recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anine Kruse** (født 1977) er en norsk musiker, dirigent og stemmeskuespiller. Hun jobber som frilans sanger, som dirigent og kursholder for diverse kor og ensembler og som lærer, sangpedagog og arrangør. Hennes fagfelt spenner fra klassisk og nyere musikk og over i jazz-, vise- pop-sjangeren. Anine er datter av hørelærepedagog Gro Shetelig Kruse og komponisten Bjørn Kruse. Hun er søster til skuespiller og sanger Jannike Kruse og sanger og skuespiller Benedikte Kruse.

**Utdannelse og karrière**

Anine Kruse er utdannet sanger, musikkpedagog og dirigent med Norges Musikkhøgskole, der hun studerte under bl.a. Ståle Ytterli og Grete Pedersen. 

Kruse er sanger i vokalgruppen Pitsj. som består av Benedikte Kruse, Anja Eline Skybakmoen, Ane Roggen og Ida Roggen. Hun holder mye kurs i direksjon, stemmebruk, rytmisk musikk og improvisasjon i kor, mindre ensembler og vokalgrupper. Anine Kruse har i mange år turnert for Rikskonsertene og Den kulturelle skolesekken sammen med Lars Andreas Aspesæter, Benedikte Kruse og Nina Elisabeth Mortvedt.

Diskografi
----------

* 1992: *Wenches Jul* (CNR Records), med Wenche Myhre
* 1996: *Gagarin - En Romfartsopera* (Hemera Music), med Håkon Berge
* 2006: *Pitsj* (Grappa), med Pitsj
* 2009: *Gjenfortellinger* (Grappa), med Pitsj
* 2009: *Edvard Grieg in jazz mood* (Universal Music, 2009), Pitsj med Kjell Karlsen ("I Dovregubbens hall")
* 2014: *Snø* (Grappa)*,* Pitsj
* 2017: *Slynger julen inn,* Hovedøen Social Club og Pitsj

Referanser
----------

1. ↑  «Pitsj - Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 2. desember 2011. Besøkt 21. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Anine Kruse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* Nyansert om musikk og tilhørighet i Ballade.no
* Dubberoller

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Karbonatitt fra Jacupiranga i Brasil. Denne steinen består av kalsitt, magnetitt og olivin.
Karbonatittlava i vulkanen Ol Doinyo Lengai i Tanzania.
**Karbonatitt** er en kalkspatbergart av magmatisk opprinnelse. Den defineres ved en mineralogisk sammensetning som inneholder mer enn 50 % karbonatmineraler. Karbonatitt kan forveksles med marmor og det kan være nødvendig med en geokjemisk undersøkelse for å skille de fra hverandre. 

Hovedmineralet er som regel kalsitt, CaCO3, men noen inneholder hovedsakelig andre karbonater som dolomitt eller ankeritt. I enkelte resente lavaer kan en også finne natriumkarbonat. Det er mange økonomiske viktige metaller som er knyttet til karbonatitt, som niob, lantanoider, thorium, jern, titan, kobber, samt mineraler som apatitt og fluoritt. 

Nesten alle karbonatittforekomster er dypbergarter eller gangbergarter. Dette skyldes at lava av karbonatitt hovedsakelig består av karbonater som er lettløselige og raskt forvitrer, og de blir derfor sjelden bevart geologisk. I historisk tid er bare en karbonatitt-vulkan kjent. Dette er den aktive vulkanen Ol Doinyo Lengai i Tanzania, som har en lava med den laveste kjente temperaturen i verden, kun 500–600 °C.

De mest kjente karbonatittlokalitetene i Norge er i Fensfeltet i Telemark og i Seilandprovinsen i Vest-Finnmark.

Referanser
----------

1. 1 2  «Karbonatmineraler». *ngu.no*. NGU. 5. februar 2015. Besøkt 29. desember 2019.
2. ↑  Bell, Keith (editor) (1989) *Carbonatites: Genesis and Evolution*, London, Unwin Hyman
3. ↑  Stoppa, Francesco; Jones, Adrian P.; Sharygin, Victor V. (2009). «Nyerereite from carbonatite rocks at Vulture volcano: implications for mantle metasomatism and petrogenesis of alkali carbonate melts». *Central European Journal of Geosciences*. 1 (2): 131–151. doi:10.2478/v10085-009-0012-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carbonatite – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
«Bakkebygrenda»
**tobias b har en pedo far i kjelleren sin Barna i Bakkebygrenda** (svensk: *Barnen i Bullerbyn*) er en barneflokk i et univers som brukes i Astrid Lindgrens bøker. Karakterene bor i tre hus ved siden av hverandre i en liten grend.

I Nordgården bor søstrene Berit (*Britta*) og Anna, i Mellomgården bor fortelleren Lisa med sine storebrødre Lars (*Lasse*) og Bosse og i Sørgården bor Ole (*Olle*) og lillesøstera hans, Kristi (*Kerstin*). Selv om sistnevnte også er et barn i Bakkebygrenda, er hun bare ett eller to år gammel, mens de andre er i tiårsalderen, så hun er sjelden med på hva de andre gjør.

Bakkebygrenda finnes i virkeligheten, men stedet heter egentlig Sevedstorp, og var Astrid Lindgrens fars barndomsby. Astrid Lindgren så på seg selv som et bakkebygrendbarn, da mye av det som blir fortalt i bøkene er minner fra hennes egen barndom.

Bøker
-----

* 1947 *Alla vi barn i Bullerbyn* (norsk: *Alle vi barna i Bakkebygrenda*)
* 1949 *Mera om oss barn i Bullerbyn* (norsk: *Mye moro i Bakkebygrenda*)
* 1952 *Bara roligt i Bullerbyn* (norsk: *Ingen steder som Bakkebygrenda*)
* 1961 *Bullerbyboken* (samling)
* 1963 *Jul i Bullerbyn* (norsk: *Jul i Bakkebygrenda*, bildebok)
* 1965 *Vår i Bullerbyn* (norsk: *Vår i Bakkebygrenda*, bildebok)
* 1966 *Barnens dag i Bullerbyn* (norsk: *Barnas dag i Bakkebygrenda*, utgitt 1967)

Filmer
------

* 1960 *Alla vi barn i Bullerbyn*, regi: Olle Hellbom
* 1961 *Bara roligt i Bullerbyn*, regi Olle Hellbom
* 1986 *Alla vi barn i Bullerbyn* (norsk: *Alle vi barna i Bakkebygrenda*), regi: Lasse Hallström
* 1987 *Mer om oss barn i Bullerbyn* (norsk: *Mer moro i Bakkebygrenda*), regi: Lasse Hallström

Eksterne lenker
---------------

* Astrid Lindgrens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Erik Moll**, også en periode kjent som **Erik Møll**, (født 7. september 1948 i Wisconsin i USA) er en norsk-amerikansk musiker (gitar og vokal) og låtskriver bosatt i Norge. Han har vært aktiv innen og hentet inspirasjon fra musikksjangrer som folk, country, blues, swing, gypsy, tex-mex, calypso og rock.

Han flyttet fra USA til Bergen tidlig på 1960-tallet og startet bandet Hole In the Wall sammen med Rune Walle i 1971. Bandet eksisterte i ulike perioder og sammensetninger fram til 1984, med Moll som den eneste som var medlem i alle periodene.

Han debuterte med sitt første soloalbum *Wayward Ways* i 1988 og har totalt gitt ut syv album under eget navn. For albumet *Many Years to Go* vant han Spellemannprisen 2015 i klassen country.

Moll har bodd og jobbet som musiker og komponist i USA i to perioder; i California fire år på 1970-tallet og Austin, Texas i tretten år på 1980- og 1990-tallet. Han har bidratt som låtskriver for artister som Steinar Albrigtsen, Rita Eriksen, Lynni Treekrem. Foruten Hole In the Wall har Moll vært medlem av bandene Norsk Rock Invasjon (NRI) og Bolingo i Norge og Happy Valley Stringband, The Remnants og i duoen Erik & Erik med Erik Hokkanen i USA.

Han er onkel til artisten Kamelen.[]

Diskogafi
---------

* *Wayward Ways* (1988, EMM Records)
* *In the Shadow* (1994, Fire Ant Records)
* *Most of All* (1998, Fire Ant Records)
* *Come What May* (2003, EMM Records)
* *Good to Go* (2008, EMM Records)
* *Fram til i dag* (2010, EMM Records)
* *Many Years to Go* (2015, EMM Records)
* More Than Ever (2021, EMM Records)

### Med Hole In the Wall

* *Hole in the Wall* (1972, Sonet Records)
* *Rose of Barcelona* (1978, Mercury Records)

### Med Norsk Rock Invasjon (NRI)

* *Crazy Lovin’* (1982, Royton)

### Med Erik Hokkanen

* *Erik & Erik* (1992, Fire Ant Records)

Referanser
----------

1. 1 2  Biografi fra mic.no Arkivert 23. februar 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  ba.no: «– Jeg var veldig sjenert og spilte helst alene»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Erik Moll – Store norske leksikon (snl.no)
* (en) Erik Moll på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Erik Moll på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Erik Moll på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Erik Moll på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** NPRL **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Jaspis i forskjellige former
Jaspis i Seljord kommune i Telemark.  Foto: Øyvind Arntsen 
**Jaspis** er en ugjennomskinnelig kvarts eller kalsedon.

Etymologi og historie
---------------------

Ordt *jaspis* kommr via latin *iaspis* fra grsk ἴασπις, *íaspis*, som opprinnlig btyr «[farg]flkkt stin». Dtt ordt stammr i sin tur fra t orintalsk språk, kanskj fra gammlgyptisk llr prsisk (*yashp*).

Varianter
---------

Jaspis finnes i mange nyanser, ofte flekket. Basismineralet er silisiumoksid, men i tillegg har jaspisen opp til 20 % andre stoff i seg, og det er dette som lager d forskjellige fargekombinasjonene. Ensfarget jaspis er sjelden.

Bruk
----

Jaspis har lenge vært i bruk som smykkesteiner eller til vaser og andre kar av edlere slag. Den har vært kjent og brukt som edelstein i årtusener. Jaspis er nevnt i Bibelen, i skildringen av det himmelske Jerusalem i Johannes' åpenbaring 21,19-20:

*Grunnsteinene i bymuren var prydet med edelstener av alle slag. Den første grunnsteinen var av '*jaspis*, den andre var av safir, den tredje av kalsedon, den fjerde av smaragd, den femte av sardonyks, den sjette av karneol, den sjuende av krysolitt, den åttende av beryll, den niende av topas, den tiende av krysopras, den ellevte av hyasint, den tolvte av ametyst.*
I middelalderen ble visse typer jaspis benyttet til korsfestelsestablåer av stein, ettersom den rødsprengte stein kunne minne om en blodoverstenkt klippe. PÅ fransk kalles denne type jaspisstein *pierre des martyrs* («martyrstein»). Et særlig vakkert eksempel bærer den tysk-romerske keiser Rudolf IIs seggl og er utstilt i Louvremuseet i Paris.

Fotogalleri
-----------

* Jaspis fra MadagaskarJaspis fra Madagaskar
* Ugler av jaspisUgler av jaspis
* Jaspis fra BühlchenJaspis fra Bühlchen
* MakrofotoMakrofoto
* JasposballJasposball
* Dalmatisk jaspisDalmatisk jaspis
* «Quebrada de Jaspe» (Gran Sabana i Venezuela)«Quebrada de Jaspe» (Gran Sabana i Venezuela)
* En phtanittblokk, «rocher Ste Véronique» (Vendée i Frankrike)En phtanittblokk, «rocher Ste Véronique» (Vendée i Frankrike)
* Russisk kurv med geitehoder, rød jaspisRussisk kurv med geitehoder, rød jaspis

Litteratur
----------

* Edition Dörfler: *Mineralien Enzyklopädie*. Nebel Verlag, ISBN 3-89555-076-0
* Martin Okrusch, Siegfried Matthes: *Mineralogie*. 7. Auflage. Springer Verlag, Berlin 2005, ISBN 3-540-23812-3
* Walter Schumann: *Edelsteine und Schmucksteine*. 13. Auflage. BLV Verlags GmbH, 1976/1989, ISBN 3-405-16332-3
* Stefan Weiß: *Das große Lapis Mineralienverzeichnis*. 4. Auflage. Christian Weise Verlag, München 2002, ISBN 3-921656-17-6
* Bernhard Bruder: *Geschönte Steine*. Neue Erde Verlag, 1998, ISBN 3-89060-025-5
* Johannes Åpenbaring 21, 18. Bibelselskapet, 2011, ISBN 9788254103265

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jasper – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jasper – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
***Realm of the Mad God*** er et MMO-skytespill utviklet Wild Shadow Studios (kjøpt opp av Kabam i juni 2012, og senere solgt til Deca Games i juli 2016) og Spry Fox. Det var i offentlig beta fra januar 2010. Nettleser-versjonen ble lansert 20. juni 2011. 20. februar 2012 ble spillet gjort tilgjengelig på den digitale distribusjonsplattformen Steam for Microsoft Windows og OS X.

I spillet kontrollerer man spillfigurer som har blitt transportert til Oryx' rike (spillets *Mad God*, på norsk: gale gud) for å bli spist av hans mange undersåtter og andre skapninger, som spillerne må bekjempe. Et sentralt trekk med spillet er at når spillfiguren sin dør, dør den for godt. Når spillfiguren har dødd mister mann alt utstyret man hadde samlet, men man kan lagre noe utstyr mer permanent i et hvelv.

Spillet er *free-to-play*, men noen ting i spillet kan kjøpes med penger. De tingene som kan kjøpes inkluderer utstyr som rustning og våpen, kjæledyr som kan hjelpe spillere på diverse måter, øke hvor mye spillfiguren ens kan bære, og mer estetiske ting som klær og farger.

Spillets kode er skrevet i Flash og kan spilles via en nettleser på den offisielle nettside, på Kongregate, eller fra Google Chrome Web Store. Spillet er også tilgjengelig på Steam.

Referanser
----------

1. 1 2   Steam, Steam-ID 200210, besøkt 13. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   *Steam*, 1.0.0.79, 12. september 2003, Steam-ID 200210, Wikidata Q337535,
3. ↑  «Deca Games». *Deca Games*. Besøkt 3. oktober 2016.
4. ↑  Edery, David (20. juni 2013). «Realm of the Mad God». Besøkt 3. oktober 2016.
5. ↑  «Realm of the Mad God on Steam». Besøkt 3. oktober 2016.
6. ↑  «RPGFan Review - Realm of the Mad God». *www.rpgfan.com*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 3. oktober 2016.
7. ↑  «News - All News». *store.steampowered.com*. Besøkt 3. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Realm of the Mad God* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Realm of the Mad God* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Realm of the Mad God* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Realm of the Mad God* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata
* (en) *Realm of the Mad God*-wikien

Portal: Videospill
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Kanal 1 Nesodden** er en lokalradio for Nesodden som sender hele døgnet via nettradio. Radiostasjonens korrekte navn er **Østlandets Kanal 1**. Radiokanalen ble etablert i 1998. Stasjonen sendte på fm 100,6 daglig i perioden 5.oktober 1998 til 17. mars 2013 og kunne tas inn via fm 100,6 i Oslo-området. Stasjonen har hovedstudio på Hellvik på Nesodden.

Ansvarlig redaktør er Knut Jeppsson.

Stasjonen har hovedsakelig en lokal og variert profil hvor programlederen står i fokus og selv bestemmer alt av musikk og programgjennomførelse. 

Spesialprogrammer er stasjonens spesialitet. Programposter som gikk fast over en lengre periode var : Revyhalvtimen, bluestrain, travtips, bridgemagasinet, to indre og vekk me'n (skøyteprogram), piruetten (kunstløp), gammelpopens venner, nightcalls, tce-radioshow (Elvis), hjørnekroken, auksjoner, sviskekompotten, båtradio'n, idretten på Nesodden, historievandring.

Medietilsynet trakk tilbake Kanal 1's fm-konsesjon i mars 2013. Stasjonen hadde dermed sin siste sending på fm 100,6 søndag 17. mars 2013.

Kanal 1 Nesodden kan fortsatt lyttes til hele døgnet på nettradio via radiostasjonens hjemmeside.
**Neuquén** er hovedstaden i provinsen Neuquén i Argentina. Den ligger helt øst i provinsen, ved samløpet til elvene Limay og Neuquén. Byen hadde 231 780 innbyggere i 2010, og sammen med Plottier i vest og Cipolletti i øst danner den et byområde som i 2010 hadde 341 301 innbyggere. Neuquén er den største byen i Patagonia.

Neuquén ble offisielt grunnlagt 12. september 1904. Ennå i 1930 hadde byen bare 5 000 innbyggere. I 1960-årene fant det statlige selskapet YPF oljeforekomster i provinsen, og byen opplevde i 1970- og 1980-årene en kraftig vekst i befolkningen, og den er i dag et senter for petrokjemisk industri, basert på olje som utvinnes på forskjellige steder i provinsen.

Byen er også et viktig senter for landbruk, og er omgitt av fruktbare jordbruksområder som i en ellers tørr provins får vann via irrigasjon fra elvene Limay og Neuquén. Området hører økonomisk og geografisk til Alto Valle-regionen, som produserer epler, pærer og andre frukter.

Byen deles i to av hovedveien Ruta Nacional 22, som går fra byen Zapala i vest til Bahía Blanca ved Atlanterhavet. Byens lufthavn ligger åtte kilometer utenfor sentrum og har ruter til Buenos Aires, San Carlos de Bariloche, Comodoro Rivadavia, Río Gallegos, Río Grande, Ushuaia og San Martín de los Andes.

Byplan.

Referanser
----------

1. ↑  «Los datos de cada ciudad que muestra el censo». *Río Negro* **(spansk)**. 3. mai 2013. Arkivert fra originalen 29. oktober 2013. Besøkt 2. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Neuquén – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Byen Neuquéns offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Zahlkassen** eller **Den norske Zahlkasse** ble opprettet i 1714 og erstattet stiftamtstuene for Akershus stift og Kristiansand stift. Fogder og tollere i disse stiftene skulle sende sine inntekter og regnskap til Zahlkassen. Zahlkassen var samtidig landets hovedkasse og overordnet stiftamtstuene i Bergen og Trondheim. Kassereren førte et samlet regnskap over inntekter og utgifter for hele landet. Utbetalinger skulle normalt skje etter ordre fra de deputerte for finansene i København, eller for militære utgifter etter ordre fra Generalitetskommissariatet. Kassen skulle oppbevares på Akershus.

Regnskapene ble sendt til Rentekammeret for endelig revisjon, og utbetalinger skjedde etter ordre fra sentralmyndighetene i København. Arkivet etter Zahlkassen i Norge er for en stor del gått tapt, men regnskapene som ble sendt til København, er fullstendig bevart i Rentekammerets arkiv.

Etter 1814 var Zahlkassen eller Zahlkammeret en av de tre hovedkassene i Norge. De to andre var stiftamtstuene i Bergen og Trondheim. Statens inn- og utbetalinger foregikk gjennom hovedkassene. De mottok statens intrader fra oppebørselsbetjentene og betalte utgifter etter anvisning fra Finansdepartementet. Ved kgl. res. 12. august 1862 ble det bestemt at hovedkassene skulle nedlegges og at Zahlkassereren skulle være sjef for et kontor tilknyttet Statsbokholderkontoret i Finansdepartementet. Zahlkassen opphørte ved kgl. res av 21. april 1893. Da ble inn- og utbetalingene av statskassen overtatt av Norges Bank. Forretningene som gjaldt utenlandsk valuta ble overført til Ekspedisjonskontoret i Finansdepartementet.

Referanser
----------

1. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Oslo: Riksarkivaren i samarbeid med Messel forlag as. s. 64 – 65. ISBN 82-548-0065-0.
2. ↑  Kolsrud, Ole (2001). *Maktens korridorer*. Oslo: Riksarkivaren skriftserie 12 / Universitetsforlaget. s. 176. ISBN 82-15-00077-0.

Kilder
------

* Johannessen, Knut, Kolsrud, Ole og Mangset, Dag (1992) *Håndbok for Riksarkivet*. ISBN 8241701373

Eksterne lenker
---------------

* Den norske Zahlkassen før 1814 på Arkivportalen Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Zahlkassen i Rentekammeret (reviderte regnskaper) på Arkivportalen Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Zahlkassen eller Zahlkammeret i Finansdepartementet på Arkivportalen Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
**Andrea Rydin Berge** (født 26. april 1984 i Oslo) er en norsk sanger, låtskriver og pianist. Hun debuterte med sitt eget band Andrea Kvintett og siden som soloartist under navnet Andrea Rydin.

Karriere
--------

Berge har en bakgrunn med musikkstudier ved Universitetet i Oslo og Complete Vocal Institute i København, mens de andre Kvintettmedlemmene, Svein Magnus Furu (tenorsaksofon og klarinett), Harald Lassen (tenorsaksofon), Kim-Erik Pedersen (alt- og barritonsaksofon) og Christian Meaas Svendsen (kontrabass), har erfaring med studier fra Norges musikkhøgskole. Alle tilhører den "unge og svært lovende" generasjon som er i ferd med å bane seg vei inn i den etablerte, profesjonelle norske jazzscenen med stormskritt. Arrangementene er av Berge og Bandet, og siden hun også er co-Produsent, eh Fondet Ikke Mye TVIL om hvem Som er drivkraften jeg Bandet.

Diskografi
----------

Andrea Kvintett
* 2012: *Andrea Kvintett* (NorCD)
* 2013: *Russian Dream* (NorCD)

Andrea Rydin
* 2017: *Heart of Gold (Bellwether)*
* 2023: Du er mer enn nok (Rydin & Warp Studio AS)

Referanser
----------

1. ↑  Mosnes, Terje (25. april 2012). «Dyktige debutanter og en nordmann i New York». Dagbladet. Besøkt 16. november 2013.
2. ↑  «*Andrea Kvintett*» (PDF). NorCD. 27. april 2012. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 16. november 2013.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. mai 2014. Besøkt 20. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Adrian Hasler**, (født 11. februar 1964) er en politiker fra Liechtenstein som var landets statsminister fra 27. mars 2013 til 25. mars 2021.

Karriere
--------

Hasler er utdannet økonom ved Universität St. Gallen i Sveits hvor han ble uteksaminert i 1991. Fra 1996 til 2004 hadde han lederstilling i *Verwaltungs- und Privat-Bank* i Liechtensteins hovedstad Vaduz.

I 2001 ble han valgt inn i parlamentet (Liechtensteinischer Landtag) som representant for Fortschrittliche Bürgerpartei (FBP), et konservativt-kristeligdemokratisk parti.

I 2004 trakk han seg fra parlamentet for å overta som sjef for det nasjonale politiet i Liechtenstein etter Martin Meyer. Marco Ospelt etterfulgte ham som parlamentsmedlem.

I 2012 utpekte partiet Hasler som sin statsministerkandidat ved valget i 2013. Hans parti vant valget, og Hasler overtok som statsminister 27. mars 2013 etter Klaus Tschütscher som representerte det liberalistisk-konservative partiet Vaterländische Union (VU) (Fedrelandsunionen). I september 2020 kunngjorde Hasler at han ikke er kandidat for en ny statsministerperiode etter valget i 2021.

Familie
-------

Hasler giftet seg 28. mai 2003 med Gudrun Elkuch. Paret har to sønner.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1964[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000029580, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Prime Minister Adrian Hasler». Government, Principality of Liechtenstein. Arkivert fra originalen 9. april 2020. Besøkt 14. desember 2020.
4. ↑  «Für Adrian Hasler ist 2021 Schluss». Liechtensteiner Vaterland. 9. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
**Aksel Julius Mære** (1897–1947) var en norsk jernbanearbeider og jordbruksarbeider, født og oppvokst i Steinkjer. Han er mest kjent for sin tilknytning til Henry Rinnan og sin rolle i Sonderabteilung Lola under andre verdenskrig.

Mære hadde kontakt med Henry Rinnan fra august 1940 og ble ansatt i Sonderabteilung Lola fra mai 1942 til mai 1945. Han var en sentral skikkelse i flere tortureringssituasjoner under forhørene og ble dømt til døden for blant annet legemsbeskadigelse og bruk av farlige redskaper under krigsrettsoppgjøret etter krigen. Han var blant de 30 i gjengen som ble dømt i første pulje av landssvikoppgjøret og hadde nummerlapp 5.

Aksel Mære ble henrettet den 12. juli 1947 på Kristiansten festning. Han var kjent som en av Rinnans dyktigste provokatører, og var også involvert i motstandsarbeid gjennom å organisere en aktiv motstandsgruppe.

I tillegg til sitt arbeid som jernbanearbeider og jordbruksarbeider, hadde Mære også ulike andre yrker, blant annet som urmaker, frisør og snekker. Han arbeidet også for Luftwaffe under okkupasjonen, hvor han bestyrte et snekkerverksted etter anvisning fra dr. Hauffen.

Mære etablerte kontakt med Henry Rinnan i august 1940 og ble senere ansatt i Sonderabteilung Lola fra mai 1942 til mai 1945. Han var en av de sentrale figurene i Rinnans spionasje- og torturvirksomhet og var involvert i flere tortureringer under forhørene.

Mære var kjent for sin ivrige etterretningstjeneste og spionasjevirksomhet, hvor han sammen med andre nordmenn reiste rundt på gårdene i bygden for å samle informasjon.

I landssvikoppgjøret etter krigen ble Mære dømt til døden for en rekke forbrytelser, inkludert legemsbeskadigelse med farlig redskap. Han var blant de første 30 personene som ble dømt, og hadde nummerlapp 5. Den 12. juli 1947 ble han henrettet på Kristiansten festning.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Grøneng, Klaus (1950). *Rinnan-banden*. K. Grøneng.
2. ↑  Aage Georg Sivertsen: *Rinnanbanden* (s. 239)
3. 1 2  Øksendal, Asbjørn (1973). *Operasjon Lapwing*. Grøndahl. ISBN 8250400305.
4. ↑  «Rinnanbanden». *Rinnanbanden*. Besøkt 15. april 2024.
«Mikkel Dobloug» har flere betydninger.

**Mikkel Dobloug** (født 18. oktober 1844 på Vang i Hedmark, død 1913) var en norsk forretningsmann og venstrepolitiker. 

Etternavnet ble lokalt uttalt Doglo ifølge Hulda Garborg. I ung alder flyttet han med sin bror Jens til Christiania og startet konfeksjonshuset Brødrene Dobloug. Han ble fort opptatt i det politiske miljø. Som republikaner og venstremann gjorde han seg bemerket i politikken, særlig i flaggsaken. Hulda Garborg ble kjent med Dobloug i et selskap og arbeidet deretter i butikken i 7 år. Hulda Garborg var fadder for to av Dobloug-parets barn.

Etter Venstres seier i hovedstaden i 1894 satt han i flere år i kommunestyret. Han var en innbitt motstander av unionen mellom Sverige og Norge. Hans motstand ga seg utslag særlig i flaggsaken, der han nektet å la sy inn sildesalaten i flagget og solgte rene flagg før unionsoppløsningen. Doblougs kamp for et rent norsk flagg gav ham tilnavnet: flagg-Dobloug. Etter Venstres splittelse fulgte han den liberale fløy, Frisinnede Venstre. Mikkel Dobloug stiftet Polarstjerneordenen i 1894, et hederstegn som ble tildelt radikale på venstrefløyen i norsk politikk fra slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet.[]

Sammen med redaktør Olaf Anton Thommessen og Rolf Thommessen var han med å finansiere og grunnlegge avisen *Tidens Tegn*, Det Frisindede Venstres avis som etter krigen i 1945 fikk navnet *Verdens Gang*, VG.[]

Ved gavebrev av 23. desember 1912 oppretter han til minne om sine to døtre et legat «Svanhild og Sigrun Doblougs legat for oppdragelse af pigebørn» med grunnkapital på kr. 200 000. Stiftelsen ble forvaltet av Det Kongelige Selskap for Norges Vel. 

Mikkel Dobloug testamenterte sitt landsted på Jeløya ved Moss til «Foreningen for Skolebørns Feriekoloni».

Mikkel Dobloug har også fått oppkalt en gate etter seg; Mikkel Doblougs gate i Oslo like ved Doblougløkka på Bislett.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Svensgam, Alv (1999). *De er døde - men lever fortsatt i Oslo! : gateskiltene i Oslo oppkalt etter avdøde personer*. Oslo: Galehuset.
3. 1 2  Garborg, Hulda (1962). *Dagbok 1903-1914*. Oslo: Aschehoug.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
«Den usynlige mann» har flere betydninger.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

***Den usynlige mann*** (engelsk *The Invisible Man*) er en roman av den engelske forfatteren Herbert George Wells som regnes som en av de store science fiction-klassikerne fra 1800-tallet. Romanen blir ofte forvekslet med Ralph Ellisons *Usynlig mann* fra 1952.

*Den usynlige mann* som inspirasjonskilde
-----------------------------------------

«Den usynlige mann» har siden den ble utgitt 1897 vært en inspirasjonskilde innenfor andre kunstformer. Innenfor musikken har band som Queen, Helloween og Dance with a Stranger gitt ut en sang kalt *The Invisible Man*. Alan Moore og Kevin O'Neill har gitt ut tegneserierien *The League of Extraordinary Gentlemen*, der den usynlige mannen er en av hovedpersonene sammen med blant annet kaptein Nemo (*En verdensomseiling under havet* og *Den hemmelighetsfulle øya*) og Sherlock Holmes. Romanen har i tillegg blitt filmet i 1933 og 1984 foruten at det også ble laget en filmversjon av *The League of Extraordinary Gentlemen*, og den usynlige mannen dukker dessuten opp i en parodiscene i filmen *Amazon Women on the Moon*.

Handling
--------

En kald februardag dukker det plutselig opp en underlig gjest på vertshuset *Vognen og hestene* i landsbyen Iping. Han går merkelig kledd, er sur hele tiden og avskyr lyset som han beskytter seg mot med bandasjert ansikt. Mer underlig virker bagasjen hans som inneholder bl.a. diverse kjemikaler og bøker som er helt uforståelige for landsbybeboerne. En dag blir den underlige mannens identitet og store hemmelighet avslørt. Det viser seg at mannen er en forsker som har gjort seg selv usynlig. Nå skal han bruke denne egenskapen til å oppnå personlige fordeler.

Tolkning
--------

«Den usynlige mann» blir ofte tolket som en kritikk og en skepsis mot utviklingen av det moderne samfunn, noe Wells ikke var alene om. Allerede 80 år tidligere hadde Mary Shelley tatt opp denne skepsisen gjennom romanen *Frankenstein*. Wells videreutviklet denne skepsisen til å spørre seg hvor langt kan de som kaller seg forskere, som skal forske til fellesskapets beste, kan gå før samfunnet må nedlegge veto for å beskytte seg mot den «farlige» utviklingen og dens konsekvenser.

I Norge
-------

I Norge ble romanen utgitt første gang i 1901 i E.L. Mengshoels oversettelse under tittelen *Den usynlige Mand: en sælsom Roman*. Romanen ble nyoversatt i 1986 på Tiden Norsk Forlag i Per Maldes oversettelse under tittelen *Den usynlige mann*.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BNE
 |
**«Sitting on Top of the World»** er amerikansk sang hvor original innspillingen ble gjort av The Mississippi Sheiks som ga den ut 17. februar 1930 på 78-plate som B-side til «Lonely One in This Town» Plateetiketten til The Mississippi Sheiks har oppført Jacobs/Carter som komponister. Cary Ginell skriver i sin bok *Milton Brown and the Founding of Western Swing* at The Mississippi Sheiks' medlemmer Walter Vinson og Lonnie Chatmon skrev sangen (som kan teoretisk tyde på at Jacobs/Carter var et pseudonym de brukte).

Teksten handler om at kjæresten til jeg-personen har forlatt ham, men at han klager ikke i det hele tatt. Han er bare glad til.

Chet Atkins ga ut sin versjon i juni 1968 på albumet *Hometown Guitar*, mens Jerry Reed ga ut sin versjon oktober 1969 på albumet *Explores Guitar Country*.

«Sitter her og har det på G» med Øystein Sunde
----------------------------------------------

Øystein Sunde ga ut en norsk coverversjon med tittelen «Sitter her og har det på G»
den 1. september 2008 på Sundes musikkalbum *Meget i sløyd*. Sunde selv skrev den norske teksten som har samme tema som originalteksten. Teksten er gjengitt i CD-heftet til *Meget i sløyd* hvor sangen er oppført som en tradisjonell sang.

På denne innspillingen deltok:

* Øystein Sunde: vokal, akustisk gitar
* Knut Hem: dobro
* Terje Kinn: banjo, kor
* Øystein Fosshagen: fele, kor
* Olaf Kamfjord: kontrabass, kor
* Stein Bull-Hansen: mandolin

Uttrykket «Sitter her og har det på G» var noe Sundes foreldre brukte når du skulle til byen for å ha det gøy. Sangen ble fremført live i programmet *Øystein Sunde: Meget i sløyd* (sendt 5. januar 2013 på NRK1).

Referanser
----------

1. ↑  The Mississippi Sheiks diskografi
2. ↑  Plateetikettene til «Lonely One in This Town»/«Sitting on the Top of the World».
3. ↑  Ginell, Cary (1994) *Milton Brown and the Founding of Western Swing*. University of Illinois Press. ISBN 0-252-02041-3 s. 284
4. ↑  LP Discography – Medium: *Hometown Guitar* – Chet Atkins (1968)
5. ↑  Mister Guitar – Medium: *Hometown Guitar* – Chet Atkins (1968)
6. ↑  LP Discography – Medium: *Explores Guitar Country* – Jerry Reed (1969)
7. 1 2  *Meget i sløyd*– informasjon i CD-heftet
8. ↑  VG – 19. august 2008 side 27
9. ↑  Spinner Records – Medium: *Meget i sløyd* – Øystein Sunde (2008)
10. ↑  Sundes verbale mellomstikk før han startet opp sangen i programmet *Øystein Sunde: Meget i sløyd* (sendt 5. januar 2013 på NRK1).
11. ↑  VG – 5. januar 2013 side 58
**«Zambezi»** er en sørafrikansk sang som ble skrevet av Nico Carstens og Anton de Waal. Carstens hadde også originalinnspillingen som var en instrumental trekkspillmelodi. The Shadows ga ut en versjon i mai 1964 på albumet *Dance with the Shadows*.

«Hestene på Øvrevoll» med Øystein Sunde
---------------------------------------

Øystein Sunde ga ut en kort coverversjon med tittelen «Hestene på Øvrevoll» høsten 1971 på musikkalbumet *Vise og lyrikkfestivalen i Haugesund 1971*; et album hvor flere artister deltar.

Sunde skrev selv den norske teksten som består av to setninger. Den han andler om en person som ser på hester på veddeløpsbanen Øvrevoll Galoppbane. Sunde fremførte sangen akkompagnert av sin akustiske gitar. Han spilte forøvrig en versjon av sangen i programmet *Øystein Sunde: Meget i Sløyd* som ble sendt 5. januar 2013 på NRK1. Opptaket ble gjort i NRK studio 2.

Referanser
----------

1. ↑  Youtube – Medium: «Zambezi» – Nico Carstens
2. ↑  Cliffrichardsongs – Medium: *Dance with the Shadows* – The Shadows (mai 1964)
3. ↑  Discogs – Medium: *Dance with the Shadows* – The Shadows (mai 1964)
4. ↑  Sunde, Øystein (1997) *Du må'kke komme her og komme her*. Ex Libris Forlag AS; Oslo. ISBN 82-7384-621-0 s. 127
5. ↑  *Øystein Sundes 40 beste* – informasjon i CD-heftet
6. ↑  VG – 5. januar 2013 side 58
**Kristin Grue** (født 1984) er en norsk skuespiller og manusforfatter.

Hun er utdannelse fra Teaterhögskolan i Stockholm i 2010 og har også en bachelor i estetikk fra Universitetet i Oslo. Fra 2011 har Grue vært ansatt ved Det Norske Teateret hvor hun har hatt roller i flere oppsetninger. I 2013 fikk hun sin TV-debut som komiker i *Underholdningsavdelingen* på NRK. I 2013 ble hun nominert til årets nykommer på Komiprisen. Hun har også jobbet som stemmeskuespiller, for eksempel i NRK Radioteaterets hørespill *Døden ved vann*.

Sommeren 2016 var hun en av ensemblet i Grevens Gribber i familieforestillingen *Kaptein Sabeltann og den forheksede øya*. I 2018 spilte hun i en episode av Sveriges Televisions serie *Andra åket*.

Grue har skrevet to biografier for barn, i serien *Min første biografi* på Gyldendal, *Gro Harlem Brundtland* (2019) og *Birgit Skarstein* (2021).

Sammen med Johan Fasting og Silje Storstein skrev hun manus til TV-serien *Makta* fra 2023. For manuset fikk de tre prisen for beste nordiske manus under Göteborg Film Festival i 2024 og Gullruten 2024 i klassen beste manus drama.

Referanser
----------

1. ↑  DN.no 17.11.12, «Hun er NRKs nye komitalent»
2. ↑  NRK.no 16.02.13, «Gruer seg til TV-debuten»
3. ↑  Skuespillerprofil, Det norske teater
4. ↑  «Kristin Grue». *Pullman*. Arkivert fra originalen 31. desember 2018. Besøkt 31. desember 2018.
5. ↑  «Kristin Grue». *Pullman*. Besøkt 31. desember 2018.
6. ↑  ««Makta» stakk av med prisen for beste nordiske manus i Gøteborg». *cine.no*. 30. januar 2024. Besøkt 31. mars 2024.
7. ↑  «Vinnerne av Gullrutens fagpriser 2024.». *rushprint.no*. 15. april 2024. Besøkt 15. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristin Grue på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Kristin Grue hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Bare så du vet det**.

***Bare så du vet det*** er en bok av Jon Almaas, utgitt av Kagge Forlag i 2003.

Boken er en parodi av vanlige oppslagsverk, og den beskriver unyttige fakta, fra farten til en spermie til forskjellige fobier. Boken har ISBN 82-489-0437-7.

Forfatteren lovte pengene tilbake til kjøpere som ikke ble bedre mennesker av å lese den, forutsatt at de kunne bevise det. *Aftenpostens* kritiker, Arnhild Skre, mente boka var noe nerdete men med en viss sjarm. Oppsettet uten register var «ganske autoritært», men hun vedgikk at man ville ha det «litt artig» om en leste hele boka. Tore Rem meldte boka i *Dagbladet*. Han mente boka viste «stor vilje til humor», men at «det altfor ofte (ble) tvungent». Boka var «egnet til å utløse savnet etter en form for styrende intelligens». Han så på dette som en kjendisbok med «total frikobling fra kompetanse som eneste premiss».

Boka var månedens hovedbok i Bokklubben Dagens Bøker.

Referanser
----------

1. ↑  «Gammelt nytt blir ny bok», *VG* 15. oktober 2003, side 46.
2. ↑  Arnhild Skre: «Formynderske morsomheter», *Aftenposten* 17. oktober 2003, side 15.
3. 1 2  Tore Rem: «Frivillig morsom», *Dagbladet* 10. november 2003, side 45.

Portal: Litteratur
*Se også: Alt om min mor*
***Alt om min far*** er en norsk biografisk dokumentarfilm fra 2002, regissert og skrevet av Even Benestad. *Alt om min far* er en personlig dokumentar som omhandler regissørens egen far, den kjente sexologen og transvestitten Esben Esther Pirelli Benestad, som er bosatt i sørlandsbyen Grimstad.

Om filmen
---------

Den vant Teddyprisen ved Filmfestivalen i Berlin, Kritikerprisen ved Gøteborg Internasjonale Filmfestival og Dokumentarfilmprisen ved Kortfilmfestivalen i Grimstad. Den ble videre kåret til Årets film ved Amandapris-utdelingen i 2002. Filmen fikk gode kritikker; anmelderne i *Aftenposten*, *Dagbladet*, *VG* og NRKs *Filmpolitiet* ga den terningkast fem. *Dagbladet* skrev blant annet at «Even Benestad nærmest tvinger på oss sin turbulente familiehistorie og sitt bilde av sin far, småbylegen Esben Benestad og transvestitten Esther Pirelli».

Filmen fikk lite ordinær kinovisning utenfor Norge, men ble satt opp på filmfestivaler.

Parodi
------

Filmen ble parodiert i *Uti vår hage* i 2003, i episoden «Plystrekongen». Parodien kalles «Alt om min onkel», og handler om en mann (spilt av Bård Tufte Johansen) som har to identiteter: én der han er Svein, en vanlig frisk mann, og én der han er Truls Ove, en multihandikappet mann som er lam fra halsen og ned. Even Benestad medvirker selv i sketsjen.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 30. juni 2016.
2. ↑  ; besøksdato: 10. januar 2021.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   *europeanfilmawards.eu*, European Film Awards ID 9478, Wikidata Q101244563,
4. 1 2 3  "All about my father"; *europeanfilmawards.eu*; besøksdato: 10. januar 2021; European Film Awards ID: 9478.
5. ↑  Filmfront
6. ↑  IMDb release info

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alt om min far* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Alt om min far* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Alt om min far* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Alt om min far* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Alt om min far* på MovieMeter Rediger på Wikidata

Portal: Film
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
|  i langrenn: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Gull | 2016 Lillehammer | Mikslag |
| Gull | 2016 Lillehammer | 5 km |

**Maja Jakunina** (født 1998) er en russisk langrennsløper, som har gull på 5 km og i kombinert stafett for mikslag ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritter.

Idrettskarriere
---------------

2014/15
Jakunina deltok ved European Youth Olympic Festival i Liechtenstein i januar 2015. Hennes beste plassering her var 9.-plass på 5 km fristil, og hun kom på 11.-plass på 7,5 km klassisk og 14.-plass på sprinten.

Hun fikk bronse på 5 km fristil ved det russiske juniormesterskapet i 2015, bak Anastasija Sedova og Svetlana Zaborskaja. Hun deltok også på sprinten, der hun kom på 17.-plass.

2015/16
Hun deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der hun fikk to gullmedaljer. Hun vant 5 km fristil, foran Chi Chunxue og Rebecca Immonen. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, fikk Russland gull, der hun deltok sammen med Sofja Tikhonova, Vitalij Ivanov, Maksim Sergejev og Igor Fedotov.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  russisk: Майя Якунина

Referanser
----------

1. ↑  FIS - *National Junior Championships - Ladies' 5 km F* Arkivert 5. april 2016 hos Wayback Machine. besøkt 20. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maja Jakunina – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maja Jakunina – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 20. februar 2016 hos Wayback Machine.
**André Hanssen** (født 1981) er en tidligere norsk fotballspiller. Han har spilt i to perioder i Bodø/Glimt og har også spilt for Skjervøy IK, SC Heerenveen og Strømsgodset. Han la opp på grunn av skade midtveis i 2012-sesongen.

Hanssen ble kjøpt fra Skjervøy IK til Bodø/Glimt i 1998. Han slo igjennom allerede i 1999 da han etablerte seg på midtbanen sammen med Arild og Ørjan Berg, mens Tom Kåre Staurvik måtte spille midtstopper. Han var med på å vinne sølv i serie og cup i 2003-sesongen. Etter 2003-sesongen var mange norske og utenlandske klubber interessert i ham. Under cupfinalen ble han fulgt av speidere fra de franske klubbene Bordeaux og Bastia. Hanssen var i sitt siste kontraktår og Bodø/Glimt var villig til å selge til rett pris. Han ble i klubben ut kontraktstiden og gikk gratis til SC Heerenveen i Nederland.

I Heerenveen slet han med å oppnå tillit i begynnelsen, men bygget den opp. I alt fikk han 33 kamper og 1 mål. 
Målet kom i UEFA-cupen i det 90. minutt mot PFC Levski Sofia, hvor han scoret 2-1 målet og ble kåret til banens beste spiller. Kontrakten hans gikk ut etter 2008-sesongen og han fikk den ikke fornyet.

Etter et kort opphold i Bodø/Glimt, skrev han under for Strømsgodset, 3. mars 2010. Han spilte nesten alle kampene i 2010-sesongen, men fikk bare noen få minutter førstelagsfotball i 2011-sesongen. 14. november 2011 ble det bekreftet at kun en medisinsk test gjensto før han kunne skrive under en treårskontrakt med Bodø/Glimt. Denne avtalen ble imidlertid kansellert, og Hanssen ble værende i Strømsgodset inntil han la opp i juni 2012.

|
|  |
| Klubb | Kamper | Mål | Periode |
| Norges flagg Skjervøy IK | 17 | 0 | ??-1999 |
| Norges flagg Bodø/Glimt | 142 | 10 | 1999-2004 |
| Nederlands flagg SC Heerenveen | 33 | 1 | 2004-2009 |
| Norges flagg Bodø/Glimt | 9 | 0 | 2009-2010 |
| Norges flagg Strømsgodset | 27 | 0 | 2010-2012 |
|

Referanser
----------

1. ↑  Magne J. Nilsen (28. juni 2012). «31-åring tvinges til å legge opp». Drammens Tidende. Besøkt 26. november 2012.
2. ↑  Kine Myrvold (14. november 2011). «Andre Hanssen til Bodø/Glimt». Drammens Tidende. Besøkt 26. november 2012.
3. ↑  Magne J. Nilsen (1. desember 2011). «Overgangen i vaske». Drammens Tidende. Besøkt 26. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) André Hanssen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) André Hanssen – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) André Hanssen – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (no) André Hanssen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) André Hanssen – FBref Rediger på Wikidata
* Spillerprofil på godset.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Denne artikkelen handler om bandet Creeper. For å lese om Creeper i Minecraft, se Minecraft*

**Creeper** er et engelsk band fra Southampton som spiller melodier innen musikk-kategoriene hardrock, punkrock og horror-punk.

Gruppen ble dannet i 2014 og inneholdt opprinnelig vokalist Will Gould, gitaristene Ian Miles og Sina Nemati, bassisten Sean Scott og trommeslageren Dan Bratton. Bandet ga sin selvtitulerte debut-EP i 2014, før de ga ut en ny EP, *The Callous Heart,* året etter. På slutten av 2015 ble Nemati erstattet av Oliver Burdett og turnerende keyboardis og vokalist Hannah Greenwood ble offisielt bandmedlem. En tredje EP, *The Stranger*, ble utgitt i 2016 og nådde topp ti på UK Rock & Metal Albums. Gruppens første LP var *Eternity, in Your Arms* som kom i 2017 og nådde en attendeplass UK Albums Chart. De vant også prisen Best British Breakthrough av Rock Sound Awards i 2017.

Etter å ha turnert mye tok Creeper en lang pause og kom tilbake i 2020 med sitt andre album *Sex, Death & the Infinite Void* som nådde nummer 5 i Storbritannia. Bratton og Burdett forlot bandet kort tid etter, før gruppen ga ut EPen *American Noir* med sporet «Damned and Doomed» i 2021, Jake Fogarty tok over for Bratton. Deres tredje album med tittelen *Sanguivore* kom i 2023 og inneholder spor som «Further Than Forever», «Cry To Heaven», «The Ballad of Spook & Mercy» og «Teenage Sacrifice». Gitarist Lawrie Pattison, som hadde turnert med bandet siden Burdetts avgang, ble offisielt bandmedlem i 2024.

Utgivelser
----------

### Album

* 2017 - *Eternity, in Your Arms*
* 2020 - *Sex, Death & the Infinite Void*
* 2023 - *Sanguivore*

### EPer

* 2014 - *Creeper*
* 2015 - *The Callous Heart*
* 2016 - *The Stranger*
* 2017 - *Christmas*
* 2021 - *Sounds from the Void*
* 2021 - *American Noir*

Referanser
----------

1. ↑  «Southampton act Creeper continue rise with new EP». *Daily Echo* **(engelsk)**. 29. desember 2015. Besøkt 19. april 2024.
2. ↑  «‘We’re not pretty boys, we’re a punk band!’: An Interview with Creeper». *The Edge* **(engelsk)**. 26. mars 2015. Besøkt 19. april 2024.
3. ↑  «CREEPER». *Official Charts* **(engelsk)**. 6. april 2017. Besøkt 19. april 2024.
4. ↑  «Meet The Winners Of The First Ever Rock Sound Awards! - News - Rock Sound Magazine». *web.archive.org*. 27. oktober 2020. Besøkt 19. april 2024.
5. ↑  «Creeper – ‘Sex, Death & The Infinite Void’». *www.punktastic.com*. Besøkt 19. april 2024.
6. ↑  Johnson, Laura. «Creeper Announce New Album 'Sanguivore' And The Sacred Blasphemy UK Tour For November - Stereoboard». *Stereoboard.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. april 2024.
7. ↑  «Creeper welcome new guitarist Lawrie Pattison with "unholy" video for…». *Kerrang!* **(engelsk)**. 6. mars 2024. Besøkt 19. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Bergen Filharmoniske Kor** (**BFK**) ble reorganisert og formelt stiftet i 1919, men har som Bergen Filharmoniske Orkester røtter tilbake til 1765. Koret er tilknyttet Musikkselskapet Harmonien og har rundt 100 sangere. Håkon Matti Skrede er kormester (dirigent).

Sammen med et av verdens eldste symfoniorkestre har BFK lange tradisjoner. Koret har gjort flere plateinnspillinger med gode internasjonale anmeldelser. Innspillingen av Leoš Janáčeks *Glagolská mše* (norsk: Glagolittisk messe) ble nominert til Grammy Award for «Best Choral Performance» i 2017. Innspillingen av Benjamin Brittens opera *Peter Grimes* ble tildelt tidsskriftet Gramophones priser for beste operainnspilling og årets beste innspilling (Recording of the Year) i 2021. Denne forestillingen mottok ovasjoner ved Edinburgh Festival i 2017, og etter fremføring i London Festival Hall i 2019.

I 2022 ble koret en integrert del av Musikkselskapet Harmonien. Sammen med blant annet Bergen Filharmoniske Orkester og Bror Magnus Tødenes fikk de Spellemannprisen 2023 i klassen klassisk for utgivelsen *Frederick Delius: A Mass of Life*.

Referanser
----------

1. ↑  «Bergen Filharmoniske Kor | – siden 1765». *bfkor.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 16. april 2017. Besøkt 19. april 2017.
2. 1 2  «Bergen Filharmoniske Orkester». *Bergen Filharmoniske Orkester*. Besøkt 6. januar 2023.
3. ↑  «2017 GRAMMYs: What happened and who won?». *GRAMMY.com* **(engelsk)**. 12. februar 2017. Besøkt 19. april 2017.
4. ↑  «Gramophone Classical Music Awards 2021». *Gramophone* **(engelsk)**. Besøkt 6. januar 2023.
5. ↑  «A powerful Peter Grimes in Edinburgh». *bachtrack.com* **(engelsk)**. Besøkt 6. januar 2023.
6. ↑  Thalberg, Silje (21. desember 2019). «Filharmonien hylles i britisk presse for operafremføring». *NRK*. Besøkt 6. januar 2023.
7. ↑  «Årets Spellemann: Undergrunn». *nrk.no*. 4. april 2024. Besøkt 8. april 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |