recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kerið** er en vulkansk kratersjø som ligger på den søndre delen av Island. Den ligger på en populær turistrute kjent som den gyldne sirkel. Innsjøen er en av flere kratersjøer i området som ble dannet da landmassene beveget seg over et varmepunkt, men Kerið er den som har den mest gjenkjennelige kalderaen, noe som skyldes at den med sin alder av 3 000 år bare er rundt halvparten så gammel som de fleste vulkaner i området. På samme vis som andre vulkanske bergarter i området er den rød av farge istedenfor den sedvanlige sorte. Selve kalderaen er rundt 55 meter dyp, 170 meter bred og 270 meter på tvers.

Mesteparten av krateret har bratte sider med lite vegetasjon, men en av kraterveggene har en svakere helning og er dekket av dype lag med mose. Denne veggen er relativt lett å klatre ned. Innsjøen er relativt grunn med en dybde på rundt 7–10 meter (avhengig av regnmengde og andre faktorer). På grunn av mineraler i jordsmonnet er vannet opak og påfallende blågrønt av farge.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kerið – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kerið – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Scott Gorham** (født **William Scott Gorham,** 17. mars 1951 i Glendale i California) er en amerikansk gitarist og komponist. 

Han er kjent som medlem av Thin Lizzy fra 1974 til gruppen ble nedlagt i 1983, og blir sett på som en viktig del av gruppens sound.[] Etter Thin Lizzy ble nedlagt var Gorham med I Phenomena II (et heavy metal prosject) hvor han møtte  Leif Johansen (ex A-HA, Phenomena, Far Corporation) sammen startet de 21 Guns, som har spilt inn tre album. Han har også spilt i Asia og Rollins Band. I 1977 hadde han gjesteopptreden som gitarist på Psycho Motels album *Welcome to the World*.

Gorham kjøpte en ’57 Gibson Les Paul gitar i Boston som ble hans hovedinstrument til Thin Lizzy ble nedlagt I 1983. Han har også brukt Fender Stratocaster med 100-watt 1970's Marshall Amplifiers noe han begynte med før Thin Lizzy ble nedlagt. De senere årene har han brukt Les Paul Axcess, som har tynnere og lettere kropp og Floyd Rose vib system.

Gorham er gift med Christine Gorham.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scott Gorham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Scott Gorham på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Scott Gorham på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Scott Gorham på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Scott Gorham på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Scott Gorham på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Ahmici-massakren** er betegnelsen på en massakre som fant sted i den bosniske landsbyen Ahmici 16. april 1993.

Mer enn 100 sivile bosniske muslimer ble massakrert på denne dagen. Flesteparten av de drepte var kvinner, barn og gamle menn. Samtlige var muslimer. 180 muslimske hjem ble også ødelagte eller skadet under hendelsen. Minareten på Ahmici ble revet ned.

Ikke et eneste hus i de kroatiske delene av byen var berørt. Noen overlevende muslimer hevdet at sine kroatiske naboer deltok i myrderiet.

Vitneberettelser sier at angrepet mot landsbyen begynte klokken 05.30 da bombekastere skjøt mot den nordlige delen av landsbyen for å hindre at muslimske innbyggere kunne rømme den veien mot den nærliggende skogen.

Like etterpå begynte menn i uniformer fra den kroatiske militsen å systematisk gå igjennom landsbyen, skyte ned sivile og helte bensin på kroppene deres, noen ganger til og med sette fyr på de, selv om de var i live.

En patrulje med britiske FN-soldater som ankom landsbyen like etterpå avdekket massakren. De fikk tips fra en gruppe med bosnisk-muslimske soldater. Senere fortalte den britiske obersten Bryan Watters til Krigsforbryterdomstolen i Haag at:

> Ahmici had been systematically destroyed in a quite ruthless fashion.
> 
> 
> 

Han fortalte videre at massakren var en del av en terrorkampanje av bosniske kroater for å drive muslimene ut av den sentrale bosniske Lasvaelvdalen.

Eksterne lenker
---------------

* BBC:"Flashback: The Ahmici massacre"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Giovanni Battista Draghi** (ca. 1640 – 1708) var en italiensk organist, cembalist og komponist.

Liv og virke
------------

I 1660-årene ble Draghi headhuntet av kong Karl II av England i et forsøk på å etablere italiensk opera i England. Det lyktes ikke, men Draghi ble i London resten av livet, blant annet som *Master of Music* ved kongens hoff, musikklærer for de senere dronningene Mary II og Anne, og fra 1673 som førsteorganist ved dronningens katolske kapell i *Somerset House*.

Draghi var i 1684 involvert i den såkalte *Battle of the Organs* («orgelkampen»). Orgelmakerne Renatus Harris og Bernard Smith konkurrerte om kontrakten til bygging av et nytt orgel i Temple Church, og Harris engasjerte Draghi for å demonstrere Harris-orglenes overlegenhet. Smith engasjerte både John Blow og Henry Purcell, begge kjente organister og komponister, og vant konkurransen.

I 1698 fikk Draghi pensjon av kong Vilhelm III.

Draghi skrev noe vokalmusikk, eksempelvis et korverk med instrumentalakkompagnement, *«Song for St Cecilia’s Day»*, dessuten kammermusikk for ulike instrumenter, deriblant seks suiter for cembalo til undervisningsformål. Det meste av det Draghi skrev er tapt.

Komponisten Antonio Draghi var formodentlig Giovannis bror.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Trove, Trove person-ID 1183891, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Musicalics, Musicalics komponist-ID 82871, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 119554887, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *The Oxford Dictionary of Opera*, by John Warrack and Ewan West (1992), 782 pages, ISBN 0-19-869164-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Giovanni Battista Draghi i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Eduard friherre von Böhm-Ermolli** (født 9. desember 1856 i Ancona, dengang Kirkestaten, død 9. desember 1941 i Troppau) var en østerriksk general som tjenestegjorde under første verdenskrig og var tysk generalfeltmarskalk uten egen kommando i den første delen av andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eduard Böhm ble født i den italienske byen Ancona hvor faren Georg Böhm (1813–1893) tjenestegjorde i en liten østerriksk-ungarsk militærrepresentasjon.[] Faren, dengang en sersjant, hadde utmerket seg i slaget ved Novara i 1849 og gikk av med pensjon som major i 1877. I 1885 ble faren tatt opp i den arvelige adelen som *friherre* og søkte da om å få inkludere sin italienske ektefelles Maria Josepha Ermolli navn. Slik ble familienavnet *Böhm-Ermolli*.

Theresianische Militärakademie i Wiener Neustadt
### Offiser

Böhm-Ermolli gikk på kadettakademiet i St. Pölten og Theresianische Militärakademie i Wiener Neustadt og gikk inn i aktiv tjeneste 1. september 1875 som løytnant i dragonkorpset. Han tjenestegjorde i ulike feltposisjoner og stabsposisjoner og steg stadig i gradene til han 1. mai 1912 ble utnevnt kommanderende general i 1. armékorps i Kraków.

Da første verdenskrig brøt ut, Eduard von Böhm-Ermolli beordret som sjef for Østerrike-Ungarns *2. armé* som skulle settes inn mot Serbia. Men da den russiske hæren ble mobilisert, ble han og *2. armé* flyttet til østfronten.

Böhm-Ermolli ble utnevnt til generaloberst i mai 1916 og til feltmarskalk 31. januar 1918. Han ble forfremmet til generaloberst med kommando over to armeer etter at han inntok Lemberg. I mars samme år okkuperte styrkene under hans kommando Ukraina. Armégruppen ble oppløst i Odessa ved krigens slutt.

Han slo seg da ned i sin hjemby Troppau i Østerriksk Schlesien. Dette området ble en del av den nye staten Tsjekkoslovakia i 1919. Regjeringen i det nye landet betalte hans pensjon og ga ham æresgraden som general av første klasse i reservestyrkene. I 1928 ble han utnevnt til *Hærgeneral av Tsjekkoslovakia*, selv om han aldri tjenestegjorde i den tsjekkoslovakiske hæren.

Da Sudetenland ble annektert av Tyskland i 1938, ble han tysk borger og fikk en honorær utnevnelse til generalfeltmarskalk i Wehrmacht Heer. I tillegg ble han utnevnt til honorær sjef for infanteriregimentet i hjembyen.

Han fikk statsbegravelse i Wien.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Tucker, S. & Roberts, P. M. (Eds.). (2005). *World War I: A Student Encyclopedia* (Vol. 1). ABC-CLIO.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
Byens og distriktets beliggenhet i Maharashtra.
**Ahmednagar** (marathi: अहमदनगर, urdu: احمد نگر) er en by i den indiske delstaten Maharashtra. Byen er administrativ by for Ahmednagar distrikt og hadde ved folketellingen i 2001, 307 615 innbyggere. Byområdet, inklusive Ahmednagars garnisonsby, hadde 347 549 innbyggere på samme tidspunkt. Av befolkningen er 53 & menn og 47 % kvinner. Byen ble grunnlagt i 1494 av Ahmad Nizam Shah på en plass som het Bhingar, og byen var i en periode hovedstad for fyrstedømmet Ahmednagar. Befolkningen består hovedsakelig av marather och kunbier. 

Maratherne erobret byen fra muslimene i 1790 og senere av britene i 1803. I den britiske perioden blomstret byen, mye på grunn av handel med bomull og silke, som hadde erstattet de tidligere næringene mattevevning og papirfremstilling. I dag er det sukker som er den største næringen, med 19 sukkerfabrikker. Av religioner er det hinduismen som råder med ca. 82 %, men det er også andre religioner som kristendom, islam, buddhisme, sikhisme og jainisme.

Referanser
----------

1. 1 2   Census of India Arkivert 14. mai 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av byen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Eduard (Édouard) Schuré** (født 21. januar 1841 i Strasbourg, død 7. april 1929 i Paris) var en fransk filosof, poet, dramatiker, forfatter, musikkritiker og utgiver av esoterisk litteratur.

Han skrev bøker om musikkhistorie samt om mystisisme, noveller og skuespill. I boken *Les Grands Initiés* (1889) fremsatte han tanken om at den antikke verdens store profeter og åndelige lærere var innviet i et hemmelig brorskap.[] Schuré var en av de første som gav uttrykk for tanken om at Jesus hadde deltatt i undervisning hos essenerne[], en jødisk retning som esoterikerne føler et åndelig slektskap med.

Utgivelser
----------

Histoire du Lied ou la chanson populaire en Allemagne, 1868
Le drame musical. Richard Wagner, son œuvre et son idée, 2 bind, 1875
Les Grands Initiés. Esquisse de l'histoire secrète des religions, 1889
Le drame sacré d'Eleusis, 1890
Sanctuaries d'Orient, Paris 1898
Les grandes légendes de France, Paris, 1893
Les Enfants de Lucifer, 1900
Précurseurs et revolt, Paris, 1904
La Prêtresse d'Isis (Légende de Pompeii), 1907
Femmes et inspiratrices poètes annonciateurs, Paris, 1908
L'évolution du sphinx au divine Christ, 1912
Les prophète de la renaissance, 1920
Celtique L'âme et le génie de la France à travers les Ages, Paris 1920
Merlin l'enchanteur, Paris, 1921
Le rêve d'une vie. Confession d'un poète (selvbiografi), 1928

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MSR / Sjure[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Babelio, oppført som Edouard Schuré, Babelio forfatter-ID 14619[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Vegetti Catalog of Fantastic Literature, oppført som Édouard Schuré, Vegetti Catalog of Fantastic Literature NILF ID 14759[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Médias 19, Médias 19 ID 19174, oppført som Edouard Schuré[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   Léonore database, www2.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits’ flagg Sveits |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Gull | OL 1928 i Amsterdam |  Lagkonkurranse |
| Sølv | OL 1936 i Berlin |  Lagkonkurranse |
| VM i turn |
| Gull | VM 1934 i Budapest |  Lagkonkurranse |
| Sølv | VM 1934 i Budapest |  Bøylehest |
| Sølv | VM 1934 i Budapest |  Hopp |

**Eduard «Edi» Steinemann** (født 2. august 1906, død 28. juni 1937) var en sveitsisk turner.

Han var med i to OL for Sveits. Hans første OL var i 1928, der han fikk gullmedalje i lagkampen. Han vant ingen individuelle medaljer, og fikk 4.-plass i bøylehest som beste resultat. Sammenlagt kom han på 15.-plass.

Neste OL, i 1936 i Berlin, vant Sveits sølv i lagkonkurransen, bak Tyskland. Denne gangen fikk han 8.-plass i skranke som beste resultat, og han kom på 19.-plass i den individuelle mangekampen.

I VM-sammenheng har han flere medaljer, fra VM i 1934. I tillegg til gull i lagkonkurransen fikk han sølv i bøylehest og hopp individuelt.

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 650.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eduard Steinemann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eduard Steinemann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Interiøret i en Bugatti EB110.
**Bugatti EB110** er en superbil fra bilmerket Bugatti, som ble presentert første gang den 15. september 1991, nøyaktig 110 år etter Ettore Bugattis fødsel. Bilen var i produksjon fra 1991 til 1995, og totalt 139 eksemplarer ble produsert. Bilen var utstyrt med en V12-motor på 3,5 liter, og hadde en toppfart på 343 km/t.

Bilens chassis er laget av karbonfiber, og ble produsert av Aerospatiale. Designeren Marcello Gandini benyttet også et av sine signaturelementer i EB110, nemlig saksedørene, som han også brukte på blant annet Lamborghini Countach.

I 1992 ble det produsert en lettere og kraftigere modell med 603 hestekrefter, kalt «*EB110 SS*» for «SuperSport».

Blant profilerte eiere finner vi Formel 1-fører Michael Schumacher, som tidlig i 1994 bestilte en banangul EB 110 Super Sport og dermed gav Bugatti verdifull publisitet. I tillegg var Derek Hill, sønn av den amerikanske Formel 1-mesteren Phil Hill, en av tre førere som konkurrerte med en EB 110 i 24-timersløpet på Daytona i 1996.

Etter at styreformann Artioli hadde foretatt et ambisiøst oppkjøp av Lotus og selskapet samtidig hadde brukt mye penger på utviklingen av firedørsmodellen EB112 gikk selskapet konkurs i 1995. tyske Dauer Racing GmbH kjøpte de halvferdige EB110-modellene og delelageret fra konkursboet, mens det siste gjenværende chassiset og en videreutvikling av motoren senere ble brukt av B Engineering som basis for deres superbil Edonis.

Biler basert på EB110
---------------------

### B Engineering Edonis

Utdypende artikkel: Edonis

**B Engineering Edonis** er basert på Bugatti EB110 Super Sport, men det er stort sett kun chassiset i karbonfiber som er igjen fra den opprinnelige bilen, og både eksteriøret og interiøret er fullstendig redesignet. 3,5-litersmotoren fra Bugatti har fått sylindervolumet økt fra 3500 ccm til 3760 ccm, og de fire små turboladerne er erstattet av to større enheter. Motoreffekten er dermed økt til 602 hestekrefter. I tillegg er firehjulstrekksystemet fra Bugatti erstattet med et langt enklere tohjulstrekksystem, noe som sparer bilen for rundt 70 kilo vekt.

### Dauer EB110

Tyske Dauer Sportwagen kjøpte restlageret av EB110-deler fra Bugatti-fabrikken etter konkursen, og selskapet brukte senere de få gjenværende, halvferdige bilene til å bygge sin egen Dauer EB110 i begrenset opplag. Den oppdaterte bilen veier rundt 250 kilo mindre enn Bugatti-modellen, men er utstrt med den samme 3,5-liters V12-motoren med fire turboladere.

Portal: Tyskland
Den kaspiske flotiljen i 2012
**Den kaspiske flotiljen** (russisk: Каспийская флотилия, Kaspijskaja flotilija) er den eldste russiske militære flotiljen - opprettet i 1722 av Peter den store, stasjonert i Det kaspiske hav. Flotiljen deltok i den russisk-persiske krigen 1722–1723 og Den russisk-persiske krigen 1804-1813, og assisterte den russisk armeen i erobringa av Derbent og Baku under Den persiske ekspedisjonen 1796. 
Etter Gulistan-traktaten i 1813 ble flotiljen den eneste gjenværende i Kaspihavet. Baku ble den viktigste basen i 1867.

Historie
--------

Flotiljen deltok aktivt i den russiske revolusjonen for den røde armé. Under den andre verdskrigen 1941-1945 sikret flotiljen viktige skipsruter 
for soldater, militært utstyr og forskjellig last, særlig under slaget ved Stalingrad og slaget om Kaukasus. De viktigste baser for flotiljen ligger i Makhatsjkala og Kaspijsk.

I 2016 ble flotiljen under kommando fra OSK sør i Søndre militærdistrikt, modernisert med nye fartøy, blant annet med tre Bujan-M klasse missilkorvetter, en moderne fregatt og hjelpefartøy.

### Kystforsvarsstyrker og marineinfanteri

* 727. selvstendige marineinfanteribataljon forlagt til Astrakhan
* 414. selvstendige marineinfanteribataljon forlagt til Kaspijsk
* 46. selvstendige kystforsvarsmissilbataljon forlagt til Kaspijsk

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Eurasian-defence.ru: *Den kaspiske flotiljens organisasjon*
**Humayun** eller *Nasir ud-din Muhammad Humayun* (født 6. mars 1508, død 22. februar 1556 i henhold til julianske kalender) var en stormogul som hersket i dagens Afghanistan, Pakistan og deler av India fra 1530–1539 og på nytt i 1555–1556. Som sin far Babur tapte han sitt kongedømme tidlig, men med persisk støtte klarte han til sist å få det tilbake og langt større. Ved tiden rundt hans død i 1556 strakte Mogulriket seg over bortimot en million kvadratkilometer.

Han etterfulgte sin far i India i 1530 mens halvbroren Kamran Mirza, som ble en bitter rival, fikk herredømmet over Kabul og Lahore, de mer nordlige delene av fares rike. Humayun kom først på tronen da han var 22 år gammel og var da uerfaren i å regjere. Han tapte sine områder til pashtunadelen, men med persisk støtte klarte han til siste å skaffe dem tilbake. Humayuns kom fra Persia med et stort følge av persiske adelsmenn, signaliserte store endringer i Mogulrikets hoffkultur da den sentralasiatiske opprinnelsen til dynastiet i stor grad ble overskygget av innflytelse fra persisk kunst, arkitektur, språk og litteratur. I løpet av meget kort tid var Humayun i stand til utvide riket ytterligere og etterlot en betydelig arv til sin sønn Akbar.

Litteratur
----------

* Begum, Gulbadan; (overs. Annette S. Beveridge) (1902): *Humayun-nama: The history of Humayun*. Royal Asiatic Society; Persisk og engelsk tekst
* Banerji, S. K. (1938): *Humayun Badshah*. Humphrey Milford Oxford University Press.

Eksterne lenker
---------------

* Styret til Humayun Arkivert 17. januar 2012 hos Wayback Machine. engelsk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Den syriske islamske front** (arabisk: الجبهة الإسلامية السورية‎ DIN: *al-Ǧabhah al-Islāmiyya as-Sūriyyah*) er en safalfistisk paraplyorganisasjon bestående av ulike islamistiske opprørsgrupper mot regimet til Baššār al-ʾAsad i borgerkrigen i Syria. Ifølge egne anslag hadde gruppa ved opprettelsen omtrent 25.000 medlemmer. 

Gruppa ble grunnlagt 21. desember 2012 av elleve opprørsgrupper, inkludert Aḥrār aš-Šām, al-Haqq-brigaden i Homs, al-Faǧr-islamistbevegelsen i Aleppo, Anṣār aš-Šām i al-Lādhiqīyah, Ǧayš at-Tawḥīd i Dayr az-Zūr og Ḥamzah ibn ʿAbd al-Muṭṭalib-brigaden i Damaskus. I januar 2013 annonserte flere av medlemsorganisasjonene at de slo seg sammen med Aḥrār aš-Šām i den bredere gruppa Den islamske bevegelsen Aḥrār aš-Šām. I april 2013 ble Ḥaqq-bataljonenes samling i Ḥamā-guvernementet det første nye medlemmet i fronten etter dens grunnleggelse. Gruppa inkluderer ikke den jihadistiske an-Nuṣrah-fronten, som har blitt regnet for å være en terroristorganisasjon av Amerikas forente stater. 

Frontens grunnleggelsesdokument beskriver at dens ideologi er basert på en salafistisk forståelse av islam og at dens mål er å styrte al-ʾAsad-regimet og opprette en islamistisk stat med sharia-lovgivning, til fordel for alle syrere. Gruppa får støtte fra konservative prester fra Persiagulfen.
Japansk mosaikk av jomfru Maria og Jesusbarnet Madonnaen og barnet i Bebudelseskirken i Nasaret, en gave fra japanske katolikker
**Den katolske kirke i Japan** er en del av den verdensomspennende romersk-katolske kirke, under den åndelige ledelsen av paven i Roma. Det er rundt 509 000 katolikker i Japan, litt under 0,5 % av den befolkningen. Det er 16 bispedømmer, inkludert tre erkebispedømmer med 1 589 prester og 848 sogn rundt i landet. Landets biskoper møtes i bispekonferansen for Japan.

Nuntius til Japan er fra 15. august 2011 den indiske erkebiskop Joseph Chennoth, og avløste da den italienske erkebiskop Alberto Bottari de Castello som da ble nuntius til Den katolske kirke i Ungarn.

Den katolske tro, samt kristendommen som sådann, ble introdusert til Japan gjennom portugisiske oppdagere og misjonærer, særlig jesuitter, som spanieren Francis Xavier og italieneren Alessandro Valignano. Byen Nagasaki ble grunnlagt av portugisiske katolikker, og var lenge et viktig senter for kristendommen i Det fjerne østen, frem til byen ble utslettet av atombomben som ble sluppet over byen mot slutten av andre verdenskrig. 

En stor del av de japanske katolikkene er etniske japanere fra Brasil.

Referanser
----------

1. 1 2  Catholic Hierarchy Directory
2. ↑  GCatholic.org on the Catholic Church in Japan

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roman Catholic Church in Japan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* GCatholic.org om den katolske kirke i Japan
* Den katolske bispekonferansen for Japan
* Katolske kirker i Japan
* Geografisk fordeling av de katolske bispedømmene i Japan

| * v
* d
* r
Den katolske kirke i Asia |
| --- |
| 
* Afghanistan
* De forente arabiske emirater
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Bahrain
* Bangladesh
* Bhutan
* Brunei
* Burma
* Filippinene
* Georgia
* India
* Indonesia
* Irak
* Iran
* Israel
* Japan
* Jemen
* Jordan
* Kambodsja
* Kasakhstan
* Folkerepublikken Kina
* Republikken Kina (på Taiwan)
* Kirgisistan
* Kuwait
* Kypros
* Laos
* Libanon
* Malaysia
* Maldivene
* Mongolia
* Nepal
* Nord-Korea
* Oman
* Pakistan
* Palestina
* Qatar
* Russland
* Saudi-Arabia
* Singapore
* Sri Lanka
* Syria
* Sør-Korea
* Tadsjikistan
* Thailand
* Turkmenistan
* Tyrkia
* Usbekistan
* Vietnam
* Øst-Timor

 | Den hellige stols våpen |
1903 Humber Humberette
**Humber** var et bilmerke under britiske Rootes. De produserte hovedsakelig luksusbiler, slik som Humber Super Snipe, Imperial og Pullman.

Humber eksisterte som en sykkelfabrikk fra 1868. I 1899 kom deres første bil, Phaeton, med en motor på 3,5 hestekrefter.

Under første verdenskrig måtte de konsentrere seg om produksjon av våpen og flymotorer. Under andre verdenskrig ble flere pansrede kjøretøy produsert under Humber-navnet.

Humber og Hillman slo seg sammen i 1929, og i 1930 tok Rootes over kontrollen. I 1932 ble Humber en heleid divisjon av Rootes.

Merkets siste bil var Humber Sceptre, en oppgradert versjon av Hillman Minx. Den ble produsert fra 1963 – 1976. Merket ble nedlagt i 1975 eller 1976, da alle Humber-biler fikk Chrysler-navnet. Chrysler hadde nemlig kjøpt opp Rootes-konsernet.

I Norge
-------

Humber var et av de første bilmerkene Bertel O. Steen tok inn i landet, rundt 1905–10 fram til andre verdenskrig.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Humber Limited – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Reklame for 1961 Humber Super Snipe på Bilhistorie.no
***Folkemordenes svarte bok*** er en antologi redigert av Bernt Hagtvet, Nik. Brandal og Dag Einar Thorsen. Boken ble for første gang utgitt av Universitetsforlaget i 2008, og kom i ny utgave i 2014.

Boken er en introduksjon til folkemord og politisk massevold begått av totalitære regimer i det 20. århundre, som kostet nærmere 169 millioner mennesker livet. Den behandler fenomenet folkemord fra Stalin og Hitlers overgrep frem til nyere overgrep, som Pol Pots folkemord på 1970-tallet, folkemordene i Rwanda og Bosnia på 1990-tallet og folkemordet i Darfur i vår egen tid. Boka unnlater imidlertid å nevne Saddam Husseins anfal-kampanje mot Iraks kurdiske befolkning i årene 1987-88. Boka inneholder både teoretiske, sammenlignende og historiske artikler.

Den reviderte utgave fra 2014 som bærer preg av at folkemord begått utenfor den europeiske kulturkretsen er viet bredere dekning enn i førsteutgaven.

Forsidebildet på boken viser et av de mange anonyme ofrene for Røde Khmers utryddelsesleir Tuol Sleng. Alle ofrene ble fotografert, men fotografiene ble siden skilt fra fangemappene. Så godt som ingen av flere tusen fanger overlevde oppholdet i Tuol Sleng.

Bibliografi
-----------

* Bernt Hagtvet, Nik. Brandal og Dag Einar Thorsen (red.): *Folkemordenes svarte bok*. 2. utg. Oslo: Universitetsforlaget, 2014. ISBN 9788215020884
*Sibylla Cimerienna*av Giovanni Carlone (1636–1713), Østerrike.
*Profeten Daniel med den kimmeriske sibylle*, 1503, glassvindu i katedralen i Auch i Frankrike
**Den kimmeriske sibylle** (som egentlig het Carmentis), var den profetiske prestinnen («sibyllen») som presiderte over Apollos orakel i Cimmerium i Italia, nær Avernosjøen.

Denne sibyllen kan ha vært en parallell til den kumaeiske, ettersom adjektivet «kimmerisk» viser til prestinner som holdt til i området ved Avernosjøen.[] Et orakel viet til Apollo, slik som i Delfi, stod på Cumaes akropolis. En underjordisk romervei løp fra sørøst i Cumae gjennom Grillo-fjellet til Avernosjøens bredd.

Naevius nevner den kimmeriske sibyllen i sine bøker om punerkrigene, og Lucius Calpurnius Piso Frugi i sine annaler.

Sibyllens sønn Evander av Pallene var i gresk mytologi en mindre guddom som ble dyrket i tilknytning til Pan. I romersk mytologi ble han sagt å ha kommet med dyrkelsen av Faunus og ha grunnlagt den årlige festen kjent som Lupercalia. I Virgils *Æneiden* er Evander den som utpeker for Æneas hvor Roma skulle bygges.

Referanser
----------

1. ↑  Ogden, Daniel: *Greek and Roman Necromancy* (s. 70), Princeton University Press. ISBN 0-691-11968-6
2. ↑
3. ↑  Evander

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sibyl Cimmeria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Storbritannia Storbritannias flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0(én tredjeplass)) |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(3 pallplasseringer) |
| Verdensmesterskap |
| Bronse | 2005 Japans flagg Aichi |  Sprint |
| Europamesterskap |
| Bronse | 2000 Ukrainas flagg Truskavets |  Stafett |

**Heather Monro** (født 4. september 1971) er en britisk tidligere orienteringsløper. Monro har representert orienteringsklubbene Halden SK og South London Orienteers.

Karriere
--------

Monro debuterte i VM i orientering i 1993. Hennes eneste medalje i VM-sammenheng tok hun da hun ble nummer tre på sprinten under VM i japanske Aichi i 2005. Dette var Storbritannias andre medalje tatt av en kvinne i et verdensmesterskap i orientering. 

Fra EM-sammenheng har Monro bronse på stafett fra ukrainske Truskavets i 2000. Hun løp siste etappe på det britiske laget som ellers bestod av Jenny James og Yvette Baker. Individuelt har hun fjerdeplass fra sprinten i ungarske Sümeg som sin bestenotering. Hun ble nummer tre i verdenscupen sammenlagt i 2000. Totalt tok hun 3 pallplasseringer i verdenscupen. I 2003 vant hun den prestisjetunge femdagerskonkurransen O-ringen sammenlagt.

Sammen med sin norske klubb, Halden SK, var hun med å ta tre pallplasseringer i orienteringsverdens største klubbstafett, Venla. Med Monro på laget ble Halden nummer to i 1996 og nummer tre både i 2002 og i 2004.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heather Monro – World of O Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for EtiopiaEtiopia Etiopia |
| Friidrett: |
| Friidrett U20-VM i friidrett |
| Gull | Cali 2022 |  5000 m |

**Addisu Yihune** (født 17. mars 2003) er en etiopisk friidrettsutøver, som konkurrerer i mellom- og langdistanseløp. Han vant 5000 meter under U20-VM i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2021

Yihune ble nummer fem på 5000 meter under det etiopiske mesterskapet i friidrett i 2021. Han deltok i U20-VM i friidrett 2021, og kom der på fjerdeplass på 5000 meter.

### Sesongen 2022

Han vant terrengløpet Campaccio-International (10 km) i Italia i januar, og han kom på andreplass Juan Muguerza Cross-Country (10,8 km) i Spania. Under det etiopiske mesterskapet i friidrett ble han nummer 15 på 5000 meter. Han deltok i to Diamond League-stevner i juni, i Paris der han kom på femteplass på 5000 meter, og i Stockholm der han ble nummer 11 på 3000 meter. Han deltok i U20-VM i friidrett 2022, og vant der 5000 meter, foran Merhawi Mebrahtu og Habtom Samuel, begge fra Eritrea.

Referanser
----------

1. 1 2  World Athletics - *Addisu Yihune - Results*, besøkt 3. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Addisu Yihune – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Addisu Yihune – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Additional member system** er et valgsystem der velgerne har to stemmer hver, og disse brukes til å velge representanter gjennom ulike valgsystemer. Som regel har velgerne i denne typen systemer én stemme i et forholdstallsvalg og én stemme i et flertallsvalg. Denne ordningen er ment å sikre både stabilitet, som er et typisk trekk ved flertallsvalg, og samtidig også sørge for at mindre partier blir representert.

Additional member system brukes i flere store europeiske demokratier, blant annet i Storbritannia, Frankrike og Tyskland samt at Italia har brukt en modifisert utgave.[]

Additional member system kan anses som en form for forholdstallsvalg (*"Mixed Member proportional representation")* som brukes bl.a. i Bolivia, Mexico, Lesoto, New Zealand og Ungarn.

Metode
------

Velgerne avgir to stemmer, èn til en lokal kandidat og èn til en regional kandidat. Den lokale kandidaten velges ved flertallsvalg mens de regionale velges ved hjelp av en proporssjonal valgordning der det tas hensyn til antallet lokale kandidater som ble valgt direkte, og et partis totalresultat blir da omtrent i henhold til oppslutningen.

I Skottland stemmer man på en kandidat i lokalvalget og et parti i regionalvalget. I Bayern går begge stemmene til kandidater, og i Baden-Württemberg går de regionale setene til de lokale kandidatene som var nest best i sine lokalvalg.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. november 2014. Besøkt 23. november 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Regjeringsråd** har i norsk statsskikk vært betegnelsen på to ulike forhold.

1) Da prins Christian Frederik tiltrådte som norsk regent oppnevnte han ved instruks av 2. mars 1814 et råd. Dette fikk betegnelsen *regjeringsrådet*, og medlemmene var *regjeringsråder*. På bakgrunn av bestemmelse i Grunnloven blei betegnelsen endra til statsråd fra og med 19. mai.

2) Fra 16. november 2001 ble betegnelsen *regjeringsråd* tatt i bruk for embetet som departementsråd ved Statsministerens kontor. Regjeringsråden leder den faste staben ved kontoret og har rådgivningsoppgaver for statsministeren og regjeringa for øvrig i spørsmål vedrørende de øvrige statsmaktene, samt kongehuset.

Regjeringsråden er sekretær ved regjeringskonferansene og har ansvar – etter oppdrag fra statsministeren – for å ivareta samordningsoppgaver for regjeringa. Til embetet er også lagt funksjonen som statsrådsekretær, som innebærer ansvaret for forberedelse og gjennomføring av Statsrådets saker.

Det er også oppretta et embete som assisterende regjeringsråd.

Regjeringsråd er Anne Nafstad Lyftingsmo.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Johnnie Parsons** (født 4. juli 1918, død 8. september 1984) var en amerikansk racerfører fra Los Angeles, California. Han vant Indianapolis 500 i 1950.

Racingkarrière
--------------

Parsons startet med racing i en midget car på USAs vestkyst, og vant mesterskapet i den forkortede 1942-sesongen etter å ha vunnet 18 løp. Etter andre verdenskrig begynte Parsons med racing i AAA. Han kom på andreplass i sitt første Indianapolis 500 i 1949 og vant samme sesong AAA National Championship, forløperen til Champ Car-mesterskapet. I 1950 tok han førsteplassen i Indianapolis 500. Dette var den første sesongen hvor løpet var en del av FIAs verdensmesterskap for førere, og i og med denne seieren kom han på sjetteplass i verdensmesterskapet. Han deltok i Indy 500 i alt 10 ganger.

Parsons fikk den tvilsomme ære av å være den eneste vinneren av Indianapolis 500 som fikk navnet sitt feilstavet på Borg-Warner-trofeet, hvor det ble gravert inn «Johnny» i stedet for «Johnnie». Hans sønn Johnny Parsons kjørte også Indianapolis 500 mange ganger mellom 1973 og 1996.

Resultater i Indianapolis 500
-----------------------------

Parsons' bilde på Borg-Warner-trofeet

| År | Plass | Runder | Ledet | Brutt pga. | VM-poeng |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1949 | 2 | 200 | 0 | – | – |
| 1950 | 1 | 138 | 115 | – | 9 |
| 1951 | 21 | 87 | 0 | Tenning | 0 |
| 1952 | 10 | 200 | 0 | – | 0 |
| 1953 | 26 | 86 | 0 | Veivaksel | 0 |
| 1954 | 32 | 79 | 0 | Motor | 0 |
| 1955 | 21 | 119 | 0 | Tenning | 0 |
| 1956 | 4 | 200 | 16 | – | 3 |
| 1957 | 16 | 195 | 0 | Flagget | 0 |
| 1958 | 12 | 200 | 0 | – | 0 |
| **Totalt** |  | 1504 | 131 |  | 12 |

Referanser
----------

1. ↑  Biografi på National Sprint Car Hall of Fame (.pdf-fil)
2. ↑  Profil på f1pulse.com
3. ↑  Indianapolis 500 var en del av FIAs verdensmesterskap fra 1950 til 1960 og førere som deltok i løpet ble dermed kreditert med deltakelse og poeng i mesterskapet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Theodora Hagerup Bull** (født Kraft 24. mars 1855 i Mandal, død 21. februar 1924) var en norsk forfatter.

Familie
-------

Theodora Hagerup Bull var datter av cand.jur. og skipsreder Edward Kraft og Agnes Jacobine Andorsen. Hun ble i 1880 gift med jurist og senere stortingsrepresentant, finansminister og justisminister Edvard Hagerup Bull. Hun var mor til skuespiller og sanger Agnes Hagerup Bull (1885-1950) og bankmann, musikkjournalist og komponist Sverre Hagerup Bull (1892-1976), og farmor til komponisten Edvard Hagerup Bull (1922–2012).

Liv og virke
------------

Theodora Hagerup Bull hadde i 13-årsalderen ett opphold i Skottland. Detetter tok hun privatundervisning i tysk, pianomusikk og sang. Senere holdt hun skole for sine egne barn, og ga i flere år undervisning i pianospill og sang. Bull var blant de kvinnelige lagrettemenn som i 1905 ble valgt fra Vestre Aker. Hun var medlem av Akers Vergeraad og formann i Slemdals private Hjælpeforening. Dessuten var hun medlem av bestyrelsen i Røde Kors Sykepleierskehjem.

Som forfatter skrev hun to bøker, *Et Pikebarn* (1900) og *Samvær mellem Mennesker* (1911), i tillegg til at hun i en årrekke var medarbeider i tidsskriftet *Urd*.

Bibliografi
-----------

* 1900: *Et Pikebarn*, Kristiania Aktieforlag
* 1911: *Samvær mellem Mennesker*, Gyldendal

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Morgenbladet 1905.12.15*. Norge, Oslo. 1905. s. 1.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 43. ISBN 8257900109.
* *Illustrert biografisk leksikon over kjendte norske mænd og kvinder*. Withs forl. 1920. s. 152.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Romano Prodi måtte gå av etter å ha tapt tillitsvotumet
Romano Prodi tapte den 24. januar 2008 et tillitsvotum i Italias senat. 161 medlemmer av senatet stemte mot Prodis sentrum-venstre-regjering, mens 156 stemte for. Prodis regjering har på bare 20 måneder overlevd 31 slike voteringer i nasjonalforsamlingen.

Bakgrunn
--------

Krisen startet etter at det lille partiet Popolari UDEUR annonserte at partiet trakk sin støtte til regjeringen. UDEURs leder, Clemente Mastella gikk av som justisminister etter at det ble kjent at det var utstedt arrestordre mot kona hans i forbindelse med en korrupsjonsetterforskning. Det ble senere kjent at også justisministeren er under etterforskning. Begge hevder at de er uskyldige. Mastella trakk tilbake støtten til Prodis regjering fordi han mente at regjeringskollegiet ikke hadde støttet ham i det han omtaler som en svertekampanje mot ham. Etter dette ble det avholdt en avstemning om regjeringen i de to kamrene i Italias parlament. Den 23. januar vant Prodi avstemningen i deputertkammeret. Dagen etter tapte han imidlertid altså en tilsvarende avstemning i senatet.

Prodi måtte deretter ta konsekvensene av dette og levere regjeringens avskjedssøknad. President Giorgio Napolitano holdt deretter krisesamtaler med de politiske ledere. Samtalene tok også for seg endringer i de italienske valglovene, for å sikre at små partier ikke skulle få for stor makt i parlamentet.

I slutten av januar ba Napolitano sentrums-venstre politikeren Franco Marini om å danne en midlertidig regjering for å reformere valglovene i landet, men etter fire dager med mislykkede sonderinger ga han opp forsøket etter at opposisjonsleder Silvio Berlusconi sa nei til å delta i en overgangsregjering. 6. februar oppløste Napolitano parlamentet og lyste ut nyvalg 13-14. april.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten: Italias statsminister går av etter kaos i senatet, presentert 24. januar 2008
2. ↑  Dagbladet: Italias statsminister må gå av presentert 24. januar 2008
3. ↑  VG: Sjampanjefest og basketak etter Prodi-fall presentert 24. januar 2008
4. 1 2  BBC News: Crisis talks to begin in Italy presentert 25. januar 2008
5. ↑  BBC News: Italy moves towards interim rule, 30. januar 2008
6. ↑  NRK: Mot italiensk nyvalg, 4. februar 2008
7. ↑  BBC News: Italy to hold snap April election, 6. februar 2008
**Putumayo World Music** er et plateselskap som gir ut CD-er innenfor world music-sjangeren. Plateselskapet ble stiftet i 1993 av Dan Storper.

Etymologi
---------

Navnet *Putumayo* tok Dan Storper fra sitt firma *Putumayo Clothing Company*. Putumayo er en elv og provins i Colombia i Sør-Amerika, som danner deler av grensen til Ecuador og Peru. Navnet skal opprinnelig være navnet til en fugleart (hegre).

Historikk
---------

I 1991, på vei hjem fra Bali, stoppet Dan Storper i San Francisco. I Golden Gate Park hørte han et afrikansk band ved navnet Kotoja. Han ble imponert over musikken og måten den samlet ulike typer mennesker i dans og glede. Dette ledet ham til å tenke bevisst på musikken som skulle presenteres i butikkene hans. Han laget en CD med en samling av musikk som han hadde samlet på sine reiser. Han fikk umiddelbart tilbakemeldinger om at folk likte musikken. Dette inspirerte ham til å gi ut sin første CD i 1993.

Cover-kunsten
-------------

Putumayo-CD-ene er veldig kjent for sin cover-kunst. Alt design-arbeidet er gjort av den engelske kunstneren Nicola Heindl. Hennes kunst er både folkelig og moderne.

Putumayo Presents
-----------------

Se også: Putumayo Presents' diskografi

*Putumayo World Music* har gitt ut over 200 CD-er (2012) undertittelen **Putumayo Presents:**.

Det er typisk at en CD presenterer et tema og er en samling av sanger fra mange artister. Temaet kan være en musikktype (reggea, salsa, blues, folkemusikk) eller kan være regionalt (South African, Caribbean, Brazilian). Ofte er de i tillegg kategorisert etter typer som lounge, party, groove, folk etc. Et tema som går igjen på mange CD-er er musikk av kvinner.

Noen få CD-er er en presentasjon av én artist.

Putumayo gir ut spesielle tema beregnet spesielt for barn, under navnet *Putumayo Kids*. De er ofte katalogisert under betegnelsen *Playground* og *Dreamland*.

Fra og med utgivelsen av **African Beat** og **Latin Beat** den 30. august 2011 ble Putumayo sine CD-er gitt ut digitalt.

Cumbancha
---------

Se også: Cumbanchas diskografi

Putumayo Presents sluttet å gi CD-er som presenterer én artist, og det ble dannet et søsterselskap med navnet **Cumbancha**. Den er ledet av Putumayos tidligere musikkonsulent Jacob Edgar.

Se også
-------

* Putumayo Presents diskografi
* Cumbanchas diskografi

Referanser
----------

1. ↑  Intervju med Dan Storper i www.itzcaribbean.com Arkivert 8. april 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Intervju med Dan Storper i wholefoodsmarket.com Arkivert 16. juli 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  «worldmusic.about.com». Arkivert fra originalen 21. februar 2014. Besøkt 21. januar 2011.
4. ↑  At last, a label goes digital, New York Times
5. ↑  «Intervju med Jacob Edgar på momcultureonline.com». Arkivert fra originalen 26. mai 2010. Besøkt 22. januar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Cumbanchas offisielle nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
International Tsunami Museum i landsbyen Bang Niang, subprovins Khuek Khak, i Khao Lak-området.
Politibåten «813» som ble skyllet 1-2 km opp på land under tsunamien 26. desember 2004.
**International Tsunami Museum** er et lite museum i landsbyen Bang Niang midt i Khao Lak-området, noen km sør for Khuek Khak i kommunen Takua Pa, provinsen Phang Nga på vestkysten av Thailand. Museet minnes den sterke effekten tsunamien hadde her 26. desember 2004, da 5 231 mennesker ble drept og 8 457 skadet i Thailand, hvorav om lag 80 % av disse i Khao Lak-området.

Museet består av en innendørs fotoutstilling på om lag 100 m², og en politibåt («P813») som ble skyllet inn på land av tsunamien, og strandet i et skogbryn 1–2 km fra havet.

Ved politibåten er det satt opp en liten informasjonsstand med enkle kart, foto og tekst som beskriver hendelsesforløpet under tsunamien. Det selges en CD og en DVD med medie- og filmklipp, samt heftet «26.12.04 - Wrath of the Tsunami», som er et særtrykk i samarbeid mellom hovedstadsavisen The Nation og regionavisen The Phuket Gazette.

Referanser
----------

1. ↑  Museumsheftet «26.12.04 – Wrath of the Tsunami», april 2005, side 2. ISBN 974-9697-61-8.
**Genrikh Grigorjevevitsj Dinarevic Jagoda** (russisk: Ге́нрих Григо́рьевич Яго́да; født 7. november 1891 i Rybinsk, henrettet 15. mars 1938 i Moskva), født **Jenokh Gersjevitsj Ijeguda** (russisk: Енох Гершевич Иегуда) var direktør for det sovjetiske hemmelige politiet NKVD (Det sovjetiske sikkerhets- og etterretningsbyrået) fra 1934 til 1936. Han var en av lederne for Moskvaprosessene, men falt selv som ett av deres siste ofre.

Liv og virke
------------

### Tidlig liv og karriere

Jagoda ble født i Rybinsk i en jødisk familie. Han tilsluttet seg bolsjevikene i 1907. I motsetning til ryktene han selv satte ut, var Jagoda aldri en farmasøyt, men gravørlærling i Jakov Sverdlovs fars forretning[]. Jagoda giftet seg med Sverdlovs niese Ida Averbach.

Jagoda på et informasjonskort fra politiet fra 1912
1922-visa signert av Genrikh Jagoda i Moskva.
### Politisk virke

Jagoda er viden kjent for å være en brutal drapsmann i det som betegnes som Holodomor i Ukraina. Jagoda var ansvarlig for at et sted mellom 7 til 10 millioner ukrainere fra alle trosretninger, inkludert minst hundre tusen jøder ble drept.

På oppdrag av Josef Stalin hadde Jagoda ansvar for arrestasjonene, rettssakene og henrettelsene av gammelbolsjevikene Lev Kamenjev og Grigorij Zinovjev, hendelser som ledet opp til den store terroren. Jagoda overså også byggingen av Hvitehavskanalen med bruk av slavearbeidere fra GULAG-systemet, hvor mange av arbeiderne døde.

Som mange sovjetiske sikkerhetspolitimenn på 1930-tallet ble Jagoda selv et offer for Moskva-prosessene. Han ble avsatt fra direktørstillingen i NKVD og ble erstattet av Nikolaj Jezjov i 1936, og arrestert i 1937.

Han ble tiltalt for sabotasje, spionasje, trotskisme, og konspirasjon, Jagoda var en av de tiltalte i «Rettssaken mot de enogtyve», den siste av de store sakene i Moskva-prosessene på 1930-tallet. Etter rettssaken og de innrømmelsene som der framkom, ble Jagoda funnet skyldig og skutt.

Jagoda (midten) inspiserer byggingen av Moskva-Volga-kanalen

Æresbevisninger
---------------

* Leninordenen
* Rødt bannerordenen, to ganger (1927, 1930)
* Rødt bannerordenen i arbeid for RSFSR (1932)

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Genrikh Grigoryevich Yagoda, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Genrikh-Grigoryevich-Yagoda, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Genrich Grigorjewitsch Jagoda, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id jagoda-genrich-grigorjewitsch, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. september 2017. Besøkt 7. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Genrikh Yagoda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
Monument over Franjo Rački i det kroatiske vitenskaps- og kunstakademiet.
**Franjo Rački** (født 25. november 1829 i Fiume, død 13. februar 1894) var en kroatisk katolsk prest og historiker.

Rački studerte teologi i Wien og ble først prest, siden professor i kirkehistorie og kanonisk rett ved det teologiske seminaret i Zengg, hvor han studerte den kroatiske kirkens historie og organiserte innsamling av gamle håndskrifter skrevet med det glagolittiske alfabetet. Som følge av disse studiene utga han et verk om de slaviske apostlene Kyrillos og Methodios (*Viek i jelovanje sv. Cirila i Metode*, 1857–1859) og et arbeid om den slaviske skriften (*Pismo slovjensko*, 1861).

Etter å ha blitt utnevnt til kanonikus for det illyriske kapitlet i Roma, fortsatte han studiene sine i romerske arkiver. I Vatikanet kopierte han et av de eldste og viktigste glagolittiske håndskriftene, *Codex Assemanii*, som han utga sammen med Jagić i 1865. Etter å ha vendt tilbake til Østerrike i 1860 ble han med i den kroatiske nasjonale bevegelsen og ble valgt til medlem av den kroatiske landdagen. I 1864 grunnla han tidsskriftet *Književnik*, hvor han samlet Kroatias fremste vitenskapsfolk, og hvor han selv offentliggjorde en kritisk vurdering av de eldre kildene til kroatisk og serbisk historie. Etter at tidsskriftet ble nedlagt var han blant dem som ivret mest for opprettelsen av det sydslaviske akademiet i Agram (Zagreb) i 1866. Han var president for akademiet helt til 1886, da keiseren ikke lenger ønsket å la ham gjenvelges.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Archive of Fine Arts, oppført som Franje Rački, abART person-ID 126198[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Рачки Франьо, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (da) Karlgren, A.:  «Rački, Franjo», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XIX, København: J. H. Schultz, 1925, s. 820.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |