recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Disjunktiv normalform** (**DNF**) er en standardisert (eller normalisert) utsagnslogisk formel som er en disjunksjon av konjunksjoner av literaler. Den kan også beskrives som en *ELLER av OG*, eller en sum av produkt, eller (i filosofisk logikk) et *kluster konsept*. Som en normalform er formen viktig i automatisert theorem testing.

De eneste utsagnslogiske konnektivene i en DNF-formel er og, eller og ikke, og ikke kan bare forekomme i literalene. Følgende formler er på DNF:

{\displaystyle A\lor B}

{\displaystyle (A\land B)\lor C}

{\displaystyle (A\land \neg B\land \neg C)\lor (\neg D\land E)\lor F}

Følgende formler er *ikke* på DNF:

{\displaystyle \neg (A\lor B)} – {\displaystyle \neg } forekommer utenfor en \lor

{\displaystyle A\lor (B\land (C\lor D))} – \lor er nestet inne i en \land

Man kan omforme enhver utsagnslogisk formel til DNF ved å bruke logiske ekvivalenser som eliminering av dobbel negasjon, De Morgans lover og distribusjonsloven. I enkelte tilfeller kan imidlertid en omforming til DNF føre til en eksponensiell økning i størrelsen på formelen.

Normalformer i logikk er viktige for bl.a. automatisk teorembevising.

Se også
-------

* Konjunktiv normalform
Fluorescerende mineraler avgir synlig lys når det utsettes for ultrafiolett lys.
Biofluorescent marine organismer
**Fluorescens** er emisjon av lys av et stoff som har absorbert synlig lys eller annen elektromagnetisk stråling. Det er en form for luminescens. I de fleste tilfeller har det utstrålte lyset en lengre bølgelengde - og derfor lavere energi - enn den absorberte strålingen. Det mest slående eksempel på fluorescens oppstår når absorbert stråling er i den ultrafiolette delen av spekteret, og dermed usynlig for det menneskelige øye, mens det utstrålte lyset er i det synlige området, noe som gir det fluorescerende stoffet en distinkt farge som kan bli sett bare når de utsettes for UV-lys. Fluorescerende materialer slutter å utstråle lys nesten umiddelbart når innkommende stråling stoppes, i motsetning til fosforescerende materialer, som fortsetter å sende ut lys en god stund etterpå.

Fysiske prinsipper
------------------

### Fotokjemi

Fluorescens oppstår når et elektron i en eksitert orbital i et molekyl eller atom, går til ett lavere nivå. Det lavereliggende nivået er lavere i energi og dermed vil dette føre til ett utslipp av et foton.

* Eksitasjon: {\displaystyle S\_{0}+h\nu \_{eks}\to S\_{1}}
* Fluorescens (emisjon): {\displaystyle S\_{1}\to S\_{0}+h\nu \_{em}+{\text{varme}}}

Her er en fellesbetegnelse for fotonenergi med *h* = Plancks konstant og *ν* = frekvensen til lyset. Den spesifikke frekvenser av eksitert og emittert lys er avhengig av det aktuelle systemet.

S0 kalles grunntilstanden til det fluorescerende molekylet, og S1 er den første (elektronisk) eksitert singlet tilstanden.

Referanser
----------

1. ↑  Lakowicz, Joseph R. (1999). *Principles of Fluorescence Spectroscopy*. Kluwer Academic / Plenum Publishers. s. 1. ISBN 978-0-387-31278-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Det tidligere rådhuset i Flushing, som nå huser et kultursenter
**Flushing** er et nabolag i den nordlige delen av bydelen Queens i New York. Flushing ble grunnlagt i 1645 av nederlendere som tidligere hadde kjøpt området i 1639 av indianere i distriktet. Området er navngitt etter den nederlandske byen Vlissingen.[] Da England i 1664 overtok den nederlandske kolonien Ny Amsterdam fra nederlendere ble området engelsk. Det opprinnelige området ble administrativt lagt inn under Queens da Queens i 1898 ble en bydel i New York. Under den Den amerikanske uavhengighetskrigen støttet området primært England, og Flushing huset under uavhengighetskrigen britiske tropper.[]

Bydelen er i dag blant annet kjent som stedet hvor Verdensutstillingen 1939–40 ble avholdt. Området er i dag sterkt multikulturelt. Store deler av bydelen preges av asiatiske immigranter, som primært bor i Flushings *chinatown*, som er blant de største i USA.[]

I bydelen ligger blant annet Flushing Meadows–Corona Park, som er den tredje største parken i New York,[] og blant annet huser de store idrettsanleggene USTA Billie Jean King National Tennis Center og Citi Field, som avløste det tidligere Shea Stadium som også var plassert i området.

I Flushing er videre plassert New Yorks tredje største lufthavn, LaGuardia lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  Queens Library om Flushing Arkivert 19. oktober 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS
 |
**Al-Jihad** eller **Egyptisk islamsk jihad** er en egyptisk islamistisk gruppe som har vært aktiv siden slutten av 1970-tallet. Siden 1991 har gruppen blitt ledet av Ayman al-Zawahiri. 

Organisasjonens opprinnelige primære mål var å styrte den egyptiske regjeringen og erstatte den med en islamsk stat. Senere utvidet de sine mål til å inkludere angrep på USAs og Israels interesser i Egypt og i andre land. 

Organisasjoner har en blind-celle-struktur, dvs. at medlemmer i en gruppe ikke vet om identiteten eller aktivitetene i noe av de andre cellene. På den måten kan ikke ett medlem som blir tatt til fange komme til å røpe resten av medlemmene i organisasjonen. Men egyptiske myndigheter klarte å fange en av lederne som hadde lister over alle de andre medlemmenes navn lagret på en datamaskin. Der var det oppført hvert medlems adresse, aliaser og potensielle skjulesteder. På den måten klarte de å arrestere over 800 medlemmer av al-Jihad-gruppen uten at et eneste skudd ble avfyrt. 

I august 1993 forsøkte Al-Jihad å drepe den egyptiske innenriksministeren Hasan al-Alfi. som var leder for kampen mot militante islamister og deres terrorkampanje. En bombe på en motorsykkel eksploderte like ved statsrådens bil. Eksplosjonen drepte selvmordsbomberen, men ikke statsråden. Dette angrepet markerte den første gangen som sunni-islamister hadde gjort bruk av selvmord for å nå sine mål. 

Noen måneder senere, i november 1993 prøvde Al-Jihad å gjøre et annet attentat, denne gangen skulle de drepe Egypts statsminister Atef Sidqi. Bilbomben som skulle drepe ham eksploderte i nærheten av en jenteskole i Kairo som ministerern skulle kjøre forbi. Statsråden som var beskyttet av sin pansrede bil ble ikke skadd i eksplosjonen, men den såret 21 mennesker og drepte en liten skolejente. De egyptiske myndighetene hadde sett se lei på alle attentatsforsøkene, og arresterte 280 medlemmer av organisasjoner. 6 av disse fikk en dødsdom. 

I juni 1995 utførte de et mislykket attentat som forårsaket et enda større tilbakeslag for dem. De skulle utføre et attentat på Egypts president Hosni Mubarak mens han var i Etiopia på en konferanse. 

Dette angrepet hadde blitt planlagt i mer enn et år. For å få til attentatet fikk de hjelp fra den sudanske etterretningstjenesten, som smuglet våpnene som de skulle bruke inn på ambassaden i Etiopia. 

Poenget med dette attentatet var å skape et stort maktvakuum i Egypt som islamistene kunne fylle. Dessverre for dem ble dette angrepet forhindret av en granatkaster som slo seg vrang og av at presidenten brukte en skuddsikker limousin til å kjøre seg rundt. 

Den 19. november 1995 bombet organisasjonen den egyptiske ambassaden i Islamabad der de drepte 16 og såret 60 personer. Angrepet var en prototype for hvordan de fremtidige angrepene til deres søsterorganisasjon al-Qaida skulle komme til å se ut. I 1998 plasserte medlemmer av Al-Qaida bomber utenfor amerikanske ambassader i Afrika.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Den offentlige disiplinærnemnden for advokater** er et norsk statlig organ, opprettet med hjemmel i domstolloven. Nemnden behandler klager over at advokater har opptrådt i strid med god advokatskikk, domstolloven eller annen lov, herunder om en advokat har krevd for høyt salær.

Nemnden består av fem medlemmer med personlige varamedlemmer; en dommer som leder, to advokater og to medlemmer som ikke er advokater eller dommere. Medlemmene og varamedlemmene oppnevnes av Kongen i statsråd for to år, med adgang til gjenoppnevnelse, hver gang for ytterligere to år. Nemndens virksomhet finansieres gjennom årlige pliktbidrag fra advokater.

Klager på advokater behandles normalt i første instans av ett av Den Norske Advokatforenings sju regionale displinærutvalg. Dersom advokaten ikke er medlem av Den Norske Advokatforening, må vedkommende samtykke i førsteinstansbehandling i disiplinærutvalg. Hvis samtykke ikke gis, behandles saken av den sentrale Disiplinærnemnden, som eneste instans.

Den Norske Advokatforenings sekretariat ivaretar sekretariatsfunksjonen for Disiplinærnemnden.

Se også
-------

* Advokatbevillingsnemnden
* Tilsynsrådet for advokatvirksomhet
**Håvard Smeby Johansen** (født 12. oktober 1977 i Drammen) er en norsk forfatter, illustratør og tegneserieskaper. Han er utdannet ved Einar Granum Kunstskole i Oslo i 2000-2002 og Joe Kubert School of Cartoon and Graphic Arts i New Jersey, USA i 2002-2004.

Karriere
--------

Johansen var med å starte Pokus Forlag, sammen med Stian Andreassen, Kim Holm og Øyvind Lauvdahl i år 2000. Hans solodebut var den Sproingpris-nominerte "Sebastián" på Pokus forlag høsten 2003 mens han bodde i USA. Han har videre bidrat i en rekke norske antologier blant annet «Tusj», «Nemi», «Ernie», «Bellona-Utslipp», og «Kaptein Sabeltann».

Håvard S. Johansen var også med og startet Oslo Comics Expo 2007 og var en aktiv del av en større komité av arrangører. Han bidro også i 2008 som seminaransvarlig og styreleder i Grafill Tegneserier. I 2009 skrev han tegneseriealbumet *Anunnaki* for Egmont forlag med John S. Jamtli som illustratør. I 2010 kom boken *STOP.REC.FFWD* – en 208 siders grafisk novellesamling som mottok mye avisomtale og gode anmeldelser. Med seg hadde han forfatterne Levi Henriksen og Øystein Stene.

*Stumtjener* kom 2014. Dette var en tegneserieroman på mer enn 200 sider i en mer personlig stil. Også denne fikk gode omtaler. Blant annet sa studentavisen Universitas: *Stumtjener* står som et elegant og imponerende verk, med en dirrende uro og et kaos så fascinerende vakkert at det er umulig ikke å føle noe etter å ha lest.

Johansen har også jobbet med storyboard for film. Han har blant annet bidratt på filmen *Trolljegeren* som er skrevet og regissert av André Øvredal og produsert av Filmkameratene A/S. Her bidro han både med creature concepts/concept art, og noe scenografisk dekorasjon i tillegg til bidrag på manus .

Utgivelser
----------

* 2010 *Sebastián* – Pokus Forlag
* 2010 *STOP.REC.FFWD* – Egmont serieforlag
* 2014 *Stumtjener* – Jippi forlag

Referanser
----------

1. ↑  Anmeldelse Universitas
2. ↑  Håvard S. Johansen på IMDb

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Håvard Johansen i BIBSYS
* Håvard S. Johansens nettsted
* Jippi forlag om Håvard S. Johansen
* Grafill tegneserier
Ordenstegn for Al-Hussein bin Ali-ordenen. Národní museum, Praha
**Al-Hussein bin Ali-ordenen** (arabisk: *Wisam al-Hussain bin Ali*) er en jordansk orden. Ordenen ble innstiftet av Jordans konge, Abdullah I, 22. juni 1949. Den er oppkalt etter Hussain bin Ali, sharif og emir av Mekka, konge av Hijaz og far til Abdullah I av Jordan. Al-Hussein bin Ali-ordenen er Jordans fornemste sivile utmerkelse og tildeles Jordans kongelige, medlemmer av andre lands kongehus, samt utenlandske statsoverhoder.

Inndeling
---------

Ordenen hadde opprinnelig én klasse, med ordenskjedet som ordenstegn. I 1967 ble det innført en variant under ordenskjedet, symbolisert ved ordenstegn båret i bånd over skulderen.

Insignier
---------

Ordenstegnet er en oval medaljong med innskriften «Al-Hussein bin Ali-ordenens kjede» i midten, omgitt av 20 roser med diamanter. Ordenskjedet for Al-Hussein bin Ali-ordenen består av seksten ledd i rød emalje og besatt med diamanter vekselvis med seksten ledd bestående av stjerner med sju tagger.

Ordensbåndet er i burgunderrødt. Det har ordenstegnet i en enklere variant, uten diamanter, men med en jordansk kongekrone på toppen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jordan», i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1265.
2. ↑  «الأوسمة الملكية – التراث الملكي الأردني». royalheritage.jo. Besøkt 1. mars 2020.
3. 1 2  «قلادة الحسين بن علي – التراث الملكي الأردني». royalheritage.jo. Besøkt 1. mars 2020.

Kilder
------

* (en) «Jordan», i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1265.
* (en) «Jordan» i Robert Werlich: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 270.
Amylose (strukturformel)
Amylopektin (strukturformel)
**Stivelse** er et polysakkarid. Stivelse blir lagd av alle grønne planter for energilagring og er viktig bestanddel i mange matvarer. Typisk består stivelse av 20-25 % amylose og 75-80 % amylopektin. Ren stivelse er et hvitt, smakløst og luktfritt pulver som er uløselig både i kaldtvann og alkohol. Amylose er spiralformet, mens amylopektin er et forgrenet molekyl. Begge er biopolymerer.

Om stivelse
-----------

Stivelse er en viktig bestanddel i kostholdet til en rekke arter. Det finnes i rikelige mengder i blant annet korn og poteter, men også i en rekke andre planter. Stivelse opptrer som stivelseskorn, men form og størrelse er avhengig av hvilken plante det kommer fra. Kornene forekommer enkeltvis i planter som bygg, hvete, rug og mais, men er sammensatte i eksempelvis havre og ris. I planter er stivelseskornene er krystallisk organisert, slik at vann i svært liten grad kommer i kontakt med sukkeret. Stivelse varmes opp i vann forårsaker at stivelseskornene sveller og danner gel, en seig masse. Stivelseskornene er imidlertid tungtløslige og trenger en temperatur på opp mot 90 ℃ før de åpner seg og absorberer væsken.

Spalting av stivelse
--------------------

Spalting av stivelse skjer i fordøyelsessystemet. Stivelse er imidlertid et næringsstoff som menneskekroppen ikke kan utnytte i denne formen. Derfor må den spaltes til mindre enheter før den kan utnyttes. Mange dyr utnytter stivelse mer effektivt. Spalting av stivelse til glukose (druesukker), en monosakkarid som tas opp i kroppen gjennom tynntarmen, starter i munnhulen og fortsetter i tolvfingertarmen, der enzymet *amylase*, som finnes i både spytt og bukspytt, omdanner stivelsen til mindre enheter (maltose og dekstrin).

Se også
-------

* Sukker
* Sakkarider
* Enzymer

Referanser
----------

1. ↑  Brown WH, Poon T (2005) Introduction to organic chemistry-Third edition, John Wiley & Sons (ISBN 0-471-44451-0)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Rhinsk fot** er en fellesbetegnelse for en rekke ulike lengdemål med benevnelsen fot som eksisterte langs elva Rhinen, i den tidligere prøyssiske provinsen Rhinland, på 1600-tallet. Dette inkluderte blant annet fot brukt i viktige handelsbyer som Aachen, Köln, Krefeld, Düsseldorf, Duisburg, Koblenz og Wuppertal. Rhinsk fot eksisterte ikke som en egen fot, men ble kun brukt som en matematisk samlebenevnelse for en ny standard som ble innført i Danmark-Norge på vårparten i 1683.

Fram til våren 1683 hadde alen dominert som lengdemål i Danmark-Norge. Den 1. mai dette året ble imidlertid fot innført som nytt primært lengdemål. Det nye fotsystemet ble tilrettelagt av den danske astronomen Ole Christensen Rømer (1644–1710) og var basert på et gjennomsnitt av rhinske fot. Den dansk-norske foten, som siden 1541 hadde utgjort ½ sjællandsk alen, ble da justert til 31,402 cm. Alenet var imidlertid fortsatt i utstrakt bruk og måtte derfor justeres i henhold til den nye foten. Sjællandsk alen ble således justert til 62,804 cm.

Imidlertid viste det seg snart at Rømes definisjon av den rhinske foten var bygget på en feilanalyse. Den ble derfor fra og med 10. januar 1698 omdefinert som 31,38535 cm. Denne lengden holdt seg slik til i 1820, da foten med forordning ble satt til 31,375 cm i Danmark. Dette målet ble også adaptert i Norge, som siden 1814 var kommet i union med Sverige. Imidlertid blir den danske forordningen opphevet i 1835 og foten satt til utgjøre 31,385 cm i Danmark, og slik holdt den seg der til danskene gikk over til metersystemet i 1907. Både Danmark, Norge og Sverige hadde imidlertid ratifisert meterkonvensjonen av 20. mai 1875 alt samme år som denne kom, men landene tok altså ikke i bruk det nye målesystemet før mange år senere. Imidlertid ble foten i disse landene etter 1875 satt i forhold til det nye metersystemet og etter hvert inndelt som 10 decimaltommer. For Norges vedkommende ble en decimaltomme lik 3,1375 cm.

Prøyssisk fot
-------------

Prøyssisk fot (*preußer elle*) var lenge lik rhinsk fot, men det finnes også eksempler på at disse ikke alltid var like. I en periode ble den regnet som 33,345 cm.

Se også
-------

* Fot
* Alen
* Meterkonvensjonen
**Håvard Grundt Melnæs** (født 23. mars 1973) er en norsk journalist og forfatter fra Askim. 

Håvard Melnæs startet som frilansjournalist i *Østfold-Posten* i 1988. Fra 1996 til 2005 arbeidet han i ukebladet *Se og Hør*.

I 2007 utgav Melnæs boka *En helt vanlig dag på jobben* der han forteller om sin tid som aktiv reporter i *Se og Hør* og kjendisenes forhold til bladet. Han er samtidig kritisk til egne og redaksjonens arbeidsmetoder og til underholdnings- og sensasjonsjournalistikken i *Se og Hør*. Utgivelsen og forfatteren fikk stor oppmerksomhet i mediene da boka kom ut.

I desember 2018 ble det klart at Melnæs er ny redaktør i fotballmagasinet *Josimar*.

Bibliografi
-----------

* 2001: *Mette-Marit : prinsesse mot alle odds: en uautorisert biografi*
* 2007: *En helt vanlig dag på jobben*

Referanser
----------

1. ↑  Ole Alexander Saue (11. desember 2018). «Frode Lia gir seg som Josimar-redaktør: – Det vert herleg å få helsa på plass igjen». Medier24. Besøkt 2. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Frontsoldaten – portrettintervju i *Dagbladet*s *Magasinet* fra 12. februar 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Rhipicera*** er en slekt biller. Svært lite er kjent om biologien til Rhipiceridae men man vet at larvene til én art er parasitter på sangsikader. Det synes sannsynlig at dette også kan gjelde de andre artene.

Utseende
--------

Middelsstore (9-21 millimeter), avlange, kraftig bygde biller som lettest kjennes på hannenes antenner. De kan minne overflatisk om visse smellere (Elateridae). På farge er de gjerne mørke med hvite prikker. **Hodet** er forholdsvis lite med moderat store fasettøyne. Antennene sitter festet på opphøyde knøler. Hos hunnene er de svakt sagtakkede, 18-29-leddete. Hannenes antenner består av 20-50 ledd. Hvert ledd utenom de innerste og ytterste har en eller to lange, bladaktige utvekster slik at hele antennen ser ut som en fjær eller vifte. **Brystskjoldet** (pronotum) er forholdsvis lite, bredere enn hodet, men smalere enn dekkvingene, uten tydelige opphøyde lister, knøler eller groper. **Dekkvingene** er mer eller mindre jevnbrede i den fremre delen, matte med tydelig hår- eller skjellkledning. De kan ha opphøyde lengdelister. **Beina** er middels lange, slanke med fem fotledd. Et anatomisk særtrekk er at tråputene (*empodia*) mellom føttenes klør bærer flere børster.

Levevis
-------

Minst én art av Rhipiceridae lever som en parasitt på sangsikader (Cicadidae), det er mulig at dette gjelder alle artene i gruppen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien engbiller (Dascilloidea)
			* Familien Rhipiceridae
				+ Slekten ***Rhipicera*** Latreille, 1817
					- *Rhipicera attenuata* Westwood 1843; Western Australia
					- *Rhipicera carinata* Jin et al. 2013; Western Australia
					- *Rhipicera femorata* Kirby 1818; østkysten fra det sørlige Queensland til South Australia og Tasmania
					- *Rhipicera mystacina* (Fabricius, 1775); Queensland
					- *Rhipicera reichei* Guerin-Meneville, 1843; Queensland

Kilder
------

* Rhipiceridae på Delta Interactive Key.

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - *Rhipicera*

* (en) *Rhipicera* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhipicera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rhipicera* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rhipicera* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Al-Muhtadee Billah Bolkiah** (Pengiran Muda Al-Muhtadee Billah ibni Sultan Hassanal Bolkiah Mu'Izzaddin Waddaulah, født 17. februar 1974) er Bruneis kronprins; han er sønn av sultan Hassanal Bolkiah og Pengiran Anak Saleha. 

Han er Senior Minister i regjeringen, general i Brunei Armed Forces, og er sentralbanksjef i Bruneis sentralbank (Autoriti Monetari Brunei Darussalam).

Biografi
--------

Al-Muhtadee Billah studerte ved Emanuel School i London og Magdalen College i Oxford i 1997. Da han studerte i Oxford fulgte han et studium spesialtilpasset ham, som omfattet islamske studier, handel, diplomati og internasjonale relasjoner. Grunnskolen gikk han ved St. Andrews School i Bandar Seri Begawan i Brunei.

Den 10. august 1998 ble han utnevnt til Bruneis kronprins, noe som vil gjøre ham til Bruneis 30. sultan. 

Kronprinsen er også Senior Minister ved statsministerens kontor, og statsministeren er hans far, sultanen av Brunei. Han er også general i Brunei Armed Forces, og ble av sin far utnevnt som nestledende generalinspektør i politiet – Royal Brunei Police Force. Som Senior Minister er han også leder for den nasjonale katastrofehåndteringskomiteen. Da Bruneis nye sentralbank ble etablert 1. januar 2011 ble Al-Muhtadee Billah sentralbanksjef (chairman).

Når Sultanen er i utlandet er han utpekt til å fungere som stedfortredende sultan.

Referanser
----------

1. ↑  AMBD – *Autoriti Monetari Brunei Darussalam Order, 2010; Establishment of Autoriti Monetari Brunei Darussalam; Board of Autoriti Monetari Brunei Darussalam; and Currency And Monetary (Amendment) Order, 2010* Arkivert 31. mars 2012 hos Wayback Machine. besøkt 25. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Bruneiresources.com – His Royal Highness Prince Haji Al-Muhtadee Billah The Crown Prince

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Plantegning
Stjerneborg i dag
**Stjerneborg** var et astronomisk observatorium som den danske astronomen Tycho Brahe fikk bygd på øya Hven (Hveen) i Øresund da han ikke lenger fant Uranienborg tilstrekkelig for observasjoner av stjernehimlen.

Historie
--------

Brahe ønsket større nøyaktighet for instrumentene, og ville beskytte dem mot vær og vindkast, og samtidig plassere dem på solide fundamenter. I 1584 anla han derfor rett overfor Uranienborg, Stjerneborg. Dette nye observatoriet var bygd under jorden, men med kupler og tak som kunne åpnes. Observasjonslukene ble kun åpnet under observasjoner. Dermed oppnådde man større nøyaktighet under målinger, samt hadde bedre kontroll over temperatursvingningene, hvilket igjen bidro til mere nøyaktige observasjoner.

Stjerneborg hadde 5 såkalte krypter, der instrumentene til observasjoner sto permanent oppstilt. Midt mellom kryptene var det et enkelt kvadratisk rom, et hypocaustum, hvilket var et oppvarmet rom som ble benyttet til å analysere de foretatte observasjonene. Det fantes også arbeidsværelse og soverom hvor man kunne studere og kontemplere over observasjonene. Noen av byggestenene kom fra Selje kloster.

Forfall
-------

Tycho Brahe tok med seg instrumentene da han gikk i eksil hos keiser Rudolf II i Prag, og det finnes lite igjen av dem i dag. De lokale bøndene fikk av Christian IV, som hadde et heller kjølig forhold til Tycho, lov til å forsyne seg av stenmaterialet. De to borgene forfalt temmelig hurtig, og ble etter hvert begravd i sand. 

Stjerneborg og Urianienborg ble utgravd på 1950-tallet. Man kan i dag gå ned i og oppleve de underjordiske restene av Stjerneborg sammen med et multimedieshow, som gir et bud på hvordan en natt med stjerneobservasjoner kan ha artet seg på Tychos tid. 

Like i nærheten kan man se et gjenskapt omriss av det gamle Uranienborgs murer. I den tidligere Allehelgenskirken fra begynnelsen av 1900-tallet, finnes et Tycho Brahe-museum. Det viser Hvens astronomiske storhetstid, da mange av verdens største astronomer besøkte øya, inklusiv Tychos vitenskapelig interesserte søster, Sophie.

Referanser
----------

1. ↑   A Short History of Astronomy[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stjärneborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Stjerneborg på tychobrahe.com
* Om Tycho Brahe på sydsverige.dk

Portaler: Danmark | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Rhipidiomorphus** er en slekt av biller med larver som lever i rennende vann. Det er larvene som er best kjent i denne gruppen – de er flate og hele oversiden er dekket at brede ryggplater som danner et skjold. Sett ovenfra kan de minne om mynter, og de er kjent som "water pennies" på engelsk. De voksne billene, som kan minne om hårbiller (Scirtidae), er skjøre og kortlivede.

Utseende
--------

En liten, brun bille. Hodet er lite, men med store fasettøyne, og skjult under pronotum, som er femkantet, ganske kort, mye bredere enn langt. Antennene er ikke bevarte hos typeeksemplaret. Dekkvingene er jevnbrede med markerte "skuldre", kraftig sprikende i den bakre delen. Beina er tynne.

Levevis
-------

Larvene lever på steiner i raskt rennende elver og bekker. Den flate formen og glatte overflaten gjør at de unngår å bli tatt av strømmen når de kryper rundt og beiter på alger som vokser på steinene. De voksne billene er nokså kortlivede, og finnes gjerne i vegetasjonen nær bekkene der larvene lever. De flyr bra og kan komme til lys om natten.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Vest-Malaysia (Perak).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien Psephenidae – ca. 210 arter fordelt på 29 slekter
				+ Underfamilien Psephenoidinae
					- Slekten ***Rhipidiomorphus*** Pic, 1918
						* *Rhipidiomorphus malaccanus* Pic, 1918

Referanser
----------

1. ↑  Jeng, M.-L. 2012: Re-classification of *Rhipidiomorphus malaccanus* Pic, a long-neglected genus and species of Psephenoidinae (Coleoptera: Psephenidae). Zootaxa 3180: 66–68.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhipidiomorphus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Rhipidiomorphus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Nadja Bertelli Band** er ei popjazzgruppe fra Trondheim som ble startet i 2008. Besetningen i bandet er Egil Furre på saksofon, Per Følstad på kontrabass og Svend Johnny «Sonny» Breiby på trommer. Nadja Bertelli er låtskriver, vokalist, pianist og bandleder. Sandra Bertelli er fast korist i bandet.

Nadja Bertelli Band har mange utgivelser bak seg, i form av singlelåter, plate og EP-er. Gruppas første EP var *Yesterdays's dreams*, som inneholdt de tre sporene «Yesterday's dreams»*, «*Stronger» og «Circular recovery»*.* Plata *Mystery Unsolved* ble utgitt i 2014, og inneholdt ni låter skrevet av Bertelli.

I årene etter ble flere engelskspråklige låter skrevet og spilt inn, blant annet «Stay with me» og «Walk away». Deretter begynte Bertelli å skrive norskspråklige tekster. De første singellåtene med trønderske tekster var «Vi to» og «Aldri reis» fra 2017. I 2019 ga bandet ut en vinylsingel med de to nye låtene «Døra inn» og «Nye daga». Samme år kom låtene «Plass te dæ» og «Evig natt».

I 2020 kom Trondheimslåta «Byen min», med en tilhørende musikkvideo, produsert av Instinct produksjoner og Arild Følstad. Samme år ga bandet ut de to julesangene «Gi mæ ei jul», med tilhørende musikkvideo, og «Fin desember».

I 2022 ga bandet ut en serie med nye trondhjemslåter skrevet av Bertelli; «Brusteinsgatan», «Trondhjemmer», «Bakklandet i regnet» og «Trondhjem, havna mi».
En **stjeling**, oftest omtalt som en **steal**, er et basketballuttrykk som brukes når en forsvarsspiller får tak i ballen på en lovlig måte fra angrepsspilleren uten at et skudd har inntruffet. Dette kan gjøres ved å endre ballens bane og ta kontroll over den, ta ballen imot eller ved å tippe ballen videre, eventuelt til en lagkamerat, ved en pasning eller dribling. Forsvarsspilleren må ikke være nær motstanderens hånd da dette blir dømt som en feil.

Å stjele ballen krever hurtighet og gode reflekser, noe som også er viktig for å være en generelt god forsvarsspiller. Likevel, i motsetning til en blokkering, er ikke en stjeling en perfekt egenskap som gjenkjenner en god forsvarsspiller. En mislykket stjeling kan føre til at forsvarsspilleren kommer ut av posisjon uten å ha mulighet for å komme tilbake i sin posisjon, derfor er en stjeling et sjansespill. De beste spillerne til å stjele ballen er smarte når det gjelder plassering av bena og tidspunkt for å prøve på stjelingen, slik at de lett kan komme seg tilbake i posisjon igjen. En vellykket stjeling er dermed nokså bra da dette kan føre til et raskt angrep for det forsvarende laget.

Dersom en spiller mister ballen på grunn av en stjeling blir det oppført som en turnover.

Det er ingen spesiell posisjon som er en favør å spille i når noen skal få til en stjeling. Selv om det som oftest er små og raske guarder som får stjelinger finnes det mange unntak. Deriblant kan Rick Barry, forwarden som ledet NBA i stjelinger i 1975-75-sesongen, og Hakeem Olajuwon nevnes.

NBA startet å føre opp stjelinger i 1973-74-sesongen da deres konkurrent, ABA, hadde startet å føre opp dette i 1972-73-sesongen. Kendall Gill og Larry Kenon ligger likt med mest stjelinger i en sesongkamp i NBA med elleve hver. Kenons rekord satte han den 26. desember 1976, mens Gill satte sin den 3. april 1999.

Han som har flest stjelinger i NBA gjennom tidene er John Stockton med 3 265 i hans karriere, mens den beste gjennom tidene med flest stjelinger per kamp er Alvin Robertson med et gjennomsnitt på 2,71 stjelinger per kamp.
**Rhinotoridae** er en liten familie av fluer som stort sett finnes på den sørlige halvkulen. Det er uklart om denne gruppen bør betraktes som en egen familie eller som en undergruppe av sumpfluer.

Utseende
--------

Middels store (rundt 6 mm) fluer med mønstrede vinger. De kan ligne på kjerrfluer. Pannen er dypt innsunket mellom fasettøynene. **Hodet** er mye høyere enn langt, fasettøynene er runde og ustående. Den brede pannen er dypt innsunket mellom fasettøynene. De tre punktøynene sitter på en tydelig knøl. Ved innerkanten av hvert fasettøye sitter én eller to børster, og det er to framoverrettede børster mellom punktøynene. Antennene er tre-leddete, ganske korte. Det tredje leddet er rundt og bærer en lang antennebørste (*arista*). Ansiktet (under antennene) er ganske langt, uten noen tydelig "nese". Kinnene er dype, med kraftige kinnbørster (*vibrissae*). Munndelene er noe forlenget og tilspisset.

**Brystet** (thorax) er mønstret i gyllent, grått og brunt på grunn av ulik bestøvning. Oversiden har korte, sparsomme hår i tillegg til noen kraftige børster. Sidene mangler hår, men har noen børster. Scutellum (den bakerste ryggplaten) er stort, flatt på oversiden, ofte med knøler eller pigger langs kanten. **Vingene** er middels store, mønstret med mørke og klare flekker. Det er flere tverr-årer mellom den fremste lange åren (R2+3) og vingefremkanten, et unikt trekk for denne gruppen (ikke i slekten *Cairnsimyia*). Beina er korte og kraftige, uten lange børster. **Bakkroppen** er kort og bred. **Larvene** er av typisk fluetype (maggot), hodeområdet er omgitt av en frynse av tentakkelaktige utvekster.

Levevis
-------

Lite er kjent om biologien til disse fluene. De lever i skog, og larvene til en australsk art ble funnet i ganger laget av billelarver i familien trebukker, i et fiken-tre. Voksne fluer blir tiltrukket til gjærende plantesaft.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen tovinger, Diptera
	+ fluer, Brachycera
		- Underordenen høyere fluer, Cyclorrhapha
			* Gruppen Schizophora
				+ Overfamilien Sphaeroceroidea
					- Familien **Rhinotoridae** (bør kanskje regnes til sumpfluer, Heleomyzidae)
						* Slekten *Anastomyza* Malloch – fem arter, Sør-Amerika
						* Slekten *Apophoneura* Malloch – åtte arter, Sør-Amerika
						* Slekten *Cairnsimyia* Malloch – ni arter, Australia og Ny-Guinea
						* Slekten *Neorhinotora* Lopes – én art, Brasil
						* Slekten *Rhinotora* Schiner – 12 arter, Sør- og Mellom-Amerika, én art nord til New Mexico og Arizona i USA
						* Slekten *Rhinotoroides* Lopes – én art, Sør-Amerika
						* Slekten *Zentula* McAlpine – én art, Australia
						* Slekten *Zinza* Sinclair & McAlpine – én art, Australia

Kilder
------

* McAlpine, J.F. 1987. Rhinotoridae. I: McAlpine, J.F. (m.fl. red.): *Manual of Nearctic Diptera*. 2: 989-992. Agriculture Canada, Ottawa.
* Catalogue of Life 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhinotoridae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rhinotoridae* hos ITIS Rediger på Wikidata
Folda bru
**Innerfolda** eller **Indre Foldafjorden** er den innerste fjordarmen av Foldafjorden i Nærøysund og Høylandet kommune i Trøndelag. Fjorden strekker seg 45 kilometer nordøstover fra Kolvereid, og senere sørøstover til Kongsmoen i bunnen av fjorden. Fjorden har sterke tidevannsstrømmer.

Fjorden har innløp via Korsnessundet mellom Korsneset i vest og Finnestranda i øst. Fjorden går først nordøstover med spredde bosetninger på nordsiden, blant annet grenda Kreklingan. Litt lenger inn i fjorden ligger Årforbukta på nordsiden og grenda Årfora. Litt lenger nordøst ligger grenda Leirvika. Ved tettstedet Foldereid svinger fjorden sørøstover.

Like sørøst for Foldereid krysser fylkesvei 17 fjorden over den cirka 300 meter lange Foldabrua fra 1968, som knyttet Indre og Ytre Namdalen sammen. Fra der går fjorden videre sørøstover til Kongsmoen. Riksvei følger hele denne delen av fjorden på sørsiden. Fv521 går på nordsiden av fjorden fra Foldereid og østover. Fra Foldereid går fylkesvei 770 langs nordsiden av fjorden vestover til Kolvereid.

Referanser
----------

1. ↑  Innerfolda Arkivert 11. august 2017 hos Wayback Machine.; yr.no
2. ↑  Johan O. Jensen (1993). *Trøndelag - sett fra luften*. Oslo: Hjemmets bokforl. s. 155. ISBN 82-590-1263-4.
3. ↑  (no) Innerfolda i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  Welle-Strand, Erling (1968). *Reis riktig. 3 : Nord-Trøndelag og Nord-Norge*. Oslo. s. 44.
5. ↑  Innerfolda på Norgeskart.no fra Statens kartverk
6. ↑  *Norge vårt land : Kystlandet i Sør-Norge*. Oslo: Gyldendal. 1983. s. 240. ISBN 8205139571.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Disen** i Oslo er et forholdsvis stort boligstrøk i tidligere Bydel Grefsen-Kjelsås (1988-2003) 
og nåværende bydel Nordre Aker. Strøket er oppkalt etter Disen gård som betyr «gudinnenes slette» (disarvin). Strøket utgjør byområdene mellom Muselunden på Nordre Åsen i vest til Årvoll i øst, Lofthus i nord, og Sinsen i sør.

Avgrensning
-----------

I sørøst er boligområdet avgrenset av Trondheimsveien, i vest av Haraldsheimveien, i nord først av Lofthusveien og deretter med følgende fletteverk: Lofthus avgrenser Disen til kun de sørøstlige delene av Damveien. I denne villaveien begynner Lofthus ved Damveien 12 og Bueveien 5 i øst (mens Damveien 10 er en del av Disen). Det gamle skillet strekker seg derfra via den nordlige stikkveien (som også har adresse Damveien – og som fortsetter forbi en liten park ved Damveien 11 – og ender i Liaveien på Lofthus). Damveien 12 er historisk en del av Lofthus – likeledes bebyggelsen langs stikkveien ved Damveien 13 i nordvest. Deretter ligger grensen mellom Lofthus og Disen langs følgende veier på Lofthus: Liaveien (til nr. 4), hele Otto Blehrs vei og Sophus Aars' vei – med veiene innenfor (i nordvestlig retning – til Kjelsåsveien) tilhører Lofthus, mens veiene i sørøst tilhører Disen.

I øst begynner Årvoll ved Traverveien og Årrundveien.

Bebyggelse
----------

Disen holdeplass og Disen skole ligger ikke på Disen, men på Østre Grefsen gårds grunn, og dermed i strøket Grefsen. Holdeplassen kan ha fått navn av at den har Disenjordet i sør, mens skolenavnet kan skyldes at Grefsen skole allerede var tatt. Dermed er det egentlig kun boliger på Disen.

Referanser
----------

1. ↑  Navn i bydelen[*død lenke*]

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Lofotringen** er navnet på strømforsyningslinjene til Lofoten i Nordland, som har form som en ringforbindelse. Den ene forsyningslinja går fra Kanstadbotn i Lødingen kommune via Raftsundet og Sløverfjorden i Hadsel til Kvitfossen i Vågan. Den andre linja går fra Kanstadbotn via Gullesfjorden i Kvæfjord, Sortland og Hadseløya til Kvitfossen. De to forsyningslinjene har en spenning på 132 kilovolt, og er eid og driftet av henholdsvis Lofotkraft og Trollfjord Kraft. Lofotringen ble satt i drift i 1977.

Den sørlige forsyningslinja, via Raftsundet, er hovedlinja til Lofoten, mens den nordlige linja, via Sortland, er hovedlinja til Vesterålen. Begge linjene fungerer som reservelinjer ved behov. Lofotringen er ikke en del av sentralnettet, men styres likevel av Statnett som en del av sentralnettet.

Kraftselskapene i Lofoten og Vesterålen driver selv et antall mindre kraftverk, men produserer ikke nok strøm til å dekke behovet for elektrisk kraft i området, og distriktet er derfor avhengig av tilførsel av strøm fra andre områder. Ringforbindelsen gjør at krafttilførselen kan opprettholdes dersom det oppstår feil på den ene av de to linjene, men distriktet er sårbart dersom begge linjene faller ut, noe som har skjedd flere ganger.

Kilder
------

* Teknisk Ukeblad: – Lofotringen må inn i sentralnettet (5. mai 2010)
* NRK: Vil sikre strømmen til Lofoten (14. juni 2010)
* Trollfjord Kraft (red. Øystein Rysst): *...i hundre 1907-2007. Elektrisitetens hundreårige historie i Hadsel.* Stokmarknes 2007. ISBN 978-82-303-0874-5
* NRK: Strømmen er tilbake i Lofoten (29. desember 2009)
Stranden på Port Royal-plantasjen på Hilton Head Island
**Hilton Head Island** er en øy i Beaufort County på kysten av den amerikanske delstaten Sør-Carolina. Ved folketellingen i 2000 var det 33 862 innbyggere på øya. Hilton Head Island ligger 70 kilometer nord for Savannah i Georgia og 150 kilometer syd for Charleston i South Carolina. Øya har 20 kilometer strandlinje mot Atlanterhavet og er et populært feriemål.

Hilton Head Island betjenes av flyplassene Savannah-Hilton Head International Airport og Hilton Head Airport, som ligger på selve øya. Hilton Head Island er berømt for sine svært gode golfbaner, og turneringen Verizon Heritage på PGA-touren arrangeres hvert år på Harbour Town Golf Links i feriekolonien The Sea Pines Resort.

Selv om øya er mest kjent som et reisemål, har Hilton Head en hurtigvoksende, fast bosetning, hovedsakelig bestående av velstående innflyttere fra Ohio, New Jersey og andre nordlige delstater. Øya får også en stadig større latinamerikansk bosetning.

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2010) (på en), *2010 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q107569809,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hilton Head Island, South Carolina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Hilmar Rommetvedt** (født 16. oktober 1951) er en norsk statsviter. Han er forskningsleder ved International Research Institute of Stavanger (IRIS) og professor II ved Institutt for medie-, kultur og samfunnsfag ved Universitetet i Stavanger. 

Hilmar Rommetvedt var elev ved Stavanger katedralskole. Han tok hovedfag i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo i 1980 på en oppgave om partiavstand og partikoalisjoner på Stortinget. og doktorgrad (dr.polit.) ved Universitetet i Bergen i 1992 på en avhandling om samme emne. Rommetvedt har særlig forsket på stortings-, fylkes- og kommunevalg, organisering av oljebransjen på sørvestlandet, I de siste år også organisasjonsforskning om idrett. Han har forsket på lobbyvirksomhet og korporativisme i forbindelse med forskningsprosjektet til Stortingets 200-årsjubileum. I 2013 deltok han i et forskningsprosjekt om norske helsepolitikk og organiseringen av helsetjenesten

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten: "NAVN I NYHETENE", 27. juni 1990 s.4.
2. ↑  Hilmar Rommetvedt *Sprikende staur eller laftet tømmer? en analyse av partiavstander i Stortinget som grunnlag for borgerlig samarbeid 1945-1977* Hovedoppgave i statsvitenskap - Universitetet i Oslo, 1980
3. ↑  Hilmar Rommetvedt *Partiavstand og partikoalisjoner* Avhandling (dr.polit.) - Universitetet i Bergen, 1992 Rogalandsforskning 246/91
4. ↑  forskningsradet.no Overdreven tro på helsereformer? Arkivert 5. mars 2014 hos Wayback Machine. 13.02.2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Hilmar Rommetvedt i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Hilmar Rommetvedt i BIBSYS
* iris.no CV[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** CRIStin
 |
Major i Wehrmacht og senere generalløytnant i Bundeswehr Wolf von Baudissin, sto sentralt ved utformingen av konseptet om den indre styring.
***Innere Führung*** (norsk: indre styring eller indre ledelse) er et militærpolitisk konsept i den tyske forsvarsmakten Bundeswehr. Det skal definere og ivareta soldatenes rett og plikt til å forholde seg til blant annet grunnleggende menneskerettigheter. Konseptet er videre koblet til begrepet «statsborger i uniform». Dette *sinnbildet* skal indikere at soldaten i utgangspunktet er et ordinært samfunnsmedlem, og ikke hevet over andre. Militærmakten skal ikke virke som en stat i staten, men være en del av samfunnet.

Begrepet *indre styring* har ingen lovbestemt definisjon, men har fått en rekke definisjoner i politisk og militær litteratur, nærmest som en standard. Det ble aktuelt ved etableringen av den nye tyske forsvarsmakten etter andre verdenskrig. Soldaten forutsettes etter konseptet å ha en indre styring forankret i etiske normer, og som gjør at hen blant annet har rett og plikt til å avslå ordrer som strider mot menneskerettighetene. Historisk står den indre styring i motsetning til tidligere krav til soldaten om blind lydighet, slik det var blant annet i Wehrmacht.

Det var ved utformingen av det såkalte Himmeroder Denkschrift at konseptet om indre styring ble tatt frem som et praktisk forslag til endring. Sentralt ved utformingen av begrepets innhold, sto særlig den tidligere Wehrmachtsoffiseren Wolf von Baudissin.

Prinsippene i Himmerod-memorandumet om den indre styring ble gjenstand for en bred diskusjon i Tyskland. Tradisjonell militær tankegang gjorde at det tok tid å gjennomføre dem. En vesentlig utvikling skjedde imidlertid ved forsvarsminister Helmut Schmidts reform i 1969.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Angelika Dörfler-Dierken. (2006). «Digi20 | Band | Graf von Baudissin / Dörfler-Dierken, Angelika». *digi20.digitale-sammlungen.de*. Vandenhoeck & Ruprecht. s. 47 flg. Besøkt 23. juni 2022.
2. 1 2  «Das Konzept der „Inneren Führung"». Focus. 2013. Besøkt 23. juni 2022.
3. ↑  Helge Groth (1954). «Vesttyske opprustningsproblemer». *Samtiden*. Aschehoug. s. 476-291.
4. ↑  Helge Groth (1957). «Vesttysk gjenopprustning i 1956». *Norsk militært tidsskrift*. Oslo militære samfund. s. 81-97.
5. ↑  Helge Groth (1955). «Siste års tyske forsvarsdebatt». *Norsk militært tidsskrift*. s. 742-759.
6. ↑  Bald, Detlef. «Die Politik der Wiederbewaffnung | bpb». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 2. desember 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Reterne** (latin *Raeti*) var et folk eller en gruppe av stammer som levde i Alpene i romertiden. De ble kolonialisert av romerne 15 f.Kr. og provinsen ble oppkalt etter dem: Raetia. Man finner også skrivemåtene *rætere* (resp. *raetere*, *rätere*) eller *rhetere* (*rhætere*, *rhaetere*, *rhätere*), men formen med *h* har ingen støtte i de historiske latinske kildene.

Informasjonen om reterne er veldig sparsommelig. Det er ikke en gang sikkert om reterne var et enkelt folk eller en romersk samlebetegnelse på diverse ulike folkeslag som tilfeldigvis levde ved siden av hverandre. Den senere provinsen Raetia var i hvert fall ikke helt sammenfallende med de kulturelle, språklige eller etniske grensene i området. Det kan se ut til at reternes hovedområde var Engadin, Val Müstair og det vestlige Tirol; i så fall kan reterne identifiseres som bærerne av Laugen-Melaun- resp. Fritzens-Sanzeno-kulturen. Denne gruppen var sannsynligvis av ikke-indoeuropeisk opprinnelse. Det retiske språket kan ha vært beslektet med etruskernes.

Andre kilder angir også det vestlige Graubünden og bosettinger så langt syd som Comosjøen som retiske. Om dette virkelig var det samme folkeslaget, er som sagt uvisst.

Romaniseringen av Raetia førte i hvert fall til at det retiske språket og kulturen gikk tapt. Det er f.eks. ikke påvist noen lingvistisk sammenheng mellom reternes språk og dagens retoromanske språk – selv om de sistnevnte tales i et område som for en stor del lå innenfor det historiske landskapet Raetia, og også er oppkalt etter dette.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** HDS
 |