recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sayyid** eller sayed (seyyed = iransk, kurdisk og tyrkisk uttale, sayed = arabisk, afghansk, pakistansk og indisk uttale) er en tittel innen islam som gis til mannlige etterkommere av profeten Muhammed, gjennom hans dattersønner Hasan og Hussein. Den motsvarer for kvinner **sadat** eller **sayyida**. Det er et «storhetsattributt» og respektert tittel som ofte brukes foran fornavnet og betyr «herre» eller «hersker» (på engelsk tilsvarer det «lord»).

Tittelen sayyid forekommer hovedsakelig innen den islamske greinen sjia. Tittelen er innen sjia et anerkjent og respektert navn på dem som anses å være etterkommere til profeten Muhammed. Tittelen kan bare gå i arv fra far til sønn. Dette sammen med tittelens iboende religiøse kraft har medført at det historisk har funnets en strikt regulering og registrering av alle som har vært berettiget til å bære tittelen sayyid.[] Dette har medført at en ekte sayyid i hvert fall kan spore sin stamtavle tilbake til 600-tallet e.Kr. 

Den strenge regulering som finnes av tittelen har sin bakgrunn i til dels den belastningen det medfører å gjøre krav på å være etterkommer til profeten og dels den særstilling samt de privilegier som den som bærer tittelen får.[] I Iran har tittelens privilegerte stilling historisk ytret seg blant annet i at tittelinnehaveren ikke har hatt skatteplikt og tilhørt det styrende sjiktet i samfunnet.[] Andre fordeler som kan nevnes er at i mange sufiordner kan bare en sayyid inneha den høyeste ordensgraden.[] I Irans nåværende politiske system kan bare en sayyid velges som den øverste politiske lederen, Velayate Faqih.[]

Referanser
----------

1. ↑  Ho, Engseng. 2006. Graves of Tarim. University of California Press. Berkeley. s. 149
2. ↑  Titles of Sayyids Skrevet av:Al- Sayyid Sadiq Al- Hossaini Al- Eshkevari. Oversatt av: Mehdi sajjadi.
3. ↑  Cleveland, W.L. & Bunton, M. (2009). *A history of the modern middle east, 4th edition.* Philadelphia, PA: Westview Press.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sayyid i Store norske leksikon
* Islamic Names: An Introduction av Annemarie Schimmel

| * v
* d
* r
Islam |
| --- |
| Tro | 
* Allah
* Tawhid
* Koranen
* Sunna
* Hadith
* Sunniislam
* Sjiaislam

 |
| Liv | 
* Islams fem søyler:
* Shahadah (trosbekjennelse)
* Salah (bønn)
* Zakat (veldedighet)
* Saum (faste)
* Hajj (pilegrimsreise)

* Ramadan
* Id al-adha
* Id al-fitr
* Moské
* Mihrab
* Islamske høytider
* Halal

 |
| Ledere | 
* Muhammed
* Fatima
* Abu Bakr
* Ali
* Sahaba
* Islams profeter
* Imam
* Mulla
* Muezzin

 |
| Historie | 
* Islamsk arkitektur
* Kaba
* Mekka
* Al-Haram
* Islams historie
* Kalif
* Sirat Rasul Allah
* Islamsk kunst
* Islamsk astronomi
* Islamsk kalender
* Kvinner i islam
* Sufisme
* Salafisme
* Ahmadiyya
* Drusere
* Bahai
* Islamisme
* Nation of Islam
* Wahhabisme

 |
| Rettslære | 
* Sharia
* Fiqh
* Fatwa
* Halal
* Ammanbudskapet

 |
| 
* Kategori:Islam
* Islamsk ordliste
* Islam i Norge

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
Carling Academy Brixton
**Carling Academy Brixton**, også kjent ved sitt tidligere navn **Brixton Academy**, er et stort konsertlokale i Brixton i London. Det er kapasitet til 4921 tilskuere. 

Bygningen ble reist i 1929 og formelt åpnet 19. august det året, som et av fire Astoria-teatre. Mange av de opprinnelige elementene, som art deco-interiøret, er bevart. 

Astoria stengte 29. juli 1972. I september samme år åpnet lokalet igjen under navnet Sundown Centre, men det holdt åpent bare i omkring fire måneder. I mai 1974 ble det søkt om å rive den vernede bygningen (Grade II), og i stedet oppføre et visningsrom for biler og en bensinstasjon. Dette ble det ikke noe av, og bygningen ble holdt ved like. 

I 1981 ble den igjen åpnet som konsertlokale, etter å ha blitt brukt som lager i flere år. Det første arrangementet ved en konsert med UB40. Igjen gikk det dårlig økonomisk, og på grunn av gjeldsproblemer ble lokalet stengt i 1982. Året etter ble det kjøpt av Simon Parkes og gjenåpnet som Brixton Academy. 

Gjennom 1980-årene gikk det stadig bedre. Artister som Eric Clapton, Dire Straits og The Police brukte det som øvingslokale, og det ble filmet musikkvideoer med blant annet Wham! og Culture Club. 

I 1995 ble lokalet kjøpt av Break for the Border, som pusset det opp for en halv million pund. Navnet har siden blitt endret for å få inkludere sponsoren Carling. Lokalet brukes blant annet til utdeling av NMW Awards, som også er sponset av Carling. 

Nærmeste undergrunns- og jernbanestasjon er Brixton stasjon.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Brixton Academy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Prosopocoilus fabricei*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (hannene 31-78 millimeter), blank, brunsvart hjortebille, dekkvingene og pronotums sider gulaktige. Store hanner har lange og slanke, nokså rette kjever med tre spredte tenner på innersiden. Mindre hanner har gjerne korte, knivformede mandibler. Hodet er stort og bredt, litt bak midten med en W-formet tverrkjøl, pannen foran bredt V-formet innbuktet med et lite, smalt framspring i midten. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, ikke innsnevret ved roten, med markerte bakhjørner. Sidene er bredt brungule. Dekkvingene er brungule med svarte tegninger som typisk omfatter små flekker ved "skuldrene", en bred stripe langs sømmen inkludert scutellum, og buede flekker som løper langs ytterkanten bak. Undersiden er svart med oransje flekker bak mellomhoftene, beina svarte med en oransje flekk på mellom- og baklårene. Hunnen er mindre og mer oval enn hannen, uten forstørrede kjever, svært blank, svart med oransje sidekanter.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Sulawesi.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Prosopocoilus* (i snever forstand)
								- ***Prosopocoilus fabricei*** (Lacroix, 1988)
									* ***Prosopocoilus fabricei fabricei*** (Lacroix, 1988)
									* ***Prosopocoilus fabricei takakuwai*** Mizunuma, 1994

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus fabricei* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Prosopocoilus fabricei* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
«Norge i Dag» omdirigeres hit. For aktualitetsmagasinet på NRK1, se Norge i dag.

***Norge IDAG*** er en kristen, riksdekkende ukeavis som blir utgitt i Bergen. Avisen ble etablert i 1999 av Finn Jarle Sæle (født 1947) etter at han mistet jobben som redaktør i avisen *Dagen*. Han ble da redaktør i sin nye avis.

Grunnleggeren er tidligere prest og har samarbeidet med blant annet pentekostale miljøer i Norge og utlandet. Avisen representerer et kristenkonservativt verdisyn med sterk støtte til tradisjonell familiepolitikk, strengere abortlovgivning, israelske myndigheter, amerikansk evangelikalisme og Det republikanske partiet i USA, og med en tydelig liberalistisk opposisjon til den politiske venstresiden i Norge.[]

Sammen med TV-kanalen Visjon Norge kjøpte *Norge IDAG* gamle Forum kino på Danmarksplass i Bergen i 2007. Der fikk avisen sitt hovedkontor etter å ha holdt til i Temahuset på Straume i Øygarden kommune fra etableringen av.

Bjarte Ystebø (født 1979), konservativ lokalpolitiker for Kristelig Folkeparti og medstifter av Oslo Symposium, var assisterende redaktør i *Norge IDAG* fra starten i 1999 til 2022, da han trakk seg etter en intern maktkamp.

Trine Overå Hansen (født 1977), tidligere politiker for Partiet De Kristne, ble i 2022 sideordnet sjefredaktør sammen med Finn Jarle Sæle, og Finn Jarle Sæles sønn Runar Sæle (født 1980) ble daglig leder.[]

*Norge IDAG* har i tillegg til sin utgivelse av ukeavis, investert i en rekke eiendomsprosjekter.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2000: 9 452
* 2001: 12 275
* 2002: 12 222
* 2003: 11 329
* 2004: 10 442
* 2005: 10 231
* 2006: 10 154
* 2007: 10 167
* 2008: 10 293
* 2009: 10 493
* 2010: 10 691
* 2011: 11 034
* 2012: 11 052
* 2013: 11 202
* 2014: 11 322
* 2015: 11 447
* 2016: 11 465
* 2017: 11 574

Referanser
----------

1. ↑  *Bergensavisen 1999.03.19*. Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 1999-03-19.
2. ↑  ㅤ, NTB (2. august 2022). «Den assisterende redaktøren i Norge IDAG trekker seg». *journalisten.no*. Besøkt 23. mars 2023.
3. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Norge IDAG på Facebook Rediger på Wikidata
* (no) Norge IDAG i Bergen byarkiv

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon
 |
***Prosopocoilus wallacei*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (hannene 37-68 millimeter), kraftig, blank, svart hjortebille, dekkvingene med gule kanter. Store hanner har kraftige, nokså rette kjever med tenner mest i den indre delen, både lang-kjevede og kort-kjevede former forekommer. Hodet er uten påfallende kjøler eller knøler, pannen foran bredt, U-formet innbuktet med et trekantet framspring i midten. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, rundet. Hunnen er mindre og bredere enn hannen, uten forstørrede kjever, svært blank. Hodet er grovt og kraftig punktert, kroppen er tett og kraftig punktert langs sidene, glatt og blank i midten.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Molukkene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Prosopocoilus* (i snever forstand)
								- ***Prosopocoilus wallacei*** (Parry, 1862)

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus wallacei* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Prosopocoilus wallacei* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Prosopocoilus doesburgi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (hannene 32-72 millimeter), slank, halvmatt, brun hjortebille. Hannens kjever er lange og slanke, nokså rette med tre-fire tenner på innersiden. Hodet er stort og bredt, slett uten tydelige kjøler eller knøler, pannen er bredt U-formet innbuktet foran. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, betydelig innsnevret ved roten. Undersiden er samme farge som oversiden, beina rødlige. Hunnen er mindre, bredere og blankere, uten forstørrede kjever, forkroppen tydelig punktert..

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Sulawesi.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Prosopocoilus* (i snever forstand)
								- ***Prosopocoilus doesburgi*** Bomans, 1978

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Bildegalleri
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Carlo Leandro Aall** (født 14. september 1962 i Oslo) er en norsk forsker.

Aall er utdannet naturforvalter fra Norges landbrukshøyskole i 1987. Han har arbeidet som miljøvernrådgiver i Ølen kommune (1988-90) og har siden 1990 arbeidet som forsker ved Vestlandsforsking i Sogndal, der han har vært forskningsleder siden 2005. Han tok sin doktorgrad ved Universitetet i Aalborg i 2000 med en avhandling om norske kommuners arbeid for en bærekraftig utvikling. Han har publisert en rekke artikler, bøker og rapporter om temaet bærekraftig utvikling og lokalt miljøvernarbeid. I 2012 ble Carlo Aall tilkjent professortittel ved Universitetet i Aarhus på temaet bærekraftig utvikling. 

Siden høsten 2015 har han vært ansatt i en 20 prosent stilling som professor II i bærekraftig utvikling ved Høgskulen på Vestlandet med delansvar i å undervise ved Master i Climate Change Management. Fra 1. januar 2019 er han leder av Norsk Senter for Bærekraftig Klimatilpasning (NORADAPT) ved Vestlandsforsking.

Referanser
----------

1. ↑  «caa | Western Norway Research Institute». *www.vestforsk.no*. Besøkt 2. mars 2019. «Carlo holds a master in Nature conservation from the Agricultural University of Norway (1987) and took his PhD at the University of Aalborg in 2002. The title of his thesis was "When is Change Change? From nature protection to sustainable development in Norwegian municipalities".»
2. ↑  «NORADAPT». *Norsk senter for bærekraftig klimatilpasning* **(norsk)**. Besøkt 13. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** CRIStin
 |
**Saʿd aš-Šāḏilī** eller *Saad el-Shazly* (født 1. april 1922 i Basyon i Egypt, død 10. februar 2011) var en egyptisk høytstående offiser, stabssjef og politiker. 

El-Shazly var kommandør over den første fallskjermjeger-bataljonen i den egyptiske hæren. I 1960 ledet han den første forente arabiske styrken i Republikken Kongo som en del av FN-styrkene. El-Shazly var militær-attaché til London fra 1961 til 1963 og sjef for de egyptiske spesialstyrkene mellom 1967 og 1969, og den 16. mai 1971 ble El-Shazly utnevnt til stabssjef for det egyptiske forsvaret, et verv han hadde fram til 13. desember 1973. el-Shazly deltok under Jom kippur-krigen mot Israel og han var hovedmannen i det suksessfulle egyptiske angrepet på den israelske Bar-Lev linjen. 

Flere av medlemmene av El-Shazly sin familie deltok under den egyptiske revolusjonen i 1919. El-Shazly meldte seg til det egyptiske militærakademiet og fikk et rykte som en fremragende soldat under den andre verdenskrig. I 1973, på høydepunktet av hans militære karriere, ble general Shazly fjernet fra hans militære posisjoner av daværende president Anwar Sadat og han begynte som Egypts ambassadør til en rekke andre land. I 1978 kritiserte General El-Shazly kraftig Camp David-avtalen og han var offentlig imot denne avtalen. Som et resultat, ble han avskjediget fra hans militære posisjoner og han ble avskjediget som ambassadør til Storbritannia og Portugal og han ble tvunget i eksil til Algerie. 

I eksil skrev El-Shazly sin beretning om hans militære karrier som han ble stilt for retten av en militær egyptisk domstol in absentia og uten noen form for juridisk representasjon. el-Shazly ble dømt til tre års fengsel. Tiltalen var å publisere boken uten å få tillatelse fra det egyptiske Forsvarsdepartementet, noe han innrømmet i pressen. Et annet tiltalepunkt var et angivelig forsøk på å avsløre militære hemmeligheter i hans bok, noe han benektet på det kraftigste. I 1992 vendte El-Shazly tilbake til Egypt hvor han ble arrestert og satt til å sone sin fengselsstraff. El Shazly døde den 10. februar 2011, da han var 88 år gammel.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saad el-Shazly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Tauno Ilmoniemi** (født 16. mai 1893 i Norra Savolax, død 21. september 1934 i Uleåborg) var en finsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Ilmoniemi vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det finske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen fritt system bak Norge. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Ilmoniemi deltok også i stuping, tårnstup, men ble utslått i første omgangen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i turn, lagkonkurranse fritt system (Finland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tauno Ilmoniemi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Tauno Ilmoniemi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tauno Ilmoniemi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Carlo Ambrogio Lonati** (ca. 1645 – 1710/1715) var en italiensk komponist, fiolinist og sanger.

Biografi
--------

Lonati var fiolinist ved visekongen av Napolis hoff fra 1665 til 1667, hvor han også tok roller i operaer. Deretter arbeidet han ti år som konsertmester og sanger ved Christina av Sveriges hoff i Roma. Her traff han Alessandro Stradella og Lelio Colista. Lonato samarbeidet med Stradella også senere i Genova. I Roma komponerte han tallrike fiolin- og triosonater som ble forbilder for Arcangelo Corelli og Henry Purcell. I likhet med Corelli underviste Lonati den unge Francesco Geminiani. Francesco Maria Veracini betegnet i 1760 Lonati som den mest virtuose fiolinist i sitt århundre.

Verk
----

Instrumentalverkene er bevart på manuskriptform, blant dem er noen triosonater og *12 Sonate per violino e basso continuo* tilegnet keiser Leopold I av Det tysk-romerske rike, blant annet med en 600 takters Ciacona. Seks av disse verkene er notert i skordatur. Via Johann Georg Pisendel kom denne sonatesamlingen til Dresden, der originalene forsvant i 1945. Lonati var lite interessert i å trykke sine verker, og Veracini siterer ham på at grunnen var at han ikke ville de skulle falle i hendene på personer som «knapt nok kunne klokka».

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.kennedy-center.org, besøkt 22. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Grove Dictionary of Music and Musicians[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Norbert Dubowy: «Carlo Ambrogio Lonati», treccani.it. *Dizionario Biografico degli Italiani* - bind 65.

Litteratur
----------

* Willi Apel: *Die italienische Violinmusik im 17. Jahrhundert*. Franz Steiner Verlag, Wiesbaden 1983, ISBN 3-515-03786-1
* Erich Schenk et.al.: «Die Triosonate», *Das Musikwerk* bind 20. Laaber-Verlag, Laaber 2005, ISBN 3-89007-623-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Arvid Halgeir Nergård** (født 11. april 1923 i Lenvik i Troms, død 23. november 2006 i Larvik) var en norsk teolog. Mellom 1979 og 1990 var han biskop i Nord-Hålogaland bispedømme. Gift 16. august 1947 med Sofie Lisete Alvilde Nergård (f. 1921) 

Nergård hadde teologisk utdannelse fra det teologiske menighetsfakultet, og ble cand.theol. i 1953. Han ble ordinert til prestetjeneste av biskop Alf Wiig i Tromsø domkirke samme år. 

Nergård arbeidet som sekretær i Den Norske Israelsmisjon, og tjenestegjorde blant annet som residerende kapellan i Sør-Varanger, sokneprest i Tana (1961), Vadsø (1966) og Molde (1970). Fra 1974 var han konstituert prost i Ytre Romsdal prosti. I prestetiden i Finnmark lærte han seg samisk og finsk, gjennom kontakt med brukere av språkene og ved to studieopphold. Han studerte også læstadianisme.

Nergård var i to perioder geistlig representant i Nord-Hålogaland bispedømmeråd.

Arvid Halgeir Nergård utga prekensamlingen *Kallet og tjenesten* (Didakta norsk forlag, Oslo 2000 ISBN 82-7056-049-9)

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Arvid\_Nergård[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Slektsinformasjon om Arvid Nergård


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Kristen Kyrre Bremer** | **Luthersk biskop av Nord-Hålogaland**(1979–1990) | Etterfølger:**Ola Steinholt** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
***Prosopocoilus isogaii*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (hannen ca. 20 millimeter, i ekstreme tilfeller opptil 30 millimeter), avlang, halvmatt, brungul hjortebille. Hannens kjever er omtrent så lange som hodet, knivformede med tenner på innsersiden. Antennene har en tre-leddet vifte. Hodet er firkantet, litt rundet innbuktet foran, med en mer eller mindre tydelig, Y-formet, mørk tegning i midten. Pronotum er betydelig bredere enn langt, noe innsnevret ved roten, blankt og fint punktert. med en mer eller mindre tydelig, mørk midtstripe. Dekkvingene er har en smal, svart sømstripe.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Palawan, Filippinene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Prosopocoilus* (i snever forstand)
								- ***Prosopocoilus isogaii*** Fujita, 2010

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* (en) *Prosopocoilus isogaii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Carlingford Lough** (irsk *Loch Cairlinn*, eldre form *Loch Cathair Linn*, «Byen ved dammen»; ulster-skotsk: *Carlinford Loch*) en vik eller et havinnløp i det nordøstlige Irland. På den nordlige bredden ligger grevskapet Down, Mournefjellene og byen Warrenpoint; på den sørlige bredden ligger grevskapet Louth, Cooleyfjellene og landsbyen Carlingford.

Navn
----

Carlingford Lough
Det engelske navnet *Carlingford* og det irske navnet *Loch Cairlinn* kommer opprinnelig fra norrønt *Kerlingfjǫrðr*, som på moderne norsk kan oversettes til «Kjerringfjord». Kjerring henviser til vanligvis til en eldre kvinne, og navnet kan være en referanse til de tre fjelltoppene, som lokalt kalles nå for *The Three Nuns* («De tre nonner»), ofte brukt som navigeringspunkt for fly når de går inn i bukten. Det eldre irske navnet var *Snámh Aighneach*, som kan oversettes til «rask vannvei». Det kan også bety «rask svømmested», og refererer da til et vadested som kan krysses eller svømmes av hester, sannsynligvis på det sted som kalles Narrow Water.

Et eldre engelsk navn var Nury (Newry) Bay.

Geografi
--------

Elven Newry renner inn i innsjøen fra nordvest. Elven forbinder også viken via Newry-kanalen til byen Newry. Kanalen går videre mot elven Bann og Lough Neagh. Carlingford Lough danner del av den internasjonale grensen mellom Irland i sør og Nord-Irland tilhørende Storbritannia i nord.

På nordsiden, i grevskapet Down ligger kystbyene Warrenpoint og Rostrevor og fjellene Mourne Mountains. På sørsiden, på halvøya Cooley i Louth, finner vi byene Omeath, Carlingford og Greenore.

På nordsiden av fjorden er det leire og saltvannsmyrer, og det er overvintringsområde for ringgås, *Branta bernicla hrota*. Ved munningen av fjorden er det flere mindre skjær og klippeholmer som er hekkeområde for terner.

Carlingford Lough er et populært sted for fiske og båtliv.

Historie
--------

3. november 1916 kolliderte to dampskip, *«SS Connemara»* og *«SS Retriever»*. Begge skipene sank, og 94 menneskeliv gikk tapt.

Referanser
----------

1. ↑  «Carlingford», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑   North-South Ministerial Council: 2010 Annual Report in Ulster Scots (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) den 27. februar 2013.
3. ↑  «kjerring», *NAOB*
4. 1 2  «Carlingford Lough» Arkivert 6. desember 2021 hos Wayback Machine. *Place Names NI*
5. ↑   «Carlingford Lough» (Klikk på knappen for arkivoppføringer)". *Placenames Database of Ireland*.
6. ↑  Coakley, John; O’Dowd, Liam (2007): «The transformation of the Irish border» (PDF), *Political Geography* **26**, s. 877-885
7. ↑  Ferguson, Patrick (2008): *Troubled Waters*. ISBN 978-1-84588-912-8; s. 50.
8. ↑  The sinking of the Connemara in Carlingford Lough

Eksterne lenker
---------------

(en) Carlingford Lough – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Carlingford and Cooley Tourism Association, *Carlingford.ie*
* Omeath and Carlingford area information, *Omeath.ie*
* Informasjon om skipskollisjonen i Carlingford Lough i 1916, *BBC*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
**Arvid Piltingsrud** (født 8. desember 1912, død 23. oktober 1994) var en norsk flyger.

Han var flyger og instruktør hos Widerøe på 30-tallet. Da Sovjetunionen angrep Finland, meldte han seg til kamp på finsk side. Men finnene hadde andre planer for ham, og han endte opp med å lære finske offiserer å fly. Denne treningen foregikk på Steinsfjorden, der han også befant seg 9. april 1940. Etter evakueringen fra Kjeller kom Ole Reistad til Steinsfjorden for å fylle drivstoff på Speidervingens fly. Piltingsrud kjente Reistad fra tidligere, og ble med i de videre kampene som stabsflyger for Reistad.

Etter hvert kom Piltingsrud seg over til Storbritannia, og videre til Canada, der han var instruktør ved Little Norway. Han var med på opprettelsen av 331 (Norwegian) Squadron, før han kom til Stockholmsruten høsten 1941. Han var også ved 161 (Special Duty) Squadron. Egil Sandberg fløy som telegrafist med Piltingsrud på mer enn 100 tokt.

Etter krigen var Piltingsrud flyger i DNL og SAS, før han var tilbake i Widerøe. Etter han ble pensjonist tok han kortere oppdrag for Norrønafly og fløy de første turene med charterturister til Mallorca.

Hans bror, major Gunnar Piltingsrud omkom i 1944 da flyet hans ble skutt ned. En tredje bror, Rasmus, var forsyningssjef for Milorg-basen Elg i Begnadalen.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren | Krigsmedaljen |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Distinguished Flying Cross | Æreslegionen | Croix de guerre |

 |

Piltingsrud ble for sin krigsinnsats hedret med St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen, britiske Distinguished Flying Cross, samt Frankrikes Æreslegionen og Croix de guerre med palme

Referanser
----------

1. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 199. ISBN 8250421906.

Kilder
------

* *Flygerne fra Piltingsrud*. Jul Haganæs, 1988. ISBN 82-504-0956-6
* Nekrologer Aftenposten 31. oktober 1994, 7. november 1994

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
Minnestøtte over Arvid Storsveen på Arvid Storsveens plass på Blindern i Oslo
**Arvid Storsveens plass** er en liten park med lekeplass på Blindern i bydel Nordre Aker i Oslo.

Parken er 2,62 dekar stor og avgrenses av Prestegårdsveien i sydøst, Hasselhaugveien i sydvest og Christopher Hansteens vei i nord.

I 1990 fikk parken navn etter Arvid Storsveen, som bodde i John Colletts allé 16 og var et fremtredende medlem av organisasjonen XU under annen verdenskrig. I parken står en minnestein over Arvid Storsveen, utført av Eilif Mikkelsen og avduket i 1991.

Referanser
----------

1. ↑  *Grøntplan for Oslo. Registreringer av grøntområder i Oslos byggesone med bydelsvis oppsummering*, Plan- og bygningsetaten 2009, side 41 (avlest 26. april 2010)

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arvid Storsveens plass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
***The Deciding Kiss*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Tod Browning.

Handling
--------

Eleanor Hamlin, en forlatt liten foreldreløs jente som flytter inn sammen med besteforeldrene sine i Cape Cod etter at foreldrene hennes døde. Hun blir adoptert av en velstående kvinne fra New York: Beulah Page. Men Beulah er egentlig ikke glad i Eleanor. Men vennene hennes - spesielt Peter Bolling - blir snart betatt av den lille jenta. For å få Eleanor ut av veien, sender Beulah henne til en annen skole i delstaten.

Men denne planen går ikke som planlagt, etter at Eleanor senere returnerer som en raffinert og strålende ung kvinne. Beulah innser at Peter Bolling er forelsket i Eleanor. Beulah påstår derfor til Eleanor at hun er forlovet med Peter, så Eleanor vender snart tilbake til sitt tidligere hjem i Cape Cod. Peter følger etter henne, men hun unngår ham - selv om Beulahs løgner til slutt blir avslørt.

Skuespillere
------------

* Edith Roberts som Eleanor Hamlin
* Winifred Greenwood som Beulah Page
* Hallam Cooley som Jimmy Sears (as Hal Cooley)
* Hans Unterkircher som Peter Bolling (as Thornton Church)
* Lottie Kruse
* Edmund Cobb
* William Courtright
* William Lloyd

Referanser
----------

1. ↑  The Deciding Kiss
2. ↑  THE DECIDING KISS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Deciding Kiss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Deciding Kiss* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Deciding Kiss* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Iván de la Peña López** (født 6. mai 1976) er en spansk tidligere fotballspiller. Han hadde størst suksess i RCD Espanyol. De la Peña startet i Racing de Santander, men ble tidlig plukket opp av FC Barcelona. Etter å ha imponert på rekruttlaget, var han klar for førstelagsspill, men det skar seg mellom ham og trener Johan Cruijff. Da Bobby Robson tok over i 1996 fikk han mer spilletid, og spilte godt sammen med Ronaldo på topp for Barcelona.

De la Peña ble sett på som svært lovende i Spania, og El País kåret ham til årets nykommer i 1996 og 1997. Det ble imidlertid ikke plass til verken ham eller Raul i Javier Clementes EM-tropp. For De la Peña var de to årene likevel suksessrike, da han var med på å vinne Cupvinnercupen og Copa del Rey. I 1998, med Louis van Gaal som ny trener, ble igjen De la Peña satt i skyggen, og han forlot FC Barcelona for å spille for SS Lazio. Han greide ikke å markere seg der heller, og etter utlån til Olympique Marseille og FC Barcelona igjen, dro han tilbake til Spania og Espanyol. I Espanyol ble han en stor suksess og spilte mange kamper. Han var avgjørende for lagets suksess i cup og internasjonale turneringer i denne perioden. Først i 2005, 28 år gammel, debuterte De la Peña på landslaget, og fikk fem kamper.

Ivan de la Peña la opp som resultat av skader i 2011.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 8037, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Iván de la Peña – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – FIFA Rediger på Wikidata

* (fr) Iván de la Peña – Ligue de Football Professionnel Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Iván de la Peña – Soccerway Rediger på Wikidata
Geostasjonær bane
En **geostasjonær bane** eller **geostasjonær jordbane (GEO)** er en sirkulær bane ca. 35 786 km direkte over jordas ekvator. Ethvert objekt i banen roterer om jorda i samme retning som jordas egen rotasjon om sin akse og har en omløpstid som tilsvarer jordrotasjonen (23 timer, 56 minutter og 4,1 sekunder, eller ett siderisk døgn). Sett fra jordoverflata vil en satellitt i geostasjonær bane synes å stå stille på samme punkt på himmelen.

Geostasjonære baner er nyttige fordi de plasserer satellitten stasjonært med hensyn til et fast punkt på den roterende jorda. Man kan da rette en antenne i en bestemt retning for å få kontakt med satellitten.

Geostasjonær bane er et spesialtilfelle av geosynkron bane. En satellitt i geosynkron bane vil ha omløpstid på nøyaktig ett (siderisk) døgn, men banen er elliptisk, ikke nødvendigvis sirkulær. Banen er heller ikke nødvendigvis i jordens ekvatorialplan.

Den britiske science fiction-forfatteren Arthur C. Clarke gjorde ideen om kommunikasjonssatellitter i geostasjonær bane allment kjent gjennom sin detaljerte beskrivelse i artikkelen "Extra-Terrestrial Relays - Can Rocket Stations Give Worldwide Radio Coverage?", publisert i elektronikkmagasinet *Wireless World* i 1945. Dette gjør at geostasjonær bane av og til omtales som «Clarke-banen» (engelsk: "The Clarke Orbit" eller "The Clarke Belt").

Se også
-------

* Geostasjonær satellitt

Referanser
----------

1. ↑  Extra-Terrestrial Relays - by Arthur C. Clarke
2. ↑  The 1945 Proposal by Arthur C. Clarke for Geostationary Satellite Communications
3. ↑  Clarke Belt Geostationary Orbits above the Earth by Nicole Oickle

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Langs veggene ses en lav sittebenk av sten  Foto: jorchr 
**Ivøhus** (også kjent som **Ifiø hus** og **Biskopsborgen**) var et borganlegg på øyen Ivö i Ivösjön i det nordøstlige Skåne. Borgen er kjent som det siste tilholdssted for erkebiskop Anders Sunesen, og rester av den kunne ses over jorden helt frem til 1598.

Bygningen
---------

Borgen Ivøhus ble oppført på øyens sydøstlige del på slutten av 1100-tallet som en tårnlignende forsvarsbygning. Sunesen skal så senere ha bygget det om til en borg etter europeisk forbilde. Det som står igjen av den er en halvkjeller ti meter lang og syv meter bred med to pilarer. I den vestre muren finnes en portal med sandstenprofil, og gjennom denne leder en trapp med ni trinn ned til den kryptlignende kjelleren. I murverket ses fem vindusåpninger, og spor etter tre andre som er murt til. Langs med sidene løper en sittebenk i sten. Taket har hvelvinger i teglsten fra første halvdel av 1200-tallet.

Arkeologiske undersøkelser viser at kjelleren har inngått i et større byggekompleks; en ca. 30 meter lang bygning som har ligget i øst-vestlig retning. Denne har formentlig hatt to etasjer over den gjenstående kjelleren.

På 1920-tallet var kjelleren dekket av en økonomibygning fra senere tid, hvor gårdens vogner ble plassert ovenpå hvelvene. Selve krypten hadde i lengre tid vært brukt som potetkjeller. I den forbindelse ble det diskutert hvordan man kunne verne kjelleren uten å rive økonomibygningen ned. Problemet løste dog seg selv, ved at lynet i 1927 slo ned i økonomibygningen, som deretter brant ned. På 1930- og 1940tallet gikk de arkeologiske undersøkelsene i gang, og den jordfylte kjelleren ble gravet ut. I dag beskyttes kjelleren og hvelvene av et lavt tak.

Anders Sunesen
--------------

Anders Sunesen vendte hjem til Danmark fra korstogene i Estland i 1221. Han var nå en syk mann, og paven tillot ham å nedlegge sitt embete. Plaget av gikt, valgte han å tilbringe sine siste år på sitt gods Ivøhus, som den gang tilhørte Åhus slott og len og dermed var direkte underlagt erkebispestolen. Hertil ankom den berømte kirkefyrsten med et stort følge av både munker, tjenere og soldater. Han døde på Ivøhus den 24. juni i 1228 og hans kiste ble ført gjennom de skånske land, til den ankom Lund hvoretter han ble gravlagt i Lund domkirkes nordre sidekor.

Som erkebiskop i Lund i årene 1201–04 lot han formentlig også oppføre Ivøhus' nærliggende Sankta Ursula kirke.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Regnell, Karl-Erik: *Ivö*, Kristianstad, 1964
2. ↑  Carelli, Peter: Det medeltida Skåne, Historiska media, 2007
3. ↑  «*Biskopskällaren*, hembygd.se. Besøkt 2. mars. 2014». Arkivert fra originalen 15. september 2014. Besøkt 2. mars 2014.
4. ↑  *Anders Sunesen som lovkyndig*, Den store danske. Besøkt 2. mars 2014
5. ↑  Asmussen, Jesper: *På historisk rundrejse i Skåne*, Forlaget Globe, 2012
**Eóganacht Chaisil** var en gren av Eóganachta, dynastiet som styrte Munster fra 400-tallet til 900-tallet. Navnet kommer fra Cashel i Tipperary som var senter for kongedømmet Munster i tidlig kristen tid. Eóganacht Chaisil mente å nedstamme fra Óengus mac Nad Froích (død 489), den første kristne kongen av Munster, gjennom hans sønn Feidlimid mac Óengusa.

På 600-tallet ble de delt i to hovedklaner. Cenél Fíngin nedstammet fra Fíngen mac Áedo Duib (d. 618). En av etterkommerne til Fíngen var Feidlimid mac Cremthanin (d. 847). Clann Faílbe nedstammet fra Faílbe Flann mac Áedo Duib (d. 639). Fra dem nedstammer MacCarthy dynastiet, som hersket over kongedømmet Desmond etter Normannernes invasjon.

Eóganacht Chaisil ble regnet som del av den indre sirkel av Eoganachta-dynastier som inkluderte Eóganacht Glendamnach og Eóganacht Áine. Kongeverdigheten i Munster roterte mellom disse tre greinene på 600 of 700-tallet, mens de fleste av Munsters konger på 800 og 900-tallet kom fra Eóganacht Chaisil. Kjente konger fra Eóganacht Chaisil er:

* Fíngen mac Áedo Duib, d. 618
* Faílbe Flann mac Áedo Duib, d. 639
* Máenach mac Fíngin, d. 661
* Colgú mac Faílbe Flaind, d. 678
* Cormac mac Ailello, d. 712
* Tnúthgal mac Donngaile, d. 820
* Feidlimid mac Cremthanin, d. 847
* Áilgenán mac Donngaile, d. 853
* Máel Gualae, d. 859
* Cormac mac Cuilennáin, d. 908
* Cellachán Caisil, d. 954
* Donnchad mac Cellacháin, d. 963

Litteratur
----------

* Byrne, Francis John (2001), Irish Kings and High-Kings, Dublin: Four Courts Press, ISBN 978-1-85182-196-9
* Charles-Edwards, T. M. (2000), *Early Christian Ireland*, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-36395-0
En **skuddag**, **skottdag** eller **skuddårsdag** er en dag som skytes inn i et kalenderår for å bringe det i overensstemmelse med det tropiske året. I den julianske kalenderen var det skuddår hvert fjerde år, men fordi et gjennomsnittlig tropisk år manglet 11 minutter på å være 365,25 døgn, så forskjøv dette kalenderdatoen i forhold til årstiden (man brukte vårjevndøgn som markør). I Roma skjøt man inn skuddagen som et dobbeltdøgn, 24. februar, hvor skuddagen var det første døgnet av disse to. I den julianske kalenderen var skuddagen den sjette dagen før 1. mars. Den ble kalt *ante diem bis sextum kalendas martias*, forkortet *bissextum*. Da den gregorianske kalenderen ble innført i 1582 (år 1700 i Norge) endret man skuddår til hvert fjerde år, unntatt de årene som sluttet på hele hundretall og ikke var delbare med 400. I den gregorianske kalenderen heter 24. februar *skuddagen* (gammel arv), selv om det er 29. februar som blir skutt inn i kalenderen når det er skuddår. 29. februar forekommer bare i skuddår.

Se også
-------

* Skuddsekund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
På ministermøtet i EFTA våren 1989 kunngjorde EFTAs handelsministre at de ville forhandle samlet om en tilknytningsavtale med EU som tok sikte på å resultere i fri bevegelse av varer, kapital, tjenester og personer i hele det område som EU og EFTA utgjorde. På norsk side ble det opprettet en forhandlingsdelegasjon ledet av Norges ambassadør til EU Eivinn Berg. I diplomatisk protokoll er en slik forhandlingsledelse uttrykk for at en ikke har til hensikt å forhandle, men er innstilt på å undertegne ethvert forslag motparten fremlegger. På de øvrige EFTA-landenes sider ble delegasjonene ledet av handelsdepartementenes øverste administrative ledelse.

Allerede på det første samrådsmøtet internt i EFTA ble det uenighet mellom den sveitsiske forhandlingsleder og den norske folkerettsekspert Morten Wetland om hvordan forhandlingene skulle legges opp. Wetland ville at EFTA-landene umiddelbart skulle innføre EU-retten så langt de nasjonale lover tillot og bare forhandle om de gjenstående forhold, men den sveitsiske representant mente at frihandelsforbundet EFTA først måtte omdannes til en frihandelsorganisasjon med kompetanse på de områder avtalen skulle gjelde, iallfall på interimbasis, og så kunne forhandlingen føres organisasjon til organisasjon. Ettersom EFTA er et frihandelsforbund der hvert land gjør som de lyster, ble forhandlingene ført på tre forskjellige måter: Norge og de tre søkerlandene til EU førte forhandlingene etter Morten Wetlands modell, Sveits forhandlet om institusjonene EFTA-domstolen, EFTAs overvåkingsorgan (ESA) og Den faste komite, og Island konsentrerte seg om bilaterale avtaler med frihandel for fisk og fritak for fri kapitalbevegelse.

Relativt raskt ble det oppnådd enighet med EU om en domstolsordning som ville gjøre EFTA-domstolen til en selvstendig internasjonal organisasjon, frikoblet fra både EF-domstolen og EFTA. Basert på dette forhandlingsresultatet ble EFTA-domstolen opprettet som interimorganisasjon, dommere ble oppnevnt og hovedkvarteravtale ble inngått med Luxembourg. Senere måtte EFTA-landene gå tilbake på forhandlingsresultatet og EFTA-domstolen ble underordnet EF-domstolen. Men i sveitsisk rett er EFTA-domstolen fortsatt en selvstendig interimorganisasjon mens ESA og den faste komite er interimorganer i EFTA.

EØS-forhandlingene ble avsluttet på EFTAs ministermøte i desember 1991 og avtalen ble undertegnet i Porto 2. mai 1992.

I en folkeavstemning sa Sveits nei til EØS-avtalen. Det er ikke kjent om det har vært folkeavstemning om avtalen som etablerer EFTA-domstolen som selvstendig juridisk person. EFTA-domstolens president siden 2003, sveitseren Carl Baudenbacher, representerer Liechtenstein.
**Store Zimbabwe** (eller **Great Zimbabwe**) er det navn som er blitt gitt til steinruinene av en gammel by i det sydlige Afrika i det nåværende Zimbabwe i den moderne provinsen Masvingo. Store Zimbabwe er det moderne Zimbabwes fremste nasjonalsymbol, hvor zimbabwefuglen (et annet nasjonalsymbol) ble oppdaget. Store Zimbabwe ble opptatt på UNESCOs verdensarvsliste i 1986.

Den moderne staten Zimbabwe tok sitt navn fra denne by. 

*Ziimba remabwe* betyr omtrent *den storslagne steinbygningen* på shona. Når det heter *Great* (store), sjelnes det mellom de mange hundre små ruiner, nå kjent som «zimbabwes», som ligger spredt rundt i Zimbabwe Highveld.

Beskrivelse, historie
---------------------

Stedet var sentrum for et stort rike, kjent som Munhumutapariket. Dette riket dominerte et område som omtrent dekker det nåværende Zimbabwe (som tok sitt navn fra denne byen) og Mosambik. De handlet med omverdenen via havner som Sofala sør for Zambeziflodens delta fra 400-tallet til 1400-tallet.

Byen ble bygd og beboddd av shonafolket mellom 400-tallet og 1400-tallet. Dermed er disse ruiner de eldste, og største, i Afrika sør for Sahara.[] Som mest antas byen å ha hatt omkring 18 000 innbyggere.[]

Her er tre arkitektoniske grupper over et areal på 7 km²; *Hill Complex*, *Valley Complex* og det egentlige borgområdet - *Great Enclosure*. Man har funnet over 300 bygninger bare i dette store borgområdet.

Ingen vet hvorfor byen etterhvert ble forlatt. Kanskje det var tørke, sykdommer eller rett og slett at gruvene ikke lenger gav så meget sølv som de tidligere hadde gjort.[]

### Europeiske besøkere

Kjøpmenn fra Portugal var de første europeere som kom til levningene av denne by, tidlig på 1500-tallet. De trodde at de hadde funnet den myteomspunne dronningen av Sabas by.

På 1800-tallet ble det velkjent for britiske lesere av James Theodore Bents *The Ruins of Mashonaland*. Bent, som bare hadde arkeologisk erfaring fra Hellas og Lilleasia, mente at ruinene var bygd av fønikere.[] Man hadde på den tiden vanskelig for å tro at de kunne vært bygd av folk med opphav i det sørlige Afrika. og mente at det bare måtte være en kobling til Middelhavsområdet eller til noe bibelsk. Alle slike spekulasjoner kunne imidlertid tilbakevises på 1900-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  M. Sibanda, H. Moyana et al. 1992. *The African Heritage. History for Junior Secondary Schools. Book 1*. Zimbabwe Publishing House. ISBN 978-0-908300-00-6

Litteratur
----------

* W. G. L. Randles: *L'empire du Monomotapa du XVe au XIXe*, Walter de Gruyter, 1975, 167 p. ISBN 2719304158 ISBN 9782719304150
* Webber Ndoro: « The Great Zimbabwe », *Scientific American*, 277, novembre 1997, Mal:P.94-99.
* François-Xavier Fauvelle-Aymar: *Histoire de l'Afrique du Sud*, Paris, Seuil, 2006, Mal:P.169-186.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Capul** er en øy i provinsen Northern Samar på Filippinene. Den ligger 28 km nordvest utenfor øya Samar, i overgangen mellom Samarsjøen og San Bernardino-stredet. Øya har et areal på ca 35,56 km² og forvaltes av Capul, byen med samme navn. Byens og øyas navn er avledet fra Acapulco, etter havnebyen på den meksikanske stillehavskysten. Før spanjolene gav dette navnet, het den **Abak**.

Capul har en langstrakt elliptisk form av 14 kms lende og 5 kms bredde. Her er det tett tropisk vegetasjon, og tildels intensivt utnyttet jordbruksareal. Nord på øya står et fyrtårn som ble satt i drift i 1904.

Ca 18 km østenfor ligger øya Dalupiri og ca 23 km østenfør er Naranjoøyene. 

De første innbyggere skal ha kommet fra øya Java (nå i Indonesia) under ledelse av sin konge Abak. Befolkningen taler fremdeles et språk som skiller seg helt fra språket på Samar; det kalles inabaknon eller abak-non. På 1700-tallen anla spanjolene en festning på Capul, Fuerza de Capul.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) DISCOVER NATURAL SECRETS OF SAMAR ISLAND
* (en) The Capul Lighthouse

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Captain of the Gray Horse Troop*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av William Wolbert.

Handling
--------

Kaptein George Curtis blir sendt fra Washington D.C. for å forbedre forholdene ved et indianerreservat. Etter å ha kastet ut en annen fordomsfull regjeringsagent, oppnår George både indianernes troskap og fiendtligheten til naboene deres - som håper å få kontroll over hele indianer-området gjennom politisk korrupsjon.

George forelsker seg også i Elsie, datteren til tidligere senator Brisbaine - som er en svoren fiende av indoanerne. Når en ranch-eier i området blir myrdet av en indianer, oppfordrer flere til et angrep på hele reservatet. George må derfor forsøke å dempe volden i området, før dette eskalerer ytterligere.

Skuespillere
------------

* Antonio Moreno som kaptein George Curtis.
* Edith Storey som Elsie.
* Mrs. Bradbury som Jennie.
* Otto Lederer som Crawling Elk.
* Al J. Jennings som Cut Finger.
* Neola May som kona til Cut Finger.
* Bob Burns som Cal Streeter.
* Henry A. Barrows som tidligere senator Brisbane.

Referanser
----------

1. ↑  THE CAPTAIN OF THE GRAY HORSE TROOP
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Captain of the Gray Horse Troop* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Captain of the Gray Horse Troop* på American Film Institute Rediger på Wikidata