recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Isskraping av bakruten på en bil.
Isskrape av plast.
En **isskrape** er et redskap til å fjerne is fra flater som er plane i minst én retning. De brukes gjerne før kjøring på vinterstid når bilen har stått ute og bilvinduene har blitt tilfrosset med is, når man ikke har tid til å vente på at bilen blir varmet innvendig opp for at isen skal smelte.

Det er vanlig å ha minst en isskrape i biler i Norge, gjerne sammen med en snøkost.

Tap av førerkort
----------------

Det er forbudt å kjøre bil som har frontruten og/eller og de fremre siderutene tilfrosset i en grad som kan hemme sikten for sjåføren. Kjøring med dårlig sikt gjennom rutene grunnet snø, is eller tilhørende dugg kan føre til tap av førerkortet.

Typer
-----

Der er flere varianter av isskraper, både når det gjelder utforming og materialer.

### Utforming

Noen har form som et enkelt flak som ligner på et forvokst bankkort (for eksempel 10×10 cm, 6 mm tykt). Andre har skrapeegg som er festet til et håndtak. Noen har til og med en integrert vott rundt håndtaket. Mange har en vindusnal i tillegg, slik at den også kan fjerne dugg fra vinduets innside, og noen har integrert snøkost.

### Skrapens materiale

Selve skrapebladet bør være i et materiale med en hardhet som er mykere enn glasset, men ikke så mykt at det samler opp støvkorn og skitt som kan feste seg og fungere som slipepapir.

* Plast er det vanligste materialet til skrapebladet (og et eventuelt håndtak). Typisk brukes ABS-plast. Disse kan fort bli sløve. Enkelte plastblandinger har en svakhet med at de kan knekke i stykker i kulde.
* Messing eller bronse er robust, har mindre fare for å sprekke i kulde, ruster ikke og holder seg skarp lenge. Dersom metallet slites eller får skarpe kanter, kan det imidlertid være en risiko for å ripe opp vindusglasset.

Isskraper må brukes med forsiktighet, slik at man ikke lager riper. Et ripete vindu kan medføre at en bil ikke blir godkjent i en periodisk kjøretøykontroll («EU-kontroll»), med påfølgende krav om at man må bytte vindu.

Annen bruk
----------

Isskraper (eller eventuelt siklinger) brukes også til å fjerne is under ski med. Siklinger er laget av stål, og må brukes med nøyaktighet.

Referanser
----------

1. ↑  «Skrap vinduene eller mist førerkortet | NAF». *nye.naf.no*. Besøkt 20. juli 2022.
2. ↑  «CAR ICE SCRAPER TEST - COMPARISONS. COM 2022» **(engelsk)**. Reviews-test.com. Besøkt 20. juli 2022.
3. ↑  «The 10 Best Car Ice Scrapers in 2022 (Including Brass and Plastic Models)». *www.thomasnet.com* **(engelsk)**. Besøkt 20. juli 2022.
4. ↑  «Best ice scrapers of 2022». *Popular Science* **(engelsk)**. 26. februar 2021. Besøkt 20. juli 2022.
5. ↑  «Ice Scraper, Ice Spray & Co - the next winter is coming!». *tuningblog.eu* **(engelsk)**. 19. november 2019. Besøkt 20. juli 2022.
Gradens distinksjoner på Royal Air Forces tjenesteuniform: én bred galon
**Air commodore** (forkortet **Air Cdre**) er en høy militær grad i flere lands flyvåpen. Den oppsto og er stadig i bruk i Royal Air Force, og brukes også i en rekke andre flyvåpen med historiske britiske tradisjoner. I tillegg brukes den tidvis som engelsk oversettelse av tilsvarende grad i land med en ikke-britisk, flyvåpen-spesifikk gradstruktur.

I NATO har graden kode OF-6 i henhold til STANAG 2116.

Graden tilsvarer *commodore* i Royal Navy og *brigadier* (brigader) i British Army. Den er lavere enn air vice-marshal og høyere enn group captain.

Referanser
----------

1. ↑  «RAF Ranks». *raf.mod.uk* **(engelsk)**. Royal Air Force. Besøkt 4. mars 2022.
2. ↑  «SENIOR APPOINTMENTS». *raf.mod.uk* **(engelsk)**. Royal Air Force. 28. februar 2022. Besøkt 4. mars 2022. «Group Captain J A Beck OBE to be promoted Air Commodore and to be Assistant Chief of Staff Capability Strategy, Headquarters Air Command in May 2022 in succession to Group Captain R T Curzon who is providing temporary cover.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***Bachelor Apartments*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Johnnie Walker.

Handling
--------

Når han står ovenfor valget mellom å gifte seg, eller skaffe seg en fast jobb, velger I. O. Underwood å leie ut leiligheten sin, og sender eiendelene sine videre til hjemmet til hans forlovede June Shelton, hvis far misliker Underwood. Etter å ha flyttet inn i Shelton-hjemmet mens Mr. Shelton er fraværende, går Underwood til et utdrikningslag, hvor han blir alt for påvirket av alkohol og han vender deretter feilaktig tilbake til sin egen leilighet - hvor Howard Thorpe og datteren Pearl nå har bosatt seg.

Mr. Thorpe oppdager Underwood på datterens soverom, og tar feil av ham for datterens kjæreste - som han aldri har møtt - og Thrope insisterer på at et bryllup mellom dem skal finne sted allerede dagen etter. Underwood og Pearl blir deretter sendt til den samme kirken hvor Underwood planlegger å gifte seg med June, og møtet mellom de to brudene forårsaker konflikter. Men hele situasjonen blir løst når Pearls virkelige kjæreste også dukker opp. Begge kjæreste-parene blir deretter gift på stedet.

Skuespillere
------------

* Georgia Hopkins som June Shelton
* Fred Howard som I.O. Underwood
* George Dupree som Thomas Shelton
* Zadee Burbank som Mrs. Shelton
* George Reynolds som Bert Morely
* Edward M. Favor som Howard Thorpe
* Eva Gordon som Pearl Thorpe
* Ruby Davis som Suzette
* Edward Boulden som Harold Wright
* Joseph Donohue
* Bernard Nedell

Referanser
----------

1. ↑  BACHELOR APARTMENTS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bachelor Apartments* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Bayt al-Faqīh** eller **Bet al-Faqih** arabisk بيت الفـــقية **Bayt al-Faqīh**, *huset til juristen*[]) er en by i Al Hudaydah guvernement i Jemen. Den ligger langs pilegrimsruten og handelsruten over Tihamah-sletten mellom Al Hudaydah og Ta'izz. 
Den ligger 50 km sør for Al Hudaydah og 150 km sørvest for den jemenittiske hovedstaden Sana, 122 meter over havet. Byen har litt over 40 000 innbyggere.[]

Selv om de fleste innbyggerne i dag arbeider med veving eller i smykkeindustrien, var byen historisk kjent for kaffeproduksjon som ble eksportert gjennom havnen i Mokka.[] Fredagsmarkedet (souk) er en etterlevning av den en gang så blomstrende kaffehandelen.[]

Litteratur
----------

* Hans Becker, Volker Höhfeld, Horst Kopp: *Kaffee aus Arabien. der Bedeutungswandel eines Weltwirtschaftsgutes und seine siedlungsgeographische Konsequenz an der Trockengrenze der Ökumene*, Wiesbaden (= Erdkundliches Wissen 46), 1979

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bayt al-Faqih – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Friedrich «Fritz» Hünenberger** (født 14. mars 1897, død 30. august 1976) 
var en sveitsisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Hünenberger vant en olympisk sølvmedalje i vektløfting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i den nest tyngste klassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg. Det var første gangen i OL som løfterne ble delt inn i ulike vektklasser. Det var totalt fem vektklasser under OL-1920. Han løftet sammenlagt 275,0 kg, tjue kg mindre enn gullvinneren Ernest Cadine fra Frankrike. Vektløftkonkurransen besto av tre løft, rykk og støt med en hånd og støt med begge hendene. Det var 11 utøvere fra ni nasjoner i klassen lett tungvekt som ble avviklet 31. august 1920.

Fire år senere, under OL 1924 i Paris vant han en ny sølvmedalje i samme vektklasse, bak Charles Rigoulot fra Frankrike.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i vektløfting, lett tungvekt Sveits’ flagg Sveits
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i vektløfting, lett tungvekt Sveits’ flagg Sveits

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fritz Hünenberger – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Fritz Hünenberger – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Fritz Hünenberger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fritz Hünenberger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*For det uoffisielle konsertalbumet av Motörhead, se King Biscuit Flower Hour (Motörhead).*
***King Biscuit Flower Hour*** er et amerikansk musikkprogram som gikk på amerikansk radio fra 1973 til 2005. Programmet sendte konserter med en rekke rockegrupper. Blant annet Aerosmith, Boston, Chicago, Eric Clapton, Fleetwood Mac, Foghat, Foreigner, Genesis, Elton John, Journey, John Lennon, the Rolling Stones, Rod Stewart, James Taylor, U2 og the Who. Fra 1990 ble det ikke produserte og sendt noe nytt materiale. Fra da av, og til programmets endelige opphør i 2005, ble det kun sendt opptak fra deres rikholdige arkiv.

I sin storhetstid ble programmet kringkastet i over 300 radiokanaler i USA og de hadde i overkant av fem millioner lyttere ukentlig. Programmet ble også i en periode sendt på BBC Radio 2.

Etter at grunnleggeren Bob Meyrowitz solgte seg ut av programmet, ble plateselskapet *King Biscuit Flower Hour Records* dannet i 1992 for å gi ut album basert på radioens arkiver. Siden andre kunne sitte på rettighetene, var det er rekke artister de ikke kunne gi ut, men en del artister er gitt ut, blant dem America, Bachman–Turner Overdrive, Pat Benatar, David Crosby, Deep Purple, Emerson, Lake & Palmer, Humble Pie, Kansas, Steve Miller Band, Triumph og Robin Trower.

Radioens arkiver ble i 2006 kjøpt av Wolfgang's Vault som publiserer disse på nettet som streaming.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Sterling, Christopher H. (2004). *Encyclopedia of Radio 3-Volume Set* **(engelsk)**. Routledge. ISBN 9781135456498.
I en tilstelning i Sportspalasset i Berlin fra venstre Otto Skorzeny, Dr. Fritz Reinhardt, Kurt Zschirnt og Helmut Körner. Foto: Deutsches Bundesarchiv**Friedrich Rudolph (Fritz) Reinhardt** (født 3. april 1895 i Ilmenau i Tyskland, død 7. juni 1969 i Regensburg) var en tysk nazist, NSDAP-funksjonær og SA-general. Han var statssekretær i det tyske finansdepartementet under det tredje rike.

Reinhardt ble etter krigen dømt til fire års arbeidsleir (senere redusert til tre).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, tidlig virke

Reinhardt var født i Ilmenau i delstaten Thüringen i Tyskland. Under 1. verdenskrig tjenestegjorde han i Riga i Latvia hvor han til slutt endte opp i en interneringsleir i Sibir. Etter verdenskrigen engasjerte han seg i skolevirksomheten i Thüringen.

Han ble medlem av nazipartiet i 1926 og som en god agitator avanserte han fort i partiet og samme år ble han utnevnt til Ortsgruppenleiter i Herrsching. Året etter ble han distriktsleder i Oberbayern-Süd og i 1930 ble han Gauleiter for Oberbayern.

Reinhardt ble valgt inn i Riksdagen i 1930 og ble snart nazipartiets talsmann i finanspolitiske saker. Fra 1928 til 1933 var han leder for nazipartiets skriveskole (Reichsrednerschule) og i perioden fikk over 6000 NSDAP-funksjonærer retorikkundervisning i Reinhardts regi. I 1933 ble han SA Gruppenführer og medlem av Rudolf Hess stab.

### Statssekretær

Reinhardt ble utnevnt som statssekretær i Finansdepartementet 6. april 1933 under Johann Ludwig Graf Schwerin von Krosigk. Han hadde ansvaret for Skatt- og tollskolen som han etablerte i 1935 og tollgrensevakten som han reorganiserte i 1937.

Gjennom en egen lov – skattereguleringsloven (Steueranpassungsgesetz) av 1934 – innførte han en paragraf om at skattepolitikken skal utformes utfra det nasjonalsosialistiske verdensbilde. Dette legaliserte – uten å måtte gå veien om andre lovendringer – en serie reguleringer rettet mot Tysklands jødiske befolkning, f.eks. reguleringen som krevde at stjålet gull fra deporterte og myrdede jøder skulle tilfalle den tyske stat.

