recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Commission internationale permanente pour l'épreuve des armes à feu portatives** (**CIP**), uoffisiell norsk oversettelse: *Den permanente internasjonale kommisjonen for testing av bærbare skytevåpen*, er en internasjonal organisasjon med 14 medlemsland, hvor de fleste er europeiske. CIPs oppgave er å forsikre at alle sivile skytevåpen og all ammunisjon som blir solgt i medlemslandene er trygge å bruke. For å oppnå en slik kvalitetssikring gjennomføres det sikkerhetstester ved CIP-akkrediterte testlaboratorier før produktene kan bli solgt til forbrukere. I tillegg til skytevåpen og ammunisjon blir også magasiner på markedet testet med jevne mellomrom.

Medlemsland
-----------

De nåværende medlemslandene er:

* Belgias flagg Belgia
* Chiles flagg Chile
* De forente arabiske emiraters flagg De forente arabiske emirater
* Finlands flagg Finland
* Frankrikes flagg Frankrike
* Italias flagg Italia
* Russlands flagg Russland
* Slovakias flagg Slovakia
* Spanias flagg Spania
* Storbritannias flagg Storbritannia
* Tsjekkias flagg Tsjekkia
* Tysklands flagg Tyskland
* Ungarns flagg Ungarn
* Østerrikes flagg Østerrike

Tidligere medlemsland:

* Jugoslavias flagg Den sosialistiske føderale republikken Jugoslavia (formelt oppløst i 1992)

Konkurrerende industristandarder
--------------------------------

I USA fins det den tilsvarende sammenslutningen Sporting Arms and Ammunition Manufacturers' Institute (SAAMI). Sammen er CIP og SAAMI de to viktigste standardiserings-organisasjonene for skytevåpen i hele verden, men til tross for mye samarbeid mellom de to organisasjonene har det dukket opp noen motstridende standarder som gjør at noen amerikanske og europeiske standarder er forskjellige når det gjelder patron- og kammer-dimensjoner og maksimalt tillatt trykk. Til forskjell fra SAAMI, hvor bransjen kun selvpålegger seg egne regler uten muligheter for sanksjoner, er reglene til CIP påbudt ved lov i medlemslandene.

Se også
-------

* Kammertrykk
* Kobber-trykkenheter
* Trykktesting av ammunisjon til skytevåpen
* Overtrykksammunisjon
* SAAMI, amerikansk standardiseringsoranisasjon for patroner
* NATO EPVAT-testing
* DEVA, privat tysk forsøksinstitutt for skytevåpen
* Villkattpatron
* International Ammunition Association, internasjonal organisasjon for patronsamlere
* European Cartridge Research Association, europeisk organisasjon for patronsamlere
* Scandinavian Ammunition Research Association, nordisk organisasjon for patronsamlere
**«Brahms' vuggesang»** er det vanligste navnet på en av våre mest berømte vuggesanger, som synges i utallige varianter med ulike tekster, men med tilnærmet lik melodi. Originalen er laget av Johannes Brahms og heter *Wiegenlied: Guten Abend, gute Nacht*, Op. 49, No. 4 (utgitt i 1868). Første vers stammer fra en samling tyske folkedikt som kalles *Des Knaben Wunderhorn*, andre er vers er diktet av Georg Scherer.

Tekst
-----

Brahms' originale versjon hadde tysk tekst: 

*Guten Abend, gute Nacht, mit Rosen bedacht,*
*Mit Näglein besteckt, schlüpf unter die Deck!'*
*Morgen früh, wenn Gott will, wirst du wieder geweckt*
*Morgen früh, wenn Gott will, wirst du wieder geweckt*
*Guten Abend, gute Nacht, von Englein bewacht*
*Die zeigen im Traum, dir Christkindleins Baum*
*Schlaf nun selig und süß, schau im Traum's Paradies*
*Schlaf nun selig und süß, schau im Traum's Paradies*
Følgende norske gjendiktning er laget av Carl Dysthe:

*Nå i ro slumre inn,*
*lille hjertevenn' min.*
*Når du legger deg ned,*
*vil til drømmenes sted*
*dine tanker fly hen*
*til du vekkes igjen,*
*dine tanker fly hen,*
*til du vekkes igjen.*
*Visst en engel du ser,*
*når i drømme du ler,*
*som i lysende prakt*
*ved din seng står på vakt,*
*og med kyss på din munn*
*vugger ømt deg i blund.*
*og med kyss på din munn*
*vugger ømt deg i blund.*

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Glenn Miller and His Orchestra (med refr. Ray Eberle and Chorus). Arr.: Chapman. Innspilt i New York City 20. mai 1941. Utgitt på 78-platene Bluebird B 11203, HMV BD 5733 og HMV A.L.2855 (i Norge)
* Kjell Bækkelund, klaver. Innspilt på platen HMV 7EGK 1087.
* Oslo Sporveiskor. Dir: Sverre Lind. Som «Vuggevise». Tekst: C.D. Innspilt i juni 1956. Utgitt på 78-platen Harmoni 293.

Referanser
----------

1. ↑  Bluebird Records in the 11000 to 11499 series

Eksterne lenker
---------------

* Noter til Brahms' Lullaby (Wiegenlied)
* Wiegenlied gratis lett piano papir musikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Sergej Rakhmaninov** skrev en rekke preludier, alle for solopiano. I likhet med Chopin fullførte Rakhmaninov 24 preludier i alle dur- og molltonearter, men en viktig forskjell mellom de to er at Rakhmaninovs preludier mye sterkere er bundet opp til rytmikken. Han skaper i stedet melodier som alle gjenspeiler den rytmiske pulsen hvert preludium innehar.

Historie
--------

### Første komposisjoner

Rakhmaninovs første forsøk var et preludium i ess-moll, ett av hans *Fire stykker* i 1887. I juli 1891 skrev han også et preludium i F-dur, som senere ble arrangert for cello og piano. Ingen av disse to preludiene ble utgitt i løpet av Rakhmaninovs levetid.

### Preludium i ciss-moll

*Utdypende artikkel: Ciss-moll-preludiet*
I 1892 utga Rakhmaninov en samling kalt *Morceaux de fantaisie* (op. 3). Denne inneholdt fem komposisjoner for solo klaver, alle med ulike titler. Ciss-moll-preludiet var her nummer to. Dette stykket ble så populært at det nærmest ble hans trumfkort, men samtidig en klump om foten, ettersom publikum alltid ville høre preludiet under hans mange konserter.

### 10 preludier, op. 23

G-moll-preludiet, op. 23 nr. 5, var det første som ble skrevet til samlingen (i 1901). 9 andre preludier fulgte i 1903, og samlingen ble utgitt i 1903.

### 13 preludier, op. 32

I 1910 komponerte Rakhmaninov sitt andre hefte med preludier.

### Siste preludium

I 1917 skrev Rakhmaninov et preludium i d-moll for å vise sin misnøye med oktoberrevolusjonen. Selv om han forlot Russland bare måneder senere (for aldri å vende tilbake), overlevde notene revolusjonen. Preludiet ble først utgitt til komponistens 100-årsfeiring i 1973.

Referanser
----------

1. ↑  *The Rough Guide To Classical Music On CD*, Rough Guides Ltd 1994, s. 284, ISBN 1-85828-113-X

Eksterne lenker
---------------

* Preludium i ciss-moll, op. 3 nr. 2: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* 10 preludier, op. 23: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* 13 preludier, op. 32: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Isutsalg med Premier Is' karakteristiske bjørnelogo på isholderen  Foto: Gunjan Patel 
**Premier Is** er en dansk produsent av iskrem, grunnlagt i 1933 av Sigurd Laurids Sørensen. I 2009 ble virksomheten kjøpt tilbake fra Nestlé av Mejerigaarden A/S i Thisted. I oktober 2015 ble Premier Is solgt til den latviske meieri- og isvirksomheten Food Union.

Av klassiske Premier Is-produkter kan nevnes *LynStang* og *Astronaut*. Sistnevnte het opprinnelig *Himmelhunden*, til minne om hunden Laika, som i 1957 ble sendt ut i verdensrommet med Sputnik 2. Med tiden forsvant Laika fra datidens aviser og ut av folks bevissthet, hvorfor isen skiftet navn til *Astronaut* i 1976. Den har dog fremdeles en liten farverik vingummi innstøpt i toppen av isen.

Referanser
----------

1. ↑  «Historie & Isproduktion» **(dansk)**. Premier Is. Besøkt 18. oktober 2015.
2. ↑  Sacha Sennov (15. oktober 2015). «Direktør: Premier Is bliver i Danmark». *fodevarewatch.dk* **(dansk)**. FødevareWatch. Besøkt 18. oktober 2015.
3. ↑  Stine Troense (22. juli 2007). «Smagen af dengang». *Berlingske* **(dansk)**. Besøkt 18. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for New Zealands flagg New Zealand |
| Oseaniamesterskapet i friidrett |
| Gull | Townsville 2019 | 5000 m |

**Oliver Chignell** (født 16. februar 1998) er en newzealandsk friidrettsutøver som hovedsakelig konkurrerer i langdistanseløp. Hans fremste internasjonale meritt er gull på 5000 meter under Oseaniamesterskapet i friidrett 2019.

Idrettskarriere
---------------

Campbell deltok i det newzealandske U20-mesterskapet i friidrett 2016, og ble der nummer fem på 5000 meter og nummer ni på 1500 meter. Året etter ble han nummer to på 1500 meter og 5000 meter under det newzealandske U20-mesterskapet. Han kom på femteplass i det newzealandske mesterskapet på 3000 meter i 2018, og samme år vant han 5000 meter under det newzealandske mesterskapet i friidrett. Han vant også det newzealandske mesterskapet i 10 km gateløp i 2018.

I 2019 ble han nummer to på 5000 meter under det newzealandske mesterskapet i friidrett, og han vant 5000 meter under Oseaniamesterskapet i friidrett 2019. Han deltok ikke i noen nasjonale eller internasjonale mesterskal i 2020, men i 2021 ble han nummer tre på 5000 meter under det newzealandske mesterskapet i friidrett, og han fikk samme plassering i 2022.

Referanser
----------

1. 1 2  World Athletics - *Oliver Chignell - Results*, besøkt 15. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oli Chignell – World Athletics Rediger på Wikidata
Faksimile fra en side av Boken til Aneirin.
**Boken til Aneirin** (walisisk *Llyfr Aneirin*, engelsk *Book of Aneirin*) er et walisisk manuskript fra siste halvdel av 1200-tallet som inneholder poesi skrevet på gammelwalisisk og mellomwalisisk. Poesien er tilskrevet den nordbrytonsktalende poeten Aneirin fra 500-tallet.

Manuskriptet (*Carddif MS 2.81*) er i dag bevart ved biblioteket i Cardiff, Cardiff Central Library. Det er datert tilbake til 1265, men er sannsynligvis en kopi fra en tapt original fra 800-tallet. Poesien vill opprinnelig ha blitt levende via en muntlig tradisjon. Det mest velkjente diktet innenfor dette manuskriptet er *Y Gododdin*, et tidlig walisisk dikt som minnes krigere fra Gododdin (området Lothian i dagens Skottland) som falt i slaget ved Catraeth (antagelig Catterick i North Yorkshire) en gang rundt år 600. Deler av dette synes å være samtidig med Aneirin. Den øvrige poesien, som ikke har noen forbindelse med det nevnte slaget, inkluderer blant annet et kort dikt for et barn ved navn Dinogad. Det beskriver hvordan hans far går på jakt og fiske.

Eksterne lenker
---------------

* Llyfr Aneirin, ca. 1265, fra nettstedet Gathering the Jewels. Det inkluderer digitale kopier i farger av hele manuskriptet
* The Book of Aneurin, engelsk oversettelser, fra nettstedet Celtic Literature Collective

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Oligarkiets jernlov** er en samfunnsvitenskapelig teori, opprinnelig framsatt av Robert Michels, om at alle politiske partier vil utvikle oligarki, det vi si fåmannsvelde, på grunn av organisasjonsprosesser og endringer i holdninger og innstillinger hos partiets tillitsvalgte og ledere. Tendensen i retning oligarki vil gjelde alle partier, uavhengig av om de i utgangspunktet preges av en ideologi og et program som vektlegger likhet, deltakelse og demokrati. Denne lovmessigheten kan utvides til å gjelde alle organisasjoner. 

Michels formulerte sin tese om «oligarkiets jernlov» på bakgrunn av en studie av det tyske sosialdemokratiske partiet, boken *Zur Soziologie des Parteiwesens in der Modernen Demokratie*, utgitt i 1911. Michels konkluderte her med det som har blitt stående som den klassiske formuleringen av «Oligarkiets jernlov»: "Det er organisasjon som gir grunnlaget for dominansen av de valgte over velgerne, av de som har mandatene over de som har gitt dem mandate, av delegatene over dem som de har fått delegasjon fra. den som sier organisasjon, sier samtidig oligarki."

Litteratur
----------

* Stein Ugelvik Larsen: «Oligarkiets jernlov», i *Lov og struktur*, Bergen: Universitetsforlaget, 1987

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Bokettersyn** er myndighetenes gransking av en skattyters regnskapsbøker. Bokettersynet er som oftest skattemyndighetenes gjennomgåelse av bokføringen som et ledd i prøve av selvangivelse eller klage over ligningen, eller ved mistanke om ulovligheter.

Ved befaring av skatteyters lokaler har vedkommende som regel krav på å bli varslet på forhånd og skattyteren eller den som har ansvaret for bokføringen (bokholder, revisor) må være til stede og har plikt til å gi opplysninger. Bokettersyn kan også foretas av konkurransemyndighetene og politiet. Dersom myndighetene mener at formålet med bokettersynet kan bli satt i fare, kan retten til forhåndsvarsel bortfalle.

Norge
-----

I Norge er det ligningsloven som gir hjemmel for å pålegge skattyteren å fremlegge de nødvendige papirer som er av betydning for vedkommendes likning. Dette er papirer som regnskapsbøker, bilag, kontrakter, korrespondanse, styre- og revisjonsprotokoller. 

I 1983 ble det fastsatt en forskrift hvor det er gitt nærmere regler for gjennomføringen av bokettersyn, hvor de deltakende blant annet plikter å vise legitimasjon til skattyteren samt at det skal utarbeides en rapport for undersøkelsen i ettertid.

Kilder
------

* Storingets spørretime 25. oktober 1995
* Aschehoug og Gyldendals STORE NORSKE leksikon, 3. utgave, 2. opplag, 1998
**Eggeroa** eller **Egge** i Ullerål, Ringerike kommune, Buskerud
**Eggeroa** (gnr. 91/2) og **Egge** (94/2) er et større gårdsbruk i Ringerike kommune som består som to gårds- og bruksnumre. Bygningsmasse ligger i Eggemobakkene, på et naturlig platå halvveis oppe i skråningen mot selve Eggemoen og tett ved Europavei 16 mellom Hønefoss og Jevnaker.

Gården ligger nå i Ullerål sogn, men tilhørte tidligere Haug sogn i tidligere Norderhov prestegjeld, fra 1. januar 1984 til prestegjeldene ble fjernet på begynnelsen av 2000-tallet også Haug prestegjeld. Totalt omfatter gården drøyt 2 821 daa, hvorav drøyt 1 324 daa (i to teigarealer) under Eggeroa og snaut 1 497 daa (i fem teigarealer) under Egge. (Kilde: Norgeskart, Kartverket)

Egge i Eggemobakken består av to gårdsnumre og er skilt ut fra to andre gårdsbruk, nemlig Eggeroa fra Lundstad (gnr. 91/1) og det egentlige Egge (gnr. 94/1), som i dag er bedre kjent som Viul hovedgård. Det er imidlertid uklart når de to gårds- og bruksnumrene ble skilt ut i dette gårdsbruket. Det må ha vært etter 1886, for det året er begge gårds og bruksnumrene å finne under sine respektive gårdsbruk i *Fortegnelse over matrikulerede Eiendomme og deres Skyld i Ringerike fogderi*. Egge i Eggemobakkene er altså ikke et gammelt gårdsbruk. Det *Egge i Ulleraal* som nevnes i et diplom (DN. XVI 22, 1361) datert 17. juni 1361 hefter ved Viul hovedgård.

Se også
-------

* Liste over gårder i Ringerike

Referanser
----------

1. ↑  Ringerike fogderi (1887) *Fortegnelse over matrikulerede Eiendomme og deres Skyld i Ringerike fogderi 1886*. [s.n.] 1887. s. *22 i Haug sogn, Norderhov herred.*
2. ↑  O. Rygh (1909) Norske Gaardnavne (b.5, s.41).

Eksterne lenker
---------------

* Eggeroa eller Egge (Norgeskart, Kartverket)
Grand Ole Opry
June Carter Cash under en opptreden på Grand Ole Opry i 1999

***Grand Ole Opry*** er et amerikansk radioprogram som fokuserer på country, bluegrass og gospel, og som siden 28. november 1925 er blitt sendt over hele USA fra Nashville i Tennessee. Denne byen regnes som country-hovedstaden. 

Etter å ha sendt fra ulike steder, flyttet programmet til Ryman Auditorium med en tilskuerkapasitet på 2 362, med første sending herfra 5. juni 1943 og fram til 16. mars 1974 da det flyttet til nåværende lokaler i en egen temapark og med en tilskuerkapasitet på 4 400. Ryman Auditorium ble imidlertid gjenåpnet i 1992.

Da rockekulturen og den langhårede hippiekulturen vokste fram på 1960-tallet, holdt Grand Ole Opry på en tradisjonell stil. Det eneste unntaket var da Gram Parsons med band opptrådte i mars 1968, men dette fikk en reservert mottakelse fra publikum.

Medlemskap i *Opry* regnes som noe av det mest høythengende innen country. Listen over nåværende og tidligere medlemmer omfatter countrystjerner som Fiddlin' Arthur Smith, Roy Acuff, Johnny Cash, Bill Monroe, Ricky Skaggs, Alison Krauss, Dolly Parton, Jim Reeves og Luke Combs.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grand Ole Opry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Østerdalens fogderi** *(Østerdalens Fogderie)* var en administrativ enhet (fogderi) i Akershus len, opprettet 1634 ved deling av Hedemarchens og Østerdalens Fogderi. Inngikk fra 1662 i Akershus stiftamt, fra 1757 i Oplandenes amt og fra 1781 i Hedemarkens amt. Opphørte som selvstendig embede i perioden 1665–1763 da det sammen med Solør fogderi inngikk i Solør, Østerdalen og Odalen fogderi.

Gjenopprettet 1763 da embedet igjen ble delt, denne gang i Solør og Odalen fogderi og **Østerdalens fogderi**. I 1859 ble sistnevnte igjen delt i **Nordre Østerdalen fogderi** og **Søndre Østerdalen fogderi**.

Fogdeembetene ble avskaffet ved lov om delvis omordning av det sivile embetsverk av 21.07.1894. Deretter ble det ikke ansatt nye fogder, bare konstituert. Ved kgl. res. 23.03.1901 ble det bestemt at denne omleggingen skulle skje fra 20.07.1901 for fogderiene i Hedemarkens amt.

Matrikkel 1838
--------------

* Kvikne tinglag
* Tolgen tinglag
* Tønset tinglag
* Rendalen tinglag
* Stor-Elvdal tinglag
* Åmot tinglag
* Trysil tinglag
* Elverum tinglag

Herredsinndeling mot slutten av 1800-tallet
-------------------------------------------

**Søndre Østerdalen fogderi**:

* Elverum
* Trysil
* Åmot
* Stor-Elvdal
* Sollien

**Nordre Østerdalen fogderi**:

* Ytre Rendalen
* Øvre Rendalen
* Lille-Elvedalen
* Tønset
* Tolgen
* Kvikne


| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
Hjortspringsbåten på Nationalmuseet i KøbenhavnSkisse av den danske *Hjortspringbåten* fra 300-400 f.Kr.
**Hjortspringbåten** er en båt fra førromersk jernalder (tidfestet til ca. 300-400 f.Kr. med karbondatering) som benyttet padleårer for framdrift og ble funnet helt sør i Danmark. Den ble funnet i Hjortspring Mose på Als i Sønderjylland i 1915, men først gravd ut i 1921–1922. Båten har en slående likhet med avbildinger av båter i bronsealderens helleristninger.

Båten er klinkbygget og ca. 13,3 m lang innvendig (ca. 19 m med de doble snabelformede stevene) og snaut 2 m bred. I hver ende av båten var det en festeanordning for en styreåre. Den har hatt plass til et mannskap på 22–23. I tillegg til båten ble det funnet en stor mengde våpen, deriblant 131 keltiske skjold, 33 skjoldbuler, 138 spydspisser i jern, 10 sverd av jern og rester av 20-24 brynjer.

Hjortspringbåten kan ha blitt benyttet fram mot 300 f.Kr. og er dermed det eldste bordkledde fartøyet som er funnet i Skandinavia, er trolig av baltisk opprinnelse. Bordplankene, som var sydd sammen av lindebast og tettet med harpiks, er ca. 3 cm tykke nærmest kjølplanken, mens de nærmere relingen bare er omkring 1,5 cm tykke. Det var ikke brukt metall i konstruksjonen, og bare på enkelte plasser var det brukt trenagler.

I 1996-1999 ble laget en fullskala kopi av båten for å teste egenskapene. Trente padlere nådde en toppfart på mellom 7,6 og 8,2 knop. I sjøgang klarte båten 3,5 knop, noe som regnes som en realistisk fart om man ville krysse Skagerrak til Norge. En slik tur ville med andre ord ta ca. 17-18 timer.

Kilder
------

* Dråpen nr. 3 2006, side 12-13. FFFS

Eksterne lenker
---------------

* The guild of the Hjortspring boat
* Fotevikens side om Hjortspringbåten Arkivert 10. februar 2006 hos Wayback Machine.
* Bibliografi om båten
* Bokanmeldelse
* Konservering av båten
* Forhistoriske skip (Svensk)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Peter Manigault** (født 10. oktober 1731, død 12. november 1773) var en amerikansk forretningsmann, plantasjeeier, advokat og politiker i Charleston, South Carolina. Han var den rikeste mannen i De tretten kolonier, det britiskkontrollerte Nord-Amerika, ved sin død. Han var gift med Elizabeth Wragg, datter av den største slavehandleren i Nord-Amerika, Joseph Wragg. Han var svoger til slavehandleren Benjamin Smith.

Han ble født i Charleston i 1731, der faren Gabriel Manigault var en rik plantasjeeier som eide nærmere 300 slaver. Faren var også koloniens finansminister og medlem av koloniforsamlingen. Farfaren Pierre Manigault var fransk hugenott som utvandret til Carolina og ble en rik plantasjeeier der. Peter Manigault studerte jus i England og ble britisk advokat (barrister) i 1752. I 1754 dro han tilbake til Carolina, og bestyrte familiens store plantasjer og hundrevis av slaver. Han var også medlem av koloniforsamlingen (House of Commons) og var forsamlingens president (Speaker) fra 1765 til 1772. Han ble assosiert med patriotene, innbyggere som avviste britisk styre av de tretten koloniene og ivret for uavhengighet.

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID manigaultpe[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
En **hjulkloss**, **hjulstopper** eller **stoppekloss** er en kilerformet gjenstand som brukes for å stoppe hjul fra å trille. De brukes for eksempel til fly, tog og biler. De kan for eksempel brukes som en ekstra sikkerhet i tillegg til vanlige bremser, eller på hjul uten bremser. Biler har for eksempel ofte kun parkeringsbrems på bakhjulene, og kan derfor begynne å rulle med parkeringsbremsen på dersom bakhjulene jekkes opp. Hjulklosser brukes noen ganger som ekstra sikkerhet ved parkering i bratte bakker eller for tunge kjøretøy. Noen parkeringsplasser har hjulstoppere fast i bakken (f.eks. støpt i betong) for å dele inn parkeringsplassene og hindre uvettig parkering. Det finnes også noen spesialiserte former for hjulklosser til campingbiler og -vogner slik at man kan bygge opp kjøretøyet til å være tilnærmet i vater for mer komfortabel søvn.

* Hjulklosser rundt landingshjul på et fly.Hjulklosser rundt landingshjul på et fly.
* Hjulkloss på parkert bil eller vogn.Hjulkloss på parkert bil eller vogn.
* Hjulklosser iferd med å bli montert på en British Airways Airbus A321.Hjulklosser iferd med å bli montert på en British Airways Airbus A321.
* Demontering av hjulklosser på en F-117 Nighthawk før avgang.Demontering av hjulklosser på en F-117 Nighthawk før avgang.
* Et skilt som instruerer lastebilsjåfører om å bruke hjulklosser.Et skilt som instruerer lastebilsjåfører om å bruke hjulklosser.

Referanser
----------

1. ↑  «Parking Curbs/Bumpers». The Century Group. Arkivert fra originalen 15. februar 2020. Besøkt 15. februar 2020.
En rikt utsmykket spansk hjullåspistol fra 1600-tallet.
Hjullåspistoler
**Hjullås** er en tennmekanisme, primært brukt i skytevåpen.

Hjullåsen anses å ha blitt oppfunnet i Tyskland omkring år 1510. Det eldste bevarte våpenet er datert til 1520-tallets første halvdel.

Teknikk
-------

En hjullås består av en hane som holder en bit svovelkis, et hjul i form av en riflet roterende trisse, samt en avfyringsmekanisme. Hjulet drives av slagfjæren, som dras opp med en nøkkel som anbringes på hjulets firkanttapp. Ved avtrekk settes slagfjæren et friksjonshjul i rotasjon. Dette slår gnister mot svovelkisen som ligger an mot hjulet. Gnistene tenner så kruttladningen. Funksjonen kan i grove trekk sammenlignes med en mekanisk sigarrettenner.

Historie
--------

Hjullåsen erstattet delvis luntelåsen, en mekanisme som førde en brennende lunte i kontakt med kruttet. På 1600-tallets senere halvdel ble hjullåsen i sin tur erstattet av flintlåsen, som var billigere i produksjon.

Hjullåsen var dyr og klikket ofte (hvert femte skudd), derfor det i militær sammenheng bare vanlig på kavaleriets våpen, karabin og pistol, der det var vanskelig å anvende lunte. Som jaktvåpen ble det mer populært og ble iblant brukt så langt opp som på begynnelsen av 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Snl.no

Kilder
------

Bra Böckers lexikon, 1976
**Carl Lundgren** (født 16. januar 1873, død 19. desember 1946) var en svensk-norsk vognmann og lokalpolitiker (Ap). Han var en pioner i arbeiderbevelgelsen i Aker, og er kjent for rollen i oppbyggingen av samfunnslivet på Lilleaker.

Lundgren var født i Bohuslän i Sverige, men utflyttet til Norge og bosatte seg på Lilleaker hvor han jobbet som vognmann og vedhandler.

Arbeiderbevegelsen
------------------

Lundgren ble formann i Vestre Akers Arbeiderparti i 1902, og samme høst ble han valgt inn i herredsstyret. Han var i tillegg medlem av formannskapet i Aker kommune fra 1914 – 1919. I 1929 ble han innvalgt på ny.

Under arbeidskonflikten ved Granfos Brug i 1908 var han formann for Norsk Arbeidsmannsforbund avd. 60, og gjort ansvarlig for den bitre konflikten. For dette ble han dømt til 60 dagers fengsel. Dommen vakte stor oppsikt, og førte til økt oppslutning for fagforeningene og for partiet.

I 1905 fikk Lilleaker sitt eget Folkets Hus. Lundgren var også med i dette prosjektet, som formann og en av stifterne av De samvirkende fagforeninger, som stod for byggingen. Folkets Hus er fortsatt i bruk.

Engasjement på Lilleaker
------------------------

Blant hans mange engasjementer på Lilleaker kan nevnes Ullern Idrettsplass, hvor han gikk i bresjen for en enorm dugnad som involverte 90 mann, hester, spader og hakker for å grave ut en skikkelig fotballbane. Dette arbeidet pågikk fra 1923 og frem til innvielsen av anlegget i 1931. Det var Carl Lundgren som forhandlet frem en avtale med grunneier Løvenskiold om å få frigitt tomt til idrettsplassen.

I samme periode jobbet han også sterkt for at Lilleaker og Ullern skulle få et sykehjem, eller gamlehjem man kalte det den gangen. Det fikk han til. Gamlehjemmet åpnet i 1925. I dag er det betydelig utvidet og heter Ullerntunet.

I 1915 fikk Lilleaker få sitt første folkebad. I arbeiderboligene i området var det ingen som hadde bad, så hygienen ble ofte deretter. Igjen var det Carl Lundgren som gikk i bresjen og dermed kunne menn få karbad 4 ganger i uka – mens kvinnene måtte nøye seg med to.

Lundgren var også med i styret for Lysaker Handelsforening – senere Samvirkelaget, som hadde sin første lokalisering i Lilleakerveien 23. Videre var han medlem av ingeniørutvalget, formannskapets valgkomité, fellesutvalget for Oslo og Aker, satt i styret for Vestre Abbediengen og Smestad Byggeselskaper, med i styret for Akers ligningsråd, satt i Bestumkilens havnestyre og i Akers Brandstyre.

Carl Lundgren er minnet og hedret ved å få en vei oppkalt etter seg. 208 nye leiligheter på Lilleaker får adresse Carl Lundgrens vei.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Carl Lundgren død». *Arbeiderbladet*, 20. desember 1946, side 2.
3. ↑  Ullern IF 100 år. Jubileumsboken.
4. ↑  Jakob Vaage. Lilleaker skole 100 år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Carl Rudolf Legien**, født 1. desember 1861 i Marienburg i Preussen, død 26. desember 1920 i Berlin var en tysk fagarbeider, fagforeningsleder og politiker (SPD). Han var leder av den nasjonale fagforeningen ADGB og av Riksdagen, det siste fra 1903 til 1920.

Politisk karrière
-----------------

Etter foreldrenes tidlige død vokste Legien opp på barnehjem og utdannet seg senere til dreier. Han ble i 1885 medlem av SPD i Frankfurt am Main, og av *Hamburger Fachverein der Drechsler* (Hamburg fagforening for dreiere) samme år. Han ble senere leder av fagforeningen. I 1889 deltok han i Den andre internasjonalen som senere ble til Sosialistinternasjonalen.

I 1913 ble han den første president for den nystiftede *Internationalen Gewerkschaftsbunde* som var en forløper til International Trade Union Confederation og i 1919 leder av *Allgemeiner Deutscher Gewerkschaftsbund* (Den alminnelige tyske fagforening). Legien fremforhandlet med industrilederen Hugo Stinnes mot slutten av første verdenskrig bl.a. forhandlingsrett for fagforeningene og i tillegg åttetimersdag (Stinnes-Legien-avtalen). Legien organiserte i 1920 generalstreiken mot Kappkuppet.

Carl Legien fikk i 1920 tilbud av Friedrich Ebert om å bli regjeringssjef i Tyskland, men han avslo dette. Legien var medlem av Riksdagen fra 1903 til 1920.

Minnesmerker
------------

Gaten *Legiendamm* i Luisenstadt i Berlin og *Legienstrasse* i Köln er oppkalt etter Carl Legien. Det samme gjelder Wohnstadt Carl Legien i Berlin.

Legien er gravlagt på Zentralfriedhof Friedrichsfelde i Berlin.

Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte regner han sammen med Emma Ihrer blant de 100 viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   verkets språk tysk, library.fes.de[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id legien-carl, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Легин Карл, besøkt 25. februar 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   onlinelibrary.wiley.com[Hentet fra Wikidata]
8. ↑  Potthoff, Heinrich. «Legien, Carl». Neue Deutsche Biographie.
9. ↑  «100 Köpfe der Demokratie». *demokratie-geschichte.de*. Besøkt 23. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Legien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Folkeforbundet **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Cindy Jo Noble** (født 14. november 1958), amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.

Noble ble olympisk mester i basketball under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som vant basketballturneringen for damer foran Sør-Korea og Kina.

Det var seks nasjoner som deltok i basketballturneringen for damer. En innledende enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i den innledende runden og Sør-Korea ble nummer to. De to lagene møttes i finalen og USA vant med 85-55 og var dermed olympiske mestere i basketball.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i basketball, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cindy Noble – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cindy Noble – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Cindy Noble – FIBA Rediger på Wikidata

* (en) Cindy Noble – FIBA Rediger på Wikidata
**EuroPsy** er en kvalifikasjonsstandard for utdanning og opplæring av psykologer, og definerer kompetansekrav for psykologer. EuroPsy er utviklet og forvaltet av the European Federation of Psychologists’ Associations (EFPA), hvor Norsk Psykologforening er medlem. EuroPsy-sertifikatet ble lansert i 2010 etter 20 års utviklingsarbeid. Et av hovedmålene ved arbeidet var å øke psykologers mobilitet i Europa, samt å sikre brukere av psykologiske tjenester. Den norske psykologen Arne Holte var sentral i utviklingen av standarden.

Det utstedes et «Basic» EuroPsy-sertifikat til psykologer som innfrir kravene om fem års gjennomgående høyere utdanning i psykologi, i tillegg til ett års veiledet praksis. Sertifikatet er ment å representere en referanse for selvstendig virke som psykolog, så fremt nasjonal regulering tillater det. Sertifikatet gjelder for syv år av gangen og fornyelse krever at man holder seg faglig oppdatert. Sertifikatet gis i fire grunnleggende (*basic*) kategorier: Klinisk- og helsepsykolog (*clinical and health*), arbeids- og organisasjonspsykolog (*work and organisational*), *utdanningspsykolog* ('educational*) og samlekategorien andre (*other'). I tillegg finnes det to EuroPsy-spesialistsertifikater i psykoterapi og i arbeids- og organisasjonspsykologi. Av EFPAs 39 medlemsland har foreløpig 24 land tatt i bruk EuroPsy. Rundt 3% av europeiske psykologer har foreløpig (per 2019) blitt tildelt sertifikatet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 26. september 2020. Besøkt 17. januar 2020.
2. ↑  
«EuroPsy». European Federation of Psychologists' Associations. Besøkt 21. oktober 2019.
***Arven*** er en norsk dramafilm fra 1979, regissert av Anja Breien. Filmen er også den siste norske filmen som har vært med i hovedkonkurransen i Cannes, hvor den var nominert i to klasser. Filmen vant en pris i klassen Special Mention, og den regnes idag som en av norsk films store klassikere. Anja Breien har i intervjuer uttrykt at hun håper at hennes filmer, som **Arven** vil bli gitt ut på dvd. Bare Hustruer-filmene og Voldtekt er utgitt på dvd til nå.

Handling
--------

Filmen handler om familien Skaug. De er samlet til en storslått begravelse av skipsrederen og forretningsmannen Kai Skaug. Han er nettopp blitt brått revet bort og etterlater seg en stor formue. Som skipsreder og enkemann uten barn ser de sørgende familiemedlemmene nå en mulighet til å få kloa i formuen. Det viser seg at arven skal gå til familien Skaug akkurat som de håper på, men det er en betingelse. Familien må drive skipsrederiet videre og de må være samlet. Ellers bortfaller hele arven. Det fører til komplikasjoner og tragedier i familien Skaug. For ting går ikke helt etter planen …

I rollene
---------

* Espen Skjønberg – Jon Skaug
* Anita Björk – Märta Skaug
* Hæge Juve – Hanna Skaug
* Jan Hårstad – Jonas Skaug
* Jannik Bonnevie – Eva Skaug
* Jonas Brunvoll – Prest
* Pelle Christensen – Advokat
* Jack Fjeldstad – Sam Pettersen
* Mona Hofland – Rut Petersen
* Svein Sturla Hungnes – Arne Torjussen
* Ada Kramm – Fru Marie Skaug
* Eva Opaker – Gerd Skaug
* Oddvar Paulsen – Pianostemmer

Mottakelse
----------

Filmen hadde kinopremiere 13. august 1979. Aftenposten ga filmen terningkast 5, mens VG sammen med Dagsavisen og Programbladet ga den terningkast 4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Arven* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Arven* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Arven* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Arven* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Arven* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Arven* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Arven* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Arven* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* *Arven (norsk film 1979)* hos Filmweb
**Arvefeste** er en form for jordleie som var vanlig tidligere. Arvefeste kunne være begrenset i tid, eller evigvarende. Festeren kunne disponere arealet, oftest en tomt, til bebyggelse mot å betale en årlig avgift, en ‘’festeavgift’’. Arvefeste gjelder ikke skyldsatt eiendom; ordningen ble vanligvis brukt for eindommer av tomtestørrelse (ikke jordbrukseiendommer), og skatt på eiendommen skulle fortsatt betales av grunneieren.

Ved inngåelse av avtaler om arvefeste ble det vanligvis krevd en innfestingssum. Dette var et engangsbeløp.

Arvefeste uten tidsbegrensning, med mulighet til å overføre festet til tredjepart, var i virkeligheten en form for eiendomsoverdragelse mot årlig avgift.

Tomtefesteloven, gjeldende fra 1975, regulerer nå feste av tomt. Bl.a. er betaling av innfestingssum ikke tillatt.

Historikk
---------

Avtaler om arvefeste ble særlig mye brukt på 1800-tallet, og var særlig hyppig på Agder. Ordningen gjaldt særlig mindre tomter, som ble fradelt på udyrket mark; tomtene var ofte så store at en kunne dyrke poteter selv. Fra arvefesterens side har ordningen flere gunstige sider. Ordningen ga rimelige, selveide boliger. Alternativet kunne vært en husmannskontrakt. En undersøkelse i Søndeled viser at få betalte innfestingssum, og i de tilfelle det ble betalt var avgiften liten. Den årlige leien var heller ikke stor, men på lengre sikt ville summen svare til en reel kjøpesum. I noen tilfelle ble festet etter 15 - 20 år utskilt og matrikulert. Arvefestet fungerer da som en overgangsordning fram til frikjøpt eiendom som det ikke lenger betales avgift for.

Tinglysing av arvefestebrev var mindre kostbart enn omkostningene med skylddelingsforretning og tinglysing av skjøter. Skattlegging var fram til |1865 hovedsakelig knyttet til eiendom. Matrikulert jord ble skattlagt, skatt for umatrikulert jord ble belastet hovedbruket. Den årlige avgiften skulle dekke skatt og kanskje være en avbetaling for kjøpesummen. 

Grunneieren som tegnet et arvefestebrev hadde ofte også rollen som arbeidsgiver. Han var ofte eier av skipsverft og/eller huggeplasser for trelast som skulle eksporteres, og hadde stor interesse for stabil og god arbeidskraft. Dette var i en tid det var viktig å bo nær arbeidsplassen.

Se også
-------

Tomtefeste

Referanser
----------

1. ↑  Hellerdal, Kirsten. *Arvefeste. En undersøkelse av en form for eiendomsoverdragelse i Søndeled på 1800-tallet*.
2. ↑  *Tomtefesteloven*.
3. ↑  Hellerdal, Kirsten. *Arvefeste. En undersøkelse av en form for eiendomsoverdragelse i Søndeled på 1800-tallet*.
4. ↑  Hellerdal, Kirsten. *Arvefeste. En undersøkelse av en form for eiendomsoverdragelse i Søndeled på 1800-tallet*.

Eksterne lenker
---------------

* Arvefeste i SNL
* Tomtefesteloven

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
**Ari Petteri Rasilainen** (født 18. februar 1959 i Helsingfors) er en finsk dirigent. Han har tidligere ledet Kringkastingsorkestret.

Rasilainen er utdannet fra Sibelius-akademiet i Helsingfors, der han studerte direksjon under Jorma Panula. I Berlin har han også studert direksjon under Arvid Jansons og fiolin under Aleksander Labko. Før han ble dirigent spilte Rasilainen i det finske kringkastingsorkesteret og i Helsingfors Symfoniorkester.

Rasilainen begynte sin karriere som dirigent i 1985 i Villmanstrand. Han var gjestedirigent for symfoniorkesteret i Tammerfors inntil 1994, da han ble dirigent for Kringkastingsorkestret i Norge. Rasilainen dirigerte Kringkastingsorkesteret til 2002. Samtidig ledet han fra 1994 til 1998 også symfoniorkesteret i Jyväskylä og fra 1999 til 2000 sinfoniettaen i Björneborg. Etter å ha avsluttet sitt engasjement i Norge gikk Rasilainen til stillingen som generalmusikkdirektør for Staatsphilharmonie Rheinland-Pfalz. Han opptrer samtidig med andre orkestre, blant annet Aalborg Symfoniorkester der han er gjestedirigent. Rasilainen har også dirigert orkesteret ved Finlands nasjonalopera i Helsingfors.

Rasilainen har medvirket til mer enn 50 CD-innspillinger.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 134937899, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.uppslagsverket.fi[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ari Rasilainen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ari Rasilainen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ari Rasilainen på AllMusic Rediger på Wikidata
* Biografi fra nettstedet *Klassika*.
* Rasilainen, Ari i *Uppslagsverket Finland*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**George Mamishisho Lamsa** (gammelsyrisk: ܓܝܘܪܓܝܣ ܠܡܣܐ‎, født 5. august 1892 i Mar Bishu i Det osmanske rike i det som skulle bli Tyrkia, død 22. september 1975 i Turlock i California i USA) var oversetter og teolog.

George Mamishisho Lamsa var av assyrisk opphav og oversatte Det nye testamente fra gammelsyrisk til engelsk. Han var en kontroversiell teolog.[]

Lamsa var medlem av Den øst-syriske kirke, og mente at Peshittabibelen var mer autentisk enn andre bibelskrifter.[] Han oversatte derfor denne bibelteksten fra gammelsyrisk til engelsk, og mente at hans oversettelser lå nærmere originalen. Ett av hans argumenter var at Jesus talte arameisk. Flere teologer er imidlertid av oppfatning at Det nye testamentes tekster ble skrevet av gresktalende ikke-jøder, og de bestrider av den grunn Lamsas tese.[] Et annet motargument mot Lamsas standpunkt har vært ulikhetene mellom gammelsyrisk og språket som ble anvendt i det palestinske området, også hva gjelder skrivemåte.[]

Det gamle testamente var skrevet på hebraisk, mente Lamsa, men originalen forsvant og den masoretiske bibelteksten som fortsatt eksisterer, bygger på en arameisk oversettelse av den originalen som gikk tapt.[] Dødehavsrullene synes imidlertid å være i strid med Lamsas teori.[]

En markant og betydningsfull forskjell mellom Lamsas oversettelse av evangeliene og de vestlige oversettelsene som bygger på de greske tekstene, er ordene Jesus uttalte på korset: *Eli, Eli, lama sabachthani*, som i moderne, vestlige bibler gjengis med ordene *Min Gud, min Gud, hvorfor har du forlatt meg?*[] Sitatet finnes i Markusevangeliet kapittel 15, vers 34. Direkte oversatt fra arameisk lød Jesu ord i stedet: *Min Gud, min Gud, til dette ble jeg spart!*, noe som ifølge Lamsa betydde: «dette var min skjebne».[]

Bibliografi
-----------

**Bøker og oversettelser**

* *Gospel light; comments on the teachings of Jesus from Aramaic and unchanged Eastern customs*; Philadelphia: A. J. Holman company; utgitt omkring 1936
* *New Testament commentary from the Aramaic and the ancient Eastern customs*; Philadelphia: A. J. Holman company, 1945
* *New Testament origin*; Chicago; New York: Ziff-Davis publishing company, 1947
* *Peshittabibelen*, eller *The Holy Bible from ancient Eastern manuscripts : containing the Old and New Testaments. Transl. from the Peshitta, the authorized Bible of the Church of the East*; Philadelphia, 1957
* *Från Jesu eget språk : Markusevangeliet från den gamla arameiska Peshittabibeln*; Vällingby: Harrier; 1975

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på metamind (eng)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Jeffrey Beall** er en amerikansk bibliotekar og forsker innen bibliotekvitenskap, som er kjent for å ha skapt begrepet røverforlag/røvertidsskrift og for å sette fokus på dette fenomenet gjennom *Bealls liste* over mulige røverforlag og røvertidsskrifter.

Virke
-----

Han var tidligere førstebibliotekar ved Auraria Library ved University of Colorado Denver, der han var ansvarlig for forskningsformidling. Han er kjent for sin beskrivelse og kritikk av røvertidsskrifter og røverforlag (*predatory journals*, *predatory publishers*), begreper han skapte. Han stod bak nettstedet *Scholarly Open Access* som overvåket tvilsom akademisk publiseringspraksis blant open access-tidsskrifter. Det som kjennetegner slike tidsskrifter er at de ofte krever penger fra forfatterne og ikke har noen seriøs kvalitetskontroll. I 2017 ble nettsiden tatt ned. Det ble senere rapportert at dette skyldtes press fra Frontiers Media mot Bealls arbeidsgiver University of Colorado Denver.

Beall har bachelorgrad i spansk fra California State University, Northridge (1982), mastergrad i engelsk fra Oklahoma State University (1987) og Master of Science-grad i bibliotekvitenskap fra University of North Carolina (1990). Han har publisert fagartikler om metadata, fulltekstsøk og informasjonsgjenfinning, og har vært medlem av redaksjonssrådet i *Cataloging & Classification Quarterly*. Han var ansatt ved Widener Library ved Harvard University fra 1990 til 2000, og ble ansatt ved Auraria Library i 2000. Han fikk opprykk til førstebibliotekar (*Associate Professor*) i 2012, og sluttet i stillingen i 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Knox, Richard (3. oktober 2013). «Some Online Journals Will Publish Fake Science, For A Fee». *NPR*. Besøkt 3. mai 2014.
2. ↑  «Why did Beall's List of potential predatory publishers go dark?». *Retraction Watch*. 17. januar 2017. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 9. april 2018.
3. ↑  «Librarian's list of 'predatory' journals reportedly removed due to 'threats and politics'».
4. ↑  Paul Basken (12. september 2017). «Why Beall's List Died — and What It Left Unresolved About Open Access». *The Chronicle of Higher Education*.
5. ↑  Paul Basken (22. september 2017). «Why Beall's blacklist of predatory journals died». *University World News*.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* Scholarly Open Access

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** Google Scholar

 |
Anna Grostøl intervjuer Terje O. Austenaa i Åmli i 1936. Anna Grostøls samlinger, Norsk Folkemuseum NF.14066-006
**Anna Grostøl** (født 30. april 1894 i Farsund, død 4. januar 1962 i Borre) var en norsk lærer og folkelivsgransker fra Lista i Vest-Agder. Hun brukte store deler av sitt liv til å samle kunnskap og dokumentasjon om gamle husflid- og håndverksteknikker og arbeidsformer fra hele landet, fra Vest-Agder i sør til Finnmark i nord. 

1915 tok Anna Grostøl eksamen ved Kristiansand lærerskole, og fram til 1920 var hun lærerinne, først i Gjerstad i Aust-Agder, deretter i Vennesla i Vest-Agder. I 1920-årene var hun lærer i Land i Oppland. Hun utvidet stadig sin kompetanse med tegnekurs, husmorskole, vevkurs, undervisning ved Kvinnelig industriskole i Oslo og lærerhøyskolen.

 Bruk av silhår i Valle i Setesdal i 1940. Foto Anna Grostøl. Anna Grostøls samlinger, Norsk Folkemuseum NF.13565-048.
På 1930- og 1940-tallet hadde hun hvert år innsamlingsreiser ulike steder i landet. Vest-Agder fylke ble spesielt godt besøkt. Arbeidet hennes var mangfoldig, med foto, film og tekstilprøver og annet som viser arbeid og håndverk knyttet til eldre naturalhushold på norske bygder. 

Sprang, tægerarbeid og greneveving var noen av de teknikkene Anna Grostøl dokumenterte. 

Etter at Anna Grostøl døde, ble samlingene hennes systematisert av familiemedlemmer og gitt til Det Norske Videnskaps-Akademi. Samlingen ble i 1976 overført til Norsk Folkemuseum, og benevnes Anna Grostøls samlinger. Mye av den fotografiske dokumentasjonen er i dag tilgjengelig via Norsk Folkemuseums hjemmesider og DigitaltMuseum.

Forfatterskap
-------------

* 1918 Sprang. Ein handarbeidsteknikk som er gløymd. (For Bygd og By 1918. s. 152 - 153.)
* 1921 Gamle norske kniplingar Sprang - Bregding. (For Bygd og By 1921)
* 1932 Sprang - med arbeidsteikningar. Olaf Norlis forlag 1932. Tanum-Nordli 1977.
* 1945 Norsk bygdetekstil. Norsk Tidend 7. februar 1945.
* 1946 Bygdeklede i Vest-Agder.
* 1947 Litt om kvinne-bunad i Vest-Agder
* 1950 Grenevev. Nordens Husflidsforbund.
* 1955 Heime-yrke. Utgitt av Vest-Agder fylke.

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 14. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 14. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Torbjørg Gauslaa: Anna Grostøl på Lista. Litt om granskingsarbeidet hennar - 1920-1950-talet Vyrke og arbeidsteknikkar frå naturhushaldet. Raufos [1989?]. Bokhylla.no

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anna Grostøl på NLIs Lokalhistoriewiki.
* Anna Grostøls fotografier på DigitaltMuseum
* Anna Grostøls film om greneveving, del I
* Anna Grostøls film om greneveving, del II
* Anna Grostøl: 6 filmstubber
* Anna Grostøl: Spinning på håndtein
* Fjotlandsrosas omtale av Anna Grostøl

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** KulturNav
 |