recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Umayyademoskeen i Damaskus.
**Sulaymān ibn ʿAbd a-Malik** (arabisk: سليمان بن عبد الملك; født c. 674, død 717 AD/54-99 AD) var den sjuende kalifen av Umajjadekalifatet fra 715 til 717. Hans far var kalif Marwān I, og han var en yngre bror av den tidligere kalifen al-Walīd I. Under brorens styre hadde han vært guvernør av Palestina, hvor han grunnla byen Ramla, som han siden hersket fra, i motsetning til de andre umayyadene, hvis hovedstad var Damaskus. 

Hans tiltenkte etterfølger var sønnen Ayyub, som døde før faren. Deretter utnevnte han ʿUmar ibn ʿAbd al-ʿAzīz til sin etterfølger, som hadde rykte på seg for å være den mest dyktige, vise og fromme personen i hans tid, i stedet for hans sønn, som da kjempet i Konstantinopel og ennå var ung. Denne etterfølgelsen er uvanlig, men strider ikke med den sunniislamske metoden om å velge en etterfølger.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Al-Walīd I** | **Umajjadekalif**(715–716) | Etterfølger:**ʿUmar II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**New Scotland Yard**, ofte simpelthen kalt **Scotland Yard** eller **The Yard**, er hovedkvarteret til Metropolitan Police Service, som er politietaten for Stor-London. Hovedkvarteret ligger på Broadway i Westminster.

Navnet stammer fra hovedkvarterets opprinnelige beliggenhet i en gate ved Whitehall kalt Great Scotland Yard. Hovedkvarteret flyttet i 1890 til Victoria Embankment og i 1967 til sin nåværende beliggenhet, på Broadway bak St. James's Park undergrunnsstasjon, sør for St. James's Park.

Den opprinnelige Scotland Yard ble overtatt av hæren og benyttet som rekrutteringskontor og hovedkvarter for militærpolitikorpset. Idag er det eneste gjenværende innslaget en stall for politiets hester. Det tidligere hovedkvarteret på Victoria Embankment heter nå Norman Shaw–bygningen, og deler av den benyttes fortsatt som politistasjon (Cannon Row) for Westminster-området.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scotland Yard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |
Utsikt fra Solbergvarden ut mot Krokstadelva og man kan også se Kongsberg i det fjerne
**Langløkka** er et boligområde i Krokstadelva i Drammen kommune i Buskerud. Det ble åpnet for nybygg i 1990. I dag består dette bofeltet av Eventyrveien, Trollstien, Smørbukken, Dovregubben, Soria Moria, Bukken Bruse, Gosenveien, Veslefrikk, Alvedansen, Askeladden og Torneroseveien.

På Langløkka finnes det kunstgressbane og barnehage.

Langløkka er lokalisert mellom Stenseth og Hovjordet og ikke langt fra Bjørkedokk hvor det er tilgang på naturstier og naturopplevelse. Rett i nærheten av Langløkka kan man også finne naturrike områder og flotte turstier som går til steder som Solbergåsen og Solbergvarden. Rett i nærheten er det også en foss som springer ut fra Nydammen som var drikkevannskilden til Krokstadelva, der hvor gamledammen en gang var. 

Langløkka har i dag nesten vokst sammen med Hovjordet.

Kollektivtrafikk
----------------

Brakar har følgende lokalruter til Langløkka:

*54 Mjøndalen-Hovjordet, 55 Drammen- Hovjordet o/Solbergelva og 57 Krokstad/Eknes skole-Hovjordet*

Referanser
----------

1. ↑  «Langløkka Barnehage». Arkivert fra originalen 22. november 2010. Besøkt 2. november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Kart over Langløkka på Google
***New Scientist*** er et ukentlig engelskspråklig internasjonalt vitenskapsmagasin, som siden 1996 også har drevet et nettsted, og som dekker de seneste utviklingene og nyhetene innenfor vitenskap og teknologi for et allment publikum. Magasinet ble grunnlagt i 1956, og det er utgitt av Reed Business Information Ltd, et datterselskap av Reed Elsevier. Selskapet Albert E. Reed anskaffet seg *New Scientist* da det ble sammenslått med IPC Magazines i 1970, og beholdt magasinet da det solgte det meste av sine generelle magasiner i et utkjøp av bedriftsledelsen til hva som i dag er IPC Media.

Magasinet dekker aktuelle utviklinger, nyheter og kommentarer fra det vitenskapelige samfunnet og den akademiske verden, inkludert emner innenfor miljøspørsmål som klimaendringer. Det trykker også spekulative artikler som strekker seg fra det tekniske til det filosofiske, eksempelvis om framtidige tendenser innenfor vitenskap eller teknologi. Sentrale forskere blir tidvis intervjuet. Det er en leserseksjon som diskuterer tidligere artikler og tilsvarende diskusjonsforum på magasinets nettside. Magasinet er ikke redd for å være kontroversielt eller sensasjonalistisk, og hadde eksempelvis i januar 2009 et omslag med overskriften «Darwin tok feil».

*New Scientist* er basert i London i England, og utgis i britiske, amerikanske og australske utgaver. Sumit Paul-Choudhury ble redaktør i 2011, etter at Roger Highfield forflyttet seg til National Museum of Science and Industry, de nasjonale museer for vitenskap og industri, i London.

Referanser
----------

1. ↑  Krauss, Lawrence: «Commentary: Editors must be our gatekeepers». *New Scientist*, no. 2671, 27. august 2008, s. 46.
2. ↑  Pharyngula: «New Scientist flips the bird at scientists, again», 21. mars 2009. Den faktiske artikkelen fokuserte på særskilte detaljer i Darwins evolusjonsteori som har vist seg ikke korrekt, men framtredende evolusjonsbiologer som Jerry Coyne og Richard Dawkins mente at utgivelsen var både sensasjonalistisk og generelt ødeleggende for vitenskapssamfunnet, jf. «The New Scientist has no shame–again!» *Why Evolution Is True* blogg, 21. mars 2009.
3. ↑  «Who's Who at New Scientist». New Scientist.
4. ↑  «About Roger Highfield». *RogerHighfield.com*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN **·** ISSN **·** LIBRIS
 |
**John David Brewer** (født 15. september 1951) er en engelsk sosiolog, president i British Sociological Association (fra 2009), og *Sixth-Century Professor* i sosiologi ved University of Aberdeen. Han er innvalgt i Royal Society of Arts, Academy of Social Sciences, Royal Irish Academy og Royal Society of Edinburgh.

Brewer forsker innen kriminalitet og politi, religion og etno-religiøse konflikter, fredsprosesser, kvalitativ forskningsmetode, etnografi, Adam Ferguson og den skotske opplysningstiden, og fortolkende sosiologisk teori. Han har utgitt eller bidratt til en lang rekke bøker, herunder *Inside the RUC* (Clarendon Press, Oxford); *After Soweto* (Clarendon Press, Oxford); *Black and Blue* (Clarendon Press, Oxford); *Crime in Ireland 1945-95* (Clarendon Press, Oxford); *Police, Public Order and the State* (Macmillan); *Anti-Catholicism in Northern Ireland 1600-1998* (Macmillan); *Ethnography* (Open University Press); og *C. Wright Mills and the Ending of Violence* (Palgrave). Han har bl.a. vært redaktør for bøkene *Can South Africa Survive* og *Restructuring South Africa*. Han har publisert en rekke artikler i sentrale tidsskrifter som *British Journal of Sociology*, *Sociology* og *Sociological Review*.

Referanser
----------

1. ↑   NUKAT, oppført som John D. Brewer, NUKAT autoritetspost n2012149763[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Companies House, person-ID på Companies House 3FpgT1sfsSHrmnFwehJ20rwZz24, besøkt 11. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. september 2011. Besøkt 7. oktober 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Langmyra Skolemusikkorps** (**LS**) er et musikkorps på Langmyra skole i Molde.

Historie
--------

Korpset ble etablert i 1965, og ble etter hvert et passe stort korps i forhold til elevtallet på skolen. Fra 1994 til 2018 har korpset vært dirigert av Lena Haugen Mordal. Skolemusikkorpset har medlemmer fra 10-19 år i hovedkorpset, og aspiranter fra 8-10 år.

Konkurranser
------------

Korpset har vunnet/scoret høyt på fylkescuper og Norgesmesterskap. I 2007 kom korpset på en 4.-plass i NM i Sandefjord. Kvam og Sellanrå Skolekorps spilte da sammen med LS. Sommeren '09 kom korpset på en 3.-plass på Gjøvik Musikkfestival. I Scarborough Music Festival 2010 tok korpset en 2.-plass, og i NM for skolekorps, janitsjar 2011 tok korpset en svært imponerende førsteplass.

Musikk
------

Langmyra Skolemusikkorps spiller mye forskjellig, da korpset har opparbeidet et meget stort og variert notearkiv fra starten i 1964. "Dixieland Strut" er Langmyras egen kjenningsmelodi.

Uniformer
---------

Korpsets tidligere uniformer bestod av en hovedsakelig rød cap, sennepsgul uniformsjakke, og ketchup-rød uniformsbukse. Nå bærer korpset uniformer med rød lue,rød uniformsjakke, hvit skjorte, sorte sko og sort bukse.

Styret
------

Styret i korpset har 6 medlemmer, med eller uten styreverv, pluss dirigent og tillitsvalgte fra korpset. Styremøter avholdes en gang hver måned. Årsmøte avholdes én gang i året, der alle med tilknytning til korpset over fylte femten år er velkommen.

Besetning
---------

*Pr. 16. april 2010*

* 5 klarinetter
* 6 tverrfløyter
* 1 piccolofløyte (spilles ved behov av en fløytist)
* 6 kornett
* 3 althorn
* 2 altsaxofon
* 1 tuba
* 3 baryton
* 2 trombone
* 4 slagverk
* 1 tamburmajor (utføres av musikant i korpset)

Eksterne lenker
---------------

* Korpsets egen hjemmeside
**Herman Hansen Nordby** (født 7. november 1859 på Nordby gård i Ullensaker, død 26. mai 1926) var bakermester og kjøpmann på Nordstrand i Østre Aker.

Herman var nest eldst av barna til gårdbruker Hans Thorensen Nordby (f. 1825) og hustru Mathea Haakensdatter (f. 1828). Etter at han i oppveksten hadde hjulpet faren med gårdsarbeidet gikk han i lære hos baker Gotaas på Jessheim. Dernest fikk han fortsette sine læreår hos baker Simensen i Oslo, hvorfra han ble utlært bakersvenn den 1. juni 1882.

Han ble i 1887 gift med Laura (f. 08.08.1867), og overtok samme år Sæterstrand Landhandleri og Bageri, som han drev i fem år, inntil han i 1890 fikk kjøpt Nordstrand Landhandleri og Bageri i Nordstrandveien 32 (gnr 182, bnr 110). Han gjorde landhandelen om til kolonialvarehandel, som han drev ved siden av bakeriet. Virksomheten holdt til i en stor trebygning, men denne ble den 6. juni 1896 truffet av lyn og brant ned til grunnen. Den nye bygningen ble oppført i mur, og var betydelig utvidet i forhold til den forrige. I den nye bygningen bodde ikke bare familien Nordby med sine fire barn, Jenny (f. 30.08.1888), Borghild (16.01.1890), Alfhild (21.03.1898) og Trygve Walter (f. 07.07.1900 d. 1940), her var også leiligheter og hybler for de ansatte. I 1923 ble bakeriet modernisert med elektrisk drift.

Herman Nordby overtok også i juli 1899 foreldregården i Ullensaker, og gjennomførte i de følgende år mange forbedringer i gårdsdriften. Våren 1925 kjøpte han dessuten en del av Hauketo gård, nær jernbanestasjonen på Hauketo, hvor han fikk oppført et godt bakeri. Ved Herman Nordbys død var det sønnen Trygve som overtok forretningene. Han beholdt bygningen på Nordstrand som hovedsete for virksomheten, men drev det under firmanavnet Nordstrand Bakeri & Conditori.

Litteratur
----------

* Bakermester H. Nordby [nekrolog]. *Nordstrands Avis* Nr. 21. Fredag 28. mai 1926, s. 1.
**Ragne Solås** (psevdonym for **Olga Gjeterud**, født 10. oktober 1904, død 12. oktober 1997) var en norsk forfatter og lærer fra Grue i Solør. 

Hun debuterte i 1946 med *På dette skal du leve*, og skrev i alt fem bøker. Tre romaner 1946-49, en ungdomsbok i 1973 og en roman *Skritt i trappa* (1994). Hennes bøker er ifølge Willy Dahl «angrep på bedehuskristendommen og den hyklerske puritanisme i barneoppdragelsen».

Hun fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for *Om Jonna og Emil* (1973).

Hun var datter av Petter Christiansen Gjeterud og Henriette Christine Halvorsdatter Vollsnes, og vokste opp på småbruket Gjeterud i Solør i en søskenflokk på 11 barn. Hun var søster av forfatteren Marit Nordby.

Bibliografi
-----------

* *På dette skal du leve* (1946)
* *- og slik ble ditt liv* (1947)
* *Den vonde vegen* (1949)
* *«Jeg sverger...»* (1960)
* *Om Jonna og Emil* (1973) – barnebok med tegninger av Borghild Rud
* *Skritt i trappa* (1994)

Oversettelser til andre språk
-----------------------------

* *På detta skall du leva* – svensk utgave (1947)

Litteratur
----------

* Willy Dahl. *Nytt norsk forfatterleksikon*. Gyldendal, 1971.

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Keiser Wén av Hàn** (tradisjonell kinesisk: 漢文帝; forenklet kinesisk: 汉文帝; hanyu pinyin: *Hàn Wéndì*; 202-157 f.Kr.), født **Liú Héng** (劉恆), tempelnavn **Tàizōng** (太宗), var den femte keiseren av det tidlige kinesiske Han-dynastiet, kjent som det Det vestlige Han-dynasti. Líu Héng var dem femte sønnen til den første Hàn-keiseren, Han Gaozu, og hans mor var Enkekeiserinne Bo. Da hans far slo ned Dàis opprør ble Héng utnevnt til prins av Dài.

Etter Lü Taihous død i 180 utslettet Hàn-embedsmennene den mektige Lü-klanen, og Liú Héng ble så valgt til keiser siden hans mor ikke hadde noen mektige slektninger, og siden hennes familie var kjent sin ydmykhet og omtenksomhet.[] I Wéndìs regjeringstid opplevde riket en etterlengtet politisk stabilitet, som la grunnlaget for velstanden under hans sønnesønn, keiser Han Wudi.[] Ifølge historikerne stolte keiser Wén på sine rådgivere og lyttet til deres råd når det gjaldt statsaffærer, og påvirket av sin daoistiske kone, Keiserinne Dou, forsøkte han også å unngå sløsing av ressurser.[]

Historikere har bemerket at skattene I keiser Wéns regjeringstid var på 1/30 og 1/60. Dette gjaldt bare eiendomsskatt, siden den eneste gangen i det keiserlige Kina man forsøkte å samle inn inntektsskatt var under Wang Mang.[] Lagrene var så fulle av korn at deler av det ble kastet bort.[]

I 165 innførte han rekruttering gjennom den sivile embedsmannseksamen, noe som kom til å ha stor historisk betydning, tidligere hadde embedsmennene aldri gjennomført en akademisk eksamen.[] Navnene deres ble sendt av lokale embedsmenn til den sentrale regjeringen basert på omdømme og ferdigheter, som noen ganger ble målt subjektivt.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Josef Guter: *Lexikon zur Geschichte Chinas. Sieben Jahrtausende im Überblick.* Marix-Verlag, Wiesbaden 2004, ISBN 3-937715-40-1.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Liu Ruyi** | **西漢代王Prins av Dài**(198 f.Kr.–180 f.Kr.) | Etterfølger:**Liu Wu** |
| Forgjenger:**Han HoushaodiLü Zhi(*de facto* regent)** | **漢朝皇帝Keiser av Hàn**(180 f.Kr.–157 f.Kr.) | Etterfølger:**Han Jingdi** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
John Siléns gravstein i Åbo
**John Fredrik Silén** (født 19. juni 1869, død 3. oktober 1949) var en finsk seiler som deltok i OL 1912 i Stockholm. 

Silén vant en olympisk bronsemedalje i seiling under OL 1912 i Stockholm. Han var med på den finske båten «Heatherbell» som kom på tredje og siste plass i 12-metersklassen bak den norske båten «Magda IX» og «Erna Signe» fra Sverige. Mannskapet på «Heatherbell» var; Max Alfthan, Erik Hartvall, Jarl Hulldén, Sigurd Juslén, Ernst Krogius, Eino Sandelin og John Silén.

Det var tre båter i 12-metersklassen, en svensk, en finsk og en norsk. Den norske båten «Magda IX» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. Den svenske båten «Erna Signe» kom på andreplass og den finske «Heatherbell» kom på tredje og siste plass etter å ha kommet sist i begge seilasene.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i seiling, 12-metersklassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Silén – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) John Silén – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) John Silén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Silén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Silén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**John Aubrey Taylor Sharp** (født 1917, død 15. januar 1977 i Oslo) var en britisk general i hæren som nådde en høy posisjon i 1970-årene.

Militær karriere
----------------

Sharp ble offiser i Royal Artillery i 1938. Han tjenestegjorde i andre verdenskrig med 5. Medium Regiment og deretter med 4. Regiment, Royal Horse Artillery. Han gikk deretter på Staff College ved Quetta i India i 1944 og ble *Personal Liaison Officer* til feltmarskalk Bernard Montgomery i 1945.

Etter krigen ble Sharp instruktør ved Royal Military Academy Sandhurst i 1947 og steg i gradene og ble militærassistent for øverstkommanderende for British Far East Command i 1955.

Sharp ble sjef for 1. Regiment Royal Horse Artillery i 1959 og sjef for 11. Infantry Brigade Group i 1961. Han gikk til Imperial Defence College i 1963 og ble deretter sjef for Royal School of Artillery ved Larkhill i 1964. Han ble utnevnt til *General Officer Commanding* for 2. Division i British Army of the Rhine i 1966 og sjef ved Staff College, Camberley i 1967.

Sharp ble *General Officer Commanding* for 1 (British) Corps i 1970 og *Military Secretary* i 1972. Han var øverstkommanderende for Allied Forces Northern Europe fra 1974 og til sin død i Oslo den 15. januar 1977. I den posisjonen måtte han håndtere trusler mot Europas nordflanke fra Sovjetunionen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Liddell Hart Centre for Military Archives Liddell Hart Centre for Military Archives.
2. ↑  NATO's Northern Flank: The Growing Soviet Threat 1 May 1979

| Militære titler |
| --- |
| Forgjenger :**Norman Wheeler** | **General Officer Commanding for 2. Division**1966–1967 | Etterfølger :**Chandos Blair** |
| Forgjenger :**Mervyn Butler** | **Sjef for Staff College, Camberley**1967–1970 | Etterfølger :**Allan Taylor** |
| Forgjenger :**Mervyn Butler** | **General Officer Commanding 1. (British) Corps**1970–1971 | Etterfølger :**Roland Gibbs** |
| Forgjenger :**Thomas Pearson** | **Military Secretary**1972–1974 | Etterfølger :**Patrick Howard-Dobson** |
| Forgjenger :**Thomas Pearson** | **Øverstkommanderende for Allied Forces Northern Europe**1974–1977 | Etterfølger :**Peter Whiteley** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Karen Alette Melander** (født 1946 i Oslo) er en norsk statsviter og embetsmann. 

Melander er cand.polit. fra Universitetet i Oslo 1974. Hun ble ansatt i Forsvardepartementet i 1976, utnevnt til byråsjef i 1980, underdirektør i 1985 og ble i 1989 utnevnt som første kvinne til ekspedisjonssjef i Forsvarsdepartementet. I 1996 tiltrådte Melander som ekspedisjonssjef i Justis- og beredskapsdepartementet i den nyetablerte Rednings-og beredskapsavdelingen. I 2003 overtok Melander som ekspedisjonssjef i Politiavdelingen. I 2010 gikk ekspedisjonssjef Melander over i funksjon som spesialrådgiver i Justis- og beredskapsdepartementet.

Melander har gjennomgått blant annet Statens Forvaltningshøgskole (1980), AFF-Solstrandprogrammet (1983), Forsvarets høgskoles hovedkurs (1989). 

Melander satt som statens representant i Nationaltheatrets styre (1992-2001).

Referanser
----------

1. ↑  «karen alette melander». LinkedIn. Besøkt 19. april 2021.
2. ↑  «Karen Alette Melander». Forvaltningsdatabasen.
**Karen Bratli** (født *Karen Inga Hansen* 13. september 1859 i Christiania, død 19. februar 1940 i Oslo) var fotograf i Moss.

Hun var datter av tollbetjent Ingvald Johan Hansen (1815-1888) og Birgitte Jahnsen (1835-1906). Navnet Bratli tok de etter gården farfaren kom fra.

Hun åpnet 15. juli 1891 fotografisk atelier på Torvet i Moss. Hennes far, Ingvald Johan Hansen, døde i 1888 og hun måtte på grunn av dårlig økonomi finne en inntektskilde. Fotografering krevde små investeringer og det var kanskje derfor hun valgte dette yrket. Atelieret ble 1. april 1909 overtatt av fotograf Heinrich Adolf Christel Theodor Bachmann. Han drev firmaet med betegnelsene Bratlis Efterf. Th.Bachmann og Th. Bachmanns Fotografiske Atelier.

Karen Bratli kjøpte i 1893 platearkivet etter fotograf Charlotte Abel som også drev i Moss. Fotograf Bratli bodde i Moss sammen med sin søster Alberta Bratli (1862-1906). Alberta oppgir i 1900 også fotograf som yrke. Det finnes fotografier merket K. Bratli, Skien noe som skulle tilsi at hun også var virksom der.

12. september 1909 giftet Karen Bratli seg med støperimester Anton Johannesen (1852-1935) fra Moss, og de ble fortsatt boende i byen. Dette sammenfaller i tid med at hun sluttet som fotograf.

* Anna Foss (K Bratli Moss, Skien)Anna Foss (K Bratli Moss, Skien)
* Bratli Karen fotograf mann visittkort brystportrettBratli Karen fotograf mann visittkort brystportrett

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, histreg.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Christensen, Liv Birgit: «Fotografen Karen Bratli i Moss» i *Strandsitteren* 8 (2012) : nr.1, s. 12-15

Eksterne lenker
---------------

* SAO, Grønland prestekontor Kirkebøker, F/Fa/L0001: Ministerialbok nr. 1, 1859-1861, s. 105
* SAO, Trefoldighet prestekontor Kirkebøker, F/Fc/L0006: Ministerialbok nr. III 6, 1908-1914, s. 38

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
***Shackleton*** er en britisk dramaserie i to deler som ble sendt på Channel 4 i 2002.

Serien skildrer Ernest Shackletons Endurance-ekspedisjon i 1914, og har Kenneth Branagh, Kevin McNally, Lorcan Cranitch, Embeth Davidtz, Danny Webb, Matt Day og Phoebe Nicholls i hovedrollene. Serien er regissert av Charles Sturridge, og Roland Huntford var rådgiver under produksjonen.

Handling
--------

Ernest Shackleton i 1909
Filmen forteller den sanne historien om oppdageren Sir Ernest Shackleton (spilt av Kenneth Branagh) og hans ekspedisjon til Antarktis, som begynte i 1914 med skipet «Endurance». Historien begynner med at han planlegger ekspedisjonen og forsøker å finne nok sponsorer. Shackletons mål er å kjøre hundespann fra den ene siden av Antarktis, til den andre siden. Dette vil gjøre Storbritannia til den aller første nasjonen, som har klart å gjennomføre en slik transkontinental reise.

«Endurance» for fulle seil
Men kort tid etter at ekspedisjonen er i gang, oppstår det problemer på grunn av tykk is i havet og alt for lave temperaturer. Skipet «Endurance» blir snart fanget, og til slutt ødelagt, på grunn av isen. Shackleton lover å finne en måte å redde mennene på. Han foretar en episk reise over isen. Deretter gjennom Sørishavet, og en ukjent fjellkjede. Der kommer han endelig frem til en hvalfangst-stasjon, hvorfra redningsmenn sendes ut for å hjelpe hele hans skipbrudne mannskap.

Skuespillere
------------

* Kenneth Branagh som Sir Ernest Henry Shackleton
* John Grillo som Franks
* Phoebe Nicholls som Emily Shackleton
* Eve Best som Eleanor Shackleton
* Mark Tandy som Frank Shackleton
* Cicely Delaney som Cecily Shackleton
* Christian Young som Raymond Shackleton
* Embeth Davidtz som Rosalind Chetwynd
* Danny Webb som Perris
* Lorcan Cranitch som Frank Wild
* Michael Culkin som Jack Morgan
* Mark McGann som Tom Crean
* Abby Ford som Marcie
* Kevin McNally som Frank Worsley
* Robert Hardy som Sir James Caird
* Pip Torrens som James McIlroy
* Ken Drury som Harry McNish
* Matt Day som Frank Hurley

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Shackleton* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Shackleton* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Shackleton* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Shackleton* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Shackleton* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Shackleton* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Shackleton* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Shackleton* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Shackleton* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Karen Mowat** (–1679) var en norsk adelsdame med skotske røtter. 

Hun var datter av skotskfødte Anders Mowat til Hovland og hustru Else Christoffersdatter Rustung, datter av admiral Christoffer Trondsen. Karen vokste opp med både norsk og skotsk, og kunne dertil begå seg både på italiensk og engelsk. Hun forelsket seg i sin tremenning, Erik Ottesen Orning, og paret giftet seg i 1608. Det nære slektskap gjorde at paret ble landsforvist, og de tok derfor opphold i utlandet, det meste av tiden i Skottland, hvor hun hadde slektninger. Barna fødtes i utlendighet. 

Etter 18 år fikk paret kongens tilgivelse, hvoretter de vendte hjem og bosatte seg på Vatna. Et par år etter hjemkomsten ble Orning utnevnt til admiral, og senere lensherre på Halsnø og Hardanger len. I tillegg til lenene hadde Karen også medbragt en rekke jordegods inn i ekteskapet.

Etter at Orning døde, bodde Karen videre på Vatna eller Orninggaard.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog, bind 1904[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Heggland, Johannes (1964). *Tysnes*. Tysnes sogelag. s. 371-72.
3. 1 2  Bakkevig, Erik (1941). *Sunnhordland-slekter*. Eget forlag. s. 111.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
«Det rosa kartet»
**Det britiske ultimatumet** av 11. januar 1890 kom etter en tvist mellom Portugal og den britiske regjeringen om territoriet som lå mellom de to portugisiske koloniene Mosambik og Angola. Dette området går i dag under Zimbabwe og deler av Zambia og Malawi. Portugal gjorde krav på dette området og la det inn på «Det rosa kartet». Kartet kom i konflikt med britenes ambisjoner om å bygge et jernbanesamband mellom Kairo og Cape Town for å lenke sammen de britiske koloniene fra sør til nord på kontinentet. 

I 1884–1885 krysset Hermenegildo Capelo og Roberto Ivens kontinentet fra Moçâmedes sør i Angola til Quelimane nord i Mosambik i et oppdrag fra Portugal. I 1887 publiserte Portugal det territoriale kravet som sammenslo de to koloniene. Dette skjedde for øvrig i forståelse med Tyskland. *Det britiske ultimatumet* kom for å tvinge Portugal til å trekke tilbake militære styrker ut fra det omstridte området. 

Kong Carlos I gav etter for ultimatumet og i Portugal så republikanerne på hendelsen som en nasjonal fornærmelse og ga kongen skylden for dette. Regjeringen ble tvunget til å gå av og António de Serpa Pimentel ble ny statsminister. Den 20. august 1890 undertegnet Portugal, Tyskland og Storbritannia en traktat i London som fastsatte grensene for Angola og Mosambik. Da traktaten ble kjent i Portugal brøt det ut protestbølger igjen, og den nye regjeringen falt.

Litteratur
----------

* Nowell, Charles E. (1982). *The Rose-Colored Map : Portugal's Attempt to Build an African Empire from the Atlantic to the Indian Ocean*. Lisboa.
**Jan Stenberg** (født 1939, død 2015) var en svensk jurist, industrileder og forretningsmann kjent som tidligere viseadministrerende direktør for Ericsson og som konsernsjef i Scandinavian Airlines System fra 1994 til 2001. Stenberg var styreleder i selskapene Stepstone, Cygate Måldata, Service Factory, Marratech, Spring Mobil, Q-matic og Tific.

Stenberg ble uteksaminert i jusstudier ved Stockholms universitet i 1964 og ble siden ansatt hos Ericsson i 1967. Her hadde han en rekke stillinger før han fra 1990 var viseadministrerende direktør i selskapet frem til 1994. Fra dette året ble han ansatt som konsernsjef og administrerende direktør ved Scandinavian Airlines System, en stilling han holdt helt til 2001 da han ble erstattet av Jørgen Lindegaard. Fra 1999 til 2001 var han også styreleder i TeliaSonera, og i forbindelse med dette ble han tiltenkt rollen som styreleder i den planlagte fusjonen mellom Telia og Telenor, som til slutt ikke ble gjennomført.

Referanser
----------

1. ↑  «Jan Stenberg - DN.SE». *DN.SE* **(svensk)**. 22. mars 2015. Besøkt 14. juli 2017.
2. ↑  Dagbladet.no – Svensk dobbeltspill om Telenor (Av Egil Erlandsen. Publisert 8. november 2004, besøkt 8. november 2009)

Eksterne lenker
---------------

* SNL.no – Oppføring av Jan Stenberg hos Store Norske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nere Aakhus** (født 13. juli 1891 på Bygland, død 28. januar 1945 i Dachau) var ordfører i Bygland for Venstre fra 1935. Aakhus' utdannelse omfattet handelsskole og krigsskole, og han var en periode stasjonert i Bergen ved Sunnhordlands bataljon med løytnants grad. Senere ble han stasjonert ved befalsskolen i Kristiansand. Under den andre verdenskrig ledet kaptein Aakhus Milorg i Setesdal frem til han ble arrestert 16. desember 1942. Etter å ha vært fengslet i Kristiansand og på Grini ble han sendt til fangeleir i Tyskland 10. juni 1943. Der døde han av flekktyfus. 15. april 1948 meldte *VG* at han var en av 281 som hadde fått tildelt krigsmedaljen post mortem.

Referanser
----------

1. ↑  *VG*: «Falne soldater fra hjemmestyrkene», 15. april 1948, side 2. (Lagret hos Retriever, besøkt 13. august 2013)

Litteratur
----------

* *Våre falne* side 588
* *Agderposten* 22. mai 1945
* *Byglandssoga* side 122
* O.S.: «Kaptein Nere Aakhus død i fangenskap», *Fædrelandsvennen* 15. mai 1945


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jørund Kvaale** | **Ordfører i Bygland**(1935–*ukjent*) | Etterfølger:***ukjent*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Stephen John Walton** (født 16. mai 1958 i Leicester, England) er en britiskfødt nynorsk-ekspert og forfatter. Han er siden 2015 professor i kulturfag på Høgskolen i Telemark.

Liv og virke
------------

Walton studerte nordisk på University College London og tok doktorgraden på Ivar Aasen og nasjonalromantikken ved University of Cambridge (1986). 

Han var ansatt på University College London fra 1983 til 2003, først som universitetslektor, senere dosent og så professor i norsk. Etter 1984 har han hvert år undervist på Den internasjonale sommerskole på Universitetet i Oslo. Walton har også undervist i norsk på Polytechnic of Central London og på University of Surrey. 

På slutten av 1980-tallet arbeidet han på Agder distriktshøgskole som førsteamanuensis i fagoversetting. I 1997 ble han ansatt som professor II i nynorsk skriftkultur på Høgskulen i Volda. Han ble Norges første professor i nynorsk skriftkultur, og leder for Ivar Aasen-instituttet. Fra 2003 til 2006 var Walton leder for prosjektet «Det opne språket», finansiert av Norges forskningsråd. Han har også vært leder for to Nordplus-nettverk.

Walton er en aktiv språk- og samfunnsdebattant.[] Han skriver blant annet jevnlig i avisen *Dag og Tid* og i *Klassekampen*.

I 2009 fikk han Språkprisen, tildelt for god bruk av nynorsk i sakprosa. Den fikk han for bøkene *Den teksta versjonen. Amerikanisering og modernitetens intellektuelle* og *Skaff deg eit liv. Om biografi*. For den siste boka fikk han også Melsom-prisen, tildelt samme året. Etter å ha gitt ut sin første roman mottok han i 2012 Norlis debutantpris.

Walton er bosatt i Telemark.[]

Bibliografi
-----------

* *Farewell the spirit craven : Ivar Aasen and national romanticism* Samlaget (1987) ISBN 9788252130256
* *Ivar Aasens nedre halvdel* Samlaget (1991) ISBN 9788252138221
* *Ivar Aasens kropp* , Samlaget (1996) ISBN 9788252145311
* *Den teksta versjonen. Amerikanisering og modernitetens intellektuelle*, Samlaget (2006) ISBN 9788252169430
* *Skaff deg eit liv. Om biografi*, Samlaget (2008) ISBN 9788252171433
* *Roadmovie. Manuset*, Aschehoug, roman (2012) ISBN 9788203351471

Referanser
----------

1. ↑  «Klassekampenarkivet». *arkiv.klassekampen.no*. Besøkt 1. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Omtale av Walton på Samlagets sider
* (no) Presentasjon av Stephen J. Walton i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
* (no) Publikasjoner av Stephen J. Walton i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Stephen J. Walton i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
***Det blåser på månen*** (engelsk: *The Wind on the Moon*) er en barnebok fra 1944 av den britiske forfatteren Eric Linklater. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Den skildrer de komiske og dramatiske eventyrene til søstrene Dinah og Dorinda i løpet av det året faren er bortreist i krigen.

> I must confess it was not a book I was familiar with, but on reading it in preparation for my illustrations I couldn't help but be taken in by the sheer craziness of the story, following two little girls Dinah and Dorindah and their madcap adventures meeting a host of colourful characters including Mr Corvo, the golden puma, the silver falcon, and Bendigo the bear.
> 
> 
> Nicola L Robinson, som laget omslag til en utgave fra 2013
> 
> 

Faren, major Palfrey, blir tatt til fange av den onde greven Hulagu Bloot, som hersker i landet Bombardy. Greven torturerer sine fanger. Jentene drikker en trylledrikk som forvandler dem til kenguruer, og drar etterhvert ut for å redde faren. Bokas tittel tar utgangspunkt i en komisk, moralsk advarsel som faren gir jentene før han forlater familien: «*When there is a wind on the moon, you must be very careful about how you behave. Because if it is an ill wind, and you behave badly, it will blow straight into your heart, and then you will behave badly for a long time to come.*» Når jentene får vite at faren er tatt til fange, forstår de at det er på tide å oppføre seg upassende. 

Fortellingen kan sees som en komisk bearbeiding av krigstraumer for barn. Samfunnsskildringen er preget av at barna savner alle de tingene som alle barn savner under en krig: mat, frihet og glede.

Originalutgaven har sorthvitt-illustrasjoner av Nicolas Bentley. Boka utkom på norsk i 1946, oversatt av Anders Hagerup. Gjenutgitt i 1979. En svensk tv-serie ble laget i 1985.

Referanser
----------

1. ↑  carnegiegreenaway.org.uk The Wind on the Moon Arkivert 15. juni 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Kari Sønsthagen og Torben Weinreich. *Leksikon for børnelitteratur*. Branner og Korch, 2003. ISBN 87-411-5970-5
3. ↑  nlrobinsonart.blogspot.no, 9.8.2013
4. 1 2  James Meek: «Classic of the month: The Wind on the Moon by Eric Linklater» theguardian.com, 23.2.2005.
5. ↑  somewhereboy.wordpress.com
6. ↑  the-bookhound.blogspot.no
7. ↑  «Det blåser på månen» **(engelsk)**. Internet Movie Database.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Jan Schur** (født 27. november 1962 i Leipzig), tysk syklist som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul.

Schur ble olympisk mester i sykling under Sommer-OL 1988 i Seoul. Han var med på det østtyske laget som vant 100 km lagtempo foran lagene fra Polen og Sverige. De andre på laget var Mario Kummer, Maik Landsmann og Uwe Ampler.

Under verdensmesterskapet i landeveissykling 1989 i Chambéry ble Schur verdensmester i lagtempo over 100 km. Lagkameratene hans var Mario Kummer, Maik Landsmann og Falk Boden.

Jan Schur er sønnen til den østtyske idrettsmannen Gustav-Adolf «Täve» Schur.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i sykling, 100 km landevei lag, menn Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Jan Schur – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jan Schur – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jan Schur – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jan Schur – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Jan Schur – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jan Schur – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Det blå hus** (koreansk: 청와대청와대: ; Hanja: 靑瓦臺; *Cheongwadae*; bokstavelig "paviljongen av blå taksten") er embedsboligen og den primære arbeidsplassen til Sør-Koreas president. Presidentpalasset ligger i den nordlige delen av det sentrale Seoul, i tilslutning til det gamle palasset Gyeongbokgung fra Joseon-æraen. Anlegget består av fire hovedbygninger som dekker et område på 62 hektar.

Historie
--------

Plassen var en park til palasset som Joseon-dynastiet (1392-1910) bygget der. Etter å ha blitt annektert av Japan ble generalguvernørens bolig bygget på dette stedet i 1910. I 1939 ble det i stedet bygget et palass for generalguvernøren, og denne bygningen fikk stå frem til 1993.

I og med grunnleggelsen av staten Sør-Korea i 1948 valgte landets president Syngman Rhee å gjøre bygningen til sin embedsbolig, og han kalte bygningen "Gyeongmudae". Dette ble det offisielle navnet i 1960 i forbindelse at med Yun Bo-seon ble president.

Referanser
----------

1. ↑  Romanization by the official website
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Office of the President
**Stephen Monteith** (født 21. september 1943 i Stratford i Ontario), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1968 i Grenoble.

Monteith vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1968 i Grenoble. Han var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og Tsjekkoslovakia.

Det var åtte lag som deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med tolv poeng foran Tsjekkoslovakia med elleve poeng. Canada vant fem kamper og tapte to og ble nummer tre med ti poeng. Turneringen var også det 35. verdensmesterskapet i ishockey. Pinder var forward og spilte sju kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

VM-medaljer
-----------

* 1968 Frankrikes flagg Grenoble - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. ↑  «Games Score». *Grenoble 1968, Vol. 2* (Offisiell rapport utg.). 1968. s. 384.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stephen Monteith – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Monteith – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Monteith – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Stephen Monteith – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Carlos Prío Socarrás 
Fulgencio Batista
I 1948 ble Carlos Prío Socarrás valgt som Cubas president. Han lyktes i å opprette flere offentlige prosjekter, og etablerte blant annet en nasjonal bank. Imidlertid lyktes han ikke i å bekjempe korrupsjon, og hans regjeringstid huskes for den utstrakte volden mellom politiske fraksjoner. Den tidligere regjeringen hadde heller ikke lyktes i å overvinne dette, og mange ble skuffet over at de nye styresmaktene heller ikke klarte det.

Til tross for at det var planlagt valg i på sommeren i 1952, dukket det snart opp rykter om et planlagt militærkupp. Socarrás trodde ikke på disse ryktene, og unnlot å handle. Snart viste det seg imidlertid at ryktene stemte, og den 10. mars tok Fulgencio Batista og hans tilhengere kontrollen over radio – og TV-stasjoner over hele landet, og erobret militære utposter og politistasjoner. Socarrás lyktes ikke i å gjenetablere sin posisjon, og etter et mislykket motstandsforsøk, flyktet han fra landet med et fly.
**Det britiske toktet mot Dominica** var et sjøslag i juni 1761 og en del av sjuårskrigen.

Opptakt
-------

Mot slutten av1760 var erobringen av Canada fullført og mange britiske soldater var ledige i Nord-Amerika. 

Så tidlig som januar 1761 hadde William Pitt informert Jeffrey Amherst at han trengte noen av soldatene hans på høsten for å erobre Dominica, Saint Lucia og Martinique. Amherst sendte 2000 mann til Guadeloupe, som alt var på britiske hender etter det britiske toktet mot Guadeloupe i 1759. Amherst hadde i tillegg sendt 6 000 mann senere på året for å ta Martinique.

Toktet
------

De første dagene av juni 1761 kom transportskipene fra Amerika enkeltvis til Guadeloupe da flåten hadde blitt spredt under en storm. 3. juni kom fire skip frem, sammen med Lord Rollo, som Amherst hadde overlatt kommandoen. 

Den 4. juni satte disse britiske skipene, sammen med ett skip til ut fra Guadeloupe, eskortert av skvadronen til sir James Douglas, admiralen på Leewardøyene. Styrken besto av : 

* En avdeling fra garnisonen i Guadeloupe (300 mann)
* Høylendere (400 mann)
* 22. fotregiment
* 94. fotregiment

Den 6. juni ved middagstider hadde britene kommet fram til Roseau, hvor innbyggerne ble samlet for å overgi seg. Franskmennene svarte med å bemanne batteriene sine og andre forsvarsverk, som omfattet fire linjer med skyttergraver ovenfor hverandre. Rollo satte mennene sine i land og gikk inn i byen. Han fryktet at franskmennene kom til å bli forsterket i løpet av natten, og selv om det var sent, valgte han å storme skyttergravene med en gang. Han gikk til angrep og drev ut franskmennene og tapte bare få menn selv. Den franske kommandanten og hans nestkommanderende ble begge tatt til fange. Etter dette stoppet motstanden. 

Den 7. juni sverget Dominica troskap til kong Georg.

Ettervirkning
-------------

I motsetning til Guadeloupe og Martinique, ble ikke øya gitt tilbake til Frankrike etter Paris-traktaten i 1763. Øya ble okkupert av Frankrike under Den amerikanske uavhengighetskrigen mellom 1778 og 1783, og etter dette ble øya værende britisk fram til de fikk selvstendighet i 1978.

Kilder
------

* Fortescue, J. W.; A History of the British Army Vol. II, MacMillan, London, 1899, s. 537–538.
* British expedition against Dominica
* Wars of the Americas: A Chronology, David Marley
**Svensk mesterskap i langrenn** *(Svenska mästerskapen i längdskidåkning)* er Sveriges nasjonale mesterskap i langrenn. Det arrangeres årlig i regi av Svenska Skidförbundet. Det ble arrangert første gang i 1910, i Härnösand, da bare for menn. I 1917 kom kvinnene også med. I 2020 ble mesterskapet avlyst på grunn av koronapandemien.

Charlotte Kalla er mestvinnende med sine 29 individuelle mesterskap fra 2007 til 2022. I tillegg har hun sju mesterskap i lagsprint og stafett. Antonina Ordina er nummer to på kvinnesiden, med 22 mesterskap, fulgt av Marie-Helene Östlund med 19 mesterskap.

Nils Karlsson («Mora-Nisse») og Anders Södergren har begge 17 mesterskap individuelt. Karlsson tok seks SM-gull på 15 km, fem på 30 km og seks på 50 km og i tillegg to på stafett. Södergren har seks SM-gull på 15 km, ett på 30 km, sju på 50 km, to på skiatlon og ett på jaktstart. I tillegg har han ni mesterskap i lagsprint og stafett.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Längd damer». *Svenska Skidförbundet* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 28. mars 2022. Besøkt 28. mars 2022.
2. 1 2 3  «Längd herrar». *Svenska Skidförbundet* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 28. mars 2022. Besøkt 28. mars 2022.
Veiskilt fra Glesvær mot Telavåg på Sotra
Nordsjøløypa (EuroVelo 12) per mai 2009
**Nordsjøløypa – North Sea Trail** er navnet på et nettverk av vandreruter i 26 norske, svenske, danske, tyske, nederlandske, engelske og skotske regioner. Tilsammen er det opparbeidet mer enn 6 000 km vandringsled. I Norge er det seks fylker som står sammen for å fremme kystvandring. 

Arbeidene startet opp i 2003, og er delvis finansiert av EUs *Interreg IIIb* *Nordsjøprogram*. Prosjektet blir avsluttet i 2007. En rekke nye og tidligere eksisterende turveier langs Nordsjøkysten inngår i nettverket av stier. Det er naturlig nok mange forskjellige naturscenerier langs stiene, og det er noe av poenget; Nordsjøkystens særegne landskaper («the many faces of the North Sea»). 

Gjennom informasjon på ulike måter skal besøkerne oppdage det som kjennetegner hvert av landskapene og historien, det som skiller dem fra hverandre og det som gir dem en felles Nordsjøkultur. Et viktig mål er å forbedre tilgangen til mange kulturminner slik at turistnæringene kan tilføres ekstra verdi til opplevelsen av løypa, som stadig er under utvikling. 

I Norge har mange turlag arbeidet med tilrettelegging og utbedring av gamle stier, og arrangerer noen turer med følge. Løypene er imidlertid merket slik at det ikke skal være for vanskelig å gå på egen hånd. De viktigste opplysningene er der satt opp informasjonstavler om.

Referanser
----------

1. ↑  «Hjemmeside». Besøkt 21. april 2020.
2. ↑  Trond J. Hansen (10. januar 2017). «Nordsjøløypa – noe å gå på». www.viover60.no.
***Libellus de arte coquinaria*** (*Bok om kokekunsten*) er et middelaldersk manuskript som inneholder 25 tidlige matoppskrifter fra Nord-Europa.

Beskrivelse
-----------

I dag kjennes fire utgaver an manuskriptet på henholdsvis dansk (to), islandsk og plattysk. Den er datert til omkring år 1300, og den betraktes som en av de eldste kokebøker og er den eldst kjente kokebok på dansk. Den er skrevet av munken Knud Jul, som satt på Sorø kloster.

Kokeboken er en del av en større samling som består av i alt tre deler; et herbarium med en lang rekke planter listet alfabetisk etter deres latinske navn, og en mindre oversikt over stein, samt kokeboken. De to første deler er skrevet av Henrik Harpestreng, en dansk lege som døde i 1244. Kokebokens ordvalg vitner om at den mestendels er oversatt fra plattysk. En litt senere dansk utgave av kokeboken kjennes også, og de er sannsynligvis begge avskrifter av en eldre dansk oversettelse av plattyske tekster.

I 1999 utgav arkeolog og mathistoriker Bi Skaarup den historiske kokebok *Middelaldermad. Kulturhistorie, kilder og 99 opskrifter* i anledning av det danske nasjonale middelalderåret. Den inneholder oppskrifter fra *Libellus De Arte Coquinaria*. Hun navngav sitt firma *De Arte Coquinaria* etter boken.

Utgivelser
----------

*Libellus de arte coquinaria* ble utgitt første gang i *An Old Icelandic Medical Miscellany* [Ms. Royal Irish Academy 23D 43] i 1931 av Henning Larsen.

En oversatt utgave (*An Early Northern Cookery Book*), som kombinerer de fire bevarte versjoner, ble utgitt at Arizona Center for Medieval and Renaissance Studies i 2001.

Manuskripter
------------

* Det Kongelige Bibliotek, København, Ny samling Nr.66, 8vo, ca. 1300, og Ny samling Nr.70R, 8vo, 1300-tallet begge på dansk (hhv. K og Q)
* Dublin, Royal Irish Academy 23 D43, sent 1400-tall, på norrønt (D)
* Herzog August Library i Wolfenbüttel i Tyskland, Helmst.1213, 1400-tallet, på plattysk (W)

Referanser
----------

1. 1 2  Das sog. "Harpestreng Kochbuch" Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. dasmittelalterkochbuch.de. Hentet 17/2-2015
2. 1 2 3  De Arte Coquinaria\* - Historisk Mad Arkivert 8. mai 2015 hos Wayback Machine.. Historiskmad.dk. Hentet 17/3-2015
3. ↑  Squires, Ann. "Libellus de arte coquinaria: an Early Northern Cookery Book" (book review). Online: Libellus de arte coquinaria: an Early Northern Cookery Book Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Scan af siderne. Det Kongelige Bibliotek
* Transkription af teksten fra Justus-Liebig-Universität Gießen
* Anden transkibering af teksten