I 1937 ble Reinhardt utnevnt til SA Obergruppenführer.

### Denazifisering

Etter krigen ble Reinhardt satt i alliert fangenskap. Den 17. juni 1949 ble han kategorisert som en hovedskyldig (Hauptschuldiger) i en denazifiseringshøring og dømt til fire år i arbeidsleir. Senere samme år ble straffen redusert til tre år. Reinhardt løslatt sent i 1950 etter å ha sonet dommen i varetekt. I rettsmøtene hevdet Reinhardt at hans rolle kun var rollen som finansekspert.

Etter krigen arbeidet han som skatterådgiver.

Noter og referanser
-------------------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000002625, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Noen kilder sier 1924

Litteratur
----------

* Robert Wistrich: *Wer war wer im Dritten Reich? Ein biografisches Lexikon.* Fischer-Taschenbuch-Verlag, Frankfurt am Main 1987, ISBN 3-596-24373-4 (*Fischer* 4373).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
***King Arthur*** er en britisk-amerikansk film om Kong Arthur fra 2004. Filmen ble produsert av Jerry Bruckheimer og regissert av Antoine Fuqua. Clive Owen spiller hovedrollen som Kong Arthur, mens Keira Knightley, Stellan Skarsgård og Ioan Gruffudd har andre sentrale roller.

Filmen ble dårlig mottatt av anmelderne og har bare 31 % på Rotten Tomatoes.

Handlingen
----------

  

Det romerske imperiet har hatt herredømmet over Britannia i 500 år. Men når imperiet faller, trekker romerne seg ut av Britannia, og overlater landet og dets befolkning til de blodtørstige sakserne som invaderer nordfra. Arthur (Clive Owen), sønn av en romersk far og en britisk mor, leder en avdeling riddere på vegne av Romerriket. Slitt mellom personlige ambisjoner og pliktfølelse ser Arthur frem til å forlate Britainnia, og vende tilbake til stillheten og stabiliteten i Roma. Men før Arthur og hans riddere av det runde bord – Lancelot (Ioan Gruffudd), Galahad (Hughes Dancy), Bors (Ray Winstone), Tristan (Mads Mikkelsen), Dagonet (Ray Stevenson) og Gawain (Joel Edgerton) – blir løst fra tjenesten får de ett siste oppdrag – å bringe en høytstående romersk familie i sikkerhet bak Hadrians mur, før sakserne med den grusomme Cerdic (Stellan Skarsgård) i spissen får klørne i dem. På sin vei støter de på en ung kvinne som blir torturert for religiøst kjetteri – en tapper og vakker kvinne ved navn Guinevere (Keira Knightley), som forsøker å få Arthur og hans ridderne til å forstå at de er alt som står mellom de innfødte og sakserne som vil slakte dem ned. Mens ridderne eskorterer de adelige og et følge av uskyldige sivile i sikkerhet, må Arthur avgjøre sin egen skjebne – flukt og frihet eller den visse død i kampen mot hæren som stormer mot dem. Og nå når Romerriket er borte trenger Britainnia en leder til å fylle tomrommet – en som ikke bare kan møte den nåværende trusselen, men siden lede øyriket inn i en ny alder. Sammen med sin tidligere fiende Merlin (Stephan Dillane), og med Guinevere ved sin side, må Arthur finne styrken i seg selv for å forandre historiens gang.

Rollene
-------

Arthur – Clive Owen  

Guinevere – Keira Knightley  

Cedric – Stellan Skarsgård  

Lancelot – Ioan Gruffudd  

Galahad – Hugh Dancy  

Bors – Ray Winstone  

Tristan – Mads Mikkelsen  

Dagonet – Ray Stevenson  

Gawain – Joel Edgerton

Referanser
----------

1. ↑  «King Arthur». *Rotten Tomatoes* **(engelsk)**. Besøkt 26. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *King Arthur* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *King Arthur* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *King Arthur* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *King Arthur* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *King Arthur* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *King Arthur* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *King Arthur* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *King Arthur* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *King Arthur* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *King Arthur* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Emanuel Nobel overtok ledelsen av Europas største oljeselskap, Branobel, etter sin far Ludvig Nobel
Dette familiebildet fra omkring 1843 viser Robert, Alfred, Ludvig og Emil Nobel
**Nobel** er en svensk slekt som på 1800-tallet samlet enorme rikdommer gjennom industrivirksomhet i en rekke europeiske land. Slekten er best kjent gjennom industrimannen Alfred Nobel, som oppfant dynamitten, og de fem Nobelprisene han opprettet gjennom sitt testamente. Alfreds bror Ludvig Nobel etablerte Branobel, som ble Europas største oljeselskap med hovedbase i Baku.

Slekten stammer fra herredshøvding i Uppland Petter Nobelius (død 1707), som opprinnelig var fra Östra Nöbbelöv i Skåne. Han skrev seg som student ved Uppsala universitet *Petrus Olai Nobelius e Scania*. Navnet Nobelius er en latinisering av Nöbbelöw og man kan slutte seg til at hans far het Olof. Det har blitt foreslått at han var sønn av en bonde ved navn Olof Persson i Gislöv. Petter Nobelius' hustru, Vendela Rudbeck, var datter av Olof Rudbeck d.e. og Vendela Lohrman, søsterdatter til Gustaf Lohreman samt sønnedatter til Johannes Rudbeckius og Magdalena Hising.

En av deres døtre, Vendela Christina Nobel, ble mormor till Pehr Henrik Ling. Den eldste sønnen Petter Nobelius (død 1765) ble herredshøvding som sin far. Hans bror Olof Nobelius var rittmester ved Uppsala universitet, og ble far til flere barn, av hvilke den yngste, Immanuel Nobel d.e. var *provincialmedicus* i Gävle. Han var gift med Brita Catharina Ahlberg, datter til skipper i Gävle Olof Ahlberg og Magdalena Axmar. Deres sønn Immanuel Nobel d.y. var gift med Karolina Andriette Ahlsell. De var foreldre til Alfred Nobel, Ludvig Nobel og Robert Nobel. En datter av Ludvig Nobel beholdt pikenavnet og var farmor til diskrimineringsombud Peter Nobel.

Kjente medlemmer av slekten
---------------------------

* Alfred Nobel (1833–1896), svensk oppfinner, kjemiker, ingeniør og industrimann, stiftet Nobelprisene
* Immanuel Nobel (1801–1872), svensk oppfinner, arkitekt og ingeniør
* Claes Nobel (1930), slektning til Alfred Nobel
* Marta Helena Nobel-Oleinikoff, svensk-russisk fysiker
* Ludvig Nobel, svensk forretningsmann og oljebaron, etablerte Branobel, bror av Alfred
* Emanuel Nobel, svensk-russisk oljebaron, sønn av Ludvig
* Peter Nobel, tidligere diskrimineringsombud
* Agnes Nobel, barnepsykolog og antroposof

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin
 |
***Bonnerichthys*** er en slekt av fossile fisker i familien Pachycormidae som levde i sen kritt.

Fossile rester av denne slekten er kjent fra funnstedet Smoky Hill i Niobrara Chalk-formasjonen i Kansas (sen coniacium–tidlig campanium, ca. 87–81 millioner år siden). Den kunne bli nesten sju meter lang, altså litt mindre enn den beslektede *Leedsichthys* fra jura i Europa som trolig ble opptil ti meter lang. En av de mest interessante egenskapene ved *Bonnerichthys* er at den var en filtereter, som levde av å filtrere plankton fra vannet. Dette viser at den økologiske nisjen for store filteretere var fylt minst 100 millioner år tidligere enn det som før var kjent. I nåtiden er denne nisjen er fylt av flere arter av haier og bardehvalene.

Litteratur
----------

* M. Friedman m.fl. (2010). «100-million-year dynasty of giant planktivorous bony fishes in the Mesozoic seas». *Science*. 327 (5968): 990–993. ISSN 1095-9203. doi:10.1126/science.1184743.
* J. Viegas (18. februar 2010). «SUV-Sized Fish Were Earliest Filter-Feeders». Seeker. Besøkt 13. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bonnerichthys* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bonnerichthys* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Yang Jingnian** (kinesisk: 杨敬年; pinyin: **Yáng Jìngnián**; født 17. oktober 1908 i Miluo i provinsen Hunan i Kina, død 4. september 2016 i Tianjin) var en kinesisk økonom.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Yangs Jingnians far, Yang Haizong (杨海宗), fant det tøft med kone og barn og forlot hjemmet etter et sinnesutbrudd da gutten var bare spedbarnet. De så ham aldri igjen. Som en måned gammel ble han sendt av sin mor, Li Yuxia (黎蔚霞), for å bli oppdratt av sin morfar. Da Yang var ti år gammel, ble moren gjengift.

Selv om han levde et fattig landsbyliv var Yangs bestefar en lærd mann som hadde bestått fylkesnivåeksamenene mot slutten av Qing-dynastiet. Han var meget opptatt av guttens utdannelse, som begynte da han var fire år, og han fikk etter kort tid begynne å lese bestefarens bøker. Da han var 13 var han allerede godt fortrolog med de fire bøker og de fem klassikere, og behersket litterær kinesisk.

### Karriere

Etter en kort tid ved Det kinesiske nasjonalistpartis akademi for hæroffiserer (Whampoa) sluttet han seg til partiet Kuomintang mot slutten av 1920-årene. Han studerte økonomi fra 1932 til 1936 ved Nankai-universitetet i Tianjin og arbeidet deretter i forskningen.

Etter et treårig utenlandsstudium tok han i 1948 doktorgraden i økonomi ved University of Oxford. Samme år ble han professor ved Nankai-Universitetet.

Yang Jingnian holdt forelesninger helt til den høye alder av 86 år, og oversatte derutover også i de følgende år engelskspråklig økonomivitenskapelig litteratur til kinesisk. 

Blant hans oversettelser kan nevnes *The Wealth of Nations* av Adam Smith, *The Economic Development of France and Germany, 1815-1914* av Sir John Harold Clapham, og *History of Economics Analysis* av Joseph Schumpeter. Han skrev også en selvbiografi da han var hundre år gammel.

Han døde i en alder av 107 år.

Referanser
----------

1. ↑   historygreatest.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.chinanews.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  徐, 悦 (5. desember 2013). «杨敬年：生命从百岁开始» **(kinesisk)**. 光明日报. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 12. juli 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. juli 2015. Besøkt 5. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Portrett på Nankai-universitetets hjemmeside
* 
* 
* Artikkel til 105-årsdagen
* Artikkel til 106-årsdagen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
Kinesisk te

**Kinesisk te** lages av teblader som har blitt produsert ved metoder fra Kina.

Ifølge populære legender ble te oppdaget av den kinesiske erobreren Shennong i 2737 f.Kr. da et blad fra et *Camilla sinensis*-tre falt ned i vannet erobreren kokte.[] Selv om mange er skeptiske til denne historien, er det enighet om at te er en viktig del av Kinas historie og kultur. Drikken er ansets som en av de syv nødvendighetene i kinesisk liv, sammen brensel, ris, olje, salt, saus og eddik.[]

Enkelte forfattere klassifiserer te i fire kategorier: grønn, hvit, svart og oolong.[] Andre legger til kategorier for rød, te med lukt og komprimerte teer.[] Samtlige av disse kommer fra varianter av *Camilla sinensis*-planten. Kinesisk blomsterte (花茶), er populær, men ikke ekte te. Mesteparten av det som produseres av kinesisk te blir brukt opp i Kina, og derfor ikke eksportert. Grønn te er den mest populære typen te i Kina.

Innen de største kategoriene av te er det mange forskjellige varianter og individuelle drikker. Enkelte forskere har talt 700 typer, mens andre mener det er over 1000.[] Enkelte av variantene kommer av forskjeller i Camilla-planten. Den populære Tie Guan Yin (鐵觀音), for eksempel, kommer fra en enkel planteoppdagelse i Anxi (安溪), i provinsen Fujian. Andre tetyper får sine karakteristikker fra lokale planter. Den største faktoren i den store variasjoner kommer av forskjeller i prosesser etter at tebladene har blitt høstet. Hvit og grønn te blir kokt snart etter at de har blitt plukket for å bevare oksideringen, ofte kalt fermertaringen, på grunn av de naturlige enzymene i bladene. Svart og rød te blir ofte fullt oksidert. Andre forskjeller kommer av ulike rekkefølge å behandle teen i.[]

Se også
-------

* Te

Litteratur
----------

* Evans, John C. *Tea in China: The History of China's National Drink.* Contributions to the Study of World History, Number 33. Greenwood Press: New York; Westport, Connecticut; London, 1992. ISSN 0885-9159, ISBN 0-313-28049-5
* Forbes, Andrew ; Bently, David (2011). *China's Ancient Tea Horse Road*. Chiang Mai: Cognoscenti Books. ASIN: B005DQV7Q2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Yang Baibing** (forenklet kinesisk: 杨白冰; tradisjonell kinesisk: 楊白冰; pinyin: *Yáng Báibīng*; født 9. september 1920 i fylket Tongnan i Chongqing i Kina, død 15. januar 2013) var en kinesisk kommunistisk politiker og general i Folkets frigjøringshær.

Han ble født som *Yáng Shàngzhèng* og ble medlem av det kinesiske kommunistiske parti i mars 1938. 

I 1960 ble han visedirektør for Chengdu militærregions politiske avdeling. Han ble forfulgt under kulturrevolusjonen og illegalt fengslet i lengre tid. I 1978 ble han visedirektør for Beijing militærregions politiske avdeling. Han ble forfremmet til vise politisk kommissær for Beijing militærregion i 1982, og politisk kommissær der i 1985. Han ble utnevnt til direktør for den sentrale politiske avdeling for Folkets frigjøringshær i 1987. Han ble general i 1988.

Han var generalsekretær for Den sentrale militærkommisjon og medlem av det kinesiske kommunistpartis politbyrå.

Referanser
----------

1. ↑  Kinesisk nyhetsmelding
2. ↑  «Biography of Yang Baibing». *China Vitae*. Besøkt 18. november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yang Baibing hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook
 |
**Nobatia** (gammenubisk: Ⲛⲟⲩⲃⲁⲇⲓⲁ; *Noubadia*; gresk: Νοβαδἰα; *Nobadia*; arabisk: المريس; *al-Marīs*) var et kristent nubisk kongedømme som først hersket over Nedre Nubia og siden ble annektert av et annet og større nubisk rike, Makuria.

Grunnleggelse
-------------

Det afrikanske, nubiske kongeriket Nobatia (eller Nobadia) hadde sin hovedstad ved Pachoras (dagens Faras), og var lokalisert i hva som i dag er nordlige Sudan og sørlige Egypt. Den nøyaktige datoen for når det ble opprettet er kjent, kanskje rundt 350 e.Kr. men det synes å ha vært tidlig, kanskje tidlig nok til å ha vært en indirekte fortsettelse eller nyopprettelse av kongedømmet Kusj i Meroë.

Nobatia ble grunnlagt av *nobatae'*ene, som hadde blitt invitert til å flytte fra den egyptiske ørkenen til denne regionen av den romerske keiseren Diokletian for å hjelpe ham å beseire blemmyene. Det tidlige Nobatia er sannsynligvis den samme sivilisasjonen som arkeologene kjenner som ballana-kulturen. Nobatae'ene lyktes i å beseire blemmyene, og en inskripsjon fra Silkos (*Basilikos*) regjeringstid hevder at blemmydene ble drevet ut i Den østlige ørkenen. Omtrent på denne tiden ble Nobatias hovedstad i Faras også grunnlagt, og kort til senere ble Nobatia konvertert til den orientalsk kristendommen.

Underkastet islam
-----------------

I 701 hadde Nobatia blitt annektert av rikets sørlige naboland, Makuria, men omstendighetene rundt sammenslåingen er ukjente. Den fant sannsynligvis sted før den muslimske invasjonen i 652, side araberne, som kom så langt som til Dongola, bare dokumenterte én nubisk, kristen stat. Riket ble styrt av eparken av Nobatia, som også ble kalt *domestikos* av Faras. Disse ble først valgt, men senere gikk stillingen i arv. Noen nedtegnelser fra riket har blitt funnet ved Qaṣr Ibrim, og disse vitner om en mektig hersker. Noen arabiske historikere skriver riktignok om «kongedømmet Makuria og Nobatia», noe som kan tyde på at det i alle fall en stund var et dobbeltmonarki. 

Nobatia var det av de nubiske rikene som var nærmest Egypt, og det mottok derfor mest press fra arabiserende og islamiserende krefter. Over tid ble Nobatias folk giftet inn i arabiske klaner, som Banu Kanz, selv om noen også kom til å forbli uavhengige i det kristne kongedømmet Dotawo, som ble erobret av sultanatet Sannar i 1504.

Herskere
--------

| Navn | Periode | Kommentarer |
| --- | --- | --- |
| Charamadoye | ca. 410/20 |  |
| Silko | ca. 450 |  |
| Aburni | ca. 450 |  |
| Eiparnome | ca. 559/574 | Første kristne hersker av Nobatia |
| Tokiltoeton | ca. 577 |  |
| W-r-p-y-w-l | ca. 580 | (leses kanskje Awarfiula eller Orfiulo) |
| Zacharias | ca. 645-655 |  |

Referanser
----------

1. ↑   «Kingdom of Nobatia (Nubia)», *History Files*

Litteratur
----------

* Welsby, Derek A. (2002): *The Mediaval Kingdoms of Nubia*, London, ISBN 0-7141-1947-4, s. 16–67

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Forside til første del av King-Crane kommisjonens rapport
**King-Crane-kommisjonen** var en offisiell kommisjon fra USA som i 1919 ble etablert for å undersøke forholdene i deler av Det osmanske rike. Ved å undersøke hva befolkningen i området mente ville man legge grunnlag for USAs politiske linje med hensyn til oppdelingen av Det osmanske riket. Kommisjonen besøkte Palestina, Syria, Libanon og Anatolia. 

Kommisjonens rapport fikk ingen praktiske konsekvenser da Storbritannia og Frankrike allerede hadde fordelt områdene seg i mellom internt, men er i dag ansett som en interessant kilde med tanke på fremveksten av staten Israel. Kommisjonens rapport viste at det var stor motstand blant den arabiske befolkningen i området mot etableringen av en jødisk stat og at en slik stat eventuelt måtte etableres ved makt, noe kommisjonen frarådet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* King-Crane kommisjonens rapport (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Aborreparken** var en liten park anlagt på rester av Københavns vollanlegg mellom Vestre Boulevard (dagens H.C. Andersens Boulevard, Københavns Vandværk i Studiestræde og Vester Farimagsgade.

Parken ble anlagt og ferdigstilt i 1886 på tross av kritikk fra blant annet arkitekt og borgerrepresentant Ferdinand Meldahl som mente at det var hodeløst når man ikke hadde fastlagt linjeføringen av fremtidens jernbaner i hovedstaden. Tiden ga ham rett.

I 1897 foreslo maleren J.F. Willumsen at man skulle plassere Den Frie Udstillings bygning i parken, noe som også ble realisert. Han ble bakket opp av arkitektene Martin Nyrop, Andreas Clemmensen og Ulrik Plesner og året etter kunne trebygningen tegnet av Willumsen innvies. Prisen var 16 000 kr. Bygningen tiltrakk seg offentlig oppmerksomhet og *Vort Land* skrev: «Fra den Kähler'ske Keramikfabrik har man faaet brændte Tagsten, skiftevis hvide og blaa, saaledes at Taget fremtræder i det danske Porcelæns Toner».

Plesner selv sto sammen med Aage Langeland-Mathiesen for oppføringen av Studenterforeningen, som fikk en bit av parken. Den ble oppført 1908–1910. I 1910 ble Aborreparken offisielt nedlagt da man nå var klar over at infrastrukturen ville komme på tvers av parken. Utstillingsbygningen ble flyttet til sin nåværende plassering på Oslo Plads i 1913.

Ved anleggelsen av Boulevardbanen i 1913 ble det tatt enda en bit av parken og Deloitte-huset la beslag på de siste restene i 1919.

Kilder
------

* København. Kulturhistorisk opslagsbog

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aborreparken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
***Sheriffen*** (originaltittel: *Picket Fences*) var en amerikansk dramaserie som gikk på CBS fra 1992 til 1996. Hovedrollene ble spilt av Tom Skerritt og Kathy Baker, mens andre sentrale roller ble spilt av Holly Marie Combs, Costas Mandylor, Lauren Holly, Justin Shenkarow, Adam Wylie, Fyvush Finkel og Ray Walston. Serien ble skapt av David E. Kelley.

*Sheriffen* kan beskrives som en dramaserie med innslag av mysterier og komedie.

Den vant 14 Emmy-priser, to av dem for beste dramaserie.

Serien gikk på norsk TV 2 fra midten av 1990-tallet og til ca. 2000.

Handling
--------

Handlingen var lagt til den oppdiktede småbyen Rome i Wisconsin der det ofte skjedde merkelige og uvanlige ting. I handlingens sentrum sto byens sheriff (Tom Skerritt) som ble involvert i hendelsene. 

Episodene omhandlet ofte temaer som blant annet rasisme, abort, homoseksualitet, religion, polygami og selvantennende mennesker.

Om serien
---------

Serien hadde relativt dårlige seertall i USA, til tross for at dem ble sendt i prime time. Den første sesongen havnet på 80.-plass på Nielsen ratings, mens andre sesong havnet på en 66.-plass. Den ble dermed liggende langt utenfor top-30 lista.

Priser
------

Kathy Baker vant tre Emmy-priser, en Golden Globe og en Screen Actors Guild Awards for sin rolle, mens Tom Skerritt vant en Emmy. I tillegg til dette vant Leigh Taylor-Young og Fyvush Finkel en Emmy hver for sine biroller, mens Ray Walston vant to. Gjesteopptredenene til skuespillere som Richard Kiley og Paul Winfield ble også belønnet med Emmy. En rekke av de bak kameraet ble også belønnet med Emmy-priser.

I rollene
---------

* Tom Skerritt ... Sheriff Jimmy Brock
* Kathy Baker ... Dr. Jill Brock
* Holly Marie Combs ... Kimberly Brock
* Lauren Holly ... Maxine Stewart
* Costas Mandylor ... Kenny Lacos
* Justin Shenkarow ... Matthew Brock
* Adam Wylie ... Zack Brock
* Fyvush Finkel ... Douglas Wambaugh
* Ray Walston ... Judge Henry Bone
* Kelly Connell ... Carter Pike
* Zelda Rubinstein ... Ginny Weedon
* Don Cheadle ... D.A. John Littleton
* Dabbs Greer ... Rev. Henry Novotny
* Roy Brocksmith ... Principal Michael Oslo

Trivia
------

Serien hadde to «crossover episodes» med *Chicago Hope*, en serie som også var skapt av David E. Kelley.

Referanser
----------

1. ↑  «Picket Fences». Sidereel. Besøkt 31. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sheriffen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Sheriffen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Sheriffen* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Sheriffen* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Friderich Grüner** (født 1628, død 1674) var fra 1651 myntmester ved myntverket i Christiania, opprettet i 1628. Han etterfulgte sin far, den tyskfødte Peter Grüner, som var myntmester fra 1643 til sin død i 1650. Friderich Grüner ble gift med Margrethe Friderichsdatter Boysen. Deres eldste sønn var Johan Diderich Grüner (1661–1712), som ble sendemann i Stockholm og ble adlet. Hans sønn Gustaf Grüner (1688–1712) ble general og øverstkommanderende for den norske hæren. En yngre sønn av myntmester Friederich Grüner var Friederich Grüner (1665–1741), sogneprest i Vågå og senere i Hedrum.

To år før sin død kjøpte Friderich Grüner gården Nedre Foss med Nedre Foss Mølle eller «Kongens Mølle» av kong Christian V. Området omfattet det som i dag kalles Grünerløkka. Grünergården eller Stattholdergården i Rådhusgata 11 var ikke hans, men ble oppført av hans far Peter Grüner. 

Grüner er begravet ved Hellig Trefoldigheds kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Friedrich\_Grüner[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Geni.com, Geni.com-ID 6000000024389903689, besøkt 3. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Eget forlag, Nasjonalbiblioteket.no, Gustav Grüner, «Myntmester Peter Grüner og hans efterkommere», side(r) 23, utgitt 1936, besøkt 3. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Gustav Grüner (1936). «Myntmester Peter Grüner og hans efterkommere». *Nasjonalbiblioteket.no*. Eget forlag. s. 23. Besøkt 3. mai 2019.

Litteratur
----------

* *Norske Slægter* 1912 s. 140-141. G. Grüner: Myntmester Peter Grüner og hans efterkommere (1936).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Clarendon Palace** var en borg og kongelig residens i middelalderen, men består i dag av ruiner. Ruinene ligger i nærheten av Salisbury i Wiltshire i England.

Riksforsamlingene i Clarendon
-----------------------------

Stedet har historisk betydning ved to riksforsamlinger som ble holdt der i kong Henrik II av Englands tid som regent. På den ene av «Konstitusjonene i Clarendon», i 1164, ble et sett på 16 lovgivende prosedyrer fastsatt. De representerte et forsøk på begrense de geistliges privilegier og kirkens makt. Den andre riksforsamlingen skjedde i 1166 hvor en annen betydningsfull reform ble innført, Assize av Clarendon. Denne hadde konsekvenser for det engelske rettsvesen, særlig ved etablering av jury og avskaffelse av tidligere bevisførsel som ed og tvekamp.

Romersk tid
-----------

Det finnes bevis for at romerne benyttet skogen i Clarendon jevnlig. En romersk veg knyttes til Old Sarum og til et britisk bygdeborg fra jernalderen som passerer øst-vest rundt 3,2 km nord for skogen i Clarendon.

Kongsbolig og slott
-------------------

Både Henrik II og Henrik III investerte tungt i eiendommen og omgjorde stedet til kongebolig og slott. På sitt ypperste besto slottet av flere bygninger som omga en sentral borggård med en mindre mur på innsiden. Slottet dekket bortimot 20 000 m2 og hadde også et hageanlegg i terrasser.

I 1453 hadde bruken av slottet avtatt da etterfølgende monarker tilbrakte mer tid i London. I 1574 ble bygningene beskrevet som en enkel jakthytte.

I 1649 resulterte henrettelsen av Karl I til at Clarendon Palace ble konfiskert av parlamentet. Slottet ble forlatt og forfalt og på 1700-tallet ble restene brukt som enkle bygninger for en bondegård.

Alt som nå er bevart på en bakkehøyde er den ene veggen av Den store hallen. En teglflisovn som ble oppdaget på stedet av arkeologer er rekonstruert og finnes nå i British Museum.

Eksterne lenker
---------------

* Clarendon Palace
* Wiltshire and Swindon Sites and Monument Record Information

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Festningen Orsoy fra ca. 1650. En ser broene til ravelinene. 
En **sortiport** (fra fransk *sortie*, «utgang» og latin *portus*, «dør») er en port i en middelalderfestning. I enkelte sammenhenger brukes begrepene lønndør, bakdør eller sidedør. En sortiport kan dermed være en hemmelig utgang fra en festning. Porten kan benyttes til å bringe kurérer og forsyninger ut eller inn. Den kan også brukes for å la prominente personer rømme fra festningen.

I militær sammenheng brukes *sortie* om et utfall mot fienden. En sortiport gir mulighet for forsvarerne å komme frem foran festningen og gjøre et utfall mot beleirerne. Dette for å forstyrre bygging av løpegraver, ødelegge eller erobre beleiringsutstyr eller forstyrre angriperne på annet vis. Etter et slikt utfall trekker en seg tilbake til festningen.

En sortiport blir anlagt slik at en om mulig ikke kommer under angrep umiddelbart utenfor porten, men kan bringe egne mannskaper ut i tilstrekkelig antall før et utfall.

Eksempler
---------

Sortiport fra Citadellet og ut til Enveloppen IV på Fredriksten festning i Halden
Ved Fredrikstad festning er det tre porter som betegnes som sortiporter. Disse portene gir imidlertid ikke umiddelbar tilgang til forterrenget idet en må i båt for å krysse vollgraven og betegnelsen kan være noe misvisende. Disse portene gir en gjennomgang for kanoner og mannskaper gjennom øvre voll frem til festningens fossebre, den nedre vollen. Ganske vanlig er det også at en slik «sortiport» videreføres i en bro over til et forranliggende ravelin.

En sortiport i en vollfestning er gjerne en smal, mørk lang tunnel under øvre voll. En slike gjennomgang får gjerne tilnavnet «svarteporten».

Referanser
----------

1. ↑  Verneplan 2006, s. 107

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-08 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Llewelyn Sherman Adams** (født 8. januar 1899 i East Dover i Vermont i USA, død 27. oktober 1986 i Hanover i New Hampshire) var en amerikansk republikansk politiker og forretningsmann. Han var den 77. guvernøren i delstaten New Hampshire 1949–1953. Som presidentens assistent (*Assistant to the President*) ledet han Det hvite hus' stab under USAs president Dwight D. Eisenhower 1953-1958. Han ble nødt til å fratre fra Det hvite hus etter at det ble avslørt at han hadde tatt imot en vikunjapelskappe og et orientalsk teppe av en tekstilprodusent i Boston hvis forretninger var under granskning av de føderale myndigheter.

Liv og virke
------------

Adams tjenestegjorde under første verdenskrig i US Marines. Han avla i 1920 sin grunneksamen ved Dartmouth College. Han gjorde deretter karriere innen papirindustrien og bankvesenet.

Adams var representant i *New Hampshire House of Representatives*, underhuset i delstatens lovgivende forsamling, 1941–1944, de to siste årene som ordfører. Han var deretter representant i Den amerikanske kongressen 1945–1947. Han var kandidat i republikanernes primærvalg forut for guvernørvalg i New Hampshire i 1946, men tapte mot embetsinnehaveren Charles M. Dale. Han representerte deretter den amerikanske celluloseindustriens interesser i New York og vant i 1948 års guvernørvalg i New Hampshire. Han ble gjenvalgt i 1950.

Adams hadde en svært sentral rolle i Det hvite hus i Eisenhowers første embetsperiode og begynnelsen av den andre. Journalisten Jack Anderson rapporterte i 1958 om gaver som Adams hadde fått av tekstilprodusenten Bernard Goldfine. Skandalen som førte til Adams' avgang ble kjent som *The Overcoat Affair*. 

Michael Medved har skildret Adams' maktstilling i Det hvite hus i boken *The Shadow Presidents: The Secret History of the Chief Executives and Their Top Aides* (1979).

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000005262, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6624131, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w62v2fp5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, Find a Grave 6624131, besøkt 1. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sherman Adams hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek Rediger på Wikidata

* (en) Sherman Adams hos American National Biography Rediger på Wikidata
* (en) Adams Biografi på National Governors Associations websted
* (en) Adams Records 1952-1959 Arkivert 13. juni 2007 hos Wayback Machine. på Dwight D. Eisenhower Library i Abilene
* (en) Kongressens katalog over dokumenter som relaterer til Adams


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**John R. Steelman** | **Stabssjefer i Det hvite hus i USA**(1953–1958) | Etterfølger:**Wilton Persons** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** US Congress **·** Munzinger (iba)
 |
Forretningsbankens hovedkontor i Trondheim i en årrekke. I dag eies det av EC Dahls Eiendom og leies av Danske Bank.
**Forretningsbanken** var en forretningsbank med hovedkontor i Trondheim fra 1918 til 1987. Opprettelsen kom som følge av høykonjunkturen etter første verdenskrig. I 1929 overtok banken lokalene etter Den norske Handelsbank, som gikk konkurs i 1924, i Søndre gate 15 i Trondheim. I 1934 kjøpte banken Trondhjems Privatbank og ble den største privateide banken nordenfjells, og i 1952 ble også Formidlingsbanken i Oslo oppkjøpt.

I 1963 fusjonerte Forretningsbanken med Den Nordenfjeldske Kreditbank, og man videreførte navnet Forretningsbanken. Vekst i 1970- og 1980-årene førte til utbygging av nye lokaler i Trondheim, samtidig som man beholdt aktiviteten i Søndre gate 15. I 1987 gikk Forretningsbanken inn i Fokus Bank, som overtok de gamle lokalene.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje; Arntzen, Jon Gunnar (1996). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 186. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* *A/S Forretningsbanken – Den Nordenfjeldske kreditbank : 1868–1968*. Trondheim. 1968.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kart over IndiaKart over Chennai, Adyar farget lysegult
Adyar og Adyar-munningen
**Adyar** (அடையாறு - Aṭaiyāṟu|ta - ˈaɖɛijɑːr, sjeldnere ˈaɖɛijɑːrɯ) er et distrikt sør for Chennai (tidligere Madras) i delstaten Tamil Nadu i India. Adyar er et av de grønneste områdene i Chennai, og ligger ved de sørlige bankene av Adyar-elven som renner ut i Adyar-bukten som nå er i ferd med å bli oppbygd som Adyar økoparken / Adyar Poonga.

Adyar grenser til Buckingham Canal i vest, Tiruvanmiyur i sør og Besant Nagar i øst.

Distriktet inneholder flere småsteder som f.eks. Gandhi Nagar, Kasturba Nagar, Nehru Nagar, Indira Nagar, Padmanabha Nagar, Bhaktavatsalam Nagar, Parameshwari Nagar, Jeevaratnam Nagar, Shastri Nagar og Karpagam Garden.

Adyars sentrum befinner seg langs *Sardar Patel Road*, mellom Gandhinagar i nord og Kasturbai Nagar i sør.

Adyar huser hovedkvarteret til Teosofisk Samfunn. Der sørger de rolige og avspennende omgivelser langs de sørlige bankene av elven for relativt ideelle forhold for stille kontemplasjon. *Elliots beach* i nærheten av Besant Nagar er det nærmeste stedet ut mot havet, og er et populært sted for rekreasjon.

Indian Institute of Technology Madras og Anna University befinner seg i Adyar. Det samme gjør Central Leather Research Institute og Adyar Cancer Institute.

Bosetningen og bebyggelsen i distriktet økte betydelig fra slutten av 1970-tallet til begynnelsen av 1980-tallet, som følge av befolkningsveksten i Chennai. Prisene på land- og jordeiendommer økte dramatisk over en kort periode og er hovedårsaken til høye boligutgifter. På slutten av 1990-tallet ble Adyar en del av «IT-korridoren» i det sørøstlige Chennai, hvor flere IT-selskaper har etablert seg.

Det moderne Adyar inkluderer deler av de gamle landsbyene Pallipattu, Urur og Thiruvanmiyur. Disse regionene ble annekterte av *Chennai Corporation* i 1977. 

Adyar er et hjem for mange fugler som samler seg ved Adyar-elvens munning i nærheten av Teosofisk Samfunns hovedkvarter. Adyar-elvens munning, Adyar-bukten og Teosofisk Samfunns hovedkvarter på sørsiden har i årevis vært et tilfluktssted for trekkfugler og fastboende fugler. Fuglebestanden har gått ned på grunn av forurensning og andre menneskelige inngrep i naturen. Teosofisk Samfunn har engasjert seg i å berge det rike fuglelivet, blant annet ved å utgi CD-en «Birds of Adyar», samlet av *Trust for Environment Monitoring and Action Initiating*. Det foreslåtte Adyar Poonga kan bli et første skritt i å bevare dette sårbare, men rike øko-systemet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Adware** (av **Ad**vertising soft**ware**) er en økonomisk modell som skal sikre produsent av et dataprogram inntekter. Bruker inngår ved installasjon av programmet en avtale med produsent som gir denne rett til å publisere reklame – som regel begrenset til den tid programmet er i bruk. Begrepet grenser inn mot shareware og freeware.

Adware omtales ofte i samme åndedrag og blir ofte blandet sammen med spyware. Grunnen er delvis at enkelte av de samme mekanismene er til stede og delvis medias manglende faglige forståelse.

Adware-program skal ha en lisensavtale som brukeren skal godta for å kunne bruke programmet. Denne avtalen vil inneholde vilkår som gir leverandøren rett til å distribuere reklame til brukeren. Denne distribusjonen vil i mange tilfeller være rettet, ved at programmet rapporterer tilbake hvilke sider på Internett en bruker besøker. Informasjonen er vanligvis anonym, men knyttet til for eksempel lisensnummeret på programvaren. Dette er normalt det elementet av spyware som adware inneholder.

Det finnes egne skannere for å finne og fjerne adware. Disse er gjerne utviklet på bakgrunn av brukeres bekymring for *spyware*. Dette har generert rettssaker mellom produsenter av adware og skanner-utviklerne. I tillegg vil ofte disse skannerne medføre at adware-programmene ikke lenger fungerer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |