recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rolf Christian Kierboe Tiemroth** (født 1917, død 2009) var en dansk/norsk keramiker, bosatt i Homborsund ved Grimstad.

Rolf Tiemroth var mest kjent for sine keramiske arbeider med måker som motiv, sine grå tallerkener med danske folkedrakter og lysestaker og speil i rokokkoinspirert stil. Hans karriere startet i Danmark, hvor han utdannet seg til keramiker, billedhugger og maler. Allerede som 17-åring startet han sitt eget verksted i Danmark. 

> Rolf lærte aldri å snakke norsk, men han hevdet at han var mer norsk enn noen nordmann. Han hadde valgt det selv.
> 
> 
> Grethe Askhov Helle: «Mannen med måkene»
> 
> 

Hans Christian Welle forteller i boken *Norli: bokhandelen og menneskene 1890-1990* at hans vennskap med keramikeren Tiemroth startet i læretiden hans i Danmark. Welle forteller også hvordan han (trolig tidlig på 1950-tallet) mistet evnen til å arbeide med dreieskiven da han fikk hånden i en leirkvern og mistet da helt eller delvis alle fingrene unntatt tommelfingeren på den ene hånden. Når han så flyttet til Norge, arbeidet han frem til 1963 i Norlis bokhandel i Oslo. Han arbeidet der med kunst i reproduksjons- og kunstavdelingen, og dessuten stod han også for mye av presentasjonen av produkter i lokalene og vindusdekorasjonene. 

Etter at han sluttet hos Norli etablerte han seg som keramiker i Homborsund etter å ha brukt flere år på å trene seg opp igjen. Der la han ned et stort arbeid som leder i Grimstad kunstforening. Tiemroth deltok på flere utstillinger, blant annet var han gjesteutstiller på Søgneutstillinga i 1982. Han var også en aktiv sportsdykker, og var med å stifte undervannsklubben Triton i Grimstad.

I forbindelse med sin 75-årsdag i 1992 uttalte han at han kunne merke en økende kunstforståelse blant folk, og at kunst og kultur var like viktig som vann og brød. I 1994 ble en stor veggdekorasjon avduket på Eide skole, det var et av hans mange utsmykningsoppdrag.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Rolf Christian Kierboe Tiemroth, (13.august 1917 - 09.januar 2009).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Anna Krakstad: «Mannen med måkene» i *Agderposten*, s. 37, 13. januar 2009
3. ↑  Grethe Askhov Helle: «Mannen med måkene» i *Agderposten*, 13. januar 2009, side 37.
4. ↑  Welle, Hans Christian: *Norli: bokhandelen og menneskene 1890-1990*, s. 45 og 57, Oslo : Olaf Norlis bokhandel, 1990, ISBN 8270540471 på bokhylla.no
5. ↑  «Tiemroth, Rolf» i *Alt om Søgne*, s. 357, Søgne : Søgne skolekontor, 1996, ISBN 8299236711 på bokhylla.no
6. ↑  Anna Krakstad: «Mannen med måkene» i *Agderposten*, s. 37, 13. januar 2009

Kilder
------

* Grimstad kunstforening Bjarne Berg Arkivert 22. mars 2016 hos Wayback Machine.
Akademibygningen i Mantova Foto: Massimo Telò 
**Accademia degli Invaghiti** (omtrent «akademiet av forelskede/fascinerte/interesserte») var et mantovansk vitenskapselskap som ble grunnlagt i 1562 og oppløst i 1752. Selskapet huskes i dag hovedsakelig fordi det tok initiativet til og finansierte det som regnes som musikkhistoriens første egentlige operaverk, Claudio Monteverdis *L'Orfeo*, *favola in musica*, uroppført 24. februar 1607.

I 1996 ble det dannet et vokal- og instrumentalensemble under samme navn.

Det første akademiet (1562–1752)
--------------------------------

*Accademia degli Invaghiti* ble grunnlagt i november 1562 av den mantovanske greven Cesare I Gonzaga. Foreningen var den første i sitt slag i byen og formålet var å fremme musikk som et middel til glede og stimulering av kunnskap. 

Invaghitienes medlemmer var praktisk talt utelukkende adelige, så Mantovas borgerskikt grunnla tidlig på 1600-tallet *Accademia degli Invitti* («De uovervinneliges akademi»), i 1648 omdøpt til *Accademia dei Timidi* («De engsteliges akademi»). Timidiene tok i 1738 opp en del av Invaghiti-medlemmene, resten gikk i 1752 inn i *Colonia Arcadica Virgiliana* som ble grunnlagt samme år.

I 1767 ble det planlagt å danne et nytt akademi av medlemmer fra både *Accademia dei Timidi* og *Colonia Arcadica Virgiliana*, men keiserinne Maria Teresia av Østerrike oppfordret samme år medlemmene til å gå inn i det nyopprettede *Accademia Nazionale Virgiliana*. Dette akademiet eksisterer fortsatt.

Det nye akademiet (fra 1996)
----------------------------

I 1996 grunnla Francesco Moi det nye *Accademia degli Invaghiti* som et vokal- og instrumentalensemble. Ensemblets varierer etter hva det oppsatte repertoaret krever.

Noter
-----

1. ↑  Engelsk oversettelse, nytimes.com: *«the academy of the lovestruck, the fascinated, or those who have taken a fancy to something»*

Litteratur
----------

* Michele Maylender: *Storia delle Accademie d'ltalia*. Con prefazione di S. E. Luigi Rava. 5 Bde. Bologna: L. Cappelli 1926–1930, nachgedruckt Bologna: Arnaldo Farni 1971, bind. 3, s. 363, 365, 375; Bind. 5, s. 470–71, 475

Eksterne lenker
---------------

* University of Waterloo Library, Scholarly Societies by Country / Geographical Area «Italy» (alfabetisk oversikt)
* University of Waterloo Library, Chronicle for Societies Founded from 1323 to 1599 (kronologisk oversikt)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Inger Munchs brygge** er et opparbeidet parkområde i Bjørvika i Bydel Gamle Oslo i Oslo. Parkområdet er på rundt et dekar og står på peler i fjorden rett sør for Munchmuseet, Det ble opparbeidet og navnsatt etter vedtak i Gamle Oslo bydelsutvalg, 18. november 2021 etter fotografen Inger Munch (1868-1952), Edvard Munchs søster. 

Parken åpnet for publikum 26. mars 2021 og nås ved en 40 meter lang bru fra museet. Parken er beplantet med en blomstereng basert på frø fra over 50 forskjellige arter og som er innsamlet i indre Oslofjord Frøene har blitt til småplanter hos selskapet Ljono Stauder i Ulvik, Hardanger som har spesialkompetanse på fremdyrking av ville vekster.

På Inger Munchs brygge står den ni meter høye skulpturen «Moren» av Tracey Emin midt i blomsterenga.Den ble avduket 4. juni 2022. Verket er en 9 meter høy bronseskulptur som avbilder en sittende kvinne og Emin har laget verket på bestilling fra Oslo kommunes kunstsamling. Parken har også sitteplasser, brygge og er en del av havnepromenaden.

Referanser
----------

1. ↑  «Moren på Inger Munchs brygge». *www.munchmuseet.no* **(norsk)**. Besøkt 8. juni 2022.
2. ↑  «På taket av Oslos nye kulturhus skal sjeldne planter, insekter og fugler få nytt liv». *www.aftenposten.no*. Besøkt 18. juni 2022.
3. ↑  «The Mother». *Oslo kommune* **(norsk)**. 10. februar 2021. Besøkt 18. juni 2022.
4. ↑  «Et nytt byrom i Bjørvika | Kunstsamlingen». *Kunstsamlingen* **(norsk)**. 26. mars 2021. Besøkt 8. juni 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Panaroma-bilde av arenaen.
**Fionia Park**, på folkemunne *Odense stadion*, er et fotballstadion i Odense, Danmark. Anlegget ble innviet i 1941, og er hjemmebane for Odense Boldklub, samt som nasjonalarena med jevne mellomrom. 

Odense byråd besluttet i 1996 en ombygging av Odense stadion, og arbeidet startet på slutten av samme år. De nye tribunene stod klar i september 1997, med nye sitteplasser til erstatning får ståplasser. I 2004 ble det lagt undervarme i banen på Fionia Park. 

I 2005 kjøpte OB hovedtribunen av Odense kommune, hvor man bygde en ny tribune som var større og med bedre VIP-fasiliteter. Man startet byggingen vinteren 2004, og ble avsluttet sommeren 2005. Arenaen er blant de beste i Danmark, og oppfyller alle de nødvendige kravene til europacup-spill. 

Fionia Park består av fire tribuner:

* Carlsberg-tribunen: 2771 plasser (VIP tribune)
* Fyens Stiftstidende-tribunen: 3496 plasser (hjemmefans)
* Switch.dk-tribunen: 4764 plasser
* Fionia Bank-tribunen: 2932 plasser (familie- og bortefans)

Navnerettighetene til Odense stadion ble i 2005 kjøpt av Fionia Bank, og skiftet dermed navn til Fionia Park til utgangen av 2009. Siden er denne avtalen forlenget til utgangen av 2014.

Tilskuerrekorden etter ombyggingen er fra 11. mai 2009, hvor OB møtte FC København. 15 486 tilskuere så kampen som OB vant 3-2.
Flere konserter er blitt arrangert på stadionet, og sommeren 2007 spilte Elton John her.

Portal: Danmark
***Cauchas rufimitrella*** er en sommerfugl som tilhører familien svepemøll (Adelidae). Den er funnet spredt nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 10–13 mm) møll med nokså lange antenner og ensfarget grønnlig bronsefargede vinger. Antennene er trådformede, hos hannen ca. 1,7 ganger så lange som forvingen, hos hunnen ca. 1,3 ganger så lange. Den ytterste delen er hvitaktig. Hodet er kledt med oppstående, hårlignende skjell som er mer eller mindre rødaktige. Forkroppen og forvingen er mørkt bronsefargede, litt grønnlige. Langs framkanten av forvingen er det en stripe med tydelig kobberfarget eller fiolett glans. Bakvingen er gråaktig med noe purpurglans.

Levevis
-------

Arten finnes på fuktige enger og i åpen skog der det vokser engkarse (*Cardamine pratense*), som er larvens viktigste næringsplante. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i slutten av mai og i juni. Hunnene legger egg på blomsterknopper på næringsplanten. Den nyklekte larven spiser på blomstene, siden kryper den ned til bakken der den lever på engkarsens bladrosett. Den lever i et hylster av bladrester.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i mesteparten av Europa og i det nordlige Asia østover til Altaj. I Norge er det spredte funn i alle landsdeler nord til Lofoten.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 295 – 332. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cauchas rufimitrella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cauchas rufimitrella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cauchas rufimitrella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cauchas rufimitrella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Cauchas rufimitrella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cauchas rufimitrella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cauchas rufimitrella* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Silent Night, Deadly Night Part 2** var en amerikansk slasher-film fra 1987.

Manus ble skrevet av Joseph H. Earle, og regissør var Lee Harry. Filmen var en oppfølger til Silent Night, Deadly Night fra 1984. Handlingen fokuserer hovedsakelig på Ricky Caldwell, broren til Billy Chapman, og hans trauma etter at foreldrene deres ble myrdet av en person i julenisse-drakt på julaften.

Filmen fikk en ny oppfølger, Silent Night, Deadly Night 3: Better Watch Out! fra 1989, samt Silent Night, Deadly Night 4: Initiation fra 1990, og Silent Night, Deadly Night 5: The Toy Maker fra 1991.

Handlingsreferat
----------------

Filmen begynner på julaften fire år etter den første filmen. Ricky Caldwell, var storebroren til seriemorderen fra den første filmen som nå er innlagt ved psykiatrisk sykehus. Ricky blir intervjuet av en psykiater Dr. Henry Bloom, og de snakker om drapene som broren Billy begikk flere år tidligere.

Etter dette forteller Ricky hans egen historie fra barndommen: Han ble adoptert og fikk en god oppvekst. Men deres traume ble aldri behandlet ordentlig. Etter fosterfarens død begår Ricky en rekke mord. En mulighet for et normalt liv ser ut til å dukke opp, når Ricky begynner et forhold med Jennifer Statson. Men et ubehagelig møte med Jennifers tidligere kjæreste Chip, sender Ricky over kanten igjen.

Ricky dreper Chip samtidig som Jennifer ser på, og deretter kvelder han Jennifer også. En sikkerhetsvakt blir vitne til denne situasjonen, så Ricky må drepe ham også. Ricky dreper også Dr. Bloom, før han stikker av fra mentalsykehuset. Ricky planlegger deretter et oppdrag for å oppnå det Billy aldri klarte å gjøre, som var å drepe en ansatt ved klosteret hvor brødrene bodde som barn.

Skuespillere
------------

* Eric Freeman som Richard "Ricky" Chapman
* Darrel Guilbeau som 15 år gamle Ricky.
* Brian Michael Henley som 10 år gamle Ricky.
* James L. Newman som doktor Henry Bloom.
* Elizabeth Kaitan som Jennifer Statson.
* Lilyan Chauvin som Jean Miller .

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Silent Night, Deadly Night Part 2* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Silent Night, Deadly Night Part 2* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Silent Night, Deadly Night Part 2* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Silent Night, Deadly Night Part 2* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Silent Night, Deadly Night Part 2* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Silent Night, Deadly Night Part 2* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Petra Constanse Astrup** (født 5. desember 1860 i Bergen, død 17. desember 1930 i Trondheim) var en norsk prestefrue og tekstilhåndverker. Hun var mor til maleren Nikolai Astrup.

Familie
-------

Hun vokste opp i Bergen som datter av Peder Mørch Lodtz (1827–1893) og Kirsten Cornelia Lodtz, født Wulff (1834–1913). Familien flyttet til Trondheim i 1871.

Petra Constanse Lodtz forlovet seg med Christian Astrup som var på misjonsgeneralforsamling i Trondheim i 1879. De giftet seg i Nidaros domkirke 8. oktober 1879. Etter vielsen bodde de noen år i Bremanger, der deres førstefødte, Nikolai Astrup, ble født i 1880. Noen få år senere flyttet de til Ålhus prestegård i Sunnfjord, da Christian Astrup begynte som prest i Ålhus kirke.

Ekteparet fikk 14 barn, men ikke alle vokste opp. Tre av barna deres døde i 1887.

Husflidsmiljøet i Jølster
-------------------------

Petra Constanse Astrup var en dyktig tekstilhåndverker. Hun ble premiert med "hederlig omtale" under Bergensutstillingen i 1898 for sine vevnader av mønster tegnet av eldstebarnet Nikolai Astrup. Til utstillingen «Nikolai Astrup og den tekstile kunsten», som ble holdt på Astruptunet i 1989, skrev kurator Ingunn Stuvøy om Petra Astrup at hun, blant flere i lokalmiljøet, var aktiv i Jølster og produserte særlig vevnader for salg til Husfliden, og at dette var en reell inntekt til familien. I nabohuset på Ålhus, i lensmannsgården bodde Kathinka Lind, som også lagde vevnader.

Enke i Trondheim
----------------

Da Christian Astrup døde i 1920 flyttet Petra Constanse til Trondheim, der hennes mor og søster bodde. Folketellingen av 1925 opplyser at Petra Astrup bodde i Erling Skakkes gate 53a i Trondheim, sammen med sin yngste datter Ingeborg Astrup (født 1908), samt sin lillesøster Grethe Cisilie Lodtz Holstein (født. 1870).

Referanser
----------

1. ↑  «Petra Constanse Lodtz f. 05 Des 1860 Bergen, Hordaland d. 17 Des 1930 Trondheim, Sør-Trøndelag». *www.sveaas.net*. Besøkt 31. mai 2021.
2. ↑  *Bergens Annonce-Tidende*, «Personalia», 15.9.1921
3. ↑  J. H. «Eit 50-års minne. Frå sokneprest Astrups virke i Bremanger», *Firda,* 20.6.1934
4. ↑  «Ministerialbok nr. 601A26, 1877-1891, s. 369». SAT, Ministerialprotokoller, klokkerbøker og fødselsregistre - Sør-Trøndelag.
5. ↑  Landsutstillingen, *Officiel Katalog over Haandværks- & Industriafdelingen samt den internationale fiskeriafdeling ved udstillingen i Bergen 1898* (Bergen: Johan Griegs bogtrykkeri, 1898)
6. ↑  Folketellingen 1925.
**Norwegian Open 2007** i rullestolcurling var en internasjonal turnering som ble arrangert 16. – 18. november 2007 i Snarøyhallen. 

Til sammen 8 lag deltok. Konkurranseformen er *mixed lag*, det vil si at begge kjønn må være representert på banen til enhver tid. 

Konkurransen fungerte samtidig som NM i rullestolcurling, der de to norske lagene kjempet om NM-gull. Halden Curlingklubb stilte som Norge I, og Trondheim Curlingklubb stilte som Norge II. Trine Fissum ble for anledningen utlånt til Halden, siden de ikke hadde noen kvinne på laget sitt. Halden Curlingklubb ble best av de norske lagene, og ble dermed de første norgesmesterne i rullestolcurling.

Resultater og deltakere
-----------------------

### Norwegian Open

| Norwegian Open 2007 |
| --- |
| Gull | Canadas flagg Canada |
| Sølv | Russlands flagg Russland 2 |
| Bronse | Norges flagg Norge 1 |
| 4. | Skottlands flagg Skottland 2 |
| 5. | Sveriges flagg Sverige |
| 6. | Skottlands flagg Skottland 1 |
| 7. | Norges flagg Norge 2 |
| 8. | Russlands flagg Russland 1 |

### Deltakere

| Deltakere |
| --- |
| Norges flagg Norge 1 | Rune Lorentsen, Jostein Stordahl, Runar Bjørnstad, Boe Antonsen, Trine Fissum |
| Canadas flagg Canada | Chris Daw, Gerry Austgarden, Gary Cormack, Sonja Gaudet, Ina Forrest |
| Norges flagg Norge 2 | Geir Arne Skogstad, Paul Aksel Johansen, Lene Tystad, Anne Mette Samdal |

Eksterne lenker
---------------

* Resultater på Curling.no
Det wstfaliske lavlandet, markert som D34 innenfor det nordtyske lavlandet
**Det westfaliske lavlandet**, også kalt **det westfaliske basseng**, er et flatt landskap som hovedsakelig befinner seg i den tyske regionen Westfalen, med noen små områder innenfor Nordhein i sørvest og Niedersachsen i nord. Sammen med det nederrhinske lavland i vest, representerer det den nest sørligste regionen i det nordtyske lavlandet, etter Kölnlavlandet. På tysk er det westfaliske lavlandet kjent som *Westfälische Bucht*, *Münsterländer Tieflands* og *Westfälische Tieflands-* eller *Flachlandsbucht*.

Det westfaliske lavlandet består av regionene Münsterland, Emscherland i sørvest, og flere regioner i sør som grenser til Sauerland omkring Hellweg.

Det westfaliske lavlandet er klassifisert som en stor enhet innenfor Tysklands naturregioner og er nummer 54 i *håndbok om inndelingen av de naturlige regioner i Tyskland* (*Handbuch der naturräumlichen Gliederung Deutschlands*). Det er også representert som region D34 i Bundesamt für Naturschutz.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Staatsraad** (norsk: *Statsrådet*) var et politisk organ under Det bataviske samvelde (*sic*) (1805–1806) og Kongeriket Holland (1806–1810).

1805–1806
---------

J.H. Appelius
*Staatsraad* var det rådgivende organet til rådspensjonær Rutger Jan Schimmelpenninck. Det innledet sitt arbeid 29. april 1805.

Alle lovforslag måtte anbefales av *Staatsraad* innen de ble fremmet for *Wetgevend Lichaam*. Dersom et lovforslag ikke ble anbefalt, måtte det holdes konsultasjoner med statssekretærene (*ministrene*).

*Staatsraad* bestod av åtte medlemmer, som særlig var eksperter på det finansielle-administrative området.

(Vise-)formannskapet skiftet hver måned (gjennom loddtrekning). Hvis Rådspensjonæren var tilstede, presiderte han over møtene.

Rådets sekretær var **Jean Henry Appelius** (1767–1828).

1806–1810
---------

P. van der Heim
*Staatsraad* var det rådgivende organet til Lodewijk Napoleon. Det gav råd om alle lovforslag og andre administrative anliggender. Lovforslagene måtte anbefales av *Staatsraad* innen de ble behandlet av *Wetgevend Lichaam*.

Rådets rolle i lovgivingen var større enn den til *Wetgevend Lichaam*. Dessuten laget *Staatsraad* utkast til forskrifter. Det gav kongen og dennes ministre råd i ulike saker. Medlemmene av rådet utførte spesielle oppdrag..

*Staatsraad* bestod opprinnelig av fem avdelinger: Lovgiving og generelle anliggender, marine, finanser, handel og kolonier samt krig. Hver avdeling hadde sin egen formann. I 1807 ble antallet avdelinger redusert da marine og krig ble slått sammen. I 1809 ble avdelingen for handel og kolonier avskaffet.

*Staatsraad* bestod opprinnelig av 13 medlemmer. I 1807 økte antallet til 21. Senere ble antallet redusert og i 1810 var det kun ti medlemmer. I tillegg ble et titalls statsråder utnevnt til ekstraordinær tjeneste, men det var for det meste æresstillinger.

Rådets formann var kongen. Fra 1807 ble han regelmessig erstattet, først av en minister, **Paulus van der Heim** (1753–1823), dernest av en presiderende statsråd, **Willem Six van Oterleek** (1761–1811), og senere av en visepresident-minister, i 1808 **Jacob Jan Cambier** (1756–1831) og fra april 1810 **Jan Everhard Reuvens** (1763–1816).

Rådets sekretærer var **Appelius** (til 1809) og **Antonius Josephus Joannes Henricus Verheyen** (1774–1833).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Staatsraad 1805–1806». Parlement.com. Besøkt 20. august 2020.
2. 1 2 3 4 5  «Staatsraad 1806–1810». Parlement.com. Besøkt 20. august 2020.
**Petra Lie** (født 11. april 1848 i Vardal, død 20. november 1907 i Kristiania) var en norsk tannlege og filantrop. Da hun i 1872 avla tannlegeeksamen, ble hun Norges første kvinnelige tannlege.

Liv og virke
------------

Petra Lie studerte fra 1870 under tannlege Carstens i København, og fikk parallelt kveldsundervisning hos professor Walløe. Etter halvannet års studier reiste hun videre til den amerikanske doktor Salomon i Berlin for å lære gullplombering, nyeste mote innenfor tannbehandling.

Hun avla tannlegeeksamen md toppkarakter i Norge 2. desember 1872, og ble dermed landets første kvinnelige tannlege. Etter avlagt eksamen studerte hun i ni måneder hos dr. med. Bruck i Breslau. I Tyskland ble hun kjent med bormaskinen, som hun brakte med seg til Norge i 1873. Hun har fått æren for å ha innført denne oppfinnelsen til landet. Hun betraktes som en foregangskvinne innen faget.

Lie etablerte sin virksomhet som tannlege i Kristiania, hvor hun drev en blomstrende praksis. Mot slutten av livet måtte hun legge ned praksisen på grunn av sykdom. Sine siste år bodde hun på *Bjartheim* ved Diakonissehuset.

Hun foretok i 1897 og 1907 studiereiser i utlandet. 

Ved siden av sitt virke som tannlege engasjerte Petra Lie seg i humanitært arbeid. Hun tok initiativet til opprettelsen av «Gamlehjemmet» i Pilestredet (Cathinka Guldbergs Gamlehjem), og engasjerte seg i opprettelsen av Cathinka Guldbergs barnehjem. I 1894 var hun medstifter av *Norsk kvindeforening til dyrenes beskyttelse*. Hun ga også tannlegebistand til Guttehjemmet i Geitmyrsveien, uten godtgjørelse.

Petra Lie ble 25. november 1907 gravlagt på Diakonissehusets gravplass på Nordre gravlund under stor deltagelse. Flere institusjoner og foreninger la ned kranser, blant annet *Norske kvinders nationalraad*, hvor Lie var medlem.

Familie
-------

Petra Lie var datter av landhandler Peder Lie og Sofie Janette Sørensen. Hun forble ugift.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Petra\_Lie[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Jahnsen, Aug. B. (1919). *Kvindelig Diakoni i Norges Kirke gjennem femti Aar*. [s.n.] s. 187 ff.
4. ↑  Flood, Imm. (1902). *Dyrenes liv, dyrebeskyttelsen*. Hamar. s. 17–18.
5. ↑  Heier, Johan (1998). *Guttehjemmet*. Oslo guttehjems sosialfond. s. 8. ISBN 8299470404.
6. ↑  *Petra Lie*. Christiania: Tidsskriftet Nylænde. 1. desember 1907. s. 363 ff. «En af vore mest fremragende kvindelige banebrydere, tandlæge Petra Lie, er afgaat ved døden.»

Kilder
------

* Tannlegetidende: Petra Lie – Norges førs­te kvinnelige tannlege, besøkt 20/1 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Et **detasjement** (fra fransk *détachement*) er en mindre, utskilt militærstyrke med en selvstendig oppgave, eller et spesialoppdrag som skiller seg fra hovedstyrkens oppdrag.

Vanligvis er dette en del av en større enhet som blir geografisk lokalisert et annet sted enn enheten den organisasjonsmessig tilhører. Hensikten er normalt å støtte, eller gi økt kapasitet på et felt, til den avdelingen som blir forsterket med detasjementet. Et detasjement kan ha en fastsatt sluttdato, eller det kan ha en åpen sluttdato. I sistnevnte tilfelle vil detasjementet fungere som en fast avdeling i mottakeravdelingen.

For eksempel kan et batteri fra en artilleribataljon bli detasjert og samlokalisert med en infanteribataljon med den hensikt å gi ildstøtte til infanteribataljonen. Batteriet vil da kommandomessig være underlagt infanteribataljonen, selv om den organisasjonsmessig fremdeles eies av artilleribataljonen.

Et annet eksempel kan være en helikopterving som blir detasjert fra en skvadron og samlokaliseres med flåtestyrker for å ha helikopterkapasitet i geografisk nærhet til en marinebase.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Detasjement* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  «Store norske leksikon: Detasjement». Besøkt 19. juni 2014.
3. ↑  «Prop. 1 S (2010–2011): 5.4 Lokalisering av helikopterdetasjement NH-90 i Sør-Norge». Besøkt 19. juni 2014.

  


| * v
* d
* r
Militær organisasjon |
| --- |
| 
* Armé
* Armégruppe
* Bataljon
* Batteri
* Brigade
* Delta
* Detasjement
* Divisjon
* Eskadre
* Eskadron
* Flotilje
* Flåte
* Kohort
* Kompani
* Korps
* Lag
* Legion
* Regiment
* Skvadron
* Sveit
* Tropp
* Ving

 |
**Svinestranda** er et fjell i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane, med en topphøyde på 1 074 meter over havet. Fjellet er med sin karakteristiske form et landemerke i Gloppen kommune. Fjellet ligger lengst sør på en fjellrygg fra Svarthammaren. Nonstua er fjellryggens høyeste punkt med 1 140 moh, en primærfaktor på 170 meter og ligger på grensen mot Stryn kommune. Fjellryggen som ligger mellom Gloppefjorden og Nordfjorden har felles betegnelsen Nordstrandsfjellene. Mot vest ligger toppen Haugsvarden.

Adkomst
-------

Turer til Svinestranda går oftest fra en av stølene i området. Vanligst utgangspunkt er Austrheimsstølen, og herfra er stien godt merket. Traséen fra stølen starter i jevn stigning gjennom løvskog, og går deretter gjennom myrlendt område i overgangen ved skoggrensen. Ved foten av fjellet er det stein og åpent fjell i bratt stigning til toppen.

### Svinestrandløpet

Svinestrandløpet er et motbakkeløp som siden 2005 arrangeres av Fjellhug/Vereide IL. Løpet går fra Sandane sentrum og med en trasé på ca. åtte kilometer ender på Svinestranda.

Referanser
----------

1. ↑  Svinestranda på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside til Fjellhug/Vereide IL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Stabekkbanen** er en idrettsplass på Stabekk i Bærum kommune. Banen blir gjerne kalt «Plassen» og er hjemmebane for Stabæk Idrettsforening.

Stabekkbanen brukes til fotball om sommeren og bandy om vinteren. Sommerstid er banen gruslagt, og siden 2001 har den hatt kunstis i vintersesongen. Overskuddsvarme fra isproduksjonen hjelper til å varme opp Stabekk skole, Ringstabekk skole og Stabekk høgskole. «Plassen» har hatt flombelysning etter strekklysprinsippet siden midt på 1950-tallet.

