recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Tristaria*** er en slekt av splintvedbiller som borer i ved. Noen arter har blitt spredt over store deler av jorden med treverk, blant annet møbler. De fleste artene lever i tropene.

Utseende
--------

Små, smale, brunlige biller. Kroppen er nokså sylindrisk. Antennene er svakt klubbeformede. Oversiden er tett og fint punktert. Hodet er bredt med utstående fasettøyne, pronotum firkantet, dekkvingene jevnbrede.

Levevis
-------

Splintvedbillene kan leve i ganske tørr og hard ved, for eksempel i møbler og parkett. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).

Utbredelse
----------

Arten lever i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hette- og borebiller, Bostrichoidea
			* Familien **hettebiller**, **Bostrichidae**
				+ Underfamilien **splintvedbiller**, Lyctinae Latreille, 1802 – før regnet som egen familie
					- Stammen Trogoxylini Lesne, 1921
						* Slekten ***Tristaria*** Reitter, 1878
							+ *Tristaria grouvellei* Reitter, 1878

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tristaria* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tristaria* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Tristaria* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tristaria* hos NCBI Rediger på Wikidata
Kokegroper ved Bommestad, Larvik (ny trasé E18).  Foto: Arnstein Rønning, 2006 
**Kokegroper** er groper med et kullag dekket av skjørbrent stein. Dette har vist seg å være en av de vanligste strukturene som blir funnet ved arkeologiske undersøkelser og et stort antall er undersøkt i forbindelse med undersøkelser i Øst-Norge.

Kokegroper er som fenomen kjent og utbredt i større deler av Nord- og Sentraleuropa. I Norge kan de fleste kokegropene dateres til romertid eller folkevandringstid, det vil si fra 0–600 e.Kr. Enkelte er også datert til førromersk jernalder (500 f.Kr.–0) og yngre bronsealder (ca. 1000 f.Kr.–0) I sjeldne tilfeller forekommer også dateringer fra steinalder og fra vikingtid. I Sør-Skandinavia og på kontinentet ligger tyngdepunktet for dateringene noe tidligere.

Kokegroper varierer i form og størrelse. Dette er muligens et resultat av ulik bruk. De kan være runde, ovale eller rektangulære. I størrelse varierer de fra ca. 1m i diameter til ca. 3m. Hovedpoenget med å legge stein i et bål i ei grop, er å magasinere varme. Når steinene er gjennomvarme, kan man legge på mat innpakket i blader, og lukke gropa med torv. Kokegroper kjennetegnes derfor av tydelige lag med kull samt mengder med skjørbrente stein, også kalt *kokstein*. Denne matlagingsteknikken er kjent i mange kulturer over hele verden. Kokegropene kan ligge i større samlinger, enkeltvis, eller i mindre grupper.

Større felter med kokegroper kan tolkes som spesielle samlingsplasser, tingsteder eller kultplasser. En teori er at dette ikke dreier seg om vanlige hverdagslige måltider, men at måltidene som ble tilberedt i gropene var knyttet til spesielle fester eller kultiske handlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Gustafson, Lil, Tom Heibreen og Jes Martens, red. (2005). *De gåtefulle kokegroper*. Oslo: Varia 58, Kulturhistorisk Museum Fornminneseksjonen. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. 1 2  Norgeshistorie.no, Knut Ivar Austvoll, «Måltider og politiske allianser i bronsealderen». Hentet 9. aug. 2017.
**Jon Ofstad Lamvik** (født 21. mai 1929) er professor emeritus i medisin ved Institutt for klinisk og molekylær medisin (IKOM), NTNU. Lamvik er fortsatt (per 2018) aktiv både som medisinsk forsker og lege.

Han tok medisinsk doktorgrad i 1969 ved patologisk seksjon, Gades Institutt i Bergen om «Antibody synthesis in rabbit blood lympocyte cultures». (Syntese av antistoffer i kulturer av lymfocytter (en type hvite blodlegemer) fra kaniner. 

Han er den første som ble tilsatt som professor ved den nyopprettede Avdeling for Medisin, senere Medisinske Fakultet ved daværende Universitetet i Trondheim, (UNIT). Han var overlege ved hematologisk seksjon, Medisinsk Avdeling ved Regionsykehuset i Trondheim, senere kalt St. Olavs hospital.

Han var en av ildsjelene bak opprettelsen av medisinutdannelse i Trondheim, og varblant de første underviserne der. De første 20 studentene begynte på den kliniske, andre halvdel av medisinstudiet i januar 1975, og det kom 20 til i mars 1975. De fleste av disse studentene hadde tatt 1. prekliniske halvdel av studiet i Bergen.

Det var Lamvik som i 2002 tok initiativet til Medisinsk museum i Trondheim. Han begynte også systematisk innsamling og registrering av gjenstander brukt i pasientbehandling og forskning. Museet åpnet i januar 2014.

Lamvik er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) og Norges Tekniske Vitenskapsakademi (NTVA).

I 1993 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden, og i 2011 ble han tildelt Gunnerusmedaljen.

Referanser
----------

1. ↑  Fra museets offisielle nettsted Besøkt 26. februar 2014
2. ↑  «Gruppe VI Medisin | DKNVS». *www.dknvs.no*. Besøkt 20. mars 2018.
3. ↑  N.N. (2017). *Årbok 2016* (PDF). Trondheim: NTVA. s. 90. Arkivert fra originalen (PDF) 20. mars 2018. Besøkt 20. mars 2018.
4. ↑  N.N. (26. august 1993). «St. Olav til professor Jon Lamvik». *Aftenposten*. s. 11.
5. ↑  «Gunnerusmedaljen | DKNVS». *www.dknvs.no*. Besøkt 20. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Jon Lamvik i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Jon Lamvik i BIBSYS
* Jon Lamviks DVD-intervju finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** CRIStin
 |
Togulykke ved Montparnasse-stasjonen i Paris i 1895.
**Ulykke** er et begrep som brukes om en plutselig og tilfeldig hendelse som forårsaker større skade, om et uhell av alvorlig karakter eller om en katastrofe, som betegner en ulykke med stort omfang. Felles for hendelser som karakteriseres som ulykker er at personer skades eller dør. Ulykkeshendelser er uforutsigbare, uvanlige og utilsiktede og har ikke åpenbare eller tilsiktede årsaker. 
I ettertid ser man ofte at resultatet eller konsekvensene av ulykker kunne vært annerledes og mindre, eller at hendelsen kunne vært unngått, om man hadde visst om eller forstått og reagert i forhold til de omstendighetene som førte til ulykken i tide. Ulykker klassifiseres ofte etter åsted slik som for eksempel hjemmeulykker, arbeidsulykker eller trafikkulykker, eller etter årsak som fallulykker og skredulykker. Ved ulykker som kunne vært unngått blir ofte de ansvarlige krevd for erstatning eller straffeforfulgt. 

Begrepet kan også brukes i betydningen skadelige forhold, ulykkelige omstendigheter eller en ublid skjebne.

Ulykkesforekomst og konsekvenser
--------------------------------

Ifølge International Labour Organization (ILO) skjer mer enn 337 millioner ulykker i arbeidslivet hvert år på verdensbasis, noe som sammen med yrkesrelaterte sykdommer resulterer i mer enn 2,3 millioner dødsfall årlig.
WHO anslår at 1.2 millioner dør per år på verdensbasis av veitrafikkulykker. Det er spådd at ulykker fra 2020 vil være verdens ledende dødsårsak, og dermed erstatte smittsomme sykdommer. I aldersgruppen voksne under 45 år er ulykker i den industrialiserte verden allerede den ledende dødsårsaken. I USA tidlig på åttitallet døde opptil 150.000 mennesker årlig som følge av en ulykke, og hvor 400000 i tillegg ble varig funksjonshemmet. De årlige kostnadene ble beregnet til 469 milliarder euro.

Se også
-------

* Dødsulykke, en ulykke som medfører dødsfall
* Trafikkulykke, en ulykke i trafikken

Tilfeller av ulykker sortert etter aktivitet (i Danmark i 2002).
* Katastrofe, en større ulykke
* Uhell, mindre alvorlig hendelse
* Arbeidsulykke
* Ulykkesforsikring
* Sykkelulykke
* Togulykke
* Båtulykke

Referanser
----------

1. ↑  "ILO Safety and Health at Work". International Labour Organization (ILO)
2. ↑  WHO om veitrafikkulykker

Eksterne lenker
---------------

* Nasjonal strategi for forebygging av ulykker utarbeidet av regjeringen
* Ulykkesforbygging i arbeidslivet av European OSH
* Folkehelseinstituttet om ulykkesforebygging

Plakat fra en holdningskampanje mot ulykker med fyrverkeri.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Oddvar Stenstrøm** (født 5. mars 1946 i Oslo) er en norsk journalist og programleder som arbeidet for TV 2 i en årrekke og ledet han blant annet debattprogrammet *Holmgang*.

Stenstrøm er født på Kampen i Oslo og vokste opp på Grorud. 

Han begynte sin journalistiske karriere i Akers Avis i 1969. Etter Norsk Journalistskole arbeidet han fra 1970 i Dagbladet. I 1974 begynte han i NRK/Dagsnytt, avbrutt av syv måneder ved Forsvarets høgskoles hovedkurs 1979-1980. I perioden 1983-1987 var han NRKs korrespondent i USA. Etter en kort tid som utenrikssjef i VG var han redaksjonssjef i *Dagsrevyen* under Herbjørn Sørebø. Deretter gikk han over til Aftenposten hvor han var nærmeste medarbeider av sjefredaktør Egil Sundar. I 1992 begynte han i det nystartede TV 2 og var kanalens USA-korrespondent fra 1992. I 1998 overtok han jobben som programleder i debattprogrammet *Holmgang* etter Nils Gunnar Lie og ledet også kanalens valg- og partilederdebatter. Etter drøyt 10 år ledet han sitt siste Holmgang 12. mars 2008. Han arbeidet deretter som nyhetsanker i TV 2 Nyhetskanalen. Han gikk av med pensjon i 2013.

Stenstrøm har vært kritisert for temavalg knyttet til innvandring og kriminalitet i *Holmgang*. Han ble flere ganger beskyldt for populisme og ble blant annet kritisert av Frank Aarebrot. I 1999 mente Aarebrot at hans debattprogram bidro til å fremme rasisme, noe Stenstrøm tok sterk avstand fra. I 2007 tok Abid Raja til orde for at Stenstrøm burde fjernes som programleder.

Referanser
----------

1. ↑  75 års omtale i Aftenposten 5. mars 2021
2. 1 2  Rønning, Øyvind (7. mai 1998). «Oddvar Stenstrøm». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 18. april 2019.
3. ↑  «Oddvar Stenstrøm gir seg etter over 20 år i TV 2». *TV 2*. Besøkt 18. april 2019.
4. ↑  Haave, Harald (4. mai 1999). «-Jeg er ingen rasist». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 18. april 2019.
5. ↑  
«Kjendisadvokat vil ha «Holmgang» av lufta». Dagbladet. NTB. 5. mars 2007. Besøkt 25. april 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oddvar Stenstrøm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Audun Tjomsland** | **NRKs korrespondent i Washington**(1983–1987) | Etterfølger:**Håvard Narum** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Baolriket, markert i rødt, i dagens Senegal
**Baolriket** (eller *Bawolriket*) i sentrale Senegal var et av de kongedømmer som oppsto fra oppdelingen av kongeriket Jolof (Diolof) i 1555. Herskeren, kalt for *teigne* eller *teen*, styrte fra en hovedstad i Diourbel.

Kongeriket besto av en stripe land som strakte seg østover fra havet og til hovedstaden, og omfattet også byene Touba og MBacke. Riket lå rett sør for kongeriket Cayor og nord for Sineriket. Den første kjente kongen av Baol er Ji den store.

Baolriket var kjent for sine hester. Det hadde en særlig hesterase som var raskere og sterkere enn de fleste hestene på sletten. Baolerne var også meget gode ryttere.

Baolriket var etnisk sett av woloffolket, men omfattet også samfunnene Serer-Safen og andre grupper fra sererfolket. De sosiale og politiske systemene var grunnleggende det samme som de i Cayor. Faktisk ble disse to rikene tidvis slått sammen for felles forsvar.

Den franske erobringen av Baolriket begynte i 1859. Det meste av Baol ble erobret av franskmennene innen 1874, men fullstendig kontroll av det tidligere kongeriket ble likevel ikke oppnådd før i 1895. Det var en av de mange militære kampanjene til guvernør Louis Faidherbe som ledet erobringen av Cayor i 1886.

Herskerliste
------------

* 1790–1809: Amari Ngone Ndèla Komba Fal (2.)
* 1809–1812: Ce Yasin Jeng Fal
* 1812–1815: Ce Kumba Fatim Pènda Fal
* 1815–1825: Amari Jor Borso Fal
* 1825–1832: Biram Fatma Cub Fal
* 1832: Ma-Kodu Kumba Yande Fal (første gang)
* 1832–1842: Lat Jegeñ Fal
* 1842–: Malik Kumba Jaring Xuja Fal
* 1842–1854: Maysa Tènde Jor Samba Fal
* 1854–1855: Ce Yasin Ngone Jegeñ Fal (første gang)
* 1855–1856: Ma-Kodu Kumba Yande Fal (2.)
* 1856–1860: Ce Yasin Ngone Jegeñ Fal (2.)
* 1860: Ma-Kodu Kumba Yande Fal (3.)
* 1860–1871: Ce Yasin Ngone Jegeñ Fal (3.)
* 1871–1873: Ce Yasin Jor Galo Gana Fal (første gang)
* 1873–1874: Lat Dior Ngoné Latyr Diop
* 1874–1890: Ce Yasin Jor Galo Gana Fal (2.)
* 1890–3. Juli 1894: Taanor Goñ Jeng

Litteratur
----------

* Clark, Andrew F. & Phillips, Lucie Colvin (1994): *Historical Dictionary of Senegal*, 2. utg. utgitt som No. 65 av *African Historical Dictionaries*, Metuchen, New Jersey: The Scarecrow Press, s. 74-75

Eksterne lenker
---------------

* Senegal Traditional States

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***Baolacus*** er en slekt av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, avlange, røde og svarte lysbiller med kamformede antenner. Hunnene er ikke kjente, men man antar at de er vingeløse.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Artene lever i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Ototretinae** McDermott, 1964
					- * slekten ***Baolacus*** Pic, 1915
							+ *Baolacus assamensis* Wittmer, 1979
							+ *Baolacus lajoyei* Pic, 1915
							+ *Baolacus nepalensis* Wittmer, 1979
							+ *Baolacus ruficeps* Wittmer, 1979

Referanser
----------

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Baolacus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Baolacus* hos ITIS Rediger på Wikidata
***Neoclita*** er en slekt av biller som hører til gruppen gullbasser (Cetoniinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Middelsstore (14-17 millimeter), brede, kullsvarte, tordivel-lignende gullbasser. Antennene er nokså store og gulbrune, med tre lameller. Oversiden er tett og kraftig punktert. Hodet er uten påfallende horn eller framspring, pronotum rundet og hvelvet. Dekkvingene hos hannen har brede, lyse lengdestriper dannet av små skjell.

Levevis
-------

Artene lever på og nær fjelltopper. De voksne billene (ofte bare hannene) er aktive etter regnskyll. De voksne billene har reduserte munndeler, tar ikke næring til seg og lever ganske kort. Hos denne slekten har begge kjønn flygevinger, men det er usikkert om de faktisk flyr.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Sør-Afrika (Eastern Cape).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806 (eventuelt Cetoniidae)
				+ Underfamilien Cetoniinae Fleming, 1821
					- Stammen Goliathini
						* Slekten *Neoclita* Perissinotto, 2017
							+ *Neoclita pringlei* Perissinotto, 2017

Kilder
------

* Renzo Perissinotto (2017) *Neoclita pringlei* (Scarabaeidae, Cetoniinae), a new relict genus and species from the Drakensberg Range of South Africa. *European Journal of Taxonomy* 279
* Nettside om arten

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
***Neocychrus*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) jordløpere (Carabinae) i familiegruppen løpebiller. Ingen arter er registret fra Norge.

Kroppen har form som kan minne om en pæreform. Brystskjoldet har en hjertelignende form og er smalt bakerst, mye smalere enn bakkroppen. De kan ikke fly da flygevingene er reduserte og dekkvingene er sammenvokste langs midtlinjen. Dekkvingene har en oppsvulmet og rund form, de mangler lengdestrimler, men har et uregelmessig kornet mønster. Hodet er langstrakt framover. Palpenes endeledd er hos hannene tydelig økseformet.

Biller tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Systematisk inndeling
---------------------

Systematikken følger Carabidae of the World

**Treliste**
* ordenen biller, **Coleoptera** Linnaeus, 1758
	+ underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
		- overfamilien løpebiller og vannkalver, **Caraboidea** Latreille, 1802
			* familien  **løpebiller**, Carabidae Latreille, 1802
				+ underfamilie **jordløpere** Latreille, 1802 Carabinae Latreille, 1802
					- stammen **Cychrini** Laporte, 1834
						* slekten *Neocychrus* Roeschke, 1907
							+ *Neocychrus angulatus* Harris, 1839
							+ *Neocychrus behrensi* Roeschke, 1907
							+ *Neocychrus labontei* van den Berghe, 1994
							+ *Neocychrus longiceps* Van Dyke, 1924

Referanser
----------

1. ↑  «Carabidae of the World». Arkivert fra originalen 16. desember 2008. Besøkt 17. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Neocychrus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* *Neocychrus* – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Nicu Ceaușescu** (født 1. september 1951, død 26. september 1996) var det yngste av de tre barna til den rumenske diktatoren Nicolae Ceaușescu og hans kone, Elena Ceaușescu. Han arbeidet i farens politiske regime, og ble regnet som farens etterfølger som Romanias president. 

Ceaușescu studerte fysikk ved Universitetet i București. Som student var han involvert i Uniunea Tineretului Comunist, som var ungdomsorganisasjonen til Det rumenske kommunistpartiet. Han ble valgt inn i sentralkomiteen i det rumenske kommunistpartiet i 1982. Mot slutten av 1980-årene var Ceaușescu medlem av styret i det rumenske kommunistpartiet. 

Ceaușescu hadde et rykte på seg for å være en playboy og en gambler, og det ble hevdet at han var god venn med Uday Hussein, sønn av Iraks president Saddam Hussein.[] Ceaușescu ble arrestert i 1990 og anklaget for å ha gitt ordre om å gjennomføre en massakre, og han ble dømt til 20 års fengsel. Han ble løslatt fra fengsel i november 1992 på grunn av skrumplever, og han døde av denne sykdommen fire år senere, i en alder av 45 år, på et sykehus i Wien.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 170067211, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Side3.no – Ceausescus arv (Av Johan Jensen, Vi Menn. Publisert 10. juni 2013)
3. ↑  Nytimes.com – Ceausescu's Son Convicted And Sentenced to 20 Years (Av AP. Publisert 22. september 1990)
4. ↑  Nytimes.com – Ceausescu's Son Leaves Jail (Publisert 25. november 1992)
5. ↑  Nytimes.com – Nicu Ceausescu, 45, Flamboyant Son Of Romania Dictator (Publisert 27. september 1996)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicu Ceaușescu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
7TP
**7TP** (*siedmiotonowy polski* - 7-tonns polsk) var en polsk stridsvogn.

Tidlig på 1930-tallet kjøpte Polen 50 Vickers 6 tonns stridsvogner, som da var veldig moderne. På grunnlag av disse utviklet de 7TP. Cirka 132 stridsvogner av denne typen ble produsert fra 1935 til utbruddet av 2. verdenskrig, og vekten var 9,9 tonn på modellen med ett tårn og 9,4 tonn på modellen med to tårn.

Den hevdes ofte å være den første stridsvognen i Europa med dieselmotor, men den japanske stridsvognen Type 89B I-Go Otsu ble produsert med dieselmotor i 1934. og alle vognene hadde radio, som var uvanlig på den tiden.

De første stridsvognene hadde et dobbelttårn med hver sin 7,92 mm mitraljøse. De senere versjonene hadde en Bofors 3,7 cm kanon fra Sverige og en 7,92 mm mitraljøse. Rett før krigsutbruddet i 1939 fikk man også en versjon med 40 mm frontpansring (den vanlige hadde 18 mm på fronten og 5 bak og på sidene og pansringen på den med 40 mm vil antageligvis ha økt tilsvarende over alt).

Senere ble de brukt av okkupantene med navnet Tp (p for polsk) til opplæring og sikring.

Referanser
----------

1. ↑  Achtung Panzer - *7-Tonowy Polski Light Tank*, besøkt 24. januar 2019.
2. ↑  Tank Archives - *7TP: Polish Vickers*, besøkt 24. januar 2019.
3. ↑  Zaloga, Steven (2007). *Japanese Tanks 1939—1945*. Oxford: Osprey Publishing. s. 5. ISBN 978-1-84603-091-8.
4. ↑  World War II Database - *7TP*, besøkt 24. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Achtung Panzer - 7TP / 7-Tonowy Polski Light Tank

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Ole Knapp** (født 8. november 1931 i Gjøvik, død 4. november 2015) var en norsk fagforeningsleder og politiker som representerte Arbeiderpartiet. Den 3. november 1990 ble han utnevnt til næringsminister i Gro Harlem Brundtlands tredje regjering, en post han hadde frem til 4. september 1992.

Ole Knapp startet sin yrkesaktive karriere som sveiser ved Hunton Fiber på Gjøvik i 1949. Hans far var for øvrig også ansatt ved fabrikken, og var leder av Hunton Arbeiderforening i totalt 25 år.

I politikken startet Knapp tidlig, først og fremst som tillitsvalgt ved fabrikken. Knapp ble leder av Gjøvik Arbeiderparti i 3 år fra 1964, han var medlem av bystyret og medlem av formannskapet i 8 år. Han ble distriktssekretær for LO i Oppland i 1967, en stilling han hadde frem til 1977, da han ble valgt til LO-sekretær. På LO-kongressen i 1987 ble han valgt til nestleder i LO, et verv han hadde frem til 1990. I 1989 fikk Ole Knapp Fellesforbundets hederspris «Pioneren» for sin innsats.

Ole Knapp har vært medlem av styret i Statoil og Oljedirektoratet. Han har også vært medlem av Arbeidsretten.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Oppland Arbeiderblad, www.oa.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ole\_Knapp[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Gjøvik arbeiderparti

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ole Knapp hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Ole Knapp hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Norges næringsministre |
| --- |
| 
* Finn Kristensen (1986–89)
* Petter Thomassen (1989–90)
* Ole Knapp (1990–92)
* Grete Knudsen (1997)
* Lars Sponheim (1997–2000)
* Grete Knudsen (2000–01)
* Ansgar Gabrielsen (2001–04)
* Børge Brende (2004–05)
* Odd Eriksen (2005–06)
* Dag Terje Andersen (2006–08)
* Sylvia Brustad (2008–09)
* Trond Giske (2009–13)
* Monica Mæland (2013–18)
* Torbjørn Røe Isaksen (2018–20)
* Iselin Nybø (2020–21)
* Jan Christian Vestre (2021–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Stortinget **·** VIAF
 |
**Ole Koppang** (født 26. oktober 1842 i Elverum, død 1. mars 1932 i Oslo), norsk lærer, organist og komponist.

Etter at han i 1870-årene fikk et stipend for å studere sangundervisning i Stockholm og København, ble han en ivrig talsmann for sangundervisning i skolen og ga ut en rekke sangbøker. I 30 år var han sensor i musikk ved Statens lærerskoler, fra 1914 var han sensor ved Musikkonservatoriet i Oslos organisteksamen. I hans tid som overlærer ved Møllergata skole ble Norges første guttemusikkorps stiftet der. Han var også dirigent for flere kor. Hans noteutgivelse Ved orgelet, 10 hefter med orgelstykker for kirke og hjem, ble brukt av organister over hele landet.

Biografi
--------

Hans far, John Koppang, var lærer, ordfører og klokker i Elverum fra 1842 etter eksamen fra Asker seminar. Sønnen fulgte i farens fotspor og tok eksamen på Asker seminar i 1860 og var deretter fem år lærer og kirkesanger i Elverum før han dro til Drøbak og var lærer og organist der i to år. I 1867 fikk han jobb som lærer ved Møllergata skole i Christiania. Fra 1886 var han overlærer der. I alt arbeidet han 45 år på Møllergata skole.

I hovedstaden tok Ole Koppang timer i piano, orgel og harmonilære hos Ludvig Mathias Lindeman, Otto Winter-Hjelm og Edvard Grieg. Han fikk seg organistjobb i først i Gamlebyen kirke, deretter et par år i Østre Aker kirke. Deretter var han i 46 år, fra 1876 til 1921, organist i Johanneskirken.

Heder
-----

* Borgerdådsmedaljen i sølv 1911
* Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1922

Bibliografi
-----------

* Enstemmig norsk skolesangbog. Anden Afdeling. For 4:de og 5:te Klasserne, 1893
* Sangbok for skoler. Med systematiske ordnede øvelser og sange, 1899
* Firstemmige sange for blandet kor. Sopran, alt, tenor og bass, 1910
* Sangbok for skoler efter klangmetoden. Med benyttelse av harmoniske formler, 1911
* Klangmetoden og dens praktiske anvendelse i sangundervisningen, 1927
* Ved orglet. Foredragsstykker for kirke og hjem, u.å

Referanser
----------

1. ↑  Komponister for harmonium

Kilder
------

* Børre A. Lund: Ole Koppang i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
British Museum
**Robert Smirke** (født 1. oktober 1780 i London, død 18. april 1867 i Cheltenham) var en britisk arkitekt. Han har blant annet tegnet British Museum i London.

Han var den andre av portrettmaleren Robert Smirkes tolv barn. På skolen lærte han seg latin, gresk og fransk. I mai 1796 begynte han å studere arkitektur under John Soane og ble samme år opptatt i Royal Academy of Arts. Etter få måneder brøt han med Soane etter uoverensstemmelser og begynte med George Dance den yngre og Thomas Bush.[] Fra 1801 til 1805 var han på dannelsesreise og fordypet sitt arkitekturstudium i Sør-Europa. I 1805 trådte han inn i Society of Antiquaries of London og i *Architects' Club*. I 1806 publiserte han verket *Specimens of Continental Architecture*, som skulle bli første bind i en serie som ikke ble sluttført.

Hans første statlige oppdrag var bygningen for Royal Mint. Han tegnet også et nytt Royal Opera House, og ble i 1813 sammen med John Nash og sin tidligere lærer John Soane kalt til det kongelige byggebyrå, *Office of Works*.

I 1819 giftet han seg med Laura Freston, datter av presten Anthony Freston, som igjen var i slekt med arkitekten Matthew Brettingham. 

Smirke ble slått til ridder i 1832. I 1845 trakk han seg tilbake fra arkitekturarbeidet.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 5. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Robert Smirke (architect), SNAC Ark-ID w6h42m1h, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   RKDartists, RKD kunstner-ID 342922, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 117435813, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3   Union List of Artist Names, ULAN 500015984, utgitt 1. desember 2017, besøkt 21. mai 2021[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
***Veier til vår tid*** er en norsk dokumentar-serie om nyere norsk historie som ble sendt på NRK i 1991. Dokumentaren omhandler Norges historie fra 1950 til 1990. Seriens medforfatter og hovedansvarlig, Reidar Hirsti, hevdet at Norge i løpet av disse 40 årene gjennomgikk flere og mer dramatiske forandringer enn noen annen historisk epoke. Han viser utviklingen fra et samfunn preget av tillitsfull fremtidstro til dagens konfliktfylte virkelighet. Hver episode er bygd opp rundt ett tema og benytter seg mye av arkivopptak. Serien var den største norske dokumentarsatsing til da og kostet syv millioner å produsere. Den ble sendt på søndager.

Per Selstrøm var prosjektansvarlig for serien. Han hadde regien sammen med Hanne Hoel og Johs. Kalvemo. Andre sentrale personer i redaksjonen var Veslemøy Kjendsli og Yngvar Ustvedt. Arbeidet med serien ble påbegynt sommeren 1988.

Serien hadde også enkelte kritikere. Blant annet Karl Emil Hagelund, som mente at serien til tider gav inntrykk av at det var sosialdemokratiet alene som hadde sørget for den gode utviklingen i Norge - at det bare var Einar Gerhardsen og hans folk som hadde bygget opp Norge på femti- og sekstitallet. Journalist Knut Bøckman stilte seg også noe kritisk til serien og mente deler av den var for politisk vridd mot venstre.

> Det skjedde enormt store forandringer i alle deler av norsk samfunnsliv i disse årene. I økonomien, næringslivet, utdannelsessektoren, helsevesenet, bosettingsmønsteret, det politiske liv og familielivet. Og bare tenk på det moderne mediesamfunnet; hvem kunne vel drømt om hvor viktig fjernsynet ville bli for å binde dette landet sammen.
> 
> 
> Reidar Hirsti
> 
>

Episoder
--------

1. Miljøvern
2. Fremveksten av velferdsstaten
3. Kultur
4. Forbrukersamfunnet
5. Nye politiske vinder
6. Kvinner i idretten
7. Familien, ekteskap og nye samlivsformer
8. Medierevolusjonen
9. Ungdomsopprør
10. Masseturisme, innvandring og flerkultur
11. Samene
12. Kirken og nyreligiøshet
13. Oljealderen

Referanser
----------

1. ↑  «40 dramatiske år». *Aftenposten*. 2.3.1991. «Vi vil skjære tematiske lengdesnitt gjennom den norske efterkrigshistorien. Vise utviklingen fra et samfunn preget av tillitsfull fremtidstro til dagens konfliktfylte virkelighet. Sier Reidar Hirsti, medforfatter og hovedansvarlig for NRKs»
2. ↑  VG - Historisk TV-serie til 7 millioner (20.02.1991, s.40)
3. ↑  En oppsummering av Amanda 1991
4. ↑  VG - Hirsti om vår nære fortid (23.08.1988, s.41)
5. ↑  Bøckman, Knut (7.5.1991). «Apropos... "Veier til Grotiden"». *Aftenposten*. «Summa summarum har vel kanskje de rett som mener at seriens navn ikke burde vært "Veier til vår tid", men "Veier til Gros tid" .»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Veier til vår tid* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Tingsnotarie** er en tittel i det svenske rettsvesenet for en som etter en avsluttet candidatus juris-utdannelse via Domstolsverket får ansettelse ved en tingsrätt. Den som har fullgjort tjenestegjøring som tingsnotarie er «*tingsmeriterad*» alternativt benevnes å ha «sittet ting».

Ansettelsen baserer seg normalt på den ansattes karakterer fra universitetet og øvrige såkalte «sidemeritter» slik som kvalifisert juridisk arbeid. Notariekanselliet anvender et avansert system for å regne ut poeng av såvel karakterer som visse sidemeritter. Søknad om notarieansettelse sendes til Domstolsverket som ansetter tingsnotarier ca. seks ganger per år. Å få ansettelse som tingsnotarie krever svært gode karakterer og/eller en eller flere sidemeritter.

Normalt varer ansettelsen to år, under hvilke tingsnotarien hjelper til med å forberede og administrere saker, skrive forslag til dommer og beslutninger, utføre rettsutredninger, behandle saker samt utarbeide trykk foran større saker. Etter ca. seks måneder får tingsnotarien en godkjennelse og kan dermed behandle uomtvistede saker slik som felles søknader om skilsmisse og visse formynder- og adopsjonssaker. Etter ca. ett år får notarien avgjøre straffesaker med maksimalt seks måneders fengsel i strafferamme, men der det kun er aktuelt å idømme bøter, samt tvistemål om lavere beløp.

Notariemerittering kreves som regel for å bli åklagare eller kronofogde. I praksis er det videre i de fleste tilfeller en forutsetning for å bli dommer. Å bli tingsmerittert betraktes generelt sett som attraktivt da det ikke bare åpner veien for yrker som formelt krever tingstjenestgjøring, men også for ansettelse i advokatfirmaer og andre kvalifiserte juridiske arbeider.
**Konkret musikk** er betegnelsen på musikalske komposisjoner med utgangspunkt i opptak av naturlige lyder som bearbeides elektronisk og settes inn i musikalske sammenhenger der lyden får en selvstendig verdi. I mer eller mindre bearbeidet form kan musikken vekke helt andre assosiasjoner enn lyden gjorde i utgangspunktet. *Musique concrète* ble lansert av Pierre Schaeffer i Paris i 1950-årene.

I musique concrète, som var lyttestyrt, ønsket man å eksperimentere med lydene og se hva man klarte å få til mens man lagde musikken. For musique concrète innebar dette en større grad av prøving og feiling, i motsetning til elektronische musik hvor man på forhånd visste hva man var ute etter og hadde en større grad av kontroll over musikken. I musique concrète lå fokuset på å manipulere allerede eksisterende lyd (naturlig eller akustisk lyd). 

Både innen elektronische musik og musique concrète er den metriske takten vi kjenner fra tradisjonell musikk helt fraværende.

Referanser
----------

1. 1 2  Bergsland, A. (2009). Leksjon 6 i Musikkteknologi i et historisk lys, NTNU: Elektronisk musikk.pdf s:16

Eksterne lenker
---------------

* Norsk nettverk for Teknologi, Akustikk og Musikk, **notam**

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Konkatenering** er en operasjon på datastrukturer i listeform. En liste er en følge av objekter med definert rekkefølge. Ordet konkatenering kommer fra det latinske *catena*, «kjetting», og betyr i denne bøyningen «å sette sammen ledd til en kjetting».

En streng er en liste av tegn som har en fastlagt rekkefølge. Visse programmeringsspråk (f.eks Perl) muliggjør konkatenering av vilkårlige datatyper ved å konvertere de automatisk til strenger først. I andre språk må programkoden først oversette datatypen til tilsvarende strengverdi.

Eksempler
---------

Strengene «Hei » og «Oluf» kan konkateneres for å gi resultatet «Hei Oluf». I C# eller Java kan konkateneringen skrives:

```
   String a = "Hei ";
   String b = "Oluf";
   String concat = a + b;
```

I Perl og PHP brukes et punktum:

```
   $a = "Hei ";
   $b = "Oluf";
   $concat = a. b;
```

C har ikke noen operator for konkatenering:

```
   char a[] = "Hei ";
   char b[] = "Oluf";
   char concat[120];    /* bufferet som tar imot den konkatenerte strengen */
   strcpy(concat, a);
   strcat(concat, b);
```

Referanser
----------

1. ↑  C#-Handbuch: Verketten von Zeichenfolgen
2. ↑  PHP Manual: String Operators

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Oddvar Tegnander** (født 1. november 1931, død 7. august 2018) var en norsk  misjonær, predikant, og forfatter. Han hadde tilknytning til den norske pinsebevegelsen. Han var gift med Sigrunn Tegnander. De har ett barn sammen.

Tegnander fikk tidlig et kall til å forkynne Guds ord. I unge år var han lærer på søndagskolen og leder på barne- og ungdomsleirer. Senere reiste han rundt i Norge som evangelist sammen med Gunnvald Oppheim, Willy R. Sæther og David Østby. Sammen med David Østby fikk Tegnander opplevde å stå i vekkelsesmøter i over to år, fra Sørlandet til Trøndelag.[] Han har vært forstander (pastor) i pinsebevegelsen.

Tegnander har i en periode vært medlem i Trondheim bystyre, for Krf.

Misjonær
--------

Sigrunn og Oddvar Tegnander har vært misjonær i Japan i over seks år, utsendt av pinsemenigheten Betel Trondheim. I Japan fikk ekteparet være med å grunnlegge to menigheter.

Forkynner
---------

Med sin store bibelkunnskap, og med sin måte å formidle på, var Tegnander etterspurt som taler, både innenfor og utenfor pinsebevegelsen.

Undervisning
------------

Som 50-åring tok han cand.mag-eksamen i kristendom, pedagogikk, historie og media, ved Universitetet i Trondheim. 

Tegnander har vært daglig leder av *International Correspondence Institute* (idag: Global University).

Han har vært lærer ved ungdoms- og videregående skoler og vært ansatt ved Artic Missions bibelskole på Kola, Helgeland Folkehøgskole, Hedmarktoppen Folkehøyskole.

Han var den første rektoren ved Troens Bevis Bibel- og Misjonsinstitutt, han har vært rektor ved *Betelinstituttet* (idag: Bibelskolen i Trondheim).

Bibliografi
-----------

Tegnander har skrevet 25 bøker og en mengde artikler om den kristen troen i aviser og tidsskrifter. I sin periode som misjonær i Japan, skrev han flere barnebøker med tema fra misjonsarbeidet i Japan. Han har også skrevet mye i den kristne ukeavisen Korsets Seier. 

Bøker av Oddvar Tegnander. 

* …*Listen er mangelfull*…
* 1970 – Fotspor mot evigheten
* 1988 – Kongen bryter seglene
* 1989 – Kongen oppretter sitt rike : verdens framtid etter den store trengsel
* 1989 – Seier i Sollandet
* 1990 – Folkevekkelse
* 1991 – Den Hellige Ånd
* 1992 – Kraften i Jesu blod
* 1993 – Menigheten
* 1997 – Israel og Jesu gjenkomst
* 1998 – Araberne, jødene og endetiden

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
* Stensheim, Otto. *Oddvar Tegnander – 75 år.*. Korsets Seier 27. oktober 2006, s. 35.

Referanser
----------

1. 1 2  Trine Overå Hansen (8. august 2018). «Oddvard Tegnander er død: En stor forkynner er gått bort». Norge IDAG. Besøkt 9. august 2018.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Scene fra tragedien *Richard III* av Shakespeare. Maleri av William Hogarth.
En **tragedie** er et drama som, i motsetning til komedien, har en alvorlig og trist handling, som ofte begynner godt og ender med ulykke. Tragedier omhandler ofte menneskers svakheter, og hvordan dette kan føre til forferdelse. En måte å kjenne igjen en tragedie på, og skille den fra komedien, er persongalleriet, som nærmest utelukkende behandler overklassen og adelen, samt at grove ting som matinntak og rent kroppslige ting ikke skildres.
Skuespill med både tragiske og komiske elementer kalles gjerne tragikomedier.

Etymologi
---------

Navnet kommer ifra det greske τραγῳδία *tragō(i)diā*, ifølge Aristoteles, antagelig en kontraksjon av τράγος (tragos, «geitebukk») og ῳδός (ō(i)dos, «sanger») eller lignende. Den nøyaktige opprinnelsen er ukjent og et omstridt tema i forskningen. Det er nærliggende å tro den har noe med geitebukker å gjøre, forklart som en sang for prisen av en geit eller sang for ofringen av en geit, men det i forskningen blir også dette trukket i tvil av noen. Den norske skrivemåten er kommer trolig fra latin *tragoedia*, eventuelt via dansk; hadde den basert seg på gresk, ville en trolig ha skrevet tragødie (som tysk *tragödie*, jf. norsk homeopati og homøopati).

Historie
--------

Tragedier i det gamle Hellas ble gjerne spilt i Dionysiafestivalen til ære for naturguden Dionysos. Disse tragediene omhandlet ofte et brutalt drap.

I middelalderen var ikke tragedier spesielt vanlige, men de kom tilbake i renessansen, se eksempelvis artikkelen *Engelsk renessanseteater*.

Flere av skuespillene til William Shakespeare er klassifisert som tragedier. En del andre hans skuespill, som *Kong Rikard III*, kan også regnes som tragedier selv om de ble klassifisert som historiske dramaer. Hans første tragedie var *Titus Andronicus* som var svært populær på sin tid, men ikke blant de mest kjente nå. Andre tragedier fra Shakespeare er *Hamlet*, *Kong Lear*, *Macbeth*, *Romeo og Julie*, *Julius Cæsar*, *Antonius og Kleopatra*, *Coriolanus*, *Othello*, med flere.

En del av Henrik Ibsens skuespill kan også ses på som tragedier, eksempelvis *Et dukkehjem* og *Gengangere*. Riktignok er det ingen dødsfall på scenen, men død og svik er tema i begge.

Referanser
----------

1. ↑  Let’s go now to Burkert’s theory Arkivert 27. april 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Tragedie; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Otto Günsche** (født 24. september 1917 i Jena i Tyskland, død 2. oktober 2003 i Lohmar) var en tysk SS-offiser og Adolf Hitlers personlige adjutant.

Liv og virke
------------

Etter den høyere realskole trådte Otto Günsche, da 16 år, som frivillig inn i Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Han meldte seg inn i NSDAP i 1934. Som medlem i «Førerledsagelseskommandoen» *(Führerbegleitkommando]* kom han i 1936 for første gang i umiddelbar nærhet av Hitler. Deretter fulgte utdannelse ved SS-Junkerschule i Bad Tölz, og frontinnsats i Waffen-SS. Fra januar 1943 var Günsche Hitlers personlige adjutant, skjønt til å begynne med som stedfortredende. Etter et nytt halvår ved fronten ble han den den 6. februar 1944 offisielt gjort til Førerens personlige SS-adjutant. 

Ved attentatet mot Hitler den 20. juli ble Günsche lett såret. Fra midten av januar 1945 ledsaget han Hitler i Førerbunkeren i Berlin, og var også med under Hitlers siste besøk ved fronten (tidlig mars 1945, ved Oder). Etter Hitlers selvmord brente Günsche hans lik i Rikskanselliets hage.

Deretter forlot den da 27-årige Günsche Førerbunkeren om kvelden den 30. april 1945 sammen med Hitlers første privatsekretær Gerda Christian. Han ble etter kort tid tatt til fange, og havnet i et mangeårig sovjetisk krigsfangenskap. Han ble løslatt fra DDR-tukthuset i Bautzen i mai 1956. Gerda Christian kom seg unna til Bayern. 

Senere gjenopprettet de kontakten, og fikk hver for seg arbeid i Rhinland. 

Günsche levde de siste årene av sitt liv tilbaketrukket som enkemann i Nordrhein-Westfalen. Han døde kort etter sin 86-årsdag i sitt hjem i Lohmar ved Bonn.

Utmerkelser
-----------

Utmerkelser Günsche fikk for tjeneste i Waffen-SS:[]

* Tysklands flagg Jernkorset av 1. klasse
* Tysklands flagg Jernkorset av 2. klasse
* Tysklands flagg Såretmerket
* Tysklands flaggInfanteriangrepsmerket

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   The Hitler Book[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Babelio, Babelio forfatter-ID 187178[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Günsche - portrett

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Baochupagoden** (kinesisk: 保俶塔; pinyin: **Bǎochù tǎ**) er en pagode i Hangzhou i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Den er kjent som en av landemerkene rundt Vestsjøen, og ligger nord for innsjøen på *Den kostbare steinhøyde* (宝石山, *Bǎoshíshān*). Dens smale basis støtter opp under syv etasjer (45 m).

Navnet *Baochu* betyr «beskytt Chu», og viser ifølge legenden til Qian Chu, riket Wuyues siste konge. Kong Chus ministre bygde tempelet for bønn om at kongen skulle komme trygt hjem fra en reise til Kaifeng. Han var blitt kalt dit av keiseren, og mange dager var forløpt uten ord om at han var på vei hjemover.

Pagoden ble bygd i 963 med ni etasjer. Den siste restaureringen fant sted i 1933, og da noe kortere.

Kilder
------

* Chen, Gang (2003). *China Travel Kit Series: Hangzhou*. Foreign Languages Press. ISBN 7-119-03283-6.
* Prip-Møller, Johannes; *On the Building History of the Pao Shu T'a;* Journall of th Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland, North-China Branch, Vol LXVII (1936), p. 50-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Baochu Pagoda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Ä skrevet med sans serif (Helvetica) og serif (Times New Roman)Ä skrevet med sans serif (Helvetica) og serif (Times New Roman)
**Ä** (minuskel **ä**) er et tegn i flere utvidede latinske alfabeter, bokstaven *A* med omlyd (på tysk *umlaut*, eller på norsk tødler), eller bokstaven A med trema.

Bokstaven *Ä*
-------------

Bokstaven *Ä* finnes i tysk, svensk, finsk, estisk, slovakisk og skoltesamisk, der den er en vokallyd. I finsk er den alltid [æ]; i svensk og estisk varierer den mellom [æ] og [ɛ], for eksempel i de svenske ordene *här* [hæ:r] og *vägg* [vɛ:g]. På skoltesamisk representerer den en åpen front vokal [a], i motsetning til *a* som representerer en åpen bakvokal [ɑ].

I slovakisk representerer *Ä* lyden [ɛ] (eller en gammeldags, men likevel korrekt [æ]). Det diakritiske tegnet kalles *dve bodky* («to prikker»), og bokstavens fulle navn er *a s dvomi bodkami* («a med to prikker»).

Bruk av *Ä* er uvanlig i norsk. Et eksempel på bruk er navnet Märtha Louise, hvor bokstaven likedan uttales som [æ].

Tegnet har oppstått ved at e-en i *ae* ble satt over a-en. E-en er med tiden redusert til to prikker.

| * v
* d
* r
Det latinske alfabetet |
| --- |
| Grunnbokstaver | 
* Aa
* Bb
* Cc
* Dd
* Ee
* Ff
* Gg
* Hh
* Ii
* Jj
* Kk
* Ll
* Mm
* Nn
* Oo
* Pp
* Qq
* Rr
* Ss
* Tt
* Uu
* Vv
* Ww
* Xx
* Yy
* Zz

 |
| Modifiserte bokstaver | 
* Áá
* Ââ
* Àà
* Ăă
* Ää
* Ǟǟ
* Ãã
* Ąą
* Ą̊ą̊
* Ⱥⱥ
* Ɓɓ
* Ḇḇ
* Ƀƀ
* Ƈƈ
* Ćć
* Ĉĉ
* Čč
* Çç
* Ċċ
* Ȼȼ
* Ɗɗ
* Ḓḓ
* Ďď
* Ḑḑ
* Đđ
* Ðð
* Ɖɖ
* Ḏḏ
* Éé
* Èè
* Êê
* Ěě
* Ëë
* ‌Ẽẽ
* Ęę
* Ėė
* Ẹẹ
* Ɇɇ
* Ƒƒ
* Ɠɠ
* Ḡḡ
* Ǵǵ
* Ĝĝ
* Ǧǧ
* Ğğ
* Ģģ
* Ǥǥ
* Ġġ
* Ĥĥ
* Ȟȟ
* Ḧḧ
* Ħħ
* ‌Ḥḥ
* İi/Iı
* Íí
* Ìì
* Îî
* Ïï
* Ĩĩ
* Įį
* Ịị
* Ɨɨ
* Ĵĵ
* J̌ǰ
* Ɉɉ
* Ƙƙ
* Ḱḱ
* Ǩǩ
* Ķķ
* Ĺĺ
* Ḽḽ
* Ľľ
* Ļļ
* Ḷḷ
* Łł
* Ƚƚ
* Ɫɫ
* Ⱡⱡ
* Ṃṃ
* Ŋŋ
* Ńń
* Ṋṋ
* Ňň
* Ṅṅ
* N̈n̈
* Ññ
* Ɲɲ
* Ņņ
* Ōō
* Ơơ
* Őő
* Óó
* Òò
* Ôô
* Ŏŏ
* Ȯȯ
* Ȱȱ
* Öö
* Õõ
* Ȭȭ
* Øø
* Ǫǫ
* Ọọ
* Ƥƥ
* Ᵽᵽ
* Ɽɽ
* Ŕŕ
* Řř
* Ŗŗ
* Ɍɍ
* Śś
* Ŝŝ
* Šš
* Şş
* Șș
* Ṣṣ
* Ťť
* Ṱṱ
* T̈ẗ
* Ţţ
* Țț
* Ŧŧ
* Ⱦⱦ
* Ūū
* Úú
* Ùù
* Ûû
* Ŭŭ
* Ưư
* Űű
* Üü
* Ųų
* Ůů
* Ũũ
* Ụụ
* Ʉʉ
* Ʋʋ
* Ṽṽ
* Ŵŵ
* Ƴƴ
* Ýý
* Ŷŷ
* Ÿÿ
* Ỹỹ
* Y̨y̨
* Ɏɏ
* Źź
* Ẑẑ
* Žž
* Żż
* Ƶƶ

 |
| Ligaturer | 
* Åå
* Ææ
* @
* ȸ
* &
* Ƕƕ
* Œœ
* Ȣȣ
* ȹ
* ß
* ᵺ

 |
| Uvanlige bokstaver | 
* Ɐɐ
* Ƃƃ
* Ƅƅ
* Ↄↄ
* Ƌƌ
* Ǝǝ
* Əə
* Ⅎⅎ
* Ƣƣ
* Ɣɣ
* Ⱶⱶ
* Ɩɩ
* ĸ
* Ɯɯ
* Ƞƞ
* ŉ
* Ɔɔ
* Ɵɵ
* Ƿƿ
* Ɋɋ
* ſ
* Ʃʃ
* Ʊʊ
* Ƨƨ
* Ƽƽ
* Ʌʌ
* Ȝȝ
* Ʒʒ
* Ǯǯ
* Þþ
* ʘ
* ǀ
* ǁ
* ǂ
* ǃ

 |
| Digrafer | 
* CHch
* C'Hc'h
* DZdz
* DŽdž
* GBgb
* GĦgħ
* Ĳĳ
* LJlj
* LLll
* ḶḶḷḷ
* L·ll·l
* LYly
* NJnj

 |
| Spesielle tegn | 
* ¶
* °
* !
* ?
* ;
* %
* \*
* "
* '
* ©
* ®
* ɔ:
* ฿
* ¢
* €
* ₭
* £
* ₦
* $
* ₩
* ¥

 |
| Diakritiske tegn | 
* ´
* ˝
* `
* ^
* ˇ
* ˘
* ¨
* ¨
* ¸
* ~
* ˛

 |