recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hanne-Marie Kaarstad** (født 19. september 1957) er en norsk politiker (KrF), bistandsarbeider og ambassadør.

Hun er utdannet cand.mag.. Fra 1981 til 1985 var hun vararepresentant til Stortinget for Oslo og KrF. Samtidig var hun medlem av den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO 1981 til 1984, samt varamedlem i Kringkastingsrådet fra 1983 til 1986. Fra 1984 til 1986 var hun privatsekretær for bistandsminister og KrF-politiker Reidun Brusletten (født 1936). Så i 1986 gjennomførte hun utenriksdepartementets aspirantkurs. I 1993 opptrer hun som tilsatt ved det norske interessekontoret i Nairobi, Kenya. I 1994 var hun sekretær ved Norges ambassade i Nairobi, her var nemlig etter krangling med Daniel arap Moi (født 1924), ingen ambassadør i tiden fra 1990 til 1998, men i 1994 ble der altså gjenetablert en tilstedeværelse.

Hun ble i 1997 utnevnt til byråsjef og fungerte fra 1997 til 2000 som pressetalskvinne for UD. Fra 1999 til 2000 var hun underdirektør i UD. Så virket hun i ledelsen for Kirkens Nødhjelp noen år, blant annet som fungerende generalsekretær i 2004 og 2005, og den senere tid som fast administrasjonssjef. Etter å ha vært seniorrådgiver for UD fra 2009 til 2011 tiltrådte hun som ministerråd ved den nye ambassaden i Juba, som er hovedstaden i landet Sør-Sudan som ble grunnlagt i 2011. Fra 2012 har hun vært ambassadør samme sted.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hanne-Marie\_Kaarstad[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sten Lundbo, *Hanne-Marie Kaarstad* i Store norske leksikon.
3. 1 2  *Kaarstad, Hanne-Marie ( 1957- )* fra Stortinget
4. ↑  *Norwegian Ministry of Foreign Affairs - Secretariat of Development Cooperation*
5. 1 2  *Ambassadørene fra Nesodden* i Akershus Amts og Stiftstidende den 23. august 2013.
6. ↑  *Nekter å betale UD etter underslag* i NRK den 17. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hanne-Marie Kaarstad hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Hanne-Marie Kaarstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Stortinget
 |
Levensaus munning i Kielkanalen ved Gut Warleberg
**Levensau** (dansk: *Levenså*) er ei elv i den østlige del av Schleswig-Holstein i landskapet Dänischwohld (*Jernved*) nordvest for Kiel. Opprinnelig munnet elva ut i Kielfjorden ved Holtenau, like nord for Kiel. Mesteparten av elva inngår i dag i Kielkanalen, og det er bare den øverste delen av Levensau som fremdeles eksisterer, i form av en liten bekk som munner ut i kanalen fra nord. 

Sammen med Eider og en kort landegrense på 2-3 km mellom de to elvene dannet Levensau fra 811 grensa mellom det danske og det tyske riket, og senere mellom hertugdømmene Slesvig og Holstein. Elva var mellom 8 og 10 fot dyp og 8 til 15 fot bred. Ved Knoop og Holtenau var det bruer over elva og en sluse for å kunne regulere elvas vannstand.

Fra 1777 til 1784 ble elveløpet utgravd og utbygget til Eiderkanalen. Fra 1887 til 1895 ble kanalen ytterligere utvidet i forbindelse med byggingen av Kielkanalen. Innløpet til kanalen ligger ved elvas tidligere munning ved Holtenau.

Kart fra 1652 som viser grensa (punktlinje) mellom Schleswig og Holstein langs elvene Eider og Levensau
**Xiji** (kinesisk: 西吉县; pinyin: *Xījí Xiàn*) er et fylke i byprefekturet Guyuan i den autonome region Ningxia Hui i Folkerepublikken Kina. 

I 1999 var folketallet på 454 021 innbyggere.

Det er et jordbruksfylke, med produksjon av blant annet hvete, bønner, poteter, bokhvete, kål, kinakål, selleri, tomater, chilipepper, agurker, hvitløk og meloner.

Kulturminner
------------

Fylket har et historisk minnesmerke innen sjangeren rød turisme. Det er revolusjonsminnestedet Jiangtaibao (*Jiangtaibao geming jiuzhi*, 将台堡革命旧址), det sted der styrkene fra fjerde, annen og første frontarme av Den røde armé forente seg den 22. oktober 1936 og dermed bragte *den lange marsjen* til sin avslutning. Stedet er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Fem skjepper ris-oppøreret** (kinesisk: 五斗米道; pinyin: **Wǔdǒumǐ dào**; Wade–Giles: *Wu-Tou-Mi-Tao*) var en religiøst motivert oppstand mot slutten av Han-dynastiet (206 f.Kr. - 220 e.Kr.), anført av barnebarnet til stifteren av Himmelmestrene, Zhang Lu.

Navn
----

Oppstandens navn knytter an til den avgift på fem skjepper ris som måtte ytes enten for helbredelser (Zhang Daoling var en mirakellege) eller som religiøst gebyr. Oppstanden ble i kinesisk historiografi selve forbildet og malen for de pfolkelige opprør som senere skulle bli anstiftyet mot dynastiske kinesiske regjeringer. En annehn betydning av navnet kunne være: Skjeffelen er stjernebildet man i vest kaller Store bjørn, som på Li Shaojuns inspirasjon smykket keiserens standart.

Historie
--------

I begynnelsenav 100-tallet omsatte Zhang Daoling, grunnleggeren av denne daoistiske organisasjon, sin popularitet som helbreder og from leder til å få i stand den teologiske bevegelse som ble kjent som *de vise himmelens mestere*. Det var hans mål å befri landarbeiderne fra den utbredte fattigdom og korrupsjon som de måtte utlide under Han-styret. Han fikk mange tilggengere i Sichuan. Ved hans engasjement begynte daoismen for første gang å få gjenklang og tilslutning i de bredere lag av folket, ikke bare i herskerklassen.

Zhang Daolings sønn og hans etterfølger, barnebarnet Zhang Lu (ca. 190 – 220) skilte seg ad fra Han-dynastiet og grunnla en egen stat i Sichuan. Staten bestod i mer enn 30 år, inntil Zhang overgav seg til den nye hersker Cao Cao. General Cao Cao legitimerte Zhang som daoistenes overhode, og som motytelse erkjærte Zhang sønnen til Cao Caos som rettmessig keiser.

Litteratur
----------

* Isabelle Robinet: *Geschichte des Taoismus*. Diederichs, München 1995, ISBN 3-424-01298-X.
* Wolfgang Bauer: *China und die Hoffnung auf Glück. Paradiese, Utopien, Idealvorstellungen in der Geistesgeschichte Chinas*. 2. Auflage. Deutscher Taschenbuch Verlag 1989, München ISBN 3-423-04547-7 (*dtv* 4547).

Eksterne lenker
---------------

* Vortrag von Karl-Heinz Golzio *Politische Bewegungen im Daoismus am Ende der Han- Zeit*
Innen prosjektledelse er en **leveranse** materielle eller immaterielle gjenstander produsert som følge av et prosjekt og som er ment bli levert til en kunde (enten internt eller eksternt). Eksempler på en leveranse kan være en rapport, et dokument, et programvareprodukt, en serveroppgradering eller en annen byggestein i et overordnet prosjekt. En leveranse kan bestå av flere mindre leveranser. Det kan enten være en effekt (*outcome*) som skal oppnås (eksempelvis "at selskapet skal bli lønnsomt i år er en leveranse") eller et resultat (*output*) (eksempelvis at "leveransen for det ferdige prosjektet består av en spesiell elektronisk enhet og styrings-programvaren"),

Oppdeling av leveranser
-----------------------

Noen leveranser er avhenger av at andre leveranser fullføres først, og dette er vanlig i prosjekter hvor det er flere etterfølgende milepæler. På denne måten er det også mange mulige tidsbesparelser som kan forkorte hele prosjektets endelige leveringstid. Under en designaktivitet kan man da i tegninger representere deler som ikke er ferdig designede som en "sky" rundt delen som ikke er ferdig designet, som kan leses som at "denne delen (eksempelvis størrelse eller andre karakteristikker) vil bli undersøkt senere". I mellomtiden kan man levere den delen som er avgjort til de interesserte partene.

Sammenlignet med milepær
------------------------

En leveranse er forskjellig fra en prosjektmilepæl ved at en milepæl er en måling av fremgangen mot et resultat (*output*), mens leveransen er når resultatet faktisk blir levert til en kunde eller sponsor. For et typisk prosjekt kan en milepæl være fullføringen av et produktdesign, mens en leveranse kan være en teknisk tegning eller en detaljert designrapport for produktet.

Andre betydninger
-----------------

I tekniske prosjekter kan leveranser videre klassifiseres som maskinvare, programvare eller designdokumenter. I kontraktsarbeid kan en leveranse referere til et element som kreves spesifikt i kontrakten.

Referanser
----------

1. ↑  Kermit Burley. "What Is a Deliverable in Project Management?". *Houston Chronicle*. Small Business section. Hearst Corporation, 2013.
2. ↑  "Goal: Define project deliverables". Microsoft Office website. Accessed December 9, 2013.
3. ↑  Cutting, Thomas. "Deliverable-based Project Schedules: Part 1". PMHut.com (Last accessed 8 November 2009).
4. ↑  What is a Deliverable in Project Management? Wrike. Accessed 8 August 2017.
5. ↑   Bernie Roseke, What is a Project Deliverable?. Project Engineer, 22 November 2016. Accessed 8 August 2017.
Studenter ved Sun Yat-sen-universitetet i Moskva
**Sun Yat-sen-universitetet i Moskva** (tradisjonell kinesisk: 莫斯科中山大學, forenklet kinesisk: 莫斯科中山大学, pinyin: *Mòsīkē Zhōngshān Dàxué*, offisielt **Det kommunistiske Sun Yat-sen-universitetet for Kinas slitere**, Коммунистический университет трудящихся Китая имени Сунь Ятсена, *Kommunistitsjeskij universitet trudjasjhihsja Kitaja imeni Sun' Jatsena*) var en Komintern-skole i Moskva som bestod fra 1925 til 1930. Den var en treningsleir for kinesiske revolusjonære tilhørende både Kuomintang og Det kinesiske kommunistiske parti. 

I 1923 gjorde Kuomintangs leder Sun Yat-sen fremstøt overfor både de kinesiske kommunistparti og Sovjetunionen. Han mente at det var viktig for Kuomintang å trene flere kinesiske revolusjonære. 

Sun Yat-sen-universitetet begynte sin virksomhet den 7. november 1925. Universitetet ble etablert ved å skille ut kinesiskavdelingen fra Det kommunistiske universitet for Østens slitere, som hadde om lag hundre kinesiske studenter. 

Det lå på adressen Volkhonkagaten 16, tretti minutters gange fra Kreml.

Det ble undervist i marxisme og leninisme, og om praktisk mobilisering og propaganda, og dessuten i militære fag. Det ble også gitt praktisk militær trening. Blant «gjesteforeleserne» kan nevnes Josef Stalin, Leon Trotskij, Zhang Guotao, Xiang Zhongfa og August Thalheimer. 

Opplegget var toårig, og blant dem som fikk sin trening der var *de 28 bolsjeviker* (de ble kjent under dette navn da de gjorde seg gjeldende i Kina som en sterk fraksjon i Partiet), Zuo Quan, He Zhonghan, Deng Wenyi, Deng Xiaoping, og Chiang Ching-kuo.

I 1927, da alliansen mellom Koumintang og kommunistene brøt sammen, ble Kuomintang-studentene sendt hjem til Kina. Da maktkampen mellom Stalin og Trotsky var på sitt heftigste ble skolens rektor Karl Radek, fjernet og erstattet med din nestkommanderende, Pavel Mif. Han ble imidlertid snart oppslukt av andre oppgaver. 

I realiteten opphørte universitetet i 1930, men formelt tok det enda noen få år før det ble nedlagt.

Se også
-------

* Sun Yat-sen-universitetet
* Sun Yat-sen nasjonale universitet

Referanser
----------

1. ↑  Sun Yat-sen University in Moscow: 1935-1930. Min-ling L. Yu. Department of History, New York University. January 1995. Side 21. UMI: 9528545
2. ↑  Sun Yat-sen University in Moscow: 1925-1930 Min-ling L. Yu. Department of History, New York University. January 1995. Side 17. UMI: 9528545

Litteratur
----------

* Sheng Zhongliang: *Moscow Sun Yat-sen University and Chinese Revolution*
**Birgit Heeb-Batliner** (født 14. oktober 1972 i Mauren som *Birgit Heeb*) er en tidligere liechtensteinsk alpinist.

I løpet av karrieren vant hun ett verdenscuprenn, storslalåmrennet i Park City 21. november 2002. I tillegg har hun en andreplass i storslalåm bak Anna Ottosson 23. januar 2000 i Cortina d'Ampezzo og tre tredjeplasser (Park City 1998, Lienz 1999 og Bormio 2000).

Under OL 1994 i Lillehammer ble hun nr. 11 i storslalåm, og under OL 1998 i Nagano ble hun nummer 9. Under VM 1996 i Sierra Nevada ble hun nr. 7 i storslalåm, 1999 i Vail nr. 12, 2001 i St. Anton nr. 5 og 2003 i St. Moritz nr. 10.

Hun la opp etter sesongen 2002/03.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Disiplin |
| --- | --- | --- |
| 21. november 2002 | USAs flagg Park City | Storslalåm |

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Birgit Heeb-Batliner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Birgit Heeb-Batliner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Birgit Heeb-Batliner – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Birgit Heeb-Batliner – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
***Het sol***, (originaltittel: *Plein Soleil*) er et fransk drama fra 1960 regissert av René Clément, med Patricia Highsmiths roman «Den talenfulle mr. Ripley» som forelegg.

Handling
--------

Amerikaneren Tom Ripley (spilt av Alain Delon) blir sendt til Italia for å overtale den velstående Philippe Greenleaf (spilt av Maurice Ronet) til å returnere til San Francisco, og overta farens virksomhet. Men Philippe har ikke til hensikt å gjøre noe slikt, og den fattige Tom liker å leve et liv i luksus. Tom er fiksert på Philippe og kjæresten hans, Marge, og begjærer den andre mannens tilværelse. Men under en seiltur lar Philippe ham sitte igjen i en jolle, i flere timer, før han reiser sin vei.

Tilbake om bord på båten utarbeider Tom en plan for å drepe Philippe, og stjele hans identitet. Først legger han igjen bevis på Philippe's utroskap, som en opprørt Marge kan finne. Senere dreper han Philippe, og kaster kroppen hans over bord, før han vender tilbake til en havn. Deretter reiser han rundt i Italia, ved hjelp av Philipes navn og bankkonto. Tom etterligner også hans stemme og oppførsel. Han har i tillegg klart å feste sitt eget fotografi i passet til Philippe. Tom leier blant annet en stor suite i hans navn ved et hotell i Roma.

Men når Philipes kamerat, Freddie Miles (spilt av Billy Kearns) kommer til hotellet for å møte Philippe, begynner han snart å mistenke sannheten. Så Tom ser seg nødt til å drepe ham også. Men Fredies kropp blir snart oppdaget, og italiensk politi blir involvert. Tom fortsetter sitt rollespill, og bytter mellom hans egen identitet og Philippe - avhengig av hva de forskjellige situasjonene krever. Tom gjennomfører deretter en forseggjort plan for å implisere Philippe i mordet på Freddie.

Medvirkende
-----------

* Alain Delon : Tom Ripley
* Marie Laforêt : Marge Duval
* Maurice Ronet : Philippe Greenleaf
* Erno Crisa : Riccordi
* Elvire Popesco : Madame Popova
* Frank Latimore : O'Brien
* Billy Kearns : Freddy Miles
* Viviane Chantel : la dame belge
* Ave Ninchi : Signora Gianna
* Nerio Bernardi : le directeur de l'agence
* Barbel Fanger : la ballerine
* Lily Romanelli : la femme de ménage
* Nicolas Petrov : Boris
* Paul Müller : l'homme aveugle (non crédité)
* Romy Schneider : l'amie de Freddy (non créditée)
* Jean Guels : le chorégraphe

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Het sol* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Het sol* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Het sol* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Het sol* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Het sol* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Het sol* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Het sol* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Het sol* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Het sol* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Het sol* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Frederik** (født 2. februar 1651, død 7. oktober 1724) var den annen hertug av den sønderborgske hertugslekt Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg. 

Han var eldste sønn av hertug Philip Ludvig av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Wiesenburg og Anna Margrethe, landgrevinne av Hessen-Homburg (1629–1686). Som sin far gikk han i østerriksk tjeneste, og endte som keiserlig feltmarskalk. 

I 1672 inngikk han et økonomisk fordelaktig ekteskap med Charlotte von Liegnitz-Brieg-Wohlau (1652–1707), men da brudens mor, Luise von Anhalt-Dessau (1631–1680), ikke ville vite av ham, ble det inngått i hemmelighet. Det endte med at Frederik ble kastet i fengsel, men på forbønn fra hans far og kong Christian V av Danmark og Norge, slapp han ut igjen etter få uker, og kunne omsider feire bryllup med keiserens tillatelse.

Da vielsen var overstået viste Frederik ikke påtrengede interesse for sin kone. Han reiste tilbake til sitt regiment, og besøkte henne kun sjeldent i Schlesien. I 1674 fødte hun sønnen Leopold, og oppholdt seg med ham mest hos moren. På Wiesenburg, som Frederik hadde overtatt etter faren, satte hun ikke sine ben. I 1680 fikk hun innvilget skilmisse, mot at sønnen Leopold fikk oppholde seg hos Frederik på Wiesenburg.

Frederik levet videre på familiegodset med en stab på 36 personer. Hans ekskone gikk i kloster, og døde der i 1707. Selv døde han på Wiesenburg i 1724. Ikke lenge etter solgte sønnen Leopold familegodset til kurfyrsten av Sachsen.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p566.htm#i5660, oppført som Friedrich Herzog von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Wiesenburg[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p566.htm#i5660, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «"Bildnis von Friedrich (1651-1724), Herzog von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Wiesenburg"». *Bildnis von Friedrich (1651-1724), Herzog von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Wiesenburg*. Besøkt 18. februar 2020.
5. ↑  Rasmussen, Carsten Porskrog (2008). *Die Fürsten des Landes. Herzöge und Grafen*. Wachholtz. s. 345–346.
6. ↑  «Kulturportal West Ost | Liegnitz, Brieg und Wohlau, Charlotte von». *kulturportal-west-ost.eu*. Arkivert fra originalen 17. februar 2020. Besøkt 18. februar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
«Washington» har flere betydninger.
**Washington** er en landsby og verdslig sogn i distriktet Horsham i grevskapet West Sussex i det sørlige England. Det er lokalisert omkring 8 km vest for Steyning og 5 km øst for Storrington ved motorveien A24. Sognet dekker et område på 12 km². Ved folketellingen i 2001 var det 703 husholdninger med 1 903 innbyggere. Ved den tilsvarende folketellingen i 2011 hadde sognet en befolkning på 1 867 innbyggere.

Geografi
--------

Landsbyen ligger ved foten av skråningen til kalksteinsområdet South Downs. Den anglikanske sognekirken er dedikert jomfru Maria. Det er en pub, Frankland Arms, en barneskole og et forsamlingshus med en tilstøtende idrettsplass. En liten grend ved navn Rock ligger i nord ved veien A283.

Historie
--------

En bygdeborg ved navn Chanctonbury Ring, nå bestående av en ring med trær på toppen av South Downs, ligger ved grensen av sognet og nabosognet Wiston. Bygdeborgen er erklært som et «sted av særskilt vitenskapelig interesse» ved at det er en uvanlig skogslandtype på en kalksteinshøyde, noe som gir et habitat for mange arter, inkludert den beskyttede storsalamander, en svart eller mørk brun vannsalamander.

Den tidligste bebyggelse på stedet er datert til sen angelsaksisk tid. I et dokument fra 947 nevnes *Wassingtune*. I normannisk tid ble Washington del av eiendommen til herren av Bramber. Tidligere ble landsbyen både kirkelig og verdslig administrert sammen med Ashington, men kirkesognet ble delt i 1876 og den verdslige administrasjon ble delt i 1960.

Kjente personer
---------------

* John Ireland (1879–1962), komponist, bodde i en konvertert vindmølle i Washington i de siste årene av sitt liv og døde der.

Referanser
----------

1. ↑   «2001 Census: West Sussex – Population by Parish» Arkivert 8. juni 2011 hos Wayback Machine. (PDF), West Sussex County Council.
2. ↑  «Civil Parish population 2011» Arkivert 21. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*, Office for National Statistics.
3. ↑   «SSSI Citation — Chanctonbury Hill» (PDF), Natural England.

Eksterne lenker
---------------

(en) Washington, West Sussex – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Foto av kirken
* Washington Parish Council

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Fire Island** er en øy som ligger sørøst for og parallelt med Long Island i den amerikanske delstaten New York. Fire Island er langt og smalt, rundt 50 kilometer lang og varierer mellom 160–400 meter i bredden, og den er skilt fra fastlandet av The Great South Bay («Den store sørlige bukta») som renner fra sør–vest til nord–øst. Fire Island er en del av Suffolk County. Det ligger innenfor byene Babylon, Islip, og Brookhaven, inneholder to landsbyer og en rekke grender. Landområde er 22,5 km² med 491 fastboende innbyggere rapportert i 2000, men for folketellingen av 2010 ble det rapportert 292 fastboende. Flere hundretusen turister og folk som eier eller leier sommerhus der, besøker Fire Island i sommersesongen. 

Fire Island, markert i grønt.
Blant kjente personer som har hatt ferieopphold her er blant annet Mel Brooks og hans hustru Anne Bancroft som eide et strandhus, Henry Fonda som bygde et sommerhus i the Pines. og John Lennon; det piano han fraktet dit er i dag ved Rock and Roll Hall of Fame i Cleveland, Ohio.

Endringer
---------

Øyas fysiske utformer endrer seg fra tid til annen grunnet naturkreftene, og vil fortsette å gjøre det. Ved et tidspunkt strakte den seg mer enn 97 km fra Jones Beach Island til landsbyen Southampton i Suffolk County. En gang rundt 1683 oppsto Fire Island Inlet og skilte øya fra Jones Beach Island. I 2012 delte orkanen Sandy Fire Island i to øyer. Til sammen utgjorde disse to øyene et areal på omtrentlig 50 km lang og mellom 160 og 400 m bredt.

Referanser
----------

1. ↑   «Geographic Identifiers: 2010 Demographic Profile Data (G001): Fire Island CDP, New York». *U.S. Census Bureau, American Factfinder*.
2. ↑   «Living in Lonelyville Fire Island»
3. ↑   «Fire Island New York»
4. ↑   «The Beatles», *Rockhall*
5. ↑   Thompson, B. F. (1839): *History of Long Island; containing an account of the discovery and settlement; with other important and interesting matters to the present time*. New York, E. French.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Renault 25** er en bilmodell i det såkalte E-segmentet, også kalt øvre mellomklasse, som ble produsert av den franske bilprodusenten Renault mellom 1984 og 1991. Modellen var Renaults mest luksuriøse modell til da, og havnet på andreplass i Årets Bil i Europa-kåringen i 1985, og til tross for problemer med elektronikken i begynnelsen var bilen lenge en suksess i hjemlandet Frankrike. I resten av Europa klarte den dog ikke å konkurrere med de tyske merkenes dominans.

Modellen ble introdusert sent i 1983 som en 1984-modell, og var et stort skritt frem sammenliknet med forgjengerne Renault 20/30 som den erstattet. Bilens femdørs liftback-karosseri var tegnet av designerne Gaston Juchet og Robert Opron, kjent fra Citroën SM, og det utradisjonelle designet var ment å gi bilen et utseende som minnet om en tradisjonell sedan, for på den måte å tilfredsstille smaken etter tradisjonelle sedaner utenfor Frankrike.

Renault 25 var en av de første bilmodellene som allerede fra starten var designet med tanke på aerodynamisk effektivitet, og dens Cd-verdi var 0,31. TS-modellen holdt i en periode den uoffisielle rekorden for verdens mest aerodynamiske masseproduserte bilmodell, med en Cd-verdi på 0,28, og ved lanseringen var 25 langt foran konkurrentene når det gjaldt drivstofføkonomi.

Alle Renault 25-modellene var forhjulsdrevne, med fire- eller sekssylindrede motorer montert på langs foran fremakselen. Modellens ytelser var bedre enn gjennomsnittet i klassen. Modellen fikk gode kritikker for kjøreegenskaper og komfort, girkassen fikk svært mye skryt, og til tross for at det futuristiske interiøret (designet av den italienske designeren Marcello Gandini, blant annet kjent fra Lamborghini) var kontroversielt fikk 25 gode tilbakemeldinger for sin støyfrie og romslige kupé.

Relaterte modeller
------------------

### Eagle Premier / Dodge Monaco

På det amerikanske markedet var modellen Renault Premier delvis basert på Renault 25. Modellen benyttet dører og mekaniske komponenter fra Renault 25, mens chassis og understell var hentet fra Renault 21. Interiøret var designet av AMC, mens resten av bilen var tegnet av italienske Giorgetto Giugiaro. Da AMC ble solgt til Chrysler fikk Renault Premier navnet Eagle Premier, og fra 1990 til 1992 solgte Chrysler også en bilmodell under navnet Dodge Monaco.

### Renault 25 Limousine

En utgave med ekstra lang akselavstand, kalt Renault 25 Limousine, ble også markedsført. Denne var 22,7 centimeter lenger enn de øvrige modellene, og var tilgjengelig i to varianter. Grunnmodellen var utstyrt med den samme seteraden som de øvrige modellene, mens «Executive»-modellen var utstyrt med to individuelle seter med elektrisk justering.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Renault 25 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Renault 12** er en familiebil produsert av den franske bilprodusenten Renault mellom 1969 og 1980. Modellen var tilgjengelig som sedan (*Berline*) og stasjonsvogn (*Break*), og ble også produsert på lisens i en rekke land over hele verden, også lenge etter at Renault tok den ut av produksjon.

Etter introduksjonen fikk Renault 12 gode skussmål fra europeisk presse for sitt romslige og komfortable interiør, moderne design, gode ytelser og lave bensinforbruk. Bilen ble ikke like godt mottatt i USA, hvor magasinet *Road & Track* i sin test av en 1974-modell uttalte at motoren støyet fælt, og la til at den tunge styringen var «en alvorlig designfeil».

Renault 12 gikk ut av produksjon i Vest-Europa i 1980, men modellen forble i produksjon og salg via Renaults samarbeidspartner i andre deler av verden, og den siste Renault 12 ble produsert i Tyrkia i 1999, mens den rumenske bilprodusenten Dacia fortsatte å produsere den R12-baserte 1300 i sedan- og stasjonsvognutgave frem til 2004, samt den R12-baserte pickupen Gamma frem til juli 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
En **krigsherre** er et begrep som kan være vanskelig å definere presist, men som er blitt benyttet særlig om relativt autonome militære ledere som har kontroll over en militær styrke (militser), men som ikke er alment anerkjent som leder av det område som de i kraft av sine styrker behersker. 

Norges konge, i medhold av Grunnloven § 25, blir i Forsvaret stundom omtalt som «(rikets) øverste krigsherre». 

Noen ganger kan de være helt selvutnevnte, eller valgt av og blant de soldater/militante de har utgått fra. Det kan også dreie seg om opprinnelig statlige legitime militære ledere som er gått ut over sine fullmakter og selvstendiggjort seg. 

Begrepet er blitt benyttet noe forskjellig opp gjennom historien, og er kjent fra historieskrivningen i svært mange sammenhenger og i mange tidsepoker, for eksempel om Afrika, Europa (som på Balkan, mern også i eldre europeisk historie), Japan (for eksempel om shogunene) og om det gamle og om det modernere Kina. I Kina taler man ofte om *krigsherretiden* tidlig på 1900-tallet, en periode som varte i to til tre tiår etter at keisertiden var over og Republikken Kina offisielt utropt. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Carmenta** som Nicostrate, *Promptuarii Iconum Insigniorum*, 1553
**Carmenta** var i henhold til romersk mytologi og religion en gudinne for barnfødsler, graviditet og profetier, foruten også den tradisjonelle beskyttelsen av mødre og barn, og en særskilt skytsgudinne for jordmødre. Hun var også assosiert med teknologiske nyvinninger og oppfinnelsen av det latinske alfabet ble tradisjonelt tilskrevet henne.

Bakgrunn
--------

Porta Carmentalis (ved lokalitet 12)
Navnet *Carmenta* er avledet fra *latin*ske *carmen* i betydningen magisk besvergelse, orakel eller sang, fra *canere*, «å synge». Dette er også rotordet for engelske *charm*, «besvergelse».

Hennes opprinnelse navn var Nicostrate, men det ble endret senere for å ære hennes berømmelse for å forutsi eller gi profetier. Mytologisk sett var hun mor til Evander og sammen med andre tilhengere grunnla de byen Pallantium som senere ble et av stedene som ble begynnelsen på Roma. Gaius Julius Hyginus nevner legenden at det var hun som endret de femten bokstavene i det greske alfabetet for å bli til det latinske alfabetet, hvilket hennes sønn Evander, en kulturhelt fra Arkadia i Hellas, introduserte til Latium.

Carmenta var en av de fire *camenæ*, de opprinnelige gudinnene for barnfødsler, og dessuten for hellige kilder, brønner og profetier. Hun var også tilknyttet den kimmeriske sibylle ved navn Carmentis i det italienske Apollo-tempelet i Cimmerium ved Avernosjøen (Lago d'Averno) i Campania. 

Lederen for hennes kult ble kalt for *flamen carmentalis*. Det var forbudt å bære lær eller noen annen form hud eller skinn fra døde vesener i hennes tempel som lå ved siden av Porta Carmentalis i Roma. Hennes festival, som ble kalt for *Carmentalia*, ble feiret hovedsakelig av kvinner den 11. og 15. januar.

Referanser
----------

1. ↑   «charm», *Online Etymology Dictionary*: dokumentert fra ca 1300, «si fram, lese eller kaste magisk forbannelse, besvergelse», fra gammelfransk *charmer*, igjen fra senlatin *carminare*, fra latin *carmen*...
2. ↑   Gaius Julius Hyginus: *Fabulæ* 277

Litteratur
----------

### Primære kilder

* Ovid: *Fasti* i.461-542
* Servius: *In Aeneida* viii.51
* Solinus: *Collectanea rerum memorabilium* i.10, 13

### Sekundære kilder

* Grimal, Pierre (1996): *The Dictionary of Classical Mythology*, s. 89 «Carmenta»
* Pizan, Christine de; Brown-Grant, Rosalind (2000): *The Book of the City of Ladies*, Penguin Classics, seksjon I.33.2

Eksterne lenker
---------------

* Roman Mythology, romersk mytologi
* List of Minor Roman Gods, liste over mindre roemrske guddommer
* Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology Arkivert 27. juni 2009 hos Wayback Machine. s. 589 (v. 1)]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin
 |
17. mai 1915.

**Krigsgenerasjonen**, på engelsk kalt ***the Greatest Generation***, ***the G.I. Generation*** og ***the World War II generation***, er en vestlig betegnelse på personer født i perioden 1901–1927, det vil si generasjonen etter den tapte generasjonen. De som kjempet i andre verdenskrig tilhørte primært krigsgenerasjonen. De som ble født inn i den stille generasjonen og babyboomer-generasjonen er i all hovedsak barn av krigsgenerasjonen. 

Personer som Olav V, Inger Hagerup, Tove Jansson og Abraham Maslow tilhører krigsgenerasjonen i Norge.

| * v
* d
* r
Sosiale generasjoner i moderne vestlig kultur med fødselsår |
| --- |
| Internasjonale begreper | Den tapte generasjon (ca. 1883–1900) **·** Krigsgenerasjonen (ca. 1901–1927) **·** Den stille generasjonen (ca. 1928–1945) **·** Babyboomere (ca. 1946–1964) **·** Generasjon X (ca. 1965–1980) **·** Millenniumsgenerasjonen (ca. 1981–1996) **·** Generasjon Z (ca. 1997–2012), Generasjon Alfa (ca. 2013–) |
| Andre begreper | Ironigenerasjonen (ca. 1970–1980) **·** Generasjon snøfnugg (ca. 1981–2012) |
**Norsk Petroleumsdata** (**NPD**) var en norsk it- og oljekomet som ble etablert i Oslo 1985 og avviklet i 1987 som følge av kollaps i kapitalmarkedet og utsatt letevirksomhet i nord. Administrerende direktør var Rune Øystein Frøyslie. I selskapets ledelse satt i tillegg Torfinn Stulen Jonassen (Finansdirektør), Trond Davidsen (Markedsdirektør), Lars-Dag Berthinussen (HR-direktør), Frank Olav Jægtnes (Direktør Source Management), Christian Roger Oprand Pedersen (Direktør logistikk) og Leif Ove Olaisen (Direktør Eiendom og Teknisk Utstyr).

Selskapet var banebrytende innen utvikling av bunding mellom petroleumsbaserte produkter og IT-tjenester. Sentralt i selskapets forretningsidé sto utvikling av prosjekter i forbindelse med letevirksomhet nord for 62o. Kompetansebasen i selskapet var av denne grunn rekruttert hovedsakelig fra Vesterålen, og det ble satt inn store ressurser på nettverksbygging i nettopp denne regionen. Selskapets to generalforsamlinger fant for øvrig sted på Melbu og Sortland i hhv 1985 og 1986.
Krigsminnekorset med båndspenne og båndstriper
**Krigsminnekorset** (nederlandsk: *Oorlogsherinneringskruis*) er en nederlandsk medalje innstiftet av dronning Wilhelmina 16. mars 1944. Krigsminnekorset ble tildelt for innsats i krigen mot Tyskland og Japan, enten dette skjedde i Nederlands væpnede styrker, i handels- og fiskeriflåten eller i sivil luftfart. Krigsminnekorset ble tildelt for innsats mellom 10. mai 1940 og inntil verdenskrigens slutt. Tjenesten måtte ha en varighet av minst seks måneder.[1] Også tjeneste for Nederlands allierte kunne belønnes med Krigsminnekorset.

Utforming
---------

Krigsminnekorset erstattet ærestegnet for militæravdelinger fra 1869 og er utformet med dette som forbilde.[2] Medaljen er utført i bronse. Det har form som et kors med utbøyde armer. Korsendene er dekorert med bokstaven «W», dronning Wilhelminas monogram. Midtmedaljongen er oval og bærer dronning Wilhelminas venstrevendte portrett omgitt av et hosebånd med innskriften «VOOR KRIJGSVERRICHTINGEN» (*for krigsoperasjoner*). Korset er lagt på en krans av eikeblad. 

Korset er opphengt i et oransje bånd med grønne kantstriper.[2]

Båndet ble utstyrt med spenner som anga hva slags type innsats medaljen ble tildelt for.[2] Samme mottager kunne tildeles flere spenner for innsats av flere typer eller deltagelse i ulike operasjoner. Dersom en person hadde flere båndspenner ble dette angitt med åttetaggede stjerner på båndstripen.[1]

Referanser
----------

1. 1 2  Müller, Erik: «Oorlogsherinneringskruis», *Nederlandske Ridderorden en Onderscheidingen*. Lest 7. desember 2015.
2. 1 2 3  Evers 2001, s. 52–53.

Kilder
------

* Evers, C.H.: *Onderscheidingen*, Amsterdam: De Bataafsche Leeuw, 2001
* Müller, Erik: «Oorlogsherinneringskruis», *Nederlandske Ridderorden en Onderscheidingen*
***Norsk Militært Tidsskrift*** (NMT) er landets eldste fagtidsskrift, etablert i 1830, første utgivelse i 1831. Tidsskriftet eies av Oslo Militære Samfund, men har en fri stilling og drives redaksjonelt i henhold til redaktørplakaten.

*NMT* sin redaksjonelle profil legger vekt på analyserende fagstoff. Stoffområdene er sikkerhetspolitikk, totalforsvar, strategi og militære operasjoner, taktikk og ledelse samt andre forhold av interesse for Forsvaret.

Redaktør for *Norsk Militært Tidsskrift* er oberstløytnant Harald Høiback

Tidligere redaktører (utvalg)
-----------------------------

* 1907-1910 Oberstløytnant F. O. Brandt
* 1911-1917 Oberstløytnant Birger Fredrik Sinding-Larsen
* 1918-1926 Oberstløytnant Ivar Hellesnes
* 1926-1933 Oberst Robert Shaw Melhuus
* 1933-1934 Generalmajor Carl Gustav Fleischer
* 1934-1957 Oberst Johannes Schiøtz
* 1957-1966 Oberstløytnant Johan Berg
* 1966-1973 Oberstløytnant Håkon Nordhaug
* 1973-1984 Kommandør Harald Brinchmann Molland Rønneberg
* 1984-1996 Generalløytnant Tønne Huitfeldt
* 1996-2006 Generalmajor Gullow Gjeseth
* 2007-2010 Kommandørkaptein Tor Jørgen Melien
* 2011-2014 Oberstløytnant Harald Høiback
* 2014 Kommandørkaptein Tor Jørgen Melien
* 2015- Oberstløytnant Harald Høiback

Bibliografi
-----------

Norsk Militært Tidsskrift, boken om tidsskriftet 1830-1930, Oslo 1930. 

Rønneberg, Harald B H, Norsk militært tidsskrift. I: Forsvaret og samfunn. Utgitt i anledning Oslo Militære samfunds 150-års jubileum 1. mars 1975, side 307-316. 

Gjeseth, Gullow, Norsk militært tidsskrift de siste 25 år. I: Forsvaret og samfunn. Utgitt i anledning Oslo Militære samfunds 175-års jubileum 1. mars 2000, side 330-335.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** OCLC **·** ISSN
 |
**Familienettet.no** er et nettsted for alle familier som har barn med nedsatt funksjonsevne, enten det dreier seg om barn som har funksjonsvansker, funksjonshemming, psykiske lidelser eller kronisk sykdom. 

Hensikten med dette nettstedet er at foreldre og andre interesserte skal ha: 

* en kanal til informasjon om rettigheter, tilbud og aktiviteter
* en kanal for å finne frem til ulike brukerorganisasjoner
* en kanal for informasjons- og erfaringsutveksling mellom familier
* en kanal for å formidle kunnskap om disse familienes hverdag

Familienettet.no har som mål å gjøre det enklere å finne og å ta i bruk informasjon, og å muliggjøre deling av kunnskap og erfaring med andre i lignende situasjon uavhengig av hvor i landet man er bosatt. 

Nettstedet er blitt til gjennom samarbeid mellom enkeltbrukere, representanter fra FFO og SAFO, Familieprosjektet/Nasjonalt Kompetansesenter for læring og mestring, Sosial- og Helsedirektoratet, tidligere Rikstrygdeverket, samt fagfolk med forskjellig bakgrunn og kompetanse. Fra 1. januar 2010 er familienettet overført til Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet (Bufdir), seksjon for familievern.

Familienettet.no tar utgangspunkt i et menneskesyn som innebærer at «alle mennesker har lik verdi, og at alle menneskers erfaring og kunnskap er av lik betydning».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Leonid Punin** (født i 1892, død i 1916) var en russisk partisan-soldat og nasjonalhelt fra første verdenskrig.

Punin var en av fem barn i en stor familie som sønn av den militære legen Nikolaj Michajlovitsj Punin. Hans mor arbeidet som skuespiller. Hans eldste bror Nikolaj ble en berømt sovjetisk kunst-kritiker som led mye under Josef Stalin sitt diktatur-regime og han døde i en arbeidsleir. Alexander Punin, den andre broren, deltok også i kampene under første verdenskrig, og i mellomkrigstiden arbeidet han som biolog. Lev Hans eneste søster Zinaida giftet seg med Jusef Bulack-Balakhowitch og flyttet til Polen hvor hun døde i 1983.

Leonid Punin ble uteksaminert fra Pavlovskoje voennoe uchilische (den militære skolen i Pavlovskoje) og deretter kjempet han mot tyske og østerrikske tropper i 1915 og første halvdel av 1916. For hans tapperhet og mot ble Punin tildelt utmerkelsen St. Georges kors av fjerde klasse. Punin ble også tildelt St. Vladimirs kors av fjerde klasse med sverd og bue og mange andre militære ordrer og medaljer for hans tapperhet og mot under første verdenskrig.

Referanser
----------

1. 1 2   www.russkije.lv[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Første verdenskrig
**É** og **é** (*E* med akutt aksent er den 7. bokstaven i det islandske alfabetet, der den representerer lyden /jɛː/. Den er den 10. bokstaven i det ungarske alfabetet, der den representerer lyden /eː/. I tsjekkisk og slovakisk er den den 12. bokstaven og har verdien /ɛː/. På kasjubisk er den den 8. bokstaven og representerer lyden /ɛ/ (med de dialektiske allofonene [ej] og [i]/[ɨ].

På andre språk der denne bokstaven brukes, for eksempel norsk, svensk, dansk og spansk, anses bokstaven bare for å være en annen utgave av bokstaven e. På disse språkene brukes é primært for å markere en trykksterk i -e i slutten av et ord, som i idé og café. På fransk markerer é at e-en skal uttales /e/ og ikke /ɛ/ eller /ə/. Der et ord slutter på lyden /e/, skrives denne som -é, ettersom -e på slutten av et fransk ord vanligvis er stum. Siden franske ord alltid har trykk på siste stavelse vil ord som slutter på -é har trykk på denne bokstaven, men det er *ikke* aksenten som gjør bokstaven trykksterk.

På fransk og spansk er aksenten valgfritt over majuskel e, slik at ordet école i begynnelsen av en setning vil kunne skrives både som «Ecole» og «École».

| * v
* d
* r
Det latinske alfabetet |
| --- |
| Grunnbokstaver | 
* Aa
* Bb
* Cc
* Dd
* Ee
* Ff
* Gg
* Hh
* Ii
* Jj
* Kk
* Ll
* Mm
* Nn
* Oo
* Pp
* Qq
* Rr
* Ss
* Tt
* Uu
* Vv
* Ww
* Xx
* Yy
* Zz

 |
| Modifiserte bokstaver | 
* Áá
* Ââ
* Àà
* Ăă
* Ää
* Ǟǟ
* Ãã
* Ąą
* Ą̊ą̊
* Ⱥⱥ
* Ɓɓ
* Ḇḇ
* Ƀƀ
* Ƈƈ
* Ćć
* Ĉĉ
* Čč
* Çç
* Ċċ
* Ȼȼ
* Ɗɗ
* Ḓḓ
* Ďď
* Ḑḑ
* Đđ
* Ðð
* Ɖɖ
* Ḏḏ
* Éé
* Èè
* Êê
* Ěě
* Ëë
* ‌Ẽẽ
* Ęę
* Ėė
* Ẹẹ
* Ɇɇ
* Ƒƒ
* Ɠɠ
* Ḡḡ
* Ǵǵ
* Ĝĝ
* Ǧǧ
* Ğğ
* Ģģ
* Ǥǥ
* Ġġ
* Ĥĥ
* Ȟȟ
* Ḧḧ
* Ħħ
* ‌Ḥḥ
* İi/Iı
* Íí
* Ìì
* Îî
* Ïï
* Ĩĩ
* Įį
* Ịị
* Ɨɨ
* Ĵĵ
* J̌ǰ
* Ɉɉ
* Ƙƙ
* Ḱḱ
* Ǩǩ
* Ķķ
* Ĺĺ
* Ḽḽ
* Ľľ
* Ļļ
* Ḷḷ
* Łł
* Ƚƚ
* Ɫɫ
* Ⱡⱡ
* Ṃṃ
* Ŋŋ
* Ńń
* Ṋṋ
* Ňň
* Ṅṅ
* N̈n̈
* Ññ
* Ɲɲ
* Ņņ
* Ōō
* Ơơ
* Őő
* Óó
* Òò
* Ôô
* Ŏŏ
* Ȯȯ
* Ȱȱ
* Öö
* Õõ
* Ȭȭ
* Øø
* Ǫǫ
* Ọọ
* Ƥƥ
* Ᵽᵽ
* Ɽɽ
* Ŕŕ
* Řř
* Ŗŗ
* Ɍɍ
* Śś
* Ŝŝ
* Šš
* Şş
* Șș
* Ṣṣ
* Ťť
* Ṱṱ
* T̈ẗ
* Ţţ
* Țț
* Ŧŧ
* Ⱦⱦ
* Ūū
* Úú
* Ùù
* Ûû
* Ŭŭ
* Ưư
* Űű
* Üü
* Ųų
* Ůů
* Ũũ
* Ụụ
* Ʉʉ
* Ʋʋ
* Ṽṽ
* Ŵŵ
* Ƴƴ
* Ýý
* Ŷŷ
* Ÿÿ
* Ỹỹ
* Y̨y̨
* Ɏɏ
* Źź
* Ẑẑ
* Žž
* Żż
* Ƶƶ

 |
| Ligaturer | 
* Åå
* Ææ
* @
* ȸ
* &
* Ƕƕ
* Œœ
* Ȣȣ
* ȹ
* ß
* ᵺ

 |
| Uvanlige bokstaver | 
* Ɐɐ
* Ƃƃ
* Ƅƅ
* Ↄↄ
* Ƌƌ
* Ǝǝ
* Əə
* Ⅎⅎ
* Ƣƣ
* Ɣɣ
* Ⱶⱶ
* Ɩɩ
* ĸ
* Ɯɯ
* Ƞƞ
* ŉ
* Ɔɔ
* Ɵɵ
* Ƿƿ
* Ɋɋ
* ſ
* Ʃʃ
* Ʊʊ
* Ƨƨ
* Ƽƽ
* Ʌʌ
* Ȝȝ
* Ʒʒ
* Ǯǯ
* Þþ
* ʘ
* ǀ
* ǁ
* ǂ
* ǃ

 |
| Digrafer | 
* CHch
* C'Hc'h
* DZdz
* DŽdž
* GBgb
* GĦgħ
* Ĳĳ
* LJlj
* LLll
* ḶḶḷḷ
* L·ll·l
* LYly
* NJnj

 |
| Spesielle tegn | 
* ¶
* °
* !
* ?
* ;
* %
* \*
* "
* '
* ©
* ®
* ɔ:
* ฿
* ¢
* €
* ₭
* £
* ₦
* $
* ₩
* ¥

 |
| Diakritiske tegn | 
* ´
* ˝
* `
* ^
* ˇ
* ˘
* ¨
* ¨
* ¸
* ~
* ˛

 |
**Frongoch interneringsleir** utenfor den walisiske byen Frongoch i Gwynedd ble opprettet som en provisorisk leir for tyske krigsfanger under første verdenskrig. 

Frem til 1916 ble tyske fanger holdt i et forlatt brennevinsdestiller og noen enkle brakker. Etter påskeopprøret i april 1916 fant man det hensiktsmessig å flytte de tyske fangene, og brukte i stedet leiren til omkring 1800 irske fanger. Blant de som satt ser var Michael Collins og Arthur Griffith. Fangene fikk status som krigsfanger. Det er en utbredt misoppfatning at Eamon de Valera også var fengslet der, men han satt som vanlig fange i fengslene Dartmoor, Maidstone og Lewes. 

Leiren ble raskt et opplæringssted for irske republikanere, med organisatorer som Michael Collins som lærere i geriljakrigføring og politisk agitasjon. Den ble etterhvert kjent som *ollscoil na réabhlóide* («Revolusjonsuniversitetet») eller *Sinn Féin University* på folkemunne i Irland. 

Da David Lloyd George ble statsminister i desember 1916 tømte han leiren. Mange av fangene ble løslatt under et amnesti, mens andre ble flyttet og var fengslet til 1917 eller 1918. 

Den lokale skolen *Ysgol Bro Tryweryn* står nå på stedet hvor leiren lå. Det står en minneplakett med innskrift på irsk, walisisk og engelsk der.
**People's Choice Awards** er et TV-show der det blir delt ut priser til personer som har gjort mye for populærkulturen. Showet har vært arrangert hvert år siden 1975. The People's Choice Awards sendes på TV-kanalen CBS og blir produsert av selskapet Procter & Gamble.

Showets skaper heter Bob Stivers. Rangeringer for den årlige begivenheten toppet seg i 1977 da den tredje People's Choice Awards tiltrakk seg cirka 35,3 millioner seere som blant annet bevitnet at skuespiller Farrah Fawcett vant tittelen som «Favorite Female TV Star», og Star Wars vant innen kategorien «Beste bilde i film».

I 2008 innførte People's Choice Awards en ny kategori, nemlig «Favoritt Sci-Fi Show». De nominerte det året var Stargate Atlantis, Battlestar Galactica, og Doctor Who. Vinneren ble Stargate Atlantis.

De nominerte for People's Choice Awards for 2010 ble bestemt av medieforsknings-selskapet Visible Measures som har spesialisert seg på å måle publikums oppførsel på forskjellige videoer på internett.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) People's Choice Awards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Jean-Jacques Dessalines** (født 20. september 1758 i Grande-Rivière-du-Nord i Saint-Domingue, død 17. oktober 1806 i Port-au-Prince i Haiti) var lederen for den haitiske revolusjon og utnevnte senere seg selv til keiser av Haiti under navnet **Jacques I**.

Dessalines forsøkte å opprettholde driften på sukkerplantasjene som var viktige for Haitis økonomi uten bruk av slaveri. Dette ble veldig upopulært hos arbeiderne. Han krevde at alle svarte enten skulle jobbe på plantasjene eller tjenestegjøre som soldater i hans hær. Han gjorde det ulovlig for de hvite (mesteparten av den hvite befolkningen hadde allerede flyktet fra Haiti) å eie eiendom og inndro eiendom med makt. Hans mål var å sentralisere mesteparten av sukkerproduksjonen enten til seg selv, sine medhjelpere eller staten. Da han kom til makten krevde han at alle hvite franskmenn på Haiti skulle massakreres.

Under hans styre ble Haiti delt i to leire, den svarte befolkningen som bodde på landsbygda og mulattene, som var lysere i huden, levde i byene og dominerte i politikk og næringsliv. 

Han ble offer for en konspirasjon, som inkluderte både Henri Christophe og Alexandre Pétion, som skulle komme til å etterfølge ham.

Haitis nasjonalsang, La Dessalinienne, er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6pg1rdq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jean-Jacques-Dessalines, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* The Louverture Project: Jean-Jacques Dessalines (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
«People» har flere betydninger.

«**People**» er en sang komponert av Jule Styne og skrevet av Bob Merrill for Broadway-musikalen *Funny Girl* (1964). Sangartisten Barbra Streisand spilte Fanny Brice i både scenemusikalen og filmversjonen, og Brice synger låten til Nicky Arnstein, som hun forelsker seg i.

I 1998 ble Streisands versjon innlemmet i Grammy Hall of Fame. I 2004 ble Streisands versjon på lydsporet til filmen stemt fram til 13.-plass på det amerikanske filminstituttets liste over tidenes beste filmlåter. Låten har blitt tolket flere ganger, blant annet av artistene Dionne Warwick, Steve Lawrence, Jack Jones, Aretha Franklin, Nat King Cole, Wes Montgomery, Perry Como og The Supremes, men er likevel ansett som Streisands signatursang. Sangen ble utgitt som en singel med «I Am Woman» som B-side, en soloversjon av duetten «You Are Woman, I Am Man», som også er fra *Funny Girl*.

Andy Williams spilte inn en versjon av sangen på albumet *The Great Songs from "My Fair Lady" and Other Broadway Hits*. Ella Fitzgerald sang den live på TV-spesialen *Ella Fitzgerald at the Newport Jazz Festival: Live at Carnegie Hall*. The Tymes spilte også inn en versjon 1968. Rachel Berry (spilt av Lea Michele) sang låten i femte sesong av komedieserien *Glee*.

Referanser
----------

1. ↑  Barbra Archives: Records/People album. Arkivert 25. september 2017 hos Wayback Machine. Besøkt 4. februar 2016.
2. ↑  Whitburn, Joel (2000). *Top Pop Singles 1955-1999*. Menomonee Falls, WI: Record Research, Inc. s. 669. ISBN 0-89820-140-3.

Eksterne lenker
---------------

* *Funny Girl* hos Internet Broadway Database (IBDB)
* Full sangtekst til denne sangen hos MetroLyrics