Historie
--------

Banen har vært Stabæk IFs hjemmebane helt fra foreningen ble stiftet i 1912. Kort tid etter stiftelsen kjøpte klubben tomt av proprietær Neslein for 3000 kroner lånt av Bærum kommune. I 1974 ble klubbhus innviet, reist ved hjelp av dugnad fra klubbens medlemmer og innsats fra kommunen. Fra slutten av 1930-tallet til 1950-tallet var det dessuten ishockeybane, nord for dagens bane. Midt på 1950-tallet fikk banen strekklys. Daværende leder i Norges Bandyforbund Jens B. Raanaas garanterte for finansieringen av lysanlegget da departementets saksbehandling gikk tregt.

Åtte NM-finaler i bandy har blitt arrangert på Stabekkbanen, senest i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  «Æresmedlemmer». Norges Bandyforbund. 10. mai 2011. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 15. juli 2012.

Kilder
------

* «Stabekk idrettsplass» (leksikon). *Asker og Bærum leksikon*. Asker og Bærum budstikke. 19. januar 2011. Besøkt 10. april 2012. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Stabæks offisielle hjemmeside – veibeskrivelse Stabekkbanen
Doilungdêqên (rosa) i Lhasa (gult)
Klosteret Tsurpu
**Doilungdêqên** (kinesisk: 堆龙德庆区; pinyin: *Duīlóngdéqìng Qū*; tibetansk : སྟོད་ལུང་བདེ་ཆེན་ཆུས།; Wylie-translitterasjon: *stod lung bde chen chus*) er et fylke i byprefekturet Lhasa i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 39 736 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Dongga 东嘎镇, Naiqiong 乃琼镇;

**Kommuner:**

* Deqing 德庆乡, Ma 马乡, Gurong 古荣乡, Yangda 羊达乡, Liuwu 柳梧乡.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Tatjana Petrovna Ponjajeva-Tretjakova** (russisk: Татьяна Петровна Поняева-Третьякова født 13. desember 1946 i Moskva) var en sovjetisk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 1972 i München.

Ponjajeva ble olympisk mester i volleyball under OL 1968 i Mexico by. Hun var med på det sovjetiske laget som vant volleyballturneringen for damer foran Japan og Polen. Åtte lag delok, det ble spilt en enkeltserie og alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen vant alle sju kampene. Ponjajeva spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1968 Mexicos flagg Mexico by - Gull **Gull** i volleyball damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1972 Tysklands flagg München - Gull **Gull** i volleyball damer Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tatjana Ponjajeva – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Ponjajeva – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Ponjajeva – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tatjana Ponjajeva – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Ordenstegn for storkors av Chiles fortjenstorden
**Chiles fortjenstorden** (spansk: *Orden al Mérito de Chile*) er en chilensk orden innstiftet i 1906. Den er landets fremste orden og rangerer foran Bernardo O'Higgins-ordenen. Ordenen tildeles utenlandske statsborgere.

Bakgrunn
--------

Ordenen ble innstiftet 20. juni 1929 på grunnlag av fortjenstmedaljen innstiftet i 1906 og etter forbilde av fortjenstorden innstiftet av general Bernardo O'Higgins i 1817, avskaffet 1825.

Chiles fortjenstorden rangerer som nummer den fremste av Chiles ordener, foran Bernardo O'Higgins-ordenen. Chiles fortjenstorden tildeles utenlandske statsborgere. Landets president lederer ordensrådet, mens utenriksministeren er ordenskansler.

Inndeling
---------

Ordenen hadde opprinnelig fire klasser, men en femte, øverste klasse ble tillagt i 1968. Øverste klasse kan tildeles med kjede. Ordenens seks klasser er dermed:

* storkors (*El Collar*)
* storoffiser (*Gran Oficial*)
* kommandør (*Comendador*)
* offiser (*Oficial*)
* ridder (*Caballero*)

Insignier
---------

Ordenstegnet består av en femtagget stjerne i hvit, rød eller blå emalje på gull. Midtmedaljongen bærer en kvinnefigur omgitt av et bånd med innskriften «REPUBLICA DE CHILE». Baksiden bærer innskriften «AL MERITO» i en laurbærkrans. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd bestående av en kondor.

Ordensstjernen består av en hvitemaljert femtagget stjerne med en midtmedaljong som bærer Chiles riksvåpen omgitt av et blått bånd med innskriften «ORDEN DEL MERITO» og «CHILE» innskrevet. Det hele er plassert på en laurbærkrans.

Ordenskjedet har tolv laurbærkranser som ledd. Sentralleddet består av en gullplate med Chiles riksvåpen i gull, med det sentrale våpenskjoldet i blå, rød og hvit emalje.

Ordensbåndet er blått, bortsett fra for storkors, som har blått bånd med smale røde kanter.

Tildeling
---------

Chiles fortjenstorden er først og fremst en diplomatisk orden, som tildeles utlendinger for innsats for mellomstatlige forbindelser eller for fremme av Chile på ulike felter. Ordenen og utnevnelser til denne forvaltes av Chiles utenriksdepartement.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Robert L. Ross og Alan M. Stahl: *From a Thankful Nation: Latin American Medals & Orders in the Robert L. Ross Collection, Princeton University*, Princeton: Princeton University Library, 2014, s. 214–222.
2. 1 2 3 4 5  «Chile» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 994–995.
3. ↑  «Condecoraciones», Ministerio de Relaciones Exteriores de Chile. Lest 22. november 2015.
**Snipp-Møllers vei** (1-23) ligger på Oppsal i Oslo. Veien går fra Eftasåsen til Tyristubbveien.

Veien ble i 1968 oppkalt etter byoriginalen Albert Møller (1864–1922) som bodde i området. 

Snipp-Møller var kjent for å gå med en usedvanlig høy snipp. Han var utdannet xylograf, men forsøkte seg også som sykkelkunstner på Sirkus Norbech, og som musiker og kunstmaler. Albert Møller hørte til de mer velkledte originaler og hadde en stor, velpleid knebelsbart. 

Snippen han gikk med var et resultat av et veddemål han inngikk i Paris i ungdomsårene. Han skulle gå med en like høy snipp som en kjent Paris-original gikk med, om han vant en tegnekonkurranse. Han hadde ikke noen tro på seier, men utfallet av denne konkurransen sier seg selv. Han holdt sitt ord og gikk med denne kragen resten av sitt liv. 

Han figurerte ofte i vittighetsbladene, og i hovedstadens revyer var navnet hans stadig å finne i viser som hadde lokalt tilsnitt. En gang opptrådte han også selv, i en revy på Centralteatret. Hans oppgave var å gå over scenen et par ganger og hilse til publikum med sin lysegrå bowlerhatt. 

Snipp-Møller hadde forøvrig også et engasjement som dirigent «sammen med sine snipper», på en restaurant i Akersgaten 8, samme sted som Metropol en gang lå. Her spilte han tvilsom fløyte, men publikum likte ham og musikken hans, så restauranten hadde godt besøk.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Snipp-Møllers vei». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 521. ISBN 978-82-573-1760-7.
* Arild Svensgam (1999). «Snipp Møllers vei». *De er døde - men lever fortsatt i Oslo! Gateskiltene i Oslo oppkalt etter avdøde personer* (2. utg.). Oslo: Galehuset forlag. s. 194. ISBN 82-992894-2-4.  [Versjon på Bokhylla.no, tilgjengelig for norske IP-adresser]

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Porselenstallerken, Chelsea, England, ca 1765. Mykt porselen dekorert med emaljefarger med ankermerke i gull. V&A Museum no. 528-1902 Victoria and Albert Museum, London
Mykporselens bolle av St. Cloud-type, med blå dekorasjon under glasur, 1700-1710.
**Mykt porselen** er en type porselen som består av sand, salpeter, soda, havsalt, alun og alabasterpulver. Etter en viss smeltningstid tilsettes mergel, som inneholder gips og leire.

Beskrivelse
-----------

Den tradisjonelle kinesiske porselen er et mykt porselen. Dette kinesiske porselenet ble etterlignet/«oppfunnet» i Vesten i Firenze på 1580-tallet ved Francesco I de' Medicis fabrikk. Derfra spredte kunnskapen seg til Frankrike og England under 1600-tallet. Typiske i Europa er *pâte traditionelle* fra Manufacture royale de porcelaine de Sèvres etter kinesisk forbilde, Wedgwoods Jasperware og benporselen.

Med tiden ble mykt porselen primært benyttet for fremstilling av pryntegjenstander, figuriner og lignende.

Mykt porselen kan også omfatte benporselen og vitroporselen og da benyttes begrepet *frittporselen* for å omfatte dette øvrige myke porselenet. Alt frittporselen brennes ved høyere temperatur enn feltspatsporselen, ca 1050–1100 grader, og i likhet med feltspatsporselenet, det harde porselenet, skjer en forening mellom masse og gods ved brenningen.

Litteratur
----------

* Jan Durdík. *Den stora antikvitetsboken*. Stockholm: Tiden. ISBN 91-550-0509-8.

Referanser
----------

1. ↑  «Porcelain plate». *Ceramics*. Victoria and Albert Museum. Besøkt 6. desember 2007.
2. ↑  *Nationalencyklopedin* multimedia plus, 2000 (oppslagord mjukt porslin)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
De pontinske øyer
**De pontinske øyer** er en øygruppe i Tyrrenhavet utenfor vestkysten av Italia. Den største øyen Ponza har gitt navn til øygruppen. De andre øyene er Ventotene, Palmarola, Zannone, Santo Stefano og Gavi.

Øygruppen er dannet av vulkansk aktivitet og det har bodd mennesker der i tusenvis av år. Det er gjort arkeologiske funn fra neolittisk tid og frå bronsealderen. Øyene var bebodd av etruskere. Den tidligeste skriftlige kilden om øygruppen er fra da Den romerske republikken seiret over volskerene i 338 f.Kr..

I regjeringstiden til Augustus ble folk oppmuntret til å bosette seg på øyene og folk reiste til Ponza og Ventotene. Romerene brukte disse to øyene som tilfluktssted og til å sette politiske motstanderer i eksil. Omtrent to tusen år senere ble øyene brukt til akkurat det samme av fascistregimet til Benito Mussolini. 

De pontinske øyer ble forlatt i middelalderen på grunn av stadige plyndringstokt av sarasenere og sjørøvere. På 1700-tallet koloniserte Kongeriket Napoli øyene på nytt og senere ble de en del av Italia. 

I dag gjør mange små vingårder, ville urter og blomster og avsidesliggende strender og grotter øyene til en populær turistdestinasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Satellittbilder av De pontinske øyer[*død lenke*]
* Turistinformasjon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Andries «André» Cornelis Dirk Boerstra** (født 11. desember 1924 i Bandoeng i Nederlandsk Østindia, død 1. august 2001 i Rijswijk) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Boerstra vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1. 
Boerstra spilte alle sju kampene i OL-turneringen.

Fire år senere, i 1952 i Helsingfors, vant han en olympisk sølvmedalje i landhockey. Nederland vant både kvart- og semifinalen med 1-0 over Tyskland respektive Pakistan, men tapte finalen til India med 1-6. Boerstra spilte alle tre OL-kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland
* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) André Boerstra – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) André Boerstra – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) André Boerstra – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
* Nederlands flagg Dutch Olympic Committee
* profil på databaseOlympics.com
* André Boerstras slektstre
**André-Nicolas Forgeot** (født 9. februar 1716 i Burgund - muligens i Vezelay - i Frankrike, død 1. mars 1761 i Macao) var en fransk jesuitt og Kinamisjonær.

Han reiste fra Lisboa i 1746 og ankom Macao temmelig syk. Av den grunn, og på grunn av forfølgelsesituasjonen i det keiserlige Kina, forble han i Macao i fem år.[] Deretter virket han i 1755 i Shashi (Cha-se) i Hubei.[]

Nokså mange av de europeiske misjonærer slet med å tilpasse seg Kina helsemessig. Særlig på landet og i utkantstrøkene var de sanitære forhold dårlige; utilstrekkelige midler og dermed mangel på medisiner og feilernæring skapte problemer. Mange vestlige misjonærer ble syke; hele 51 døde før de var fylt femti år, som pater Forgeot som bare ble 45 år.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑  Kaijan Tang (som viser til *Pfister: Notices biographiques*). Kaijan Tang: *Setting Off from Macau: Essays on Jesuit History during the Ming and Qing dynasties*, Jesuit Studies, Leiden, Boston: Brill (2016), s 5, ISBN 9789004305519

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, vol. 2 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971), 633-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Rassemblement Démocratique pour le Rwanda** (RDR), også kjent under navnet Rassemblement pour la Démocratique retur er et uregistrert politisk parti i Rwanda. Et av deres uttalte mål er å etablere en demokratisk og fri rwandisk republikk. 

RDR ble etablert den 3. april 1995 av en gruppe rwandiske flyktninger i Mugunga, Øst-regionen i det daværende Zaire, nå Den demokratiske republikken Kongo. 

Opprettelsen av RDR var en reaksjon etter utfallet av den rwandiske borgerkrigen og den resulterende flyktningkrisen i denne regionen. I august 1994, hadde over to millioner rwandiske flyktninger flyktet til nabolandene noe som skapte en ekstrem humanitær krise. Inne i Rwanda, sto den internt fordrevne befolkningen i fare for en omfattende hungersnød. I flyktningleirene, var en hutu ekstremistisk gruppe ansvarlig for folkemord på tutsier blant sivile flyktninger, noe som gjør det humanitære hjelpearbeidet betraktelig mer komplekst. 

RDR sitt hovedoppdrag har mange ganger uttalt de epresenterer interessen til de sivile flyktningene og forhandle tilbake til deres hjemland i fred og verdighet. Det langsiktige målet med RDR var helst fra begynnelsen å etablere et ekte og stabilt demokrati i Rwanda for å bryte den flere tiår gamle syklusen av vold mellom hutu ekstremister og tutsi-ekstremister, en syklus der de fleste ofrene var uskyldige sivile på begge sider.
Må ikke forveksles med Magdalen College.

Pepys Library
**Magdalene College** (uttales [ˈmɔːdlɪn]) er et kollegium under University of Cambridge. Det ble grunnlagt i 1428 av benediktinerordenen, og gjenopprettet etter reformasjonen i 1542 som *College of St Mary Magdalene*. Det var særlig Thomas Audley, rikskansler under Henrik VIII, som sto bak gjenopprettelsen. Han gav kollegiet dets motto, *garde ta foy* («vokt din tro»). De tidligste lederne for kollegiet var fremstående embetsmenn, og som det ofte gikk i datidens politiske klima ble flere av den dømt for høyforræderi og henrettet. 

Den mest berømte studenten fra Magdalene er Samuel Pepys, hvis boksamling og personlige dokumenter ble testamentert til kollegiet. Pepys Library regnes som institusjonens vakreste bygning. Kollegiet er kjent for sin tradisjonelle stil, med en flott formell hall. Det var det siste Oxbridge-kollegiet som kun var åpent for menn; den første kvinnelige studenten kom inn i 1988. Det nest siste var Oriel College ved Oxford som åpnet for kvinner i 1985. 

De gamle bygningene er vakre og velholdte, men gir samtidig et godt bilde på hvordan kollegiet har vokst frem over tid rundt munkenes gamle grunnleggelse i midten. Det skiller seg fra mange andre kollegier i Cambridge ved at de fleste av de gamle bygningene er i tegl, mens det ellers stort sett er brukt stein. 

Til tross for utvidelser i nyere tid er Magdalene en av de minste institusjonene i Cambridge, med litt over 500 studenter. Antallet øker stadig, spesielt for studenter på lavere nivå.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Magdalene College, Cambridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kollegier under University of Cambridge |
| --- |
|  | Christ's **·** Churchill **·** Clare **·** Clare Hall **·** Corpus Christi **·** Darwin **·** Downing **·** Emmanuel **·** Fitzwilliam **·** Girton **·** Gonville and Caius **·** Homerton **·** Hughes Hall **·** Jesus **·** King's **·** Lucy Cavendish **·** Magdalene **·** New Hall **·** Newnham **·** Pembroke **·** Peterhouse **·** Queens' **·** Robinson **·** St Catharine's **·** St Edmund's **·** St John's **·** Selwyn **·** Sidney Sussex **·** Trinity **·** Trinity Hall **·** Wolfson | Englands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Caernarfonshire
**Caernarfonshire** (også kalt **Carnarvonshire**, walisisk **Sir Gaernarfon**) er et tradisjonelt grevskap i Wales. Administrasjonsbyen var Caernarfon. Området administreres i dag av Gwynedd og Conwy.

Det grenser mot Irskesjøen i nord, Denbighshire i øst, Cardiganbukten og Merionetshire i sør og Caernarfonbukten og Menaistredet i vest. Arealet er 1462 km², og det er omkring 128 000 innbyggere (2004). 

Området er preget av fjellandskap. Store deler av Snowdonia nasjonalpark ligger i Caernarfonshire, inkludert Wales' høyeste fjell, Snowdon, på 1085 moh. Lleynhalvøya er flatere og har en rekke bukter og sandstrender. Elven Conwy renner langs den østlige grensen. 

Sauehold og turisme er viktigste næringsveier.

Viktige byer
------------

* Bangor
* Betws-y-Coed
* Caernarfon
* Conwy
* Llandudno
* Porthmadog
* Pwullheli

| * v
* d
* r
Tradisjonelle grevskap i Wales |
| --- |
| Wales’ flagg | Anglesey **·** Brecknockshire **·** Cardiganshire **·** Carmarthenshire **·** Caernarfonshire **·** Denbighshire **·** Flintshire **·** Glamorgan **·** Merionethshire **·** Monmouthshire **·** Montgomeryshire **·** Pembrokeshire **·** Radnorshire | Storbritannias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |