recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nicolai Aall** (født 6. juni 1883 i Kongsberg, død 12. november 1975) var en norsk diplomat.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av byfogd Nils Christian Joachim Stockfleth Aall (1842–1918) og Grethe Agna Kalmer (1859–1940) fra Halden. Han var gift 1919–1925 med Angela Hewson, og giftet seg for andre gang 1925–1932 med Cecilie (Ciss) Heidenreich (1902–1933); de fikk sønnen Nils (født 1928 i Peking).

### Diplomat

Etter examen artium 1902 og cand.jur. 1907, virket han fra 1911 for Utenriksdepartementet, først ved Norges legasjon i London som sekretær 1912–1915, så som visekonsul i New York City 1916–1918, tilbake i London et par år som 1. legasjonssekretær, før han i 1920 flyttet til Kina for å være mangeårig generalkonsul i Shanghai, samt fra 1923 også chargé d'affaires i Peking. 

Fra 1938 var han minister ved Norges legasjon i Rio de Janeiro med sideakkreditering til Venezuela, Colombia og Ecuador. Fra 1945 var han tilbake i Kina som ambassadør (i Nanjing), med sideakkreditering som minister i Bangkok 1945, Manila 1948 og Djakarta 1950. 

Aall var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (1923) og var også tildelt flere utenlandske ordner.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsdato kun etablert følgende sted: S. W. Pettersen Arkivert 5. oktober 2013 hos Wayback Machine. en online slektsdatabase.
2. ↑  Aall, Nicolai i Hvem er Hvem 1973.
3. ↑  Paul Paus Breder, Tillegg til stamtavle over familien Breder utgitt i 1990
4. ↑  Så er nevnt av Nordahl Grieg i hans bok Kinesiske dage fra 1927, samt i biografien Til ungdommen : Nordahl Griegs liv skrevet av Edvard Hoem, utgitt 1989.
5. ↑  Den Kongelige norske St. Olavs orden. Kort oversikt over ordenens historie og biografiske oplysninger om dens nulevende norske medlemmer, 1934.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Ludvig Gudim** (født 2. februar 1999 i Oslo) er en norsk fiolinist. Han er vinner av en rekke musikkpriser og har bl.a. representert Norge i Eurovisjonens konkurranse for unge musikere (2016).

Biografi
--------

Gudim begynte å spille fiolin som femåring med Suzuki-metoden. Fra 2007 til 2017 var han elev ved ved Barratt Due musikkinstitutt med Stephan Barratt-Due og Henning Kraggerud som lærere. I 2013 deltok han i et sommerprogram i New York for talentfulle musikere, Perlman Music Program. Fra 2017 har han studert ved Juilliard School i New York med Itzhak Perlman og Li Lin som lærere.

Gudim har gjort seg bemerket med gode plasseringer i en rekke musikkonkurranser i både Norge og utlandet. Han vant tredjepris i Menuhin-konkurransen (2014), andrepris i Prinsesse Astrid Internasjonale Fiolinkonkurranse (2016) og vant musikkonkurransen Virtuos på NRK i 2016, og fikk med dette representere Norge i finalen av Eurovisjonens konkurranse for unge musikere i Køln, der han spilte for mange millioner TV-seere.

Han har vært solist med en rekke orkestre, deriblant Oslo-Filharmonien, WDR Sinfonieorchester Köln, Bergen Filharmoniske Orkester, Stavanger Symfoniorkester, Trondheim Symfoniorkester, Brussel Chamber Orchestra, KORK, Vietnam National Symphony Orchestra, TrondheimSolistene og Orpheus Sinfonia. Som kammermusiker har han spilt med musikere som Janine Jansen, Alisa Weilerstein, Kathryn Stott, Steven Isserlis, Christian Tetzlaff, Lars Anders Tomter og Ivry Gitlis. 

Gudim spiller på en Antonio Stradivari fra 1710, utlånt fra Anders Sveaas Allmennyttige Fond.

Gudim er sønn av ballettdanseren Ketil Gudim.

Priser og utmerkelser
---------------------

* 2010: 1. pris Sparre Olsen-konkurransen
* 2010: 1. pris Ungdommens Musikkmesterskap
* 2011: 1. pris Sparre Olsen-konkurransen
* 2012: 1. pris Sparre Olsen-konkurransen
* 2012: Ærespris Sparre Olsen-konkurransen
* 2012: 1. pris Ungdommens Musikkmesterskap
* 2013: Spohr-konkurransen (Weimar, Tyskland): Spesialpris for fremragende framførelse
* 2014: 1. pris i Ungdommens Musikkmesterskap
* 2014: «Årets musiker» i Ungdommens Musikkmesterskap
* 2014: 3. pris i Menuhin-konkurransen (Austin, Texas)
* 2015: Vinner av Arve Tellefsens Musikerpris
* 2016: Vinner av Den norske solistpris og Virtuos
* 2016: 2.-plass i Prinsesse Astrid Internasjonale Fiolinkonkurranse
* 2019: 1. pris Juilliards fiolinkonkurranse

Referanser
----------

1. ↑   www.sommersymfoni.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ludvig Gudim». sommersymfoni.no. 2017. Arkivert fra originalen 3. august 2019. Besøkt 3. august 2019.
3. 1 2 3  «Ludvig Gudim». crescendo-music.no. Arkivert fra originalen 3. august 2019. Besøkt 3. august 2019.
4. ↑  «Juilliard Chamber Orchestra Performs Works by Beethoven, Mendelssohn, Ravel, and Prokofiev on Monday, February 25, 2019, at 7:30pm in Alice Tully Hall | The Juilliard School». *www.juilliard.edu*. Besøkt 6. april 2022.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Czesław Mordowicz** (født 2. august 1919 i Mława, død 28. oktober 2001) var en polsk jøde som sammen med Arnošt Rosin rømte fra konsentrasjonsleiren Auschwitz i det tyskokkuperte Polen den 27. mai 1944, under de pågående jødeutryddelser der. En syv-siders rapport diktert av Mordowicz og Rosin ble i tilslutning til Vrba–Wetzler-rapporten og en rapport fra Jerzy Tabeau samlet kjent som *Auschwitz-protokollene*, og gav detaljerte skildringer om massemordet som fant sted inne i leiren.[1]

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Czesław Mordowicz ble født til skuespillerinnen Anna Wicińskaog hennes ektemann Herman Mordowicz, en kornhandler.[2]

### Flukt fra Auschwitz

Den 27. mai 1944 rømte Mordowicz (fange nr. 84216) fra Auschwitz i tysk-okkuperte Polen til Slovakia, sammen med Arnošt Rosin (nr. 29858), opprinnelig fra Snina i Slovakia.[3] De ankom Slovakia den 6. juni[1] og dikterte rapporten sin til Oskar Krasniansky fra det slovakiske jøderåd i hjemmet til Boby Reich, i hans hjem i Liptovský Mikuláš. I april samme år hadde Rudolf Vrba og Alfréd Wetzler diktert Vrba–Wetzler-rapporten til Krasniansky etter deres flukt fra Auschwitz.[3] Mordowicz og Rosin bekreftet detaljene Vrba og Wetzler hadde gitt. De fortalte også Krasniansky at mellom 15. og 27. mai hadde 100.000 ungarske jøder ankommet Auschwitz og de fleste hadde blitt gasset ved ankomst.[1]

### Opprør og gjeninternering i Auschwitz

Ytterligere informasjon: Slovakisk nasjonalopprør

I august 1944 startet slovakiske partisaner det slovakiske nasjonalopprøret opprør mot den nazikollaborerende slovakiske stat, og som følge av dette invaderte tyskerne landet. Mordowicz var blant de arresterte. Han ble returnert til Auschwitz, men SS gjenkjente ham ikke, noe som reddet livet hans. Han ble sendt til en annen leir, ohg overlevde. Både Mordowicz og Rosin overlevde krigen.[4] 

Tiår senere beskrev Mordowicz sin innsats for å advare andre passasjerer på toget til Auschwitz om at de ville ble tatt av dage, og burde prøve å hoppe av. Passasjerene begynte å rope og banke på dørene, fortalte han en intervjuer, som vaktene svarte med å slå ham. Deretter tygget han av tatoveringen med fangenummeret sitt, i håp om at SS i Auschwitz ikke ville være i stand til å identifisere ham.[5]
**Torunn Janbu** (født 1954) er overlege dr. med. og spesialist i generell kirurgi og ortopedisk kirurgi. I perioden 2005–2011 var hun den 40. president i Den norske legeforening som første kvinne. Tidligere har hun vært formann for Oslo legeforening og visepresident i Den norske legeforening.

Utdannelse
----------

Janbu tok den medisinske embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1979. I 1990 tok hun den medisinske doktorgrad ved samme universitet med avhandlingen *Doppler ultrasound studies on the uteroplacental circulation in pregnancy and labour*. Janbu ble i 1999 godkjent som spesialist i generell kirurgi, og i 2005 ble hun også spesialist i ortopedisk kirurgi.

Arbeid
------

Hun arbeidet som assistentlege ved Diakonhjemmets diakonale sykehus, Aker universitetssykehus og Lovisenberg sykehus fra 1990 til 2001, da hun ble overlege ved Ortopedisk avdeling på Rikshospitalet.

Tillitsverv
-----------

Fra 1996 til 2000 var Janbu hovedtillitsvalgt for Yngre legers forening ved Aker universitetssykehus, og senere ble hun leder av Den norske legeforenings likestillingsutvalg, leder av Oslo legeforening og medlem av legeforeningens landsstyre. Fra 2003 har hun vært medlem av legeforeningens sentralstyre, og fra 2004 til hun ble valgt til president var hun visepresident. Janbu ble 21.5. 2010 valgt til leder av Verdens legeforenings (WMA) medisinske etikkomite (Medical Ethics Committee).

Familie og privatliv
--------------------

Hun bor i Bærum, og er gift med legen Kjell Maartmann-Moe. Janbu har tvillingene Ida Haukeland Janbu og Håvard Haukeland Janbu. Hun danset ballett som ung.

Eksterne lenker
---------------

* Portrett i Dagbladets *Magasinet*
* Om Torunn Janbu på nettsidene til Den norske legeforening[*død lenke*]
* Artikkel i Tidsskriftet i forbindelse med presidentvalgkampen

| * v
* d
* r
Presidenter for Den norske legeforening |
| --- |
| Joachim A. Voss **·** Klaus Hanssen **·** Marius Bøckman **·** Edvard Kaurin **·** Klaus Hanssen **·** Axel Holst **·** Brostrup M. Müller **·** Axel Holst **·** Søren B. Laache **·** Gotfred E. Bentzen **·** Klaus Hanssen **·** Kristian Brandt **·** Vilhelm Uchermann **·** Karl Wefring **·** Fredrik Kr. Jervell **·** Stian Erichsen **·** Halfdan Bryn **·** Theodor Frølich **·** Lorentz S. Petersen **·** Andreas Tanberg **·** Olaf Tandberg **·** Harald Lystad **·** Halfdan Sundt **·** Frithjof Leegaard **·** Sverre Kjølstad **·** Edvard B. Hegbom **·** Thomas Chr. Krohn **·** Axel Strøm **·** Trygve Iversen **·** Johan Haffner **·** Kaare Schancke **·** Gerhard Larsen **·** Martin Seip **·** Axel Aubert **·** Jon Skåtun **·** Dagfinn Gedde-Dahl **·** Harald E. Hauge **·** Bengt-Lasse Lund **·** Jon Haffner **·** Knut Eldjarn **·** Hans Petter Aarseth **·** Hans Kristian Bakke **·** Torunn Janbu **·** Hege Gjessing **·** Marit Hermansen **·** Anne-Karin Rime |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Mannskoret Fagen Hamar** (Fagforeningenes Mannskor) er et mannskor stiftet i 1915 av arbeidere ved Norrøna skofabrikk på Hamar. Koret var ett av flere arbeiderkor rundt om i landet.

Koret fikk i 1993 LOs kulturpris for å ha ivaretatt «gamle og gode arbeidertradisjoner som sang og revy er», samtidig som «de har søkt nye veier». I 2005 fikk de interkommunale Hedmarksprisen.

Forestillinga *Arbesdaer* ble framført over 50 ganger ved Klevfoss Industrimuseum og delvis vist på NRK 1. mai 1994. Koret har deltatt på Kaupangspillet på Domkirkeodden. Det har hatt samarbeid med blant annet Geirr Lystrup, Aase Wentzel, Arve Opsahl, Thore Skogman, Odd Grythe og Ole Edvard Antonsen. Ved 90-års-jubileet i 2005 framførte koret forestillinga *Syng, kamerater!* av Tor Karseth.

En mangeårig tradisjon har vært konsert «dagen før dagen» 30. april sammen med Hamar Damekor. På disse konsertene har både Odvar Nordli og Sigbjørn Johnsen vært konferansier.

Karin Sveen skriver om korets betydning for arbeiderne og arbeiderbevegelsen i byen: «I sin hvite sangerlue stod han (faren) sammen med sine kompiser og framførte 'Gryr i Norden' og 'No livnar det i lundar' foran det gamle Basar-bygningen på Stortorvet hver 1. mai.»

Referanser
----------

1. ↑   www.fagen.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Hamar Arbeiderblad, besøkt 23. februar 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.op.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Fagen Hamar | Om oss». Mannskoret Fagen. Besøkt 10. mars 2024.
5. ↑  Sandbrekkene, Bjørn-Tore (18. oktober 2016). «Nå fyller dette koret 100 år». *Østlands-Posten*. Besøkt 10. mars 2024.
6. 1 2  «Mannskor hedret», *LO-aktuelt* nr. 8, 1994, side 15.
7. 1 2 3  Odd Arne Olafsen: «Fagens lek med notelinjene», *LO-aktuelt* nr. 7, 2009, side 46 f.
8. ↑  Karin Sveen: *Klassereise – et livshistorisk essay*, Oktober forlag 2000, side 72.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Mannskoret Fagen Hamar på Facebook Rediger på Wikidata
**Slaget om Kaukasus** er navnet gitt på en rekke operasjoner i Kaukasus av aksemaktene, og Sovjetunionen, ved Østfronten under andre verdenskrig.

Ca. 870 000 sovjetisk personell ble tildelt «medaljen for forsvaret av Kaukasus» fra 1. mai 1944.Slaget om Kaukasus oppstod etter Hitlers iverksetting av *Fall Blau*, og særlig *Operasjon Edelweiß*, som tok sikte på de viktige oljefeltene ved Baku, sentralt for Sovjetunionens industri og militære, samt høyt ønsket og ettertrengt av Nazi-Tysklands krigsmaskineri, særlig grunnet Wehrmachts avhengighet av panserkrig og motorisert krigføring. Tyskland led av et alvorlig oljeunderskudd, og de rumenske oljefeltene klarte ikke å tilfredsstille tyske behov, samtidig som blokader og handelsnekt gjorde det tilnærmet umulig for Tyskland å få anskaffet petroleum gjennom diplomatiske virkemidler. Det ble derfor besluttet at det tyske krigsmaskineriet skulle fokusere på å sikre Kaukasus og de viktige oljefeltene i regionen, som hadde vært i verdenstoppen i oljeproduksjon, og et av petroleumsindustriens fødesteder. Tyskland klarte til slutt ikke å få kontroll over regionen, og slaget endte da tyske styrker trakk seg tilbake langs hele den sovjetisk-tyske-fronten i 1943.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
***The Web of Deceit*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Edwin Carewe og med Dolores Cassinelli i hovedrollen.

Handling
--------

Wanda Hubbard lever et liv med kriminalitet i storbyen, samtidig som moren og søsteren hennes Lucille lever en fredelig tilværelse på landsbygda. En dag, mens de raner pengeskapet til major Andrew Clark, blir Wanda og partneren hennes Red Smith pågrepet. Men begge to klarer snart å stikke av. Wanda flykter hjem til moren sin, og Red blir kort tid senere sendt til Arizona. I mellomtiden dør Mrs. Hubbard som et resultat av et fall, og innrømmer på dødsleiet overfor Wanda at Lucille egentlig var datteren til svogeren hennes - den velstående major Clark.

Etter begravelsen bestemmer Wanda seg for å posere som Clarks datter, og reiser til New York hvor hun blir tatt hånd om av Clark og hans protesjé Roger Burney - som hun snart forelsker seg i. Senere kommer Lucille til New York og vinner Rogers kjærlighet, noe som gjør Wanda sinnssykt misunnelig. Dette driver henne snart til å ødelegge et portrett av Clarks avdøde kone. Men Red Smith dukker opp igjen kort tid senere, og han truer med å avsløre Wandas bedrag. I den påfølgende konfrontasjonen blir Wanda myrdet, og den sårede Red innrømmer endelig hele sannheten om Lucilles virkelige foreldre. Clark ønsker den virkelige datteren sin velkommen. Så Lucille vinner både en far, og Roger som sin kjæreste.

Skuespillere
------------

* Hugh Cameron som Red Smith
* Dolores Cassinelli som Wanda Hubbard / Lucille Hubbard
* Lettie Ford som Emily Ann Hubbard
* Franklyn Hanna som Andrew Clarke
* Mitchell Harris som Roger Burney

Referanser
----------

1. ↑  «The Web of Deceit (1920)». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 18. juni 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 18. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Web of Deceit* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Serhii Plokhy** (ukrainsk: Сергій Миколайович Плохій, *Serhij Mykolajovytsj Plochij*; født 23. mai 1957 i Gorki i RSFSR i Sovjetunion) er en ukrainsk-amerikansk historiker og høyskolelærer.

Liv og virke
------------

Serhii Plokhy ble født av ukrainske foreldre i den russiske by Gorki (Nisjnij Novgorod). Barndom og undom tilbragte han i **Saporischschja** (Ukrainske SSR. I 1980 fullførte han et studium i historie- og sosialvitenskaper ved Universitetet i Dnepropetrovsk (Ukrainske SSR) og studerte deretter til 1982 histografi og kildeforskning ved **Russischen Universität der Völkerfreundschaft** i Moskva. Han promoverte i 1990 ved '**Nationalen Taras-Schewtschenko-Universität** i Kiev.

Fra 1983 til 1991 underviste han ved **Universität Dnipropetrowsk** og ble der full professor. 

Fra 1996 var han professor for historie ved University of Alberta, der han grunnla dets forskningsprogram for religion og kultur. Derutover var han stedfortredende dierktør for *Canadian Institute of Ukrainian Studies* og *Peter Jacyk Center for Ukrainian Historical Research* ved dette institutt. 

Fra 2007 ble Plokhy, isom etterfølger etter Omeljan Pritsak, **Mykhailo Hrushevsky-professor for ukrainske historie** og direktør for det ukrainske forskningsinstitutt ved Harvard University.[2] Han fikk i Canada og USA som en ledende autoritet på Østeuropas og Ukrainas historie.[3][4][5]
**Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn-Rethwisch** var en avdelt linje av huset Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn, med røtter i huset Oldenburg. 

Linjen ble grunnlagt av Joachim Ernst II, som var sønn nr. tre av hertug Joachim Ernst av Pløn. 

Han fikk tildelt godset Rethwisch, hvor hans ugifte tante Eleonora av Slesvig-Holsten-Sønderborg hadde bodd frem til sin død i 1699. Her lot Joachim Ernst samme år oppføre et nytt residensslott. Både ham selv og sønnen Johann Adolf var gift med kvinner tilknyttet uradelsslekten Merode.

Johan Adolf gjorde krav på Pløn i 1706, men fikk han ingen innrømmelser. Slektningen Joachim Frederik som overtok Pløn, forpliktet seg dog til å betale ham årpenger.

Etter at linjen utdøde med Johan Adolf i 1729, tilfaldt Rethwisch Frederik Carl av Pløn. Da han døde i 1761 – og dermed også Plønlinjen – gikk Rethwisch tilbake til kongen av Danmark og Norge som hertug av Holsten.

Residensslottet ble i en periode brukt til myntverk.

Liste over hertuger
-------------------

* 1671–1700: Joachim Ernst II
* 1700–1729: Johan Adolf

Referanser
----------

1. ↑  «Das Gut Rethwischhof – Kreis Stormarn». *www.kreis-stormarn.de*. Besøkt 4. februar 2020.
2. ↑  *Schleswig-holsteinische Blätter für 1835-[40]* **(tysk)**. Im K. Taubstummen-Institut. 1836.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «503 (Dansk biografisk Lexikon / VIII. Bind. Holst - Juul)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 2. februar 2020.
4. ↑  «Stormarn-Lexikon - Amt Rethwisch (1671-1867)». *www.stormarnlexikon.de*. Besøkt 28. november 2021.
*For BMW 3-serie som er produsert etter 1975, se 3-serie*

Vinner av Mille Miglia den 28. april 1940 med von Huschke von Hanstein og Walter Bäume bak spakene. Dette var en Carrozzeria Touring coupé.
**BMW 328**, en to-seters sportsbil uten tak fra BMW som ble laget i 464 eksemplarer mellom 1936 til krigen startet i 1940.

Den hadde en to-liters bensinmotor med seks sylindre, som utviklet 80 hestekrefter. Ulikt mange lignende sportsbiler hadde den ikke kompressor. Den manuelle girkassen hadde fire trinn. Ifølge fabrikkens nedtegnelser manglet de første prototypene dører. Den manglet også utvendige dørhåndtak og veide 780 kilo.

Etter lanseringen i 1936 vant den mange viktige løp som Eifelrennen i Tyskland, RAC Tourist Trophy i England, Mille Miglia i Italia og Le Mans i Frankrike. 

Etter krigen ble BMW 328 videreført av den britiske Bristol 401, delvis ledet av Fritz Friedler som hadde stått for utviklingen av BMW 328.

Referanser
----------

1. 1 2 3  The BMW 328, en pressemelding fra bmwgroup.com den 23. september 2020.
2. ↑  Verdens beste sportsbil fra refuel.no, sist lest den 4. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) BMW 328 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
 BMW – Liste over BMW-modeller – Liste over BMW-motorer – Alle BMW-artikler |
| --- |
**Hillekalven og Pasholmen naturreservat** består av holmer og skjær ved Hille i Klosterfjorden i Kvinnherad kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Registrerte hekkende arter i 2014 (7. juli)

* Svartbak 3 par,
* Fiskemåse 1 par (100 i 1980),
* Tjeld 1 par,
* Grågås 4 individer på hovudøya Hille.

Dette var nok den største kollonien av terner i Hordaland i 1992 med ca 220 par sannsnligvis mest makrellterne, men fra 1996 har det ikke vært registrert noen.Forvaltningsplanen beskriver det slik:

«Det abrupte samanbrotet i 1995-96 er påfallande, og mykje meir markant i dette reservatet enn dei fleste andre stader i Hordaland. Vi kjenner ikkje årsakene til dette, men at næringssvikt er ein sterkt medverkande faktor er sannsynleg. Det er også mogleg at det på denne tida vart etablert ein fast bestand av mink på Hilleøyane, ein bestand som kan ha vore her sidan. Hilleøyane ligg relativt isolert i Klosterfjorden, og kan ha vore vanskeleg å ta seg fram til for minken.»

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 25. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Hillekalven og Pasholmen naturreservat, Kvinnherad kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 25. mars 2024.
3. 1 2 3  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 101. Besøkt 25. mars 2024.
Satellittbilde av Port-au-Prince
**Port-au-Prince** [pɔroˈprɛ̃s] er hovedstaden og den største byen i Haiti. Kommunen Port-au-Prince hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 942 194. Hovedstadsområdet hadde samme år en beregnet folkemengde på 2 470 762.

Byen ble grunnlagt av franske kolonister i 1749 over en eldre spansk bosetting. I 1770 ble Port-au-Prince hovedstad i den franske kolonien Saint-Domingue og i 1804 ble den hovedstad for det selvstendige Haiti. Under den franske og den haitiske revolusjon ble byen døpt Port-Républicain, men den fikk navnet Port-au-Prince av keiser Jacques I av Haiti.

I byen ligger Hotel Oloffson som gav inspirasjonen til Graham Greenes fiktive Hotel Trianon beskrevet i romanen *Gjøglerne* (1966).

Referanser
----------

1. ↑  *Population totale, population de 18 ans et plus estimées en 2012* Arkivert 19. september 2013 hos Wayback Machine. Institut Haïtien de Statistique et d'Informatique, 2012, s. 13.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Demokratiske Sosialister (AIK)** var et politisk parti i Norge, som ble dannet i 1973 med grunnlag i Arbeiderbevegelsens informasjonskomité mot norsk medlemskap i EF (AIK), som var den organiserte motstanden mot norsk medlemskap i daværende EF, nåværende EU, innad i Arbeiderpartiet. De organiserte EF-motstanderne valgte å bryte med partiet og etablerte Demokratiske Sosialister (AIK), som deltok i Stortingsvalget i 1973 som en del av Sosialistisk Valgforbund. I 1975 var partiet med på etableringen av Sosialistisk Venstreparti (SV), og som en konsekvens av dette la partiet seg selv ned i 1976.

Første leder i Demokratiske Sosialister (AIK) var stortingsrepresentant Berit Ås, og hun ble dermed landets første kvinnelige partileder. Ås ble også den første lederen i SV.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Demokratiske Sosialister» i *Store norske leksikon*

Referanser
----------

1. 1 2  Grønbech, Dagrunn (2015). *Berit Ås – Kvinneuniversitetet og hersketeknikkenes mor*. Nesna: Fredrikke, organ for FoU-utgivelser.
2. ↑  «Demokratiske sosialister (AIK) – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Arkivert fra originalen 15. februar 2016. Besøkt 12. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Petter Moen** (født 14. februar 1901, død 8. september 1944) var en aktiv motstandsmann i Norge under andre verdenskrig, sentral i arbeidet med den illegale pressa.

Bakgrunn
--------

Moen ble født i Drammen av foreldre Erik Moen (født 1860) og Hansine Johannessen (født 1867). Han giftet seg 2. november 1940 med Bergliot Svanhild Fjeld Gundersen (født 20. februar 1908), datter av glassmester Bernhard Fjeld Gundersen og Mathilde Karoline Jacobsen Seveland. Han flyttet i 1920 etter bestått examen artium til Kristiania, hvor han tok seg arbeid hos forsikringsselskapet Idun. Han ble senere aktuar i samme selskap.

Andre verdenskrig
-----------------

Han var involvert i produksjonen og distribusjon av de illegale avisene *Fri Presse*, *Rex Rotary* og *London-Nytt*, som var en av de største illegale aviser under den tyske okkupasjonen av Norge. Denne ble han etter hvert redaktør for. Han ledet også en gruppe som tok initiativet til Aula-brannen i Oslo høsten 1943.

### *Petter Moens dagbok*

1949-utgaven
I februar 1944 ble Moen arrestert og satt i enecelle på Møllergata 19. Der skrev han dagbok ved å stikke hull i fengselets toalettpapir med en stift fra blendingsgardinen. Til sammen 1 400 ark ble skrevet, rullet sammen og gjemt under cellegulvet via en luftekanal. 

Etter 7 måneder i fengsel ble Moen sendt om bord i fangeskipet «Westphalen» og omkom, sammen med 45 av de 50 norske fangene ombord, da skipet gikk på en mine og sank i Skagerrak 8. september 1944. Om bord på «Westfalen» hadde Moen fortalt om dagboken til noen av sine medfanger. En av disse var blant de fem overlevende, og da krigen var over, meldte han fra. Cellegulvet ble brutt opp og hele dagboken ble funnet i behold. 

*Petter Moens dagbok* ble utgitt i bokform i 1949. Den har kommet i flere opplag, og er oversatt til flere språk.

Petter Moen ble bisatt høsten 1945 fra Gamle Aker kirke i Oslo.

Bibliografi
-----------

* Moen, Petter: *Petter Moens dagbok*, J.W. Cappelens Forlag, 1949

Referanser
----------

1. ↑   byleksikon.drmk.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 275. ISBN 8202141389.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
***Pseudoholostrophus*** er en slekt av løvsoppbiller som er knyttet til døde trær infisert av kjuker, der larvene utvikler seg.

Utseende
--------

Små til middelsstore(gjerne 3 – 6 mm), avlange, halvblanke, fint hårete, brunlige løvsoppbiller, dekkvingene kan ha rødlige tegninger. De fire ytterste leddene av antennene er litt forstørrede. **Hodet** er forholdsvis lite, mer eller mindre skjult under pronotum sett ovenfra, fasettøynene er store og mer eller mindre nyreformede. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen eller litt lengre, perlekjede-formede eller med de fire ytterste leddene litt forstørret, slik at de danner en avlang, løs kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, bakerst så bredt som dekkvingene, helt rundet foran. **Dekkvingene** er avlange, svakt hvelvede, med uregelmessig punktering eller ingen tydelige punktgroper. **Beina** er slanke og middels lange, leggene med ganske korte sporer, føttene forholdsvis lange og tynne, og fem-leddete.

Levevis
-------

Løvsoppbillene er skogsinsekter knyttet til døde trær der det vokser kjuker og andre vednedbrytende sopper. De voksne billene, som er aktive om natten, kan ofte finnes i barksprekker eller under barken på døde trær. De legger også eggene i barksprekker, og de nyklekte larvene finner veien til nylig framsprungne fruktlegemer av kjuker, som de lever av. De voksne billene er nattaktive.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Nord-Amerika og Øst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **løvsoppbiller**, Tetratomidae Billberg, 1820
					- Underfamilien **Eustrophinae** Gistel, 1848
						* + Slekten ***Pseudoholostrophus*** Nikitsky, 1983 - 4 arter, Asia og Nord-Amerika
								- *Pseudoholostrophus chinensis* Nikitsky, 1998
								- *Pseudoholostrophus discolor* (Horn, 1888)
								- *Pseudoholostrophus impressicollis* (LeConte, 1874)
								- *Pseudoholostrophus klapperichi* (Pic, 1954)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  Nikitsky, N. 1983: Un nouveau genre de la famille des melandryides (Coleoptera) de Chine. *Bulletin de la Société Entomologique de Mulhouse* 1983 (juillet-sept.): 37–38.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Gamle Bergen, hvor opptakene til Gullars ble gjort.
***Gullars*** er en norsk Barne-TV-serie som gikk på NRK fra 1984 til 1990. Serien het *Regnbuebyen* til å begynne med, men endret navn til *Gullars* etter en tid. Hovedfiguren Gullars fremstilles av en hånddukke. Idé og regi var ved Ole Bjørn Kringstad. 

Designet på Gullars er inspirert av en leke produsert i Korea av firmaet Knickerbocker. Figuren "Hang in there Howard" hadde ikke noe særlig suksess, så NRK fikk tillatelse til å bruke designet som Gullars. I serien viser Gullars et bilde av faren sin med en pipe i munnen, dette er bilde av denne leken. Gullars bruker pipen etter faren sin til å blåse såpebobler med, noe som trolig ble introdusert for å forklare hvorfor leken røkte pipe, da den gule varianten ble solgt som Gullars i Norge. Leken finnes i flere andre farger også.

Handling
--------

Seriens handling var lagt til «Regnbuebyen», mer spesifikt i Gamle Bergen i Sandviken i Bergen, hvor den gule fuglen Gullars med et brak gikk gjennom taket og havnet i huset til Marianne. Der blir han boende i en fiolinkasse.

En hyppig gjest hos de to var «Indigo» – den poetiske og fargerike mannen som bodde i et bosspann like ved. Et fast segment i programserien var også barna i gaten, som i sine regnklær sang og danset til barnemelodier. Gullars kan sies å være kjent for sin særdeles masete væremåte, og tenker seg lite om før han gjør ting. 

En av de mest kjente scenene fra *Gullars* var da Gullars bestemte seg for å stikke av, og for å vise Marianne at han hadde stukket av, la han fram eggeskall og en rømmeboks (= eg skal rømme).

Medvirkende
-----------

> Indigo, Indigo ta meg med  
> til en regnbue langt av sted.  
> Under en paraply vil vi fly  
> helt til en annen by.
> 
> 
> fra serien
> 
> 

* Marianne – Marianne Persson Franck (1952–2024)
* Indigo – Tor Gundersen (1930–2018)
* Gullars – Geir Amundsen
* Barn fra Mariannes musikkbarnehage
* Fru Cypriansen – Wenche Kvamme

Referanser
----------

1. ↑  «Marianne Persson Franck er død». *www.tv2.no*. 16. mars 2024. Besøkt 16. mars 2024. ««Gullars»-stjerna døde etter kort tids sykdom.»
2. ↑  «Skuespilleren bak «Indigo» i Gullars er død». *www.bt.no*. Bergens Tidende. 11. juli 2018. Besøkt 9. mai 2021. «Tor Gundersen, kjent som Indigo i barne-tv-serien Gullars, døde fredag 6. juli, 88 år gammel.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gullars* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Gullars* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) *Gullars* på NRK TV Rediger på Wikidata
* Arkiv av Gullars' side
**Leskedrikk** (av lty. *leschen* som betyr *slukke (tørsten)*) er et drikkeferdig produkt, med eller uten kullsyre, som er framstilt av vann primært, naturlige (bær, frukt med videre) eller ikke-naturlige aromastoffer og søtning. Kullsyreholdige leskedrikker kalles gjerne brus.

Per definisjon er imidlertid alle drikker som kan stille tørste å forstå som leskende drikker, også rent vann og for noen arter som har evnen til å skille ut salt også saltvann.

Leskedrikker selges også i konsentrert form, et produkt som etter fortynning med vann gir en drikkeferdig leskedrikk.

Leskedrikker som har råsaft fra spesifikke frukt og bær i forskriftsmessig mengde (minst 8 prosent per 10. januar 2013), kan kalles eksempelvis *appelsindrikk*, *appelsinlimonade*, *appelsinbrus* og lignende om råsaften kommer fra appelsin. Leskedrikker som har under minstemålet (mindre enn 8 prosent råsaft) av bær og frukt må derimot skrives *drikk med appelsinsmak*, *limonade med appelsinsmak*, *brus med appelsinsmak* og lignende.

Referanser
----------

1. ↑  Mattilsynet. (2013-01-10). *Markedsføring av vann på flaske*. Besøkt 2013-08-03

Kilder
------

* Forskrift for vegetabilske konserver. Kapittel III. Særbestemmelser for erstatningsmidler for frukt, bær og grønnsakkonserver. §§ 33-2 og 33-2. *Særbestemmelser for erstatningsmidler.* Lovdata.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** BBC Things
 |
En flaske Campari.
**Campari** er en alkoholholdig aperitiff som produseres av Gruppo Campari. Den ble første gang laget i 1860. Den har fra 20,5 til 28% alkohol, avhengig av fra hvilket land man kjøper den. Den består av forskjellige røtter, krydderurter, krydderier og frukter som er blandet med destillert vann og etanol (sprit). Den brukes mest i cocktailer eller blandet med soda. Drikken er en type *bitter*, og har en dyp, rød farge.

Historie
--------

Camparis historie starter i 1860, da den ble oppfunnet av Gaspare Campari i Novara i Italia. Han ga drikken først navnet *Bitter Uso Olanda*. Den originale oppskriften er fortsatt i bruk, men er hemmelig, og er kjent av bare noen få personer. Noen kilder sier også at kun én person kjenner hele oppskriften, mens en liten gruppe mennesker kjenner deler av den. Den ble opprinnelig farget med karmin, som ble utvunnet fra cochenillelusen, som ga drikken den distinkte rødfargen. 

Den 7. januar 1889 ble den første reklamen for Campari trykket i avisen Corriere della Sera, den ledende avisen i Italia. 

I 1904 åpnet den første fabrikken for produksjon av Campari, i Sesto San Giovanni, som ligger i nærheten av Milano. Selskapet krevde da at barer som solgte Campari måtte ha en plakat med *Campari Bitters* synlig. Dette bidro til å øke omsetningen av Campari. Da Davide Campari, Gaspare Camparis sønn, ledet selskapet, begynte de også eksport av drikken; først til Nice, senere også til andre land. Campari eksporteres i dag til over 190 land, der Italia, Brasil, Tyskland, Belgia og Frankrike var de største markedene i 2009. 

I Italia selges Campari også ferdig blandet med soda, under navnet *Campari Soda*. Denne drikken har 10% alkoholprosent, og flasken ble designet av Fortunato Depero in 1932.

Referanser
----------

1. ↑  Campari Group - Press kit Arkivert 28. juni 2010 hos Wayback Machine. *(Bitter Uso Olanda, as Campari was initially called, was the result of Gaspare Campari’s experiments in concocting new beverages)*
2. ↑  Campari Group - Press kit Arkivert 28. juni 2010 hos Wayback Machine. *(It is still produced today with the same ingredients and following the confidential recipe which remains a secret known only to the very few people in charge of the production process.)*
3. ↑  Practically Edible - *Campari* Arkivert 6. februar 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  American cocktails - *Campari* Arkivert 11. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Campari
* The Accidental Hedonist: the history of Campari

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
**Kungliga Myntet** (eller  **Kongl. Myntet**) er et kvartal og et bygningskompleks i bydelen Kungsholmen i Stockholm med adresse Hantverkargatan 5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Kungliga Myntet, 1866 och 2009, Inngangen mot Hantverkargatan. |  | Kungliga Myntet, 1866 och 2009, Inngangen mot Hantverkargatan. |
| Kungliga Myntet, 1866 och 2009, Inngangen mot Hantverkargatan. |

Kungliga Myntets virksomhet på Kungsholmen begynte i 1850, og ble Sveriges eneste myntverk med rett å prege rikets mynter, medaljonger og sjetonger (spillemerker). Før myntfabrikken ble bygd lå *Kungsholmens mekaniska verkstad* her, som var grunnlagt i 1809 av briten Samuel Owen, også kallet "den svenska verkstadsindustrins fader". Anlegget inneholdt både et støperi og mekanisk verksted. Owens verksteder og varv ble solgt i 1847 til Kronen. De ble bygd om etter tegninger av Johan Fredrik Åbom og etter tre år flyttet *Kongliga Myntet* inn. På tomten ved Samuel Owens gata på Kungsholmen finnes det ennå to bygninger fra sluttet av 1700-tallet. 

Før *Kongl. Myntet* kom til Kungsholmen hadde de sin virksomhet på Mynttorget i Gamla stan (se Kanslihuset). Mynttilvirkningen på Kungsholmen opphørte i 1974, og ble da flyttet til Eskilstuna. Myntens merke ble da endret fra St. Erik hode til Tre kronor. Etter flyttingen har bygningen hatt flere ulike leietakere, mellom annet Statens konstråd og Regionmusiken. Fra 2008 forvalter Statens fastighetsverk (SFV) Kungliga Myntet.

Bilder
------

* 
* 
* 
* Samuel Owens gataSamuel Owens gata

Referanser
----------

1. ↑  Arkitektregistret Arkivert 18. november 2015 hos Wayback Machine.

* Uppgifter enligt Thule fastighetsutveckling

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kungliga Myntet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Sekkjedalstjørn naturreservat** består av et våtmarksområde på Fedje i Fedje kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl.

Dette er det eneste av de 69 reservatene som ikke ligger på holme, skjær eller eksponerte halvøyer i skjærgården. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Det var en koloni med rødnebbterner med 100 hekkende par i 1980, men i 2011 var det ingen. Fiskemåser hadde 40 hekkende par i 1980, men heller ikke de var der i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 4. april 2024.
2. 1 2  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 242. Besøkt 4. april 2024.
3. 1 2  «Forskrift om vern for Sekkjedalstjørn naturreservat, Fedje kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 4. april 2024.
**Erik Aasheim** (født 9. juli 1967 i Bærum) er en norsk journalist, programleder, konferansier og forfatter. 

Han var tidligere radio- og fjernsynsjournalist tilknyttet NRK. Han har jobbet som journalist siden 1985. Han arbeidet først i aviser, blant annet syv år i Dagbladet. Siden 1998 har han jobbet i NRK, der han har vært programleder og vaktsjef for debattprogrammer på radio (*Dagsnytt Atten* og *Ukeslutt*) og for kultur- og aktualitetsprogrammer på tv (*Nyhetsblikk* og *Stereo*) sammen med Nina Stensrud Martin. Han fikk Prix Radio 2004 for programledelse av årets beste direktesending. Siden 2004 arbeidet han som freelance korrespondent i Paris med NRK og *Dagens Næringsliv* som hovedoppdragsgivere. Aasheim har også drevet nyhetsbyrået ScandiPress i Paris sammen med Magnus Falkehed. Etter åtte år i Paris, ble han i 2012 kommunikasjonsrådgiver for miljøvernminister Bård Vegar Solhjell (SV) og deretter for klima- og miljøminister Tine Sundtoft (H). Pr. 1. januar 2016 begynte han som kommunikasjonsdirektør for EAT, stiftet og drevet av Gunhild Stordalen. Fra 1. januar 2017 startet han opp innholdsbyrået Primus Productions. Fra 1. juli 2023 etablerte han produksjonsselskapet Stereo Produksjoner, sammen med Nina Stensrud Martin. Fra 2021 jobber Aasheim også deltid som media- og kommunikasjonssjef for Nobels Fredspris og Det Norske Nobelinstitutt. 

Aasheim sto på Kampanjes liste i 2020 over Norges mest populære konferansierer. Han står bak flere podkast-produksjoner, blant annet for NRK og Sveriges Radio. Podkasten *Kidnappet* ble i 2020 nominert som beste dokumentarserie i Prix Europa. Han har også skrevet biografier om Eva Joly (Rød klut, grønne drømmer, Kagge, 2012) og Jonas Gahr Støre (Jonas, Gyldendal 2014). I november 2022 ble han slått til ridder av den franske orden for kunst og litteratur, l’Ordre des Arts et des Lettres for sitt arbeid som journalist og forfatter i Frankrike.

Erik Aasheim er bror av Anne Aasheim (1962–2016), tidligere sjefredaktør i *Dagbladet* og direktør for Norsk kulturråd. Sammen med sin daværende partner var Erik Aasheim blant de første som inngikk registrert partnerskap i Oslo rådhus like etter at Partnerskapsloven trådte i kraft i 1993. Dette skjedde samtidig med blant andre Kim Friele og Wenche Lowzow, med stort mediefokus. Aasheim har tidligere vært nestleder i Åpen kirkegruppe i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Annar Fordal (29. oktober 2004): Storeslem til NRK P1 nrk.no
2. ↑  Kampanje, Redaksjonen. «Tidligere NRK-profil til Stordalen | Kampanje». *kampanje.com*. Besøkt 18. februar 2016.
3. ↑  *Kidnappet*, på NRK
4. ↑  Forlag, Gyldendal Norsk. «Jonas | Gyldendal». *www.gyldendal.no*. Arkivert fra originalen 24. februar 2016. Besøkt 18. februar 2016.
5. ↑  Communication, Pôle (3. november 2023). «Journalist Erik Aasheim hedret med Den franske orden for Kunst - og litteratur - Institut français Kultur -». *Institut français*. Besøkt 8. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Stereo Produksjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

***Max Payne*** er et tredjepersons skytespill utviklet av det finske firmaet Remedy Entertainment. Spillet med utgitt for Windows i juli 2001. Senere ble spillet utgitt for Xbox, PlayStation 2 og GameBoy Advanced av Rockstar Games.

Spilleren blir opprinnelig bevæpnet med en pistol, men etter hvert som spillet utvikler seg blir andre våpen også tilgjengelige. Enkelte våpen kan brukes to ganger for å øke ildkraften, men på bekostning av økt forbruk av ammunisjon. Når spilleren blir skadd, er det mulig å ta smertestillende midler, som finnes på samtlige nivåer. Et annet spill-modus «Dead on Arrival» eksisterer, som begrenser muligheten for lagring per kapittel. Eller et modus som tvinger spilleren til å gjennomføre hvert kapittel innenfor et begrenset tidsrom.

Handling
--------

Spillet begynner i januar 2001, når New York er ferdig med å oppleve den verste snøstormen i byens historie. Spilleren får rollen som Max Payne, en tidligere agent fra Drug Enforcement Administration, som står på toppen av en ødelagt skyskraper når politiet ankommer. Spilleren opplever et tilbakeblikk fra tre år tidligere. Tilbake i august 1998 kom Max Payne hjem til New Jersey for å oppdage at en trio tilsynelatende rusmiddelavhengige personer hadde brutt seg inn i huset hans. Max forsøkte å hjelpe familien sin, men var for seint ute: Hans kone Michelle og deres nyfødte datter Rose var allerede brutalt myrdet. Tre år senere arbeider Max undercover for Punchinello Mafia, som er ansvarlig for menneskehandel, og narkotikasalg av et nytt rusmiddel som kalles for Valkyr. Men etter en skuddveksling blir Max hovedmistenkt for et mord. I tillegg oppdager mafiaen at han egentlig arbeider for politiet, og de ønsker ham derfor umiddelbart død.

Referanser
----------

1. ↑   Humble Store[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Max Payne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Max Payne* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Max Payne* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
Må ikke forveksles med Luftvernbataljon Evenes.

**Luftvernbataljon Ørland** er en luftvernavdeling i Luftforsvaret, opprettet i 1954 på Ørland flystasjon i Trøndelag. Avdelingen er underlagt 132 luftving og opererer luftvernsystemet NASAMS III.

Historie
--------

Gjennom historien har avdelingen benyttet kanonluftvern av typen L-60 og L-70, radarsikter av typen RSS-40 og FCS-2000 og missilsystemer av typen Norwegian Adapted HAWK og NASAMS, lenge oppsatt i kombinasjon kalt NORSOL. 

Bataljonen ble sommeren 2014 slått sammen med Luftvernartilleribataljon Bodø og samlet på Ørland hovedflystasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Ørland». *Forsvaret* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 21. august 2023.
2. ↑  «Luftvernartillerist». *Forsvaret*. Besøkt 21. august 2023.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 26. oktober 2014.
4. ↑  «Derfor risikerer milliardinvesteringen F-35 å bli stående i plasttelt». *www.aftenposten.no*. 28. januar 2018. Besøkt 21. august 2023.
Larver av melormen stor melbille (*Tenebrio molitor*).
**Melbiller** er flere insektsarter i skyggebille-slektene *Tribolium* og *Tenebrio*. De er skadedyr i kornsiloer og er mye brukt som forsøksdyr siden de er enkle å holde.

De spiser tørre varer som mel, gryn, frø og kjeks, og angriper også tørrfor til dyr, sjokolade, nøtter og krydder. Av denne grunnen kan det lønne seg å ikke ha store lagre av mel og gryn stående dersom man vil unngå melbiller. Ved angrep kan man fryse gjenværende mat og støvsuge, men bør påse å kaste støvsugerposen etterpå.

Habitat
-------

Melbiller spiser hvete og andre kornsorter, og er tilpasset for å overleve i svært tørre miljøer, og kan tåle enda høyere mengder stråling enn kakerlakker. De er en stor plage i landbruksnæringen, og skal være meget motstandsdyktige mot insektmidler.

Parasitter
----------

Melbiller er en del av livssyklusen til bendelormen musebendelorm (*Hymenolepis nana*, forkortet *H. nana*) som forårsaker hymenolepiasis his mennesker. Reproduksjon hos hunn-melbiller er fordelt over deres voksne levetid som varer i cirka ett år. Den blir 10–20 mm lang. Siden den ikke har vertskifte kan selvsmitte oppstå.

* Livssykelen til musebendelormLivssykelen til musebendelorm

Eksempler på arter
------------------

* Bredhornet melbille (*Gnatocerus cornutus*)
* Brunsvart melbille (*Tribolium destructor*)
* Kastanjebrun melbille (*Tribolium castaneum*)
* Langhodet melbille (*Latheticus oryzae*)
* Rismelbille (*Tribolium confusum*)
* Sagtannet melbille (*Oryzaephilus mercator*)
* Stor melbille (*Tenebrio molitor*)
* *Aphanotus brevicornis*
* *Tenebrio obscurus*

Forskning
---------

I 2008 ble genomet til *Tribolium castaneum* sekvensert av *Tribolium* Genome Sequencing Consortium.

Referanser
----------

1. ↑  melbiller – Store norske leksikon
2. ↑  Slik blir du kvitt melbiller | ABC Nyheter
3. ↑  Bekjempe melbille - Bolig
4. ↑  Det kan ta seks måneder å bli kvitt disse
5. ↑  Melbiller: Den ultimate guiden
6. ↑  bendelormer – Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* Ris- og kastanjebrun melbille - FHI
* Brunsvart melbille - FHI

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |