recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Province de l’Église Anglicane du Burundi** eller **Province of the Anglican Church of Burundi** er den den anglikanske kirkes provins i Burundi. Erkebiskopen av Burundi og biskop av Matana er Bernard Ntahoturi.

Historie
--------

**The Episcopal Church of Burundi** ble etablert rundt 1935 og vokste raskt. Den tidligere Ruanda Mission startet sine første misjonsstasjoner ved Buhiga og Matana i 1935, og Buye i 1936. Mye vekst kom gjennom medisinsk arbeid og skole. Den første nasjonale biskopen ble konsenkrert i 1965 og Buye bispedømme ble etablert med hele landet som område.

I 1975 ble Buye delt i to og Bujumbura bispedømme ble etablert. Gitega bispedømme ble etablert i 1985, fulgt at Matana i 1990, Makamba i 1997 og Muyinga i 2005. Den anglikanske kirken i Burundi ble etablert som en provins av Den anglikanske kommunion i 1992 og fikk sitt nåværende navn i 2005.
In 1975, Buye was divided into two and the Diocese of Bujumbura was created. The Diocese of Gitega came into existence in 1985, followed by Matana in 1990, Makamba in 1997 and Muyinga in 2005. The Church of Burundi was established as a province of the Anglican Communion in 1992, and assumed its current name in 2005.

### Navn

Kirken het tidligere «Province of the Episcopal Church of Burundi» og skiftet navn til «Province of the Anglican Church of Burundi»/«Province de l’Église Anglicane du Burundi» som et resultat av en beslutning tatt på provinssynoden i Bujumbura i mars 2005.

Medlemmer
---------

Kirken har minst 625000 medlemmer av en anslått befolkning på litt over 6 millioner.

Struktur
--------

Kirken er en episkopal kirke, på samme måte som de andre kirkene i den Anglikanske kommunionen. Kirken har et system med geografiske sogn som er organisert i bispedømmer. Den åndelige lederen for provinsen er erkebiskopen, som også leder ett av de seks bispedømmene.

Kirken har følgende bispedømmer:

* Bujumbura
* Buye
* Gitega
* Makamba
* Matana
* Muyinga

Som andre anglikanske kirker har kirken tre nivåer av ordinerte; diakon, prest og biskop. Man bruker en lokal variant av Book of Common Prayer. Kirken står på tradisjonell anglikansk grunn i lærespørsmål.

Sosialt engasjement
-------------------

Kirkens hovedengasjement er innen fred og forsoningsarbeid, repatriasjon av flyktninger og fordrevne, samfunnsutvikling, leseopplæring og annen utdannelse og kamp mot aids. Kirken er også forpliktet til å drive misjon og evangelisering og til å støtte medlemmer som vil ta teologisk utdannelse for tjeneste i kirken.

Økumeniske relasjoner
---------------------

I motsetning til andre anglikanske kirker, er den anglikanske kirken i Burundi ikke medlem av mange økumeniske organisasjoner. Kirken er for eksempel ikke medlem av Kirkenes Verdensråd.

Referanser
----------

1. ↑  World Council of Churches

Litteratur
----------

* *Anglicanism*, Neill, Stephen. Harmondsworth, 1965.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
En ichthys med de greske bokstavene som utgjør akronymet.
Gravstein med innskriften ΙΧΘΥϹ ΖΩΝΤΩΝ («de levendes fisk»), tidlig 200-tall, *Museo Nazionale Romano.*
**Ichthys** eller **fisken** er et symbol som har blitt brukt av kristne fra den første kristne tiden, kanskje det viktigste. Bokstavene i det greske ordet for fisk, «ΙΧΘΥΣ», er et akronym for «Ἰησοῦς Χριστός, Θεοῦ Υἱός, Σωτήρ» (*Iesous Khristos, Theou hyios, soter*) som betyr «Jesus Kristus, Guds sønn, frelser». Symbolet ble med dette en kort trosbekjennelse.

De første kristne var en forfulgt minoritet, og blant dem ble symbolet også brukt som adgangstegn. Ved å tegne symbolet kunne man trygt presentere seg som kristen for andre, uten fare for å avsløre seg for ikke-kristne.

Det finnes også flere henvisninger til fisk i Det nye testamentet. Flere av Jesu apostler var fiskere, og i Markusevangeliet ba Jesus dem om å bli «menneskefiskere». Det eneste av Jesu mirakler som beskrives i alle fire evangeliene er det såkalte «brødunderet», der Jesus gjør fem brød og to fisk som metter fem tusen. Matteus og Markus forteller også om et tilsvarende mirakel der han metter fire tusen mennesker med brød og fisk. Det fortelles også om mirakler der Jesus hjelper disiplene å fange fisk etter at de lenge har fisket forgjeves.

Et annet bibelvers som kan ha spilt inn, finnes i Lukasevangeliet der det står at «*Denne slekten er en ond slekt. Den krever tegn, men den skal ikke få noe annet tegn enn Jona-tegnet.*» «Jona-tegnet» viser til fortellingen om profeten Jona som ble slukt av «en stor fisk» og tilbrakte tre dager i buken på den store fisken før han ble spyttet ut. «*Herren sendte en stor fisk for å sluke Jona, og Jona var i buken på fisken i tre dager og tre netter. Jona ba til Herren sin Gud fra fiskebuken.*» De tre dager og tre netter i fiskens buk tjener som bilde på korsfestelsen med Jesu oppstandelse den tredje dag.

Referanser
----------

1. ↑  «Symbolism of the Fish», *Catholic Encyclopedia*
2. 1 2  Nasjonalbibliotekets søkbare digitalkopi av J. Ursin: *Kristne symboler : en håndbok* (Land og kirke, 1949). Side 45
3. ↑  Mark. 1,17, *nettbibelen.no*
4. ↑  Matt 14, 13-21, Mark 6, 31-44, Luk 9, 10-17 og John 6, 5-15
5. ↑  Mark 8, 1-9 og Matt 15, 32-39
6. ↑  Luk 5, 1-11 og John 21, 1-14
7. ↑  Luk 11,29, *nettbibelen.no*
8. ↑  Jona, kap. 2,1-2, *nettbibelen.no*
9. ↑  Matt. 12,40, *nettbibelen.no*
**Antti Ore** (født 25. oktober 1979 i Joutseno) er en finsk ishockeyspiller. Frem til sesongen 2010/2011 spilte Ore i den norske GET-Ligaen for klubben Stavanger Oilers.

Ore var representert ved junior nivå Lake Saimaa Lappeenranta, Imatra Agile II divisjon serien, og Finland, og SK Gislaveds å Division II av Sverige, før han flyttet i 2006 Mestis

Ore spilte for klubben KooKoota River Boys fra 2006 til 2009, mens han spilte på River Pojissa Mestis vant han sølvmedalje. Sesongen 2008-2009 var han torjuntaprosenttinsa Mestis syvende best 91.88, og 2009 serien det fjerde beste, 93.69, og slutten av sesongen, ble han valgt til den beste keeperen kit.

I 2009 ble Ore hentet til den norske GET-Ligaen og Stavanger Oilers, der han våren 2010 var med å ta gull i sluttspillet. I sesongen 2009-2010 spilte han 41 kamper med en redningsprosent på 91,5 prosent. Redningsprosenten i sluttspillet 2010 var på 91,9 prosent.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antti Ore – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Antti Ore – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Antti Ore – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

* (en) Antti Ore – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata
New Zealand red
**New Zealand red** er en kaninrase, som er dyp reverød i fargen, og relativt stor. Rasen er ikke fra New Zealand, men fra California. Rasen fikk visstnok navnet fordi den er en videreutvikling av en kjøttrase fra New Zealand. 

Første gang rasen ble vist fram, var på en utstilling i 1910. Det var en populær rase hos mange oppdrettere. New Zealand white dukket opp hos en oppdretter seks år etter presentasjonen av New Zealand red. Man fant ut at New Zealand white var en enda bedre kjøtt- og pelskanin, og New Zealand white ble den mest populære nyttekaninen i Amerika på denne tiden.

Navnelikheten til tross, vi snakker her om to forskjellige raser.

| Alder i måneder | Idealvekt i kg |
| --- | --- |
| 4 inntil 5 mnd | 2,9 |
| 5 inntil 6 mnd | 3,4 |
| 6 inntil 7 mnd | 3,8 |

Voksne dyr bør veie mer enn 4 kg.

  

**Ører**

Ørene er jevnt behåret, bæres stivt opprettstående. De skal være tykke og ha en godt avrundet overkant. Ørene skal være forholdsvis korte.

  

**Hode**

Hodet skal være meget kraftig med bred panne og nese. Utpreget fyldige kinn. Kjeven er fyldig og neseprofilen lett bøyd. Hunnens hode er smalere enn hannens, men likevel kraftig.

  

**Hals**

Kort, hodet sitter tett på kroppen.

  

**Bryst:**

Bredt og fast

  

**Rygg**

Bred med god muskelansetning.

  

**Reverød**

Dekkfargen er mettet reverød og skal etterstrebes at den går så langt ned mot hårbunnen som mulig. På buken, innsiden av beina, kjevenes kant, øyenringen og halens underside kan en noe lysere farge aksepteres. Fargen skal være jevn og intensiv reverød over hele kroppen, men er ikke glansfull.

Bunnfarge: Kan ha en lysere tone enn dekkfargen, men idealet er en bunnfarge som er så nære dekkfargen som mulig.

Referanser
----------

1. ↑  *Nordisk kaninstandard, 6. utgave*. Nordisk Standardkomite. 1999. s. 154 – 157.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Galisisk** eller **galicisk** (*galego*) er et iberoromansk språk som snakkes i deler av Spania: den autonome regionen Galicia og tilstøtende områder i Asturias og Castilla y León. Språket blir talt av tre-fire millioner, og en halv million av disse er emigranter til Sør-Amerika og Mexico. Språklig har galisisk mer likhet med portugisisk enn spansk, noe som skyldes at portugisisk og galisisk har felles opphav i Galicia.

Galisisk skrift
---------------

Galisisk har vært skriftspråk siden 1000-tallet. I middelalderen ble *galaico-português* sett på som kulturspråk, og brukt i dikting og religiøse sammenhenger. Dette gjaldt ikke bare i Galicia og Portugal, men også i Castilla, der kastiljansk mest ble brukt til prosa.

Etter at portugisisk og galisisk skilte lag, ble galisisk etter hvert sett på som provinsielt og udanna. Språket var lite brukt innen akademi og skjønnlitteratur før det på 1800-tallet fikk en renessanse. Rosalía de Castro blir fortsatt feira for ei diktsamling på galisisk, utgitt i 1863. Dagen boka kom ut på, nemlig 17. mai, er også dagen for galisisk litteratur.

Forbud mot galisisk
-------------------

Under styret til Francisco Franco, som selv var galiser, var alle språk bortsett fra kastiljansk forbudt i Spania. Galisisk ble fortsatt brukt som talespråk på landsbygda, og blomstra opp igjen etter at diktaturet falt i 1975.

Referanser
----------

1. ↑  «ScriptSource - Spain». Besøkt 21. august 2023.
2. ↑  «ScriptSource - Portugal». Besøkt 21. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Galician language – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Moderne romanske språk med litterær tradisjon |
| --- |
| Aragonesisk **·** Asturiansk **·** Frankoprovençalsk **·** Fransk **·** Galisisk **·** Italiensk **·** Katalansk **·** Leonesisk **·** Oksitansk **·** Portugisisk **·** Retoromansk **·** Rumensk **·** Sardisk **·** Spansk |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**União Desportiva de Leiria** er en portugisisk fotballklubb fra byen Leiria i regionen Centro. Klubben ble grunnlagt i 1966 og lagets draktfarger er hvite med røde detaljer, mens bortedraktene er røde med blå underdel. UD Leiria spiller for øyeblikket i Liga de Honra, som er landets nest øverste divisjon, og spiller sine hjemmekamper på Municipal da Marinha Grande. Nåværende trener er Manuel Cajuda.

Historie
--------

Klubben ble grunnlagt i juni 1966 og spilte fra begynnelsen og utover 1970-tallet i nedre divisjoner. Gjennombruddet kom i 1979/1980-sesongen, da klubben rykket opp til øverste nivå for så å rykke ned igjen. Klubben fikk sin storhetsperiode fra midten av 1990-tallet, da klubben igjen rykket opp til øverste nivå og klarte å stabilisere seg i divisjonen. Deres beste plassering i seriesammenheng var da klubben endte på en femteplass i 2002/2003-sesongen, samme år som de også spilte seg frem til finalen i det portugisiske cupmesterskapet Taça de Portugal.

UD Leiria har også deltatt i europacupspill flere ganger, blant annet UEFA Intertoto Cup (1995, 2002, 2004, 2005 og 2007). De har også deltatt i UEFA-cupen to ganger, i 2003/2004 hvor de ble slått ut i første runde av norske Molde FK, og i 2007/2008 hvor de nådde første runde mot tyske Bayer Leverkusen.

I perioden fra 2003 og frem til 2011-sesongen spilte klubben på Estádio Dr. Magalhães Pessoa, som var bygget til EM i fotball 2004, men høye leieutgifter gjorde at klubben ble tvunget til å benytte samme stadion som den lokale klubben Atlético Clube Marinhense.

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Angolas flagg Marco Airosa
* Portugals flagg Hugo Almeida
* Ghanas flagg Kwame Ayew
* Portugals flagg Paulo Costinha
* Brasils flagg Derlei
* Brasils flagg Helton
* Portugals flagg João Paulo
* Portugals flagg Nuno Valente

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens offisielle nettsider

| * v
* d
* r
Liga Portugal 2 2023–2024 |
| --- |
|  | 
* Académico de Viseu
* AVS
* Belenenses
* Benfica B
* Feirense
* Länk Vilaverdense
* Leiria
* Leixões
* Mafra
* Marítimo
* Nacional
* Oliveirense
* Paços de Ferreira
* Penafiel
* Porto B
* Tondela
* Torreense
* Trofense

 | Portugals flagg |
Et **ekspansjonskar** er en innretning for å fange opp termisk ekspansjon (utvidelse og sammentrekning) i vann og andre væsker. Ekspansjonskar benyttes i alle typer vannbårne varmeanlegg. Ekspansjon oppstår når temperaturen i væsken endres, for eksempel ved oppstart og stopp av et varmeanlegg. Vann og andre væsker lar seg ikke komprimere, derfor må utvidelseskreftene ha et sted å gå. Ekspansjonskaret består av en beholder eller tank, åpen eller lukket. Bilens kjølesystem har som regel også en ekspansjonsbeholder, men funksjonsprinsippet er annerledes enn i varmeanlegg. Volumet på eksapansjonskar varierer fra noen få liter til mange tusen liter.

Lukket ekspansjonskar
---------------------

I dag brukes vanligvis lukket ekspansjonskar. Karet er en tank eller beholder med komprimert luft (forkomprimert), hvor luftrykket er tilpasset anleggets trykk. I tanken er det en solid gummipose eller såkalt gummimembran. Det overskytende (ekspanderte vannet) presses inn i membranen. Ekspansjonen "fjærer" dermed mot den komprimerte luften på utsiden av membranen uten at luft og væske blander seg.

Åpent ekspansjonskar
--------------------

I eldre varmeanlegg var ekspansjonskaret trykkløst (åpent, og plassert som høyeste punkt i anlegget, (loft) med overløpsrør tilbake til fyrrommet.

Vedlikehold
-----------

Ekspansjonskarets forkomprimering kontrolleres årlig. 
På mindre kar gjøres det med et manometer som kobles på en ordinær bildekkventil som er plassert på toppen av ekspansjonskaret. På forhånd gjøres ekspansjonskarets tilkobling mot varmeanlegget trykkløs ved frakobling eller ved hjelp av påmonterte ventil(er) i tilkoblingen. Ved behov benyttes en manuell pumpe eller luftkompressor for å korrigere trykket. Typisk forkomprimering i mindre anlegg er 0,5 bar (minimum arbeidstrykk i anlegget minus 0,5 bar)   

På store ekspansjonskar kan det være automatikk som kontinuerlig opprettholder optimal forkomprimering. I slike anlegg må ekspansjonskaret med jevne mellomrom dreneres for vann.

Varierende trykk i varmeanlegg
------------------------------

Mange eiere av varmeanlegg blir lurt av et sterkt varierende trykk i anlegget (Små trykkvariasjoner er normalt). Ofte mistenkes det at anlegget har lekkasjer. I slike tilfeller viser det seg ofte at ekspansjonskaret har mistet all forkomprimering og dermed også sin funksjon. Små temperaturforandringer i varmeanleggets fil forårsake store trykkendringer. Etter påfylling kommer ofte drypp fra sikkerhetsventilen. Dette avsløres enkelt ved å kontrollere ladetrykket. Å banke på ekspansjonskaret gir ingen god indikasjon da det vil være vanskelig å høre forskjell.

Referanser
----------
**Futebol Clube Paços de Ferreira** er en portugisisk fotballklubb fra byen Paços de Ferreira i distriktet Porto. Klubben ble grunnlagt i 1950 og lagets draktfarger er gule med røde og grønne detaljer, mens bortedraktene er hvite med svarte detaljer og svart underdel. FC Paços de Ferreira spiller sine hjemmekamper på Estádio da Mata Real.

Historie
--------

Klubben startet under navnet *Sport Club Pacense* i 1930-årene og spilte i lavere divisjoner frem til 1950-årene. I november 1950 skiftet klubben til nåværende navn, men fortsatte å spille i lavere divisjoner utover 1960- og 1970-årene. I 1991 rykket laget opp fra Liga de Honra, og med unntak av 2004/2005-sesongen, så spilte klubben i landets øverste divisjon. 

Paços de Ferreira endte opp på en respektabel sjetteplass i serien under 2006/2007-sesongen og ble kvalifisert til UEFA-cupen 2007/08, hvor klubben røk ut allerede i første runde mot nederlandske AZ Alkmaar. Klubben spilte seg også frem til finale i det portugisiske cupmesterskapet Taça de Portugal i 2009, som de tapte til fordel for FC Porto. Paços de Ferreira ble likevel kvalifisert til spill i UEFA Europa League 2009/10 for sin finaledeltagelse på grunn av at Porto allerede var kvalifisert til europacupspill gjennom sin plassering i serien. Paços de Ferreira ble omsider slått ut i tredje kvalifiseringsrunde til fordel for israelske Bnei Yehuda Tel Aviv.

Meritter
--------

* **Liga de Honra (3):** 1990/1991, 1999/2000, 2004/2005

Sesonger
--------

| Sesong | Nivå | Liga | Plass | Eksterne lenker |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **2014–2015** | **1.** | **Primeira Liga** | **8.** |  |
| **2015–2016** | **1.** | **Primeira Liga** | **7.** |  |
| **2016–2017** | **1.** | **Primeira Liga** | **13.** |  |
| **2017–2018** | **1.** | **Primeira Liga** | **17.** |  |
| **2018–2019** | **2.** | **Segunda Liga** | **1.** |  |
| **2019–2020** | **1.** | **Primeira Liga** | **13.** |  |
| **2020–2021** | **1.** | **Primeira Liga** | **5.** |  |
| **2021–2022** | **1.** | **Primeira Liga** | **13.** |  |
| **2022–2023** | **1.** | **Primeira Liga** | **17.** |  |

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* El Salvadors flagg Arturo Alvarez
* Kameruns flagg André Amougou
* Portugals flagg Vitorino Antunes
* Portugals flagg Diogo Jota
* Portugals flagg Jaime Pacheco
* Portugals flagg Pedro
* Portugals flagg Renato Queirós
* Portugals flagg Mário Sérgio

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Futebol Clube de Paços de Ferreira – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Primeira Liga 2023–2024 |
| --- |
|  | 
* Arouca
* Benfica
* Boavista
* Braga
* Casa Pia
* Chaves
* Estoril
* Estrela da Amadora
* Famalicão
* Farense
* Gil Vicente
* Moreirense
* Portimonense
* Porto
* Rio Ave
* Sporting CP
* Vitória Guimarães
* Vizela

 | Portugals flagg |
Utsyn fra kirken *Dominus Flevit* mot Jerusalem
**Dominus Flevit-kirken** (latin *Dominus flevit* = «Herren gråt») er en katolsk kirke på Oljeberget i Jerusalem. Kirken ble bygd årene 1953–1955 etter tegninger av arkitekt Antonio Barluzzi.

Stedets historie
----------------

Før byggingen startet benyttet man anledningen til å foreta utgravninger, som ble ledet av fransiskanerpateren og arkeologen Bellarmino Bagatti. Da oppdaget man en jødisk grav fra 100-tallet f.Kr. Der den nåværende kirken står, var det tidligere en kirke som ble oppført på 600-tallet.

I følge en legende er kirken bygget på stedet der Jesus gråt over Jerusalem da han så folkets uforstand, i følge *Lukasevangeliet* kapittel 19, vers 41–44:

> *Da Jesus kom nærmere og så byen, gråt han over den og sa: «Hadde du bare på denne dagen forstått, du også, hva som tjener til fred! Men nå er det skjult for øynene dine. Det skal komme dager over deg da fiendene dine kaster en voll opp omkring deg, omringer deg og trenger inn på deg fra alle kanter. De skal slå deg og barna dine til jorden, og det skal ikke bli stein tilbake på stein i deg, fordi du ikke forsto at tiden var kommet da Herren gjestet deg.»*
> 
> 

På latin kalles hendelsen som er beskrevet i *Lukasevangeliet*, for *Flevit super illam*.

Kirkens arkitektur og utsmykning
--------------------------------

Kirken har et vakkert utsmykket vindu som vender mot Jerusalem og Klippedomen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Historikk om kirken
* Sacred Destinations

(en) Dominus Flevit Church – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Den slovakiske gresk-katolske kirke** (eller *slovakisk-katolske kirke*) er én av den katolske kirkens 23 særkirker. Kirken følger den bysantinske ritus og bruker kirkeslavisk som liturgisk språk, men anerkjenner paven som religiøst overhode. Den slovakiske gresk-katolske kirke har omtrent 250 000 tilhengere, hovedsakelig i Øst-Slovakia og Canada. Bare ca. 4 % av den slovakiske befolkningen er slovakisk-katolsk, og kirken er dermed betydelig mindre enn både den romersk-katolske (69 %) og den evangelisk-lutherske kirke (9 %).

Særkirkens overhode er erkeeparken av Prešov, for tiden Ján Babjak (siden 2008).

Struktur
--------

Den slovakisk-katolske kirke er organisert i fire eparkier (bispedømmer), hvorav ett er et erkeeparki (kursivert i listen).

* **Kirkeprovinsen Prešov**
	+ *Prešov erkeeparki*   Slovakias flagg
	+ Bratislava eparki   Slovakias flagg
	+ Košice eparki   Slovakias flagg
* **Immediat (direkte underlagt paven)**
	+ Toronto eparki   Canadas flagg

Historie
--------

Den slovakiske gresk-katolske delte inntil 1996 sin historie med den rutenske gresk-katolske kirke. Kirkens eldste bispedømme er Prešov, som ble utskilt fra det rutensk-katolske eparkiet Mukatsjeve i 1787 og fikk status som eparki i 1818.

Under kommunistregimet etter andre verdenskrig hadde gresk-katolikkene vanskelige kår og ble forsøkt tvangsforent med den russisk-ortodokse kirke. Etter Tsjekkoslovakias deling ble den tsjekkiske delen av eparkiet skilt ut som et eget eksarkat, som forble hos den rutensk-katolske moderkirke. Den slovakiske delen løste seg imidlertid fra denne ved å grunnlegge en egen særkirke, som ble anerkjent av pave Johannes Paul II i 1996. 2008 ble eksarkatet Košice opphøyet til eparki, eparkiet Bratislava opprettet, og eparkiet Prešov opphøyet til metropolitanbispedømme over disse.

Eksterne lenker
---------------

* Erkeeparkiets hjemmeside (slovakisk)
* «Giga-Catholic Information» om den slovakisk-katolske kirkens hierarki (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Nakşidil Sultan** eller *Naksh-i-Dil Haseki* (osmantyrkisk: نقش دل سلطان; født i 1768, død 22. august 1817 i Beşiktaşpalasset i Istanbul i Det osmanske rike) var en validesultan i Det osmanske rike under sin sønn sultan Mahmud II fra 1808 til 1817.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Likesom de andre kvinnene i det keiserlige osmanske harem havnet hun der etter å ha falt offer for slavehandel, hvorpå hun son skikk var konverterte til islam og fikk et persisk navn, i hennes tilfelle *Nakşidil* ('Brodert i hjertet'), og fikk en tyrkisk-muslimsk oppdragelse innen hun ble presentert for sultan Abd ül-Hamid I som hans konkubine. 

Hennes bakgrunn innen hun ble tatt som slavinne er ubekreftet, og det er blitt foreslått både at hun kom fra Georgia og fra Cirkassia, noe som på den tiden var den vanligste bakgrunnen for haremsslavene.

Det finnes dessuten en berømt legende om at Nakşidil Sultan var Aimée du Buc de Rivéry, en kusine til Frankrikes keiserinne Joséphine de Beauharnais; Aimée forsvant på en reise til havs. I følge legenden ble Aimée du Buc de Rivérys skip bordet av barbareskpirater, som solgte henne på slavemarkedet tll Abd ül-Hamid Is harem. Det finnes imidlertid ingen beviser som bekrefter at Nakşidil Sultan og Aimée du Buc de Rivéry var en og samme person. Hadde det imidlertid vært slik, ville Sveriges og Norges konge Oscar II ha hatt et slektskapsbånd til en haremsslavinne som ble en tyrkisk sultans mor.

### Konkubine

Nakşidil Sultan ble ved Abd ül-Hamid I mor til den blivende Mahmud II i 1785. Da Abd ül-Hamid I døde i 1789, ble han etterfulgt av sin brorsønn Selim III, og hun ble som sedvanen var flyttet til Eski Saray, det gamle palasset for pensjonerte konkubiner og tapte omsorgen for sin sønn. 

I 1807 ble Selim III avsatt, og ble etterfulgt av Abd ül-Hamid Is eldre sønn, Mustafa IV. Denne gav i 1808 ordre om drepe både den avsatte Selim og sin halvbror prins Mahmud, men Mahmud klarte å flykte med hjelp av slavepiken Cevri.

### Validesultan

Kort etter dette ble Mustafa IV avsatt i et kupp ledet av Alemdar Mustafa Pasha, og hennes sønn Mahmund II ble satt på tronen. Nakşidil Sultan fikk som hans mor tittelen *valide sultan* og ble den høyestrangerte kvinne i riket. Som sådan var hun høyt æret i haremet, men det er ingenting som tyder på at hun hadde noen innflytelse på politikken.

Hun døde i død 22. august 1817 i Beşiktaşpalasset i Istanbul, sannsynligvis av tuberkulose.

Litteratur
----------

* Isom-Verhaaren, Christine (Juni 2006). «Royal French Women in the Ottoman Sultans' Harem: The Political Uses of Fabricated Accounts from the Sixteenth to the Twenty-first Century». *Journal of World History*. 17 (2): 159–196. JSTOR 20079373. doi:10.1353/jwh.2006.0038.
* Uluçay, M. Çağatay (2011). *Padişahların kadınları ve kızları*. Ötüken. ISBN 978-9-754-37840-5.

Referanser
----------

1. ↑  Sakaoğlu, Necdet. Bu mülkün kadın sultanları. - Istanbul: Oğlak Yayıncılık, 2008. - 574 s.
2. ↑  Sarıcaoğlu, Fikret. Nakşidil Sultan // Islam Ansiklopedisi. - İslâm Araştırmaları Merkezi, 2006. - Vol. 32
**Span** var et norsk rockeband med opprinnelse i Bærum. Bandet ble startet av Jarle Bernhoft på vokal og gitar, Fridtjof Nilsen på gitar, Fredrik Wallumrød på trommer og Vemund Stavnes på bass. Vemund Stavnes gikk ut på slutten av 2003, og ble kort etter erstattet av Kim Nordbæk.

Bandets første utgivelse, EP-en *Baby's Come Back*, fikk terningkast 4 i *Adresseavisen*, *Dagbladet* og *Aftenposten Aften* og 5 i *Hamar Arbeiderblad* og *Bergensavisen*. Flere sammenliknet tittelåta "Baby's Come Back" med Blurs "Song 2".

"Baby's Come Back" var også en av flere singler Span ga ut. I 2003 ble "Found" den første singelen til å oppnå listeplassering, da den gikk inn på 15. plass på VG-lista. Den forbedret seg til 14. plass før den falt ut etter tre uker.

Bandet ga ut debutalbumet *Mass Distraction* høsten 2003. Albumet fikk positiv respons fra både kritikere og fans, og Span ble ansett som et nytt norsk stjerneskudd med internasjonal appell. De spilte like mange konserter rundt i Europa som hjemme i Norge.

Det fortsatte å komme singler fra *Mass Distraction* i 2004, hvor "Don't Think The Way They Do" lå 5 uker på VG-lista med 11. plass som høyeste. Den mest suksessfulle singelen var "Cut Like Diamonds" fra det neste albumet i 2005, som toppet seg på 2. plass.

Våren 2005 ga de ut *vs. Time*, som ikke ble like godt mottatt av kritikerne som debutalbumet.[] Der *Mass Distraction* lå 10 uker på VGs albumliste (med 5. plass som høyeste), nøyde *vs. Time* seg med 4 uker. Bandet ble oppløst samme høst.

Diskografi
----------

* *Baby's Come Back* (EP) (2002)
* *Mass Distraction* (2003)
* *Vs. time* (2005)

Dog Almighty
------------

Medlmmene Fridtjof Nilsen, Kim Nordbæk og Fredrik Wallumrød gikk videre og startet etter oppløsningen av Span, rockebandet Dog Almighty i januar 2006. De ga i 2007 ut det selvtitulerte albumet *Dog Almighty*.

Referanser
----------

1. ↑  "Lovende", *Adresseavisen* 20. april 2002
2. 1 2  "Uten ryggrad", *Dagbladet* 23. april 2002
3. ↑  "Rå rock", *Aftenposten Aften* 23. april 2002
4. ↑  "Span", *Hamar Arbeiderblad* 24. april 2002
5. ↑  "Span formidler trøkket", *Bergensavisen* 26. april 2002
6. ↑  "Stadionpotensial", *Telemarksavisa* 3. juli 2002 (konsertanmeldelse fra Quartfestivalen
7. ↑  "Solen skinner på Span", *Asker og Bærums Budstikke* 27. juni 2003
8. 1 2 3  Norwegiancharts.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Span på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Span på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Span på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Khalil el-Moumni** (arabisk: خليل المومني‎; født 1. juli 1941 i Mni Mansour i Marokko, død 21. november 2020 i Oujda) var en marokkansk imam som preket i An-Nasr-moskeen i Rotterdam i Nederland. 

Hans prekener og andre fremtredende fremtredener i Nederland, som også inneholdt fordømmelser av umoral som blant annet homoseksualitet i vestlige samfunn, utløste voldsomme kontroverser i Nederland, og på området homofili kom han i åpen konflikt med den nederlandske politiker Pim Fortuyn. 

Utsagn mot homoseksualitet på fjernsyn i 2001 førte til 49 enkeltpersoner og organisasjoner oppfordret til at han skulle stilles for retten for brudd mot landets anti-diskimineringslover. Men en langvarig periode med dialog og formidling, som involverte tilhengere av el-Moumni, nederlandske politikere, homofile, religiøse grupper, munnet ut i en beklagelse fra imamens side. Han sa at noen av hans utsagn på arabisk var blitt feiloversatt. 

Men det nederlandske justisdepartementet bestemte seg i desember 2001 for at saken burde prøves for retten uansett. Den 4. april 2002 forkynte en domstol i Rotterdam din kjennelse: Selv om hans utsagn i prinsipp var diskriminerende mot homoseksuelle, måtte de tillates ettersom de var basert på steder i Koranen og andre muslimske skrifter. Justismilisteriet anket, men tapte på nytt den 18. november 2002.

Kort før sin 65-årsdag avsluttet el-Moumni sitt 46 år lange virke i An-Nasr-moskeen den 23. juni 2006. Under sin siste preken oppfordret imam el-Moumni de troende til å nytte moskeen ikke bare for bønn, men også for sivil aktivitet.

Den 21. november 2020 døde Khalil el-Moumni i Marokko en alder av 79 år av COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.nd.nl[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.rijnmond.nl[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «[dat] als de ziekte van de homoseksualiteit zich verspreidt, iedereen besmet kan raken.» «Daar zijn wij bang voor» «Wie maken nog kinderen als mannen onderling trouwen en vrouwen ook?», NOVA
4. ↑  Trouw, Van Boxtel: Imam heeft gelogen, 15. juni 2001
5. ↑  Interkerkelijke Omroep Nederland (IKON), Iman El-Moumni stopt met preken
6. ↑  «Bekende imam Khalil el Moumni (79) overleden aan corona». *ad.nl* **(nederlandsk)**. 21. november 2020.
7. ↑  «Rotterdamse imam El Moumni (79) overleden aan corona». *Rijnmond*. Besøkt 22. november 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hans Morten Haugen** (født 1971) er en norsk statsviter, som er professor i internasjonal diakoni ved VID vitenskapelige høgskole. Han har en tverrfaglig orientering og har særlig forsket på rettigheter, rettferdighet og inkluderende utvikling, herunder emner som sosiale menneskerettigheter, urfolksrettigheter og sosialetikk.

Han er utdannet cand.polit. i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1995 og tok doktorgrad ved Norsk senter for menneskerettigheter ved Det juridiske fakultet ved UiO i 2006 med avhandlingen *The right to food and the TRIPS agreement*. Han er ikke jurist, men har som statsviter forsket på problemstillinger i skjæringsfeltet mellom statsvitenskap, utviklingsstudier og rettsvitenskap. Han tok sin andre doktorgrad (dr.philos.) i statsvitenskap ved UiO med avhandlingen *Majoritetskirker i den offentlige samtalen om immigrasjon og minoritetsintegrering i Skandinavia* i 2022. Han har tidligere arbeidet for Kirkens Nødhjelp i Jerusalem og ble professor ved daværende Diakonhjemmet Høgskole (nå VID) i 2015. Han var den første mottageren av VIDs forskningspris.

Referanser
----------

1. ↑   Prabook, Prabook-ID 260905[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hans Morten Haugen
3. ↑  Haugen, H. M. (1995). *Exit, voice, violence: høyreekstreme gruppers respons på statlige juridisk-politiske tiltak i England, Norge, Sverige og Tyskland*. Universitetet i Oslo
4. ↑  Disputas
5. ↑  Hans Morten Haugen har disputert med sin andre doktorgradsavhandling
6. ↑  Ny professor i Internasjonal diakoni
7. ↑  VIDs første forskningspris til professor Hans Morten Haugen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Haslestad bruk** er et sagbruk som ligger i Hof i Vestfold. Sagbruket forbruker 220 000 kbm tømmer per år, overveiende gran. Haslestad bruk produserer varer til trelasthandler over hele Østlandet, og til trelasthandlere i Nederland, Belgia, Storbritannia, Danmark, Frankrike, Tyskland og Spania. Med over 60 ansatte er Haslestad Bruk hjørnesteinsbedriften i Hof. Haslestad bruk ligger også vegg i vegg med trelasthandelen XL-bygg Haslestad

Historie
--------

Haslestad Bruk ble etablert i 1874, og ble kjøpt opp av familien Lindseth i 1915. I årene som fulgte ble sagbruket en viktig aktør innen foredling av tømmer i Vestfold, Buskerud og Telemark, og utviklet seg fra 1950-årene og utover til å bli hjørnestensbedriften i Hof, under kyndig ledelse av nestoren Olav Lindseth.

Økt konkurranse og konsolidering innen treforedling i årene etter 2000 medførte at styret i Haslestad Bruk ved styreleder Otto Lagarhus i 2011 inngikk avtale om salg av bedriften til Bergene Holm AS, dette for å sikre aktiviteten og arbeidsplassene i Hof. Salget medførte en utvidelse av produksjonen til foredling av 220 000 kbm årlig mot tidligere 140 000.[] Byggevarehandelen XL-bygg Haslestad inngikk ikke i salget, og eies fremdeles av familien Lindseth gjennom firmaet Haslestad Holding AS.

Eksterne lenker
---------------

* snl.no
* xl-bygg.no
* bergeneholm.no Arkivert 24. juli 2014 hos Wayback Machine.
* hofhistorielag.com
* securityworldhotel.com
* 82.147.37.50/skog
* skogindustri-arkiv.no Arkivert 20. juli 2014 hos Wayback Machine.
Hele øya Vealøs utenfor Karljohansvern i Horten. På sydspissen, til høyre på bildet, ankommer veien fra Karljohansvern.
**Vealøs** er en øy som ligger utenfor Karljohansvern i Horten kommune i Vestfold. Øya har et areal på 0,1 km², og er forbundet til Karljohansvern og Horten med en bro. Øya brukes av Forsvaret. Den største installasjonen på øya er fortet Norske Løve. Arbeidet på fortet begynte i 1852 og ble avsluttet i 1859. Fortet har et nesten middelaldersk preg, med vollgrav og vindelbro. Introduksjonen av sprenggranaten sørget for at fortet som forsvarsverk tidlig ble betraktet som umoderne.

Militær kontrollpost ved veien ut til Vealøs. Hele øyen er fremdeles militært område, og området er sperret av med gjerder, videovervåking og vaktbod. Man har ikke lov til å kjøre båt mer enn 50m inntil øyen, og heller ikke ankre eller gå i land.
Fortet ble tatt i bruk i 1856, og er fortsatt i bruk av forsvaret. Øya har blitt brukt som base for motortorpedobåter.

Like etter andre verdenskrig ble de to hangarene bygget. Disse ble oppgradert i 2012.
Geologisk er øya Vealøs en del av den store endemorenen fra istidens slutt, det store raet som strekker seg rundt hele Skandinavia fra Finland til Finnmark. I Norge er denne morenen mest markant i Østfold og Vestfold hvor den er synlig som store rygger i landskapet. Raet krysser Oslofjorden mellom Jeløya og Horten, og Vealøs dannes ved at den undersjøiske moreneryggen her er ekstra høy. Andre liknende moreneøyer er Jomfruland og Målen. 

Den sørøstlige delen av Vealøs er fredet som naturreservat.

* Vealøs og området rundt, sett fra Bassengtaket.Vealøs og området rundt, sett fra Bassengtaket.
* Fortet som Vealøs er mest kjent for.Fortet som Vealøs er mest kjent for.
* Veien og broen over til Vealøs.Veien og broen over til Vealøs.
* Hangaren på Vealøs, bygget like etter krigen.Hangaren på Vealøs, bygget like etter krigen.
* Vealøs har en liten skogsflekk.Vealøs har en liten skogsflekk.
* Her ses både skogsflekken og Norske Løve.Her ses både skogsflekken og Norske Løve.
* Både hangaren og festningen Norske Løve.Både hangaren og festningen Norske Løve.
* Oversiktsmodell av Vealøs og Norske Løve, slik det så ut på slutten av 1800-tallet. Fra Marinemuseet i Horten.Oversiktsmodell av Vealøs og Norske Løve, slik det så ut på slutten av 1800-tallet. Fra Marinemuseet i Horten.

Referanser
----------

1. ↑  Oppgradering av hangarene

Eksterne lenker
---------------

* Norske Løve – Festningsgalleri
* Forskrift om Vealøs naturreservat i Horten kommune, Vestfold fylke[*død lenke*]
* Artikkel og video i Gjengangeren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Treungen Bruk** var et sagbruk og høvleri i Treungen startet omkring år 1900 som aksjeselskap av syv skogeiere fra Nissedal, Vrådal og Fyresdal som drev det frem til 1932.

I 1937 ble det kunngjort at A/S Treungen Bruk hadde vært avviklet etter konkurslovens regler og firmaet var strøket av handelsregisteret.

Bruket ble i 1935 solgt til Ivar Guriby som drev det som skur og høvlingsbruk for kasseproduksjon.

Bruket brant ned i 1938 og ble gjenoppbygd i 1939-1940.
Bruket ble da også modernisert og ble ett av de største og mest moderne bruk på Sørlandet.
Før andre verdenskrig eksporterte bruket påler, props, skipsplanker og vanlig høvla og uhøvla last.

Etter andre verdenskrig
-----------------------

I 1945 ble eieren disponent Guriby arrestert og tiltalt for landssvik og skatteunndragelse for 1945 og 1946.

I 1949 hadde bruket moderne sagutstyr og høvleri samt automatisk kasseskjæreri og produserte snekkerlast og både høvlede og uhøvlede bygningsmaterialier samt spesialplank for skip og snekkermateriale og listverk.
Bruket var på 100 mål og hadde to sidespor fra Treungen stasjon inn til bruket.
Bruket omsatte skåren snekkerlast en gros og forsynte egne detaljutsalg i Arendal og Kristiansand samt leverte lys- og telegrafstolper og en del rundt tømmer som ble eksportert til Belgia, Nederland og Storbritannia.
Bruket handla og med trefiber plater og andre bygningsartikler.
Kapasiteten var ca. 30 000 m3 tømmer per år som i hovedsak ble fløtet fra Nisser, Vråvann og Skrevann.
Bedriften hadde også et sagbruk, Kjeddengodden Bruk i Fyresdal, bygd i 1934 med kapasitet på ca. 10 000 m3 tømmer per år ved enden av Fyresvann.
Bruket hadde flere underbruk blant annet Østerå Bruk i Tvedestrand (overtatt i 1937 av Ivar Guriby).
Østerå Bruk hadde en kapasitet på ca. 10 000 m3 tømmer per år og var fra 1870-1880 årene.
I tillegg drev Treungen Bruk omfattende sagbruksvirksomhet med transportable sager i Telemarksbygdene Flatdal (Håkedalen sag), Seljord, Heddal, Hjuksebø, Akkerhaugen, Gvarv, Bø og Øvre-Bø med flere.

I 1950 var det 35 ansatte med funksjonærer og arbeidere og treungen Bruk var største eksportør av trevirke til England Belgia og Nederland samt til Tyrkia samt hadde egne bredspora sidespor til Arendals- og Sørlandsbanen.
Bruket forventet i 1950 å gjenåpne trelastutsalgene i Arendal og Kristiansand.

Sagbruket har hatt flere eiere opp i gjennom tidene, men i 1995 ble sagbruksdrifta lagt ned for godt.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  *Det Norske næringsliv*. Det norske næringslivs forl. 1949. s. 857-858.
2. ↑  anonym (1937-12-13). «Firmaanmeldelser.». *Norsk Kundgjørelsestidende 1937.12.13*. Oslo. s. 3.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  *Vegvisar for Nissedal herad*. 1950. s. 31.
4. ↑  Anonym (1945-08-21). «Disponent Guribye unndro skattemyndighetene 450,000 kroner». *Telen 1945.08.21*. Notodden. s. 2.
5. ↑  Hege Homme Midtbø (1950-08-15). «TREUNGEN - ei driftig bygd i Telemark». *Nationen 1950.08.15*. Oslo.
**Femundshytta** var ei smeltehytte ved Femund i Engerdal kommune i Hedmark. Smeltehytta var i bruk fra 1743 til 1822. Smelteanlegget smeltet kobber vesentlig fra Storwartz gruve ved Røros. Under tida da smeltehytta var i drift var det 11 garder der som sognet til smeltehytta, og det var over 60 mennesker som bodde og arbeidet her. Det var også skole (omgangsskole) her. Gårdene drev fedrift i tillegg til at mennene arbeidet i smeltehytta. Da smeltehytta ble nedlagt, ble en del av mannskapet med til den nye smeltehytta på Drevsjø og bygde gårder der. Andre flyttet til Jonasvollen, Elgå og Svukuriset. I dag er det bare steinmurene av smelteovnene og slagghaugene igjen av hytta. En av gårdene (Unnsgård) drives fortsatt, men kalles bare Femundshytten som også er beboernes slektsnavn. Husdyrbruket er avviklet og beboerne lever vesentlig av turisme og hytteutleie både på gården og i Femundsmarka Nasjonalpark.

Femundshytta og området rundt ble i 2010 innlemma i oppføringa Røros bergstad og Circumferensen på UNESCOs verdensarvliste.

Referanser
----------

1. ↑  «Femundshytta blir verdensarv», Hedmark fylkeskommune, 2. august 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Røros bergstad og Circumferensen hos UNESCOs verdensarvsenter
* Røros bergstad og Circumferensen hos Riksantikvaren
**Nøtterø Sparebank** var en bank fra Nøtterøy i Vestfold, som i dag er en del av SpareBank 1 Sørøst-Norge.

Banken ble åpnet 20. juni 1857 under navnet **Nøtterø Sogns Sparebank** og holdt til hjemme hos kirkeverge Davidsen på Elgestad. Den skiftet etter hvert navn til **Nøtterø Sparebank**, og 40 år etter åpninga flyttet den til egne lokaler på Borgheim. I 1976 flyttet hovedkontoret til Teie, og åpnet senere to filialer i Tønsberg. Den har også hatt filialer på Borgheim og i Vestskogen.

27. januar 2011 endret banken navn til **SpareBank 1 Nøtterøy-Tønsberg** og fusjonerte seks år senere inn i SpareBank 1 BV den 2. januar 2017. Som igjen ble til SpareBank 1 Sørøst-Norge 1. juni 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Sparebank i hundre». Tønsbergs Blad. [*død lenke*]
2. ↑  «Nytt navn fra og med 27.01.2011». Oslo Børs. 27. januar 2011. Besøkt 8. januar 2017.
3. ↑  «Finanstilsynet har gitt tillatelse til fusjon av SpareBank 1 BV og SpareBank 1 Nøtterøy - Tønsberg». Oslo Børs. 19. desember 2016. Besøkt 8. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jernaldergården Århus** er en rekonstruert jernaldergård i Skien.

Historie
--------

I 2004 ble et tidsriktig jernalderhus fra yngre jernalder (500-1050 e.Kr.) åpnet i Skien. Huset, som er et treskipet langhus er 12 meter langt og 5 meter bredt, og er bygget som et stolpehus. Det har to ildsteder og tre ljorer i taket. Hele konstruksjonen er bygget i furu og alt er satt sammen med treplugger. Huset har ligge- og sittebenker langs langveggene som er svakt buet. Taket er dekket med cirka 3000 furuspon. Av inventaret kan nevnes oppstadvev, stamp, kinne, ringbrynje og en kopi av Osebergskipets gryte. Huset ble åpnet 14. september 2004.

Fram til 2010 har det blitt bygget en smie med torvtak og belgblåse, et fjøs som nå er gjort om til utstillingsrom med tidsriktige gjenstander. Det er en skigard rundt området, en leirbakerovn og en stokkebåt som er en kopi av en stokkebåt som er funnet i Siljan og er datert til år 240 e.Kr.

Husene ligger på eiendommen til Århus hovedgård, som har 13 registrerte gravhauger på området. Gården ligger 500 meter fra bronsalderristningene på Mæla, og 1,5 km fra Fossum-ristningene fra samme periode. Jernaldergården støttes av en venneforening med 180 medlemmer.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale hos Visit Grenland
Storhamarlåven
Rester av bispegården
**Domkirkeodden**, tidligere **Hedmarksmuseet**, er en del av Anno museum som ligger på Domkirkeodden i Hamar og består av Storhamarlåven, domkirkeruinene med glassvernebygg, folkemuseum og urtehage. Storhamarlåven var i bruk inntil man i 1963 besluttet å bygge om 1700-tallsbygningen til et moderne museum etter tegninger av arkitekt Sverre Fehn. Hedmarksmuseet v/arkitekt Sverre Fehn ble tildelt arkitekturprisen Betongtavlen for 1976.

Bispegården og Storhamarlåven
-----------------------------

Storhamarlåven ble bygget over bispegården på Hamar, da den var blitt forlatt og ødelagt av svenskekongens soldater i 1567. I 1947, da utgravningen begynte, var låven med fjøs, stall og låve enda i bruk, men i 1963 bestemte man seg for å bygge et moderne museum av låven. Arkitekten Sverre Fehn, som tegnet museet, kom opp med en idé som bevarer restene av både bispegården og Storhamarlåven, i tillegg til å legge til rette for framtidige utgravninger. 

Inni bygningen finner man en utstilling av de arkeologiske funnene på Åker gård og domkirkeodden, samt gjenstander fra distriktets kulturhistorie. Der er også en aula til konferanser, konserter, teaterforestillinger og møter.

Folkemuseet
-----------

Oplandenes Folkemuseum ble opprettet i 1906, og ble flyttet til domkirkeodden i 1912–1914. Rundt omkring på odden kan du se antikvariske bygninger fra Hamar, Ringsaker, Løten og Stange. Det første var hovedbygningen fra Grimsrud gård (oppført 1775) fra Helgøya. Det er til sammen 70 slike bygg på området.

Urtehagen
---------

Urtehagen ligger ved siden av Storhamargården og ble anlagt i 1975. Den bygger på arven fra de katolske munkene, som fulgte med domkirken. Pilegrimer brukte å ta med seg urter fra sydlige land, som munkene dyrket i hagene sine. De ble brukt til medisin. Da domkirken ble lagt i ruiner på 1500-tallet vokste urtehagen vilt. Hamarkaupangen var dessuten kjent for sine eple- og kirsebærhager.

Se også
-------

* Domkirkeodden naturminne
* Domkirkeruinene på Hamar

Litteratur
----------

* Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). *Museums in Norway*. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. s. 18. ISBN 8271770039.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Domkirkeodden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** KulturNav
 |
***Aglycyderes*** er en familie av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea). Oxycoryninae forekommer ikke i Europa, men én art, *Aglycyderes setifer*, finnes på Kanariøyene.

Utseende
--------

Stort sett små (ca. 2 mm), avlange, noe flate biller, brunlige. Oversiden er snau eller med spredte, fine hår eller skjell, ofte noe glinsende, gjerne kraftig og tett punktert. **Hodet** er stort og bredt, rundet foran uten antydning til snute. Antennene sitter festet ved roten av snuten, rett ved øyets framkant og er lange og tynne, nesten så lange som kroppen. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, tilsmalnet framover, med markerte sidekanter. Det er ofte tett og sterkt punktert. **Dekkvingene** er avlange og parallellsidige. **Beina** er ganske korte og kraftige, baklårene gjerne sterkt fortykkede. På mellom- og bakbeina har leggene og lårene en rekke av kraftige knøler på oversiden. Framleggene (protibiae) har en kam av børster som brukes til å rense antennene. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite og knapt synlig. Det tredje og ofte også det andre leddet er tolappede. På framføttene er det ytterste leddet lengre enn de fire innerste til sammen.

Levevis
-------

Artene kan finnes under barken på døde vortemelk-planter (*Euphorbia*).

Systematisk inndeling
---------------------

Underfamilien Aglycyderinae har av og til blitt regnet som en egen familie, Aglycyderidae. På den andre siden blir alle oxycorynidene av og til regnet til Belidae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (Infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Oxycorynidae** Schönherr, 1840
					- Underfamilien **Aglycyderinae** Wollaston, 1864
						* Slekten ***Aglycyderes*** Westwood, 1864 – tre arter, Kanariøyene og Nord-Amerika
							+ *Aglycyderes ornatus* Knížek, 2012
							+ *Aglycyderes setifer* Westwood, 1864  – Kanariøyene
							+ *Aglycyderes tavakiliani* Menier, 1974

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aglycyderes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Aglycyderes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aglycyderes* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Aglycyderes* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Aglycyderes* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Aglycyderes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata