recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den nordjyske øy med Thy i vest, Hanherred (Fjerritslev og Brovst) i midten, og det store landskapet Vendsyssel i øst.
Fra Kærsgård strand  Foto: Tomasz Sienicki 
**Vendsyssel-Thy**, eller **Nørrejyske Ø**, er den nest største øya i Danmark og er den delen av Jylland som ligger nord for Limfjorden. Den består av Vendsyssel, Hanherrederne og Thy. Området var delt mellom Nordjyllands Amt (Vendsyssel, det meste av Hanherrederne), Viborg Amt (vestligste del av Vester Hanherred, Thy) og Ringkjøbing Amt (Thyholm). Fra 2007 ble nesten hele området en del av Region Nordjylland, mens den sørligste delen, Thyholm, gikk til Region Midtjylland.

Selv om det geografisk sett er en øy, regnes området tradisjonelt ikke slik av danskene. Man snakker heller om de tre landsdelene Vendsyssel, Hanherred(erne) og Thy.

Området har et areal på 4 686 km², og i 2003 bodde det 306 373 innbyggere her. Her ligger blant annet Hanstholm, Hirtshals og Frederikshavn, som danskebåter fra Norge går til. Fiskeri- og turistbyen Skagen ligger lengst nord, med Grenen som nordligste punkt. Nørresundby er den nordlige delen av Aalborg, som stort sett ligger sør for Limfjorden. 

Etter å ha vært landfast med resten av Jylland siden rundt 1100 ble området en øy igjen den 3. februar 1825, da en stormflo fra Nordsjøen brøt gjennom Agger Tange og skapte Agger Kanal. Sand la seg riktignok i denne kanalen, og den ble helt lukket igjen i 1877, men før den tid hadde Thyborøn Kanal blitt dannet litt lenger sør i forbindelse med en stormflo i 1862.

Veinettet er de senere år bygd ut med henblikk på å fjerne gjennomgangstrafikken fra befolkningsområdene og samtidig få 4- og 6- feltsveier forbi Ålborg, som er den største byen like syd for området og hvor E39 og E45 møtes fra Hirtshals respektive Frederikshavn. Andre større veiutbedringer pr. 2006 finnes langs riksveiene 11 og 29 som tar trafikk fra Hanstholm. En del av det mindre veinettet er merket som margerittruten og går i variert landskap.

Det er ferjeanløp fra Norge til Hanstholm, Hirtshals og Frederikshavn, og fra Sverige (Göteborg) til Frederikshavn.

Landskapet er i vest åpent og gir et forblåst inntrykk. Det er plantet lange trerekker mellom åkrene for å styre vinden. Mange steder er det plantet skog (noe av den som verneskog). Mot østsiden vedlikeholder skogen seg selv, og det kan drives hogst. Klitter, heder og sandmiler gjør landskapet nord for Hjørring og Fredrikshavn til et egnet mål for turister, men hele kysten mot Nordsjøen har store klitter og sandstrender. I Thy rekker beltet av verneskog på sandgrunn, klitter, heder og myr opp mot 15 km inn i landet, her ble Thy nasjonalpark opprettet i 2008.

Skagens Museum, Brøndums Hotel og Grenen med sitt særegne lys gir dagens besøkende et ekko av gullalderen i dansk og nordisk kunst.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nørrejyske Ø – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Vendsyssel – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Asle Oddvar Hjellbrekke** (født 11. mars 1948) er en norsk naturfotograf, bosatt på Løten i Hedmark.

Hjelbrekke studerte IT ved Universitetet i Oslo (1970–1976). Han har i mange år arbeidet i databransjen, blant annet for IBM. 

Som naturfotograf har han også arbeidet mye utenlands, spesielt i Finland, Alaska og Latin-Amerika. Han har laget en rekke multimediavisninger som har blitt presentert i flere land, og hans bilder er publiserte i bøker og magasiner.

Hjellbrekke har arbeidet mye som guide og kursleder ved organiserte fotoworkshop og fotoreiser, spesielt i Finland, Chile, Argentina og Brasil. I åtte år holdt han også fotokurs i Jotunheimen, i regi av Den Norske Turistforening. 

Hjellbrekke er medlem av foreningen Norske Naturfotografer. I til sammen 12 år har han vært leder i organisasjonen. Han har også hatt vervet som president i International Federation of Wildlife Photography (IFWP) og vært juryleder i det årlige norske «NM i naturfoto» i regi av tidsskriftet Villmarksliv. Hjellbrekke er tilknyttet bildebyrået Samfoto.

Bibliografi
-----------

* *Magiske øyeblikk* (sammen med Janos Jurka og Lassi Rautiainen), Articmedia, Finland (1996)

Eksterne lenker
---------------

* Asle Hjellbrekkes hjemmeside Arkivert 7. mai 2013 hos Wayback Machine.
Indias delstater i 1951
**Kutch** var en delstat i India fra landet fikk uavhengighet i 1947 og til den ble innlemmet i delstaten Bombay i 1956. Byen Bhuj var hovedstad. Delstaten hadde ved folketellingen i 1951 en befolkning på 567 606 og et areal på 43 315 km².

Delstaten Kutch lå i det vestre India, nord for halvøya Kathiawar og Kutchbukta og med Rann of Kutch i nord. Den ble til da fyrstestaten Kutch gikk inn i unionen India 15. august 1947. Delstaten ble styrt av maharao Vijayarajji inntil han døde i 1948 og deretter en kort periode på tre måneder av sønnen Madansinhji før sentralregjeringen overtok administrasjonen av delstaten. Etter Indias grunnlov av 1950 utgjorde Kutch en delstat i klasse C. Delstaten sto direkte under sentralregjeringen, som utpekte en delstatsadministrator. 

Som følge av States Reorganisation Act ble Kutch i 1956 slått sammen med delstaten Bombay. Kutch utgjør siden 1960 et distrikt i delstaten Gujarat.

Referanser
----------

1. ↑  R. A. Gopalaswami: *Census of India, 1951. Volume I. India. Part II – A – Demographic Tables* Arkivert 10. desember 2013 hos Wayback Machine. New Delhi. Government of India Press, 1955, s. 4.
2. ↑  John McLeod: «‘A Numerous, Illiterate, and Irresponsible Bhayat’: The Maharaos of Kutch, their Nobles and the British Paramount Power, 1816–1947», *The Journal of Imperial and Commonwealth History*, bd. 35, nr. 3, 2007, s. 386.
3. ↑  *Constitution of India, First Schedule*, Delhi: Metropolitan Book Company Ltd. 1950, s. 319.
**Raymond «Ray» Shulman** (født 8. desember 1949 i Portsmouth, død 30. mars 2023) var en britisk musiker. Han var den yngste av tre brødre som ble en del av den britiske progrockgruppen Gentle Giant.

Shulman var under innspillingsdagene til bandet regnet[*av hvem?*] som en undervurdert bassgitarist, og hans virtuositet er ofte sammenlignet med bassister som Chris Squire i Yes.[] Likevel var han også tilpasningsdyktig til andre instrumenter på lik måte som Mike Rutherford i Genesis. Shulman brukte ofte å doble på fiolin, blokkfløyte, trompet samt akustiske og elektriske gitarer. Han og keyboardist Kerry Minnear komponerte og skrev mye av musikken for Gentle Giant.

Shulman var medlem av Gentle Giant fra starten i 1970 til den siste turneen i 1980. Han gikk videre til å bli en suksessfull plateprodusent på slutten av 1980-tallet, og arbeidet mye med The Sugarcubes, The Sundays og Ian McCulloch blant flere. Han var også medlem av Simon Dupree and the Big Sound fra 1966 til 1969.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 213074, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.facebook.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ray Shulman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Ray Shulman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ray Shulman på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Groove.no – Biografien til Ray Schuman

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Venera-D** (russisk: Венера-Д) er en fremtidig russisk romsonde til Venus, som planlegges skutt opp tidligst i 2024. Romsonden er den første russiske romsonden til Venus etter Sovjetunionens fall, og vil være den første i en ny generasjon Venus-sonder.

Hovedoppgaven til Venera-D vil være å foreta radarkartlegging i bane rundt Venus. Slik kartlegging har tidligere blitt gjort av Venera 15 og Venera 16 på 1980-tallet, og Magellan-sonden på 1990-tallet, men Venera-D vil benytte en kraftigere radar. Videre skal Venera-D kartlegge mulige landingssteder for fremtidige landingsfartøy i Venera-programmet. Målet på sikt er at Venus-programmet skal frembringe et landingsfartøy som kan overleve lenger i det tøffe Venus-klimaet enn de sovjetbygde landingsfartøyene, som ikke klarte seg mer enn en halvtime der. 

For å holde kostnadene ved forskning og utvikling nede, vil den nye Venera-D-sonden mest sannsynlig ligne sondene fra sovjettiden, men den vil bygge på ny teknologi utviklet av Russland i etterkant av de siste Venus-oppdragene (Vega 1 og Vega 2 i 1985). Venera-D vil mest sannsynlig bli skutt opp med en proton-rakett, men kan også bli skutt opp med den kraftigere Angara-raketten. Opprinnelig var oppskytning planlagt rundt 2016, men i 2012 ble datoen flyttet til tidligst 2024.

Referanser
----------

1. 1 2  [ РАН: запуск «Венеры-Д» состоится не ранее 2024 года
2. ↑  [«Совет главных конструкторов по проекту «Венера-Д» (ru)». Arkivert fra originalen 18. juni 2013. Besøkt 10. juli 2011.  Совет главных конструкторов по проекту «Венера-Д» (ru) ]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Venera program – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Romfartsoppdrag til Venus |
| --- |
| Forbiflyvninger | 
* Venera 1
* Mariner 2
* Zond 1
* Venera 2
* Mariner 5
* 10
* Venera 11
* 12
* 13
* 14
* Vega 1
* 2
* Messenger
* ***IKAROS***
* Shin'en

 |  |
| Banesonder | 
* Venera 9
* 10
* Pioneer Venus Orbiter
* Venera 15
* 16
* Magellan
* ***Venus Express***
* ***Akatsuki***

 |
| Nedstigningssonder | 
* Venera 3
* 4
* 5
* 6
* Pioneer Venus Multiprobe

 |
| Landingsfartøy | 
* Venera 7
* 8
* 9
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* Vega 1
* 2

 |
| Ballongsonder | 
* Vega 1
* 2

 |
| Fremtidige oppdrag | 
* European Venus Explorer (2013)
* Venera-D (2016)
* Venera-Glob (2020)

 |
| Foreslåtte oppdrag | 
* Venus In-Situ Explorer (studie)

 |
| Se også | 
* Kolonisering av Venus
* Liste over kunstige objekter på Venus
* Bemannet forbiflyvning av Venus
* TMK-Mavr

 |
| 
* ***Fet kursiv** indikerer aktive oppdrag*
* Kategori:Venus-sonder

 |

Portaler: Astronomi | Russland
Typisk kutterhekk.
Typisk kutterbaug.
**Kutter** kan referere til flere forskjellige typer fartøy. Denne artikkelen handler om skrogformen som var basert på de engelske fiskekutterne.

Betegnelsen kutter
------------------

Opprinnelsen til navnet kommer fra import av engelske fiskebåter på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. I denne perioden gikk mange engelske fiskere over større båter og senere til motor og norske fiskere overtok de gamle båtene deres.[]

Nordmenn kjøpte de mindre båtene som var billigst og de mindre båtene var énmastede. På engelsk er en énmaster med to forseil en *cutter*. Siden kutter på norsk er knyttet til skrogformen, brukes betegnelsen både på én- og tomastere og på motorkuttere.[]

Skrogform
---------

Kutter er på norsk en skrogform med utoverhengende hekk. Hekken er som regel halvsirkelformet i Norge, men i andre land kan den også være rektangulær. Baugen er som regel loddrett, men kutternavnet er mest knyttet til den utoverhengende hekken. Kutteren skiller seg derved klart fra jakter (hardangerjakter) og jekter som har flatt akterspeil og utoverhellende forstevn.

Kutterskroget ble meget populært, overtok etter jaktene, og ble den vanligste skrogformen på vestlandet og bygget i stort antall helt fram til 1960-tallet. Kutterne ble brukt til alle formål, men mest til fiske. Det ble utviklet egne, norske kuttertyper: mørekutteren og hardangerkutteren.

Hardangerkutter
---------------

Hardangerkutter er betegnelsen på en lokal variant av båttypen kutter, som særlig ble bygd i Hardanger og Sunnhordland.[] Hardangerkutterne skiller seg fra mørekutterne ved mer utlagt hekk, flatere bunn og mer langsmal skrogform.

Spesielt for Sunnhordland og Hardanger i den siste tiden var at de ble bygd for rask seilas, «sildasegling», i motsetning til for eksempel mørekutterne, som ble bygd for å tåle grovere sjø, med brattere hekk og mer spring, og kunne være rundere i formen.[] I Sunnhordland og Hardanger var hovedtrekkene at hekken lå mer utover og bunnen/bunnreiset var flatere og mer langstrakt. Ulempen ved disse skrogene var at de slo mer både foran og akter i grov sjø.[]

Kutter med to master.
De fleste hardangerkutterne ble bygd i Sunnhordland. Noen av de mest kjente stedene er Ølve, Rosendal, Sunde, Halsnøy, Sagvåg og Jondal.[]
Det ble også bygd fartøyer på andre steder der man hadde tilgang på materiale og fagfolk til å lede arbeidet.[]

Kutteren «Leader», Brixham Trawler

Referanser
----------

1. ↑  snl.no

Litteratur
----------

* Winge, Jon. *Trebåter: Norsk kulturhistorie på sjøen*. Schibsted forlag ISNB 978-82-516-5508-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** KulturNav
 |
**Asmaløy** er ei øy i Hvaler kommune i Østfold. Øya ligger mellom Spjærøy i vest og Kirkøy i øst, og har et areal på 9,1 km². Det høyeste punktet er Fotvarden, 36 meter over havet. 

Øya er forbundet med bro til Spjærøy, og via Hvalertunnelen til Kirkøy og kommunesenteret.

Forfatteren Johan Borgen bodde på Asmaløy i mange år, på «Knatten».

Verneområder
------------

Den ytre, sørvestre delen av øya inngår i Ytre Hvaler nasjonalpark. I tillegg til denne, er det fire verneområder på Asmaløy: Gravningen naturreservat, Kvernemyr naturreservat, Skipstadsand naturreservat og Åsebutjernet biotopvern.

Se også
-------

* Rød (Hvaler)
* Vikerhavna

Referanser
----------

1. ↑  (no) Gravningen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  (no) Kvernemyr i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  (no) Skipstadsand i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  (no) Åsebutjernet i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Tegning av kapitél med to volutter.
**Volutt** er et spiralliknende ornament som finnes i kapitéler tilknyttet joniske søyler. Voluttene ble senere innlemmet i korintiske og komposittkapitéler. 

Det er vanlig å ha fire volutter på en jonisk kapitél og åtte på andre kapitéler. Det har vært antydet at ornamentene var inspirert av kurven av et bukkehorn, eller var avledet fra den naturlige spiralen på en kløverart i Hellas. Alternativt kan det være bare  geometriske mønster. Ornamentet ble brukt som et element i romansk arkitektur, renessanse og barokk arkitektur og er en vanlig dekorasjon i møbeldesign, sølv og keramikk. En metode for å tegne komplekse geometrier ble utarbeidet av den romerske arkitekten Vitruvius fra klassiske bygninger og konstruksjoner.

Ordet volutt stammer fra det latinsk volutum («det rullede»).

Volutter var en mote som kom til England fra Normandie trolig etter invasjonen i 1066 som en del av den romanske stilen. De omtales derfor også som anglo-normanske. Volutter gikk av mote i England på slutten av 1000-tallet. Volutter finnes blant annet på de eldste kapitélene i Stavanger domkirke. Siden en antar at Stavanger domkirken er inspirert av byggverk i England, er de en medvirkende faktor i at flere har datert starten på byggearbeidene med domkirken til omkring år 1100.

Referanser
----------

1. ↑  Tegning av A. Rosengarten i "A Handbook of Architectural Styles", New York, 1898.
2. ↑  Hohler, Christopher: The Cathedral of St. Swithun at Stavanger in the Twelfth Century, Journal of the British Archaeological Association, vol. XXVII (1964), side 112.

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Kuttisme** er et nyord som ble introdusert i det norske språket i 1993, med betydning «vilje til å kutte priser» eller «vilje til å kutte kostnader».

Opprinnelse
-----------

Begrepet ble lansert i en kampanje for Rema 1000 høsten 1993, etter en idé av reklamemannen Bertil Lien.[1] Spesielt med reklamekampanjen var at den bare bestod av såkalte «teasers», der begrepet ble brukt i TV-reklame, annonser i 116 aviser, ukeblader og billboards, men uten at det ble nevnt hvem som var avsender. Planen var å la Rema 1000 stå frem som opphavet til begrepet først etter at det var blitt innarbeidet i språket.[2]

Konkurrenten Prix kom imidlertid Rema 1000 i forkjøpet, og gikk ut med egne avisannonser der de tok æren for begrepet, før Rema 1000 selv hadde offentliggjort opphavet. Prix hadde brukt samme form og skrifttype som i Rema 1000s kuttisme-annonser, slik at leserne kunne tro at det var Prix som stod bak hele kampanjen.[3] Rema 1000-ledelsen måtte i all hast legge om resten av kampanjen, og Odd Reitan og markedsdirektør Rolf Kristiansen uttalte at de ville stevne konkurrenten for brudd på Markedsføringsloven.[2]

Etter massiv omtale av reklamestriden i alle de største norske avisene bestemte Rema 1000 seg for å droppe rettssaken, da de vurderte at presseomtalen gjorde at det var «skapt stor klarhet i hvem som egentlig står bak kuttismebegrepet», og på grunn av den ekstra markedsføringseffekten presseomtalen hadde gitt.[4]

Senere bruk
-----------

Senere har begrepet ofte blitt brukt i politisk sammenheng, for eksempel til å beskrive høyreorienterte partiers planer om å kutte i offentlige sosialbudsjetter.

Referanser
----------

1. ↑  «Flesk til folket». *Adresseavisen*, 31. august 2001.
2. 1 2  «Da Rema gikk i 1000». *Dagens Næringsliv*, 18. september 1993.
3. ↑  «Billigkjeder i reklamekrangel». *NTBtekst*, 12. september 1993.
4. ↑  «Rema 1000 kutter ut rettssak: Takker for annonsebråk». *Aftenposten*, 14. september 1993.
**Kustartilleriet (KA)** ble 1. januar 1902 opprettet som en egen våpenart i det svenske forsvaret. Kystartilleriet besto etterhvert av fem regimenter. I försvarsbeslutet 2000 ble det bestemt at kystartilleriet skulle avvikles. Den 30. juni 2000 ble kystartilleriet som forsvarsgren lagt ned. Dagen etter, den 1. juli 2000 ble Amfibiekåren stiftet og underlagt den svenske marinen. Amfibiekåren besto da av tre avdelinger fra det nedlagte kystartilleriet. Det var Vaxholms amfibieregiment (Amf 1), Älvsborgs amfibieregiment (Amf 4) og Amfibiestridsskolen (AmfSS). I dag er også Amf 4 of AmfSS nedlagt, slik at kun Amf 1 er igjen.

Historie
--------

Den 1. november 1901 ble det formelt besluttet å opprette Kystartilleriet som en egen forsvarsgren. Fra den 1. januar 1902 bestod Kystartilleriet av to regimenter. Vaxholms kystartilleriregiment (KA 1) i Vaxholm bemannet Vaxholms- og Oskar-Fredriksborgsfestning, samt Fårösunds og Hörningsholms kystposisjoner. Karlskrona kystartilleriregiment (KA 2) i Karlskrona med avdeling i Göteborg bemannet Karlskrona og Älvsborgs festninger. Før 1902 ble kystfortene bemannet av hæren, bortsett fra i Karlskrona, der bemanningen siden 1894 besto av Karlskrona artillerikår som tilhørte marinen. 

Kystartilleriets hovedoppgave var å forsvare de kystnære områdene mot invasjon fra fremmede makter. Kystartilleriet medvirket dessuten til å forsvare strategisk viktige sund, gi artilleristøtte til lette sjøstridskrefter, samt å beskytte sivile fartøy. Kystartilleriet løste disse oppgavene ved å benytte artilleri og minelegge fjorder. De kunne stoppe og/eller senke fiendtlige skip.

Under andre verdenskrig og framover bygdes cirka 60 kystartilleribatterier langs den svenske kysten. På 1970-tallet var truselen om invasjon i høyeste grad virkelig. Kystartilleriet fikk derfor også radar og luftvern.

«Försvarsbeslutet 2000» innebar at kystartilleriet skulle legges ned. Noen batterier, eksempelvis Ellenabben i Karlskronas skjærgård og Femörefortet utenfor Oxelösund ble bevart. Også batteriet på Landsort har delvis blitt bevart.

Svenske kystartilleriregiment
-----------------------------

* Vaxholms kystartilleriregiment – KA 1
* Karlskrona kystartilleriregiment – KA 2
* Gotlands kystartilleriregiment – KA 3
* Älvsborgs kystartilleriregiment – KA 4
* Härnösands kystartilleriregiment – KA 5

Referanser
----------

1. ↑  kustartilleriet.gearhead.se Anders Fredrik Centervall - Mannen som skapade kustartilleriet Arkivert 3. januar 2009 hos Wayback Machine. Lest 04. desember 2011

Eksterne lenker
---------------

* Kustartilleriet.se
**Walter William «Wally» Herbert** (født 24. oktober 1934 i York, England, død 12. juni 2007 i Inverness, Skottland) var en britisk oppdagelsesreisende, forfatter og maler.

«Trans-Arctic Ekspedisjonen»
----------------------------

Herbert startet i februar 1968 med sine ledsagere, Allan Gill, Roy Koerner og Kenneth Hedges «Trans-Arctic Ekspedisjonen» fra Alaska. Herbert ønsket å nå Nordpolen til fots og med hjelp av hunder. Hver uke brakte fly mat og andre nødvendige materialer til ekspedisjonen. Den gjennomsnittlige temperaturen var ca. -20 ° C til -30 ° C, men de største problemene på turen var smeltevann og pakkis. Den 6. april 1969 nådde Wally Herbert og hans kompanjonger polpunktet og ble dermed de første til å nå nordpolen til fots.

11. Juni 1969 endte ekspedisjonen på Svalbard etter 467 dager og 6 000 km. De hadde da gjennomført den første krysningen av polhavet. Ettersom både Robert Peary og Frederick Cook sine nordpolekspedisjoner er omdiskuterte regner enkelte det for sannsynlig at det var Herbert som ble den første til å nå polpunktet over land.

Utmerkelser
-----------

Herbert ble i 2000 utnevnt til Knight Bachelor og derved adlet. Han fikk da rett til å føre tiltaleformen *Sir* foran sitt navn. Han mottok også Polarmedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Le Delarge, oppført som sir Wally HERBERT, Delarge-ID 11175\_artiste\_HERBERT\_sir\_Wally[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0283464, besøkt 22. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gold Medal Recipients[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NCL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** BBC Things
 |
Volvo 260 sedan
Volvo 260 stasjonsvogn
**Volvo 260**-serien er en personbil fra Volvo. Den var luksusutgaven av Volvo 240, med høyere utstyrsnivå og en sekssylindret motor. Det totale produksjonstallet var på 175 998 stykker.

Modellene
---------

### Volvo 262

Basert på 242 og produsert i 3 329 eksemplarer fra 1975 til 1977. Er forskjellig fra 262c.

### Volvo 262c

Volvo 262C, todørs coupéversjon med et lavere tak som kunne se ut som det var hentet fra en Caddilac, ble satt sammen på Bertone-fabrikken i Italia mellom 1977 og 1981. Den ble kun produsert i 6 622 eksemplarer.

### Volvo 264

Volvo 264, firedørsversjonen (Sedan), ble produsert mellom 1975 og 1982. Den kom med en V6 motor på 2,7 liter eller B27 som den ble navngitt av fabrikken, motoren ble bygget av Renault. I 1980 ble motoren oppgradert til en 2,8 liters V6, bedre kjent som B28, denne motoren ble også brukt i Volvo 760 serien. Da bilen ble introdusert kom den med flere utstyrsnivåer, 264 GLE innsprøytningsmotor bedre kjent som B27E, elektriske vinduer foran, senere ble bakvinduene også elektrisk styrt, takluke hvis det var ønsket, kom både som elektrisk og manuell styring.
Interiøret var også meget pent i 264 GLE, da velour eller skinn var de eneste valgene, dørtrekkene som kom i 264 hadde samme festene som resten av 200 flåten, men var spesielt pene i 264 GLE da en pen blanding av skinn og velour ble brukt. Bilen ble produsert i 131 690 eksemplarer.

### Volvo 265

Volvo 265, femdørsversjonen/stasjonsvogn, ble produsert mellom 1976 og 1985. Den ble produsert i 34 357 eksemplarer.

Motor
-----

* B27, 2,7 liters V6 fra 1975 til 1980
	+ B27 A/E/F
* B28, 2,8 liters V6 fra 1980 til 1982
	+ B28 A/E/F

Begge motorene var produsert av PRV-fabrikken som var sameid av Peugeot, Renault og Volvo. B28 ble blant annet brukt i De Lorean.

Historikk
---------

* 1975: – Volvo 264 introduseres.
* 1976: – Volvo 265 introduseres.
* 1976: – Volvo 262c introduseres.
* 1981: – Ny front og interiør. Produksjonene av Volvo 262c stoppes i 1981.
* 1982: – Produksjonene av Volvo 264 stoppes.
* 1985: – Produksjonene av Volvo 265 stoppes.

| * v
* d
* r
« tidligere — **Volvos** personbiler, fra 1970 til idag. |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Klasse | 1970 | 1980 | 1990 | 2000 | 2010 | 2020 |
| 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 |
| Eier | Volvo AB | Ford | Geely |
| Småbil |  | 66 |  | 480 |  |  | C30 |  |  |
|  |  | 440/460 |  |  |  |  |
|  | 340/360 |  | S40/V40 | S40/V50 | V40 |  |
| Mellomklasse |  |  |  | 850 |  | S60 | S60/V60 | S60/V60 |
| 240 |  | S70/V70 | V70 |  |
| Store biler | 260 |  | 740 | 940 | S80 | S80/V70 | S90/V90 |
|  |  | 760 | 960 | S90/V90 |
| Sportsbil |  | 242 GT | 240 Turbo |  |  | 850 T-5R/R |  | S70 R/V70 R |  | S60 R/V70 R |  |  | S60/V60 Polestar | S60/V60 T8 PSE |
| Coupé |  | 262C |  | 780 |  | C70 | C70 |  |  |
| CUV |  |  |  |  |  |  | C40 |
|  |  |  |  |  | XC40 |
|  |  |  |  | XC60 | XC60 |
|  |  |  | V70 XC | XC70 | XC70 |  |
|  |  |  |  | XC90 | XC90 |

 |
**Wallen**, virkelig navn **Nawell Azzouz** (født 23. januar 1978 i Saint-Denis i Frankrike), er en fransk RnB sanger. Hun har snudd bokstavene i sitt fornavn for å lage sitt kunstnernavn. Hennes foreldre var fra Marokko. Som barn lærte hun å spille fiolin og utviklet en sterk trang til å synge. Hun lyttet til funk, hiphop og RnB da hun vokste opp. Hun bestemte seg for å bli en sanger etter å ha sett Lauryn Hill i filmen Sister Act 2. Hennes første hit kom med *Celle Qui Dit Non* med rapperen Shurik'n. I 2004 ga hun ut sitt siste album *Avoir La Vie Devant Soi* som har singlene *Bouge Cette Vie*, *L'Olivier* og *Donna*. Hun sang også med Usher på den franske versjonen av U Got It Bad. Hun er gift med den franske rapperen Abd al Malik (rapper) og har et barn.

Diskografi
----------

* *À Force De Vivre* (2001)
* *Avoir La Vie Devant Soi* (2004)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Wallen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Wallen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Wallen på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Wallen på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* Wallen på Facebook Rediger på Wikidata

* Wallen på YouTube Rediger på Wikidata
* Wallens hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Eva Ganster** (født 30. mars 1978 i Kitzbühel) er en østerriksk tidligere skihopper.

Eva Ganster er datter av Edgar Ganster, som siden 1999 har vært leder for kvinneavdelingen i det østerrikske skiforbundet. Da hun begynte sin hoppkarriere, hadde FIS ennå ingen internasjonale renn for kvinner. Sammen med amerikanske Karla Keck var Eva Ganster den første kvinnelige skihopper som ble tatt inn på skigymnaset i Stams i Østerrike i 1992. Sesongen 1992/93 fikk de også delta sammen med guttene i østerriksk cup og Alpen Cup (juniorcup). Senere deltok de i flere år som prøvehoppere i mennenes renn, blant annet i den tysk-østerrikske hoppuka. I OL på Lillehammer i 1994 var Eva Ganster prøvehopper og satte verdensrekord for kvinner med 113,5 meter i storbakken.

I februar 1997 var hun prøvehopper i mennenes verdenscup i skiflygingsbakken i Kulm, og forbedret da verdensrekorden flere ganger, sist til 167 meter. Hun tok andreplass i det første uoffisielle junior-VM for kvinner i St. Moritz i Sveits i 1998. I den første internasjonale sammenlagtturneringen for kvinner i februar 1999 (kalt FIS Ladies Grand-Prix), bestående av 5 renn, ble hun nummer 4 sammenlagt. Hun ble nummer 15 sammenlagt i den første sesongen med kontinentalcup for kvinner i 2004/05, men la opp etter denne sesongen.

Eva Ganster har også vært aktiv som fotballspiller. I sesongen 2003/04 ble hun toppscorer for Zirl med 11 mål i 2. divisjon vest, nivå 2 for kvinner i Østerrike.

Se også
-------

* Kvinner i skihopping

Referanser
----------

1. ↑  Women's Ski Jumping USA: Karla Keck Arkivert 23. februar 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eva Ganster – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
*For fotballspilleren med samme navn, se Peder Svendsen (fotballspiller)*.

**Peder Svendsen** (1868–1933) var en norsk emissær for Godtemplarordenen/IOGT og stortingsmann for Trondheim og Levanger 1901–1903.

Trondhjem og Levangers stortingsmenn 1900–1903: Svendsen, Kirksæter, Hansen og Spørck, alle valgt for Venstre.
Han var sønn av predikant Faste Svendsen og hustru Gurine Pedersdatter. Peder Svendsen ble født på Rokne i daværende Levanger landsogn, der moren kom fra, og familien flyttet til Fosslandsosen på Otterøy tre år senere. Det meste av oppveksten tilbragte han på Fannestrand utenfor Molde.

Han gikk latinskolen i Molde, deretter i lære som smed i Trondheim. Etter et par turer til sjøs etablerte han i 1890 et maskinverksted i Trondheim sammen med en venn. I 1894 ble Svendsen ansatt som reisesekretær i Godtemplarordenen, og engasjerte seg som emissær for avholdsbevegelsen på heltid. Han utmerket seg som folketaler, og i løpet av 40 år holdt han anslagsvis 15 000 foredrag for til sammen 3 millioner tilhørere, og stiftet 300 losjer. Han reiste i både Skandinavia og store deler av Amerika.

Svendsen var stortingsmann for Trondheim og Levanger 1901–1903 og medlem av Trondheim bystyre 1902–1904, som representant for Venstre. Han ble foretrukket som representant for arbeiderklassen, og godtok nominasjonen i harme over behandlingen som ungdomsvennen og losjebroren Hans Hagerup-Lyngvær hadde fått. Svendsen var medlem av Lagtinget og Stortingets sosialkomité, men talergavene hans kom ikke fullt til sin rett i stortingssalen. Svendsen og Hagerup-Lyngvær stiftet en arbeiderorganisasjon som skulle presse Venstres ledelse til å gjennomføre arbeidernes krav, men den fikk ingen varig betydning. I 1904 gikk de inn i Arbeiderpartiet, og Svendsen ble valgt inn i bystyret og formannskapet for perioden 1905–1907.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 854[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 51[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Hasle, Eivind (1993). «Reisetaler for eit edrueleg folk. Peder Svendsen (1868–1933)». I Austigard, Bjørn og Parelius, Nils. *Romsdal sogelag årsskrift*. Molde. s. 131–151. ISBN 82-90169-42-6. ISSN 0333-1008. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
4. 1 2 3 4  Fuglum, Per (1966). «Peder Svendsen». *Norsk biografisk leksikon*. 15 (1 utg.). Aschehoug. s. 364.
5. ↑  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet : 1814-1914*. 1. Kristiania. s. 854.
6. ↑  Bull, Edvard (1939). *Trønderne i norsk arbeiderbevegelse før 1914*. Oslo. s. 26–39.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peder Svendsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Eva Nissen Fett**, født *Nissen Meyer* den 30. april 1910, død 2003, var en norsk arkeolog. 

Fett tok magistergraden i 1933 som den første kvinne i landet. Hun tilbrakte hele sin forskergjerning ved Historisk Museum i Bergen. Sammen med sin mann Per Fett skrev hun avhandlingen *Sydvestnorske helleristninger: Rogaland og Lista*, som kom ut i 1941. Forøvrig sto hun bak en lang rekke bosetningshistoriske bidrag til bygdebøker over hele Vestlandet.

Familie
-------

Fett var datter av Marius Benjamin Landaas Meyer (1877 Ladegaarden, Bergen-1962 Skovshoved, Gentofte, Danmark) og hans første hustru Ragnhild (Ragna) Nissen (1881-1959), datter av arkitekt Henrik Nissen, og søster av Johanna Sofie Nissen (1876-1956), som ble gift i 1902 med legen, dr. med. Olaf Scheel.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Eva Nissen Fett, (30.april 1910 - 05.februar 2003).», besøkt 14. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Eva Fett i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |

Portal: Arkeologi
**Peder Østmoe** (født i Hof i Solør 23. april 1858, død i Elverum 13. september 1921) var forretningsmann i Leiret og ordfører i Elverum 1897–1901. Krysset *Østmoehjørnet* i Elverum sentrum har navn etter ham. Han var Venstremann, og satt i kommunestyret fra 1891.

Han reiste fjorten år gammel til Kristiania, hvor han delvis gikk i lære, og delvis var elev ved «Handelsinstituttet». I 1880 flyttet han til Elverum og startet egen forretning. I 1889 etablerte han seg med egen forretningsgård i krysset Trysilveien/Strandbygdsveien - det som senere ble hetende Østmoehjørnet. Denne butikken beskrives i 1909 som «det mest allsidige forretning i landet – og kanskje den største utenom byerne.»

Østmoe tok initiativ til *Elverum Næringsdrivendes forening* i 1907, og var foreningens formann 1908–10. Han satt også i det første arbeidsutvalget for Elverum leirs bygningskommune fra 1898. Som ordfører deltok han også i diskusjonene omkring Trysilbanens trasé. Han var styreformann i Elverum e-verk i 1918. Han deltok på Venstres representantskapsmøte i 1906, som representant for Sør-Østerdal.

Referanser
----------

1. ↑  Finne-Grønn, S.H. (1921). *Elverum : en bygdebeskrivelse. 2 : Bygdens almindelige historie, institutioner og embedsmænd*. Kristiania: Cammermeyer. s. 353.
2. ↑  Skrede, Magne (1958). *Elverum : en bygdebeskrivelse. 4 : Tillegg til Finne-Grønns bok om Elverum*. Elverum: kommune. s. 253.
3. 1 2  *Elverums næringsliv ved begyndelsen af det 20. aarhundrede*. Kristiania: Forlaget Norge. 1909. s. 14f.
4. ↑  Evensen, Ottar (1998). *Elverum mot by*. Elverum: Elverum historielag. s. 85. ISBN 8290833083.
5. ↑  Skrede, Magne (1951). *Elverum leir : jubileumsskrift for Elverum leirs bygningskommune 1898 -1948*. s. 61.
6. ↑  *Aktstykker vedkommende mellemrigsbanen Elverum - Orsa*. 1901.
7. ↑  Østhagen, Sverre (1961). *Elverum elektrisitetsverk gjennom 50 år*. s. 160.
8. ↑  *Forhandlingsprotokoll for Norges venstreforening 1884-1909*. Oslo: Riksarkivet. 1994. s. 175. ISBN 8254800383.
***A Christmas Accident*** er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Harold M. Shaw.

Handling
--------

Gilton-familien er naboene til Bilton-familien. Husene er helt like og grenser til hverandre, bakgårdene er ikke engang atskilt med et gjerde. Gilton-ekteparet er barnløse, men Bilton-familien har syv barn. Men Gilton liker ikke at barna noen ganger tråkker over til bakgården hans.

Når hunden til Gilton blir forgiftet, er Bilton like lei seg som om hunden hadde vært hans egen. Men gamle Gilton anklager Bilton-familien for å stå bak forgiftningen. Selv når Cora Corrella, Biltons søte lille datter, gråter over dødsfallet til hennes lille lekekamerat klarer ikke å overbevise den gamle mannen.

Skuespillere
------------

* William Wadsworth som Mr. Gilton.
* Mrs. William Bechtel som Mrs. Gilton.
* Augustus Phillips som Mr. Bilton.
* Ida Williams som Mrs. Bilton.
* Edna Hammel som Cora Cordelia Bilton.

Referanser
----------

1. ↑  A Christmas Accident

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Christmas Accident* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Christmas Accident* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Nina Popova** (født 20. oktober 1922 i Novorossijsk i Russland, død 7. august 2020 i St. Augustine i Florida i USA) var en russisk-amerikansk ballettdanserinne.

Hun ble født i Russland men familien dro til Paris kort etter at hun var født. Der studerte hun ballett sammen med andre russiske hvite emigranter, og som tenåring opptrådte hun med Ljubov Jegorovas *Ballet de la Jeunesse*. Sent på 1930-tallet danset hun med Original Ballet Russe i Australia og Cuba. I 1939 begynte hun ved *The Ballet Theatre* - senere kalt *American Ballet Theatre*, i New York City. Popova danset med Ballet Russe de Monte Carlo fra1943 il 1945. Hun opptrådte i fjernsynsprogrammet *Your Show of Shows* og på Broadway.

Fra 1954 til 1967 underviste Popova på New Yorks High School of Performing Arts. Fra 1967 til 1975 var hun kunstnerisk leder for Houston Ballet, der hun etablerte et profesjonelt danseselskap.

Nina Popova døde av COVID-19 i St. Augustine i Florida.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Leland, John (21. august 2020). «Nina Popova, Dancer Who Fled Bolsheviks and Nazis, Dies at 97». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331.
2. ↑  «Nina Popova». *Oxford Reference* **(engelsk)**. doi:10.1093/oi/authority.20110803100337392. Besøkt 23. august 2020.
3. ↑  Cunningham, Cal. «Houston Ballet 1955-1967». *www.houstonballet.org*. Besøkt 23. august 2020.
4. ↑  Cunningham, Cal. «Houston Ballet 1967-1976». *www.houstonballet.org*. Besøkt 23. august 2020.
**Eva Dawes** senere **Spinks** (født 17. september 1912 i Toronto, død 30. mai 2009) var en canadisk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles. 

Dawes vant en olympiske bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1932 i Los Angeles. Hun kom på tredjeplass i høydehopp for damer bak Jean Shiley og Mildred Didrikson begge fra USA.

Dawes var kvalifisert for ytterligere to OL, 1928 i Amsterdam og 1936 i Berlin. Men hun var for ung i 1928, kun 15 år, og hun boikottet Berlin-OL på grunn av at det ble arrangert i Nazi-Tyskland.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i friidrett,

Referanser
----------

1. ↑   www.theglobeandmail.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eva Dawes – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Eva Dawes – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Eva Dawes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eva Dawes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Eva Dawes – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Eva Dawes – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata
**Rigspolitiet** er det danske politiets øverste myndighet og har som sådan det overordnede budsjett- og personalmessige ansvar for ordensmakten, mens det daglige politiarbeidet tilrettelegges i landets politikretser. Organisasjonen ledes av rigspolitichefen.

Rigspolitichefen fører tilsyn med politidirektørenes alminnelige tilretteleggelse av politiets arbeide og kan fastsette tilsvarende alminnelige bestemmelser.

Han er samtidig sjef for Rigspolitiets ni avdelinger:

* Administrasjonsavdelingen
* Bygningsavdelingen
* Dataavdelingen
* Ferdselsavdelingen
* Personalavdelingen
* Politiavdelingen
* Politiets Efterretningstjeneste
* Politiskolen
* Utlendingsavdelingen

Hans tilsyn med Politiets Efterretningstjeneste er dog begrenset.

Samlet beskjeftiger Rigspolitiet cirka 14 000 ansatte og har et samlet budsjett på ca. 8,6 milliarder kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «Politiets årsrapport 2010» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 3. juli 2015. Besøkt 2. juli 2015.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***A Clever Dummy*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Herman C. Raymaker.

Handling
--------

Oppfinneren Samuel Tinker har nettopp utviklet en ny mekanisk robot, i naturlig størrelse. Han og hans partner, Peter Clay, modellerte roboten etter en vaktmester i bygningen deres. Samtidig blir oppfinnerens datter forelsket og forlovet med Clay. Men en misforståelse ødelegger partnerskapet deres, og datteren legger planer for at faren og Clay skal rette opp i alle forskjellene deres - slik at hun kan gifte seg som planlagt. 

Men samtidig legger vaktmesteren sine egne planer, for å være i nærheten av kvinnen han elsker. Denne planen innebærer at han overtar plassen til roboten deres. Men alle planene deres fører til en rekke uforutsette konsekvenser, for alle de involverte.

Skuespillere
------------

* Ben Turpin
* Chester Conklin
* Wallace Beery
* Juanita Hansen
* Claire Anderson

Referanser
----------

1. ↑  A Clever Dummy

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Clever Dummy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *A Clever Dummy* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *A Clever Dummy* på Silent Era Rediger på Wikidata
Riiser-Larsenisen
De største isbremmene i Antarktis.  
 Foto: National Snow and Ice Data Center 
**Riiser-Larsenisen** er en stor isbrem ved kysten av Dronning Maud Land i Antarktis. Den er omtrent 48 000 km² i utstrekning og ligger på den sørvestre delen Kronprinsesse Märtha Kyst, mellom Kapp Norvegia i nord og Lyddan Island og Stancomb-Willsstraumen i sør i en lengde på omtrent 450 km.

Deler av isbremmen ble observert av William Bruce i 1904, av Ernest Shackleton i 1915 og av Hjalmar Riiser-Larsen i 1930. Mesteparten av isbremmen ble flyfotografert og kartlagt under Maudheimekspedisjonen 1949–1952. Ytterligere kartlegging ble foretatt fra 1967 til 1969 som en del av Operasjon Deep Freeze.

Referanser
----------

1. ↑  Quick Facts on Ice Shelves National Snow and Ice Data Center
2. 1 2  Riiser-Larsen Ice Shelf SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 12146

Eksterne lenker
---------------

* Riiser-Larsenisen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
Transmisjonselektronmikrograf av to adenoviruspartikler
Skjemarisk fremsrilling av strukturen
**Adenovirusene** er en virusfamilie som tilhører gruppen dobbeltstrenget DNA-virus, og som trives på slimhinnene. Denne typen virus hører til i en gruppe som ofte forårsaker forkjølelser.

Etymologi
---------

Navnet kommer av at viruset første gang ble isolert fra falske mandler (adenoide vegetasjoner) hos mennesker i 1953.

Beskrivelse
-----------

Virveldyr er en utbredt vert for disse virusene. Hos menneske har man funnet hele 57 distinkte serotyper av adenovirus som kan volde sykdommer fra milde luftveisinfeksjoner hos små barn til livstruende multiorgansykdommer hos folk med svekket immunforsvar.

Adenovirus kan føre til et bredt spektrum av sykdommer. Viruset står for 10 % av akutte luftvveisinfeksjoner hos barn og er en vanlig årsak til diaré. Barn rammes oftere enn voksne og tilfeller inntreffer særlig mot slutten av vinteren, på våren og i begynnelsen av sommeren. 

Adenovirus deles opp i seks kategorier avhengig av hvilket organ de infiserer. 

Organ som infiseres:

* Øyne
* Nyrer
* Luftveier
* Tarmer
* Hjerte
* Lymfesystemet

Referanser
----------

1. ↑  «Forkjølelse». Norsk helseinformatikk. Arkivert fra originalen 28. juni 2012. Besøkt 19. august 2012.
2. ↑  Myrvang, Bjørn (10. februar 2015). «adenovirus». Store medisinske leksikon. Besøkt 25. februar 2015.
3. ↑  Rowe WP; Huebner RJ; Gilmore LK; Parrott RH; Ward TG (Desember 1953). «Isolation of a cytopathogenic agent from human adenoids undergoing spontaneous degeneration in tissue culture». *Proc. Soc. Exp. Biol. Med*. 84 (3): 570–573.

Eksterne lenker
---------------

* Svært smittsom virus-epidemi løs i Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Nina Margrethe Gornitzka** (født 21. mars 1938) er en norsk sosialantropolog som i 1988 ble valgt til leder for Den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO, som hun hadde vært medlem av fra 1982 og nestleder for fra 1984. Hun bor i Oslo.

Biografi
--------

Hun ble cand.polit. fra Universitetet i Oslo i 1976. Da hadde hun bak seg 11 år som flyvertinne i SAS fra 1960 til 1971, noe hun brukte som grunnlag for sin hovedfagsoppgave *Flyvertinneyrket – kvinnestatus og serviceroller*. Hun var informasjonssekretær ved Norsk utenrikspolitisk institutt mens hun studerte og ble i 1977 daglig leder i Norges almenvitenskapelige forskningsråds sekretariat for kvinneforskning. I 1981 ble hun leder for Rådet for samfunnsvitenskapelig forskning. Hun ble prosjektkoordinator for Alternativ Framtid i 1987 og fagkonsulent i NSVF fra 1989.

Bibliografi
-----------

* *Fra harem til likestilling – om kvinner i andre kulturer* 1984 ISBN 82-504-0679-6
* *Samfunnsforskning om kvinner – konferanserapport* 1977
* *Kjønnsroller og utdanning – rapport fra et symposium* 1977
* *En analyse av service og serviceroller* 1976

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor 1990'* ISBN 82-516-1267-5
Typer rørbroer: en tenkt festet til havbunnen, og en type tenkt festet til pongtonger på vannoverflaten.
**Rørbro**, også kalt **flytetunnel**, er en tubekonstruksjon i stål eller betong som er tenkt senket ned under vannflaten. Konstruksjonen skal flyte i vannet og holdes oppe av oppdriften. Rørbroa er tenkt plassert 20 til 50 meter under vannoverflaten – dypt nok til ikke å forstyrre skipstrafikk, og samtidig grunt nok til å unngå for høyt trykk. Rørbroer kan stabiliseres ved å ankre dem opp i havbunnen, eller med pongtonger på overflaten. Teknologien er fremdeles ikke prøvd ut, og per 2017 er det fremdeles ikke bygget noen rørbroer. Det er flere planer om å bygge rørbroer, blant annet på Ferjefri E39.

Bruk
----

Ulike konstruksjoner for kryssing av sund og fjorder. 1: Hengebro. 2: Rørbro. 3: Senketunnel. 4: Undersjøisk tunnel.
Rørbroer gjør det mulig å føre veier og jernbaner over brede og dype sund og fjorder, der andre løsninger ikke er teknisk gjennomførbare. Noen eksempler er kryssingen av E39 over Sognefjorden og Bjørnafjorden. Disse fjordene er så dype og brede at en undersjøisk tunnel eller en tradisjonell bro ikke er aktuelle løsninger. Statens vegvesen vurderer nå rørbruer som en mulighet for å føre stamveien over fjordene.

På engelsk kalles rørbroer gjerne for *flytetunneler* eller *Arkimedes-bruer*, etter Arkimedes' lov.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norway’s incredible commuting solution». *NewsComAu* **(engelsk)**. 26. juli 2016. Besøkt 26. juni 2017.
2. ↑  Prof. Amol B. Kawade og Miss.Shruti P. Meghe. «Submerged Floating Tunnel». *www.engineeringcivil.com* **(engelsk)**. Besøkt 26. juni 2017.
3. ↑  Garathun, Mari Gisvold (10. mars 2015). «Bjørnafjorden kan få verdens lengste flyte- eller rørbru». *Tu.no* **(norsk)**. Besøkt 26. juni 2017.
4. ↑  Garathun, Mari Gisvold (23. september 2015). «Verdens første rørbru kan stå ferdig i 2025». *Tu.no* **(norsk)**. Besøkt 26. juni 2017.
**Nina Skarpenes** (født 1963) er rektor ved Politihøgskolen i Oslo fra 2017.

Skarpenes er oppvokst i Arendal, i et hjem der foreldrene var lærere i den videregående skolen. Selv begynte hun som 18-åring på lærerskolen i Kristiansand, deretter studerte hun ved Universitetet i Oslo og ble Cand. Paed. Hun deltok i ungdommen i det radikale miljøet ved studiet og var aktiv i Sosialistisk Ungdom.

Før hun ble rektor ved Politihøgskolen arbeidet hun som høgskolelektor i pedagogikk og ledelse ved Krigsskolen, og hun var førstekonsulent og forskningsassistent ved Universitetet i Oslo.

Hun begynte ved Politihøgskolen i 1996, og har vært høyskolelektor, assisterende avdelingsleder ved avdeling for etter- og videreutdanning, vært assisterende rektor fra 2008 til 2014 og deretter midlertidig tilsatt rektor til hun i mai 2017 offisielt ble utnevnt til stillingen, et åremål på seks år.

Hun er per 2017 medlem i Utdanningsutvalget i Universitets- og høgskolerådet (UHR), styremedlem i Norsk senter for informasjonssikring (NorSIS) og sakkyndig oppnevnt av Nasjonalt organ for kvalitet i utdanningen (NOKUT).

Referanser
----------

1. ↑  Politihøgskolen, proff.no[*død lenke*]
2. ↑  «Politidirektoratet : Nina Skarpenes rektor ved Politihøgskolen», politiets nettsider[*død lenke*] (Besøkt 23. mai 2017)
3. ↑  «Nina Skarpenes ny sjef for Politihøgskolen», *Klassekampen* 22. mai 2017 (Besøkt 23. mai 2017)

Kilder
------

* «Læremesteren», portrettintervju i *Norsk politi* nr 1 april 2015, side 20-26[*død lenke*] (Besøkt 23. mai 2017)

Eksterne lenker
---------------

* «Nina Skarpenes - rektor», presentasjon på Politihøgskolens nettsider (Besøkt 23. mai 2017)