recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Carol O'Connell** (født 1947) er en amerikansk forfatter og billedkunstner.

O'Connell studerte ved California Institute or Arts og Arizona State University. Fram til siste halvdel av 1990-tallet arbeidet hun uten kommersiell suksess med sin billedkunst, samtidig som hun tok strøjobber som korrekturleser og språkvasker.

Hun debuterte i 1994 47 år gammel med *Mallory's Oracle*, den første i en serie beskrevet som lettere absurdistiske kriminalromanener med NYPD-detektiven Kathleen Mallory i hovedrollen. Bøkenes hovedperson er av enkelte kritikere beskrevet som the «toughest woman in crime fiction». Forfatteren beskriver Mallory som en 185 cm høy sosiopat med «perfekt» utseende og en oppvekst blant gateprostituerte og i overkant eksentriske politifolk.

Manuskriptet til *Mallory's Oracle* ble av forfatteren sendt til det britiske forlaget Hutchinson, etter eget utsagn fordi hun følte at mulighetene for salg til et amerikansk forlag var små. Rettighetene til boken med oppfølger ble kjøpt opp, og deretter straks auksjonert til forlag i Nederland, Tyskland, Frankrike og USA, for summer som dengang vakte oppsikt i forlagsbransjen.

Bibliografi
-----------

**Serien om Kathleen Mallory**

* *Mallory's Oracle* (1994)
* *The Man Who Lied to Women* (1995) (også utgitt som *The Man Who Cast Two Shadows*)
* *Killing Critics* (1996)
* *Flight of the Stone Angel* (1997) (også utgitt som *Stone Angel*)
* *Shell Game* (1999)
* *Crime School* (2002)
* *The Jury Must Die* (2003) (også utgitt som *Dead Famous*)
* *Winter House* (2004)
* *Find Me* (2006) (også utgitt som (*Shark Music*)

**Andre krimromaner**

* *Judas Child* (1998)
* *Bone by Bone* (2008)

### Oversettelser til norsk

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Norsk tittel** | **Utgitt** | **Originaltittel** | **Utgitt** |
| *Skyggedans* | 1995 | *Mallory's Oracle* | 1994 |
| *Judasbarnet* | 1999 | *Judas Child* | 1998 |
|

Priser og utmerkelser
---------------------

* Palle Rosenkrantz-prisen 2002, for *Judasbarnet* (*Judas Child*)

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 11601[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Dancingbadger.com: Om Carol O'Connell, Kathleen Mallory og bøkene
* Triviana.com: Interview med Carol O'Connell
* FantasticFicrion: Carol O'Connell


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Minette Walters | **Vinner av Palle Rosenkrantz-prisen**(2002) | Neste mottaker:Arne Dahl |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Edmund Rubbra** (født 23. mai 1901 i Northampton, død 14. februar 1986 i Gerrards Cross, Buckinghamshire) var en britisk pianist og komponist, som særlig er kjent for sine elleve symfonier.

Liv og verker
-------------

Rubbra, som kom fra enkle kår, viste tidlig musikalske evner og mottok undervisning i pianospill fra han var 8 år. Han sluttet på skolen 14 år gammel og arbeidet senere som kontoransatt ved en jernbanestasjon. Som 17-åring arrangerte han en konsert i Northampton, der han fremførte verker av Cyril Scott, som deretter mottok ham som elev. Etter studier ved University of Reading og Royal College of Music livnærte han seg ved å undervise, akkompagnere og skrive om musikk. På denne tiden knyttet han vennskap med den jevnaldrende komponisten Gerald Finzi. Fra 1947 til 1968 underviste Rubbra ved Worcester College, University of Oxford. Fra 1961 til 1974 var han dessuten professor i komposisjon ved Guildhall School of Music and Drama.
Rubbras produksjon som komponist omfatter 164 verker med opustall. Foruten symfonier og strykekvartetter komponerte han messer og annen katolsk kirkemusikk. Musikken hans er tonal og påvirket av engelsk renessansemusikk. De elleve symfoniene ble spilt inn på CD av Richard Hickox etter Rubbras død.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Musicalics, Musicalics komponist-ID 80671[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 1514165, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6542qnq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Lewis Foreman (red.), *Edmund Rubbra, Composer: Essays* (Rickmansworth: Triad Press, 1977).
* Ralph Scott Grover, *The Music of Edmund Rubbra* (Aldershot: Scolar Press: 1993).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** Hymnary
 |
**Edmund Veesenmayer** (født 12. november 1904 i Bad Kissingen, død 24. desember 1977 i Darmstadt) var en tysk nazist og SS-general som i betydelig grad bidro til holocaust i Ungarn og Kroatia. Han var formelt underordnet utenriksminister Joachim von Ribbentrop, rapporterte til Ernst Kaltenbrunner om fremgangen i utryddelsen av jødene, og han samarbeidet tett med Adolf Eichmann.

Veesenmayer ble etter krigen dømt til 20 års fengsel for forbrytelser mot menneskeheten. Straffen ble omgjort til 10 år og han ble løslatt i 1951 etter ordre fra den amerikanske generalen John J. McCloy.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Edmund Veesenmayer var sønn av realskolelæreren Franz Xaver Veesenmayer fra Oberstaufen ved Kempten. Etter abitur, studerte han statsvitenskap i München i årene mellom 1923 og 1926. Deretter tok han doktorgraden hos sosialøkonomen Adolf Weber. Han arbeidet deretter som dosent ved *Technische Universität München* og ved handelshøyskolen i Berlin.

### Nasjonalsosialist

Edmund Veesenmayer som Oberführer i 1938 Foto: Deutsches Bundesarchiv 
Veesenmayer sluttet seg til det nasjonalsosialistiske partiet NSDAP i februar 1932 og han ble medlem av den økonomiske kretsen til Wilhelm Keppler, også kalt *Freundeskreis Heinrich Himmler*. Her fikk han mange viktige kontakter i sentrale posisjoner og gikk i juni 1934 inn i SS. 

Keppler sto for planleggingen av den økonomiske delen av Anschluss, og Veesenmayer bisto ham i dette.

I begynnelsen av 1941 ble han knyttet til det tyske diplomatiske personalet i Zagreb i Kroatia.

Han nådde graden Brigadeführer i SS.

### Holocaust

Han spilte en viktig rolle i holocaust, forfølgelsene og drapene på kroatiske og serbiske jøder og andre. I mars 1944 ble han Tysklands representant og i realiteten øverste makthaver i Ungarn, med tittelen *Reichsbevollmächtigter* og medvirket der til Holocaust i Ungarn.

### Ministerieprosessen

I Ministerieprosessen i 1949 ble han dømt til 20 år i fengsel for forbrytelser mot menneskeheten, slaveri og medlemskap i en kriminell organisasjon. Straffen ble senere redusert til 10 år. Han ble løslatt 16. desember 1951 etter ordre fra general John J. McCloy.

Han døde av hjertesvikt i 1977.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000002349, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   Records of persons of interest, svazky.cz[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Bartrop, P. R. & Grimm, E. E. (2019). *Perpetrating the Holocaust: Leaders, Enablers, and Collaborators*. ABC-CLIO, s. 297-299.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Hjelpeinntekter** (engelsk: *ancillary revenue*) er inntekter som kommer fra andre varer eller tjenester enn et selskaps primære produkttilbud. Eksempler inkluderer matservering på sportsbegivenheter, inntekter fra bagasjehåndtering eller setevalg hos flyselskaper, restaurantinntekter på hoteller og bilvask solgt på bensinstasjoner. Hjelpeinntekter kan overstige primærinntektene, noe som fører til endringer i forretningsmodeller.

Bruk i luftfart
---------------

Begrepet brukes blant annet innen luftfart, hvor det kan defineres som flyselskapers inntekter som ikke stammer direkte fra salg av flybilletter. Disse sekundærinntektene er i nyere tid blitt regnet som en viktigere del av inntektskilden til flyselskap, da spesielt innenfor såkalte lavprisflyselskap. Hjelpeinntekter er definert som «inntekter utenom billettsalg som er generert fra direktesalg til passasjerer, eller indirekte som en del av reiseopplevelsen». I praksis betyr dette inntekter fra salg av mat og tjenester ombord, bagasjegebyr og bonuskort-ordninger samt inntekter som stammer fra kommisjonsbaserte produkter for tredjepartsleverandører som hotell, leiebil og transport i forbindelse med passasjerens reise.

### Eksempler

Hos flyselskapet Ryanair hadde hjelpeinntekter i 2011 en økning på 11%, og utgjorde på et senere tidspunkt[*når?*] totalt NOK 6,9 milliarder, som er 21% av flyselskapets totale inntekter. Mens hjelpeinntekter ikke ble oppfunnet av Ryanair, ble den ekstreme forretningsmodellen som Michael O'Leary (Ryanair Chief Executive) så for seg, foreslått å omfatte provisjoner fra pay-per-view underholdning, ombordshopping, internettbasert spilling, leiebil og hotellbestillinger, og ville til slutt erstatte inntektene fra salg av flyselskapets seter.

For det norske flyselskapet Norwegian Air Shuttle utgjorde hjelpeinntekter i 2011 totalt 11,6% av de totale inntektene.

Referanser
----------

1. ↑  Ancillary Revenue Conference Preview 2007, September 2007, OnBoard Services Magazine - Worldwide
2. ↑  Ancillary revenue outpaced traffic growth, rising by 11% to €886m or 21% of total revenue.
3. ↑  Årsrapport Norwegian 2011 Arkivert 18. mai 2013 hos Wayback Machine.
**Aleksej Aleksejevitsj Borovitin** (russisk: *Алексей Алексеевич Боровитин*; født 14. februar 1954 i Kirov) er en russisk tidligere skihopper som konkurrerte for Sovjetunionen. Han representerte Dynamo Kirov.

Under VM 1974 i Falun tok Borovitin bronse i hopprennet i normalbakken og fjerdeplass i storbakken. Fire år senere, under verdensmesterskapet i Lahtis, tok han en ny bronsemedalje i normalbakken, og ble nummer 9 i storbakken. Borovitin vant hopprennet i Holmenkollrennene i 1977, og samme år kom han på fjerdeplass under VM i skiflyging i Vikersund. Han deltok også i VM i skiflyging i 1979. Han vant hopprenn i Lahtisspelen i 1974 og 1977, begge i storbakken.

Han deltok i OL to ganger:

* 1976 Innsbruck: 15.-plass i normalbakken, 19.-plass i storbakken
* 1980 Lake Placid: 21.-plass i normalbakken, 36.-plass i storbakken

Borovitin deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1974-1981. Hans beste sammenlagtplassering i Hoppuka var 11.-plass i 1975/76, med beste plassering i enkeltrenn 5.-plass i Garmisch-Partenkirchen 1. januar 1976. I verdenscupens to første sesonger, 1979/80 og 1980/81, ble han nummer 75 og 70 sammenlagt.

Aleksej Borovitin ble sju ganger sovjetisk mester og flere ganger russisk mester i skihopping.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aleksej Borovitin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aleksej Borovitin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksej Borovitin – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
* Skiforeningen: Vinnere av Holmenkollrennene
* Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis Bymuseum): Salpausselän kisat - Lahti Ski Games Arkivert 19. oktober 2011 hos Wayback Machine. (alle resultatene) (finsk, engelsk)
* Fakultet Fizitsjeskoj Kultury: Tramplinisty[*død lenke*] (russisk, besøkt 19. november 2011)
* Ski jumping and nordic kombination Nizhny Novgorod: Flights ski ikars of Nizhniy Novgorod on championships and international competitions Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine. (maskinoversatt engelsk) (russisk[*død lenke*])
**Kondensasjonsnivå for heving** (engelsk: *Lifting condensation level*, LCL) er høyden der en luftpakke som blir hevet vil bli mettet på grunn av adiabatisk avkjøling.

En kan finne nivået på følgende måte på et meteorologisk diagram:

* Start med temperaturen T til pakken og dersom luften ikke er mettet følg linjen for den tørradiabatiske temperaturendringen. Dersom luften alt er mettet vil luftpakken allerede være ved eller over kondensasjonsnivået for heving.
* Ut fra duggpunkttemperaturen til luftpakken, kan en følge linjen for blandingsforholdet oppover.
* I kryssingspunktet mellom de to linjene finner en kondensasjonsnivået for heving.

Den potensielle temperaturen til luftpakken blir ikke endret så lenge prosessen er adiabatisk (ingen varmeutveksling med omgivelsene). Volumet vil derimot øke siden lufttrykket minker med høyden. Dette fører til at temperaturen til luftpakken minker (ut fra den ideelle gassloven). Siden luftpakken heller ikke mister masse, vil blandingsforholdet mellom vanndamp og tørr luft være det samme helt til temperaturen har nådd nivået for metting. Når det skjer vil vanndampen kondensere, og hvis luftpakken blir hevet videre oppover vil det bli dannet skyer.

Kilder
------

* M K Yau and R.R. Rogers, *Short Course in Cloud Physics, Third Edition*, publisert av Butterworth-Heinemann, 1. januar 1989, 304 sider. EAN 9780750632157 ISBN 0-7506-3215-1
En **hjelpebiskop** er i den katolske kirke en ekstra biskop tilordnet et bispedømme for å avlaste den ordinære biskop. Utnevnelsen av hjelpebiskoper, som bispevies på samme måte som andre katolske biskoper og fra sakramentalteologien er fullverdige biskoper, motiveres gjerne av at et bispedømme har meget stor eller sammensatt medlemsmasse, er geografisk stort, eller er svært sammensatt, eller at den ordinære biskop av andre grunner har behov for avlastning med en rekke oppgaver.

Ettersom katolsk kirkelov krever at ingen biskop ordineres uten å tituleres med en distinkt bispestol, og samtidig at intet bispesete kan være besatt av to biskoper på samme tid, har det blitt slik at hjelpebiskoper er titulærbiskoper med tittel til historiske, men senere nedlagte katolske bispeseter, såkalte titulærbispedømmer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Auxiliary bishops – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Catholic Encyclopedia – Auxiliary Bishop

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
**Aleksej Maksimovitsj Kaledin** (russisk: Алексей Максимович Каледин, født 24. oktober (g.s.: 12. oktober) 1861 i Ust-Khopiorskaja i Vojska Donskogo oblast, død 29. januar 1918 i Novotsjerkassk) var en russisk militær. 

Kaledin ble offiser ved et kosakkregiment i 1879 og stabskaptein ved generalstaben i 1889. Han ble oberst i 1899 og generalmajor i 1907. I 1910 ble han sjef for en kavaleribrigade og 1912 sjef for 12. kavaleridivisjon og generalløytnant. Med denne divisjon inngikk han ved første verdenskrigs utbrudd 1914 i den åttende russiske armé, som rykket inn i østre Galizia. I 1915 ble han armékorpssjef og følgende år i juni sjef for åttende armé, som utførte angrepet mot Kovel og derpå følgende kamper. 

Kaledin var motstander av den russiske revolusjon og ble derfor avskjediget i mai 1917, men ble i juli samme år valgt til hetman for donkosakkene. Han opptrådte på kongressen i Moskva i august samme år, og gikk der kraftig inn for oppløsning av rådsstyrene. 

Etter Lavr Kornilovs mislykkede opprørsforsøk trakk Kaledin seg til det sørlige Russland og bekjempet derfra som alliert del av den hvite armé i spissen for Don-arméen, bestående av kosakker og frivillige fra hele landet, bolsjevikregjeringens styrker. Kaledin hadde umidlertid undervurdert de hjemvendte kosakkenes krigstretthet etter lang tjeneste under verdenskrigen. Etter gjentatte motganger (tapet av Rostov-na-Donu, og ismarsjen), så han utsiktene som håpløse; han sa opp sin kommando og begikk selvmord.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Alexey Kaledin, SNAC Ark-ID w6031j6j, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Kaledin, Aleksej Maksimovitj i *Nordisk familjebok* (2. utgaves supplement, 1924)
* К. А. Залесский: *Кто был кто в Первой мировой войне*. АСТ, Москва 2003, ISBN 5-271-06895-1.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Acanthocybium solandri*** er en fisk i makrellfamilien. Den kalles **wahoo** på flere språk og er den eneste arten i slekten *Acanthocybium*. Den kan kanskje forveksles med barracuda, men barracudaen har større skjell og tenner og en bredere spord uten kjøler.

Kroppen er svært langstrakt, spoleformet og lite flattrykt fra sidene. Munnen er stor. Første ryggfinne har 23–27 piggstråler og andre ryggfinne 12–16 bløtstråler. Det er åtte eller ni småfinner på ryggsiden og ni småfinner på buksiden. Sporden er smal med en kraftig utviklet langsgående kjøl, som har to mindre kjøler på hver side.

Kroppen er dekket med små skjell, og det er ikke noe panser på forkroppen. Ryggen er skinnende blågrønn og sidene er sølvfarget med 24–30 koboltblå striper. Arten har svømmeblære. Maksimal lengde er 210 cm og maksimal vekt minst 83 kg. Vanlig lengde er 100–170 cm.

*Acanthocybium solandri* er utbredt i tropiske og subtropiske deler av Atlanterhavet, Stillehavet og Det indiske hav, inkludert Det karibiske hav og Middelhavet. Den lever pelagisk i de øvre vannlagene ute på det åpne havet. Individene svømmer som regel alene, eller i små, løse stimer. Arten jakter på andre arter i makrellfamilien, pinnsvinfisker, flygefisker, sildefisker, hestmakreller (*Decapterus*), lysprikkfisker, andre pelagiske fisker og blekkspruter.

Det drives ikke kommersielt fiske etter *Acanthocybium solandri*, men den er ettertraktet blant sportsfiskere. Den kjemper hardt og kan oppnå en fart på 77 km/t. Arten regnes som en meget god matfisk.

Artsepitetet *solandri* viser til svensken Daniel Solander, som var med på kaptein Cooks første ekspedisjon. Georges Cuvier baserte sin artsbeskrivelse på en tegning og beskrivelse fra Solander.

Litteratur
----------

* B.B. Collette og C.E. Nauen (1983). *FAO species catalogue: Vol.2. Scombrids of the world: An annotated and illustrated catalogue of tunas, mackerels, bonitos and related species known to date*. FAO Fish.Synop. s. 25–26. ISBN 92-5-101381-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Acanthocybium solandri* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Acanthocybium solandri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Acanthocybium solandri* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Acanthocybium solandri* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Acanthocybium solandri* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Acanthocybium solandri* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acanthocybium solandri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Acanthocybium solandri* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acanthocybium solandri* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Wahoo fisket på De nederlandske Antiller
* (en) *Acanthocybium solandri* (Cuvier, 1832) Wahoo - FishBase
* B. Collette m.fl. (2011). «*Acanthocybium solandri*». *IUCN 2012. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2012.1*. Besøkt 29. juni 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Edmund de la Pole, 3. hertug av Suffolk** og 6. jarl av Suffolk (født 1471 eller 1472, død 30. april 1513) var en engelsk adelsmann.

Han var sønn av John de la Pole, 2. hertug av Suffolk og hans hustru Elizabeth av York, hertuginne av Suffolk. Moren var andre overlevende datter av Richard Plantagenet, 3. hertug av York og Cecily Neville. Hun var dermed en yngre søster av Edvard IV av England og Edmund, jarl av Rutland og eldre søster av Margaret av Burgund, George, hertug av Clarence og Rikard III av England. Hans fars foreldre var William de la Pole, 1. hertug av Suffolk og Alice Chaucer. William de la Pole var en viktig kommandant i hundreårskrigen, og ble senere Lord Chamberlain. Han er en fremtredende figur i William Shakespeares *Henrik VI (del 1 og 2).*

Edmunds eldste bror, John de la Pole, jarl av Lincoln (ca. 1464–1487) sies å ha blitt utnevnt til tronarving av sin onkel, Rikard III. Men da Henrik VII tok tronen etter slaget ved Bosworth Field valgte John å avlegge troskapsed fremfor å kreve tronen selv. I 1487 sluttet han seg til Lambert Simnels opprør, og falt i slaget ved Stoke.

Etter brorens fall ble Edmund Huset Yorks fremste krav på tronen. Henrik VII valgte å la ham leve, og lot ham arve farens tittel i 1491. Edmund giftet seg med Margaret Scrope, datter av sir Richard Scrope.

Mens hans eldre bror hadde nøyd seg med en jarletittel ønsket Edmund mer, og i 1501 forlot han England og søkte hjelp fra Maximilian I av det tysk-romerske rike. Han trakk der personer som James Tyrell inn i sine intriger. Han klarte å holde seg unna kongens menn inntil 1513, da han den 30. april ble henrettet for høyforræderi av Henrik VIII. Henrettelsen av Edmund de la Pole regnes som den første i den lange rekken av politisk eller religiøst motiverte henrettelser under Henrik VIII.

Hans yngre bror Richard de la Pole titulerte seg selv som jarl av Suffolk, og var yorkistenes ledende tronkrever inntil sin død i slaget ved Pavia 24. februar 1525.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10757.htm#i107567, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**John de la Pole** | **Hertug av Suffolk**(1491–1513) | Etterfølger:***Inndratt*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook
 |
Karlistenes flagg
Carlos María Isidro de Borbón, karlistenes pretendent til den spanske tronen
**Karlisme** var en verdikonservativ, tradisjonalistisk, antikapitalistisk, katolsk og monarkisk folkebevegelse i Spania som ønsket å sette en representant for en sidelinje til huset Bourbon på den spanske tronen. 

Bevegelsen oppsto da infanten Don Carlos, hertug av Molina (1788–1855) gjennom Den pragmatiske sanksjon i 1830 ble fratatt arveretten til den spanske tronen til fordel for broren, kong Ferdinand VIIs datter, den senere dronning Isabella II. Dette utløste etter hvert en misnøye med denne kongelinjen, senere kalt alfonso-linjen etter de to kommende kongene Alfonso XII (1874–1885) og Alfonso XIII (1886–1931).

Bevegelsen ble styrket etter det smertefulle nederlaget i Den spansk-amerikanske krigen, hvor Spania mistet koloniene Cuba, Puerto Rico og Filippinene.

Karlistene var en massebevegelse som fikk støtte fra ulike lag av befolkningen, med et stort flertall fra landarbeidere og bønder, samt en rekke fra arbeiderklassen. Bevegelsen var også et familiefenomen, man arvet sin deltakelse. Bevegelsen viste seg seiglivet, og ble en viktig sosial og politisk faktor i spansk politikk fra 1833 til avslutningen av Francos Spania.

Bevegelsen var aktiv i en rekke væpnede konflikter internt i Spania, men er mest kjent for sin sterke rolle på nasjonalist-siden under den spanske borgerkrigen, da de ønsket, Alfonso Carlos de Borbón, og senere da han døde 29. september 1936, Xavier av Bourbon-Parma på tronen. Men tidligere var den en aktiv, krigførende part i tre foregående karlistkriger på 1800-tallet.

Under borgerkrigen dannet Karlistene en egen milits, **Requetés**, etter det franske jaktropet *requêté*. Militsen kom vesentlig fra Navarra og var lett gjenkjennelig med sine røde bereter. De anså borgerkrigen som et moderne korstog, og var sterkt religiøs-ideologisk orientert i forhold til krigen.

Bevegelsen eksisterer fortsatt i dag, men har en langt mindre innflytelse. I 1969 dannet Carlos Hugo av Bourbon-Parma (1930–2010) et nytt karlistparti *Partido carlista* (PC), som var forbudt fram til 1977. Dette partiet fikk valgt inn en senator i det første demokratiske valget etter Franco i 1977.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carlism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Karlist-partiets internettsider
* Requetés' internettsider (spansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
Vanndamp kondenserer over en kopp varm te
**Kondensasjon** er en faseovergang fra gass (eller damp) til en væske. Vanligvis oppstår kondensasjon når gass blir avkjølt til væskeform, men kan også oppstå hvis gassen blir komprimert under høyt trykk. En væske som har kondensert fra en gass blir kalt kondensat. Utstyr eller ting som fører til at væske kondenserer blir kalt kondensator.

Kondensasjon av gass til væske er det motsatte av fordamping eller koking, og er en eksotermisk prosess, som betyr at varme blir frigjort. Vann som man kan se på utsiden av kaldt glass på en varm dag er kondensasjon.

Kondensasjon av vann i naturen
------------------------------

Dugg på et spindelvev.
Vanndamp fra lufta som kondenserer naturlig til vann på kalde flater blir kalt dugg. Vanndamp vil bare kondensere på en flate hvis flaten har lavere temperatur enn vanndampen eller når vanndampen er i likevekt i lufta (når lufta er mettet med fukt). Når vanndamp kondenserer på en flate, varmer den opp flaten den kondenserer på. Vannmolekylene bringer varme til flaten, og fører til at temperaturen i den omliggende atmosfæren faller litt. I atmosfæren er det kondensasjonsprosesser av vanndamp som produserer skyer. Duggpunktet til en luftpakke er temperaturen som luftpakken må avkjøles til for at lufta skal kunne kondenseres.

Det oppstår også kondensasjon av vanndamp på en overflate når temperaturen på overflaten er like stor eller mindre enn doggpunkttemperaturen. Deposisjon er en form for kondensasjon, som rim og snø er eksempler på. Deposisjon er når vanndamp går direkte til is, uten å være innom væskefasen.

Faseoverganger i materie| TilFra | Faststoff | Væske | Gass | Plasma |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Faststoff |  | Smelting | Sublimasjon |  |
| Væske | Frysing |  | Fordampning |  |
| Gass | Deposisjon | Kondensasjon |  | Ionisering |
| Plasma |  |  | Plasma-rekombinasjon |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ole Dehli** (født 8. mai 1851 på gården Dæli i Furnes, Vang i Hedmark, død 27. februar 1924 i Kristiania) var en norsk jurist og organisasjonsmann, kjent for å ha startet Norges Kooperative Landsforening (NKL) i 1906 og ledet det frem til 1919.

Etter examen artium i 1871 ble han cand.jur. i 1875. Han virket deretter som advokatfullmektig og overrettssakfører, inntil han ble høyesterettsadvokat i 1879. Han ledet både Studentersamfundet og Arbeidersamfundet, og startet Kristiania kooperative i 1894. Dernest var han representant for partiet Venstre i bystyret i Christiania i perioden 1896-1901. Før Coop ble dannet i 1906, drev han utstrakt reklame for samvirke-filosofien. 

Dehli ledet Arbeiderkommisjonen (1918) og styret for byens Arbeiderbank, samt kooperativets sparekasse. Han var medlem av hovedstyret i Norsk Kvinnesaksforening fra 1889 til 1897.

Kona Maria Dehli (1851-1926) var leder for byens kvinnesaksforening og også tilknyttet Norske Kvinners Sanitetsforening, mens sønnen Halfdan Gyth Dehli (1881-1963) fløy i ballong.

Æresbevisninger og minnesmerker
-------------------------------

I 1934 fikk et gatekryss på Bjølsen i Oslo navnet Advokat Dehlis plass. I 1946 ble det avduket en portrettbyste av Ole Dehli på denne plassen. Bysten er modellert av Asbjørg Borgfelt.

Organisasjonen NKL deler ut *Advokat Dehlis pris*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Ole Dehli i Store norske leksikon
4. ↑  *Nylænde* 1896 s. 181
5. ↑  «Aarsberetning for Norsk kvindesagsforening 1896-97.». *Nylænde (trykt utg.) : tidsskrift udgivet af Norsk kvindesagsforening. 1897 Vol. 11*. 1897. s. 188.
6. ↑  *Til ungdom i Oslo: håndbok over byen vår : med hilsen fra Oslo Kommune*. Oslo. 1949. s. 184.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
**Konavle** er en kommune og et landskap helt sørøst i Kroatia, mot grensen til Montenegro i øst og Bosnia-Hercegovina i nord. Kommunen ligger i Dubrovnik-Neretva fylke. I 2001 hadde kommunen et areal på 209,25 km² og i alt 8.250 innbyggere, med 96,5% kroater.

Konavle er en lang dal omgitt av frodige lyse kalksteinsfjell.
Landsbyen Zvekovica ligger et par kilometer innenfor Cavtat, nordvest i Konavle.
Konavle er en dal sørøst for Dubrovnik med kalksteinsgrunn og frodige marker langs Adriaterhavet i vest, med stigning opp mot fjellet Sniježnica i øst (1.234 moh.). landskapet er ellers lett kupert med blandingsskog og sypresser. Elveløpet Konavocica er underjordisk, og gjør området svært fruktbart. 

I Konavle ligger Dubrovnik lufthavn.

Historie
--------

Siden 800-tallet var området en del av Dubrovniks besittelser, deretter var det et viktig korndyrkingsområde også for Venezia. ved en bukt lengst vest på sletta ligger middelalderbyen Cavtat *(Epidaurum)*. Det var et viktig dyrkingsområde for hvete i middelalderen og tidlig moderne tid. Elveløpene skaffer vanning til kanalanlegg i landbruket – derav områdets navn *Kovavle*. 

Mellomkrigstidas politiske skikkelse Frano Supilo var fra Konavle. Under Kroatia-krigen 1991–95 ble området hardt rammet og ødelagt av serbiske og montenegrinske tropper som avanserte mot Dubrovnik. Likevel er kommunen i dag en av de rikeste i hele Kroatia, ikke minst takket være inntekter fra turisme og fra flyplassen.

Eksterne lenker
---------------

* (hr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Konavle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Howth Castle** (/ ˈhoʊθ / HOHTH) og gods ligger like utenfor landsbyen Howth i Dublin i Irland, i fylket Fingal County. Slottet var hjemmet til familien St Lawrence som hadde eid området siden Normannernes invasjonen i 1180. De hadde tittelen Lord of Howth til rundt 1425, baron Howth til 1767, deretter Earl of Howth til 1909. Slottet og eiendommen holdes siden 1909 av deres arvinger, familien Gaisford-St Lawrence.

Eiendomen inkluderer mye av halvøya Howth Head, inkludert omfattende hedelandskap og mye av den berømte Howth-klippen, med utsikt over Dublin Bay, lett skog og øya Irlands Eye.

I oktober 2018 kunngjorde familien en avtale om å selge slottet og Irlands Eye til investeringsgruppen Tetrarch som har til hensikt å utvikle det til et luksuriøst feriested. De har også til hensikt å bygge 200 leiligheter på stedet, med første innflytting i 2023.

Den eldste delen av Howth Castel
Irlands Eye rett utenfor landsbyen Howth

Referanser
----------

1. ↑  «Howth Castel official site».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ole Devegge** (født 20. oktober 1772 i Christiania, død 16. januar 1847 i København) var en norsk-dansk numismatiker.

Han var sønn av sorenskriver i Aker, Asker og Bærum, Sivert Devegge og Karen Sophie født Riis, reiste fra Christiania i 1789, tok Anden Eksamen i 1790 med toppkarakterer, ble i 1803 underbibliotekar og 1836 bibliotekar ved det Classenske Bibliotek i København. I 1832 ble han sammen med C.J. Thomsen inspektør ved Det Kgl. Mønt- og Medaillekabinet på Rosenborg slott, hvor Brøndsted var blitt direktør etter Christian Ramus' død samme år.

Mens denne samlingen tidligere hadde vært så godt som utilgjengelig, ikke bare for publikum, men også for numismatikere, ble den nå gjort offentlig tilgjengelig for alle, lokalet utvidet og antall embedsmenn øket med de to nevnte inspektører. Devegge, som i 1839 var blitt kanselliråd, døde ugift i København 1847. Werlauff omtaler hans mange kunnskaper i litteraturhistorie, kunsthistorie og numismatikk, hans iver og meddelsomhet, men hans kunnskaper gikk for en del i graven med ham; han har kun utgitt og medvirket ved utgivelsen av noen myntkataloger.

Devegge var selv en ivrig myntsamler og testamenterte til Møntkabinettet i København av sin betydelige private myntsamling alt, som kabinettet manglet, og deretter til det myntsamlingen i Thorvaldsens Museum manglet av antikke mynter. Myntkabinettet tok ut i henhold til hans testamentariske bestemmelse omkring 6800 stykker, deriblant noe over 1000 medaljer, Thorvaldsens Museum tok over 800 antikke mynter. Til sitt fødelands universitets samling ville han derimot, tross Werlauffs oppfordringer, intet testamentere, idet han var antinorsk, kun hadde begrenset kontakt med sine landsmenn og kun liten aktelse for deres vitenskapelige bestrebelser. Det var hans ønske, at det skulle skrives og utgis en fullstendig fortegnelse over hans samlingen. Men til tross for at Werlauff sier, at samlingene var i ypperlig orden, ble katalogen først helt ferdig i 1867, over 20 år etter hans død, og som følge av det ble boet hans først avsluttet 25 år etter hans død, i slutten av 1871.

Litteratur
----------

* Jørgen Steen Jensen, *Den kongelige Mønt- og Medaillesamling, 1781-1981*, Nationalmuseet, 1981. ISBN 87-480-0290-9.
* Michael Märcher: *"hvad endnu er skeet er mere for Publikum end for Videnskaben" – Det Kongelige Mynt- og Medaille-Cabinet 1832-42*, Nordisk Numismatisk Årsskrift 2003-05, 2008, 167-227.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
Steppen strekker seg fra Dnepr til Uralelven og fra Svartehavet til Kaukasus i sør til den tempererte løvskogen og taigaen i nord.
**Den pontisk-kaspiske steppe** er et vidstrakt steppelandskap i området nord for Svartehavet og så langt øst som til Kaspihavet, fra sentrale områder av Ukraina gjennom sørvestlige deler av Russland til vestlige områder av Kasakhstan. Den er en del av den større den eurasiske steppe og grenser mot Den kasakhstanske steppe i øst.

Området omfatter Skytia og Sarmatia fra antikken.

Uttrykket *den ponto-kaspiske regionen* benyttes i biogeografi for planter og dyr på disse steppene og om dyr fra Svartehavet, Kaspihavet og Azovhavet.

Geografi og økologi
-------------------

Den pontiske steppe dekker et areal på 994 000 km² og strekker seg fra den østlige områdene av Romania over de sørlige områdene av Moldova, Ukraina, Russland og nordvestlige deler av Kasakhstan til Uralfjellene. Den pontiske steppe grenser til Den østeuropeiske skogsteppen, som er en overgangssone mellom gresslettene i sør og den tempererte løvskogen i nord. I sør strekker den pontiske steppen seg til Svartehavet, bortsett fra Krimhalvøya og de vestlige Kaukasusfjellene, der Den krimske submiddelhavsskogen definerer den sørlige grensen til sletten. Steppen strekker seg østover til Kaspihavet i Dagestan, men den tørrere kapsiske senkningen ligger mellom Den pontiske steppa og den nordvestlige og nordlige kysten av Kaspihavet. Den kasakhstanske steppe grenser til Den pontiske steppe i sørøst.

De ponto-kaspiske sjøene er restene etter Turgajhavet, som var en del av Paratethys som strakk seg sør og øst for Uralfjellene og dekket mye av det som i dag er Den vestsibirske slette i mesozoikum og kenozoikum.

Førhistoriske kulturer
----------------------

* Sredny Stog-kulturen 4500-3500 f.Kr.
* Jamna/Kurgan-kulturen 3500-2300 f.Kr.
* Katakombe-kulturen 3000-2200 f.Kr.
* Srubna-kulturen 1600-1200 f.Kr.
* Novotsjerkassk-kulturen 900-650 f.Kr.

Historiske nasjoner
-------------------

* Kimmeriere 700-600-tallet f.Kr
* Skytia 700-300-tallet f.Kr.
* Sarmatere 400-tallet f.Kr til 400-tallet f.Kr.
* Gotere 200- til 500-tallet
* Bulgarere 200- til 500-tallet
* Hunere 300- til 700-tallet
* Alanere 400- til 1000-tallet
* Eurasiske avarer 500- til 700-tallet
* Göktürkerne 500- til 700-tallet
* Onogurer 700-tallet
* Sabirer 500- til 700-tallet
* Khazarer 500- til 1000-tallet
* Petsjeneger 700- til 1000-tallet
* Kiptsjaker 1000- til 1200-tallet
* Den gylne horde 1200- til 1400-tallet
* Kosakker 1300- til 1700-tallet
* Krimkhanatet, volgatatere, nogaier og andre tyrkiske stater og stammer 1400- til 1700-tallet
* Det russiske keiserdømme 1700- til 1900-tallet
* Sovjetunionen 1900-tallet
* Moldova, Kasakhstan, Russland, Ukraina 1991 til i dag

Eksterne lenker
---------------

* Den pontiske steppe (World Wildlife Fund)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
Inselberg fra juratida.
*Maczuga Herkulesa*
**Den polske jurakjeden**, også kalt *Det polske jurahøylandet* eller *Kraków-Częstochowa jurahøylandet* (polsk: *Jura Krakowsko-Częstochowska*), er en del av jurasystemet sør i de sentrale deler av Polen. Det strekker seg mellom byene Kraków, Częstochowa og Wieluń. Den polske jurakjeden grenser til Karpatane i sør og i nord mot høylandet sentralt i Polen, Świętokrzyskiefjella.

Den polske jurakjeden består hovedsakelig av et åslendt landskap med kalksteinsberg, klipper, daler og store kalksteinsformasjoner fra juratida, samt 220 grotter. Det største landskapstrekket er et peneplan dekket av mange kamiesberg, steinmasser som har motstått erosjon. Den polske jurakjeden blir besøkt av om lag 400 000 turister hver år. Deler av området hører til Ojcowski nasjonalpark, den minste av de tjue nasjonalparkene i Polen, og er et av de mest attraktive rekreasjonsområdene i landet.

Flora og fauna
--------------

Den polske jurakjeden består av et rikt økosystem, der totalt ulike plantearter vokser side ved side på grunn av det unike mikroklimaet, og også fordi hele området er omringet av urskog. Plante- og dyrelivet er særdeles mangfoldig med over 1 600 plantearter og 5 500 dyrearter. Disse inkluderer 4 500 insektarter (1 700 biller og 1 075 sommerfugler) og 135 fuglearter. Av pattedyr finner en bever, grevling, røyskatt og 15 arter flaggermus. Mange av flaggermusartene overvintrer i de fleste grottene i parken.

Klima
-----

Klimaet i høylandet er forskjellig fra det omliggende området. Snø dekker området 180 dager i året, og den mest regnfulle tiden på året er fra april til september. Årsnedbøren varierer mellom 650 og 700 mm, noe som er høyere enn det omliggende området. Middeltemperaturen er også fra 0,5 til 1,0 °C lavere enn det omliggende området. Middeltemperaturen er 19° C om sommeren og -3° C om vinteren. 

Flere elver har sitt utspring fra jurakjeden, blant annet Warta, Bietła Przemsza, Pilica, Dłubnia, Szreniawa, Prądnik, Wiercica og Rudawa.

Spor av mennesker
-----------------

I tillegg til mangfoldig plante- og dyreliv kan en finne unike kulturlandskap i området. Det er gjort mange arkeologiske funn etter eldgammel bebyggelse. De eldste sporene er fra yngre steinalder, om lag 12 000 år siden. Området er rikt på flint, som trakk til seg tidlige beboere.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Wyżyna krakowsko – Częstochowska». *Sciaga.pl* **(polsk)**. Besøkt 29. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Polish Jura – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
«**Skredderens død**» er opprinnelig et svensk skillingstrykk. Det ble trukket frem fra glemselen da Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for Alle» i 1957.

Teksten
-------

**1.**Ærede forsamling i januari måned  

der drunknade en skreddere at bredvid en sjø.  

  

**2.**Han hadde vært i byen han hadde kjøpt seg brennevin,  

ha nvar nå lite pregalør det voldade hans død.  

  

**3.**Så gikk han ned til sjøstrand og spente pås eg skridtskorna  

han kunne inte ana at isen var så skral.  

  

**4.**Og isen rauk i sunder og skredderen damp i hølet  

han sank igjennom bøljorna og drunknad som en kalv.  

  

**5.**Nu ligger han på sjøbotnen å ser de klare stjerner blenke  

å viftar med kalla handen farvel min festermø.  

  

**6.**Men festermøen Johanna hun sørget seg fordervet  

nu er a riktigt gift med skomakeren i byen.  

  

**7.**Og vil i alla veta hvem denna visen diktade,  

det var Palle Lander, skomakaren i byen

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1974.
**Leif Arne Ulland** (født 7. mars 1947 i Flekkefjord) er en norsk diplomat.

Ulland er utdannet cand.philol. fra Universitetet i Oslo fra 1976 med studier i statsvitenskap, fransk og engelsk. Han gikk inn utenrikstjenesten i 1977. Ullands første posteringer utenlands var i Ankara fra 1979 til 1982 og deretter ved Norges delegasjon til Europarådet i Strasbourg fra 1982 til 1985. I 1996 ble Ulland utnevnt til minister ved Norges delegasjon til NATO i Brussel hvor han tjenestegjorde frem til han ble utnevnt til underdirektør i Utenriksdepartementet i 1997 og avdelingsdirektør i 1998. I perioden 2001 til 2003 var han spesialrådgiver ved avdeling for sikkerhetspolitikk. I 2003 ble Ulland utnevnt til ambassadør i București hvor han tjenestegjorde frem til 2007. Han ble deretter på nytt spesialrådgiver i Utenriksdepartementet før han i 2011 ble utnevnt til ambassadør i Vilnius. Ulland tjenestegjorde i Litauen inntil han gikk av med pensjon i 2014.

Leif Arne Ulland ble i 2004 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og i 2012 til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Leif Arne Ulland, *Store norske leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* Kgl. norsk ambassade i Vilnius

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Dagens grenseovergang, med minnesmerke (juni 2009)
**Den paneuropeiske picnic** (tysk, *Paneuropäisches Picknick*, ungarsk *Páneurópai piknik*) var en fredsdemonstrasjon som ble holdt på grensen mellom Østerrike og Ungarn i nærheten av byen Sopron den 19. august 1989, og en viktig begivenhet under Jernteppets fall. Grensen mellom det demokratiske Østerrike og det kommunistiske Ungarn ble da symbolsk åpnet i tre timer. Rundt 661 DDR-innbyggere benyttet muligheten til å flykte fra østblokken, og hendelsen var derfor viktig i prosessen som førte til Berlinmurens fall senere samme år og dermed Tysklands gjenforening. Demonstrasjonens beskytter var Otto von Habsburg (Østerrike-Ungarns tidligere kronprins) – og datteren, Walburga Habsburg Douglas var demonstrasjonens arrangør.

Den paneuropeiske picnic står i ettertid som en av de viktigste milepæler på veien mot det endelige sammenbrudd av DDR og den etterfølgende gjenforening av Tyskland etter Den kalde krigen. Hvert år på den 19. august feires begivenheten på stedet for grenseovergangen. Arrangørene av picnicen var medlemmer av opposisjonspartiet Ungarns demokratiske forum og Den paneuropeiske union. Europaparlamentsmedlem Otto von Habsburg (CSU) og den ungarske statsminister og fornyer Imre Pozsgay var protektorer for foretagendet. 

Erich Honecker gav følgende erklæring til *The Daily Mirror* om den paneuropeiske picnic: 

> *Habsburg utdelte flyvebladet så langt vekk som til Polen på hvilke det stod at det ville bli avholdt en picnic som mottagerne (de østtyske turister) var inviterte til. Når de så kom til picnicen gav man dem gaver, mat og tyske mark, hvorpå man overtalte dem til å komme til Vesten*.
> 
>

Minnesmerker
------------

Et kunstverk av en ungarsk kunstner som forestiller åpnede dører er oppstilt på stedet for grenseåpningen. 

I 1996 ble en 10 meter høy skulptur i spesialstål oppstilt i Fertőrákos nær Sopron, laget av kunstneren Gabriela von Habsburg. Den symboliserer et stykke oppstilt piggtråd og på avstand har den formen av et kors.

Referanser
----------

1. ↑  «Hungary marks 1989 freedom event», *BBC News*, 19. august 2009. Besøkt 11. juni 2011.
2. ↑  «The picnic that changed European history», *Deutsche Welle*, 18. august 2009. Besøkt 11. juni 2011.
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* *Das Paneuropa-Picknick vom 19. August 1989, das Ende der Teilung Europas Arkivert 10. mai 2008 hos Wayback Machine.* – Darstellung der Ereignisse auf der Website der Paneuropäischen Union, mit Abbildungen der Einladungs-Flugblätter
* Die Situation vor Ort aus der Sicht des Grenzortes Sankt Margarethen
Sala som kjemper mot tigeren, Hoysalarikets emblem, fra Chennakesavatempelet i Belur i Karnataka.
**Hoysalariket** (kannada: ಹೊಯ್ಸಳ ಸಾಮ್ರಾಜ್ಯ; IPA; hojsəɭə saːmraːdʒjə) var et viktig sørindisk kannadigarike som styrte mesteparten av den moderne indiske delstaten Karnataka fra det tiende til det fjortende århundre. Fram til 1187 lå riket riktignok under det vestlige Chalukyariket. Hoysalaherskernes hovedstad var først Belur, men ble siden flyttet til Halebidu.

Hoysalaenes herskere var opprinnelig fjellfolk fra Malenadu i Karnataka, en høytliggende i de vestlige Ghatfjellene. I det tolvte århundre, etter at de hadde brukt den voldsomme krigføringen mellom det vestlige Chalukya og Kalachuririket til sin fordel, styrte de over områder i dagens Karnataka og over enkelte tamilske områder i Kaverideltaet mellom Kongu Nadu og Cholarikets områder. Fram til 1200-tallet hadde de fått kontrollen over mesteparten av dagens Karnataka, mindre deler av Tamil Nadu og deler av det vestlige Andhra Pradesh i Deccan.

Hoysalaperioden var viktig i utviklingen av sørindisk kunst, arkitektur og religion. I dag blir riket husket først og fremst for sin tempelarkitektur. Over ett hundre templer har overlevd, og er i dag spredt rundt omkring i Karnataka, inkludert det berømte Chennakesavatempelet i Belur, Hoysaleswaratempelet i Halebidu og Chennakesavatempelet i Somanathapura. Hoysalakongene støttet også andre typer kunst, og førte slik til en rik kannada- og sanskritspråklig litteratur.

Tempel i Arsikere i Karnataka, et eksempel på hoysalask arkitektur.

|  |
| --- |
| **Konger over Hoysalariket** (1026–1343) |
| Nripa Kama II | (1026–1047) |
| Hoysala Vinayaditya | (1047–1098) |
| Ereyanga | (1098–1102) |
| Veera Ballala I | (1102–1108) |
| Vishnuvardhana | (1108–1152) |
| Narasimha I | (1152–1173) |
| Veera Ballala II | (1173–1220) |
| Vira Narasimha II | (1220–1235) |
| Vira Someshwara | (1235–1254) |
| Narasimha III | (1254–1291) |
| Veera Ballala III | (1292–1343) |
| *Harihara Raya*(*Vijayanagarariket*) | (1342–1355) |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hoysala Empire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***Skraphandlerne*** er en norsk film fra 1975. Filmen er en norsk versjon av den britiske TV-serien *Steptoe and Son*, men hovedrollene baserer seg på navnene fra den svenske versjonen *Albert og Herbert*.

Filmen er skrevet og instruktert av Bo Hermansson, fritt etter Ray Galton og Alan Simpson.

Handling
--------

Albert Hansen og Herbert Hansen er veldig glade i hverandre, på den måten far og sønn som oftest er. De krangler og kjefter ofte på hverandre, men mener det aldri så fryktelig alvorlig. Hadde det ikke vært for en spesiell ting kunne de ha fortsatt i det uendelige som kompanjonger og kamerater.

Men i det fjerne truer bryllupsklokkene..

Medvirkende
-----------

* Leif Juster (Albert Hansen)
* Tom Tellefsen (Herbert Hansen)

Musikk
------

«Tema fra Juster-filmen Skraphandlerne», skrevet av Egil Monn-Iversen, Polydor 2052 121

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skraphandlerne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Skraphandlerne* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Skraphandlerne* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Skraphandlerne* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (nl) *Skraphandlerne* på MovieMeter Rediger på Wikidata