recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Grande-Terre** er den største og mest folkerike øya i det franske området Ny-Caledonia. Den ligger i Korallhavet i det sørlige Stillehavet.

Øya har en flate på 16 374 km² av et areal på totalt 18 576 km² for hele Ny-Caledonia. Geologisk er Grande-Terre en del av Norfolkryggen. Den er 500 km lang og 50–60 km bred og er orientert i retning nordvest-sørøst. Grande-Terre er omgitt av et barriererev. I forlengelsen av øya ligger Bélep-øyene i nord og Île des Pins i sør.

En fjellkjede strekker seg i øyas lengderetning. Landskapet er bratt på østsiden, mens fjellene på vestsiden flater ut til sletteland. Høyeste punkt er Mont Panié med 1629 moh. nord på Grande-Terre. Nedbøren faller i hovedsak på østsiden av øya. Her finnes det regnskog. Vestsiden av øya er tørrere og hadde opprinnelig eviggrønn, sklerofyllisk skog. Jordsmonnet er rikt på mineraler. Om lag en tredel av den næringsfattige jorda er ultramafisk.
Grand-Terre har store forekomster av nikkel, med garnieritt som har et høyt nikkelinnhold på inntil 3 %. Det finnes også krom, jern, gull, kopper, bly, sink, sølv, mangan og kobolt.

Referanser
----------

1. ↑  *1-Territoire-environnement*, Isee.
2. ↑  Rawling, Timothy: «New Caledonia, Geology», i Rosemary Gillespie og David Clague (red.): *Encyclopedia of Islands*, Berkeley: University of California Press, 2009, s. 645-648.
3. ↑  Murienne, Jérôme: «New Caledonia, Biology», i Rosemary Gillespie og David Clague (red.): *Encyclopedia of Islands*, Berkeley: University of California Press, 2009, s. 643-645.
4. ↑  *Rapport annuel 2013*, Paris: IEOM Nouvelle-Calédonie, 2014, s. 16. Lest 30. juli 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En **grande école** er i Frankrike et høyere læresteder utenfor det vanlige rammeverket av offentlige universiteter. De fokuserer gjerne på ett enkelt område, slik som ingeniørfag, bedriftsøkonomi eller offentlig administrasjon, og er små og vanskelige å komme inn på. Mange av dem gir en høy prestisje til dem som har gått ut derfra, akkurat som Oxbridge i Storbritannia eller Ivy League-universitetene i USA. Rundt 0,5% av franske elever fra videregående skoler kommer inn. Dette dusinet av skoler, som blir æret for å være «généralistes» (dvs. tverrfaglige), har tradisjonelt produsert de fleste av Frankrikes topp offentlige embetsmenn, politikere, direktører, forskere og filosofer.

Noen av dem, som ESCP Europe (Paris, London, Berlin, Madrid, Torino), Essec (Cergy, Singapore), eller Écoles centrales (Paris, Lyon, Lille, Nantes, Marseille, Beijing), går ut over Frankrikes grenser og har etablert avdelinger internasjonalt med global anerkjennelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Karin Borgny Wiksén** (født 25. juli 1917 i Sandefjord, død 16. oktober 1999 i Trondheim) var en norsk sosionom og politiker (H).

Hun var datter av skreddermester Carl Wiksén og hustru Clara Jensen Sollie, og flyttet til Trondheim som barn. Hennes søster, journalist Esther-Marie (født Wiksén), ble gift med advokat Thorvald Wiig.

Gjennom yrke og deltagelse i organisasjonsliv og politikken jobbet hun hele livet for svakerestilte grupper, som eldre, funksjonshemmede og krigspensjonister. Ved siden av stillingen som sosialkurator var hun blant annet formann i Sør-Trøndelag Støttelag for psykisk utviklingshemmede i 1952, leder for Nasjonalhjelpens Fonds kuratorvirksomhet i Trøndelag og på Nordmøre, viseformann i Norges Røde Kors, medlem av Sør-Trøndelag fylkesting, styremedlem i Trondheim Høyre, første formann i Høyres Penjonistforening for Trondheim og Malvik fra 1979 til 1981 og første formann i Fellesrådet for Høyres Pensjonistforeninger (nå Senior Høyre) fra 1981 til 1983.

> «Karin Wiksén som også i en menneskealder sto på barrikadene. Ikke for moter, men for eldre og krigspensjonister. En myndig dame som ruvet i landskapet også i forhold til stemmeprakt. Ingen som var til stede vil vel noensinne glemme da hun feide inn i bystyresalen under en debatt om elendigheten blant eldre i Trondheim. Hun peker med stokken opp mot galleriet hvor de eldre protestantene sitter og forkynner med rungende røst: – Vi er jo her som den tause majoritet!»
> 
> 

Wiksén var æresmedlem av blant andre Norges Røde Kors (1966), Høyres Penjonistforening for Trondheim og Malvik (1981) samt Trøndelag Krigsseilerforening.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Karin Borgny Wiksén[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Isern, Gerd (1996). «Mitt Trondheim». I Søraa, Gerd. *Trondheim. Natur, kultur og mennesker*. Trondheim: Adresseavisens forlag. s. 250–251.
3. ↑  Sættem, Odd (red.) (1984). *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 583.
4. 1 2  «Nekrolog». *Adresseavisen*: 11. 18. oktober 1999.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Første leder** | **Senior Høyres leder**(1981–1983) | Etterfølger:**Sigrid Utkilen** |

Portaler: Konservatisme | Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Den gamle brua i Konitsa, rett før Vikos–Aoös nasjonalpark.
**Vjosë** (albansk) eller **Aoos** (Αώος, gresk) er en elv i det nordvestlige Hellas og i det sørvestlige Albania. 

Elvens totale lengde er ca. 272 km, hvorav de første 80 km er i Hellas og 192 km er i Albania. Vjosë får vann også fra to andre elver i Albania; Drino og Shushicë. 

Vjosës kilde er høyt oppe i Pindos-fjellene i Epirus i det nordvestlige Hellas, nær byen Vovousa. En kunstig innsjø har blitt konstruert 1 350 moh.. Elven renner gjennom Vikos–Aoös nasjonalpark, hvor den danner imponerende formasjoner. Elven renner gjennom Konitsa, og videre inn i Albania nær Çarshovë. Elven fortsetter nordvestover gjennom regionene Gjirokastër, Vlorë og Fier før den til slutt munner ut i Adriaterhavet nordvest for Vlorë.

Elven har store variasjoner i vannføring gjennom årets sesonger.

Elven har et nedbørfelt på 7 200 kvadratkilometer, hvorav 4 600 kvadratkilometer ligger i Albania.

Navn
----

Elven er kjent for en rekke navn. I antikken ble den kalt **Aoös** (gresk: Ἄωος, Ἀῶος, Ἀῷος) i Hellas og **Aous** på latin. I Albania er elven kjent som **Vjosë** eller **Vjosa**,mens den i Hellas fortsatt er kjent ved sitt antikke navn i tillegg til **Vovousa** (Βοβούσα) eller **Aias** (Αίας, Αἴας).

Referanser
----------

1. ↑  An overview of water quality of Vjosa river in Albania based on biological and chemical parameters *International Journal of Advances in Engineering & Technology* (PDF) s.
2. ↑  Vjosë river, My Etmology
3. ↑  Egnatia Municipality Arkivert 2. august 2009 hos Wayback Machine.
4. ↑  Vjosë (or Aóos) River Delta , Virtual GlobeTrotting
5. ↑  Albania drainiage, country-data.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Aoos-Vjosa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Karin Andersen Toft** (født 26. mars 1978 på Sønderborg Sygehus) er en dansk lyriker.

Hennes foreldre er Hans Peter Mastrup Toft og Berit Andersen. Hun vokste opp i Skelde, en liten landsby på Broagerland i Sønderjylland. Hun gikk på folkeskolen i Skelde skole og fortsatte på Broager skole og deretter på Sønderborg Statsskole. Hun er utdannet i 2006 fra Forfatterskolen i København, der hun studerte sammen med blant andre Christina Hagen Nielsen, Martin Snoer Raaschou, Ea Jeppesen og Lars Bo Nørgaard.

Hun har bidratt med tekster til tidsskrifter og til Forfatterskolens avgangsantologi i 2006.

Toft er medlem av dikterkollektivet og forlaget Koordinat.

Utgivelser
----------

* *Forfatterskolens Afgangsantologi 2006* ISBN 8791407214
* Dikt i magasinet «Slagtryk», februar 2011

Referanser
----------

1. ↑  Berlingske: «At skrive er begyndt at gøre ondt»
2. ↑  *Forfatterskolens avgangsantologi 2006*
3. ↑  «koordinat.dk: Om dikterkollektivet». Arkivert fra originalen 21. januar 2016. Besøkt 8. januar 2016.
4. ↑  «Slagtryk: Tre digte av Karin Toft». Arkivert fra originalen 25. januar 2016. Besøkt 8. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterens blogg
**VOF de Kunst** også kjent som **The Art Company** er ei nederlandsk popgruppe. Gruppa hadde enkelte hits på 1980-tallet, men gikk senere over til å synge barnesanger på nederlandsk.

Opprinnelsen
------------

I 1983 startet gruppa med tolv medlemmer i Tilburg. Deres første singel *Suzanne* gikk rett inn på førsteplass på den nasjonale Mega Top 50-lista, men forøvrig ikke på den nasjonale Top 40-lista. Sangen ble oversatt til engelsk («Susanna») og gitt ut i noen utvalgte land, blant andre Norge, hvor den også ble en stor hitt. I 1984 kom gruppas andre singel *Oude liefde roest niet*, som også ble en nasjonal hitt.

Europa turne
------------

Gruppa konsentrerte seg deretter om engelskspråklig materiale. Det ble gitt ut enkelte engelskspråklige album og gruppa dro på Europa-turne under navnet The Art Company. I 1987 gikk gruppa igjen tilbake til nederlandsk. Singelen *Een kopje koffie*, skrevet av Eirk van Muiswinkel, ble straks en stor hitt i Nederland.

Barnesanger
-----------

Som en hyllest til dikteren og barnebokforfatteren Annie M.G. Schmidt ga VOF de Kunst ut et album med musikk satte dikt av forfatteren i 1990. CD-en *Dikkertje Dap* ble en stor suksess og var i et år å finne på den nasjonale album Top 100. Gruppa spilte også i noen sesonger av den nederlandske versjonen av Sesam Stasjon. I de kommende årene ga gruppa ut flere album, blant andre et Sinterklaas-album med Sinterklaas-sanger. Fra 1995 turnerte VOF de Kunst Nederland rundt med teaterforestillinger for barn og voksne. I den sammenheng har de i årenes løp samarbeidet med blant andre Erik van Muiswinkel, og barnebokforfatterne Paul van Loon, Selma Noort og Carry Slee. 

### Trivia

Bokstavene VOF i navnet VOF de Kunst er en forkortelse for **v**ennootschap **o**nder **f**irma og er den nederlandske ekvivalenten for AS (aksjeselskap).

Diskografi
----------

### Album

* *Maandagmorgen 6:30*, 1983
* *Dikkertje Dap*, 1991
* *De kunst live*, 1991 (konsertalbum)
* *De lapjeskat*, 1992
* *Sinterklaasfeest met V.O.F. De Kunst*, 1993
* *De griezel CD*, 1994

### Singler

* *Suzanne*, 1983
* *Oude liefde roest niet*, 1984
* '*k Wil niet met een ander dansen*, 1984
* *Het is beter zo*, 1984
* *Één kopje koffie*, 1987
* *Waar heb ik jou meer gezien*, 1987
* *Retour Sneek*, 1988
* *De laatste meters*, 1988 (med The Skymasters)
* *Speciale aanbieding*, 1989 (med Het Goede Doel)
* *Dikkertje Dap*, 1991

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) VOF de Kunst på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) VOF de Kunst på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) VOF de Kunst på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) VOF de Kunst på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) VOF de Kunst på Spotify Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs
 |
**Barnabas' brev** er et kristent skrift fra oldkirken. Skriftet presenterer seg som et brev, og har visse brevtrekk, men er i form nærmere et læreforedrag. 

Skriftet inneholder en tolkning av Det gamle testamentet som er avansert for sin samtid. Barnabas' brev ble høyt vurdert i oldkirken, og ifølge Eusebius skal Klemens av Aleksandria ha regnet det som en del av den nytestamentlige kanon. Det er også med i *Codex Sinaiticus* der det er plassert som det siste skriftet i NT. Andre kirkefedre regnet skriftet som apokryft.

Skriftet stammer sannsynligvis fra 131 e.Kr. Forskere er usikre på hvor det er skrevet, men Syria, Lilleasia og Alexandria har blitt foreslått. Selv om tittelen impliserer at Barnabas står bak brevet, er det lite som tyder på dette.[]

Brevet er en læreutlegging av GT inn i en kristen kontekst. Det tolker Det gamle testamentet slik at man ser kristen lære i de jødiske tekstene. Barnabas' brev hevder at det aldri har vært en pakt mellom jødene og Gud, og at man derfor ikke kan snakke om en «ny» og en «gammel» pakt, men kun om den pakten som ble innført med Kristus for de kristne.

Det finnes to greske håndskrifter med hele skriftet komplett. Dette er *Codex Sinaiticus* og *Codex Hierosolymitanus*. Ellers har man flere håndskrifter med deler av brevet.

Litteratur
----------

* Oskar Skarsaune, «Barnabas' brev» i Ernst Baasland og Reidar Hvalvik (red.) *De apostoliske fedre*, Lunde Forlag, Oslo, 1984 (2. opplag 1997). ISBN 82-531-7404-7. Side 160-167.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
En humoristisk illustrasjon av Akademisk kvarter.
**Akademisk kvarter** er et uttrykk som stammer fra universitetene, *akademia*, hvor det betegner det første kvarteret av hver forelesningstime innen undervisningen begynner og til den *reelt* begynner.

Det er etter gammel skikk den tiden en foreleser og da særlig en universitetsprofessor, kunne tillate seg å komme for sent i forhold til annonsert tidspunkt for en universitetsforelesning, spesielt når den kunngjorte tiden var et helt timetall. Ved Universitetet i Oslo ble klokkeslettet for forelesningene kunngjort slik inntil 1915, men siden har det kunngjorte klokkeslettet vært å forstå uten akademisk kvarter. Ved universiteter i Norge er det nå vanlig at forelesninger begynner 15 minutter over hel, f.eks. 10:15, slik at det akademiske kvarteret allerede er tatt høyde for og studentene slipper å sitte og vente.

Det akademiske kvarter har sin opprinnelse i de gamle universitetsbyene, i en tid da det ikke var normalt for studenter å ha på seg armbåndsur. Når kirkeklokka ringte på hel time hadde studenten da et kvarter på å komme seg hjemmefra til time.

Uttrykket har gått inn i vanlig dagligtale som en sosialt akseptabelt tid å komme for sent i forbindelse med private selskap. Uttrykket har også gitt opphav til ordspillet om navnet til Det Akademiske Kvarter i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  «Faste udtryk: akademisk kvarter», *Den danske ordbog*
2. ↑  *Spørgehjørnet* (8. desember 2010). «Hvorfor kaldes det "det akademiske kvarter"?». Besøkt 25. august 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Karina Charlotte Sørensen** (født 8. april 1982 i Kolding) var folketingsmedlem, valgt for Dansk Folkeparti i Vejle Amtskreds fra 2001 til 2005. Hun ble da det yngste medlem av Folketinget, med sine 19 år, 7 måneder og 12 dager.

Karina Sørensen er datter av børstebinder Anker Sørensen og rengjøringsassistent Rita Sørensen.
Hun har gikk ut av på Almind-Viuf Fællesskole i 1999 og studerte de tre påfølgende år ved Nyborg-Kerteminde Handelsskole.

Karina Sørensen var nestformann for Dansk Folkepartis Ungdom (DFU) i Vejle Amt 2000-2001 og medlem av hovedstyret i DFU 2000-2001.
Fra februar 2001 var hun partiets kandidat i Fredericiakredsen.
Sørensen ble valgt inn på Folketinget for Vejle Amtskreds ved Folketingsvalget 2001 20. november 2001 med 1692 personlige stemmer. 
I Folketinget satt hun i Europaudvalget og Uddannelsesudvalget.
Hun valgte ikke å stille til Folketingsvalget 2005 til fordel for en utdannelse som bankrådgiver.

Referanser
----------

1. 1 2  «Karina Sørensen». Folketinget. Arkivert fra originalen 6. juli 2007. Besøkt 28. november 2020.
2. ↑  Anne-Mette Eriksen (7. februar 2005). «Farvel etter fire år». Fyens.dk.

Eksterne lenker
---------------

* Sørensen, Karina, Folketinget.dk
**VNO-NCW** er Nederlands største arbeidsgiverforening.

Historie
--------

VNO-NCW ble grunnlagt i 1996 som en sammenslåing av det det liberale *Verbond van Nederlandse Ondernemingen* (VNO) med det kristeligdemokratiske *Nederlands Christelijk Werkgeversverbond* (NCW), som igjen var er resultat av sammenslåing av det protestantiske PCW og det katolske NKW. Sammenslåingen av de tre arbeidsgiverforeningene kan sees på som et tegn på avpillariseringen av det nederlandske samfunnet. Foreningens navn er, som en ser, resultat av at man bruker forkortelsene fra de to tidligere foreningene.

Organisasjon
------------

VNO-NCW er, i likhet med norske NHO en paraplyorganisasjon. Det er 180 bransjeorganisasjoner tilknyttet foreningen, som til sammen organiserer 115,000 selskaper.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) VNO-NCW – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Akaikus** var en av de sytti disipler. Navnet er avledet fra Akaia, det greske område der han kan antas å ha kommet fra. Han nevnes i Første korinterbrev 16,17 (jamfør 16,15), der han overbringer nyheter fra den kristne menighet i Korint i Akaia til apostelen Paulus sammen med Fortunatus og Stefanas.

De tre æres som helgener og skal alle ha lidd martyrdøden; deres minnedag er 15. juni.

Han nevnes av Paulus i Første korinterbrev 16,17:

*Jeg er glad for at Stefanas og Fortunatus og Akaikus er kommet. De har oppveid savnet av dere...* 
Teignmouth Shore fremholder i Ellicotts *Commentary for Modern Readers*, at Stefanas, Fortunatus og Akaikus var kommet fra Korint til Efesos, sannsynligvis medbringende det brev fra korinterne (se 1 Kor 7,1) som så Paulus besvarte.[1] Paulus oppfordret kirken til *underordne dere under slike som dem og under enhver som er medarbeider og står i arbeidet* og *slike som dem skal dere vise anerkjennelse*.[2]

Referanser
----------

1. ↑  Ellicotts Commentary for Modern Readers - til 1 Corinthians 16, lest 14. april 2017
2. ↑  1 Kor 16,15-18
En **tekstfil** er en datafil bestående kun av tegnkoder. Det vil si at hele innholdet er å betrakte som tekst uten metadata, altså ren tekst. Må ikke forveksles med tekstdokument.

Tegnsett
--------

Tegnsettet bestemmer oversettelsen mellom datastrøm og tegnsekvens. Hvilket tegnsett som er standard avhenger av operativsystem og er som følger:

* Windows (norsk utgave): windows-1252
* Unix: UTF-8
* Unix eldre enn ca. 2006 (på norsk): ISO-8859-1, eventuelt ISO-8859-15 for å få med blant annet Euro-tegnet

Forskjellig bruk av tegnsett er et stort problem, ettersom tegnsett, i likhet med all annen metadata, ikke lagres i en tekstfil. Selv i systemer hvor tegnsettet skal oppgis (for eksempel internett), er dette problemet utbredt, fordi tegnsettet som angis ofte bare er satt i en standardinnstilling, slik at riktigheten av denne informasjonen er vilkårlig. For eksempel vil en LAMP-server angi feil tegnsett som standard; standardinnstillingen for Apache er iso-8859-1, mens systemet for øvrig lagrer tekst og filnavn som UTF-8. Fordi den nevnte standardinnstinningen ikke har rot i virkeligheten, har det blitt vanlig å spesifisere tegnsettet i selve innholdet av HTML-filene, noe som overstyrer tegnsettet i HTTP-hodet. Noen programmer (for eksempel Mozilla Firefox) er i stand til å oppdage og rette visse tegnsettfeil slik at det ikke syns for brukeren, men løsningen er ikke triviell; all foregående tekst må omtolkes i et alternativt tegnsett når det dukker opp en ugyldig tegnkode.

Representasjon av linjeskift
----------------------------

ascii-baserte tegnsett har arvet to tegn for linjeskift fra skrivemaskinens dager, *carriage return* (CR) og *linefeed* (LF). Bruken avhenger av operativsystem og er som følger:

* Unix: LF
* Windows: CRLF
* eldre Macintosh: CR

Dette er ikke noe stort problem, siden de fleste teksteditorer takler alle varianter. Et unntak er Windows Notisblokk.

Se også
-------

Tegnsett
SO3C Seamew kunne også utstyres med flottører
**Curtiss SO3C Seamew** var et to-seters amerikansk maritimt rekognoseringsfly.

Flyet ble utviklet for å erstatte SOC Seagull, og kunne utstyres med hjul eller flottører for bruk både fra skip og fra land. Den første varianten ble under betegnelsen **SO3C-1** operativ fra juli 1942, og ble produsert i 300 eksemplarer. Den neste produksjonsvarianten var **SO3C-2**, som ble produsert i et antall av 456 fly, og var utstyrt for bruk fra hangarskip. En lettere variant med kraftigere motor ble produsert fra slutten av 1943 som **SO3C-3**, men bare 39 fly ble produsert av denne før produksjonen stanset helt i januar 1944.

SO3C-2 Seamew ble også brukt av Fleet Air Arm under betegnelsen **Seamew Mk I**. Men tvil om flyets egenskaper gjorde at flytypen i Storbritannia stort sett ble brukt for trening, og flytypen ble faset ut av tjeneste i slutten av 1944.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | Seamew Mk I ( sjøfly ) |
| --- | --- |
| Vingespenn | 11,58 m |
| Lengde | 11,23 m |
| Høyde | 4,57 m |
| Vingeareale | 26,94 m² |
| Tomvekt | 1 943 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 277 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 2 599 kg |
| Annet |  |
| Motor | 1× Ranger SVG-770-8 stempelmotor (600 hk) |
| Bestykning | 1× 7,92 mm mitraljøse 1× 12,7 mm mitraljøse |
| Våpenlast | 2× 45 kg bomber, eller 2× synkeminer. |

Eksterne lenker
---------------

* Curtiss SO3C Seamew

Portal: Andre verdenskrig
**Stormen Johanna** var et ekstremvær som spesielt rammet Storbritannia, Irland og Frankrike hardt den 10. mars 2008, og som førte til to drepte. Ekstremværet kom i form av storm, svært sterke vindkast og høye bølger i store områder.

Forløp
------

Kystvakten i Swansea meldte morgenen 10. mars at de ventet vinden skulle komme opp i styrke 10 eller 11, på en skala fra en til 12. Den kraftigste vindstyrken som ble meldt var på over 150 km/t. Dette ble målt på øya Isle of Wight, rett sør for Southampton i Den engelske kanal. Enkelte steder på fastlandet ble det målt vindkast opp i 130 km/t. Den hardeste vinden kom i Frankrike kom i Landes-distriktet i Bordeaux der vinden styrken nådde 150 km/t.

Skader og konsekvenser
----------------------

En 26 år gammel franskmann druknet da seilbåten hans kantret ved Bretagne-kysten i Frankrike.

I Storbritannia ble 12 000 hus strømløse, mens 300 000 franske hus mistet strømmen. Det ble sendt ut flomvarsel på 41 steder i England og Wales. Flere veier ble stengt, og rundt 100 flyavganger fra flyplassene Heathrow og Gatwick ble kansellerte på grunn av stormen. På flere togstrekninger er det innført redusert fart, og fergetrafikken mellom fergetrafikken mellom Frankrike, England og Kanaløyene Jersey og Guernsey ble stoppet. I Newport i Wales måtte nærmere 170 mennesker evakueres fra en campingplass natten mellom 9. og 10. mars.

Den britiske kystvakten måtte sende redningsbåter for å assistere en svensk oljetanker som fikk problemer i Den engelske kanal, mens stormen førte til at et nederlandskregistrert tankskip *Artemis* gikk på land ved Les Sables d'Olonne i Bretagne. Et tredje fartøy sank på nordkysten av Storbritannia, men mannskapet ble berget av andre fiskebåter.

Se også
-------

* Stormen Emma
* Liste over ekstremvær i Norge

Referanser
----------

1. 1 2  Nettavisen: Stormen raser videre i Storbritannia Arkivert 13. mars 2008 hos Wayback Machine. 10. mars 2008
2. 1 2  Dagbladet: Full storm over Storbritannia, 10. mars 2008
3. 1 2 3  Yr: Kraftige stormer over Europa[*død lenke*], 10. mars 2008
4. 1 2  VG: Uværet fortsetter i Storbritannia og Frankrike, 10. mars 2008
5. 1 2 3 4  Aftenposten: Åtte døde i storm i USA, presentert 10. mars 2008
6. ↑  VG: «Johanna» skaper kaos i Storbritannia, 10. mars 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) BBC News: Your pictures of the UK storms
Utviklingen av det svenske imperiet mellom 1560 og 1815

| Artikkelen inngår i serien om
**Sveriges historie** |
| --- |
|  |
| **Epoker** |
|  Steinalderen(4000–1800 f.Kr.)
 Bronsealderen(1800-550 f.Kr.)
 Jernalderen(550 f.Kr.–800 e.Kr.)
 Vikingtiden(800-1050)
 Kalmarunionen(1389-1521)
 Stormaktstiden (1611-1718)
 Tredveårskrigen (1618–1648)
 Den gustavianske forfatningen(1772)
 Unionen mellom Sverige og Norge(1814-1905)
 Andre verdenskrig (1939-1945) |

**Stormaktstiden** er en vanlig betegnelse på årene i Sveriges historie mellom 1611 og 1718. Navnet kommer av at Sverige i denne perioden erobret landområder og hadde en stormaktsstilling i Europa. Stormaktstiden inndeles i yngre Vasatid (1611–1654) og Karolinertiden (1654–1718). Stormaktstiden anses innledet ved Gustav II Adolfs tronbestigelse i 1611, selv om noen mener perioden kan regnes fra 1561, da Erik XIV startet Sveriges ekspansjon rundt Østersjøen ved å sende en hær til Reval (dagens Tallinn). Stormaktstiden ble avsluttet ved Sveriges tap i den store nordiske krig (1700–1721), og helt konkret ved Karl XIIs fall ved Fredriksten festning i Fredrikshald i Norge.

Den svenske stormaktstiden var relativ kort og alltid skjør. Sveriges underliggende ressursgrunnlag i befolkning og næringsliv var begrenset, og gjennom erobringstokt mot flere omliggende land fikk landet etter hvert mange fiender. Når Sveriges arvefiende Russland ble modernisert under Peter I ble Sveriges tid som stormakt avsluttet. Etter at Karl XII ble drept ved Fredrikshald ble landets krigskasse fordelt, og den store arméen ble oppløst. Deretter fulgte en kort og intensiv kamp om makten i Sverige mellom ulike fraksjoner og straks etter ble det undertegnet fredsavtaler med de ulike nasjonene Sverige hadde vært i krig med. 

I stormaktstiden var Sverige ofte avhengig av finansiell og militær støtte fra mer utviklede europeiske land. Under tredveårskrigen mottok Sverige betydelige subsidier fra Frankrike som var interessert i å se den dominerende tyske fyrsteslekten Habsburg svekket. Handelsnasjonene England og Nederland var mot at noe enkelt land skulle dominere Østersjøen og bisto derfor Sverige når landet var presset av Danmark-Norge.

Grunnleggelsen av stormaktstiden
--------------------------------

Da Gustav II Adolf kom til makten ved sin far Karl IXs død i 1611 var Sverige i krig med Danmark-Norge, Det polsk-litauiske samvelde og Russland.
Personalet og de to sjefene, Ole Olsen Bull (1870–1928) til venstre og Ole Johannes Storm (1858–1934) til høyre. Foto fra 1914.  Foto: Narve Skarpmoen 
**Stormbull** (etablert 1898) er et norsk selskap som frem til 1980-tallet drev innen jern, stål og byggevarer, og som siden har drevet innen investering.

Det startet da Ole Olsen Bull (1870–1928) startet **O. O. Bull & Co.** i 1898, fra 1902 i kompaniskap med Ole Johannes Storm (1858–1934) som var tilbake etter mange år i Argentina. Bull hadde forøvrig importert de første busser (dampdrevne) like før århundreskiftet. Som **Storm, Bull & Co.** solgte de mye papir og stein til England, importerte stål fra Tyskland, en del jern, samt noe trelast. Fra 1914 var innenlandsdelen skilt ut i **Stormbull A/S**, ledet av Bull, mens Storm overtok utenlandsdelen.

Like før Bull's død i 1928 rakk han å etablere Stormbull-indeksen sammen med sosialøkonomen (og den senere Nobelpris-vinner) Ragnar Frisch. Det var en byggevare-indeks som har holdt det gående i mange tiår. Ellers ga de ut «Stålboka» med materiallære og produktoversikt i 1940 og i 1955. I 1928 overtok Bernt Julius Fossum (1898–1971) eierskap og ledelse; han hadde vært disponent her siden 1917.

I 1978 slo de seg sammen med Gustaf Aspelin AS til **Aspelin-Stormbull AS**. Sønnene til Bernt J. Fossum solgte det meste til Aspelin Ramm på 1980-tallet, og Per Wedel Fossum (født 1935) drev **Stormbull AS** videre, men da innen investering i industri, eiendom og finans. Hans bror Bernt Julius Fossum (født 1930) etablerte firmaet Foinco AS.

Redningsskøyta RS «Stormbull» ble gitt til Redningsselskapet av Per W. Fossum og først stasjonert på Oscarsborg.

* Fra Pipervika i Kristiania, lasting av byggestein. Mannen på lasteplanet holder et skilt med påskriften «Stormbull»  Foto: Narve SkarpmoenFra Pipervika i Kristiania, lasting av byggestein. Mannen på lasteplanet holder et skilt med påskriften «Stormbull»  Foto: Narve Skarpmoen
* Stormbullgården i Storgata 10, oppført 1934 Stormbullgården i Storgata 10, oppført 1934

Referanser
----------

1. ↑  Hoemsnes, Ole N. (1998). *Fra isenkram til Norsk stål: stålbransjen gjennom 175 år*. [Asker]: Norsk stål. ISBN 8299474302.
2. ↑  Ragnar Frisch, *Byggekostnad, byggestandard og byggesum*, i Forsikringstidende, nr. 19–20, 1943.
3. ↑  *Stormbull stålbok 1955*. Oslo: A/S Stormbull. 1955.
4. ↑  «www.stormbull.com/historie». Arkivert fra originalen 9. mars 2017. Besøkt 8. mars 2017.
5. ↑  Bernt Julius Fossum hos proff.no.
6. ↑  RS Stormbull døpt i Oslo i fish.no den 8. oktober 2009.
Ut Gryllefjorden og Torskefjorden, grunnen Torskeråsa utenfor neset til høyre i bildet.
**Stormen ved Senja 1726** var et kraftig uvær som rammet fiskere på vestsida av Senja i Troms om kvelden 3. mars 1726.

Forløp
------

Tidligere på dagen hadde været vært godt, og fiskerne dro på sjøen som vanlig. Da uværet brått og uventet traff, rakk de ikke å komme i land, og 90 mann i 25 båter på Torskeråsa utenfor Gryllefjord druknet. Ifølge et sagn fant fiskere som lette etter omkomne et stort antall sjøvotter som var blitt vasket på land etter ulykken, i Vottholla, like vest for Gryllefjorden. Alle vottene passet på én hånd.

Folkeminnesamleren Arthur Brox refererer i boka *Folkeminne frå Ytre Senja* to varianter av dette sagnet. I den ene varianten så tre fiskere ute på sjøen en dag en hånd som kom opp av havet. De ble redde, men høvedsmannen kastet en vott i havet, og hånden forsvant. Om morgenen dagen etter gikk høvedsmannen ned i fjæra for å ordne båten til utror. Da hørte han en stemme ute fra sjøen, draugens stemme:

*Opp du mann som votten meg gav,*
*løys i sør og bett i nord.*
*Huff, huff for eit ver ut i havet.*
Høvedsmannen surret da båten og bestemte seg for å ikke dra ut på havet, selv om været var godt. Om kvelden, mens de andre fiskerne var på sjøen, kom uværet, og mange satte livet til.

Den andre versjonen av sagnet går ut på at det fra Barbogen en vinterkveld ble sett en mann til hest på fjellet utenfor Gryllefjord. Mannen red på fjellet hele natta, men folk som etterpå gikk opp på fjellet fant verken hest eller spor. Mannen som hadde sett den ridende oppe på fjellet skulle dagen etter ro fiske, men synet hadde gjort ham urolig. Han bestemte seg for å sette fram båten, men ikke dra på sjøen likevel. De andre fiskerne dro ut, men uværet kom over dem og ingen kom levende tilbake.

Fotnoter
--------

1. ↑  Ulike varianter av sagnet oppgir forskjellig antall, fra 20 til 100.

Kilder
------

* Arthur Brox: *Berg og Torsken bygdebok. Bind 1 - Gardshistoria*. Berg og Torsken kommunar, Tromsø 1959 (s. 301, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Arthur Brox: *Folkeminne frå Ytre Senja*. 3. utgåve. Lokalhistorisk Forlag, Espa 1990. ISBN 82-7404-041-4 (s. 18-19, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
Stormaskin
**Stormaskin** er en kategori av datamaskin som beskriver datamaskiner konstruert med visse kjennetegn. 

Det viktigste kjennetegnet på en stormaskin som skiller det fra andre maskiner blir ofte regnet for å være graden av prosessor-avlastning av I/O-operasjoner; stormaskiner er optimalisert for transaksjonsbehandling, med kraftige, selvstendige kontrollere (ofte kalt "kanaler") for disker ol. 

*Stormaskin* som begrep stammer fra 1960-tallet, da to forskjellige designfilosofier var i tydelig utvikling - mellom mer transaksjonsorienterte systemer og mindre, mer interaktive systemer som etterhvert fikk navnet minimaskiner. 

En bruker eller programmerer var nesten aldri i direkte kontakt med en stormaskin. Vanligvis var det en luke ved maskinrommet der operatører tok imot data og programmer på hullkort eller magnetbånd, og gav tilbake resultatene, printet ut på listepapir. 

Etterhvert som interaktiv databruk ble vanlig, ble det også laget transaksjonsorienterte terminaler. Den svært vanlige IBM 3270-terminalen fungerte i praksis ved å motta skjemaer fra den sentrale datamaskinen, og returnere det brukeren fylte inn - en mekanisme svært lik HTML-skjemaer.

Det er fordeler og ulemper ved å dele en sentral maskin. Fordelene er blant andre administrative og driftsmessige. Det er også enklere å sikre maskinen og lageret fysisk enn hvis data og maskiner er spredt, for eksempel i et kontorlandskap.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Arne Eriksen** (født 11. juni 1918, død 24. juli 2013) var en fotballspiller som spilte for Sarpsborg FK fra 1937 til 1952. Hans posisjon på banen var på høyresida, enten som sidehalf (midtbanespiller) eller kantspiller. Han var med på å vinne Norgesmesterskapet i 1939, da Sarpsborg slo erkerival Fredrikstad 4-3 i semifinalen, og deretter Skeid 2-1 i finalen.

Eriksen representerte Norge ved to anledninger; første gang i en B-landskamp mot Danmark i Århus 26. august 1945, som endte 1-1, og hvor Eriksens klubbkamerat Olav Navestad scoret det norske målet. Året etter, den 16. juni 1946, fikk Eriksen sin eneste kamp for A-landslaget, også denne gangen mot Danmark, da han kom på som innbytter på Ullevaal for en skadet Arne Brustad etter 35 minutters spill. Norge vant denne kampen 2-1.

Etter at spillerkarrieren tok slutt i 1952, var Eriksen i perioder trener for Sarpsborgs aldersbestemte lag, og han var også i en periode oppmann for klubbens A-lag. I 1992 ble han utnevnt til æresmedlem i klubben. Utenfor fotballbanen jobbet Eriksen for Sarpsborg Papp fram til han ble pensjonist. Eriksen døde 24. juli 2013, 95 år gammel. Ved sin død var han siste gjenlevende spiller fra Sarpsborg-laget som vant cupen i 1939, og Norges eldste dalevende landslagsspiller i fotball.

Referanser
----------

1. 1 2  Den eldste cupmesteren, *Sarpsborg Arbeiderblad* (side 19), 11. juni 2013
2. ↑  Dødsannonse, *Sarpsborg Arbeiderblad* (side 15), 26. juli 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Eriksen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Arne Eriksen – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Arne Eriksen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
Portal: Alternativ behandling

**Tullio Simoncini** (født 1951 i Roma) er en italiensk tidligere lege og straffedømt kvakksalver.

Beskrivelse
-----------

Simoncini arbeidet som lege i Italia, men fikk sin lisens inndratt i 2003 etter å ha promotert sin egenutviklede alternative kreftbehandling. Hans hypotese er at kreft er forårsaket av soppen Candida albicans og at injeksjoner med natron effektivt skal stanse utviklingen av kreft. Disse idéene har ingen vitenskapelig forankring. Simoncinis påstand om at natron er ufarlig og uten bivirkninger stemmer heller ikke, og injeksjon av preparatet kan gi dødelige konsekvenser. Simoncini fraråder også konvensjonelle kreftbehandlinger som cellegift eller strålebehandling fordi han mener pasientene dør raskere med slik behandling enn uten.

Simoncini ble i 2006 dømt i italiensk rett for bedrageri og for å ha injisert en kreftpasient med natron med det resultat at pasienten døde dagen etter. Han flyttet så sin praksis til Nederland hvor han raskt kom i søkelyset etter at en pasient med brystkreft døde få dager etter å ha fått injisert natron. Simoncini nektet for å ha behandlet kvinnen i det hele tatt.

I 2011 ble Simoncini dømt til å betale en bot på 50.000 euro, samt pålagt å innstille all pasientbehandling. Likefullt hylles han som en revolusjonær av alternative behandlere over hele verden, og hans idéer har også blitt promotert i Norge.

I 2018 ble Simoncini funnet skyldig i drap og svindel etter å ha overbevist kreftpasienter til å følge hans behandlingsregime. Straffeutmålingen ble fem års fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  Sodium Bicarbonate Arkivert 3. mars 2015 hos Wayback Machine. American Cancer Society
2. ↑  Myter om kreft Kreftforeningen
3. ↑  10 persistent myths about cancer that are false Independent
4. ↑  Baking Soda and Cancer Libery Voice
5. ↑  Lavinia, Gianvito (21. mai 2006). «Medico condannato: omicidio colposo» [Lege dømt: drap]. *Corriere della Sera* **(italiensk)**.
6. ↑  Arts: overleden vrouw niet behandeld
7. ↑  Tutte le truffe delle medicine alternative VNews24
8. ↑  Ga bakepulver intravenøst til kreftpasient Fædrelandsvennen
9. ↑  «Shonky naturopaths claimed to cure cancer: Banned for life, still advertising». *The New Daily*. 5. oktober 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** NKC
 |
**Arne Egil Tønset** (født 30. mai 1959 på Røros) er en norsk journalist og forfatter. 

Tønset hadde sin første journalistjobb i avisa *Fjell-Ljom* på Røros i 1979. Han har også arbeidet i *Arbeidets Rett* og ukeavisa *Dag og Tid*. Tønset begynte ved NRK Finnmark i 1983. Han har arbeidet ved flere NRK-avdelinger og distriktskontor, men lengst i Vadsø. Fra 2003 til 2007 var han NRKs korrespondent i Moskva. I 2004 fikk han NRKs Store Journalistpris for dekninga av gisseldramaet i Beslan og oransjerevolusjonen i Ukraina.

Tønset bor og jobber i Tromsø som frilansjournalist og forfatter. Han har i en årrekke vært aktivt med i journalistnettverket Barents Press, som jobber for ytringsfrihet og demokratiutvikling i nord.

Bibliografi
-----------

* *Russland i farger: Opplevelser i vårt største naboland* (2010 NRK Aktivum).
* *Barentsportretter - en reise på tvers/Barents Portraits - a journey across borders* (2013 Forlaget Press)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans-Wilhelm Steinfeld** | **NRKs korrespondent i Moskva**(2003–2007) | Etterfølger:**Morten Ruud** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Tulipantre** (*Liriodendron tulipifera*) er et stort, løvfellende tre i magnoliafamilien.

Det har en lang, rett stamme uten lave greiner og kan bli mer enn 60 m høyt og 300 år gammelt. Barken er grå med grunne ribber. Bladene er firelappete og 10–15 cm lange og 15–20 cm brede. De store, tulipanaktige blomstene er endestilte blant bladene. Frukten er mørkebrun og papiraktig med mange frø som har vinge og spres med vinden.

Tulipantreet hører hjemme i løvskogene i den østlige delen av Nord-Amerika. Det vokser i flere ulike klimasoner, og i det sørlige lavlandet kan den finnes sammen med trær som *Nyssa*, sumpsypress, eik, hickory, rødlønn, ambratre, virakfuru, blomsterkornell, syretre og virginiaeiner. I Appalachene og lenger nord kommer delvis andre arter inn, som robinia, weymouthfuru, kanadahemlokk, svartvalnøtt, sukkerbjørk, svartlind, snøklokketre, kvitask, romhegg, agurkmagnolia, gul hestekastanje, amerikabøk, sukkerlønn og gulbjørk.

Utbredelsen strekker seg fra sørlige New England, vestover gjennom sørlige Ontario og Michigan, sørover til Louisiana og østover til sentrale Florida. Arten er vanligst, og trærne blir høyest i Ohio-dalen og i fjellstrøkene i Nord-Carolina, Tennessee, Kentucky og Vest-Virginia.

Trevirket brukes i møbelproduksjon og som massevirke. Dette vakre treet er mye plantet i parker og store hager, men er ikke vanlig i Norge. Arten finnes forvillet i Østerrike, Danmark, Tyskland, Italia og den tidligere Sovjetunionen.

Tulipantre er delstatstre i både Indiana og Tennessee.

Se også
-------

* Kinesisk tulipantre

Litteratur
----------

* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 265. ISBN 82-10-01282-7.
* «*Liriodendron tulipifera*». Flora of North America. Besøkt 8. mai 2015.
* D.E. Beck. «Yellow-Poplar». *Silvics of North America*. Besøkt 8. mai 2015.
* «*Liriodendron tulipifera*». *Flora Europaea*. Besøkt 8. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Tulipantre i Store norske leksikon
* (en) *Tulipantre* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tulipantre* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Tulipantre* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tulipantre* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tulipantre* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Tulipantre* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Tulipantre* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Liriodendron tulipifera* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Liriodendron tulipifera* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Liriodendron tulipifera* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

* BarkBark
* Nyutsprungne bladNyutsprungne blad
* Overside av bladOverside av blad
* Underside av bladUnderside av blad
* BlomstBlomst
* Høstfarger og fruktHøstfarger og frukt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Den hundrede apen** er et påstått fenomen der tillært oppførsel sprer seg spontant fra en gruppe aper til alle beslektede aper når et kritisk antall aper har lært oppførselen. Spredningen skjer automatisk og uavhengig av avstand. Fra dette trekkes den generelle slutningen at en ide eller egenskap på paranormalt vis vil spres til resten av populasjonen i det øyeblikket hvor et tilstrekkelig stort antall har hørt den nye ideen eller lært den nye egenskapen.

Historien om fenomenet ble først presentert av Lawrence Blair i boken *Rhythms of Vision* i 1975, og senere av Lyall Watson i boken *Lifetide* i 1979, og av Ken Keyes, Jr. *The Hundredth Monkey*. De hevdet at fenomenet hadde blitt oppdaget av japanske forskere på øyen Koshima i 1952. Etter disse publikasjonene har historien generelt blitt akseptert som sann. Spesielt innen new age miljøene har ideen oppnådd popularitet, og har av mange blitt brukt som en politisk begrunnelse for å trekke seg tilbake fra verden for heller å arbeide med egen indre utvikling.

Blair og Watsons tolkning av de japanske forskningsresultatene har blitt kritisert både for å være sterkt overdrevet, blant annet av Elaine Myers i journalen *In Context* i 1985. Hennes gjennomgang av de originale forskningsresultatene som ble publisert av Japan Monkey Center i journalen *Primates* Vol. 2, 5 og 6, peker mot at resultatene ikke påviser en hundrede ape-effekt.

I 1993 ble indikasjoner på den hundrede ape-effekten forsøkt påvist gjennom et åtte ukers eksperiment i Washington D.C. Forsøket gikk ut på å påvise at mengden voldelig kriminalitet i byen ville gå ned dersom et stort antall mennesker praktiserte transcendental meditasjon daglig i byens sentrum.
Forsøket hadde svært vellykkede resultater, men enkelte forskere har hevdet at dette ikke påviser effekten. Det fremholdes at grunnet den omfattende presseomtalen eksperimentet fikk kan viten om at et det foregikk i seg selv ha forårsaket nedgangen i voldelig kriminalitet.

Se også
-------

* Memer
* Vandrehistorie

Eksterne lenker
---------------

* Ron Amundsen – The Hundredth Monkey Phenomenon 1985. Besøkt 30. september 2008.
* Maxwell Rainforth – A Rebuttal to Voodoo Science (Fra debatten rundt forsøket med kriminalitet i DC.) Besøkt 30. september 2008.
**Arne Christopher Gabrielsen** (født 28. august 1885, død 22. desember 1960) var en norsk prest, predikant, forstander og forfatter.

Arne Gabrielsen vokste opp i Stavanger. Hans far Martin Gabrielsen var en pioner innen hermetikkindustrien. Han ble konfirmert i Den norske kirke og en bevisst kristen i 1902. Han ble ordinert i 1916 til prest i baptistkirken i USA og ble evangelist i Pinsebevegelsen i Norge. Sammen med den unge stortaleren Rein Seehuus grunnla han pinsemenighetene i Bergen og Haugesund. I noen år var han forstander i menigheten i Haugesund. I perioder kunne han være lenge i en menighet på grunn av vekkelse. Selv mente han at hans kall var evangelistgjerningen.

Forfatterskap
-------------

Arne C. Gabrielsen skrev boken: «Adgang kun for troende» utgitt på Filadelfiaforlaget i 1957.

Litteratur
----------

* A. C. Gabrielsen: *Adgang kun for troende*, Filadelfiaforlaget 1957
* Oddvar Nilsen: *Pinseprofiler*, Filadelfiaforlaget 1975
* Martin Ski: *Fram til urkristendommen*, Filadelfiaforlaget 1957
**Tulip Food Company ⅍** er en dansk matvareprodusent som produserer en rekke kjøttprodukter som pålegg, pølser, bacon, hermetikk, ferdigretter og supper. Selskapet er eiet av Danish Crown og har hovedsete i Randers. Selskapet har over 1.550 medarbeidere. Tulip Food Company er gjennom datterselskaper tilstede i åtte land, henholdsvis Danmark, Norge, Sverige, Tyskland, Frankrike, Italia, Storbritannia, Russland og Japan. Danish Crowns datterselskap Tulip Ltd representerer også Tulip-merket i Storbritannia, men er ikke en del av Tulip Food Company.

Administrerende direktør er Kasper Lenbroch og styreformann er Jais Stampe Li Valeur.

Produksjonsanlegg
-----------------

Konsernet har produksjonsanlegg i Danmark, Tyskland og Sverige, i alt 10 fabrikker.

### Danmark

* Esbjerg - supper, kjøttboller, toast og panneretter
* Vejle - hermetikk, pølser og leverpostei
* Svenstrup - pølser og salami
* Aabenraa - leverpostei
* Aalborg - kjøttkaker, hamburgere, ferdigretter og toppings
* Faaborg (lukkes) - ferdige middagsretter, toast og spareribs

### Tyskland

* Oldenburg - pølser og bacon
* Dinklage - charcuteri og tørkede skinker
* Schüttorf - pålegg, ferdigretter, spareribs, kyllingprodukter

### Sverige

* Malmø - pølser og pålegg

Historie
--------

Konsernet har røtter tilbake til 1887, da andelsslakteriet i Horsens ble grunnlagt. I 1909 ble det første varemerket med tre tulipaner registrert i Danmark. I 1912 ble varemerket introdusert i forbindelse med eksport til England.

Tulip International ⅍ ble etablert i 1990. Det nye selskapet var en sammenslåing av Normeat, Danepak, Jaka og Tulip-slakterienes foredlingsvirksomhet. Samme år ble Danish Prime etablert etter en sammenslåing av Meatcut ⅍ og Faaborg Middagsretter. Danish Crown fikk det fulle eierskapet av Tulip International i 1998.

Tulip International og Danish Prime ble fusjonert 1. oktober 2002 og det nye selskapet fikk navnet Tulip Food Company.

Referanser
----------

1. ↑  «TULIP FOOD COMPANY A/S». Erhvervsstyrelsen.

Eksterne lenker
---------------

* Tulip Food Companys webside
* Danish Crowns webside om Tulip Food Company

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Den hellige treenighets evangeliske kirke** (polsk *Kościół św. Trójcy*) er en av to augsburgsk-evangeliske kirker og hovedkirken i Treenighetssognet i Warszawa. Den ligger ved Małachowski-plassen og er en av byens største kirker (høyde på 58 m og diameter på 33,4 m). Innvendig finnes en dobbeltgalleri som omkranser kirkeindret. 

Kirken er særlig kjent for sin akustikk og sitt organ. Av den grunn organiserer Warszawas kammeropera regelmessig klassiske konserter i bygningen.

Historie
--------

Den evangeliske kirken
Kirken ble bygd av evangelistene i byen etter initiativ av Piotr Tepper, kongens bankmann, som fikk Stanisław August Poniatowski til å godkjenne byggingen den 15. januar 1777. Kongen valgte selv prosjektet for kirken. Kirken ble bygd i årene 1777-1782 etter tegninger av Szymon Bogumił Zug, som en klassisk rotunde som Pantheon i Roma. Den lutherske kirken var den høyeste og samtidig en av de største bygningene i Warszawa på 1700-tallet. 

Kirken ble bombet og brent ned av tyskerne den 16. september 1939. Etter krigen bestemte evangelistene seg for å gjenoppbygge kirken. Gjenoppbygningsprosjektet ble tegnet av arkitekten Teodor Bursche. Den 18. november 1956 ble den første messen holdt i den rekonstruerte kirken. Kirken ble senere besøkt av pave Johannes Paul II i 1991, og av pave Benedikt XVI i 2006.