recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erik Lukashaugen** (født 20. april 1974) er en visesanger fra Elverum.

På debutalbumet *Av en sliters memoarer*, som kom ut i 2013, hadde Lukashaugen tonesatt tekster skrevet av Hans Børli. Oppfølgeralbumet *Tel si ega tid* inneholdt tonesatte dikt av Vidar Sandbeck, Tore Hestbråten og Hans Ludvig Fredheim i tillegg til egne tekster. Albumet *Finnskogvegen* fra 2016 var et bestillingsverk til Litteraturfestivalen i Grue og inneholdt tonesatte *Solørdekt på dialekt* forfattet av Tore Hestbråten fra Grue Finnskog. 

Albumet *Vi eier skogene* fra 2018 var et bestillingsverk fra Hans Børli-selskapet i anledning Hans Børlis 100-årsmarkering. For albumet ble han nominert til Spellemannprisen 2018 i klassen viser.

Det vi rakk (2021) var et album skrevet under koronapandemien og ble promotert av artisten som "ni triste midtlivsviser".

Erik Lukashaugen ble tildelt Vidar Sandbecks kulturpris i 2013 og Elverum kommunes kulturpris i 2015.

Diskografi
----------

* *Av en sliters memoarer* (2013)
* *Tel si ega tid* (2015)
* *Finnskogvegen* (2016)
* *Vi eier skogene* (2018)
* Det vi rakk (2021)

Referanser
----------

1. ↑  Martin Høgberget (26. oktober 2012): «Kom seg hemmat». *Glåmdalen*.
2. ↑  «Spellemann-glipp – nominert artist falt ut av listen». *vg.no*. 8. februar 2019. Besøkt 11. februar 2019.
3. ↑  Evjen, Ådne (23. august 2021). «Erik Lukashaugen – Det vi rakk». *disharmoni*. Besøkt 24. august 2021.
4. ↑  Erik Lukashaugen. *vidarsandbeck.no*
5. ↑  Kjetil Brorson Dahl
 (22. desember 2015): Her blir Erik tatt på senga,. *Østlendingen*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Erik Lukashaugen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Erik Lukashaugen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Erik Lukashaugen på Spotify Rediger på Wikidata

* (no) Erik Lukashaugen på Rockipedia Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** VIAF **·** Discogs
 |
**Porskappefly** (*Lithophane lamda*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er forholdsvis vanlig på Østlandet og Sørlandet i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 39 – 44 mm), kraftig, grått nattfly. Forkroppen er grå med en svart V rett bak hodet. Forvingen er blygrå, oftest med et blålig skjær. Den har kraftige, svarte lengdestreker ved roten (rotstrek) og litt bak midten (tappmerke), i tillegg er underkantene av nyre- og ringmerkene svarte. Alle lengdestrekene er bøyd opp i endene slik at de blir skålformede. Tappmerket er gaffeldelt i den indre, men ikke i den ytre enden, slik skiller den seg fra den nokså like arten gaffelkappefly (*Lithophane furcifera*), der merket er gaffeldelt i begge ender. Nyre- og ringmerkene er markerte, men ikke svært påfallende. Nær ytterkanten er det en kort, W-formet, svart tverrstrek (del av bølgelinjen). Bakvingen er grå med rødlige frynser.

Levevis
-------

Arten finnes på myrer, ved strender av ferskvann og på andre fuktige steder. Larvene lever helst på rakler og blader av pors (*Myrica gale*) men de kan også gå på en del andre busker, trær og urter. De voksne sommerfuglene flyr i september før de overvintrer og flyr igjen i april – mai.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og videre østover til Stillehavet. I Norge er den forholdsvis vanlig på Sørlandet og Østlandet. Den mangler på Vestlandet, bortsett fra lengst i sør og nord, men er funnet et par steder i Trøndelag.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Porskappefly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *porskappefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *porskappefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *porskappefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *porskappefly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *porskappefly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *porskappefly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lithophane lamda* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for NederlandNederland Nederland |
| Kortbaneløp på skøyter |
| Kortbaneløp Junior-VM i kortbaneløp |
| Sølv | 2022 i Polens flagg Gdańsk |  3000 m stafett  |
| Kortbaneløp Vinter-EYOF |
| Gull | 2022 i Finlands flagg Vuokatti |  500 m  |
| Gull | 2022 i Finlands flagg Vuokatti |  1000 m  |
| Gull | 2022 i Finlands flagg Vuokatti |  1500 m  |
| Gull | 2022 i Finlands flagg Vuokatti |  3000 m miksstafett  |

**Zoë Deltrap** (født 24. mars 2005) er en nederlandsk kortbaneløper som representerer klubben Indoor Hardrij Club Leiden.

Hun vant 500 meter, 1 000 meter og 1 500 meter under Vinter-EYOF 2022.

Idrettskarriere
---------------

Deltrap deltok i klassen *Junioren C* under det nederlandske juniormesterskapet i kortbaneløp i 2020, og kom der på førsteplass på 1 000 meter og andreplass på 500 meter og 777 meter, og klubben hennes fikk bronse på 2 000 meter miksstafett.

Hun deltok i kortbaneløp på skøyter under Vinter-EYOF 2022, og vant der alle tre distanser; 500 meter, 1 000 meter og 1 500 meter. I tillegg fikk hun gull på 3 000 meter miksstafett, der hun gikk sammen med Kiek Straathof, Niels Bergsma og Bas van der Valk.

Referanser
----------

1. ↑   www.isu.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Shorttrackonline.info - *Zoe Deltrap - Season 2019/2020*, besøkt 4. april 2022.
3. ↑  Shorttrackonline.info - *Zoe Deltrap*, besøkt 4. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zoë Deltrap – ShorttrackOnLine.info Rediger på Wikidata

* (en) Zoë Deltrap – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Erik Lerheim** (født 14. februar 1859 i Veøy, død 30. desember 1950) var en norsk bonde og redaktør. 

Lerheim gikk på gymnaset i Christiania på 1880-tallet. Lerheim etablerte og ga ut bladet *Jordbrugeren* fra 5. april 1899 til 1926 - et «frisindet Blad for den norske Bondestand». Ifølge Austigard kom første nummer ut i 1896, trykket hos *Molde Annonceblad* inntil han fikk eget trykkeri i 1899.

På gården i Eidsbygda i nåværende Rauma kommune hadde han eget trykkeri. Våningshuset oppførte han opprinnelig som turisthotell, men det ble også brukt som postkontor og bank på stedet. Senere flyttet han redaksjon og trykkeri til Åndalsnes. Folketellingen for 1900 oppgir at Lerheim hadde to læregutter i boktrykkeriet, og en faktor er oppført i husholdningen. Bladet ble lest i alle deler av Romsdal, men også på Sunnmøre og Nordmøre. Avisen kom ut onsdager og lørdager og var på to eller fire sider, opp mot halvparten var annonser. Redaksjonelt stoff var oftest trykket med såkalt gotisk skrift (fraktur), mens annonser var med latinske typer. Det var lite bruk av bilder og abonnement kostet i 1912 80 øre kvartalet.

Fra 1912 utga Lerheim i tillegg ukeavisen *Romsdal* (nyhets- og avertissementsblad) som i tillegg til vanlige abonnenter også ble sendt til abonnenter på *Jordbrugeren*. Lerheim la ned begge publikasjonen i 1928 etter å ha fått konkurranse av *Åndalsnes Avis* i 1926. Han engasjerte seg sterkt i utbygging av jernbane til Åndalsnes og han så for seg at Åndalsnes med Veblungsnes skulle vokse frem til en stor by.

> *Jordbrugeren* vil arbeide for Fædrelandets frihed, Selvstendighed og Forsvar, men for bandlysning af den saa let indsnigende Militarisme. Den vil ogsaa tale for, at ret skal træde istedetfor Magt mellem Stater som mellem borgere.
> 
> 
> Erik Lerheim (programerklæring i *Jordbrugeren*, 1899)
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Folketellingen 1900 for Eid herred, oppslag i Digitalarkivet 19. april 2015.
2. 1 2 3  Universitetsbiblioteket i Oslo (1924). *Norske aviser 1763-1920. Fortegnelse over aviser som finnes i Universitetsbiblioteket og andre samlinger*. Grøndahl.
3. 1 2  Austigard, Bjørn (1998). *EKH trykk og Molde gjennom 100 år: 1898-1998*. Molde: EKH.
4. ↑  Rauma kommune (1999). *Indre Romsdal på postkort - fra 1890-åra til 1940*. Åndalsnes: Rauma kommune.
5. 1 2  Moen, Eirik: «Då romsdalingane vart avislesarar». *Romsdal sogelag årsskrift*, 1997.
6. ↑  Grøtta, Oddmund: «Just Justsen Strømme - emigranten fra Eidsbygda som ble politiker og embetsmann i Montana». *Romsdal sogelag årsskrift*, 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Mount Brown** er et langstrekt, pyramideformet fjell som ligger om lag 296 km øst for Vestfold Hills og 185 km sør-sørvest for Kapp Penck i Princess Elizabeth Land i Antarktis. Fjellet er av vulkansk opprinnelse, ligger 1 962 meter over havet og stikker opp like over den østantarktiske innlandsisen. Det ble skissert fra flyfoto tatt under den amerikanske marinens Operasjon Highjump i 1946−47. Mount Brown fikk sitt navn av Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) i 1955 etter løytnant Eduardo P. Brown i den amerikanske marinen, som var fotografisk offiser for den vestlige gruppen under operasjonen.

Se også
-------

* Liste over vulkaner i Antarktis

Referanser
----------

1. 1 2  John Stewart (2011). *Antarctica: An Encyclopedia*. 1 (2 utg.). McFarland. s. 234. ISBN 978-0786435906.

* Mount Brown SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Australia). Katalognr. 1932

* Mount Brown SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 1932

 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Mount Brown» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).

Eksterne lenker
---------------

* Mount Brown − bilder og informasjon (en)

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Erik Lahnstein** (født 23. juni 1972) er en norsk organisasjonsmann og politiker (Sp) fra Oslo.

Erik Lahnstein hadde sine første politiske verv mens han gikk videregående skole. Han var ansatt som reisesekretær i Senterungdommen i forbindelse med folkeavstemningen om EU-medlemskap i 1994. Han er cand.mag. fra Universitetet i Oslo og Universitetet i Utrecht og master i europeiske vitenskaps- og teknologistudier fra Universitetet i Oslo fra 1997. Deretter arbeidet han for Norges Rederiforbund og Maritim Utvikling (MARUT).

Ved dannelsen av den rødgrønne regjeringen i 2005 ble Lahnstein utnevnt til politisk rådgiver for statsråd Liv Signe Navarsete i Samferdselsdepartementet. I 2007 ble Lahnstein statssekretær i samme departement. I 2010 ble han statssekretær i Utenriksdepartementet, og i 2011 tilbake i Samferdselsdepartementet, og fra 2012 til regjeringens fratreden i 2013 statssekretær ved Statsministerens kontor.

Fra 2014 til 2018 var Lahnstein administrerende direktør i Norges Skogeierforbund.

I 2020 ble han direktør for forretningsutvikling og myndighetskontakt i Cisco Norge.

Erik Lahnstein er sønn av tidligere stortingsrepresentant, statsråd og fylkesmann Anne Enger og økonomi- og ledelseskonsulent Geir Lahnstein. Han er gift med tidligere stortingsrepresentant Synnøve Konglevoll, og har barn.

Referanser
----------

1. 1 2  «Tidligere statssekretær i SD Erik Lahnstein (Sp)». Samferdselsdepartementet. Besøkt 20. april 2016.
2. ↑  «Lahnstein, Erik (1972–)». Stortinget. Besøkt 20. april 2016.
3. ↑  Havro, Hilde Lysengen (20. mars 2014). «Lahnstein blir ny sjef i Skogeierforbundet». *Nationen*. Arkivert fra originalen 8. mai 2016. Besøkt 20. april 2016.
4. ↑  «Lahnstein går på dagen fra Skogeierforbundet». *Aftenposten*. NTB. 10. april 2018. Besøkt 9. mai 2018.
5. ↑  «Erik Lahnstein». *EHIN 2021*. Besøkt 11. april 2022.
6. ↑  GJERSTAD, KIRSTEN KARLSEN, TORE (2. oktober 2004). «Småbarnsmødre sliter». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 11. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Lahnstein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Erik Lahnstein hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
***Trichobyrrhulus*** er en slekt av pillebiller.

Utseende
--------

Små til middelsstore (3,8-6,3 millimeter), ovale pillebiller, kroppen er nokså sterkt hvelvet. De er mørke, svært blanke med metallisk glans, oversiden tett og jevnt punktert. **Hodet** er kort, nedbøyd og knapt synlig ovenfra. Antennene er middels lange, de fem ytterste leddene danner en avlang klubbe. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, nokså hvelvet, med tydelig avsatte sidekanter. **Dekkvingene** er nokså korte og brede, hvelvede, med eller uten punktstriper. **Beina** er korte, føttene kan felles inn i en fure på leggen og hele beina kan felles inn i furer på undersiden, slik at kroppsformen blir helt glatt. **Larvene** er C-formede, halvmåneformede eller sylindriske.

Levevis
-------

Både voksne og larver lever av stort sett av mose, selv om enkelte arter også kan finnes på lav og urter. De voksne beiter på overflaten av moseteppet, mens larvene stort sett lager tunneler nede i mosen. De fleste er nattaktive. Pillebillene finnes ganske høyt til fjells og er en av de tallrikeste bilegruppene i høyfjellet.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien pillebiller, Byrrhoidea
			* Familien pillebiller, Byrrhidae
				+ Underfamilien hårpillebiller, Byrrhinae
					- Stammen Simplocariini
						* Slekten ***Trichobyrrhulus*** Ganglbauer, 1902
							+ *Trichobyrrhulus arragonicus* Reitter, 1911
							+ *Trichobyrrhulus fabbrii* Allemand, 1998
							+ *Trichobyrrhulus piochardi* (Heyden, 1870)
							+ *Trichobyrrhulus puetzi* Allemand, 1998
							+ *Trichobyrrhulus stierlini* (Des Gozis, 1882)
							+ *Trichobyrrhulus variolosus* (Perris, 1864)
							+ *Trichobyrrhulus zercheorum* Puetz, 2002

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trichobyrrhulus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Trichobyrrhulus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
*Inscriptio* i et diplom utstedt av doge Michele Steno i 1402
**Inscriptio** eller adresse er en del av det middelalderlige brevformularet (middelalderdiplom).

I brevformularet følger *inscriptio* etter *invocatio* og *intitulatio* (brevutstederens navn og tittel) i protokollen. Den inneholder brevmottakerens navn og tittel. Etter *inscriptio* fulgte det en hilsen til mottakeren, *salutatio*.

Diplomet behøvde ikke å ha noen bestemt adresse; det kunne godt simpelthen stå at innholdet bekjentgjøres eller bekjentgjøres for alle. I så fall var *inscriptio* direkte sammenknyttet med *promulgatio* (bekjentgjørelsen).

*Inscriptio* sto som regel i samme setning som *intitulatio* og hadde dativ-kasus. Dette gjaldt både på latin og gammelnorsk.

I de eldste norske kongebrevene var mottakeren oftest nøye angitt, for eksempel *ollum guðs vinum oc sinum i ærchibiscupsdœme af Niðarosi þæim sem þetta bref sia æða hœyra* («alle Guds og sine venner i erkebiskedømmet Nidaros, dem som ser eller hører dette brevet»). Dette var naturligvis alltid tilfellet hvis mottakeren var en bestemt person. Senere brukte man ofte en standardformel, *ǫllum mǫnnum þeim sem þetta bref sjá eða heyra* («alle menn som ser eller hører dette brevet»), som var en oversettelse av den latinske formelen *omnibus praesens scriptum cernentibus*.

I brev til enkeltpersoner kunne adressaten få en rekke rosende epiteter i tillegg til navn og tittel. Det var lagt stor vekt på å finne de rette uttrykkene avhengig av mottakerens rang.

Litteratur
----------

* Lars Hamre: *Innføring i diplomatikk*. Oslo: Universitetsforlaget, 1972
**Dokumentarromanen** er en litterær mellomsjanger. Den karakteristiske dokumentarromanen tar utgangspunkt i faktiske hendelser, og bruker skjønnlitterære virkemidler for å skildre personenes motiver, resonnement og samtaler.

Dokumentarromanen skiller seg fra andre romaner ved at faktiske begivenheter legger premissene for handlingen. I dokumentarromanen blir ikke historiske hendelser bare referert, men de vil også påvirke tekstens innholdsstruktur i avgjørende grad. Den skiller seg på den annen side fra den sakprosaens framstillingsmønstre ved at den anvender et «subjektivt sannhetsbegrep». (*Aarseth*). Gjennom et «subjektivt sannhetsbegrep» vil fortelleren tre frem i forgrunnen som en viktig del av den litterære strukturen. I praksis finnes det mange mellomstadier mellom roman, dokumentarroman og narrativ sakprosa.

Kjente dokumentarromaner
------------------------

* *To mistenkelige personer* av Gunnar Larsen (1933)
* *Englandsfarere* av Sigurd Evensmo (1945)
* *Med kaldt blod* av Truman Capote (1966)
* *Legionärerna* av Per Olov Enquist (1968)
* *Nattens armeer* av Norman Mailer (1968)
* *Kappløpet* av Kåre Holt (1974)
* *Illusjonen som brast* av Stein Morten Lier (2006)
* *Frihetens øyeblikk* av Jens Bjørneboe (1966)
* *Kruttårnet* av Jens Bjørneboe (1969)
* *Stillheten* av Jens Bjørneboe (1973)

Se også
-------

* Nøkkelroman

Litteratur
----------

* *Litteraturvitenskapelig leksikon*. Kunnskapsforlaget, 1997
* Aarseth, Asbjørn. *Episke strukturer*. Universitetsforlaget, 1976

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Innvandringen til Indre Troms** er den eneste organiserte befolking (landnåm) av udyrket land i Norge. Bakgrunnen var den største naturkatastrofen i historisk tid i Norge, Storofsen, som i hovedsak rammet i øvre deler av Gudbrandsdalen og Østerdalen på Østlandet i 1789. Etter flommens herjingen lå mange gårdsbruk øde, og ettersom mange hadde mistet både hus og jord, ble det et kjærkomment tilbud å flytte til udyrket land i Tromsø amt.

Fogden i Senjen og Tromsø fogderi, Jens Holmboe, kontaktet umiddelbart Kongen i København og ba om økonomiske midler til å hjelpe den flomrammede befolkningen. Da arbeidet tok tid, brukte Holmboe hele sin personlige formue for å hjelpe befolkningen med å bosette seg i Bardu og Målselv. Han søkte også råd hos sin fetter, Bernt Anker, som straks sendte sin mest erfarne skogsinspektør for å bistå Holmboe med råd.[]

I 1789 lyktes det å få en stor mengde bønder fra Østerdalen og Gudbrandsdalen til å bosette seg i indre Troms. Så mange flyttet at talemålet i Bardu, Målselv og Øverbygd fremdeles preges av østlandsdialekt. Den samlede innflyttingen til det nordligste stiftet i løpet av 1700-tallet er beregnet til 18 000–19 000.[]

Bardu kirke fra 1829 ble bygget etter mønster av Tynset kirke. Størstedelen av befolkningen i Bardu på den tiden hadde bakgrunn fra Tynset og Alvdal, og beholdt kontakten sørover.

Referanser
----------

1. ↑  Braseth, Leif (1991). *Utvandringen til Bardu*. Kulturstyret i Alvdal.
2. ↑  Eggen, Øystein (1950). *Bardu bygdebok*. Bardu bygdeboknemnd.

Litteratur
----------

* Steimoeggen, Einar (1966). *Alvdal: ei bygdebok*. Alvdal: [s.n].
**Paraskevi av Roma** (gresk: Παρασκευή; født ca. år 140 i Roma, død ca. år 170) var en ortodoks martyr og helgen fra 100-tallet. Hun var født av greske foreldre, far Agathon og mor Politia. Foreldrene var barnløse og bad om å bli velsignet med et barn. De ble bønnhørt og fikk en datter og gav henne navn etter dagen hun ble født, fredag, på gresk *paraskevi*.

20 år gammel ble hun foreldreløs. Hun gav da opp alle sine eiendeler og ble leder for en kristen gruppe for unge jomfruer og enker. Hun reiste etter hvert rundt og prekte om kristen tro i byer og på landsbygden. Hun ble arrestert av keiser Antoninus Pius etter at jøder klaget over hennes opptreden. Keiseren ble som mange andre tiltrukket av henne, og skal ha ønsket henne ved sin side på tronen. Paraskevis avslag gjorde ham sint, og han straffet henne med en jernhjelm med nagler inn mot hodet hennes. Hjelmen hadde ingen effekt på den hellige kvinnen, og flere vitner konverterte til kristendommen etter dette. Keiseren fikk disse henrettet.

I fengselet ble Paraskevi torturert, og hun bad Gud om å gi henne styrke. En dag ble hun plassert i en stor kjele med kokende olje og tjære uten at det skadet henne. Keiser Antoninus ble sint og beskyldte henne for å bruke magi for å kjøle ned blandingen. Hun bad ham teste innholdet, og kastet kokende væske i ansiktet hans, og blindet ham. Hun gikk så til keiseren og forklarte at den kristne Gud kunne helbrede ham. Han fikk straks tilbake synet. Etter dette stoppet han all forfølgelse av kristne i hele Romerriket.

Paraskevi ble satt fri og fortsatte sine apostoliske oppdrag. Hun kunne leve uten frykt helt til keiseren døde og Marcus Aurelius kom til makten. Roma ble rammet av pest og mange mennesker døde. De kristne fikk skylden for sykdommen og keiseren endret lovene som hadde gitt de kristne fritt leide.

I byen hvor Taracius hersket ble Paraskevi igjen arrestert. Igjen ble hun plassert i en kjele fylt med kokende olje og tjære uten at hun ble skadet. Hun ble etter hvert ført til Apollos tempel. Taracius fikk ros da mange trodde at det hadde lykkes ham å bryte Paraskevis tro. Men i stedet for å skrive seg inn i templet, hevet hun hånden og gjorde korsets tegn. Dette skal ha forårsaket at alle avguder i templet umiddelbart ble ødelagt. Prestene krevde at Taracius skulle drepe Paraskevi. Hun ble dømt til døden, og senere tatt ut av byen og halshugget.

Paraskevi av Roma, den hellige Paraskevi, regnes som helgen og helbreder for de blinde, etter historien om Antoninus Pius.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  orthodoxchristian.info: *St. Paraskevi of Rome* Arkivert 6. januar 2018 hos Wayback Machine. hentet 21. oktober 2012
**Vestvågøya** er ei øy i Lofoten i Nordland. Den har et areal på 413,28 km² og utgjør det meste av Vestvågøy kommune. Øya hadde ca. 10 350 innbyggere i 2006. Øya bar tidligere navnet *Lofotr*, som er opphavet til *Lofoten*.

Den midtre delen av øya er relativt flat og myrlendt, mens de ytre delene i nord og sør er fjellrike. Høyeste punkt på øya er Himmeltindan på 964 moh. De flate delene av øya er i stor grad jordbruksland.

Nappstraumen skiller Vestvågøya fra Flakstadøya i vest, mens Sundklakkstraumen skiller Vestvågøya fra Gimsøya i øst. Nappstraumtunnelen og Sundklakkstraumen bru forbinder Vestvågøya med naboøyene. Europavei 10 krysser øya på vei fra øst til vest i Lofoten.

Vestvågøya har flere tettsteder og fiskevær, med Leknes som kommunesenter og største tettsted. Andre fiskevær og tettsteder på øya er Stamsund, Ballstad og Gravdal. På Gravdal ligger Nordlandssykehuset Lofoten, tidligere Lofoten sykehus. På Borg ligger Lofotr Vikingmuseum.

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 15. februar 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Giacomo Ernesto Eduardo Di Chirico** (født 27. januar 1844 i Venosa i Basilicata, død 26. desember 1883 i Napoli) var en italiensk maler.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Faren var snekker, og døde i 1847, da Giacomo knapt var tre år gammel. Sønnen startet etterhvert på en privatskole for gutter fra fattige familier under ledelse av presten Giuseppe Gianturco, broren til politikeren Emanuele Gianturco. For å hjelpe familien på den økonomiske fronten, jobbet Giacomo som barberer. Han ble etterhvert veldig glad i å male etter å ha lært grunnleggende maleferdigheter av storebroen, Nicola, som var skulptør.

### Kunsterkarriere

Han begynte å male portretter av kundene sine, som var imponerte over det han hadde gjort. Lokale folk som så portrettene hans, ba om å bli malt selv. Di Chirico bestemte seg derfor for å bli profesjonell maler, og utdannet seg ved kunstakademiet i Napoli. Han bodde så i Roma noen år for å finjustere maleteknikken sin, og stiftet vennskap med blant annet Domenico Morelli et Filippo Palizzi. I 1871 dro han tilbake til Napoli og åpnet et kunstatelier.

Fra 1873 malte han spesielt landlige scener fra det allmenne i Lucania.

I løpet av sitt liv som maler, malte Di Chrico mesterverker som *Buoso da Duera*, *Quinto Orazio Flacco*, *Corteggiamento* og *Donna lucana*. *Sposalizio in Basilicata*, et av hans best berømte malerier, ble utstilt i Paris i 1877, i Wien i 1879 og i München i 1882. Det ble etterhvert kjøpt av den franske kjøpmannen Adolphe Goupil, og Di Chiricos verker ble deretter utstilt hos *Goupil & Cie* i Paris.

Giacomo Di Chirico døde da han var bare 39 år gammel etter å hatt både sviktende psykisk og fysisk helse det siste året.

Galleri
-------

* Buoso da DueraBuoso da Duera
* Sposalizio in BasilicataSposalizio in Basilicata
* Donna lucanaDonna lucana
* Quinto Orazio FlaccoQuinto Orazio Flacco
* Il ministranteIl ministrante

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Giacomo DiChirico», RKD kunstner-ID 16694[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rkd.nl, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kort biografi Arkivert 5. februar 2011 hos Wayback Machine. (engelsk), giacomodichirico.com. Besøkt 3. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giacomo Di Chirico – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Gulflekkamelhalsflue** *Xanthostigma xanthostigma* [syn. *Raphidia xanthostigma*] er en av kamelhalsfluene (Raphidioptera), de kjennes lett på den lange «halsen». Det er bare tre arter i Norge.

Utbredelse
----------

Gulflekkamelhalsflue er utbredt i hele Norge, men er sjelden. Lengst sør i Norge er dette trolig den vanligste av kamelhalsfluene.

Utseende
--------

Hodet er fremoverrettet, med de bitende munndelene fremover på snuten (prognath). På hodet er det tre punktøyne, i en trekant. Bryststykkets første ledd (prothorax) har en eiendommelig langstrakt form og minner om en hals, herav navnet kamelhalsflue. 

Både fram og bakvingen har normal form og er like å se til. Under vingemerket på framvingen,finnes tre celler som er plassert side ved side, på skrå, under hverandre. Vingemerket (pterostigma) er lyst brunt eller mer gult og er omtrent tre ganger så langt som høyt.

I Norge er det tre arter kamelhalsfluer, som kan bestemmes ut fra ytre karakterer. Lengre sør i Europa og andre steder i verden, hvor artsantallet er høyere må kamelhalsfluer artsbestemmes ut fra genitaliene.

Levevis
-------

Gulflekkamelhalsflue er rovdyr og lever av andre mindre dyr, som insekter og midder.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gulflekkamelhalsflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gulflekkamelhalsflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gulflekkamelhalsflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gulflekkamelhalsflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gulflekkamelhalsflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gulflekkamelhalsflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Xanthostigma xanthostigma* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
**Thomas Fairfoul** (født 16. januar 1881 i *West Calder* i Midlothian, død 1952) var en skotsk fotballspiller. Mest kjent er han fra sin tid i Liverpool FC.

Fairfoul spilte for *Lanark Athletic*, *Patria*, *Kilmarnock*, *Third Lanark* og nevnte Liverpool i karrieren som fotballspiller. Han ble hentet til Liverpool fra Third Lanark av manager Tom Watson i 1913.

Han fikk sin debut for de røde 1. september 1913, i 1. divisjonskampen i The Football League borte mot Derby på Baseball Ground. Kampen endte 1-1. Fairfoul spilte forøvrig alle de 46 kampene Liverpool var involvert i denne sesongen, som eneste Liverpool spiller. Dette inkluderer FA-Cup-finalen 25. april 1914, hvor Liverpool tapte 0-1 mot Burnley. Dette var Liverpools første finale i denne turneringen.

Den påfølgende sesongen spilte Fairfoul 24 kamper for Anfield-klubben. 1. verdenskrig gjorde imidlertid til at han kun ble i klubben frem til 1915. Han spilte totalt 71 offisielle, og 5 uoffisielle kamper for de røde.

Statistikk
----------

### Kamper

**Liverpool**

* **1912-1915:** Ligakamper – mål: 62 kamper – 0 mål.
* **1912-1915:** Totalt kamper – mål: 71 kamper – 0 mål.
* **1912-1915:** Kamper under 1. verdenskrig: 5 kamper – 0 mål.

**\*** **PS.** Kampene under 1. verdenskrig regnes ikke inn som offisielle kamper.

### Medaljer

* **1913/1914:** FA-Cupen, tapende finalist.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net
Fra festmøte med promovering av doktorer og æresdoktorer ved NTNU, november 2016. Foto: Thor Nielsen/NTNU 
En **doktorpromosjon** (promosjon av promovere, latin: å bevege fremover, befordre, forfremme) er en høytidelig seremoni ved universiteter og høyskoler, der kandidater som har fullført sine doktorgrader (i Norge ph.d. og dr.philos.) siden forrige promosjon, og personer som er tildelt en æresdoktorgrad i samme periode, promoveres, det vil si at de får utlevert diplomer og eventuelt andre insignier, som for eksempel doktorhatt eller doktorring, som synlige tegn på sin nye tittel. Doktorer (promovendi) som ikke er til stede under promosjonen, blir «promovert in absentia». Promosjonene avholdes gjerne halvårlig.

Doktorpromosjonen er en akademisk tradisjon med røtter i de europeiske universitetenes seremonier i middelalderen. Den er *«en examenspromotion, den rituella övergången i en människas liv från ett stadium till ett annat och ett bevis på yrkesskicklighet».*

Norske forhold
--------------

Det er opp til de enkelte utdanningsinstitusjonene hvordan de vil markere avslutning av doktorgradsperioder og utnevnelser av eventuelle æresdoktorer. Promosjonen er verken nevnt i universitets- og høyskoleloven eller i forskrifter for doktorgrad ved noen av de norske utdanningsinstitusjonene.

Den formelle godkjenning av alle deler av doktorgradsarbeidet og tildeling av graden, *kreeringen*, er foretatt før promosjonen, ved institusjonens styre eller kandidatens fakultet, i henhold til institusjonens doktorgradsforskrift.

Kandidatene mottar også sitt vitnemål med Diploma Supplement uavhengig av promosjonen.

Æresdoktorene er, før doktorpromosjonen, utnevnt av utdanningsinstitusjonen.

Universitetet i Oslo kaller sin avslutningsseremoni en kreeringsseremoni.

Referanser
----------

1. ↑  Kilder til dette avsnittet er, pr. januar 2017, ulike universiteters nettsteder
2. ↑  fra Kungliga Tekniska högskolans informasjon om seremonien Arkivert 12. januar 2017 hos Wayback Machine.
3. ↑  Oversikt over forskriftene. Fra Lovdata
4. ↑  UiO om doktorkreering

Kilder
------

* NTNUs informasjon om doktorpromosjoner

Se også
-------

* Disputas
* Doktorgrad
* Doktorring

Eksterne lenker
---------------

* Nickelsen, Trine (2000). «Doktorkreering - alle akademiske seremoniers mor» (2).
**Dokumentavgift** er en særavgift til statskassen. Avgiftsplikten inntrer ved tinglysing av dokumenter som overfører hjemmel til fast eiendom, herunder bygning på fremmed grunn og tilhørende festerett til tomta. Avgiften er 2,5 % av eiendommens markedsverdi, dog minst 250 kroner. Ved tinglysing av førstegangs overføring av hjemmel til eierseksjon eller til fysisk del av eiendom i forbindelse med oppløsning av borettslag og boligaksjeselskaper, betales en fast avgift på 1 000 kroner per hjemmelsoverføring.

Dokumentavgiften avløste stempelavgiften i 1976. Dokumentavgiften er fiskalt begrunnet, dvs. at den kun har til hensikt å skaffe staten inntekter. Størrelsen på avgiften er derfor ikke ment å dekke statens kostnader ved tinglysing. Disse kostnadene dekkes av tinglysingsgebyret.

Dokumentavgiften innbragte i 2010 henhold til revidert nasjonalbudsjett for 2011 ca. 5,4 mrd. kroner.

I den politiske debatten omtaler motstandere av dokumentavgiften den ofte som «flytteskatt».

Referanser
----------

1. ↑  Ot.prp. nr. 11 (1975–76) Om lov om dokumentavgift, side 4
2. ↑  Revidert nasjonalbudsjett 2011

Eksterne lenker
---------------

* Dokumentavgiftsloven
* Forskrift om dokumentavgift
* Toll- og avgiftsdirektoratet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL
 |
***Weinreichius*** er en slekt av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art fra Vietnam.

Utseende
--------

En stor (49–78 millimeter), avlang, mørk hjortebille. Kroppen er svart bortsett fra dekkvingenes bakre del som er rødlige. Hannens mandibler (overkjever) er kraftig forstørrede som vanlig hos hjortebiller, hos denne arten er de særlig kraftige, gevir-lignende og sterkt nedoverkrummede i spissen. De er fint sagtagget på innsiden og har en kraftig tann omtrent to tredjedeler ut på kjeven. Hodet mangler påfallende utvekster, hode og pronotum har nettmasket mikroskulptur og ser ganske matte ut. Pronotum har jevnt rundede sider.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg trolig i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Vietnam, som utmerker seg med en meget artsrik fauna av hjortebiller.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Weinreichius* Lacroix, 1978
							+ *Weinreichius perroti* Lacroix, 1978

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Weinreichius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Weinreichius* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Weinreichius perroti* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Oversikt over artene
* Bildegalleri
Ford personbil ombygd til EPA-traktor.
EPA-traktor basert på Volvo Duett med Volkswagen Boble baklys.
**EPA-traktor** er en personbil som er ombygd for landbruksformål. EPA-traktorer finnes bare i Sverige, der de ble innført under 2. verdenskrig for å bøte på mangelen på traktorer. Det var som regel gamle personbiler, eller av og til lastebiler, som ble ombygd og registrert som EPA-traktorer. De ombygde traktorene var enklere og billigere enn vanlige traktorer, så folk begynte å kalle dem EPA-traktorer, etter det svenske lavprisvarehuset EPA.

Krav til ombyggingen
--------------------

For å hindre at EPA-traktorene ble brukt som personbiler, var det krav om at de skulle ha ramme og ikke selvbærende karosseri. Dessuten var det krav om at bakakselen ikke skulle ha fjæring. Det var ikke noen direkte begrensning av farten, men for å hindre for stor fart var det krav om at bakhjulene maksimalt skulle rotere én omdreining når veivakslen i motoren roterte 10 omdreininger. 

Etter krigen ble det slutt på å bruke EPA-traktorer i landbruket, men fordi de kunne kjøres av 16-åringer med traktorførerkort var de populære blant ungdommer, som brukte dem som rånerbiler. På slutten av 1960- og tidlig på 1970-tallet var Volvo Duett populær som utgangspunkt for å bygge EPA-traktorer. En viktig grunn til dette var at den hadde ramme i stedet for selvbærende karosseri og at det var lett å få tak i reservedeler.

Fra EPA-traktor til A-traktor
-----------------------------

Fra 31. mars 1975 er EPA-traktorene erstattet av A-traktorer, men disse blir fremdeles kalt EPA-traktorer på folkemunne. EPA-traktorer er saktegående og hindrer flyten i trafikken og det er økende motstand mot dem i Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* (en) EPA tractors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Giacinto Menotti Serrati** (født 25. november 1872 i Spotorno nær Savona i Italia, død 10. mai 1926 i Asso nær Como) var en italiensk sosialistisk og så kommunistisk politiker.

Liv og virke
------------

Allerede fra ungdomsårene var han en forkjemper for arbeiderne og den sosialistiske sak, og befattet seg særlig med propaganda og opprettelse av sosialistiske grupper.[] I 1890-årene måtte han flykte fra Italia for å unngå arrestasjon og rettsforfølgelkse, og oppholds seg som flyktning først i Frankrike og deretter i Sveits. Han var med på å konstituere Det italienske sosialistpartis (PSI) eksilorganisasjon i Sveits.[]

I 1911 kom han tilbake til Italia. Serrati ble en sentral leder innen Det italienske sosialistparti og inntok maksimalistiske standpunkter.[] Han ble også redaktør av partiorganet *Avanti!* etter at Benito Mussolini mistet stillingen og ble ekskludert i 1914. Han trakk partiet i kommunistisk retning under verdenskrigen.[]

Han var en aktivt medvirkende under Zimmerwaldbevegelsen, og etter oktoberrevolusjonen i 1917 fikk han PSI til å melde seg inn i Komintern.[] Under den annen Kominternkongress, avholdt i Moskva i 1920, var Serrati med i styringskomiteen. Han ble også valgt til Kominterns eksekutivkomite det året. I 1921 opponerte han i mot Kominterns linje om brudd med reformistene og forble leder av Det italienske sosialistparti etter splittelsen som betød opprettelsen av Det italienske kommunistparti.[]

I 1924 ledet han imidlertid PSIs venstrefløy inn i en fusjon med kommunistpartiet, og ble innvalgt i kommunistpartiets sentralkomite.

Referanser
----------

1. 1 2   Sveitsisk historisk leksikon, HDS ID 027907, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Dizionario Biografico degli Italiani, Dizionario biografico degli italiani giacinto-menotti-serrati, besøkt 15. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Alessandro Natta: *Serrati. Vita e lettere di un rivoluzionario*, Roma, Editori Riuniti, 2001 ISBN 9788835950950

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** HDS **·** ICCU
 |
**Skumsjøen** er en innsjø vest for Breiskallen sørvest i Gjøvik kommune. Vannet får tilsig fra Vedsetelva i nordvest samt noen mindre bekker, og har utløp i øst via Kongelstadelva og Eikstadtjernet til Hunnselva. Sjøen er regulert som magasin for kraftproduksjon, med laveste regulerte vannstand (LRV) 429 meter over havet, og høyeste regulerte vannstand (HRV) 432 moh. På grunn av dette er innsjøen karakterisert som en «sterkt modifisert vannforekomst» (SMVF), men den er også båndlagt til rekreasjonsformål i medhold av plan- og bygningsloven § 20-4.

Det er opparbeidet badeplass ved sørenden av sjøen. Ved utløpet på østsiden ligger Osbakken Kafé og Pensjonat, opprinnelig en damvokterbolig fra 1892..

Det er bra med fisk i Skumsjøen, vesentlig småvokst abbor. Vannet brukes jevnlig til fiskekonkurranser .

Det er tillatt å bruke båt med motor inntil 6 hk, og det er også tillatt med start og landing med fly på visse tider av døgnet i tiden 1. januar til 30. april.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. april 2015
3. ↑  Vassdragsforbundet, Tiltaksanalyse for vannområde Hunnselva Arkivert 18. mai 2015 hos Wayback Machine.
4. ↑  Markadatabasen om Osbakken
5. ↑  Gjøvik og Toten sportsfiskeklubb
6. ↑  «Gjøvik kommune: Motorferdsel i utmark og vassdrag». Arkivert fra originalen 26. mars 2019. Besøkt 5. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Markadatabasen om Skumsjøen
* Naturbilder fra Skumsjøen[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Charlotte Marie Louise Durey** (1887–1955) var en fransk komponist og forfatter som publiserte de fleste av sine verk under ulike pseudonymer, mange basert på morens pikenavn *Sohy*. Mest kjent er hun under pseudonymet *Charlotte Sohy*.

Liv og virke
------------

Faren var en velstående og kunstinteressert fabrikkeier. Charlottes fetter Louis Durey ble også komponist. 

Charlotte Durey viste tidlig usedvanlige evner. Hun fikk piano- og harmoniundervisning hos Georges Marty og tok videregående musikkutdannelse på *Schola Cantorum* der hun studerte orgel med Alexandre Guilmant og Louis Vierne, og komposisjon, harmonilære og kontrapunkt med Vincent d'Indy.

Hun ble allerede i ung alder introdusert for det parisiske musikklivet og stiftet vennskap med musikkpersonlighetene Nadia Boulanger og Mélanie Bonis. 

I 1909 giftet Durey seg med dirigenten og komponisten Marcel Labey som hun fikk sju barn med. De var økonomisk uavhengige og kunne fram til den økonomiske krisa på 1930-tallet konsentrere seg om å skrive musikk. Labey oppførte verk av kona og hun skrev librettoen til ektemannens lyriske drama *Bérengère*.

Verk
----

Charlotte Durey etterlot seg 35 opusnummer. Av disse er messer, sanger, pianostykker, trioer, strykekvartetter, en symfoni, en opera og det lyriske dramaet *L'Esclave couronnée*. Hun skrev selv librettoen basert på Selma Lagerlöfs fortelling *«En fiskarhustrus roman»* fra samlingen *Osynliga länkar*.

Charlotte Dureys musikk er holdt i en ekspressiv stil som kan knyttes til nyromantikken.

I tillegg til å komponere musikk skrev Durey teaterstykker, libretti og romaner.

Bruk av pseudonymer
-------------------

Av de mange pseudonymene Charlotte Durey brukte kan nevnes Charlotte Sohy, Charles Sohy, Ch. Sohy, Charlotte Sohy-Labey, Louis Rivière og Claude Vincent. Flere av pseudonymene ble brukt i et forsøk på å skjule at verkene var skrevet av en kvinne. Håpet var at de da ville bli tatt mer alvorlig, men en tiltakende misogyni i kunstmiljøene førte likevel til at musikken hennes ble mindre og mindre oppført i årene etter 1914. Medvirkende var nok også Jean Cocteaus manifest *Le Coq et l'Arlequin* (1918), der han gikk til angrep på Debussy og Wagners musikk og derved indirekte på Charlotte Sohys.

Kilder
------

* Florence Launay: *Charlotte SOHY*, presencecompositrices.com
* Camille Villanove: *Charlotte Sohy, renaissance d’une compositrice*, presencecompositrices.com, januar 2021. Intervju med barnebarnet François-Henri Labey.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14797520g[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BNF-ID 14797520g[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charlotte Sohy på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Charlotte Sohy i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** MusicBrainz
 |
**Charlottenlund** er et utfartssted og friluftsområde på Tromsøya i Tromsø. Det er et populært ski-, skøyte- og akeområde for barn og unge i byen på vinterstid, og ligger i lysløypetraseen som går over øya .

Historie
--------

Etter 1830-tallet ble det lov å kjøpe seg stykker på Tromsøya , det var spesielt kjøpmenn og enkelte embedsmenn som benyttet seg av denne muligheten. Rundt 1840 begynte man å oppføre sommervillaer på disse stykkene. Charlottenlund er et slikt stykke og var eid av doktor Christian Heinrich Nissen som var amtlege fra 1840. Han døpte stykket etter sin datter Charlotte Ebeltoft og etablerte et landsted der. Veien fra landstedet til Dramsveien ble kalt Doktordalen etter han.

I 1900 åpnet vognmann Ludvig Abrahamsen og kona Inga et nyoppført sportshotell  og forlystelsessted på Charlottenlund. Vognmann Ludvig skysset turister og byfolk med hest og kjerre opp til sportshotellet, hvor det var restaurant og kafé, peisestue med piano, og telefon. Stedet ble igjen solgt i 1917. I dag er det gamle sportshotellet borte, men stedet blir fortsatt brukt til utfart og lek.

Referanser
----------

1. ↑  Tromsømarkaprosjektet Arkivert 27. mars 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Digitalt fortalt: Stykkene på Tromsøya
3. ↑  Ytreberg, Nils A. Tromsø bys historie. 1
4. ↑  Foto, Perspektivet museum på Flickr
5. ↑  Digitalt fortalt: Forlystelse og lek
Jernbanestasjonen i Weinan vinterstider
Weinan i Shaanxi
**Weinan** (kinesisk: 渭南; pinyin: *Wèinán*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Shaanxi i det sentrale Kina, ikke langt øst for metropolen Xi'an. Befolkningen innen grensene anslås (2005) til 226 600.

Byen ligger i Wei He-dalen, det vil si på Guanzhongsletten, ved jernbanelinjen mellom Xi'an og Zhengzhou, hovedstaden i naboprovinsen Henan. 

Jordbruksproduksjonen i området kretser blant annet om egg, hvete og bomull. Men det dyrkes også kinesiske stikkelsbær *(«kiwi»)* her.

Historie
--------

Arkeologiske utgravninger vitner om at Weinan var et kulturområde under det vestlige Zhou-dynasti og senere. 

I 1556 var fylket Hua i dette området episenter til verdens til nå (2008) mest dødbringende jordskjelv.

Administrative enheter
----------------------

Byprefekturet Weinan har jurisdiksjon over ett distrikt (区 *qū*), 2 byfylker (市 *shì*) og 8 fylker (县 *xiàn*). 

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning (2004 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Linwei | 临渭区 | Línwèi Qū | 910 000 | 1 221 | 745 |
| **Byfylker** |
| 2 | Huayin | 华阴市 | Huàyīn Shì | 250 000 | 817 | 306 |
| 3 | Hancheng | 韩城市 | Hánchéng Shì | 390 000 | 1 621 | 241 |
| **Fylker** |
| 4 | Hua | 华县 | Huà Xiàn | 340 000 | 1 127 | 302 |
| 5 | Tongguan | 潼关县 | Tóngguān Xiàn | 160 000 | 526 | 304 |
| 6 | Dali | 大荔县 | Dàlì Xiàn | 700 000 | 1 766 | 396 |
| 7 | Pucheng | 蒲城县 | Púchéng Xiàn | 750 000 | 1 564 | 480 |
| 8 | Chengcheng | 澄城县 | Chéngchéng Xiàn | 390 000 | 1 113 | 351 |
| 9 | Baishui | 白水县 | Báishuǐ Xiàn | 280 000 | 920 | 304 |
| 10 | Heyang | 合阳县 | Héyáng Xiàn | 440 000 | 1 227 | 359 |
| 11 | Fuping | 富平县 | Fùpíng Xiàn | 760 000 | 1 233 | 616 |

Samferdel
---------

### Jernbane

I Weinan stanser togene på Longhaibanen, Kinas viktigste jernbanelinje i øst-vest-retning, som løper fra Lianyungang til Lanzhou via blant annet Xuzhou, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.

### Veitrafikk

Kinas riksvei 108 løper gjennom området. Riksveien begynner i Beijing og fører via Taiyuan, Xi'an og Chengdu sør til Kunming i den sørvestlige provinsen Yunnan. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***As in a Looking Glass*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Frank Crane.

Handling
--------

Den skandaløse Lila Despard reiser til Amerika, i håp om å unnslippe kjæresten sin - den kriminelle Jack Firthenbras. På skipet møter hun Andrew Livingston, fra den amerikanske marinen, samt en amerikansk senator og hans fru Gales. Hennes nye venner arrangerer en fest for Lila i Washington D.C. hvor en spion ved navn Dromiroff truer med å avsløre fortiden hennes, med mindre Lila stjeler Andrews hemmelige planer for marinen.

For å få tak i alle papirene har Lila sex med Andrew, men planene går skeis når hun blir virkelig forelsket i ham. Til slutt går Lila med på å gifte seg med Andrew, men under bryllupsreisen bortfører Dromiroff henne. Kort tid senere blir Lila skutt, og alvorlig skadet, samtidig som hun forsøker å ødelegge alle dokumentene.

Skuespillere
------------

* Kitty Gordon som Lila Despard.
* Lumsden Hare som Andrew Livingston.
* Frank Goldsmith som Jack Firthenbras.
* Gladden James som Lord Udolpho.
* Teddy Sampson som Felice.
* Charles Eldridge som Senator Gales.
* Eugenie Woodward som Mrs. Gales, senatorens kone.
* George Majeroni som Dromiroff.
* Lillian Cook som Miss Vyse.
* Philip W. Masi som Rowell

Referanser
----------

1. ↑  As in a Looking Glass
2. ↑  AS IN A LOOKING GLASS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *As in a Looking Glass* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *As in a Looking Glass* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *As in a Looking Glass* på Silent Era Rediger på Wikidata