recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Studentopprør** er en samlebetegnelse på politiske opprør blant studenter. Slike opprør begynte i Vest-Europa og USA på slutten av 1960-tallet, og begynnelsen av 1970-tallet. Utgangspunktet for urolighetene var ofte at studentene var misfornøyde med ting ved skolen de gikk på.[]

I USA handlet studentopprørene etter hvert også om motstand mot krigen i Vietnam. Ved enkelte universiteter og høyskoler tok ofte studentopprørene en voldsom retning, og endte noen ganger i gatekamper mot politiet. 

Studenter som var med i opprørene hadde ofte et sosialistisk samfunnessyn, og hadde forbilder som Karl Marx og Vladimir Lenin. 

Holocaust ble etter krigen fortrengt og ikke nevnt spesielt i tyske historiebøker. På 1960-1970-tallet vokste en ny generasjon tyskere opp og ble forferdet da de fikk kjennskap til hva foreldregenerasjonen hadde vært med på. Protestene mot det studentene anså som manglende oppgjør med fortiden medvirket til studentopprøret på slutten av 1960-tallet. De første etterkrigsårene ble Wehrmacht fremstilt eller oppfattet som en «ren» institusjon som ikke var tilsmusset av nazistenes forbrytelser. Kritisk forskning fra 1960-årene av endret dette bildet vesentlig.

Referanser
----------

1. ↑  Grant, R.G. (1999). *Holocaust*. Oslo: Libretto forl. ISBN 8278880521 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
2. ↑  Shepherd, B. (2009). The clean Wehrmacht, the war of extermination, and beyond. *The Historical Journal*, 52(2), 455-473. «The two highest command bodies, the Army High Command (OKH) and Armed Forces High Command (OKW), and many higher-level field formations also, did not just follow the general directions for brutal action with which Hitler provided them; they also initiated brutal measures themselves. The result was a body of directives extensively implicating the Wehrmacht in the worst aspects of the Third Reich's prosecution of the Second World War: the mass death of Soviet prisoners of war; the use of security policy as a tool for escalating the emergence of the Final Solution across occupied Europe; the... »
H1/H2 soneinndeling
**Hebronprotokollen** er et resultat av forhandlinger fra 7. januar til 17. januar 1997. Avtalepartnerne var Israel representert ved Benjamin Netanyahu, PLO representert ved Yasser Arafat; forhandlingene ble moderert av den amerikanske utenriksminister Warren Christopher. 

Protokollen gjelde delingen av Hebron mellom Israel og den palestinske side og gjenetableringen av israelske militære styrker i Hebron for beskyttelse av israelske bosettere i den delte byen i pakt med Oslo II-avtalen, interimavtalen om Vestbredden og Gazastripen. 

Hebron ble inndelt i to sektorer. Den vestlige med arabisk befolkning (*Zone H1*) ble understilt Den palestinske selvstyremyndighet. Dem østlige del (*Zone H2*) favner den gamle jødiske bydel og *Patriarkenes graver* med hvilestedene til de tre erkepatriarkene Abraham, Isak og Jakob og deres hustruer Sara, Rebekka og Lea. 

De jøder som bor i *Zone H2* av Hebron tilregnes statistisk den umiddelbart østenforliggende israelske bosetningen Kiryat Arba i det israelske statistiske sentralbyrå.

ASom protest mot Hebronprotokollen meldte politikerene Benny Begin, Michael Kleiner og David Re’em seg ut av pariet Likud i forbindelse med valghampen til Knesset (parlamentsvalgebne) i 1996. Israelske politiere som avviste Hebronprotokollen grunnla partiet Cherut – HaTnu’a HaLeumit, som avviste ehver territtriell konsesjon til palestinernes gunst.

Referanser
----------

1. ↑  Janine Zacharia: Letter from the West Bank: In Hebron, renovation of holy site sets off strife The Washington Post, 8. mars 2010
**Det første slaget ved Panipat** stod 21. april 1526 ved byen Panipat nordvest i India.

Den tyrkiskmongolsk hærføreren Babur, en etterkommer av Timur Lenk, slo da den indisk-afghanske delhisultanen Ibrahim Lodhi. Delhisultanatets tropper på mellom 50 000 og 100 000 mann stod mot Baburs 12 000 mann, men Babur hadde også 15-20 kanoner, mens de indiske truppene ikke hadde noe artilleri i det hele tatt.

Slaget ble innledet klokken seks om morgenen ved at Ibrahim Lodhi raskt rykket fram. På en avstand av 400 meter åpnet så Baburs kanoner ild, noe som fikk det indisk-afghanske angrepet til å stanse opp. Babur grep anledningen, og angrep samtidig både på høyre- og venstre flanken med sitt infanteri, som beskjøt den indisk-afghanske hæren med sine særpregede tyrkiskmongolske buer. Ibrahim Lodhi befant seg på denne tiden, sammen med 6 000 av sine tropper, i striden beskutt fra tre retninger, mens største delen av hans veldige arme, som følge av dårlig taktikk og ledelse, befant seg helt opp til halvannen kilometer fra slagplassen. Etter tre timers strid falt hærføreren Ibrahim Lodhi og hans armé ga opp.

Mens indisk-afghanerne mistet 20 000 mann på slagfeltet var de tyrkiskmongolske tapene 4 000 mann. Hadde Ibrahim Lodhi overlevd ytterligere en time hadde han sannsynligvis vunnet, ettersom Baburs arme sakte forblødde av mangel på reserver. Nå falt delhisultanatet som følge av slaget, og Mogulriket steg inn i deres sted på den indiske halvøyen. Det første slaget ved Panipat var i militærhistorisk henseende viktig ved å være blant de første stridighetene der kruttvåpen og feltartilleri ble benyttet.

Se også
-------

* Det andre slaget ved Panipat
* Det tredje slaget ved Panipat

Portal: Militærhistorie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Kart over Det første bulgarske riket under tsar Simeon den store (893/894-927).
**Det første bulgarske riket** var en bulgarsk stat i middelalderen som ble oppretta i 681 i områdene nær Donaudeltaet og som tok slutt i 1018 da det ble innlemma i Det bysantiske riket. På sitt største strakk riket seg fra Budapest til Svartehavet, og fra elva Dnepr i dagens Ukraina til Adriaterhavet. Det ble etterfulgt av Det andre bulgarske riket, som ble oppretta i 1185. Rikets offisielle navn var helt siden opprettelsen **Bulgaria**.

Den såkalte «bulgarske gullalderen» var under tsar Simeon I på slutten av det 9. århundre og starten av det 10. århundre.

Se også
-------

* Det storbulgarske rike

Referanser
----------

1. ↑  П. Хр. Петров, Към въпроса за образуването на първата българска държава, Славянска филология, V, София, 1963, стр. 89—112

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Pobednik
**Pobednik**, serbisk *kyrillisk*: Победник, norsk Seierherren, er et monument på Kalemegdan festning i Beograd, hovedstaden i Serbia. Det 14 meter høye monumentet er et vartegn for Beograd. På en pidestall fremstår en mannskikkelse med et sverd i høyre hånd og en due i den venstre hånden. 

Pobednik skulle vært oppført allerede i 1912 som del av et større verk til minne om frigjøringen av Serbia og Kosovo fra tyrkernes herredømme, dette som resultat av den første Balkankrigen samme år. Temaet for dette planlagte monumentet var en fontene med fem nivåer, tilsvarende det antallet århundrer som serberne hadde vært under tyrkisk herredømme. Seierherren skulle plasseres øverst. Den planlagte plasseringen var på torget Terazije, en del av Kralja Milana gaten, hvor man også finner det karakteristiske Hotel Moskva. Prosjektet ble imidlertid ikke gjennomført. Denne beslutningen var angivelig påvirket av kritikken som hadde vært reist mot statuens nakenhet. I 1928 ble Pobednik reist på vestsiden av festningen Kalemegdan, for øvrig i forbindelse med tiårsjubileet for de alliertes, herunder de serbiske troppenes gjennombrudd på Salonikifronten. Seierherren er vendt mot vest og dermed Krigsøya og bydelen Zemun på motsatt side av Sava, like ved denne elvens utløp i Donau.

Statuen er utført av Ivan Meštrović og den regnes som et av hans mest betydelige verk.

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av monumentet på Beograds offisielle hjemmeside
**Ashopton** var en liten landsby i Derbyshire i England som ligger i dalen til elven Ashop. Den hadde da en befolkning som mindre enn 100 innbyggere. Tidlig på 1940-tallet ble landsbyen (sammen med dens nabo Derwent) revet for at vannmagasinet Ladybower Reservoir kunne bli opprettet.

Landsbyen lå nær stedet hvor dalen Derwent Valley møter Snake Valley. Det eneste på stedet som minner om den er navnet på broen Ashopton Viaduct, som fører A57 over Derwent Valley. Mens den første landsbyen som forsvant, Derwent, til tider kan sees når vannstanden er lav, er Ashopton helt dekket av slam. 

En kjent bygning i landsbyen var metodistkirken, som ble reist i 1840. Den siste gudstjenesten ble holdt der den 25. september 1939, med «The Day's Dying in the West» som siste hymne. Kirken og de andre bygningene ble revet eller ødelagt av vannmasser i 1943.

Referanser
----------

1. ↑   «Sunken villages», *BBC Inside Out*
2. ↑   Hallam, Vic (1989): *Silent Valley: the story of the lost Derbyshire villages of Derwent and Ashopton*, Sheffield: Sheaf Publishing Ltd, ISBN 0-9505458-9-9
**Patrick DesRochers** (født 27. oktober 1979 i Penetanguishene, Ontario) er en canadisk ishockeymålvakt som har spilt med Phoenix Coyotes og Carolina Hurricanes i National Hockey League (NHL).

DesRochers har spilt mesteparten av sin karriere i American Hockey League på lagene Springfield Falcons, Lowell Lock Monsters og San Antonio Rampage.

I 1998–1999 var han på aldersbestemte canadiske landslag.

DesRochers spilte sin juniorkarriere med Sarnia Sting og Kingston Frontenacs i Ontario Hockey League (OHL).

I sesongen 2004/2005 spilte han i Texas Wildcatters i ECHL og i sesongen 2006/2007 i den tyske klubben Crimmitschau ETC i 2. Bundesliga.

DesRochers spilte sesongen 2007/2008 i Augsburger Panther i Deutsche Eishockey Liga, men ble frigitt fra kontrakten etter at klubben ikke ønsket å forlenge denne, da de foretrakk å ha en tysk målvakt. 12. april 2008 ble det kunngjort at han var ny målvakt for den norske klubben Vålerenga Ishockey.

DesRochers er 1.93 meter høy og veier 94 kilogram.

Referanser
----------

1. ↑  «DesRochers to Norway» **(norsk)**. *Østkantavisa.no*. 28. april 2008. Besøkt 28. april 2008. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Patrick DesRochers – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Patrick DesRochers – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Patrick DesRochers – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Patrick DesRochers – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* Vålerengas viktigste *VG.no*
**Lorentz Henrik Müller Segelcke** (født 14. november 1829 på Bogstad i Oslo, død 25. oktober 1910 i Skedsmo) var en norsk ingeniør, statsråd 1872–88 og den første direktør for Norges Statsbaner 1883–99.

Etter Krigsskolen 1845–48 og Den militære høyskole 1849–52 ble han sekondløytnant før han fra 1855 startet i det kommunale ingeniørvesen i Christiania. Etter et utenlandsopphold for å studere jernbanebygging, fikk Segelcke prosjektansvaret for banen til Kongsvinger der han ble til 1862. Militært fortsatte han til 1893, og ble premierløytnant 1868, stabskaptein 1870, oberst 1872, kaptein 1880. Han var trafikkdirektør for jernbanene fra 1877, og etter at NSB ble formelt etablert i 1883 var han den første *generaldirektør* frem til 1899. Han var også lærer ved Den militære høyskole 1862–70 og Krigsskolen 1863–66, samt innvalgt i mange kommisjoner. Fra 1880 til 1905 var han formann i styret for Hovedbanen mellom Oslo og Eidsvoll.

Statsråd
--------

Han var statsråd (krigsminister) i Armédepartementet som del av Frederik Stangs ministerium

* 1. juli 1872 til 1. juli 1874: Krigsminister i Armédepartementet
* 19. juli 1874 til 25. mai 1875, medlem i statsrådavdelingen i Stockholm
* 26. mai til 5. juni 1875 og 6. juli til 21. juli 1875, medlem av Den svensk-norske interimsregjering mens kongen var på reise
* 21. juli 1875 til 9. oktober 1877: Krigsminister i Armédepartementet

Familie
-------

Han var sønn av Christen Arentz Segelcke (1801–37) som var premiereløytnant og forvalter ved Bærums Verk. Moren het Sofie Bonnevie (1810–96). Lorentz giftet seg i 1855 med tremenningen Christina Augusta Bonnevie (1833–1927) og ble dermed svoger til skolemannen Jacob Aall Bonnevie. Lorentz bodde sine siste år hos sønnen Christen Arentz Segelcke, som startet Strømmen Trævarefabrik, en av de første ferdighusfabrikanter i landet.

*Se Müller (slekt)*

Utmerkelser
-----------

* St. Olavs Orden ridder 1873, kommandør av 1. klasse 1876
* Dannebrogordenen ridder,
* Svärdsorden, ridder

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 999[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Lorentz\_Segelcke, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 1000[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Lorentz Segelcke». Store norske leksikon.
5. ↑  «Statsrådoversikt». Samfunnsveven.no.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lorentz Henrik Müller Segelcke hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Gropbakkengen** (nordsamisk: Ruovdenjunovta, som betyr Jernnesplatået) er et kulturminneområde og boplass i Karlebotn i Nesseby kommune hvor det er avdekket 89 hustufter. Boplassen var bebodd i perioden 4000 og 3000 år f.Kr. Området ble registrert av fagfolk i 1935, og var da de første kjente husrestene fra steinalderen i Nord-Skandinavia.

Husene har nedgravde gulv og et sentralt steinavgrenset ildsted, og har både runde, ovale, kvadratiske og rektangulære grunnplan. Størrelsene varierer mellom 15 og 30 kvadratmeter.

Graver og funn
--------------

På stedet er det også tre gravrøyser. Dateringer av gravene indikerer at de er eldre enn bosettingssporene. Dette gjør dem til de eldste kjente gravene i regionen.

Det er gjort rike funn av kniver, spyd- og pilspisser og fiskesøkker. Redskapsfunnene og funn av rester fra organisk materiale, viser at de som levde her var orientert mot ressursene i havet.

Se også
-------

* Steinalderen i Norge

Eksterne lenker
---------------

* «Gropbakkengen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Mac Carthaighs bok** er en samling irske annaler fra perioden 1114–1437. Den tilhørte Fínghin (Fineen eller Florence) Mac Carthaigh Mór (ca. 1562–1640), en irsk adelsmann som i flere år satt fengslet i London. Han var velynder av læresteder og var selv en lærd. Mens han var i London i 1633 ansatte han Diarmaid Ó Súilleabháin (Dermot O’Sullivan) til å kopiere eller sette samme disse annalene for seg.

Det opprinnelige manuskriptet er for øyeblikket oppbevart i Irlands nasjonalbibliotek. Annalene ble redigert og oversatt av Séamus Ó hInnse og utgitt i 1947 av Dublin Institute for Advanced Studies under tittelen ‘Miscellaneous Irish Annals’ (= *Blandede irske annaler*).

*Mac Carthaighs bok* er viktig som en av de få irske opptegnelser av hendelser som skjedde i sørlige Irland i den perioden som den dekker og har overlevert mange interessant informasjoner om effekten som den normanniske invasjonen hadde på området Munster. Foruten å støtte seg på andre irske annaler trakk *Mac Carthaighs bok* også på utenlandske kilder, især Giraldus Cambrensis' *Expugnatio Hibernica*.

Litteratur
----------

* *Miscellaneous Irish Annals*, Séamus Ó hInnse, Dublin Institute for Advanced Studies, 1947.
* *Oxford Concise Companion to Irish Literature*, Robert Welsh, 1996. ISBN 0-19-280080-9

Eksterne lenker
---------------

* Utgitt på nettet ved University College Corks *Corpus of Electronic Texts* (CELT)

Portal: Litteratur
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Langrenn/skiskyting |
| Paralympics |
| Gull | 2010 Canadas flagg Vancouver | Langrenn, 15 km |
| Gull | 2010 Canadas flagg Vancouver | Langrenn, 10 km |
| Sølv | 2010 Canadas flagg Vancouver | Langrenn, 1 km |
| Gull | 2010 Canadas flagg Vancouver | Skiskyting, 12,5 km |
| Gull | 2010 Canadas flagg Vancouver | Skiskyting, jaktstart |
| Para-VM |
| Gull | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Skiskyting, 7,5 km  |
| Gull | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Skiskyting, 12,5 km  |
| Sølv | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Skiskyting, jaktstart  |
| Gull | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Langrenn, 10 km  |
| Sølv | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Langrenn, 15 km  |
| Bronse | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  Langrenn, sprint  |

**Irek Ajratovitsj Zaripov** (russisk: Ирек Айратович Зарипов; født 27. mars 1983 i Sterlitamak) er en russisk funksjonshemmet skiskyter og langrennsløper. Han mistet begge beina etter en trafikkulykke i år 2000, og har vært på det russiske landslaget siden 2005.

Han har siden 2010 også vært visepresident i det russiske handicapidrettsforbundet (Federation of Physical Culture and Sports of Russian handicaps). Han er gift og har et barn.

Karriere
--------

Zaripov deltok i skiskyting ved Paralympiske vinterleker 2006. Han kom på 7.-plass på 12,5 km og 4.-plass på 7,5 km. I langrenn kom han på 15.-plass på kortdistanse og 7.-plass på langdistanse. 

Han ble russisk mester på 5 km i 2009, og deltok i World Cup i 2009 der han kom på 2.-plass. 

Han representerte Russland i de paralympiske vinterlekene 2010 i Vancouver, der han fikk fire gullmedaljer og en sølvmedalje, i skiskyting og langrenn.

Ved Para-VM i skiskyting og langrenn i 2011 deltok han også i både skiskyting og langrenn. I langrenn fikk han bronse på sprinten, gull på 10 km fristil og sølv på 15 km klassisk. I skiskyting fikk han gull på 7,5 km og 12,5 km, og sølv på jaktstarten.

Referanser
----------

1. ↑  Petro College - *Irek Zaripov* Arkivert 28. februar 2014 hos Wayback Machine. besøkt 24. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Profil på Vancouver 2010 (arkivert hos Wayback Machine)
Steinhuggermerke Lorenz Spenning
**Lorenz Spenning** var en gotisk byggmester, og en dyktig elev av Hans Puchsbaum, en anerkjent kunstner som på 1430-tallet fikk i oppdrag å fortsette byggingen av Stefansdomen i Wien i Østerrike.

Lorenz Spenning utviklet sin egen stil, og denne var markant i utbyggingsarbeidet. Det er først i senere tid kommet fram at Spenning var hovedpersonen bak disse utbyggingene, og ikke Hans Puchsbaum som tidligere antatt. 

Andre kjente byggverk Spenning jobbet med var blant annet Spinnerin am Kreuz; et monument til minne om korsfarertiden. Denne sto i sin tid i nærheten av byen Wien og gapestokken på Hohe Markt – på bytorget nær sentrum.

Lorenz Spenning utarbeidet plantegningene til rådhuset i Wien for 3 pfund og 57 pfenninge. Plantegningene viser klart Spennings stil. Hans karakteristiske ribbebuer ligner hverandre så sterkt at han også tilskrives byggingen av Domen i Pressburg, Jakobs kirken i Brünn, kirken av Znaim samt Othmarskirken i Mödling. Videre ledet den Wiener Dombauhütte under Spennings ledelse kirkebygget i Perchtoldsdorf vestsiden med vesttårnet. Velvingen av bykirken i Ybbs er også Spennings verk som han utførte i 1466 sammen med sine svenner.

Hva angår Stephansdomen, fortsatte Spenning den indre utbyggingen med blant annet flere altere. Byggeperioden fra 1460 til 1475 er entydig Spennings verk. Hans personlige stil viser en beroligende overflate dekor med plastisitet og en energisk utforming av velvingen. 

Spenning deltok på Regensburgkongressen i 1459.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Elendil** (3119-3441 av det andre tideverv) er en fiktiv person som forekommer i *Ringenes herre* av J.R.R. Tolkien. Elendil betyr *Alvevenn* på det alviske språket Quenya. Han var en av Númenors slekt, og en av dem som kom til Midgard etter Númenors fall, og grunnla det nordlige kongeriket Arnor. Elendils makt lå i hans viten og det vennskapet som hadde vært mellom Númenor og Gil-galad, den siste Høykongen av Noldoene fra *Lindon*, og sine følgesvenner Dúnedain (*vestmennene*). Hovedstaden i riket Arnor kalte han Annúminas (*vestens tårn*), og den lå ved bredden av Nenuial-sjøen.

*Et Eärello Endorenna utúlien. Sinomë maruvan ar Hildinyar tenn' Ambar-metta!*
Dette er quenya, og betyr: Fra det store havet har jeg kommet til Midgard. På dette stedet vil jeg og mine arvinger bli til verdens ende. 

Dette sa Elendil, da han etter ødeleggelsen av Númenor ankom med sine fire skip til Lindon. Med sine sønner Isildur og Anárion da de hadde unnsluppet Númenors undergang. Hans far Amandil (quenya: *Amans venn*) som var den siste Herren av Andúnië og leder for Elendils følgesvenner.

**Elendil** ble også kalt *den lange*, fordi han selv i selskap med de høyvokste Númenórene var overraskende høy. Til tross for denne høye skikkelsen var Elendil mer boklærd enn kriger. Akallabêth (de sunkne), historien om Númenor, skal stort sett være hans værk. Han brukte ofte sine palantírer til å se vest over havet.

Først i sine siste leveår vant Elendil ære i strid. Det var da Sauron angrep Gondor, riket til Elendils sønner, og erobret Minas Ithil (som senere ble Minas Morgul). Elendil og Gil-galad knyttet da den Siste Alliansen mellom Alver og Menn. De førte den mektige hæren mot sør for å hjelpe Gondor. Der på Dagorlad (*Slagsletten*) vant de, og marsjerte så mot Barad-dûr, Saurons mørke festning. Etter syv år med beleiring (som kostet Elendils yngste sønn, Anarion, livet) kom det endelig til kamp mellom Sauron og det siste alliansen, og i dette slaget ble både Elendil og Gil-galad drept. Men også Sauron ble slått, for Elendils sønn Isildur skar den ene ringen av Saurons finger med en restene av sin fars brukkene sverd Narsil.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Høy-konge over Arnor og Gondor**(3220–3441) | Etterfølger:**Isildur** |

Portal: Litteratur
**Jack Emblow** (født 27. juni 1930 i Lincoln i Lincolnshire) er en engelsk musiker som regnes for å være en av Englands mest markante trekkspillere. Emblow har igjennom en lang karriere deltatt som studiomusiker for en rekke britiske band og artister. Emblow har også markert seg innenfor musikk til fjernsyn ved at han blant annet har spilt trekkspill til den engelske situasjonskomedien Last of the Summer Wine (1973–2010) og kjenningsmelodien til 'Allo 'allo! (1984–1992).

Emblow startet med å spille piano i en alder av ni år, før han to år senere byttet til trekkspill. Da han var femten år stod han på scenen med jazzpianisten Eddie Thompson. Fra begynnelsen av 1950-tallet var han medlem av en rekke mindre grupper, og i 1956 radiodebuterte han med gruppa *The Jack Emblow Sextet* på flere programmer hos BBC.

På slutten av 1960-tallet og til dags dato har Jack Emblow også deltatt som studiomusiker («Session musician») for en rekke britiske band og artister, hvor de mest kjente er The Beatles, Elton John, Donovan, Curved Air, The Strawbs, Camel, Michael Chapman, Stackridge, Claire Hamill, Andy Desmond, Henry Mancini, Herbie Flowers, Chris Spedding, Grace Jones og Roger Whittaker.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14175115v, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Emblow på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jack Emblow på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jack Emblow på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Turnipet.com – The Jack Emblow Sextet Informasjon om Jack Emblow.
* (en) Allmusic.com – Albumkrediteringer til Jack Emblow

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Kinas filharmoniske orkester** (中国爱乐乐团; forkortet **CPO** for **China Philharmonic Orchestra**) er et orkester grunnlagt i Beijing i Folkerepublikken Kina den 25. mai 2000, med bakgrunn i det tidligere «Kina kringkastings symfoniorkester». Det er en avdeling av Statsadministrasjonen for radio, film og televisjon (SARFT).

Orkesterets åpningskonsert fant sted 6. desember 2000, dirigert av dets kunstneriske leder Long Yu. I sin første sesong fremførte orkestert blant annet som verdenspremierer *Concerto for cello og orkester* av Philip Glass og den symfoniske Beijingoperaen *Kvinnelige generaler av Yangene* av Du Mingxin, det første symfoniske arbeid det hadde kommisjonert.

Orkesteret har vært på turneer i Taiwan (2001) og i mange andre land, som Japan og Sør-Korea i 2002. Deres lengste utenlandsturne var så langt (2008) i 2005 da de besøkte 25 land i syv europeiske og nordamerikanske land. I mai 2008 holdt de konsert i Vatikanet i pave Benedikt XVIs nærvær; de fremførte Wolfgang Amadeus Mozarts *Requiem*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) China Philharmonic Orchestra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kinas filharmoniske orkester på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kinas filharmoniske orkester på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kinas filharmoniske orkester på Songkick Rediger på Wikidata
* SARFTs introdusjonsside om CPO (kinesisk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Lorentz Fisker** (født 1731 trolig i København, død 8. april 1779 på Holmegård) var lagmann i Christiansand og Agdesidens lagdømme mellom 1763–1779.

Embetskarriere
--------------

Han tok eksamen som ex. jur. (ei ubekvem) den 5. april 1754. Den 24. juni 1757 ble han adjungeret byfogd hos faren i København. Den 19. november 1762 ble han byfogd i Kristiansand. Fisker var kst. stiftamtmann i Kristiansand i 1761. Fisker ble utnevnt til lagmann 23. desember 1763. Han fikk tittel av virkelig justisråd fra 1. mai 1767. 

Fisker drev både med ulovlig brennevinssalg og ble kritisert for «sin utaalelige konduite og upasselige rigeur». Hele boet hans ble solgt på auksjon idet han «er kommet i saadan decadance at hans creditorer efter domme har udexekveret alt hvad han ejer og har». Ved reskript 13. november 1778 ble det bestemt han skulle tiltales for drukkenskap.

Alt han eide gikk tapt, «hvorover han har resolveret sig at retirere paa landet».

Familie
-------

Han døde 8. april 1779 på Holmegård, 48 år gammel. Han var da blitt sinnssyk. Foreldrene var justisråd Lorentz Fisker og Engel Cathrine Smith. Lorentz Fisker var viseborgermester, assessor i Hofretten, senere byfogd i Kristiansand. Lagmann Fiskers bror var Corfitz Fisker, (1729-1802). Han var fra 1751 sekretær i Danske kanselli og fra 1796 direktør i Generalpostamtet.

Fisker ble gift 3. mai 1764 i Kristiansand med Engel Kirstine Kierulf (1727-1794) datter av kjøpmann og stadskaptein Hans Mortensen Kierulf og Marie Magdalene Wiborg.

Referanser
----------

1. ↑  Friis, Jakob (1941). *Stiftamtmenn i Kristiansand før 1814*. Kristiansand.
2. ↑  Friis 1941 ss. 69–73
3. ↑  Slettan, Bjørn (1977). *Holum: gardshistorie*. Mandal: Mandal kommune. s. 156.
***Det nye legemet*** er tittelen på ei diktsamling av Sigurd Helseth. Den er Helseths åttende diktsamling, og kom ut på Gyldendal i 1990. 

*Det nye legemet* – med undertittelen *Traktat om det usynlige (Livsfrise)* – inneholder i alt 21 dikt over 46 sider, gruppert i tre avdelinger. Ingen av diktene har enderim eller fast metrum og strofedeling, men framstår med rytmisk driv og en viss bruk av allitterasjon.

Betegnelsen «frise» antyder et innbyrdes slektskap mellom diktene. Iallfall i ordvalg og valg av språklige bilder er sammenhengen tydelig. Tekstene kretser omkring ord som «død», «kjøtt», «kropp», «blod» og fortæring, «jord», «aske», «ild» og «is». Paradoksale utsagn er hyppig forekommende: «Jeg kaller deg min bror: Et lik som spiser seg selv / levende. Jeg kaller deg min søster: Død og levende / i samme skikkelse».

En stor del av samlinga har tekster der et «jeg» er tydelig til stede. Det er et jeg – kanskje et dikter-jeg – som forsøker å avklare sitt forhold til verden omkring. På ett plan er det snakk om en død eller tilintetgjørelse som en nødvendig forutsetning for å fristilles fra denne verdens undertrykkende strukturer: «Det var den nødvendige tilintetgjørelsen, som bare / skjelettet kan overvinne. Utrydderne gjør sine / anstrengelser, de påkaller den ferskeste død fra sitt / eget indre, hvor de utvikler den systematisk, men jeg / er allerede død og kan ikke overvinnes». 

Den tidligere så politiske Helseth framstår her med en gåtefull og storslagen visjonsdiktning som enkelte steder kan gi assosiasjoner til volvens syner i Voluspå; andre steder anes et slektskap med den kristne visjonsdiktninga og barokkens drastiske billedbruk: «Min sjel var i lammet, som hvisket sin tilgivelse til meg. Jeg måtte skjære strupen over på lammet. Det var min straff, at en uskyldig måtte ofre en uskyldig, slik loven bestemmer.»

Portal: Litteratur
**Næra** er en langstrakt innsjø i Ringsaker kommune i Innlandet. Den strekker seg ca. 9 km i nordvestlig retning fra Næroset til Teinvika. Bredden varierer fra noen hundre meter til over 2 km, omtrent ved midten, ved Kongssund er den på sitt smaleste, bare 157 m. Innsjøen har lave, langgrunne og for det meste skogbevokste bredder, enkelte myrområder og dyrkede steder. Særlig i den vestlige delen er det en del skogkledde holmer. I sjøen finnes gjedde, abbor, hork (steinpurke) og ørekyt.

De viktigste elvene er Mysuholta (Lona) som munner ut i nordvest og Bøvra i sydvest. Innsjøen har utløp i østenden ved Næroset, hvor Moelva renner til Mjøsa ved Moelv.

Sjøen er magasin for Moelv kraftverk, og reguleringshøyden er drøyt to meter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Næra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Derryveaghfjellene** (irsk: *Cnoic Dhoire Bheatha*) er et fjellområde nordvest i provinsen Ulster på øya Irland. Området utgjør en stor del av grevskapet Donegal i republikken Irland, og er det området i Irland som har lavest befolkningstetthet. Fjellene skiller kystdelene av grevskapet, som Gweedore og Glenties, fra de store innlandsbyene som Ballybofey og Letterkenny. Den høyeste toppen i Derryveaghfjellene er Errigal, 751 meter over havet.

Derryveaghfjellene ligger 220 km nordvest for hovedstaden Dublin. Fjellkjeden strekker seg 6,6 km i sørvestlig-nordostlig retning. Området er preget av et maritimt kystklima. Den gjennomsnittlige årlige temperaturen i området er 6 °C. Den varmeste måneden er juli, når gjennomsnittstemperaturen er 12 °C, og den kaldeste er februar, med 1 °C.

Referanser
----------

1. 1 2  «The mystery of the Poisoned Glen», *Monreagh Heritage Centre*
2. ↑  «Sléibhte Dhoire Bheatha / Derryveagh Mountains», *Placenames Database of Ireland*
3. ↑  Peel, M.C.; Finlayson, B.L.; McMahon, T.A. (2007): «Updated world map of the Köppen-Geiger climate classification», *Hydrology and Earth System Sciences* **11**. doi:10.5194/hess-11-1633-2007; s. 1633-1644.
4. ↑  «NASA Earth Observations Data Set Index», *NASA*. Arkivert fra originalen den 26. april 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Det onde øye*** (eller ***Det onde øyet***) er en amerikansk detektivroman skrevet av Jonathan Kellerman. Boken ble første gang utgitt i USA i 1985 og ble oversatt til norsk i 1986.

Sammendrag
----------

Dette er den første romanen i serien om Alex Delaware, en barnepsykolog fra Los Angeles.

Dr. Morton Hander praktiserer en merkelig type psykiatri. Blant hans spesialiteter er svindel, utpressing og seksuell manipulasjon. Hander betalte for sine synder da han ble brutalt myrdet i sitt luksuriøse Pacific Palisades leilighet. Politiet har ingen ledetråder, men de har ett mulig vitne: sju år gamle Melody Quinn.

Det blir psykolog dr. Alex Delaware sin jobb å prøve bringe fram den forferdelige hemmeligheten som er begravd i Melody sin hukommelse. Men etter som den skumle skyggen i jentas sinn begynner å ta form, oppdager Alex at mysteriet tangerer en sjokkerende hendelse i hans egen fortid. Og bak det hele ligger en ubeskrivelig ondskap som Alex Delaware må avsløre før det krever ett nytt offer.

Karakterer i *Det onde øye*
---------------------------

* Alex Delaware – Psykolog
* Milo Sturgis – Politietterforsker
* Dr. Morton Hander – Psykiater og mordoffer
* Melody Quinn – Delawares pasient og mordvitne

Utgivelsesdetaljer
------------------

* 1985, USA, *When the Bough Breaks*, Random House, ISBN 0-345-46660-8 (Hardcover 1st edition)
* 1986, Norge, *Det onde øye*, Hjemmets bokforl. ISBN 82-04-08381-5(h.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
Godseier Coldevin hadde kjøpt rettighetene for Rana etter det såkalte Petter Dass-skjøtet på auksjonen etter Petter Dass d.y. søm døde uten livsarvinger og i 1987 skrev han skjøte til sin sønn på alle Ranagårdene som etter matrikkelutkastet av 1723 var oppført med Kongen som eier samt de gårdene som Petter Dass d.y. hadde tatt initiativet til matrikulering av i 1736. Skjøtet ble tinglyst, noe som ble diskutert livlig på tinget. På Fagerjorden i Grønfjelldalen bodde ætlingene etter en av Morten i Vadmelsrullens sønner som i 1705 ble tatt til Kongens hoff og fikk opplæring der, men som mistrivdes og returnerte til Rana. Faren førte klagen i pennen og samlet underskrifter og stempel fra de berørte og de tre sønnene hans gikk til Bodø for å få amtmannens påtegning. De ville ikke gjøre samme feil som bøndene hadde gjort i 1731.

Amtmannen beslagla klagen og sendte den til godseier, justisråd og fogd til uttalelse, men fagerjordgluntan tvang frem en avgjørelse ved å gå til fots til Kristiania og derfra med båt til København og etterlyse klagen. Men kongens kanselli avgjorde at saken måtte avgjøres lokalt.

Klagen og uttalelsene er transkribert av Synnøve Fjellbakk Taftø og er offentliggjort i utredninger for Utmarkskommisjonen for Nordland og Troms (Rana-feltet).
**MachoPsycho** er en svensk-norsk låtskriverduo som består av Niklas «Nikey» Olovson og Robin Lynch. Olovson var født i Stenungsund, Sverige i 1976, og Lynch er født i Sandnessjøen samme år. Duoen er blant Sveriges mest suksessrike låtskrivere og musikkprodusenter og har solgt millioner av plater verden over. De har samarbeidet med artister som P!nk, Cher, Justin Timberlake, Backstreet Boys, Jessica Simpson, Esmee Denters, Keith Urban og Ilse DeLange. De skrev også «I Feed You My Love» sammen med Karin Park. Sangen vant Melodi Grand Prix 2013 og kom på fjerdeplass i Eurovision Song Contest samme år.

Bakgrunn
--------

MachoPsycho holder til i Göteborg og fikk sitt gjennombrudd i 2007 da de var medkomponister og medprodusenter for P!nk-singelen «Stupid Girls». Kort tid etter startet de å skrive låter for artister som Backstreet Boys, Teddy Geiger og Natasha Bedingfield.

I 2008 produserte de ni sanger for Ilse DeLanges platinaalbum, *Incredible.*

MachoPsycho deltok i Eurovision Song Contest 2013 da de komponerte Margaret Bergers «I Feed You My Love» sammen med Karin Park. De skrev også låten «Superman» som deltok i Romanias nasjonale konkurranse i 2015.

Referanser
----------

1. ↑  «Keeping it Simple With Reason». Propellerhead. desember 2006. Besøkt 18. mai 2012.
2. ↑  «Buying ARC Has Been One of the Best Investments in Our Studio». ikmultimedia.com. Besøkt 18. mai 2012. [*død lenke*]
3. ↑  Pettersen, Maria (10. februar 2013). «– Margaret synger med hjertet». *nrk.no*.
4. ↑  «Bio». MachoPsycho. Arkivert fra originalen 14. mars 2016. Besøkt 22. januar 2017.
5. ↑  «– Heia SIL!». *Helgelands Blad*. 25. januar 2013. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 22. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* FXpansion – Intervju

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Hallgrim Kløve** (født 22. juni 1927 i Moss, død 25. januar 2010) var en norsk psykolog med cand. psychol.-eksamen fra Universitetet i Oslo i 1952. Han var professor ved University of Wisconsin 1970 og fra 1971 professor i klinisk nevropsykologi ved Universitetet i Bergen og fra 1997 professor emeritus. Han var den første professor i klinisk nevropsykologi ved et norsk universitet. Han var dekan ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet (UiB) ved Universitetet i Bergen fra 1976-1980 og dekan for det nyopprettede Psykologiske fakultet, samme sted fra 1980-1986. 

Han var en av grunnleggerne av moderne klinisk nevropsykologi internasjonalt og en ledende pioner i etableringen av klinisk nevropsykologi i Norge og de nordiske landene.

Hallgrim Kløve var president for den internasjonale nevropsykologiske foreningen (INS) 1987-1988. I 2008 ble han hedret av INS med utmerkelsen "Distinguished Lifelong Career Award". Han var en av stifterne av Norsk Nevropsykologisk Forening og ble foreningens første leder. Han ble utnevnt til æresmedlem i Norsk Nevropsykologisk Forening i 2000. Han var også æresmedlem i den svenske nevropsykologiske foreningen. Hallgrim Kløve gjorde en stor innsats for psykologprofesjonens utvikling i Norge og ble hedret med æresmedlemskap i Norsk Psykologforening i 1995.

Referanser
----------

1. ↑  *Minneord*, Bergens Tidende, 31. januar 2010

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Machamp** er den 68. Pokémon i Nasjonal-indexen. Den er ansett som en av de kraftigste kamp-Pokémonene.

Fysiologi
---------

Machamp ligner svært på en menneskelig bodybuilder, men den har fire armer i stedet for to. I tillegg har den steingrå hud, kun to tær på hver fot, og tre "kammer" på hodet, disse er knivskarpe og harde som bein. I praksis beskytter disse mot angrep mot hodet. I tillegg har leppene og kjevene smeltet sammen til et slags nebb, så den ikke mister tenner ved slag mot munnen.  

Machamps hovedtrekk er den enorme styrken. Den har kraft nok i hver arm til å kaste en buss over horisonten, og slagene er kraftige nok til å sende motstandere ut i bane. Eventuelt kan den senke kraften i slagene og øke frekvensen, slik at den kan slå over tusen slag på fire sekunder. Den har også styrke nok i beina til å hoppe flere titalls meter opp i luften, og lande uten problemer. Det sies at intet menneske har noen som helst sjanse til å slå Machamp i noen kampsport, eller for den saks skyld annen styrkerelatert sport. Machamp er også ganske brutal, ved den minste provokasjon vil den angripe motstanderen. Den vanligste strategien er å gripe motstanderen i hver arm og hvert bein, og sparke den over horisonten. I enkelte tilfeller nøyer den seg med et enkelt slag, som ofte sender motstanderen flygende helt til den treffer noe.

Spesielle evner
---------------

I spillene kan Machamp ha to spesialevner, den ene gir alle angrep brukt i kampen 100% treffsikkerhet (noe som reflekterer det at det er umulig å komme unna en Machamp, men den er lite påpasselig med å blokke). Den andre spesialevnen gir den enda mer angrepskraft når den blir utsatt for noe, som brannskade eller forgiftning. I tillegg til nærangrepene kan Machamp også lære noen avstandsangrep, blant annet kan den læres opp til å sprute ild. Disse er, derimot, ganske svake. Machamp kan også fremkalle kraftige lokale jordskjelv.

Navn
----

Ordet Machamp er satt sammen av "macho" (maskulin) og "champion" (mester). Det finnes også kvinnelige Machamp, så det en mulighet for at det kommer av "mach" (lydens hastighet) i stedet.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (en) «Machamp» på Bulbapedia

Portal: Videospill
**Widerøe-brannen på Fornebu** inntraff 5. mars 1964. En av Widerøes DC-3 var klar for avgang. Flyet stod utenfor hangar 37 (hangaren bygget i ett med ekspedisjonsbygget) på «Gamle Fornebu» med 15 passasjer og en besetning på tre. Destinasjonen var Rotterdam.

På grunn værforholdene var flyet nettopp blitt oversprøytet med av-isningsvæske. Under oppstarten skled flyet frem et par meter og venstre propeller traff bensintanken på startaggregatet som antente og i løpet av sekunder var hele flyet overtent. Startmekanikeren var lynrask og rettet brannslukningsapparatet mot flyets dør slik at alle ombord kom seg helskinnet ut.

Ulykkesflyet var LN-PAS, tidligere et Braathen-fly, kalt *Norse Carrier*. Det ble anskaffet av Braathen i 1947 og gikk i mange år i såkalt sjømannscharter med daglige turer til Rotterdam og Hamburg. Flyet var nylig solgt til Riis Flyrederi, som hadde leid det ut til Widerøe på såkalt Dry lease-vilkår.
Brannen utviklet seg så raskt at flyplassens eget brannvesen ikke klarte å redde det. Det ble senere brukt som øvelsesobjekt for brann og redningstjenesten.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om flyulykken hos Aviation-safety.net
**Massakren i Örkened** var en viktig begivenhet under den svenske bekjempelsen av snapphanene under den skånske krig, også kjent som Gyldenløvefeiden. Etter slaget ved Landskrona i juli 1677 sitter landskrigen seg fast. Svenskene hadde tatt Blekinge, Halland og det skånske landskapet i midten mellom Landskrona i vest og Kristianstad og kunne dermed dominerer krigen. Men på den andre siden med kysttraktene sårbar for angrep og vitale besittelser som Landskrona under dansk flagg kunne de ikke fordriver danskene uten smertelige tap, det var fremdeles en sterk dansk hær på plass. Snapphaneplaget fikk deretter større viktighet enn før, mest notert i nordlige Skåne og deler av Blekinge.

Siden februar 1677 hadde bekjempelsen av snapphanene fulgt til at Karl XI utsendt trusler om indiskriminerte avstraffelse mot hele sogner. Den meste aktuelle var Örkened sogn som i dag utgjør Lönsboda og omegn av Osby kommune i nordøstlige Skåne nord for Kristianstad på et landskap som het *Göinge*. Kjernen av snapphanenes territorialer under krigen som de svenske styrkene var angrepet fra.

Til slutt mister Karl XI tålmodigheten ved april 1678 og sendt ut styrker med ordrer om å nedbrenner alle gårder i Örkened sogn hvor alle menn i befolkningen på mellom 15 og 60 år alder skulle drepes. Etter å ha rykket over Osby, Broby og Loshult nådde de sognen bare for å finne ut at de fleste var advaret i tid. 20 menn og gutter blir tatt og slått ihjel. Bare to gårder unnslapp ilden hvorav den ene var skjult av et villnis i en skog. Denne gården som *Sporrakulla gård* eksister fremdeles i dag.
**Birgitta Sondresen** (født 16. april 1964, død 2. desember 2014 i Bergen) var en norsk illustratør og billedkunstner. Hun kom opprinnelig fra Sandnes men var bosatt i Bergen. Hun var utdannet ved Kunsthøgskolen i Bergen med hovedfag fra 1997 ved Institutt for Grafisk design og Illustrasjon.

Hun har utgitt flere bøker, både billedbøker hvor hennes egne illustrasjoner er den viktigste delen av innholdet, men har også bidratt med illustrasjoner til andres bøker. Hun debuterte i 1997 med billedboken *Svinepelsens hevn* på EIDE forlag. Den utgivelsen som kanskje har betydd mest for henne er *Frosken Vertigo og det store spranget* i 1999 på EIDE forlag. Teksten til denne boka er skrevet av medforfatter Frode Grytten.

Hun har samarbeidet med flere forfattere, blant andre Frode Grytten, Gro Anita Bårdseth og Jan Ove Ulstein.

Referanser
----------

1. ↑  «Minneord». *Bergens tidene*. 10. desember 2014. s. 49.

Eksterne lenker
---------------

* CS55
* Troll i ord
* Reportasje i Bergens Tidende]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Mass Appeal Records** er et urban alternativ musikk plateselskap som ligger under *Mass Appeal Media*. Grunnlagt mai 2014 av hiphop-ikonet Nasir "Nas" Jones og Peter Bittenbender (CEO) med en visjon om å skape en sterk plattform, som har mål om å synliggjøre DIY(Do It Yourself)-artister fra de mange gatene i bykulturen. Plateselskap har artister som Nas, Run The Jewels, J Dilla, Fashawn, Dave East, Boldy James, DJ Shadow og Pimp C er noen av dem.

13. juni 2018 annonserte Universal Music Group (UMG) og Mass Appeal at de har inngått en flerårig global avtale. Avtalen omfatter eksklusiv distribusjon av fysiske og digitale formater for innspilt musikk og kort formet videoinnhold.

Referanser
----------

1. 1 2  «MASS APPEAL AND UNIVERSAL MUSIC GROUP ANNOUNCE EXCLUSIVE GLOBAL DISTRIBUTION AGREEMENT». universalmusic.com. 13. juni 2018. Besøkt 17. juni 2018.
2. ↑  . Besøkt 17. juni 2018.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. 1 2  Andy Malt (14. juni 2018). «Nas label Mass Appeal signs distribution deal with Universal». completemusicupdate.com. Besøkt 17. juni 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Gambling 34** er en seilbåt som ble tegnet av en av Norges mest kjente båtkonstruktører, Jan Herman Linge, i 1972.
De fleste av de ca. 50 båtene ble bygget på 70-tallet.

Linge tegnet også andre båter, blant annet: Yngling og Soling.

Historie
--------

Linge tegnet denne båten til den nye IOR 3/4 Tonns regattaklassen som ikke fantes på dette tidspunktet. Han «gamblet» og fikk terningkast seks (se seilmerket)! Gambling 34 var en rask båt i regattaene på 70-tallet. De fleste båtene ble levert som selvbyggersett med ferdig skrog og dekk. Den aller første båten laget Linge til seg selv med navnet «Gambling». Den ble utstilt på båtmessen i London tidlig på 70-tallet, men fikk dessverre ikke den ønskete suksessen. De fleste båter ble solgt og befinner seg fortsatt i Norge.
De første båtene ble laget av båtbygger Anders Martinius Gjeruldsen på Fevik med produksjonsnumre KMV 1 til 13.
Den siste båten ble laget på 80-tallet. Produksjonen av Gamblingen sluttet fordi den ikke kunne konkurrere prismessig med de svenske seilbåtene.

  

* Bilde av Gambling 34 – LingBilde av Gambling 34 – Ling
* NOR 1012 Platlenser under full seilføringNOR 1012 Platlenser under full seilføring

Eksterne lenker
---------------

* Gambling 34 interessegruppe
* Oversikt over Gambling 34 eiere (kan redigeres)
Den babylonske Istarporten
**Istarporten** (ty. *Ischtar-Tor*) var den åttende byporten til det indre Babylon, og ble oppført av Nebukadnesar II (605-562 f.Kr.). Istarporten har siden 1930 vært utstilt i Det forasiatiske museet i Pergamonmuseet i Berlin, der den ble rekonstruert med originalt materiale, inkludert portens fundament.

Istarporten sto for enden av en prosesjonsgate i Babylon, hovedstaden i Babylonia, ved Eufrat i dagens Sentral-Irak. Gaten var omgitt av murer som ble bygget samtidig. Gaten var mellom 20 og 24 meter bred, ca. 250 meter lang og belagt med sten og teglsten. Prosesjonsgaten ble brukt av babylonerne for nyårsfestlighetene hver vår. Porten bevoktet inngangen til en 90 meter høy ziggurat med et Marduk-skrin.

Murene var i likhet med selve porten kledd i hovedsakelig blå mosaikk med innslag av dyr — løver, tyrer og drager — i glasert tegl i gult og brunt. Løvene symboliserer gudinnen Istar (eller Isjtar), himmelens herskerinne, kjærlighetens gudinne og krigsmaktens beskytterinne. Den ormelignende dragen fremstiller Marduk 
(også kalt Bel), byens og fruktbarhetens gud som skjenket evig liv. De ville tyrene symboliserer værguden Adad.

Porten og prosesjonsveien ble oppdaget i slutten av det 19. århundre og tyske arkeologer foretok utgravninger mellom 1899 og 1914.

Bilder
------

* Istartor etter utgravningenIstartor etter utgravningen
* Detalj fra utsmykningen av portenDetalj fra utsmykningen av porten

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ishtar Gate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Vorderasiatisches Museum im Pergamonmuseum Arkivert 19. april 2006 hos Wayback Machine.
* Pergamonmuseum

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |