recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andre slag om Bud Fajo** (engelsk: *Second Battle of Bud Dajo*) var en fem dager lang amerikansk militæraksjon mot opprørere fra morofolket i desember 1911, under moro-opprørets senere fase.

Den 11. november 1909 tiltrådte generalmajor John J. Pershing sitt verv som guvernør for Moro province. Den 8. september 1911 beordret han med *Executive Order No. 24* moroenes fullstendige avvæpning; amerikanske styrker var blitt hjemsøkt av angrep fra *juramentados* og av *amok*angrep. Pershing anså en fullstendig avvæpning som løsningen. Fristen for å innlevere våpnene var 1. desember 1911.

Forsøkene på å håndheve denne ordren ført til det andre slag om Bud Dajo, et vulkankrater på øya Jolo, ikke lagt sørøst for hovedbyen på øya, Jolo. I desember 1911 befestet om lag 800 moros toppen på denne uslukkede vulkanen.

Pershing, som skjønte at moroene ikke hadde hatt tid til å sikre seg nok forsyninger til sine stillinger, sendte av sted en styrke bestående av to infanteribataljoner, en maskingeværtropp,seks tropper fra 2nd Cavalry, et fettartilleribatteri, fem kompanier av Philippine Scouts og et kompani av Moro Constabulary.:225

Pershing klarte ved forhandlinger å gå mange av moroene til å vende hjem.:226 Kamphandlinger kom det til likevel, som - selv om antallet på hver sin side var mer eller mindre likt det under et tidligere slag på samme sted noen år tidligere - var vesentlig mindre blodig. Mare 12 moroer ble drept.

Se også
-------

* Første slag om Bud Dajo

Referanser
----------

1. ↑  «Swish of the Kris: Kris versus Krag». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. april 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. januar 2008. Besøkt 2. november 2019.
2. 1 2  Arnold, J.R. 2011, The Moro War, New York: Bloomsbury Press, ISBN 9781608190249
3. ↑  Byler 2005
**Paul Magnus Norum** (født 26. juli 1812 i Trondheim, død 28. mars 1884 på Velo i Jevnaker) var en norsk embetsmann og den første direktøren for Botsfengselet i Christiania.

Norum var sønn av kjøpmann Arent Norum og Karen Schjelderup. Han tok *examen artium* i 1832 og ble *cand. jur.* i 1839. Han ble deretter ansatt i Justisdepartementet, hvor han ble sjef for Kriminalkontoret i 1848. I denne stillingen skrev han innstillingen som lå til grunn for Botsfengselsloven av 12. juli 1848, og ble utnevnt til Botsfengselets første direktør med forpliktelse til å gjennomføre studiereiser for å studere fengselsvesenet i andre land. I 1858 fikk han i oppdrag å utføre undersøkelser av forholdene i norske fengsler, og i 1860 ble han utnevnt til sorenskriver i Hadeland og Land sorenskriveri. Denne stillingen beholdt han til sin død.

Utmerkelser
-----------

Norum ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1881.

Litteratur
----------

* *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847–1947*. Oslo: Grøndahl, 1947
**Per Anders Sjøvold** (født 16. oktober 1942) er en tidligere norsk fotballspiller og trener i norsk toppfotball.

Han er opprinnelig fra Steinkjer der han spilte for toppserielaget Steinkjer Fotballklubb med debut den 22. september 1963 i bortekampen mot SK Brann. Senere gikk han til Frigg Oslo og scoret vinnermålet i debutkampen mot Strømsgodset Idrettsforening den 4. mai 1967. Han bosatte seg på Kolbotn og ble i 1972 spillende trener for Askim Idrettsforening. Fra 1976 var han i Skeid Fotball sitt trenerteam med Leif Eriksen. Fra 1979 hadde trenerparet Eriksen/Sjøvold gått til Vålerengens Idrettsforening og Sjøvold var med på å vinne Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1980 og 1. divisjon fotball for herrer 1981.

Han rykket i februar 1984 midlertidig opp som hovedtrener, altså mens Gunder Bengtsson var på Madeira. Så tilbrakte han tre sesonger (1985-87) som trener for Drøbak/Frogn, laget som hadde gått strake opprykks-vegen fra 5. divisjon til 2. divisjon. Sjøvold brakte laget til kvalifisering til 1. divisjon i 1986. Han ble etterfulgt av ex-Rådetrener Alf Gustavsen, og startet som trener for Strømmen Idrettsforening i allianse med Dag Vestlund, som også trente Norges kvinnelandslag i fotball. Strømmen spilte bare denne ene sesongen i 1. divisjon fotball for herrer 1988 og trenerparet forlot, etterfulgt av Joar Hoff.

Selv gikk Sjøvold til stillingen som daglig leder i Vålerengens Idrettsforening i september 1989, der hans tidligere kollegatrener Leif Eriksen var i førersetet. I 1993 returnerte han til Drøbak/Frogn for å overta trenerjobben etter Olle Nordin, men trakk seg høsten 1995 da det ikke ble opprykk. Han var trener for Ullern Fotball i 1997 da laget rykket fra 3. til 2. divisjon etter seier 4-0 mot Lofoten i kvalifiseringen. Året efter ble han trener i Kongsvinger IL, men ble løst fra jobben i august og ble etterfulgt av Per Brogeland og gikk selv til sin tredje periode som trener i Drøbak/Frogn. Han har også fra 2000 jobbet som konsulent for Norway Cup.

Referanser
----------

1. ↑  «Seriestarten hadde en positiv effekt på gutta. For på rekke og rad ble Fredrikstad slått 2-0, Molde 1-0 og Lillestrøm 3-0 før det første tapet kom for Bryne i 5. serierunde. Omtrent samtidig var Gunder Bengtsson atter å finne på Vålerengas laglederbenk etter et ikke altfor vellykket opphold i Madeira. Duoen Per Anders Sjøvold og Dag Westlund som hadde hatt ansvaret før Gunder kom tilbake, ble nå altså en trio.», fra artikkelen «Vålerengas siste seriemesterskap» Arkivert 26. januar 2019 hos Wayback Machine. fra Vålerenga Fotball
2. ↑  «Etter flere sesonger, hvor DFI snublet på oppløpet, lyktes klubben å rykke opp fra 5. divisjon i 1993 – etter 35 sesonger i samme divisjon. Da gikk det også til gjengjeld raskt. Året etter spaserte klubben gjennom 4. divisjon, og gjentok bragden i 3. divisjon i 1985 med Per Anders Sjøvold som trener.», fra «Var 17 minutter fra Eliteserien», artikkel i *Østlandets Blad*, 16. oktober 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Anders Sjøvold – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata
* «Var 17 minutter fra Eliteserien», artikkel i *Østlandets Blad*, 16. oktober 2009
Postkontorbygningen har mintgrønne vegger, sort saltak og rød teglpipe.  Foto: Martin Lie 
**Postkontorbygningen i Ny-Ålesund** er den gamle postkontorbygningen i Ny-Ålesund på Spitsbergen, Svalbard. Postkontoret har åpent i forbindelse med anløp av cruisebåter og er verdens nordligste postkontor. Ny-Ålesund ble opprettet som poststed i 1925, nedlagt i 1931 og gjenopprettet i 1946. Ny-Ålesunds postnummer 9173. Postkontoret i Ny-Ålesund ble utnevnt til ukens kulturminne for uke 50 av Kulturminneåret 2009 og har årlig 30 000 besøkende.

Postkontorbygningen ble oppført på sin nåværende plassering en gang mellom 1919 og 1925 og det er uklart om bygget ble transportert fra gruveområdet eller om det ble bygget på stedet. Det antas at bygningen ble brukt som bolig for gruvearbeiderne frem til 1929. Posttjenesten i Ny-Ålesund ble i denne perioden utført i den opprinnelige telegrafbygningen, som idag står mellom den kinesiske og fransk-koreanske forskningsstasjonen. I perioden etter andre verdenskrig ble postkontorbygningen brukt som skole om vinteren og postkontor om sommeren. Fra 1958 og frem til nedleggelsen av gruvedriften i 1963, som følge av Kings Bay-ulykken, ble bygningen brukt som familiebolig.

Etter nedleggelsen av gruvedriften ble det holdt sporadisk sommeråpent for turisttrafikken, hvor det ble solgt postkort og suvenirer. I 1993 fikk postkontorbygningen funksjon som stedets postkontor, men i 2001 ble posttjenestene overført til den nye administrasjonsbygningen. Postkontorbygningen ble deretter sesongpostkontor med salg av postkort, frimerker og suvenirer, hvor postkontoret åpner ved anløp av cruisebåter.

Referanser
----------

1. ↑  Artikkel om postkontoret i Ny-Ålesund på hjemmesiden til Kulturminneåret 2009 Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om postkontoret i Ny-Ålesund på hjemmesiden til Kulturminneåret 2009
* Svalbardposten: Ukens kulturminne
* «Postkontorbygningen i Ny-Ålesund». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Per Amdam** (født 16. februar 1921 i Molde, død 7. desember 1986 i Oslo) var en norsk filolog (dr.philos.). Han regnes som Norges fremste Bjørnson-kjenner.

Han var lektor ved Molde gymnas og foreleste ved Distriktshøyskolen i Møre og Romsdal. Amdam skrev en rekke bøker og avhandlinger. I mange år var han formann for Bjørnsonforbundet, som i 2003 gikk inn i Bjørnstjerne Bjørnson-Akademiet. Han tok sin doktorgrad på Bjørnson; og hans biografi om ham, *Kunstneren og samfunnsmennesket* (1993) er en av de viktigste biografiene om nasjonaldikteren. Boken *Den unge Bjørnson* ga Amdam lisensiat-graden i filologi (som den første i Norge).

Amdam var kjent som pedagog og vitenskapsmann. Han medvirket til opprettelsen av Teateret Vårt i Molde. Per Amdams veg i Molde er oppkalt etter ham, og Molde videregående skole deler årlig ut Amdamprisen til den eleven som har utmerket seg best innen hans fagområder: estetiske fag, sosialt engasjement, og med særlig vekt på årets beste særemne i norsk. Amdam har fått en byste etter seg, laget av Ola Stavseng. Han ble i desember 1986 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden for sitt virke.

Bibliografi
-----------

* "Den unge Bjørnson" (1960)
* "Bjørnson og kristendommen" (1969, doktoravhandlingen)
* "Bjørnson og kristenarven" (1977)

Referanser
----------

1. ↑  Nettun, Rolf N.: Per Amdam (nekrolog). *Aftenposten*, 10. desember 1986.
2. 1 2  Korsbrekke, Berit (1993). *Tause minner: en historisk vandring blant skulpturer og bautasteiner i Molde kommune*. [Molde]: Kommunen. ISBN 8290393520.
3. ↑  BJØRNSON-KJENNER DØD. NTB, 8. dese,ber 1986
4. ↑  *Teatret vårt gjennom 20 år: 1972-1992 : Teatret vårt i jubileumsåret 1992*. EKHH trykk. 1992. ISBN 8290393482.
5. ↑  St. Olavs Orden. *Aftenposten*, 6. desember 1986,

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Per Andreas Fasting Ringsby** (født 17. april 1967 i Stavern) er landslagssjef i Norges Kickboxing Forbund (NKBF).

Kickboxing er en av de mest suksessfulle ikke-olympiske idrettene i Norges Idrettsforbund.
Ringsby har vært landslagssjef fra og med 2001. Han var også sportssjef i 1998 og 1999. Han har vært medlem og leder av valgkomite, leder av utstyrsgodkjenningskomite, redaktør av medlemsblad og vært arrangør for forbundets sommerleir siden 1998.

I 2006 ble Ringsby uteksaminert fra Olympiatoppens to årige topptrenerstudium på NTNU. Det norske forbundet er fullverdig medlem av det internasjonale kickboxingforbundet WAKO, som er tatt opp som medlem av GAISF.

I 2008 gikk Ringsby av som redaktør i Norges største kampsportblad *Knockout Magazine*.

Ringsby er nå lærer ved Stavern Folkehøyskole.

Referanser
----------

1. ↑  ANB/NTB (29. november 2009). «Suksess for Per Andreas Ringsby» **(norsk)**. Østlands-Posten. Arkivert fra originalen 5. februar 2016. Besøkt 5. februar 2016.
2. ↑  «Ansatte på Stavern folkehøyskole». *Stavern fhs*. Besøkt 14. desember 2020.
**Seishi Kishimoto** (japansk: 岸本 聖史: Kishimoto Seishi, født 8. november 1974) er en japansk tegneserietegner. Han er kjent for å være den yngre tvillingbroren til Masashi Kishimoto, tegneren av den populære mangaserien Naruto.

Seishis lengste og mest berømte serie er *666 Satan.* Hans nyeste serie er *Blazer Driver* som blir utgitt i bladed *Monthly Shōnen Gangan.* Verkene til Seishi og Masashi Kishimoto har blitt karakterisert som svært like.[] I en av sine mangabøker skriver Seishi at grunnen til fellestrekkene i både *Naruto* og *666 Satan*, er at de begge to har blitt påvirket av de samme inspirasjonskildene da de vokste opp.[]

Referanser
----------

1. ↑   BD Gest', BD Gest' author ID 11422, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID k/kishimoto\_seishi, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w64x7xjc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seishi Kishimoto på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Tegneserie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** BNE
 |
**Prudence Hyman** (født 2. februar 1914 – død 1. juni 1995) var en engelsk ballettdanser som gikk over til musikaler etter den andre verdenskrig og var også skuespiller i en håndfull filmer.

Hun trente første ballett med engelske lærere og deretter i Paris med russiske, Lubov Egorova og Olga Preobrajenska. Ved scenen i på det lille Mercury Theatre under Ashley Dukes og hans hustru Marie Rambert fikk hun utøve sin ballettkunst. Hun etablerte seg i en tid da engelsk ballett var i sin begynnerfase, og hun var karakterisert som smidig og slank med en ren teknikk som gjorde henne kjent.

Under Ramberts ledelse gjorde hun en rekke balletter under koreografer som Susan Salaman, Frank Staff, Frederick Ashton og andre. Hun danset blant annet Maria i *Cross Gartered*, Tudors første ballett, i 1931, basert på Malvolio-episoden fra Shakespeares *Helligtrekongersaften*, og hun danset klassiske roller i *Svanesjøen*, *Les Sylphides*, *Carnaval* og hennes Bluebird i *Aurora's Wedding* skal ha vært særdeles elegant.

Hun var også skuespiller i noen filmer; *Blue Scar* (*1949*), *Design for Loving* (1962) og skrekkfilmen *The Gorgon* (1964) med Peter Cushing og Christopher Lee. Hun huskes kanskje også for sin rolle som dronning Eleanora av Aquitaine i TV-serien *Richard the Lionheart* som kom tre episoder i 1962. Hun opptrådte som danser i filmen *Oh... Rosalinda!!* (*Die Fledermaus*, 1955).

Hyman både ble født og døde i London. Hennes pikenavn var Prudence Hythe. Etter at hun giftet seg med en direktør i firmaet Rolls-Royce trakk seg ut av ballettscenen i tiden etter den andre verdenskrig.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0405199, besøkt 16. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  John Gregory: «Obituary: Prudence Hyman», *The Independent*, 26. juni 1995

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prudence Hyman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Prudence Hyman på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Prudence Hyman hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Djesse Vol. 1*** er det første albumet i albumserien *Djesse* av Jacob Collier. Albumet har innslag fra Metropole Orkest, og ble utgitt 7. desember 2018. *Djesse* er en planlagt samling på fire album som ble kunngjort 29. oktober 2018. Tittelnavnet *Djesse*, som uttales (/ˈdʒɛsi/), kommer av uttalen av sammensetning av Colliers egne initialer.

Sangene i albumet har mange stiler, og anmeldere har trukket paralleller til komponister og musikere som Stravinskij og J Dilla. Det tredje sporet, «With The Love In My Heart», ble utgitt 2. november 2018 som singel, i påvente av albumets utgivelse. Ytterligere to av sporene, «Ocean Wide, Canyon Deep» og «All Night Long», ble utgitt 29. November. I albumet har Collier samarbeidet med Voces8, Laura Mvula, Hamid El Kasri, Take 6 og sin mor, Suzie Collier. Metropole Orkest medvirker på store deler av albumet, og har innslag på alle spor, bortsett fra «Home Is». Collier produserte, arrangerte og orkestrerte musikken selv.

Albumet var nummer én på *Billboards* Contemporary Jazz-liste. Låta «All Night Long» vant prisen for Beste Arrangement, Instrumental Og Vokal under den 62. Årlige Grammy Awards.

Før albumets utgivelse hadde Collier fremført alle sangene, bortsett fra de tre første sporene, live på sin egen BBC Proms-konsert i juli 2018. Dagen etter utgivelsen fremførte han albumet med musikere fra Berklee College Of Music og MIT.

Sporliste
---------

1. «Home Is» (5:45)
2. «Overture» (2:54)
3. «With the Love in My Heart» (6:48)
4. «Ocean Wide, Canyon Deep» (5:19)
5. «Djesse» (4:36)
6. «Everlasting Motion» (6:33)
7. «Every Little Thing She Does Is Magic» (4:38)
8. «Once You» (9:24)
9. «All Night Long» (7:19)

Alle sangene er skrevet av Jacob Collier, med untakk av «Every Little Thing She Does Is Magic» og «All Night Long» som er arrangementer av sangene til henholdsvis The Police og Lionel Richie.

Referanser
----------

1. ↑  Bungey, John (7. desember 2018). «Jacob Collier: Djesse — Volume 1 review / Florian Weber: Lucent Waters review». *The Times*. Besøkt 25. april 2019.
2. 1 2 3  Cho, Ryan. «Jacob Collier - "Djesse Vol. 1"». Besøkt 25. april 2019.
3. ↑  «Jacob Collier Explores Wildest Musical Dreams On 4-Volume, 40-Song Djesse To Be Released Over The Next Several Months». Besøkt 25. april 2019.
4. ↑  «Jacob Collier | Djesse (Vol. 1)». The Prickle. Besøkt 25. april 2019.
5. 1 2  «Jacob Collier at MIT: Djesse Volume 1 Album Release Celebration». Besøkt 25. april 2019.
6. ↑  Shapiro, Ari. «Jacob Collier Makes Staggering, Complex Music Feel Effortless». NPR. Besøkt 25. april 2019.
7. ↑  Mason, Amelia. «Reaching Tech's Limit, YouTube Phenom Jacob Collier Seeks A Human Touch». Boston University. Besøkt 25. april 2019.
8. 1 2 3  Webb, Dan. «Jacob Collier - Djesse Vol. 1 — Sungenre Review». Sungenre. Besøkt 25. april 2019.
9. ↑  «Jacob Collier». Besøkt 21. november 2019.
10. ↑  Messman, Lauren. «Grammy Winners: Who Won So Far». Besøkt 26. januar 2020.
***His Own Law*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av J. Parker Read, Jr. og med Hobart Bosworth i hovedrollen.

Handling
--------

Den velstående entreprenøren J. C. MacNeir blir sterkt knyttet til den unge franske ingeniøren Jean Saval, som han møter i løpet av en av fylleturene han hengir seg til mellom jobbene. Etter en slik natt tilbyr MacNeir ham fast ansettelse, og de begynner på en jobb i Chinook hvor franskmannen forelsker seg i Sylvia Harris. Kort tid senere blir han kalt til å forsvare Frankrike under første verdenskrig, men før han forlater dem får han et løfte fra MacNeir om å ta vare på Sylvia.

Når det kommer beskjed om at Saval er død, og Sylvia oppdager at hun er gravid tilbyr MacNeir å gifte seg med henne. Fire år senere kommer Saval imiderltid tilbake, etter å ha blitt løslatt fra en tysk krigsfangeleir. han anklager vennen sin for forræderi, men MacNeir overbeviser til slutt franskmannen om at han bare har fungert som Sylvias verge. Det blir deretter overlatt til Sylvia å velge hvem hun egentlig ønsker å være gift med.

Skuespillere
------------

* Hobart Bosworth - J.C. MacNeir
* Rowland V. Lee - Jean Saval
* Jean Calhoun - Sylvia

Bildegalleri
------------

* Filmen på nettet
* 
* 
* 
* 
* Under innspillingUnder innspilling
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  His Own Law
2. ↑  HIS OWN LAW

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Own Law* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *His Own Law* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *His Own Law* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *His Own Law* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Per Anders Torvik Langerød** (født 3. mai 1985 i Arendal) er en norsk arbeiderpartipolitiker og organisasjonsperson som jobber for Arbeiderpartiet på Stortinget. Han har tidligere vært bystyrerepresentant i Oslo (2011-2019), leder av Grünerløkka Arbeiderparti og byrådssekretær i Oslo Kommune. Han har også tidligere vært leder av Norsk Studentunion. Langerød har også vært nestleder for AUF i Oslo og leder for Arendal AUF. Langerød har en mastergrad i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (2012).

Per Anders Langerød flyttet til Oslo i 2005 for å studere statsvitenskap ved Universitetet i Oslo (UiO). Han har bakgrunn som lokalpolitiker for Arbeidernes ungdomsfylking og Arbeiderpartiet og har vært aktiv i flere tverrpolitiske organisasjoner. I 2006 ble han valgt til velferdsansvarlig i Norsk Studentunion, et fulltidsverv med fokus på studenters levekår og velferdstilbud. Ved neste Landsting i NSU ble han valgt til leder for perioden 2007-2008.

Langerød var kandidat til bystyrevalget første gang i Oslo 2011. Han ble valgt inn i Oslo bystyre for Arbeiderpartiet. For perioden 2015-2019 ble Langerød valgt inn som 1.vara, men har møtt fast i hele perioden.

Han har også arbeidet for Norges Røde Kors, og Studentsamskipnaden i Oslo og Akershus, og ble i 2019 utnevnt som byrådssekretær for byråd i Oslo, Tone Tellevik Dahl, og deretter for helsebyråd Robert Steen.

Politiske verv
--------------

* Leder av Grünerløkka Arbeiderparti
* Medlem av Oslo Bystyre fra 2011-2019
* Styremedlem i Oslo Arbeidersamfunn.
* Styremedlem i Baroniet Rosendal.
* 2007-2008: Leder av Norsk Studentunion (NSU)
* Nestleder av AUF i Oslo og medlem av AUFs landsstyre
* Styremedlem i Statens lånekasse for utdanning
* Styremedlem i Universitets- og høgskolerådet (UHR)
* Leder av Arendal AUF

Utøya
-----

Langerød overlevde massedrapene på Utøya 22. juli 2011, gjennom å hoppe i havet og svømme under vann da han ble skutt på av gjerningsmannen. I etterkant av terrorangrepene 22. juli, skrev Langerød en kronikk i Aftenposten om hvordan universitetene i større grad bør trene studentene i å delta i offentlig debatt.

Per Anders Langerød utgjorde forsiden i *Aftenposten* på den offisielle minnedagen etter terrorangrepene 22. juli, 21. august 2011. 29. september 2011 var Langerød i Berlin og delte ut helteprisen «Die Goldene Henne» til Marcel Gleffe. Gleffe, som er tysk statsborger, reddet et 20-talls ungodmmer opp av vannet rundt Utøya, deriblant Per Anders Langerød.

Referanser
----------

1. ↑  Studenttorget.no: Studentenes disippel
2. ↑  Universitas: - Må bli tøffere mot myndighetene
3. ↑  TV2s velgerguide: Per Anders Langerød
4. ↑  NRK.no: Overlevde halvannen time i vannet
5. ↑  Vårt Land: 'Jeg har fått igjen en sånn merkelig glød' Arkivert 1. september 2011 hos Wayback Machine.
6. ↑  Aftenposten: De tause studentene

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jens Maseng** | **Leder i Norsk Studentunion**(2007–2008) | Etterfølger:**Ingvild Reymert** |
Karikaturtegning fra 1826
**Coroner** («likskueformann») er en embetsmann i Storbritannia, Samveldet og USA. En coroners oppgave er å finne dødsårsaken til personer som blir funnet døde samt medvirke til å utrede dødsårsaken. Coronersystemet ble innført i Storbritannia i 1275. I England var coroner opprinnelig kronens tjenestemann blant annet for inndrivelse av ubetalte bøter.

Coroner's Court i London Road Fire Station, Manchester
Rettsbygningen til coroner i den australske delstaten New South Wales.
I motsetning til en medical examiner, som er rettsmedisinsk utdannet, trenger ikke en coroner nødvendigvis medisinsk embetseksamen. En coroner er ofte jurist og leder likskue (*inquest*) på vegne av staten. Coroner har ofte bistand av en jury av lekfolk. I Storbritannia var coroner et verv der innehaveren ble utpekt av grevskapsrådet på livstid. Dersom coroner konkluderer med at dødsfall skyldes en straffbar handling overlates saken til politi for videre etterforskning. Før 1933 kunne britisk coroner også innlede straffesaken dersom det likskue ledet til mistanke mot en person. Opplysninger fra likskuet kan brukes som bevis en senere straffesak.

Valg til coroner har vært praktisert i USA og det var ikke krav om juridiske eller medisinske kvalifikasjoner. Systemet ble kritisert for upålitelige avgjørelser og tidlig på 1900-tallet ble det reformert i flere stater i USA. For eksempel New York City innførte i 1918 *chief medical examiner* til å utføre forundersøkelser og vitneavhør ved mistenkelige dødsfall, men uten myndighet til å sikte eller arrestere noen.

Referanser
----------

1. ↑  Lind, Åge (2000). *Engelsk-norsk juridisk ordbok / English-Norwegian dictionary of law*. Oslo: Cappelen akademisk forl. ISBN 8202196450.
2. 1 2  *Kriminalteknisk håndbok: håndbok i politietterforsking*. Oslo: Teknologisk forlag. 1970. s. 287. ISBN 8251201276.
3. ↑  Lasson, P.C. (1858). *Om Strafferetspleiens Historie i ældre Tider, især de Edsvornes og Folkeretternes*. Kristiania: Det Steenske Bogtrykkeri.
4. 1 2  Harbitz, Francis (1950). *Lærebok i rettsmedisin*. Oslo: A.W. Brøgger.
5. ↑  Skjoldmo, Sissel (1978). *Gloser og spørsmål til Penguin-utgaven av Graham Greene: The third man: bokmål/nynorsk*. Oslo: Fabritius. ISBN 8207004061.
6. ↑  German, William Mc. Kee (1946). *Anonyme leger*. Oslo: Eckardts bokhandel.
7. ↑  Western, Aug. (1908). *Omrids av engelske institutioner for det sproglig-historiske gymnasium*. Kristiania: Aschehoug.
8. ↑  Western, Aug. (1856-1940) (1944). *Outlines of English institutions: for the use of schools*. Oslo: Aschehoug.
9. ↑  Sager, H.C. (1864). *Reformen i den danske Strafferetspleie*. Rudkjøbing: [s.n.]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Nationalencyklopedin
 |
**Per Andreas Haftorsen** (født 29. juni 1970) er en norsk tidligere fotballspiller.

Seksten år gammel meldte Per Andreas Haftorsen overgang fra Haugar til lokalrival Djerv 1919, som trengte ny reservemålvakt. 
Etter én sesong tilbragt på benken som reserve for Alf Nøkling, returnerte Haftorsen igjen til Haugar. 

Til tross for lite spilletid hos Haugar ble han i 1988 innkalt til juniorlandslaget. Haftorsen spilte seg etter hvert inn på laget til Haugar, og gjorde sine saker så bra at han i 1990 ble innkalt til U21-landslaget. Molde ønsket å hente ham til Eliteserien foran 1990-sesongen. Heller enn å utfordre rutinerte Thor André Olsen om plassen mellom stengene hos Molde, valgte Haftorsen å bli i Haugar. I 1990-sesongen hjalp han Haugar rykke opp for spill på nest øverste nivå i det norske ligasystemet.

Etter én sesong med Haugar i 1. divisjon og spill på U21-landslaget, fristet Brann ham til Bergen med forståelsen om å ha blitt lovet fast plass mellom stengene. Hos Brann kjempet Haftorsen en hard kamp om plassen med Thor André Olsen. Da Haftorsen ikke maktet å fravriste Olsen plassen, valgte han å slå til på et tilbud om å tilbringe 1993 på utlån til BK Forward i svensk Division 1, hvor Benny Lennartsson var hans trener.

Da Brann ga uttrykk for å ønske Haftorsen tilbake på laget til 1994-sesongen, stilte han seg først positiv til det. Kort tid senere ombestemte han seg. Han valgte heller å flytte hjem til Haugesund, og ned to divisjoner, for å bli med på den første sesongen til nystiftede FK Haugesund, som var blitt opprettet som en sammenslåing av elitelagene til Haugar og Djerv 1919. Tre sesonger og to opprykk senere spilte Haftorsen i Eliteserien med FK Haugesund. Han spilte til sammen åtte sesonger hos FK Haugesund. Han valgte å legge hanskene på hylla i 2002 da han som en av flere spillere ble tvunget til et kraftig lønnskutt av FK Haugesund som på tidspunktet var havnet i en økonomisk krise.

I november 2002 ble han målvaktstrener for Vard.

Han er sønn av tidligere landslagsmålvakt Per Haftorsen.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 245925, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gunnar Flatebø (10. november 1989). «Haftorsen nei til Molde». *Haugesunds Avis*. s. 16.
3. ↑  Tom R. Hjertholm (14. august 1992). «På vei tilbake». *Bergensavisen*. s. 18.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Andreas Haftorsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Per Andreas Haftorsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Per Andreas Haftorsen – FBref Rediger på Wikidata
**Prunéřov kullkraftverk**  er et kullkraftverk ved vestenden av det bøhmiske brunkullbeltet i Tsjekkia. Det har en installert produksjonskapasitet på 1710 MW, fordelt på 11 turbiner. Dette er landets største kraftverk målt etter effekt. Anlegget ble påbegynt omkring 1960 og stod ferdig i 1966 og 1982. Av disse er *Prunerov II* nyest, med 5 x 210 MW blokker. Brenselkilden er brunkull. Operatør er det tsjekkiske energiselskapet CEZ as. 

Anlegget er et kraftvarmeverk og leverer således også fjernvarme. Utslippene av CO2 er 8,9 millioner tonn i 2007.

De totale CO2-utslippene i 2008 ved ***Prunerov II*** var ca. 6 433 000 tonn, mens utslippene ved ***Prunerov I*** var 2 775 100 tonn, totale utslipp var dermed 9 208 100 tonn.

Se også
-------

* Liste over verdens største kullkraftverk

Referanser
----------

1. ↑   www.cez.cz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  WWF – *Dirty Thirty*, 2007.
3. ↑  EU – liste over CO2-utslipp per installasjon.

Eksterne lenker
---------------

* IndustCards[*død lenke*] – «Coal- and Lignite-Fired Plants in the Czech Republic».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
Korporale
**Corporale** eller **korporale** (av lat. *corporalis* «som hører til kroppen», underforstått Kristi legeme) er den duk av lin som fungerer som underlag for nattverdskaret (patenen) og kalken på alterbordet. 

Bruken under feiringen av nattverden, og motivet for bruken, er knyttet til den katolske kirkes tro om realpresensen. Corporalet brukes i den hensikt å kunne ta imot de smuler som uheldigvis måtte unnslippe og falle med når presten etter forvandlingen bryter prestehostien (*fractio panis*), og er slik brettet at alle de fragmenter av Kristi Legeme som unnslipper prestens blikk, ikke blir latt tilbake på alterduken. Korporalet brettes slik ved messens slutt at eventuelle smuler og småbiter pakkes inn. Corporalet skylles senere, og vannet med de eventuelle fragmenter tømmes da etter skikk eller forskrift, enten i en pidscina/cakrarium, eller på annet vis i vigslet jord.

Litteratur
----------

* Joseph Braun: *Die Liturgischen Paramente in Gegenwart und Vergangenheit. Ein Handbuch der Paramentik.* 2. verbesserte Auflage. Herder, Freiburg (Breisgau) 1924 (Reprographischer Nachdruck. Verlag Nova und Vetera, Bonn 2005, ISBN 3-936741-07-7), S. 205–209.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
Qianlings tekstløse stele
**Qianlings tekstløse stele** (kinesisk: 乾陵无字碑, pinyin: *Gānlíng wú zìbēi*) er en stele fra Tangdynastiet (618–907) for Kinas eneste kvinnelige keiser Wu Zetian (624-705), reist ved hennes grav. Qianlings tekstløse stele er enestående ved det at den ikke har noen inskripsjoner. Grunnen til at Wu Zetians stele ikke har noen tekst er at hun i sitt testamente uttrykte «*Mine prestasjoner og feil må vurderes av senere generasjoner, derfor skal det ikke være tekst på min stein*» (己之功过，留待后人评说).

Qianlings tekstløse stele står på østre side av prosesjonsveien som løper mot gravkomplekset Qianling der Wu Zetian er begravet sammen med sin ektemake keiser Gaozong. På vestre side av prosesjonsveien er det en motsvarende stele for keiser Gaozong, men hans stele er gravert med tekster om hans meritter i livet, noe som var skikken. Og det var keiserinne Wu Zetian som hadde forfattet den teksten.

Qianlings tekstløse stele er 7,53 m høy, 2,1 m bred og 1,49 m dyp og veier 98,8 tonn. Det er åtte drager utskåret i toppen på steinen. Stelen er uthugd i ett stykke. Qianling, med Qianlings teksløse stele, ligger 75 km nordvest for Xi'an i Kina.

Referanser
----------

1. ↑  «陈令申：一代女皇武则天缘何为自己立块无字碑» **(kinesiska)**. 网祭网. Arkivert fra originalen (htm) 5. mars 2016. Besøkt 7. november 2015.
2. ↑  «The Qianling Mausoleum» **(engelska)**. The Government Website of Shaanxi Province. Arkivert fra originalen (html) 5. april 2016. Besøkt 7. november 2015.
***His Athletic Wife*** er en amerikansk stumfilm fra 1913.

Handling
--------

Fru Strong har full kontroll over ektemannen sin, og hans økonomi. Men når hun er på shopping kolliderer hun med en forbipasserende, og alt innholdet i håndvesken hennes havner på gaten. Rett etter å ha plukket opp alle tingene sine savner hun ektemannens lommebok, og hun tror umiddelbart at mannen som kolliderte med henne stjal den. Hun tar derfor opp jakten på ham, hun og lykkes med å ta en lommebok fra ham.

Senere forteller hun om disse hendelsene til ektemannen sin, men han finner igjen lommeboken sin på en kommode. Det viser seg at lommeboken hans aldri ble stjålet, men fruen hans hadde stjålet en lommebok som tilhører en ukjent mann. Men å få gitt tilbake lommeboken til dens rettmessige eier, viser seg å bli langt mer komplisert enn de hadde trodd.

Skuespillere
------------

* Wallace Beery som Mr. Strong
* Gertrude Forbes som Mrs. Strong
* Robert Bolder

Referanser
----------

1. ↑  His Athletic Wife

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Athletic Wife* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Myspace** (stilisert som **myspace** og **MySpace**) er et sosialt nettsamfunn, med over 100 millioner registrerte brukere. Nettstedet ble opprettet i 2003 og vokste i løpet av de neste fem årene til å bli et av de mest populære nettsamfunn på internett. Fra 2008 fikk de stor konkurranse av Facebook, noe som førte til at Myspace mistet mye av sin popularitet. Myspace ble opprinnelig opprettet for å gi usignerte band muligheten til å vise seg frem og dele informasjon om fremtidige konserter. Siden ble raskt for flere enn bare musikere, og utviklet seg til å bli en ren communityside for folk som vil diskutere, blogge og vise frem bilder. I 2006 ble nettsamfunnet kjøpt opp av Rupert Murdochs medieselskap News Corporation for 580 millioner dollar.

Opprinnelig var nettstedet kun engelskspråklig, men fikk etter hvert støtte for flere språk, blant annet spansk og norsk.

Myspace var lenge verdens største nettsamfunn, inntil de i 2008 ble forbigått av Facebook.

I 2011 ble Myspace solgt til Specific Media Group og Justin Timberlake for 35 millioner dollar.

I 2013 gjennomgikk Myspace en fullstendig redesign og fikk mer fokus på musikkstrømming.

Referanser
----------

1. ↑  Svein Olav B. Langåker (23. januar 2014). «– Facebook vil døy ut som ein sjukdom». *ABC Nyheter*. Arkivert fra originalen 1. februar 2014. Besøkt 11. mai 2016.
2. ↑  Joakim Thorkildsen (18. november 2005). «Verdens viktigste musikk-nettsted». *Dagbladet*. Arkivert fra originalen 12. mars 2009. Besøkt 11. mai 2016.
3. 1 2  Stein Ove Haugen (30. juni 2011). «MySpace solgt med gigantisk tap». *hegnar.no*. Besøkt 11. mai 2016. [*død lenke*]
4. ↑  Jan Omdahl (23. juni 2009). «Er det noen som husker MySpace?». Arkivert fra originalen 26. juni 2009. Besøkt 11. mai 2016.
5. ↑  Steve Knopper (12. juni 2013). «Myspace Relaunches, But Does It Have a Chance?» **(engelsk)**. *Rolling Stone*. Besøkt 11. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Myspace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Nordli** er ei bygd og en tidligere kommune (1915-1964) i Trøndelag, i dag en del av Lierne.

Lierne ble delt i Sørli og Nordli kommuner 1. juli 1915. Lierne var i sin tur skilt ut fra Snåsa kommune 1. januar 1874. 
Da Sørli ble etablert som egen kommune hadde den 863 innbyggere. 1. januar 1964 ble Nordli og Sørli kommuner slått sammen og dannet på nytt Lierne kommune. Nordli hadde ved sammenslåingen 1 147 innbyggere.

Nordli kommune hadde en utstrekning på 1538 km², og omfattet foruten hovedbygda Nordli/Sandvika også grendene Kveli og Tunnsjøen.

Referanser
----------

1. 1 2  Andreas Austad og Ola H. Kveli (1958). «Nordli». *Norges bebyggelse : Nordlige seksjon Herredsbindet for Nord-Trøndelag Nordre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 512.
2. ↑  Dag Juvkam *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen* Statistisk sentralbyrå, 1999. (Rapport 99/13). ISBN 82-537-4684-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Kartet viser de gamle delstatene i Sør-India og det økte territoriet til delstaten Mysore markert med omriss i blått.
**Mysore** var en delstat i India fra landet fikk uavhengighet i 1947 og til den i 1973 ble til delstaten Karnataka. Delstaten hadde ved folketellingen i 1951 en befolkning på 9 074 972.

I kolonitiden var Mysore en egen fyrstestat. Etter Indias uavhengighet i 1947 gikk den inn i den nye forbundsstaten som en delstat. Delstatsterritoriet var identisk med fyrstestatens. Ved omorganisering av delstatsgrensene under States Reorganisation Act av 1956 ble de delene av delstaten Hyderabad der hovedspråket var kannada slått sammen med delstaten Mysore. Det samme skjedde med kannadatalende områder i delstatene Bombay og Madras. Samtidig ble også delstaten Coorg innlemmet i Mysaore. Slik ble kannadatalende områder forent i delstaten Mysore.

I 1973 byttet delstaten navn til Karnataka.

Referanser
----------

1. ↑  R. A. Gopalaswami: *Census of India, 1951. Volume I. India. Part II – A – Demographic Tables* Arkivert 10. desember 2013 hos Wayback Machine. New Delhi. Government of India Press, 1955, s. 4.
Prudhoe Bay i Alaska
**Prudhoe Bay-feltet** er det største oljefeltet i USA. Det ligger ved stedet Prudhoe Bay i North Slope Borough i Alaska. Flere tusen pendlere jobber her, men bare en familie på fem personer er bosatt her.[] Flyplassen, boligriggene og butikken ligger i Deadhorse, riggene og prosessutstyret er plassert på grusflater lagt på toppen av tundraen, som bare om vinteren er hard nok til å tåle tungt utstyr, derfor skjer nybygging kun om vinteren.

Prudhoe Bay fikk navn i 1826 av utforskeren John Franklin, som oppkalte det etter sin klassekamerat lord Prudhoe.[]

Oljefeltet
----------

Prudhoe Bay-feltet opereres av BP med ExxonMobil og ConocoPhillips som partnere. Oljefeltet fikk stor mediadekning under et stort oljeutslipp. Den 2. mars 2006 rant 267 000 gallon olje ut av en sprukket rørledning i vestlige Prudhoe Bay.

Referanser
----------

1. ↑  
«Alaska hit by 'massive' oil spill». *BBC News*. 11. mars 2006. Besøkt 8. august 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Store norske leksikon
***Fiendens fiende*** er en roman skrevet av Jan Guillou. Det er bok nummer fire om Carl Hamilton. Boken ble utgitt i Sverige i 1989 med tittelen *Fiendens fiende*, og den ble først lansert på norsk i 1990 av Cappelen.

Handlingen
----------

I denne boken blir en russisk avhopper avhørt i England. Han oppgir mange russiske agenter som jobber innenfor vestlig etterretningstjeneste og sikkerhetspoliti. En av de som blir oppgitt som russisk agent er Carl Hamilton. Det blir sagt at han var dette lenge før han ble utdannet i USA. Dette blir holdt hemmelig i Sverige mens man etterforsker saken. Carl blir dratt inn til avhør av en sikkerhetsmann som prøver å trette ham ut, leiligheten til Carl blir fullstendig rasert i en ransakelse. DG, som rekrutterte Carl, reiser over til USA for å avhøre Åke Stålhandske og Joar Lundwall angående operasjon Big Red. De tviler nå på at den ble gjennomført siden dette besto i å sprenge russiske baser under vann.

Carl blir sendt til utlandet av UD for å overvåke i en gisselsituasjon. UD vet ikke noe om at Carl er mistenkt for å være russisk spion. Denne gisselsituasjonen finner sted i Libanon, der Carl samarbeider med Jihaz as-Rased, PLOs etterretningstjeneste. Offiseren han samarbeider med er Mouna Husseini, en person han har samarbeidet med 2 ganger før. Da forhandlingen ikke går gjennom fordi kravet til gisseltagerne er for store går Carl og Mouna inn og befrir de svenske gislene med vold.

Det DG etterhvert finner ut er at operasjon Big Red fant sted og at Carl ikke kunne være en russisk agent av forskjellige grunner. Da Carl kommer hjem fra Libanon har de et nytt oppdrag til han, denne gangen fra forsvaret. En russisk agent har rømt fra fengsel i Sverige og er blitt sett i Moskva. Carl drar dit for å drepe denne personen, det er kun DG som vet om dette siden ordren fra Carls overordnet er å fotografere denne mannen. Carl spiller et skuespill som gir russerne inntrykk av at Carl har blitt sendt bort fordi han ikke kan stoles på og at han er sterkt misfornøyd med dette. Han lurer russerne og dreper den svenske borgeren han var blitt sendt ut for å drepe.

Referanser
----------

1. ↑

| * v
* d
* r
Bøkene og filmene om Carl Hamilton av Jan Guillou |
| --- |
| Bøkene | 
* *Coq Rouge*
* *Den demokratiske terroristen*
* *I nasjonens interesse*
* *Fiendens fiende*
* *Den aktverdige morderen*
* *Vendetta*
* *Ingenmannsland*
* *Siste seier*
* *I Hennes Majestets tjeneste*
* *Hevet over enhver mistanke*
* *Hamlon - en skisse til en mulig fortsettelse*
* *Madame Terror*
* *Men ikke hvis det gjelder din datter*

 |
| Film og TV | 
* *Dekknavn Coq Rouge* (film, 1989)
* *Förhöret* (film, 1989)
* *Fiendens fiende* (TV-serie, 1990)
* *Den demokratiske terroristen* (film, 1992)
* *Vendetta* (film, 1995)
* *Tribunal* (film, 1995)
* *Vendetta* (TV-serie, 1996)
* *Hamilton* (film, 1998)
* *I nasjonens interesse* (film, 2011)
* *Men ikke hvis det gjelder din datter* (film, 2012)
* *Hamilton* (TV-serie, 2020)

 |
**Nordlia Handel** var en dagligvareforretning i Nordlia i Østre Toten. Butikken lå kloss inntil fylkesvei 33 og ble brent ned av brannvesenet under en øvelse i 2007. Nordlia Handel var i lange perioder den eneste butikken i Nordlia. 

Nordlia Handels historie er noe broket, da butikken var på flyttefot flere ganger. Butikkvirksomheten i området kan imidlertid følges tilbake til ca. 1860, da *Andreas Stenberg* (1820–1879) begynte handel på garden Breilibakken. I 1879 måtte han innstille, og *Ole Kjos* fra Ringsaker kjøpte eiendommen og fortsatte handelen (til 1888).

I 1871 ble Nordliens meieri starta, på tomt leid av Breilibakken. Meierska *Oline Blixseth* ble gift med *Ole Fredriksen Blixseth* (1848–1909), opprinnelig fra Bliksetstuggua. Han innreda en liten butikk i vedskålen til meieriet. Da var det en periode altså *to* butikker i området ved Breilibakken. På grunn av lokaliseringa ble Blixseth-butikken lokalt oftest bare kalt *Meieriet*. I 1888 fikk Ole Blixseth kjøpt tomt på nersida av den gamle *Trondhjemsvegen* og flytta butikken dit. Blixseth var av en av de gamle treskjemakerslektene på Nordlihøgda, og i butikken omsatte han både egne og andres skjeer.

Sønnen Even Blixseth bygde butikkbygningen som brant i 2007. Ifølge Totens bygdebok førte Blixseth opp butikken i 1911, men huset ble seinere påbygd mot sør. I dette bygget holdt også postkontoret 2859 NORDRE TOTEN hus, og butikkinnehaveren og poststyreren var stort sett samme person. Den siste butikkbestyreren var *Per Johan Grønlie*, som ga seg rundt 1991. Da var postkontoret allerede nedlagt.

Bestyrere
---------

* *Ole Fredriksen Blixseth* (ca. 1880-1909)
* *Even Blixseth* (ca. 1909-1934)
* *Abraham Holter* (1934–1946)
* *Alf Sønes* (1946–1962)
* *Asbjørn Gjerdet* (ca. 1962-1988)
* *Hedvig Gjerdet* (ca. 1988-1989)
* *Per Johan Grønlie* (ca. 1989-1991)

Kilder
------

* Tollersrud, Kristian: "Landhandlere og kjøpmenn på Toten", i *Totens bygdebok III*, Bøverbru 1968, s. 607.
**Mathilde Kristine Munch** (født 3. august 1866 i Solum, død 20. april 1953) var norsk pedagog og lærebokforfatter. 

Hun er særlig kjent for lesebøkene *Min første læsebok* og *Hjemme og ute* (siden *Heime og ute*). Sistnevnte var en revidert versjon av *Læsebog i Modersmaalet* med etterfølgere, som Steenske forlag i 1921 gav Munch og Sven Svensen (1863–1946) i oppdrag å utarbeide. Begge kom i mange opplag og på begge målformer. Hun laget også en del barnesanger og redigerte to samlinger av sanger med melodier. Ellers virket hun ved Uranienborg skole frem til 1931, iallfall ifølge en slektsdatabase.

Mathilde var datter av teologiprofessor Edvard Myhre Munch (1836–1900) og Anne Helene Borchsenius (1838–1916). Faren var søskenbarn av maleren Edvard Munch. Foreldrene hadde giftet seg 1862 på morens hjemsted Solum, som var en del av Gjerpen (Skien) kommune, faren var, ifølge lokalhistorikere, oppført som landsteolog. Mathilde var, i likhet med moren, født i Solum, ifølge Digitalarkivet.

Utgivelser
----------

* Digitaliserte bøker av Mathilde Munch fra Nasjonalbiblioteket
* Mathilde Munch og Sven Svensen (1921–30). *Hjemme og ute*. Steenske. CS1-vedlikehold: Datoformat (link) [På grunnlag av Pauss, Corneliussen og Ellefsens *Læsebog i Modersmaalet*, illustrert av Olav Engebrigtsen]

Referanser
----------

1. 1 2  Mathilde Kristine Munch i slektsdatabasen geni.com
2. ↑  Vielser i Gjerpen 1857–1871
3. ↑  Mathilde Munch[*død lenke*] ved Folketellingen i 1910

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Jan Arve Haugan** (født 22. desember 1957) er en norsk industrileder. 

Han vokste opp i Lånke i Trøndelag, og bor Oslo. Han har en økonomi- og ingeniørfaglig utdannelse fra University of Colorado at Boulder.

Haugan arbeidet i entreprenørfirmaene Ingeniør F. Selmer (som nå er en del av Skanska) og det tekniske konsulentselskapet Terramar før han i 1991 ble sjefingeniør i Norsk Hydro. Haugan hadde forskjellige lederstillinger i Hydros olje- og gassvirksomhet, og senere i aluminiumsvirksomheten. Mellom 2009 og 2011 var han administrerende direktør for Qatar Aluminium (Qatalum) i Mesaieed utenfor Doha i Qatar. Qatalum er et selskap som er eid av Hydro Aluminium og Qatar Petroleum.

Ved utskillelsen av Kværner fra Aker Solutions som eget børsnotert selskap i 2011, ble Haugan konsernsjef i Kværner. I 2018 ble Aker Energy opprettet som et fellesforetak mellom Aker og TRG, og Haugan ble konsernsjef der. Han fratrådte som konsernsjef mot slutten av 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «Fødselsdager». *Aftenposten*. NTB: 44. 22. desember 2019.
2. ↑  Falstad, Svein Helge (9. juli 2011). «Trønderdominans i nye Kværner». *Trønder-Avisa*: 12.
3. 1 2 3  «Executive management team» **(engelsk)**. Kværner. Arkivert fra originalen 12. juli 2015.
4. ↑  Frantsvold, Thomas og Kvale, Anders Nybakken (23. februar 2018). «Slutter som Kværner-sjef». *Dagens Næringsliv*. Besøkt 26. februar 2018. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  Lorentzen, Marius (10. desember 2019). «Jan Arve Haugan trekker seg som sjef for Akers oljesatsing i Ghana». E24.no. Besøkt 8. juli 2020.
**Guan Tianpei** (forenklet kinesisk: 关天培; tradisjonell kinesisk: 關天培; Wade–Giles: *Kuan T'ien-p'ei*; født i 1781 i Chuzhou i provinsen Jiangsu i Kina, falt 26. februar 1841 ved Bocca Tigris) var en kinesisk admiral under Qing-dynastiet og kjempet under første opiumskrig. I 1838 etablerte han gode forbindelser med den britiske admiral Frederick Maitland. Guan kjempet i det første slaget ved Chuenpee (1839), det annet slag ved Chuenpee (1841) og i slaget ved Bocca Tigris (1841). En britisk beskrivelse av hans død i Anunghoyfortene under slaget lyder:

> 
> *Among these, the most distinguished and lamented was poor old Admiral Kwan, whose death excited much sympathy throughout the force; he fell by a bayonet wound in his breast, as he was meeting his enemy at the gate of Anunghoy, yielding up his brave spirit willingly to a soldier's death, when his life could only be preserved through the certainty of degradation. He was altogether a fine specimen of a gallant soldier, unwilling to yield when summoned to surrender, because to yield would imply treason*.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   Artnet, Artnet artist ID guan-tianpei, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Waley, Arthur (1958). *The Opium War Through Chinese Eyes*. George Allen & Unwin. s. 22. ISBN 0-04-951012-6.
3. ↑  Hall, William Hutcheon; Bernard, William Dallas (1844): *Narrative of the Voyages and Services of the Nemesis, from 1840 to 1843*. Volume 1. Henry Colburn. s. 2.
4. ↑  Hall & Bernard 1844, s. 342

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |