kløvnesfamilien har fortsatt tilhold på stedet i feriene. Etter Kløvnesfamiliens avvikling har det vært flere eiere av bruket, men lite drift.[]

«Nye» Uløybukt skole sto ferdig til bruk i 1975, men skolen er per 2016 ikke lenger i bruk, fordi det ikke lenger er barn i skolepliktig alder igjen på Nord-Uløya. Skolen er i dag ombygd til overnattings-, kurs- og konferansested. Arctic Panorama Lodge ble åpnet i 2014.

Høsten 2011 startet Troms fylkeskommune utbyggingen av nytt fergeleie inne i Uløybukt ved Mettengelva. Det nye fergeleiet ble tatt i bruk i 2012, og dette medførte flytting av fergeleiet fra Klauvnes som ligger ca. 7 kilometer lenger nord på øya. Klauvnes fergeleie ble bygget tidlig på 1970-tallet, av entreprenørselskapet Selmer.

Kjente mennesker fra Uløybukt: Olav Kløvnes, Nils Jakobsen og Hermod Bjørkestøl.

Stedet er godt egnet for sportsfiskere og jaktfolk.

Referanser
----------

1. ↑  «Uløybukta». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 10. oktober 2016.
2. ↑  Uløybukta på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *54270101 Uløya*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 22. februar 2023.
**Alta lærerhøgskole** var en lærerhøgskole i Alta, etablert i 1973, som det første høgskolestudiet i Finnmark. Tidligere[*når?*] var det tilbud om 4-årig lærerutdanning etter opptaksprøve for søkere som ikke hadde gjennomført gymnas. De to første studieårene ble gjennomført i Alta, de to siste på Tromsø Lærerskole. Fra 1973 ble det også gitt tilbud om to-årig lærerutdanning til søkere som hadde avlagt avsluttende eksamen på gymnas.[]

Skolen er i dag en del av Universitetet i Tromsø.

*Lærerutdanningen i Alta* skiftet i 1976 navn til *Høgskolen i Finnmark* og i 1979 til *Høgskolen i Alta*. Høgskolen ble i 1981 delt i to skoler: Finnmark distriktshøgskole, og Alta lærerhøgskole.

1. august 1994 fusjonerte disse to høyskolene med Finnmark sykepleierhøyskole til (den nye) Høgskolen i Finnmark.

Referanser
----------

1. ↑  hifm.no: *Noen milepæler - i Høgskolen i Finnmark sin historie*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Biogeografiske soner i Europa, der Norge faller innenfor den atlantiske-, boreale-, alpine- og arktiske sonen
**Biogeografi** er læren om organismers geografiske utbredning.

Innen biogeografien er man interessert i de sammenhenger som kan forklare den geografiske utbredningen av nålevende organismer. Organismers geografiske utbredning kan være avhengige av diverse forhold, så som ulike klima-, vegetasjons- og terrengforhold som skaper ulike barrierer og begrenser et leveområde. Andre barrierer kan skapes av naturkatastrofer, platetektonikk eller havnivåforandringer.

Den britiske naturforskeren Alfred Russel Wallace regnes som biogeografiens far. I sine arbeider med innsamling i Malayarkipelet oppdaget han at det eksisterer en ganske skarp skillelinje mellom øyer med innslag av australsk dyreliv i sørøst og asiatiske arter i nordvest. Denne linjen kalles i dag Wallacelinjen og regnes som en del av skillet mellom den australske og asiatiske biogeografiske sone. Forståelsen av biogeografi som fag var en viktig bidragsyter til utviklingen av evolusjonsteorien. På 1960-tallet lanserte Robert MacArthur og E.O. Wilson øybiogeografi. Denne måten å forstå dyrelivet som en serie mer eller mindre isolerte bestander i et «hav» av ubeboelig landskap la grunnlaget matematisk modellering av økologi.

Paleobiogeografi er basert på fossile funn og spor.

Se også
-------

* Økosone

Referanser
----------

1. ↑  «Biogeography: Wallace and Wegener». *Understanding evolution*. University of Berkley. Besøkt 24. april 2015.
2. ↑  MacArthur, Robert H.; Wilson, E. O. (1967). *The Theory of Island Biogeography*. Princeton, New Jersey: Princeton University Press.
3. ↑  Gobattoni; m.fl. (2012). «Mathematical Models in Landscape Ecology: Stability Analysis and Numerical Tests». *Acta Applicandae Mathematicae*. 125 (1): 173-192. Besøkt 24. april 2015. CS1-vedlikehold: Eksplisitt bruk av m.fl. (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biogeography – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

| * v
* d
* r
Økologi |
| --- |
| Modeller | Livshistorieteori **·** R/K-seleksjon **·** Populasjonsdynamikk **·** Landskapsøkologi **·** Metapopulasjon **·** Økosystem **·** Biom **·** Biosfære **·** Biogeografi **·** Klimasone **·** Habitat **·** Suksesjon |
| Formering | Kjønnet formering **·** Ukjønnet formering **·** Levendefødende **·** Ovovivipari **·** Egglegging **·** Egg **·** Knoppskyting **·** Fosterutvikling **·** Direkte utvikling **·** Larve **·** Generasjonsveksling |
| Ernæring | Kjøtteter **·** Planteeter **·** Alteter **·** Filterspiser **·** Predator **·** Parasittisme **·** Durofagi **·** Detrivori **·** Saprofyttisme **·** Autotrofi **·** Fotosyntese |
Sokkelvika midt i bildet, Sørkjosen i forgrunnen, 1951.  
Foto: L.S. / Nasjonalbiblioteket
**Sokkelvik**, også skrevet **Sokkelvika**, (kvensk: **Vuorkkulahti**) er ei bukt og ei fraflyttet bygd i Nordreisa kommune i Troms. Bygda ligger på vestsida av Reisafjorden, 5-6 km nord for Sørkjosen. Indre Sokkelvika har veiforbindelse til europavei 6 (1,5 km), videre til Ytre Sokkelvika går en gangsti (2 km).

I Indre Sokkelvika gikk det 7. mai 1959 et kvikkleireskred som sopte store deler av bebyggelsen på havet. Skredet startet ute i sjøen og forplantet seg inn på land. 17 mennesker ble tatt av raset, 9 av dem omkom. Etter ulykken ble bygda fraflyttet.

Et av husene i Indre Sokkelvika som ikke ble tatt av raset i 1959, ble på slutten av 1980-tallet flyttet til Sørkjosen. Det såkalte Sokkelvikhuset ble bygd rundt 1850 og inngår nå som en del av Nord-Troms Museums anlegg. Det brukes som utstillingslokale om sommeren.

Se også
-------

* Leirskredet i Sokkelvika i 1959

Referanser
----------

1. ↑  «Kvenske stedsnavn». *www.kvenskestedsnavn.no*. Besøkt 11. juli 2017.

Kilder
------

* Geoportalen: Slukt av sjøen (skrevet av Astor Furseth, død lenke)
	+ Google-kopi av sida (besøkt 18. mai 2015)
* Nord-Troms Museum: Refundamentering av Sokkelvikhuset (10. desember 2010, besøkt 18. mai 2015)
Tollundmannen (Silkeborg Museum)

**Tollundmannen** er et spesielt godt bevart moselik, som ble funnet under torvutgravning i en myr nær Bjældskovdal på Midtjylland i Danmark den 6. mai i 1950. Liket var i så god befatning at det ble rapportert til politiet i Silkeborg i den tro at det dreide som offeret for et nylig begått mord.

Tollundmannen var mellom 30 og 50 år gammel da han ble kvalt og kastet i myra, altså eldre enn de fleste myrlikene som er funnet. Med sine 1,61 meter var han også svært kortvokst. Gjennomsnittshøyden for voksne skandinaviske menn i steinalderen var på 1,65 meter (tilsvarende kroppshøyden ca. 1850), men økte til et høydepunkt i jernalderen på 1,72 meter (mot 1,64 meter for kvinner). Tilsvarende kroppshøyde oppnådde man først igjen på 1900-tallet. Disse variasjonene skyldtes trolig vekslende kosthold og leveforhold, som var gode på Tollundmannens tid. Rester etter tauet ble funnet omkring halsen på mannen, som trolig døde ca. 280 f.Kr. Man vet ingen ting om årsaken til at han ble drept. Han kan således ha vært et menneskeoffer eller en forbryter. Siden nakkevirvlene ikke er forskjøvet, må han ha blitt kvalt langsomt, ikke hengt.

Tollundmannen finnes i dag utstilt ved Silkeborg Museum på Silkeborg hovedgård. 

Han var ikke det første myrliket i området. Bare 80 meter unna hadde en bonde i 1938 funnet liket av **Elling-kvinnen**, som levde i samme perioden som Tollundmannen, og var 25-30 år gammel da hun døde. Hun ble hengt i et lærbelte, og under fletten hennes finnes avtrykket løkken etterlot seg. Elling-kvinnens lik var så ødelagt at man ikke kunne se om det var mann eller kvinne, og først i 1976 ble det skikkelig undersøkt. 

Allerede i 1927 ble det første liket funnet i samme myren, men straks tildekket da en grøft raste sammen over det. Kanskje ligger det ennå rester av det i myren.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. mai 2010. Besøkt 26. juni 2009.
2. ↑  Andrew Chamberlain: *Earthly remains* (s. 71), the British museum press, 2001, ISBN 0-7141-2755-8
3. ↑  Andrew Chamberlain: *Earthly remains* (s. 62)
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mars 2009. Besøkt 26. juni 2009.
5. ↑  Andrew Chamberlain: *Earthly remains* (s. 63)
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mars 2009. Besøkt 26. juni 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tollundmanden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tollundmannen.dk
* Silkeborg Museum

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |