Beijingmandarin - med større utbredelsesområde enn beijingdialekten
**Beijiingdialekt** (kinesisk: 北京话 pinyin: *Běijīnghuà*) eller **beijingmandarin** (北京官话, *Běijīng Guānhuà*) er den varianten av kinesisk som tales i og rundt Beijing. 

Det kinesiske riksmålet («mandarin») bygger på denne dialekten, som dermed er blitt normerende for det offisielle embedsspråket i Folkerepublikken Kina, Republikken Kina (Taiwan) og Singapore. Det er den formen av kinesisk som etterstrebes av over 880 millioner kinesere.

Særtrekk, avvik fra standardkinesisk
------------------------------------

Likevel er ikke beijingdialekt og mandarin helt identiske størrelser. Det er noen små kjennetegn som gjør at en person kan identifiseres som født eller oppvokst i Beijing. Det er små *ikoniske* forskjeller,fonologisk som særlig med tilføyelsen av en final rhotisk -r / 儿 etter noen ord (f.eks. 哪儿). Det er også små avvik i syntaks, noen egne ord både abv eldre og yngre historie - tildels *slang*.

Utbredelse
----------

Som dialekt tales språket i Beijing og i byens umiddelbare omgivelser. 

De fleste språkforskere anser beijingdialekten som en av flere varianter av beijingmandarin, som favner et noe større område rundt hovedstaden, og dessuten språkøyer helt vest i Kina og nær Hongkong og Macao som skyldes tilvandring.

Dialekten som tales i Chengde, en by 300 km nord for Beijing, er språkvitenskapelig så nær beijingdialekten at den anses som en variant av beijingmandarin. Blant andre dialekter som rommes under overskriften beijingmandarin kan nevnes talemålet i Hailar i Indre Mongolia, og i Karamay i Xinjiang. 

Også i byen Shenzhen i provinsen Guangdong synes beijingmandarin å ha slått gjennom som omgangsspråk. Grunnen er den store innvandringen av han-kinesere som innvandrer dit, og som legger av seg sin egentlige dialekt og tar beijingmandarinen i bruk for den gjensidige forståelses skyld.

Fonologi
--------

Fonologisk sett er mandarin og beijingmandarin nokså likt. 

Men det finnes markante forskjeller. Mest påfallende er beijingmandarinens vidstrakte bruk av rhotiske vokaler. Alle rhotiske vokaler er resultat av -儿 */-ɹ/*, en sluttstavelse i nomen, – unntatt er kun et par ord der det uttales */ɑɹ/*. Dette språklige fenomen finnes også i mandarin, men er på langt nær så utbredt som i beijingmandarin. Dette preget betegnes på kinesisk som *Érhuà* 儿化.

Dessuten blir mange stavelser «slukt» i beijingmandarin, noe som oppfattes som svært muntlig og ikke som gangbart i mandarin. 

Lenisering kan illustreres ved de følgende eksempler:

* lydene *zh ch sh /tʂ tʂʰ ʂ/* kan bli til *r /ɻ/*, slik blir *bùzhīdào* 不知道 til *bùrīdào* («jeg vet ikke»)
* lydene *j q x /tɕ tɕʰ ɕ/* kan bli til *y /j/*, slik blir *gǎnjǐnqù* 赶紧去 til *gǎnyǐnqù* («rask gange»)

Tabellen viser noen flere særegenheter: 

| Pinyin | Mandarin | Beijingmandarin |
| --- | --- | --- |
| an | [an] | [æɨ̃] |
| ian | [iɛn] | [iɛɨ̃] |
| en | [ən] | [əɨ̃] |
| in | [in] | [iəɨ̃] |
| ang | [ɑŋ] | [ɑɯ̃] |
| eng | [ɤŋ] | [ɤɯ̃] |
| ing | [iŋ] | [iɤɯ̃] |

I beijingmandarin tenderer men til å uttrykke tonene mer utbreget enn i mandarin. I mandarin finnes det de følgende fire toner: høy, stigende, lav fallende og stigende, fallende. I beijingmandarin uttales de to første tonene noe høyere, den tredje blir betont sterkere, og den fjerde synker dypere.

Gloser
------

Det er også noen forskjeller mellom beijingdialekt og mandarin hva gjelder gloser. Det gjelder ikke minst grunnleggende ord. Slik er «i dag» på mandarin *jīntiān* 今天, men på beijingdialekt er det *jīnr* 今儿. Det er også innflytelse, særlig med innlånte ord, fra mongolsk og mandsjuisk. Eksempler:

* 胡同 hútòng – hutong, fra mellommongolsk *quddug* («vannbrønn», moderne mongolsk худаг) eller *ɣudum* («passasje»; moderne mongolsk гудам), muligens med innflytelse fra kinesisk 衕 («gate, passasje») og 巷 («strede»).
* 站 zhàn – stasjon, fra mellommongolsk *ǰamči* («poststasjon», i moderne mongolsk замч «guide»)
* 哏哆/哏叨 hēnduo - å klandre, fra mandsjuisk *hendu*

Referanser
----------

1. ↑  Kaiman, Jonathan. «Learning Mandarin is really, really hard — even for many Chinese people». *latimes.com*. Besøkt 16. juni 2019.
2. ↑  Christensen, Matthew B. (15. november 2016). *Geek in China: Discovering the Land of Alibaba, Bullet Trains and Dim Sum*. Tuttle Publishing. ISBN 9781462918362.
3. ↑  «China: One Nation, How Many Languages? - Neustadt.fr». *www.neustadt.fr*. Besøkt 16. juni 2019.
4. ↑  *Missionary recorder: a repository of intelligence from eastern missions, and a medium of general information, Volume 1*. FOOCHOW: American M.E. Mission Press. 1867. s. 40. Besøkt 23. september 2011.
5. ↑  Wadley, Stephen A. (1996). «Altaic Influences on Beijing Dialect: The Manchu Case». *Journal of the American Oriental Society*. 116 (1): 99–104. JSTOR 606376. doi:10.2307/606376.
6. ↑  «» 还是关于东北话». Arkivert fra originalen 18. juni 2019. Besøkt 18. juni 2019.

Litteratur
----------

* Balfour, Frederic Henry (1883). *Idiomatic Dialogues in the Peking Colloquial for the Use of Students*. SHANGHAI, HANKOW ROAD: Printed at the "North-China Herald" office. Besøkt 24. april 2014.
* *A Chinese and English vocabulary in the Pekinese dialect* (3rd utg.). American Presbyterian Mission Press. 1898. Besøkt 15. mai 2011.
* Ireneus László Legeza (1969). *Guide to transliterated Chinese in the modern Peking dialect, Volume 2*. E. J. Brill. Besøkt 1. mars 2012. (the University of Michigan)(Digitized 14. mai 2008)