recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kolatrær** (*Cola*) er en slekt med omtrent 125 forskjellige trearter. Kolanøtter ble blant annet brukt i opprinnelig Coca-Cola. De hører til underfamilien Sterculioideae i kattostfamilien (Malvaceae) som bl.a. inneholder også *Theobroma cacao*, kakaotreet.

Beskrivelse
-----------

Kolafrukt og -nøtter
Treet blir cirka 10 til 20 m høyt. Dets kraftige blader har lange stilker og er elliptiske eller eggformede. De er opp til 20 cm lange og 10 cm brede. Treet bærer hele året både hvit-gulaktige blomster og nøtteaktige frukter, som inneholder opp til 10 kolanøtter. Fruktene er ovale, har en bølget overflate og er opp til 12 cm lange.

Utbredelse
----------

Kolatreet kommer opprinnelig fra de tropiske skogene i Vestafrika, men blir i dag dyrket i hele det tropiske beltet 20 grader nord og sør for ekvator. De viktigste produsentene er Brasil, Nigeria og de Vestindiske øyene.

Anvendelse
----------

Kolatreet ble kjent først og fremst gjennom anvendelse av ekstrakter fra nøttene i fremstillingen av Coca-Cola. De inneholder blant annet koffein og teobromin.

Arter (utvalg)
--------------

* *Cola nitida* Schott et Endl.
* *Cola acuminata*
* *Cola verticillata*
* *Cola vera*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kola* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kola* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kola* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kola* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kola* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kola* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cola* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cola (Malvaceae)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Kolašin** (serbisk: Колашин, tyrkisk: Kolaşin) er en by og kommune i det sentrale Montenegro, ved den øvre delen av elven Tara. Den ligger mer enn 800 moh. i Moračafjellene hvor elven Morača har sitt utspring, og omgis av fjell opp til 1900 meters høyde. 

I nordøst ligger Biogradska Gora nasjonalpark som omfatter fjellskogsområdet Biogradska Gora med Biogradsjøen. Disse rekreasjonsområdene er en del av fjellkjeden Bjelasica, som strekker seg over de fem nordøstlige kommunene i landet.

Biogradska Gora nasjonalpark ligger i Kolasin kommune.
Bjelasica-fjellene i august.
Byen har 2898 innbyggere, men kommunen har en total befolkning på 9949 – en av de minst folkerike i landet.[] Det er 51% montenegrinere og 45% serbere i Kolasin.[] Folketallet er økende.

Kolasin ble grunnlagt av tyrkerne på 1600-tallet, og etter langvarig kamp mot montenegrinerne måtte osmanene avgi byen til Montenegro på Berlin-kongressen i 1878. Under andre verdenskrig ble byen sterkt ødelagt.

Kolasin er en viktig utfartsby for skiturisme og fjellvandring, og har både vei- og togforbindelse til Serbia i nord og til Podgorica som ligger 60 km lengre sør. *Bianca Resort & Spa* er et luksushotell i sentrum av byen.

Eksterne lenker
---------------

* Visit-Montenegro.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Norske bosetteres kjøkken på utstilling i museum i Murmansk.
**Kolanordmenn** er en betegnelse på nordmenn som utvandret og bosatte seg langs kysten av den russiske Kolahalvøya på slutten av 1800-tallet.

Historie
--------

I 1860 bevilget den russiske tsaren tillatelse til norske bosetninger på Kola. Rundt 1870 dro flere norske familier fra Finnmark til Kolakysten, lokket av en fremtid med fiske og handelsprivilegier som ble gitt dem av russiske myndigheter. De fleste bosatte seg i Tsip-Navolok (russisk: Цыпнаволок) på østsiden av Fiskerhalvøya, like sydøst for Varangerhalvøya i Finnmark. Andre bosatte seg i Vajdaguba (russisk: Вайдагуба) på nordvestsiden av halvøya, på Kapp Nemetskij (russisk: мыс Немецкий), mens atter andre befolket Kildin. Det utviklet seg et levende norsk samfunn på halvøya med nær kontakt til hjemlandet, spesielt med Vardø. Selv om noen av nybyggerne returnerte til Norge etter den russiske revolusjonen i 1917, forble de fleste i Tsip-Navolok. Også etter revolusjonen flyttet også ytterligere noen finnmarkinger som sympatiserte med kommunismen hit.

### Sovjettiden

I 1930 ble de norske fiskerne tvunget inn i arbeidskollektivet *Polarstjernen* (russisk: Poljarnaja Zvezda). Stalins forfølgelser i og etter 1936 rammet det lille norske samfunnet sterkt. Flere nordmenn ble skutt etter tvangsrettssaker eller sultet til døde i Sovjetunionens Gulagleire. Noen ble også anklaget, dømt og henrettet for å ha snakket norsk. 23. juni 1940 beordret Lavrentij Berija fra NKVD at Murmansk oblast (region), som omfatter hele Kolahalvøya, skulle renses for «utenlandske nasjonaliteter». Alle norske innbyggere ble da tvangsflyttet fra Kolahalvøya til *Karelsk-Finsk SSR*. De ble imidlertid ikke der lenge, de måtte flytte på grunn av den finske fortsettelseskrigen i 1941. Våren 1942 døde mange av nordmennene av sult og underernæring. Til tross for at mange nordmenn hadde kjempet hardt i Sovjet-hæren under den andre verdenskrig, fikk de ikke returnere til sine hjem på Kola etter krigen. De ble også nektet enhver realistisk sjanse til å nære sine kulturelle røtter, og det norske språket ble gradvis glemt.

### Etter Sovjetunionens fall

Først etter 1990 våget mange av kolanordmennene igjen å betone sin bakgrunn. Kun få av dem hadde vært i stand til å beholde det norske språket sitt, en foreldet Vardø-dialekt. De fikk medieoppmerksomhet og det ble kjempet for at kolanordmenn og deres etterkommere skulle få norsk statsborgerskap. Noen av dem har emigrert tilbake til Norge.

Se også
-------

* Bjarmeland
* Pomorer
* Russenorsk

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. februar 2017. Besøkt 29. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Slekt og Datas nettutstilling om Kolanordmenn
**Klatring på blikk** (**on-sight**) er et begrep innen klatresporten som beskriver klatring uten forutgående kunnskap om klatreruta, annet enn hva klatreren selv kan se fra bakken. Klatring på blikk utføres blant annet i innendørs klatrekonkurranser, hvor de konkurrerende klatrerne får noen minutter på å innstudere ruta fra bakken før konkurransen starter. Etter den felles visningen av konkurranseruta må klatrerne vente i isolat på sin tur til å klatre, uten å kunne følge konkurrentenes veivalg og prestasjoner.

I utendørs sportsklatring er klatring på blikk en vesentlig faktor. Det å klatre en vanskelig rute i ett på første forsøk, uten noen form for kjennskap til tak eller passasjer annet enn det man ser underveis eller fra bakken, er ansett som den høyeste prestasjonen innen sports- eller klippeklatring. Klatring på blikk skiller seg fra såkalt «flash», idet det siste betyr at man klatrer en rute i ett på første forsøk, uten innøving, men hvor man har informasjon om tak og vanskelige passasjer på forhånd, eventuelt mottar slik informasjon underveis i klatringen.

Referanser
----------

1. ↑  Klatreordbok fra adrenaline.no
2. ↑  Norges klatreforbunds regelverk for nasjonale klatre- og buldrekonkurranser
Zhong Kui i keiserens drøm
**Zhong Kui** (kinesisk: 鍾馗, pinyin: *Zhōng Kuí*, Wade-Giles: *Chung Kwei*, japansk: *Shōki*) er en skikkelse fra kinesisk mytologi. Han anses tradisjonelt som eksorsist av spøkelser og onde ånder, og skal være i stand til å føre i felten 80.000 demoner. 

Hans bilde finnes ofte på inngangsporten til kinesiske boliger som en verneånd (eller «dørgud»), og også som vokter i butikker der det handles med verdifullt gods.

I kinesisk folklore møter vi Zhong Kui på reise med Du Ping (杜平), en venn fra hans hjemby; de skulle prøve seg på den keiserlige embetsmannseksamen i hovedstaden. Selv om Zhong fikk det beste resultat, ble han fratatt tittelen «zhuangyuan» av keiseren på grunn av sitt vansirede utseende. I sinne begikk så Zhong Kui selvmord på palassets trapper ved å kaste seg mot palassporten til hodet hans brast. Du Ping begravde ham. Så ble Zhong konge over spøkelsene i dødsriket, og vendte tilbake til hjembyen til den kinesiske nyttårsaften. For å gjengjelde Du Pings godhet mot ham, gav Zhong Kui ham sdin ungre søster i ekte.

Zhong Kuis popularitet i folkloren kan spores tilbake til Keiser Xuanzong av Tang-dynastiets tid (712 til 756). Ifølge kilder fra Songdynastiet ble keiser Xuanzong rn gang alvorlig syk. I drømme så han to spøkelser. Den mindre av dem stjal en portemonnét fra den keiserlige konkubine Yang Guifei og en fløyte som tilhørte keiseren selv. Den større av spøkelsene, som bar embedsmanns hatt, presenterte seg så som Zhong Kui. Han sa at han hadde sverget på å fri riket fra all ondskap. Da keiseren våknet, var han ved god helse igjen. Så gav han hoffmaleren Wu Daozi om å lage et bilde av Zhong Kui som han kunne vise til sine embedsmenn. Dette portrettet fikk stor innflytelse på senere avbildninger av Zhong. 

Gong Kai: *Zhong Kui på reise* (ca. 1304), Freer Gallery of Art i Washington, D.C.

Eksterne lenker
---------------

* SHŌKI 鍾馗 – The demon queller, the true version including the Japanese interpretation.
J.F. Willumsens museum i Frederikssund Foto: Knak 
**Tyge Hvass** (født 5. juli 1885 i Randrup, død 4. september 1963 i København), var en dansk funksjonalistisk arkitekt som blant annet tegnet Danmarkshuset i Paris og New York, Lundeskovsvej 26 & 31 i Studiebyen og J.F. Willumsens museum i Frederikssund.

Hvass var murersvenn i Ålborg, gikk ut fra Aalborg tekniske skole i 1905 og ble tatt opp på Kunstakademiets Arkitektskole i København 1906. Han var ansatt hos Anton Rosen i tidsrommet 1908–16, var konduktør hos Hother Paludan på Aalborg amtssykehus i en periode 1910–11, og hos Emanuel Monberg etter 1916. 

I 1919 foretok han oppmålinger på Dansk Vestindia. Fra 1922 hadde Hvass eget arkitektkontor.

Utstillingsarkitektur
---------------------

Hvass' virke lå i en årrekke innenfor utstillingsarkitekturen. Han var konduktør for Rosen på Danmarkspaviljongen på Verdensutstillingen i San Francisco i 1915 og konduktør for professor Kay Fisker ved oppføringen av den danske bygningen
på Verdensutstillingen i Paris 1925, arkitekt for den danske utstillingen «Pressa» i Köln i 1927 og for den danske utstilling på Brooklyn Museum, New York 1928 samt for den danske bygningen på Verdensutstillingen i Barcelona i 1929, Antwerpen 1930, Brussel 1935, Paris 1937 og New York 1939. Han var også arkitekt for mange utstillinger i Danmark, bl.a. Landbrugets jubilæumsudstilling 1938 og »Skibet« 1949.

Utmerkelser
-----------

Hvass mottok Gerickes legat i 1907, K.A. Larssens legat i 1909, 1915 og 1925, *Hors de concours* ved Verdensutstillingen i Paris i 1925, Theophilus Hansens legat i 1929 og i 1938 fikk han Eckersbergmedaljen. Han ble utnevnt til æresborger i New York City i 1939. Hvass ble tildelt Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 7395, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Weilbachs Kunstnerleksikon[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gravsted.dk[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Tyge Hvass hos Den store danske(leksikon)
* (da) Tyge Hvass på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |

Portal: Danmark
Ung, snaubarbert nynazist med svarte snørestøvler med hvite lisser. Flagget er fra den tyske keisertiden (*Deutsches Reich Kaiserliche Kriegsflagge* 1903–1918) og brukes av nynazister, særlig i Tyskland, som en erstatning for det forbudte hakekorsflagget. Foto: Ludwig Urning 
**Nazi skinhead**, **naziskin** eller **boneheads** er et medlem av en høyreekstrem subkultur som utviklet seg i Storbritannia på slutten av 1970-tallet.
Naziskinheads er rasistiske, antisemittiske, homofobe og innvandrerfiendtlige. Naziskins er kjent for voldelige konfrontasjoner med ikke-hvite, muslimer, jøder, homofile og venstreorientere i gateslag og politiske demonstrasjoner. De er noen ganger involvert i nasjonalistiske organisasjoner, som Det Nasjonale Folkeparti i Russland, National-Demokratische Partei i Tyskland, British National Front i Storbritannia og Danmarks Nasjonalsosialistiske Bevægelse i Danmark. Naziskins blir omtalt som **boneheads** av ikke-rasistiske skinheads; både som en nedsettende term og for å unngå sammenblanding av rasistiske og ikke-rasistiske skinheads.
Simca Aronde (1954)
Simca Vedette (1956)
Simca 1500 (1964)
Simca Rallye 2
Simca 1307 GLS (1978)
Matra Simca Rancho
**Simca** var en fransk bilprodusent som var i drift mellom 1934 og 1979. Navnet Simca var en akronym for *Société Industrielle de Mécanique et Carrosserie Automobile*.

Historie
--------

### 1934-1951

Simca ble grunnlagt i 1934 av Henri Théodore Pigozzi (1898–1964). Pigozzi overtok lokaler i Nanterre, en forstad til Paris, etter bilprodusenten Donnet. Simca bygde biler på lisens fra Fiat, blant annat Balilla (**6 CV**) og Ardita (**11 CV**).

Allerede før andre verdenskrig samarbeidet Simca med Amédée Gordini, som trimmet de Fiat-baserte bilene. Etter krigen resulterte samarbeidet i en formel 1-stall med navnet Equipe Gordini.

### 1951-1970

Simca presenterte sin første egne konstruksjon, **Aronde** i 1951. Bilen ble en stor suksess og selskapet vokste snart ut av porduksjonslokalene. Problemet ble løst når Simca i 1954 kjøpte Ford sin virksomhet i Poissy, en annen forstad av Paris. Samtidig tok man over produksjonen av **Vedette**. Simca ekspanderte sterkt på 1950-tallet og i 1952 kjøpte de lastbilprodusenten Unic og i 1958 bilprodusenten Talbot-Lago. På slutten av 1950-tallet var Simca blitt Frankrikes nest største bilprodusent.

På slutten av 1950-tallet kjøpte Chrysler Corporation seg opp i selskapet med sin strategi om å bygge en verdensomspennende virksomhet. I fra 1964 overtok Chrysler aksjemajoriteten i selskapet. Noen år senere begynte Simca også å bruke Chryslers femkantede logo på sine biler.

Modeller
--------

### Simca-Fiat

* 6 CV (1932–37) (Versjon av Fiat 508 "Balilla")
* 11 CV (1934–37) (Versjon av Fiat 518 "Ardita")

### Simca

* Simca 5 (1936–46) (Versjon av Fiat 500)
* Simca 8 (1937–51) (Versjon av Fiat 1100 "Balilla")
* Simca 6 (1947–50) (Versjon av Fiat 500C)
* Simca Aronde (1951–64)
* Simca Vedette (1955–61)
* Simca Ariane (1957–63)
* Simca 1000 (1962–79)
* Simca-Abarth 1150 (1963–67)
* Simca 1300/1500 – 1301/1501 (1963–76)
* Simca 1000 Coupe Bertone (1962-1967)
* Simca 1200 S Coupé Bertone (1967–71)
* Simca 1100 (1967–81)

### Chrysler-Simca

* Chrysler-Simca 180 (1970–82)
* Chrysler-Simca 1307 / Talbot 1510 (1975–86)
* Chrysler-Simca Horizon (1978–85)

  

### Matra-Simca

* Matra-Simca MS11 (Formel 1) (1968)
* Matra-Simca 630M MS630/650 (Sportvagnsracer) (1969–70)
* Matra-Simca MS120A-D (Formel 1) (1970–72)
* Matra-Simca MS660 (Sportvagnsracer) (1970–72)
* Matra-Simca MS670 (Sportvagnsracer) (1972–74)
* Matra-Simca Bagheera (1973–80)
* Matra-Simca Rancho (1977–84)
* Matra-Simca Murena (1980–83)

Eksterne lenker
---------------

* Club Simca France (Fr)
* Simca 1000 rallye de légende (Fr)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** NKC
 |
**Simen Markeng** (født 30. juni 2002) er en norsk skihopper som representerer Lensbygda Sportsklubb og Norges Toppidrettsgymnas.

Han er lillebror til skihopperen Thomas Aasen Markeng, som ble individuell juniorverdensmester i 2019, og har deltatt i verdenscupen og Ski-VM 2019. Han er også elev ved NTG Lillehammer.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2019/20

Markeng representerte Norge under Vinter-OL for ungdom 2020. I den individuelle konkurransen i skihopping kom han på 21.plass. Marco Wörgötter fra Østerrike vant denne øvelsen. Han deltok også på Norges lag som kom på sjuendeplass i lagkonkurransen for mikslag.

### Sesongen 2020/21

Under norgesmesterskapet på ski 2021 kom han på en 41. plass i normalbakke i Midtstubakken i Oslo 30. oktober 2020. Den 19. januar 2021 kom han på en 44. plass i stor bakke, som ble arrangert i Granåsen skisenter i Trondheim.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lausanne 2020 - *Ski Jumping: Men's Individual Competition Final Round* Arkivert 2. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 4. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Ski Jumping: Mixed Team Competition Final Round* Arkivert 2. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 4. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simen Aasen Markeng – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Simen Aasen Markeng – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Simen Aasen Markeng – skijumping.pl Rediger på Wikidata

* (en) Simen Aasen Markeng – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 4. mars 2020 hos Wayback Machine.
Radioteleskop RT-22 på Simeiz-observatoriet.
**Simeiz-observatoriet** (også skrevet «Simeis» og «Simeïs») var et astronomisk observatorium fram til midten av 1950-tallet. Det ligger i 360 meters høyde, på Kosjkafjellet ved byen Simeiz på Krim i Ukraina. Det er i dag en del av Krim-observatoriet, og brukes til laser-baserte studier av satellittbaner.

Simeiz-observatoriet ble opprettet av den velstående amatørastronomen M. Maltsov, som i 1900 bygget et tårn til en refraktor på sin eiendom ved Simeiz, og i 1906 et tårn med kuppel for en Zeiss dobbel-astrograf. Begge tårnene er bevart og er fremdeles i bruk. I 1908 ga Maltsov observatoriet som gave til Pulkovo-observatoriet. 

Fra Simeiz-observatoriet ble det i alt oppdaget 149 asteroider, de fleste mellom 1913 og 1938 av astronomene Grigorij Neujmin og Sergej Beljavskij. Simeiz-observatoriet er kjent for forskning på interstellart rom og områder hvor stjerner dannes, oppdagelse av stjerners rotasjon, opprettelse av stjernekataloger og studier av stjerners kjemiske sammensetning.

Referanser
----------

1. ↑  Discovery Circumstances: Numbered Minor Planets

Eksterne lenker
---------------

* *Folk og stjerner* Historien om Simeiz-observatoriet. (russisk)
* *Krims astrofysiske observatorium* Detaljert historie om Simeiz- og Krim-observatoriene (russisk).
**Nordisk forening for selskapschinchilla Norge** (forkortet **NFFSCN**) er en norsk forening for alle som interesserer seg for chinchilla. Den ble stiftet 17. desember 1989, og er fremdeles Norges eneste chinchillaforening.

Foreningen jobber for å spre kunnskap om chinchilla til chinchillaeiere, kommende chinchillaeiere, dyrebutikker og veterinærer. Medlemsbladet Chillaposten sendes ut fire ganger årlig. Foreningen avholder ca. 5 årlige utstillinger rundt i landet hvor chinchillaene poengbedømmes etter kvaliteter som størrelse, kroppsform, pelskvalitet og farge. De største utstillingene hvert år er vårutstillingen og høstutstillingen som avholdes i Oslo/Akershus. 

NFFSCN driver et arkiv over stamtavler, og har som mål å holde oversikt over slekten til alle chinchillaer i Norge. Offisielle stamtavler sendes ut til de som bestiller.

Eksterne lenker
---------------

* Chinchilla.no – NFFSCNs nettside
* NFFSCNs åpne diskusjonsforum Arkivert 3. januar 2019 hos Wayback Machine.
* NFFSCNs offisielle side på Facebook
Sylvain Chavanel på vei opp Col de la Colombière på 7. etappe i Tour de France 2007
I sykling er en **klatrer** eller **klatre-spesialist** en rytter som er spesielt dyktig på å forsere svært bratte stigninger, som de man finner i ritt som går i fjellområder.

Klatrernes rolle
----------------

I bratte stigninger synker gjennomsnittsfarten, fordelen av å ligge i dragsuget bak en annen rytter reduseres og viktigheten av å sette et gruppetempo øker. En god klatrer tilpasser farten sin og velger den beste linjen i en stigning, noe som gir rytterne bak en lettere jobb. Hvis gruppa opprettholder et høyt tempo, blir det vanskeligere for en rytter å angripe og bryte løs fra feltet.

En annen viktig del av taktikken ved klatring gjelder angrep og mot-angrep. Klatrerne bruker sine overlegne ferdigheter til å angripe og rykke i fra på en stigning og dermed skape distanse mellom seg selv og motstanderne, vel vitende om at kun andre klatre-eksperter klarer å holde følge, eller simpelthen holder et høyere tempo som de øvrige rytterne ikke klarer å holde.

Et vellykket rykk kan sikre en rytter seieren i rittet/etappen hvis det er målgang på toppen av en stigning, men også i ritt der målgang ligger på en flat strekning hvis rytterne klarer å skape seg et stort nok forsprang på klatringen, og holde denne avstanden inn til mål. Klatre-etapper og tempoetapper er avgjørende faktorer i lange etapperitt.
***The Wasp*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av B. Reeves Eason.

Handling
--------

Hjemme oppfører en ung jente seg veldig barnslig, og uten vanlig høflighet eller folkeskikk. Hun blir derfor plassert, av faren sin, ved en feminin internatskole hvor miljøet er helt annerledes enn det hun liker. Der blir hun snart feilaktig anklaget for å ha stjålet et smykke. Om natten velger jenta å stikke av fra skolen, for aldri å komme tilbake.

Men omstendighetene gjør at hun slår seg sammen med noen ondskapsfulle følgesvenner, og hun begynner snart med tyveri. Hun får etter hvert kallenavnet «vepsen» og klarer å unngå politiet hver gang hun begår kriminalitet. Men hun havner også i en rekke problematiske situasjoner.

Rolleliste
----------

* Vivian Rich som The Wasp
* Walter Spencer som Hart
* Roy Stewart.
* Hugh Bennett.

Referanser
----------

1. ↑  The Wasp

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Wasp* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Wasp* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Walls of Jericho*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Lloyd B. Carleton og James K. Hackett.

Handling
--------

Jack Frobisher, en sauebonde fra Queensland, har returnert til England som millionær. Han gifter seg med datteren til en velstående marki, og bosetter seg deretter i Mayfair. Men han blir tvunget til å låne penger til sin svigerfar, og han forelsker seg i en annen kvinne.

En av hans andre australske venner, Hanky ​​Bannister som er en millionær i likhet med Frobisher, kommer også tilbake til Storbritannia. Men dette åpner veien for en rekke intriger, både for dem selv og for hele omgangskretsen deres.

Skuespillere
------------

* Edmund Breese som Jack Frobisher
* Claire Whitney som Lady Althea
* Walter Hitchcock
* Stuart Holmes
* Edward José

Referanser
----------

1. ↑  THE WALLS OF JERICHO

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Walls of Jericho* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Walls of Jericho* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Walls of Jericho* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Walls of Jericho* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Walls of Jericho* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Waiters' Picnic*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av Mack Sennett.

Handling
--------

Louis er kokk og Oscar er en servitør, men begge to er forelsket i Mabel - den attraktive kassereren. Disse følelsene forårsake en rekke problemer mellom Louis og Oscar. Servitøren gjør ting så ubehagelige han klarer for kokken, og sistnevnte gjengjelder seg ved å sende ut merkelig mat - noe som får flere av gjestene deres til å klage til Oscar. Kokken bestemmer seg etter hvert for å få en forferdelig hevn ved å drepe sin konkurrent, så han tilbereder en tilsynelatende appetitt-vekkende rett - men som egentlig inneholder gift.

Men maten ser så godt ut at en hovmester presenterer dette måltidet til Mabel, som snart skal reise hjem. Så hun pakker med seg maten i en serviett, og går sin vei. Louis venter til giften skal ha trådt i kraft, og går deretter inn i spisestuen for å se på sin døde fiende. Men han blir overrasket over å se at Oscar fremdeles er i live, og går rolig sin vei. Når Louis snart oppdager hva som egentlig har skjedd, må han forsøke å komme seg til Mabels hjem i tide for å hindre at familien hennes spiser opp all den forgiftede maten.

Skuespillere
------------

* Mabel Normand som Mabel
* Ford Sterling som Louis, en kokk
* Roscoe Arbuckle som Oscar, en servitør
* William Nigh som en hovmester
* Nick Cogley som en gjest
* Bert Hunn som en Cafe-gjest

Referanser
----------

1. ↑  The Waiters’ Picnic

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Waiters' Picnic* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Waiters' Picnic* på Silent Era Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler skuespilleren.  For forskeren, se Anders Dale (forsker).

**Anders Dale** (født 29. januar 1971) er en norsk skuespiller som hovedsakelig har spilt på Rogaland Teater. Han har også spilt ved Den Nationale Scene i Bergen. I 1998 ble han nominert til Gullruten for sin innsats i NRKs dramaserie *Blodsbånd*.

Han ble uteksaminert ved Statens Teaterhøgskole i 1994 og begynte samme år ved Rogaland Teater, han debuterte i rollen som Joe i Tony Kushners *Engler i Amerika*. Han har blant annet hatt roller som Josef K i Kafkas Prosessen (1996), Mersault i Den Fremmede av Camus (1999) og Hitler i *Mein Kampf* av Georg Tabori (1999).
I 2001 spilte han hovedrollen i Amadeus på Den Nationale Scene under Festspillene i Bergen. I 1997 var han nominert til Gullruten for sin innsats i NRKs dramaserie Blodsbånd.
Vinteren 2005 fikk Anders Dale gode kritikker for sin tolkning av Smike i *Nicholas Nickleby* på Rogaland Teater. I 2007 spilte han i Jon Fosses *Dødsvariasjonar* og Leo Tolstojs *Anna Karenina*.
I 2008 hadde han permisjon fra Rogaland Teater og spilte Biff i *En handelsreisendes død* på Den nationale Scene i Bergen. 
Høsten 2011 spilte han Dovregubben og Aslak smed i Peer Gynt. Våren 2012 var han regissør på *Blackbird* ved Den Nationale Scene i Bergen og på *Festen* på Rogaland Teater.

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* rogaland-teater.no: Anders Dale

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Dale på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Anders Dale hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Anders Dale hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Anders Dale hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Borgerlig offentlighet*** er den tyske filosofen og sosiologen Jürgen Habermas' mest kjente verk. Verket var Habermas doktorgradsavhandling og utkom på tysk første gang i 1962. Boka drøfter hvordan offentligheten utviklet seg i Vest-Europa fra 1700 til 1900-tallet. Den er et av de hyppigst siterte verk innen sosiologi og andre samfunnsvitenskaper.

Ifølge professor Rolf Hobson er det bred enighet blant forskere at før demokratiseringen i Europa fra slutten av 1700-tallet var det en endring i kulturen som åpnet for dette. Den studien av dette som har hatt størst innflytelse er Habermas' verk om *Borgerlig offentlighet*. Habermas anså at den nye offentlige opinion i hovedsak var kritisk til myndighetene, men professor Tim Blanning hevder at det kunne virke begge veier. I Frankrike før revolusjonen ble offentligheten gradvis mer kritisk til monarkiet, mens i Storbritannia økte monarkiets anseelse, ved at det tilpasset seg endrede forventninger.

Referanser
----------

1. ↑  Hobson 2015, s. 20
2. ↑  Hobson 2015, s. 58–59

Kilder
------

* Habermas, Jürgen; Høibraaten, H.; Schwabe-Hansen, E.; Høibaaten, H.; Øien, J. (1. januar 2005). *Borgerlig offentlighet: dens fremvekst og forfall : en undersøkelse omkring et av det borgerlige samfunns grunnbegreper*. Bokklubbens kulturbibliotek. Oslo: De norske bokklubbenene. ISBN 8252552080. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
* Habermas, Jürgen (1929-) (1991). *Borgerlig offentlighet: dens fremvekst og forfall : henimot en teori om det borgerlige samfunn*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205193401.
* Hobson, Rolf, *Europeisk politisk historie 1750–1950*, Cappelen Damm Akademisk, 2015, ISBN 978-82-02-24316-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Eve*** er en kortfilm, regissert av Natalie Portman, med Olivia Thirlby, Lauren Bacall og Ben Gazzara i rollene.

Filmen, Portmans regidebut, hadde premiere på 65. filmfestivalen i Venezia, 1. september 2008. Portman deltok på premièren, og filmen åpnet festivalens kortfilmdel, kalt «corto-Cortissimo» (norsk:«kort og kortest»), og ble vist sammen med 23 andre filmer fra hele verden. Den 22 minutter lange filmen handler om en jente som trenger seg på hennes bestemors romantiske date, og inneholder musikk av Sufjan Stevens.

Handling
--------

Kate er en ung kvinne som besøker bestemoren sin (spilt av Lauren Bacall) for å snakke om moren sin Eve.

Men i stedet ender hun overrasket opp som både sjåfør og ledsager, på bestemorens romantiske middag sammen med en enkemann ved navn Joe (spilt av Ben Gazzara)

Skuespillere
------------

* Lauren Bacall som bestemoren hennes.
* Olivia Thirlby som Kate
* Ben Gazzara som Joe.
* Nicholas Rotundo som hovmester
* Richard Delia som Bruce
* Chris Colombo som stunt-sjåfør.

Referanser
----------

1. ↑  Lyman, Eric J. (1. september 2008). "Venice festival all about 'Eve' on Monday". *The Hollywood Reporter*. Besøkt 23. mars 2014.
2. ↑  "Natalie Portman's Directorial Debut". 2. september 2008. CBS News. Besøkt 23. mars 2014.
3. ↑  Lankford, Loren (2. september 2008). "Sufjan Stevens lends music to Natalie Portman's short film". *Paste*. Besøkt 23. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eve* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Eve* på AllMovie Rediger på Wikidata
Shijingshandistriktet i Beijing
**Shijingshan** (kinesisk: 石景山区, pinyin: *Shíjǐngshān Qū*) er et distrikt i byprovinsen Beijing. Det ligger vestenfor byens bykjerne. Arealet er på 86 km², og har en befolkning på 489 439 (2000). 

Xishanfjellene (Vestfjellene eller de vestlige høyder – *Western Hills*) begynner i Shijingshandistriktet. I distriktet ligger også Babaoshan revolusjonære gravlund.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter**

* Babaoshan (八宝山街道), Laoshan (老山街道), Bajiao (八角街道), Gucheng (古城街道), Pingguoyuan (苹果园街道), Jinding aveny (金顶街街道), Guangning (广宁街道), Wulituo (五里坨街道), Lugu (鲁谷街道)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 109 løper gjennom området. Den knytter Beijing sammen med Lhasa i Tibet. Den løper vestover fra Beijing via Datong, Yinchuan, Lanzhou og Xining til Golmud før den vender sørvestover mot Lhasa.

Referanser
----------

1. ↑  «2011年统计用区划代码和城乡划分代码：石景山区» **(Simplified Chinese)**. National Bureau of Statistics of the People's Republic of China. Arkivert fra originalen 8. august 2013. Besøkt 7. august 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Rulling skjer rundt den langsgående aksen til et fartøy.
Den **langsgående akse**, også kalt **longitudinal akse** eller **longitudinell akse**, er aksen til et legeme som tilsvarer retningen av dets største utstrekning. Ofte er lengdeaksen også en omtrentlig symmetriakse for et legeme. På kjøretøy og fartøy som bil, båt og fly peker lengdeaksen fremover. De brukes for eksempel innen fartøydynamikk og fysisk beskrivelse av kjøretøy generelt.

Den kan også kalles **rulleakse** eller **slingreakse** ettersom rulling (slingring) skjer rundt denne aksen. Vinkelen som da oppstår fra nøytral posisjon kalles rullevinkel eller slingrevinkel (engelsk: *roll angle* eller *bank angle*).

Vegbygging
----------

Innen vegbygging kan man tegne et snitt i retning av lengdeaksen (den såkalte traseen), og dette kan brukes for å grafisk fremstille helningen langs ferdselsvegen (stigningstallet).[]

Mekanikk
--------

Akslinger roterer vanligvis rundt sin lengdeakse, som for eksempel med en drivaksling.

Himmellegemer
-------------

Ved rotasjoner av himmellegemer skjer derimot rotasjonsbevegelsen i de fleste tilfeller rundt den korteste aksen. Fysisk og mekanisk snakker man i denne sammenheng han om aksen med det største treghetsmomentet.

Se også
-------

* Pitch (vinkel)
* Giring (rotasjon)
* Koordinatsystem for kjøretøy

Referanser
----------

* Gö, Ernst: *Aircraft Technology*, Motorbuchverlag, Stuttgart 2003, ISBN 3-613-02006-8
**Terje Willy Wanberg** (født 15. mars 1939, død 5. desember 2006) var en norsk forlegger og redaktør.

STOWA Forlag
------------

Fra 1971 var Wanberg både forlegger og redaktør for *Science Fiction-magasinet*, som i 1973 endret navn til *Nova – Fantastiske Fortellinger* før Øyvind Myhre tok over som redaktør i 1974. Bladet holdt det gående til 1979, og gjenoppsto som *Terra Nova* for to utgivelser i 1988.

Forlaget ga også ut fire billigbøker i serien *Nova Science Fiction*:

* Roar Ringdahl: *Skandalen i Dodderston og andre underlige hendelser* (ISBN 82-90199-00-7) 1976
* Øyvind Myhre: *Kontrabande* (ISBN 82-90199-01-5) 1976
* Per G. Olsen og Roar Ringdahl: *Nazna* (ISBN 82-90199-02-3) 1977
* Poul Anderson: *Epilog* (ISBN 82-90199-03-1) 1978

Bok og Magasinforlaget
----------------------

Forlaget skiftet navn til Bok og Magasinforlaget etter at *Nova – Fantastiske Fortellinger* ble lagt ned. Dette forlaget hadde sin første utgivelse i 1981 og holdt det gående til Wanberg døde i 2006. Blant forlagets utgivelser var antologier med oversatte noveller, originale, norske utgivelser av både etablerte forfattere og debutanter, samt antologier med presentasjon av debutanter:

* Terje Wanberg (red.): *Siste reis* (ISBN 82-90387-03-2) 1983
* Einar Gjærevold (red.): *Asterveg* (ISBN 82-90387-21-0) 1989
* Ingar Knudtsen (red.): *Evigskogen* (ISBN 82-90387-25-3) 1990
* Ellen T. Andresen m.fl. (red.): *Nova 2000* (ISBN 82-91690-21-9) 2000

### Bokklubben Nova

Bøkene i forlaget var tilgjengelig i abonnement gjennom Bokklubben Nova, som også tilbød importerte bøker og bøker fra andre forlag.

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
2. ↑  Willy B.: *Drømmenes marked. Norske ukeblader, magasiner og hefter 1945-1995* (Bladkompaniet, Oslo 1996) s. 142
3. ↑  "Tyve år med Terje Wanberg" av Einar Gjærevold i *Programbok for Intercon '91* s. 17
4. ↑  "Terje Wanberg er død"[*død lenke*] på nettstedet *Fabelprosa*
Trompet i forgrunnen. Bak sees blant annet pikkolotrompet og flygelhorn.
Et **messingblåseinstrument** er et blåseinstrument hvor lyden produseres ved at man blåser inn i en røråpning, som oftest gjennom et munnstykke, og lar leppene vibrere. Leppene får da luftsøylen i røret til å svinge, og dette frembringer lyd. Forskjellige toner kan lages ved å trykke ned ventiler, dra og skyve en sleide for å endre lengden på luftsøylen, eller ved å stramme og slappe av i leppene for å spille forskjellige naturtoner. Man stemmer et messingblåseinstrument ved å dra ut en bevegelig del av instrumentet som kalles stemmebøyle – lyden blir mørkere – eller skyve inn – lyden blir lysere. Munnstykket, såvel som instrumentet, er som regel av metall; nesten alltid messing, derav navnet. Det finnes dog blant annet glasstrompeter, og messingblåseinstrumenter kan i prinsippet lages i alle materialer. Serpentene ble for eksempel laget i tre.

Kategorisering
--------------

Messingblåseinstrumentene deles inn i to hovedgrupper etter hva slags form røret har:

* **Konisk** rør er et rør som blir stadig videre gjennom hele instrumentet (i praksis den delen av røret som befinner seg etter ventilseksjonen). Dette gir en rund klang og lysere tone enn lengden på røret skulle tilsi.

* + Saxhorn
		- Kornett (opprinnelig saxhorn soprano eller saxhorn contralto)
		- Flygelhorn (uenighet om dette regnes som saxhorn, i så fall saxhorn contralto)
		- Althorn (opprinnelig saxhorn tenor)
		- Baryton (opprinnelig saxhorn baryton)
		- Eufonium (opprinnelig saxhorn basse)
		- Tuba (opprinnelig saxhorn contrebasse)
	+ Valthorn
	+ Wagnertuba
	+ Sousafon
	+ Helikon
	+ Ofikleide
	+ Serpent

* **Sylindrisk** rør er et rør som ikke vider seg ut før klokkestykket. Dette gir en skarpere klang og en dypere tone i forhold til lengden på røret.
	+ Trompet
	+ Trombone
	+ Cimbasso

### Hornbostel-Sachs

Ifølge Hornbostel-Sachs klassifiseringssystem for musikkinstrumenter befinner messinginstrumentene seg i hovedkategorien aerofoner og underkategori kromatiske trompeter (423.2). Videre er instrumentene inndelt etter om de spilles med klaffer (423.21) en sleide (423.22) eller ventiler (423.23).

Se også
-------

* Liste over musikkinstrumenter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
***Mesterbokseren*** (originaltittel: *Battling Butler*, også vist i Norge som *Kjærlighet og letvekt*) er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1926, med Buster Keaton i hovedrollen. Filmen er regissert av Keaton selv, og var basert på scenemusikalen Battling Buttler av Philip Braham.

Handling
--------

Alfred Butler er en etterkommer av en velstående familie, men han er en forlegenhet for faren hans på grunn av hans latskap. Faren foreslår at han burde reise på jakt og fisketur, som han håper at Alfred skal bli mer moden av. Alfred blir ledsaget av sjåføren sin, og en personlige tjener. Under utflukten forelsker han seg ved første blikk i en ung kvinne av lavere sosial klasse som bor sammen med familien sin i en hytte. For å imponere hennes arbeiderklasse-familie, forteller tjeneren hans at Alfred er en velkjent profesjonell bokser, som tilfeldigvis har det samme navnet som ham - men som ofte går under kallenavnet Battling Butler i bokseringen.

Men komplikasjoner oppstår når det blir forventet at Alfred faktisk skal slåss mot en av den virkelige Battling Butlers motstandere. Han begynner derfor å trene så godt han kan, men før konkurransen forventer han å bli beseiret i bokseringen. Til hans store lettelse dukker den virkelige Battling Butler opp, gjennomfører konkurransen, og vinner. Imidlertid misliker Battler å ha blitt etterlignet av en slik feig svekling som Alfred, og de havner i en slåsskamp - noe den unge kvinnen Alfred var interessert i, også blir vitne til.

Skuespillere
------------

* Buster Keaton som Alfred Butler
* Snitz Edwards som Alfreds tjener
* Sally O'Neil som den attraktive kvinnen Alfred blir interessert i
* Walter James som kvinnens far
* Budd Fine som kvinnens bror.
* Francis McDonald som den kjente bokseren Battling Butler
* Mary O'Brien som Battling Butlers kone
* Tom Wilson som Battling Butlers trener
* Eddie Borden som Battling Butlers manager

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mesterbokseren* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mesterbokseren* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Mesterbokseren* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Mesterbokseren* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mesterbokseren* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Mesterbokseren* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Mesterbokseren* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mesterbokseren* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Mesterbokseren* på Silent Era Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Ytterby kirke** var en kirke i Ytterby i Kungälv kommune, Bohuslän. Dette området tilhører nå Sverige, men i middelalderen, da kirken ble bygget, var dette en del av Norge. Kirken var oppført i romansk stil rundt 1100. Kirken ble delvis revet på 1800-tallet, og står i dag som en ruin.

Da kirken ble oppført på 1100-tallet, lå den like ved Konghelle, som var en av Norges største byer på denne tiden. I Borgartingsloven, loven som gjaldt for Viken, fortelles det at det var seks fylkeskirker i Viken, og at en av dem lå i Konghelle. Ytterby kirke kan ha vært denne kirken.

* Inne i kirken, mot nordvestInne i kirken, mot nordvest
* Nordsiden av kirkenNordsiden av kirken
* Sørsiden, med koretSørsiden, med koret
* Porten inn til kirken, ved det gamle våpenhusetPorten inn til kirken, ved det gamle våpenhuset
* InngangenInngangen

Referanser
----------

1. ↑  *Ældre Borgartingslov, Vikens kristenret* (1914): 22
2. ↑  Kolsrud (1958): 147

Litteratur
----------

* Kolsrud, Oluf: *Noregs kyrkjesoga I: Millomalderen*. Aschehoug, Oslo 1958
* *Ældre Borgartingslov, Vikens kristenret*. Oversatt av Torleiv Olavsson, Kristiania 1914
**Ytre Øydnavatnet** er en innsjø i Audnedal i Lyngdal kommune i Agder. Sjøen har utløp til elva Audna, og nærmeste tettsted er Konsmo. Arealet er 3,39 km², og vannet ligger 96 meter over havet.

Topografi
---------

Sjøen er i underkant av 10 km lang, og ligger i en naturlig revne i landskapet. Landskapet omkring stiger flere steder bratt. En fjellvegg ved sjøen stiger til om lag 140 meters høyde og fortsetter tilsvarende bratt under vannoverflaten. Enkelte steder er vannet dermed meget dypt. Bunnforholdene er hvit sand som mange steder er dekket av gjørme.

Bergarten i området er grunnfjell med isskurte svaberg som følge av istiden.

Dyre- og planteliv
------------------

Det er svært mye småørret i sjøen, som lett lar seg fiske med båt og slepesnøre. Det er oppfordret til å fiske i sjøen for å redusere bestanden av småørret. For øvrig er det ål i sjøen. Inntil om lag 1950-tallet var det også abbor i sjøen. Bever holder til omkring sjøen og bygger beverhytter særlig på vestsiden og langs elven Audna. Det holder til rovfugler som ørn omkring sjøen, og i blant kan man se disse fiske. Ofte kan man se ørn sirkle over sjøen i stor høyde. Langs vestsiden av sjøen er det små områder med gammel eikeskog som trolig ikke ble hogd på grunn av at de er vanskelig tilgjengelig. For øvrig er det mye furu på vestsiden av sjøen, med innslag av lind og svartor. På østsiden er det hovedsakelig granskog.

Det kan falle store snømengder ved vannet, som er isdekket i vintermånedene.

Rekreasjon
----------

Omkring vannet er det mange steder fine hvite sandstrender som gir gode muligheter for å bade. Enkelte strender kan man i praksis kun komme til ved bruk av båt. Det er en offentlig opparbeidet og populær badestrand om lag midt på sjøen, med stor sandstrand, grillplasser, sandvolleyballbane, vannskihopp, toalett og kommunal renovasjon. Området ble rehabilitert i 2007. Det er noe bruk av motorbåt på sjøen, og for øvrig bruk av robåt og kano.

Kommunikasjon
-------------

Fylkesvei 460 går langs hele østsiden av sjøen. Audnedal stasjon ligger om lag 1 kilometer fra sørenden av sjøen.

Bebyggelse
----------

Det er spredt bebyggelse ved riksvei 460 langs den nordlige halvdelen av sjøen. Inntil 1970-tallet var det to matbutikker langs sjøen: den ene i nordenden av sjøen, og den andre om lag midt på sjøen ved Ågedalsstøi.

Det ble etablert et hytteområde ved sjøen ved Ågedalsstøi i 1972. Åsen boligfelt ble begynt bygget overfor hytteområdet i 2004. I sørenden av sjøen ligger det et sagbruk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ulster-annalene** er en krønike fra middelalderens Irland. Dens opptegnelser strekker seg mellom årene 431 e.Kr. og til 1540 e.Kr. Opptegnelsene fram til 1489 ble samlet på slutten av 1400-tallet av skriveren *Ruaidhri Ó Luinín* under hans velynder *Cathal Óg Mac Maghnusa* på øya Belle Isle på Lough Erne i provinsen Ulster i nordlige Irland. Senere opptegnelser, de som går fram til år 1540, ble lagt til av andre.

Tidligere annaler som kan dateres så langt tilbake som 600-tallet ble brukt som kilder for de første opptegnelsene, og de senere opptegnelsene ble datert på nye innsamlinger og muntlige historie. Et århundre senere ble annalene selv en særdeles betydningsfull kilde for forfatterne av Annalene av de fire mesterne. 

Språket som ble benyttet var irsk, men med noen innslag på latin. Ettersom de tidligste annalene ble kopiert verbatim (ord for ord) er annalene ikke bare nyttige for historikerne, men også for lingvister som studerer det irske språkets utvikling.

Biblioteket i Trinity College i Dublin sitter på det opprinnelige manuskriptet, men biblioteket Bodleian Library i Oxford i England har en samtidig kopi som fyller noen av hullene i originalen. Det er to moderne engelske oversettelser av annalene – *Mac Airt and Mac Niocaill* (1983) og *MacCarthy* (1893).

Se også
-------

* Annalene av de fire mesterne
* Inisfallen-annalene

Eksterne lenker
---------------

*Ulster-annalene*, redigert og oversatt av Seán Mac Airt og Gearóid Mac Niocaill (Dublin 1983). Elektroniske utgaver hos CELT - Corpus of Electronic Texts: Redigert utgave (mellomirsk/latin), Engelsk oversettelse

Portaler: Historie | Litteratur
Russiske bondejenter ved elva Sjeksna nær landsbyen Kirillov fotografert av Sergej Prokudin-Gorskij 1909. Jenta i midten bærer sarafan av brokade.
**Sarafan** (uttales «saraf'an», på russisk skrevet сарафа́н) er en kjoleformet kvinnedrakt som var vanlig i Det russiske keiserriket fra omkring 1700 fram til den russiske revolusjonen i 1917. Sarafan er en type stroppekjole; den består av et livstykke, ofte ettersittende, uten ermer, men med stropper eller bånd over skuldrene, som er sydd fast til eller brukt sammen med et vidt skjørt. Plagget er ofte fargerikt og pyntet med mønstrede border. Drakten ble tradisjonelt båret over en bluse og ofte med forkle. I dag inngår plagget i russiske folkedrakter.

* Illustrasjon av Ivan Bilibin (1876-1942) til det russiske folkeventyret Maria Morevna. Alle jentene er tegnet med tradisjonelle sarafaner. Mennene har også russiske folkedrakter, blant annet med kosovorotka («russerskjorte»).Illustrasjon av Ivan Bilibin (1876-1942) til det russiske folkeventyret *Maria Morevna*. Alle jentene er tegnet med tradisjonelle sarafaner. Mennene har også russiske folkedrakter, blant annet med kosovorotka («russerskjorte»).

Se også
-------

* Stroppekjole, kjoler uten ermer, men med skulderstropper eller -bånd

Referanser
----------

1. 1 2 3  Oppslagsordet «sarafan» i *Store norske leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sarafan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |