recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Svarte fugler*** er en norsk/svensk dramafilm fra 1983, regissert av Lasse Glomm. Den er
basert på en novelle av Espen Haavardsholm, «Det uåpnede brevet», og ble spilt inn med både norske, franske og svenske skuespillere. Filmen handler om et vanskelig kjærlighetsforhold mellom norske Steinar og svensk/franske Simone.

*Svarte fugler* er vist på NRK flere ganger.

Handling
--------

Filmen handler om Simone (Bibi Andersson) og Stein (Bjørn Skagestad) som møtes på en bokmesse i Frankfurt. De to blir tiltrukket av hverandre. Simone Cambral er svensk/fransk og jobber i Paris som redaktør, mens norske Stein Carlsen jobber i et forlag i Oslo. De forelsker seg i hverandre og fortsetter å møtes i en uke etter messen. Det blir en het og intens uke, men etter denne uken skilles de ad og har kun kontakt på telefon. Steinar drar etter en tid tilbake til Paris for å møte Simone igjen, men finner ut at hun bærer på en redsel for å gå inn i et forhold. Hun plages også av stadige mareritt om svarte fugler og blir bare mer og mer deprimert og desillusjonert. Steinar trekker seg skuffet tilbake, men han kommer ikke over Simone. Igjen reiser han til Paris for å finne henne. Simone har sunket ned i en dyp depresjon og når de to prøver å finne ut av forholdet, klarer de ikke å avslutte forholdet. Det blir siste gangen Steinar ser Simone. Tilbake i Norge forsøker han å komme i kontakt med Simone, men hun svarer ikke. Et år etter den første gangen Steinar traff Simone, er han igjen tilbake på den samme messen i Frankfurt. Han prøver å finne Simone, men finner henne ikke. Så finner han ut at hun er død. Hun har tatt livet av seg.

Mottakelse
----------

Filmen fikk god mottakelse da den gikk på kino. VG og Dagsavisen ga den terningkast 3, mens Aftenposten ga den terningkast 5.

I rollene
---------

* Bjørn Skagestad – Steinar Carlsen
* Bibi Andersson – Simone Cambral
* Anouk Ferjac – Celeste
* Henri Serre – Jean-Claude
* Snorre Bjaanæs – Erik
* Janny Hoff Brekke – Eriks mor
* Minken Fosheim – Aasil
* Elisabeth Hardy – Simones mor
* Keve Hjelm – Lindtner
* Jean-Paul Moulinot – Simones far
* Lella Nilssen – Sekretær
* Rocco Petruzzi – Paul
* Nathalie Richard – Venninne
* Sigmund Sæverud – Bakke
* Micky Sébastian – Elisabeth

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svarte fugler* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Svarte fugler* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Svarte fugler* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) *Svarte fugler* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (sv) *Svarte fugler* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Svarte fugler* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Svarte fugler* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Svarte fugler* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

1. 1 2  ; besøksdato: 2. juli 2016.
**Arba Kokalari** (født 1986) er en svensk politiker som representerer Moderaterna. Hun har vært medlem av Europaparlamentet siden 2019 og er en del av fraksjonen EPP for kristdemokrater og konservative.

I Europaparlamentet er hun medlem av komitéen for det indre markedet og forbrukerbeskyttelse (IMCO), komitéen for kvinners rettigheter og likestilling mellom kvinner og menn (FEMM) og Delegasjonen for forbindelsene med USA. Hun er også vararepresentant i utenrikskomitéen (AFET) og [[Delegasjonen for forbindelsene med Belarus.

Kokalari har en bachelorgrad i statsvitenskap fra Stockholms universitet. Hun avla eksamen 2013. Hun har også skolering i folkerett ved Försvarshögskolan.

I perioden 2008–2012 arbeidet hun i det svenske Utenriksdepartementet, der hun var politisk sakkyndig hos utenriksminister Carl Bildt og bistandsminister Gunilla Carlsson. Fra 2012 til 2015 var hun senior prosjektleder for Moderaternas internasjonale stiftelse *Jarl Hjalmarsonstiftelsen*, der hun arbeidet med å styrke demokratiet i Øst-Europa. I perioden 2015–2017 jobbet hun for Hi3G Access, og 2017–2019 for Electrolux.

Arba Kokalari er datter av Bardhyl Kokalari, Albanias tidligere ambassadør for Norden og Baltikum i Sverige.

Politiske oppdrag
-----------------

Arba Kokalari er medlem av forbundsstyret for Moderaterna i Stockholm by og var mellom 2015 og 2019 nestleder for EPPs ungdomsforbund YEPP. Hun har tidligere vært internasjonal sekretær for Moderata Ungdomsforbundet.

Hun var Moderaternas sjettekandidat i Europaparlamentsvalget 2014, samt i riksdagsvalget 2014 og 2018. Kokalari var en av Moderaternas toppkandidater til Europaparlamentsvalget i Sverige 2019 og ble innvalgt på fjerde plass. Moderaterna økte fra tre til fire mandater sammenlignet med med EU-valget i 2014.

Hun har beskrevet Angela Merkel, Barack Obama og Madeleine Albright som sine politiske forbilder.

Referanser
----------

1. ↑  Europaportalen, besøkt 26. mai 2019
2. 1 2  "Profil: Arba Kokalari". *Europaparlamentet*. Besøkt 23. desember 2020.
3. 1 2 3 4  "Valkompassen: Arba Kokalari". *SVT*. Besøkt 23. desember 2020.
4. ↑  ArbaKokalari.se Besøkt 31. mai 2019
5. ↑  Forbundsstyrelsen, Moderata Ungdomsforbundet, besøkt 10. februar 2014
6. ↑  Slutresultat 2019 - Personröster Besøkt 31. mai 2019
***Det nye Babylon*** (originaltittel: russisk: *Новый Вавилон*, *Novyy Vavilon*) er et sovjetisk historisk stumfilmdrama fra 1929, skrevet og regissert av Grigorij Kozintsev og Leonid Trauberg. Dmitrij Sjostakovitsj skrev filmmusikken, hans første komposisjon for en spillefilm.

I aftenpostens annonse for visningen på Cirkus Verdensteater ble filmens handling oppsummert som *"En episode fra den fransk-tyske krig 1817."* Kun voksne hadde adgang.

Handling
--------

Etter den katastrofale Den fransk-tyske krig i 1870 omringet de seirende Den prøyssiske armé hele Paris, som dermed ble avskåret fra resten av nasjonen. I begynnelsen av den industrielle revolusjonen ble Pariskommunen opprettet i løpet av våren 1871, for å stå imot de velstående og mektige maktene i landet. Men de blir snart voldelig undertrykt av militæret. I mellomtiden blir Louise ansatt som selger ved en butikk i Paris som heter "The New Babylon" og hun er involvert med Pariskommunen.

Jean er en ung mann fra landsbygda uten noen politisk tilhørighet, som må kjempe som soldat i militæret som blir kontrollert av den franske regjeringen. Louise og Jean er forelsket i hverandre, selv om de befinner seg på motsatte sider av denne konflikten. Men den voksende kjærligheten deres har ingen plass i en tid med så stor politisk uro. Mot slutten av historien blir Jean beordret til å grave en grav for Louise, som ble dømt til døden i en rettssak.

Skuespillere
------------

* David Gutman som eier av butikken The New Babylon
* Yelena Kuzmina som Louise Poirier
* Andrei Kostrichkin som en butikk-assistent
* Sofiya Magarill som en skuespillerinne
* Arnold Arnold som medlem av kommunens sentralkomite.
* Sergej Gerasimov som Lutro, en journalist
* Jevgeni Chervyakov som en offiser i den franske Nasjonalgarden
* Pjotr Sobolevsky som Jean, en soldat
* Yanina Zheymo som Therese, en syerske
* Oleg Zhakov som en soldat i Nasjonalgarden
* Vsevolod Pudovkin som en politi-overbetjent
* Lyudmila Semyonova som en danserinne

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Det nye Babylon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Det nye Babylon* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Det nye Babylon* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Det nye Babylon* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Det nye Babylon* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Det nye Babylon* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***Dømt som forræder*** , (originaltittel: *Lacombe Lucien*) er et fransk drama fra 1974 regissert av Louis Malle.

Handling
--------

I juni 1944, samtidig som de allierte slåss mot tyskerne i Normandie, forsøker Lucien Lacombe, en 17 år gammel gutt, å verve seg til den franske motstandsbevegelsen. Den lokale motstandslederen, en lærer, avviser Lucien på grunn av hans lave alder. Men kort tid senere snubler Lucien over hovedkvarteret til Carlingue, de franske hjelperne til Gestapo. Han blir arrestert. Under påvirkning av alkohol forråder han læreren som blir arrestert og utsatt for tortur.

Carlingue rekrutterer deretter Lucien til deres lovløse regime av utpressing og terror. Han nyter sin nye makt og posisjon, men forelsker seg i France Horn, en vakker fransk-født jødisk kvinne som lever tilbaketrukkethet sammen med sin far Albert, en skredder, og hennes bestemor Bella - som forsøker å forlate Paris og krysse grensen til Spania.

Lucien blir advart om at de allierte styrkene før eller senere kommer til å vinne, og at Luciens samarbeidspartner kommer til å bli drept. Albert blir snart arrestert av Carlingue, og overlevert til tyskerne. Den franske motstandsbevegelsen går til angrep mot hotellet hvor Carlingue holder til, og innbyggerne i byen blir arrestert som gjengjeldelse. Lucien havner dermed i konflikt mellom tyskerne, og den franske motstandsbevegelsen.

Skuespillere
------------

* Pierre Blaise som Lucien Lacombe.
* Aurore Clément som France Horn.
* Therese Giehse som Bella Horn.
* Holger Löwenadler som Albert Horn.
* Stéphane Bouy som Jean-Bernard.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dømt som forræder* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Dømt som forræder* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Dømt som forræder* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Dømt som forræder* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Dømt som forræder* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Dømt som forræder* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Dømt som forræder* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Dømt som forræder* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Dømt som forræder* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**TVP2** er en offentlig polsk tv-kanal, og andrekanalen til allmennkringkasteren Telewizja Polska. Den er Polens nest eldste tv-kanal og startet med faste sendinger høsten 1970. Kanalen henvender seg til et bredt publikum med nyheter, barneprogrammer, dokumentarer, filmer og underholdning. På folkemunne kalles kanalen også Program II eller bare Dwójka (*toeren*).

Bakgrunn
--------

Allerede i 1937 startet de første testsendingene med fjernsyn i Polen, men faste prøvesendinger startet 25. oktober 1952. 2. oktober 1970 startet polsk fjernsyn opp sin andre kanal – TP2, i dag kalt TVP2. Samtidig skiftet førstekanalen navn til TP1. I begynnelsen sendte TP2 fem dager i uken, fra rundt klokken 18 til 22.30, ti år senere sendte kanalen opptil elleve timer daglig. I 1970-årene sendte TP2 mye underholdning, og mange av kanalens populære programmer, som *Studio 2*, ble flyttet til hovedkanalen.

I dag er TVP2 en av de to nasjonale hovedkanalene til Telewizja Polska, og i 2016 hadde TVP2 en markedsandel på 8,6 prosent av det polske tv-markedet. Det gjorde kanalen til den fjerde største i landet.

Referanser
----------

1. ↑  «TV in Poland – Screening Socialism». *www.lboro.ac.uk*. Loughborough University. Arkivert fra originalen 26. desember 2017. Besøkt 26. desember 2017.
2. 1 2  «History and Tv in Poland | E-Story». *www.e-story.eu* **(italiensk)**. Besøkt 26. desember 2017.
3. ↑  «Ranking kanałów telewizyjnych w Polsce (top 150)» **(polsk)**. Besøkt 26. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) TVP2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler sjokoladen.  For personkarakteristikken fra 1980-årene, se Japp (person).
Japp
Japp sjokoladestang
**Japp** er en sjokolade fra Mondelēz International, som i Norge selges under merkenavnet Freia. 

Sjokoladen består av melkesjokolade fylt med karamell og myk sjokolademarengs og minner om det konkurrerende sjokoladeproduktet Mars, med ørliten forskjell i både smak og innpakning. Japp ble lansert i Sverige av Marabou, Freias svenske søsterselskap, i 1947. Produktet ble introdusert i Norge i 1949 av Freia.

Da sjokoladen skulle lanseres i Sverige i 1947 var et av navneforslagene Japs, det amerikanske slanguttrykk for japaner. Marabou valgte å gjøre om s-en til p og endte dermed med navnet Japp.

Japp ble produsert på Rodeløkka frem til 2005, da produksjonen ble flyttet til Kaunas i Litauen.

Referanser
----------

1. ↑  «Marabou firar 100 år». Mondelez International. 25. januar 2016. Besøkt 11. august 2017.
2. ↑  «Nordmenn er i verdenstoppen i sjokoladespising. Disse utgåtte go'bitene savner vi mest»Betalt abonnement kreves. dagbladet.no. 5. september 2016. Besøkt 11. august 2017.
3. ↑  «120 ansatte må gå». Fri Fagbevegelse. 8. desember 2005. Besøkt 11. august 2017.
4. ↑  «Føler seg ført bak lyset»Betalt abonnement kreves. Bergens Tidende. 24. juni 2010. Besøkt 11. august 2017.
***Som en tyv om natten***, (originaltittel: *History Is Made at Night*) er et amerikansk romantisk drama fra 1936 regissert av Frank Borzage, og med Jean Arthur, Charles Boyer og Colin Clive i hovedrollene.

Handling
--------

Irene Vail bestemmer seg for å ta ut skilsmisse fra ektemannen sin, den velstående skipsrederen Bruce Vail, etter at han feilaktig anklager henne for å ha en affære med en annen mann. Bruce betaler sjåføren sin, Michael, for å gå til Irenes hotellrom i Paris og late som han er kjæresten hennes, med den hensikt å få en privatdetektiv til å ta dem på fersken i en kompromitterende posisjon. Imidlertid overhører en ukjent mann Irenes skremte rop, når hun oppdager Michael på hotell-rommet hennes.

En konflikt oppstår når mannen forsøker å forsvare Irene mot Michaels uønskede fremskritt. Dette ender med Michael på gulvet, bevisstløs. Når Bruce og detektiven bryter seg inn i rommet, truer den fremmede mannen dem med en pistol. Han krever å få Irenes smykker, og tar Irene som gissel. Etter at Bruce og privatdetektiven hans har forlatt rommet, returnerer inntrengeren - som heter Paul Dumond - Irenes smykker. Han inviterer henne også til å spise middag med ham ved restauranten Château Bleu, hvor han er ansatt som servitør.

Paret danser sammen resten av natten, og Irene blir umiddelbart forelsket i ham. Neste morgen kommer Irene tilbake til hotellet hun holder til ved, men oppdager politiet på værelset hennes - fordi Michael nå er død. Irene reiser deretter hjem til Manhattan sammen med ektemannen sin. Men Paul får høre at hun har reist sin vei, og han følger derfor etter henne til USA i håp om å få henne tilbake.

Referanser
----------

1. ↑  «filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Som en tyv om natten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Som en tyv om natten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Som en tyv om natten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Som en tyv om natten* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Som en tyv om natten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Som en tyv om natten* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Lisa Kara Fröyland** (født 1974) er en norsk lærer og politiker (MDG).

Fröyland var nasjonal talsperson for partiets ungdomsorganisasjon Grønn Ungdom i tre år før hun fikk vervet som nasjonal talsperson for Miljøpartiet De Grønne i 1999. Det vervet beholdt hun fram til 2002. Hun har vært lokal talsperson for partiet i Oslo bare med korte opphold mellom 1997 og 2005. Fra 1996-1998 var hun også president i Nordens Grønne Ungdomsforbund, som bestod av Grønn Ungdom i Norge, Grön Ungdom i Sverige, Vihreat Nuoret i Finland og Grønn Ungdom i Danmark.[]

Fröyland har i flere år vært aktiv i Norges Miljøvernforbund og i Nei til EU. I årene 2000-2003 jobbet hun som journalist i *Gamlebyposten* i bydel Gamlebyen i Oslo.

I de senere årene har hun vært engasjert i Norsk cøliakiforening, der hun fra februar 2009 til 2012 var fylkesleder i Oslo og Akershus.

Fröyland er utdannet allmennlærer og lektor, og har hatt flere jobber i ungdomsskolen som lærer i norsk, engelsk, fransk, spansk og mediefag. Fra skoleåret 2020/21 er hun ansatt som undervisende skoleleder (avdelingsleder) ved Groruddalen skole i Oslo.

Fröyland ble innvalgt i Lørenskog kommunestyre for perioden 2015-2019 som 2.kandidat for Miljøpartiet De Grønne og ble gruppeleder for den grønne gruppa. Hun ble gjenvalgt til kommunestyret for perioden 2019-2023 og fortsatte som gruppeleder.

Referanser
----------

1. ↑   www.gronnungdom.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   lorenskog.mdg.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Lisa Kara Fröyland». *Lørenskog MDG*. Besøkt 18. januar 2020.
4. ↑  «Grønt lys for ridebanen». *www.rb.no* **(norsk)**. 22. juni 2017. Besøkt 18. januar 2020.
Stedet for detonasjonen
Modell av Tsar Bomba på Sarov atombombe-museum
**Tsar Bomba** (russisk: Царь-бомба, «Tsar-bomben») er kallenavnet på hydrogenbomben RDS-220 (dekknavn *Vanja*) — det største og kraftigste kjernefysiske våpen som noensinne er detonert. Bomben ble utviklet av Sovjetunionen, og var opprinnelig designet til en sprengkraft på 100 megatonn TNT (420 petajoule); dette ble imidlertid redusert til halvparten for å begrense mengden radioaktivt nedfall.

Detonasjonen ble utført den 30. oktober 1961 kl. 11:32 (Moskvatid) over Mitjusjikhabukta atomprøvefelt (Felt C: Sukhoi Nos), nord for polarsirkelen på den russiske øya Novaja Semlja i Nordishavet.

Andre navn
----------

Bomben ble også kalt *Kuzkina mat* (Кузькина мать; «Kuzmas mor»), muligens et ordspill på Nikita Khrusjtsjevs løfte at de skulle vise USA *Kuzkina mat* (et russisk idiom som kan gjengis omtrent «Vi skal vise dere!») under en sesjon i 1960 i FNs generalforsamling.

Kallenavnet «Big Ivan» verserte også.

Beskrivelse
-----------

Dersom bomben var blitt sluppet over Paris, ville den ha totalt rasert området innenfor den røde sirkelen.
Bomben ble sluppet fra en høyde på 10,5 kilometer, og var designet for å detonere 4 kilometer over jordoverflaten (4,2 kilometer over havflaten) ved hjelp av barometriske sensorer.

Lysglimtet var synlig i en radius av 2 000 kilometer. Ildkulen utviklet seg til å bli 8 km bred i løpet av få sekunder og var så intens at mennesker i en radius av 100 kilometer på bakkenivå kunne fått 3. grads forbrenninger. I en radius av 1 000 kilometer gjorde trykkbølgen skader på vegetasjon og bygninger. Soppskyen steg 64 km til værs.

Det er 900 km fra sprengningsstedet til Vardø. Også Hopen, Murmansk og Dikson ville vært skadet. Lysglimtet ble sett i Vardø, men det ble ikke registrert skader der.

Bomben veide 27 tonn og var 8 meter lang og 2 meter bred.

Selv om bomben sprengte i relativt stor høyde, utløste eksplosjonen også flere former for seismiske bølger med en styrke på 5,8. P-bølger ble målt til og med på jordklodens motsatte side fra testområdet. Dette betyr at dette var den kraftigste geoaktivitet noensinne utløst av menneskelig aktivitet (2016).

Se også
-------

* Liste over prøvesprengninger

Referanser
----------

1. 1 2  «The Tsar Bomba ("King of Bombs")». www.nuclearweaponarchive.org. Besøkt 18. mai 2007.
2. ↑  Viktor Suvorov: *Kuz'kina Mat'. A Chronicle of Great Decade*, Dedicated to 50 years of Caribbean Crisis (russisk: Кузькина мать: Хроника великого десятилетия), Moscow, 2011, ISBN 978-5-98124-561-9
3. ↑  «Prominent Russians: Nikita Khrushchev». Russia Today. Besøkt 29. juli 2016.
4. ↑  Nikita Khrushchev. Sergei Khrushchev, red. *Memoirs of Nikita Khrushchev, Volume 3: Statesman (1953–1964)*. University Park, PA: The Pennsylvania State University Press. s. 292.
5. ↑  M5.8 - Novaya Zemlya Russia, United States Geological Surveys, lest 2016-01-20

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tsar Bomba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tsar Bomba – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Odd Arthur Tessem** (født 19. juni 1918 i Beitstad i Nord-Trøndelag, død 22. mars 2018) er en norsk kunstmaler fra Steinkjer.

Tessem skaffet seg sin kunstneriske utdannelse i landskapsmaling der han ble inspirert av Roar Matheson Bye i 1971 og 1974. Tessem har også studert landskapsmaling med Kjell Arne Johansen i 1979. I årene 1981, 82 og 83 studerte han landskaps- og aktmaling ved Nansenskolen i regi av; Paulsen, Raaen, Sjetne og Reinsbu. 

I 2007 overleverte Tessem og hans kone Lilly Tessem et portrett av musikeren og komponisten Hilmar Alexandersen til ordfører Per Sverre Rannem i Steinkjer kommune. Maleriet henger i Steinkjer rådhus. 

Utstillinger
* Nordivalen i 1976
* Nordisk kulturuke 1977, Kunst i Nord-Trøndelag 1978
* Separatutstilling i Steinkjer 1993
* Separatutstilling i Kulturhuset i Steinkjer i 1998
* Separatutstilling i Regimentsboligen på Steinkjer i regi av Steinkjer Kunstforening 2009

Referanser
----------

1. ↑  «Steinkjer-Avisa 2018.04.06». Norge;Trøndelag;;Steinkjer;;;;. 20180406.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
2. ↑  Trønderavisa - Nye penselstrøk fra gammel maler (16.2.2009)
3. ↑  Steinkjer kommune Arkivert 3. januar 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Overrekelse av portrett Hilmar Alexandersen
**Mike Dixon** (født 1962) er en skotsk tidligere langrennsløper og skiskytter.

Han representerte landet sitt i seks olympiske leker i langrenn og skiskyting.

Karriere
--------

Ved Vinter-OL 1984 i Sarajevo deltok han i langrenn og kom på 60. plass på 15 km og 14. plass på 4x10km stafett. Kort tid seinere hyttet han om til skiskyting som han fortsatte med resten av karriere. Hans første konkurranse var VM i skiskyting i 1987 i Lake Placid.

Ved Vinter-OL 1988 i Calgary, kom Dixon på 21. plass på 10 km sprint, 13. plass på 20 km og 13. plass på 4 x 7.5 km stafett.

Ved Vinter-OL 1992 i Albertville kom han på 60. plass på 10 km sprint, 12. plass på 20 km og 18. plass på 4 x 7.5 km stafett. På 20 km var han en av bare tre deltkere (innbefattet gullmedaljevinneren Jevgenij Redkin) som ikke bommet på noen skudd.

Ved Vinter-OL 1994 i Lillehammer førte sykdom til at det bare ble en 54. plass på 20 km. Stafettlaget kom på 17. plass på 4 x 7.5 km. Han var flaggbærer under disse lekene og det gjentok seg i lekene i 1998 og 2002.

Ved Vinter-OL 1998 i Nagano kom Dixon på 47. plass på 10 km sprint og 33. plass på 20 km.

Ved hans siste OL i 2002 i Salt Lake City kom han på 74. plass på 10 km sprint, 79. plass på 20 km og 19. plass på 4 x 7.5 km relay. Dixon ble gitt et overraskelsesfest i Soldier Hollow i forbindelse med hans 6. deltakelse a lagkammeratene og det internasjonale skiskyttersamfunnet.

Etter å ha lagt opp, arbeidet Dixon som kommentator for Eurosport.

Referanser
----------

1. ↑  «Team GB - Official home of the British Olympic Association - London 2012 | Team GB». Olympics.org.uk. Besøkt 3. juli 2012.
2. ↑  «cross-country skiing at the 1984 Sarajevo Winter Games: Men's 15 kilometres | Olympics at». Sports-reference.com. 13. februar 1984. Arkivert fra originalen 17. april 2020. Besøkt 3. juli 2012.
3. ↑   Arkivert 2007-10-27 hos Wayback Machine
4. ↑  «Biathlon at the 1992 Albertville Winter Games: Men's 20 kilometres | Olympics at». Sports-reference.com. 20. februar 1992. Arkivert fra originalen 17. april 2020. Besøkt 3. juli 2012.
5. ↑  «Mike Dixon Biography and Olympic Results | Olympics at». Sports-reference.com. 21. november 1962. Arkivert fra originalen 17. april 2020. Besøkt 3. juli 2012.
6. ↑  «British biathlete honoured». *BBC News*. 17. februar 2002.
7. ↑  Gillon, Doug (24. februar 2010). «Mike Dixon still has sights set on Olympic Games – at 47». Glasgow: The Herald. Besøkt 25. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Big Ben i 2022
Big Ben i 2001
**Big Ben** er kallenavnet på den største av klokkene i tårnet på Westminsterpalasset i London. Det blir også ofte feilaktig brukt om hele tårnet som i seg selv egentlig heter Elizabeth Tower. 

Klokken ble påbegynt i 2054 og sto ferdig bygd i 1859. Den skal ha blitt oppkalt etter Benjamin Hall, som var sjefskommissær for offentlige arbeider. En annen teori er at den, fordi den var den tyngste i sitt slag, ble kalt opp etter den berømte proffbokseren Benjamin Caunt. Den ble støpt av Whitechapel klokkestøperi.

Under andre verdenskrig ble uret utsatt for en rekke tyske flyangrep, men overlevde og fortsatte å markere tiden. Kun én eneste gang i historien har uret i tårnet som rager 96,4 meter over Themsen, gått for sent. Det skjedde i 1962, da et stort snøfall fikk Big Ben til å ringe inn det nye året ti minutter over midnatt. Også i 1976 og i 1997 stanset den opp.

Fredag 27. mai 2005 skjedde det igjen; klokken 22.07 stoppet uret, og etter en liten pause gikk det igjen, fram til 22.20. Den siste stoppen varte i en og en halv time, og de britiske tjenestemennene som har ansvaret for Big Ben hadde ingen forklaring på hvorfor. En teori var at denne fredagen var den varmeste dagen i London siden 1953.

I dag blir klokken brukt som offisiell klokke i mange nyhetsstasjoner, som BBC.

Renovering
----------

21. august 2017 begynte et fire år langt renoveringsarbeid på Elizabeth Tower som skal inkludere installering av en ny heis. Det er også planer om å restaurere glasset og male klokkehjulene på nytt. Med noen få unntak, som nyttårsaften og Remembrance Sunday, I 2021 da renoveringen var ferdig begynte klokkene å slå igjen.

Bilder
------

* Klokken om kveldenKlokken om kvelden
* Kaptein Michael Rose (v) og stabssersjant Neal Beer fra Royal Corps of Signals ved Big Ben på Remembrance Day i 2012Kaptein Michael Rose (v) og stabssersjant Neal Beer fra Royal Corps of Signals ved Big Ben på Remembrance Day i 2012
* Baksiden av en urskiveBaksiden av en urskive
* Mekanismen bak klokkenMekanismen bak klokken

Referanser
----------

1. ↑  
«Hall, Benjamin 1802-1867». Institute of Historical Research.
2. ↑  
«Bygones: Was Big Ben tribute to boxer?». Nottingham post. 11. august 2008. [*død lenke*]
3. 1 2  
«For Whom The Bell (Didn't) Toll: The Silencing of Big Ben». Londonist. 17. april 2013.
4. ↑  «Big Ben Facts». Big Ben Facts. Arkivert fra originalen 8. mai 2017. Besøkt 17. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Big Ben på Store Norske leksikon
* Big Ben på det Britiske parlamentet sine offisielle sider
* (en) Big Ben (bell) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Harald Wiig** (1891–1959) var en norsk banksjef.

Wiig var født i Stavanger. Der tok han merkantil utdannelse og kom i sin første bankpraksis. Wiik hadde så et opphold i England, før han arbeidet som sekretær i Klaveness' Bank i Oslo. Som 34-åring ble han banksjef i den nyopprettede Stavanger og Rogaland Bank, og her var han resten av yrkeslivet.

Ved siden av bankvirksomheten var Wiig tungt involvert i reiselivet, blant annet som formann i turisttrafikkkomitten for Stavanger og Rogaland og som formann i arbeidsutvalget. Wiig var også involvert i bankfunksjonærenes organisasjoner, som sekretær i Bankfunksjonærenes Samfund og som redaktør for *Tidsskrift for norske bankfunksjonærer*. Han var senere styremedlem og viseformann i Den norske Bankforening. Wiig var også aktiv esperantist, som kursholder og styremedlem i den lokale gruppen.

Hararld Wiig ble i 1958 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Dødsfall: Banksjef Harald Wiig er avgått ved døden i sitt 68. år». *Morgenbladet*, 30. juli 1959.
2. ↑  «Banksjef Wiig død». *Stavanger Aftenblad*, 29. juli 1959.
3. ↑  «Wiig, Harald» i *Enciklopedio de Esperanto* 1934, side 1039.
***Jenter*** er en norsk dokumentarfilm fra 2007. Filmen skildrer miljøet blant tenåringsjenter på Ruseløkka skole i Oslo. Filmen gir et innblikk i hverdagen til en gruppe Oslo-jenter, og viser deres daglige problemer, diskusjoner og betroende samtaler.

Filmen vant to Amandapriser, i kategoriene «Beste dokumentar» og «Beste barne- og ungdomsfilm» under Filmfestivalen i Haugesund i august 2007.

Handling
--------

Iselin og Mahsa er begge studenter ved en ungdomsskole på Ruseløkka, og de anser seg selv som de aller tøffeste jentene ved skolen. De mener selv at de går i bresjen med alt som er populært, som tester ut gutter, festing og drikking før noen av de andre studentene. Men Mahsa og Iselin driver etter hvert lenger fra hverandre, og må forsøke å finne seg selv uten den andre venninnen å støtte seg til. Rebellen Mahsa sliter også med dårlige karakterer og skulker ofte fra skolen. Hun lar ofte sin irritasjon gå utover lærerne, eller kjæresten sin. 

Samtidig trekker Iselin seg mer inn i seg selv, og søker tilflukt hos kompisen Mo. I kretsen rundt Mahsa og Iselin er det andre unge kvinner som ofte er like rå og frampå, men også søkende og mer utilpasse på hver deres måte. Venninnene forteller hverandre de seksuelle hemmelighetene som andre har betrodd dem, hermer etter gutter som de mener ikke kan kysse, og setter i fellesskap opp en liste over hvordan de mener at drømmemannen burde være. Men Maria klarer ikke å snakke med gutter, uansett hvor alkohol-påvirket hun er. I mellomtiden har Pia problemer med den nye kjæresten sin.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jenter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Jenter* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Jenter* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Jenter* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Jenter* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Jenter* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Jenter* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Jenter* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Jenter* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***Marita – et dokument fra noen som overlevde***, i dagligtale «**Maritafilmen»**, er en norsk dokumentarfilm fra 1983 som omhandler det ulovlige rusmiljøet i Oslo på starten av 1980-årene.

Oppfølgeren ble utgitt i 1996 med tittelen *Marita – En advarsel fra noen som overlevde*.

Leiv Holstad var initiativtaker til dokumentaren. Han etablerte året etter Maritastiftelsen. Stiftelsen brukte filmen i sitt forebyggende arbeid mot ulovlige rusmidler. De reiste rundt og besøkte norske skoler. Sammen med filmvisningen fortalte personer som tidligere hadde rusproblemer, og som hadde gjennomgått vellykket rehabilitering, om sitt liv. Blant disse var predikanten og tidligere rusmiddelavhengig Arne Bakken.

Tittel
------

Navnet *Marita* kom inn omtrent midt i produksjonsprosessen. Hans Inge Fagervik sendte sangteksten på en ny sang han hadde laget til Leiv Holstad. Fagervik kjente til filminnspillingen og lurte på om sangen passet til filmen. Sangen om Marita ble tittelsang i filmen, som fra da endret navnet til *Marita – et dokument fra noen som overlevde.* Siden ble filmen bare omtalt som *Maritafilmen*. Dette førte til at mange feilaktig trodde den handlet om ei jente med navnet Marita. Det eneste man ser (eller hører om) Marita i filmen er mens sangen synges under en begravelsesscene. «Marita» har senere blitt et symbol for alle som aldri kom seg ut, men som døde som følge av rusmisbruket.

*Marita I*
----------

Den første filmen var ferdig i 1983 med støtte fra den norske stat. Filmen har autentiske scener. Det var diskusjoner i starten, fordi filmen også viste sprøytescener, samtidig som den var beregnet for bruk i skolen. Filmen var en del av skoleopplegget fra 1984 og frem til 1996, da en ny «Maritafilm» ble produsert. Den første *Marita*-filmen ble sett av nærmere 500 000 skoleelever i Norge.

*Marita II*
-----------

Oppfølgeren *Marita II* ble laget i 1996. Også denne ble produsert av Leiv Holstad i samarbeid med tidligere rusmiddelavhengige mennesker og andre personer som var en del av Oslos ulovlige rusmiljø. Den egentlige filmtittelen er *Marita – En advarsel fra noen som overlevde*. Filmens tittelsang er en spesiallaget versjon av *A Kind of Christmas Card* med Morten Harket (tekst av Håvard Rem). Resten av filmmusikken er laget av Kjetil Bjerkestrand.

I *Marita II*-filmen er det trukket noen linjer tilbake for å se hvordan det har gått med noen av de medvirkende i den første filmen, blant annet noen av foreldrene til aktører som senere har mistet livet i overdose, samt en kvinne som ble HIV-smittet av sprøytebruk, en av de nå døde aktørene i *Marit I*, og får del i hennes fortvilelse over at smitten også har blitt videreført til hennes barn. Andre personer i filmen er noen nybegynnere fra det såkalte *house-miljøet* og den tidligere tennisstjernen Morten Rønneberg, som fikk karrieren ødelagt på grunn av rusmisbruk. Filmteamet følger også en ambulanse fra Oslo Legevakt i forbindelse med en overdose.

Filmen vises kun som en del av et foredrag hvor farene med rusmisbruk understrekes.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
**Blasius Eckenberger** (født 1524 i Lübeck, død 1616) var en rettslærd som virket i Flensborg på slutten av 1500-tallet. Han er kjent for å ha oversatt Jyske lov til lavtysk.

Liv
---

Han studerte i Leipzig og var slottsskriver (*Amtsschreiber*) i Flensborg fra 1547 til 1573. I denne stillingen førte han saker på kongens vegne ved forskjellige domstoler og fikk praktisk erfaring som jurist. I 1559 tok han borgerskap i Flensborg og kjøpte en eiendom i samme by i 1582. Fra 1560 til 1566 var han medlem av kommisjonen som foretok en oppmåling av Ditmarsken som ble lagt til grunn for delingen av området mellom kong Fredrik II og onklene hans. Han fikk avskjed fra stillingen som slottsskriver i 1573, trolig i forbindelse med at han samme år ble dømt for utroskap i tjenesten og majestetsfornærmelse, men ble senere forlikt med kongen. Resten av livet levde han som sakfører i Flensborg.

Eckenberger er først og fremst kjent for en lavtysk oversettelse av Jyske lov, utarbeidet på oppfordring av stattholder Henrik Rantzau og utgitt i 1593. Oversettelsen ble autorisert til bruk i Sønderjylland og ble gjenopptrykt så sent som på 1800-tallet. Som tillegg til oversettelsen utga han i 1594 en ordliste med forklaring over danske ord i loven. Han hadde også tenkt å utgi en forklarende håndbok eller *Enchiridion*, som han ikke fikk trykt, men som er utgitt i nyere tid som et viktig kildeskrift for dansk rettshistorie.

Referanser
----------

1. 1 2   NUKAT, oppført som Blasius Ekenberger, NUKAT autoritetspost n2017155464[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   thesaurus.cerl.org, besøkt 1. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* V. A. Secher: «Eckenberger, Blasius», i *Dansk biografisk Lexikon*. IV. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1890

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Outsiderbanden***  (fransk originaltittel: *Bande à part*) er en fransk langfilm fra 1965 regissert av Jean-Luc Godard.

Handling
--------

En ung kvinne ved navn Odile (spilt av Anna Karina) møter en mann ved navn Franz (spilt av Sami Frey) i en engelsk-språklig klasse. Hun har fortalt ham om masse penger som skal ligge gjemt i en villa hvor hun bor sammen med sin tante Victoria og Mr. Stolz i Joinville - en liten forstad til Paris. Franz forteller vennen Arthur (spilt Claude Brasseur) om alle pengene, og de to legger en plan for å få tak i pengene selv. Arthur begynner å flørte med Odile, og spør henne ut om pengene.

Odile reiser hjem, og finner pengene på rommet til Stolz. Hun møter deretter Franz og Arthur, og de går på kafé, bestiller drikke og danser. Odile forteller Arthur at hun elsker ham, og de to går hjem til ham, og overnatter sammen. Dagen etter får Arthurs onkel vite om pengene, som også krever en andel av summen. Franz, Arthur og Odile bestemmer seg for å begå ranet raskere enn de hadde planlagt. Den kvelden går de til Odiles hus. Men Odile forteller dem at alle låsene nylig har blitt byttet. De binder fast Victoria, og låser henne inne i et skap. De ransaker hele huset, men oppdager bare et mindre beløp i kontanter. Når de åpner skapet for å forhøre Victoria, ser det ut til at hun er dødd.

Medvirkende
-----------

* Anna Karina – Odile
* Danièle Girard – engelsklærer
* Louisa Colpeyn – Madame Victoria
* Chantal Darget – Arthurs tante
* Sami Frey – Franz
* Claude Brasseur – Arthur
* Georges Staquet – legionæren
* Ernest Menzer – Arthurs onkel
* Jean-Claude Rémoleux – student

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Outsiderbanden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Outsiderbanden* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Outsiderbanden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Outsiderbanden* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Outsiderbanden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Outsiderbanden* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Outsiderbanden* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Outsiderbanden* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Outsiderbanden* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Outsiderbanden* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Uranienborg slott, malt av Constantin Hansen.
Skisse av Uranienborg med den omgivende renessansehage.

**Uranienborg**  var et av Tycho Brahes observatorier på øya Ven i Öresund, oppført omkring 1580. 

Øya ble gitt til Tycho Brahe av kong Frederik II nettopp med henblikk på stjerneforskning. Bygningen, som var sterkt inspirert av hollandsk arkitektur, var i store trekk en kopi av villaen *Rotonda* ved Vicenza, tegnet av Palladio. Navnet er avledet av gresk muse Urania.

Et kvadrat av 5,5 meter høye og 75 meter lange murer dannet rammene omkring Uranienborg. Med stor presisjon var murenes hjørner plassert i retning av verdenshjørnene. Innenfor murene lå en hage, utformet av Tycho Brahe selv. Geometriske former gikk igjen i hagen, som bestod av både blomster-, frukt- og urtehager. Sveriges Landbruksuniversitet utfører stadig en omfattende rekonstruksjon av hagen.

Midt i en åpen, sirkelformet flate stod Uranienborgs hovedbygning, utført i rød tegl med omfattende dekorasjoner. Sentralbygningen utgjorde beskjedne 15 x 15 meter i flere plan; to hovedetasjer, kjeller og loft. I tillegg til himmelobservasjoner, var Uranienborg hjem for Tycho Brahe og hans familie. Det var også plass til kongelig besøk, tre gjesteforskere, laboratorium, åtte studenter med mere. Jacob Fabricius studerte ved Brahes observatorium i fire år.

Astronomiske observasjoner var Uranienborgs viktigste formål, og samtlige balkonger og tårn kunne fungere som plattform for de mange instrumenter til dette formålet. Med bygningens plassering kunne man dekke det meste av himmelen. Da Brahe ikke lenger fant bygningene tilstrekkelige for stjerneobservasjoner, oppførte han i nærheten det mere egnede Stjerneborg. 

Uranienborg ble ødelagt 50 år etter Brahes død.

Referanser
----------

1. ↑  *Tycho Brahes trädgård*, Särtryck ur Ale, Historisk tidskrift för Skåneland, 2, 1992

Eksterne lenker
---------------

* (en) Uraniborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tycho Brahe (engelsk)
* Google Map av Uranienborg

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
***22*** er en norsk skrekkfilm fra 2001, regissert av Pål Aam og Eystein Hanssen. Filmen regnes som den første norske rendyrkede skrekkfilmen som er produsert.

Handling
--------

Filmen handler om en saksemorder som herjer i Oslo. De siste 5 månedene er 5 kvinner drept og alle drapene skjer på den 22. dagen i måneden. Politiet står fullstendig maktesløse og når det igjen begynner å nærme seg den 22. frykter de flere nye drap. Vi møter en vennegjeng som holder til i Oslo sentrum. Det gjør også morderen som nå er på jakt etter nye ofre.

Om filmen
---------

Filmen er innspilt på locations på Grünerløkka, Grønland og ved Akerselva i Oslo sentrum. *22* ble laget på dugnad, og hadde et budsjett på kun 100.000 kroner. Den ble lansert den 22. juli 2001 og er vist på TV 2 flere ganger.

Kritikerne
Det norske nettstedet CINERAMA gav den terningkast to i 2001 og skrev følgende: «Internasjonalt sett er "22" helt forferdelig, men fra et nasjonalt synspunkt derimot, er det en film som lover godt for fremtiden til en eventuell norsk undergrunnsfilmbransje».

I rollene
---------

* Sophia Kaushal – Chan
* Susan Badrkhan – Evin
* Helga Meisingset – Rebekka
* Per Andreas Torgersen – Allan
* Irasj Azami – Irasj
* Kristin Talgøe – Kristin
* Sverre Ringstad
* Jarle Sten Olsen
* Ronnie Baraldsnes
* Jon Gangdal
* Eystein Hanssen
* Frode Søbstad
* Håvard Hagen
* Ole Jørn Horntvedt
* Hilde Borg Nesbakk
* Knut Aas
* Anja Kruse

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet - Norsk kinoskrekk (3.5.2000)
2. ↑  «CINERAMA (16.09.2001)». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 22. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *22* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *22* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *22* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *22* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *22* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *22* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***Asimina triloba*** er en løvfellende busk eller lite tre i familien Annonaceae som er utbredt i østlige og sentrale USA og sørligste Canada.

Den blir 1,5–11 m høy, av og til 14 m. Stammen er tynn og som regel mindre enn 20 cm i diameter, mer sjelden 30 cm. Barken er glatt med korkporer, men blir grunt furet på eldre trær. Bladene er spredte, spatelformede, 15–30 cm lange, tett hårete under, og mindre hårete eller glatte på oversiden. Blomstene er brunfiolette og 2–4 cm i diameter med en ubehagelig lukt. Frukten er et stort, gulgrønt bær som er 5–15 cm langt. Blomstringen er samtidig med løvsprett i februar–mai, og frukten er moden i juli–september.

Pollineringen gjøres av fluer og glansbiller. Mange fugler og pattedyr eter fruktene, blant annet vaskebjørn, grårev, virginiapungrotte, ekorn og svartbjørn. Hvithalehjort beiter på trærne, og amerikansk bever eter barken. Åmene til sommerfuglen *Protographium marcellus* finnes bare på *Asimina triloba* og andre *Asimina*-arter.

*Asimina triloba* vokser som undervegetasjon i frodige løvskoger opptil 1500 moh. Den sprer seg med rotskudd og kan danne tette bestander. Arten kan være et problem i skogbruket ettersom den hemmer veksten til mer verdifulle treslag som kviteik og skihickory. En finner den ofte sammen med sumptre, korstorn og kentuckykaffe. Den tåler mye skygge, men dør ut i klimaksskoger.

Nordgrensa for utbredelsen går gjennom New Jersey, Pennsylvania, vestlige New York, Ontario, Michigan, Illinois og Iowa til østlige Nebraska. Vestgrensa går gjennom østlige deler av Kansas, Oklahoma og Texas. Arten mangler stort sett på kystslettene og i nedre del av Mississippi-dalen, men det er noen spredte forekomster så langt sør som i Louisiana og nordvestlige Florida.

Galleri
-------

* VekstformVekstform
* BarkBark
* BladverkBladverk
* BlomsterBlomster
* FruktFrukt
* FruktFrukt

Kilder
------

* «*Asimina triloba*». Flora of North America. Besøkt 14. desember 2018.
* «Pawpaw (*Asimina triloba*)». Carolina Nature. Besøkt 14. desember 2018.
* «*Asimina triloba*». NC State Extension. Besøkt 14. desember 2018.
* J. Sullivan (1993). «*Asimina triloba*». Fire Effects Information System, U.S. Department of Agriculture. Besøkt 24. november 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Asimina triloba* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Asimina triloba* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Asimina triloba* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Asimina triloba* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Asimina triloba* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Asimina triloba* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Asimina triloba* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Asimina triloba* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Asimina triloba* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Oslo-trilogien*** refererer til flere uavhengige utgitte verk innen for film og litteratur, men også musikk. Mest kjent er begrepet brukt om filmverkene av Joachim Trier eller Erik Poppe, som flere ganger i medier har blitt referert til som *Oslo-trilogien.*

Filmverk
--------

### Erik Poppes *Oslo-trilogi*

Tre filmer av Erik Poppe, henholdsvis *Schpaaa* (1998), *Hawaii, Oslo* (2004) og *De usynlige* (2008) har flere ganger blitt omtalt som *Oslo-trilogi*. Allerede i 2003 under innspillingen av filmen *Hawaii, Oslo* omtales den som *"den andre filmen i Oslo-trilogien"*. Alle tre filmene ble gitt ut i en samleboks under tittelen *Erik Poppes Samleboks* i 2010.

### Joachim Triers *Oslo-trilogi*

Tre av filmer til regissør Joachim Trier og manusforfatter Eskil Vogt, henholdvis *Reprise* (2006), *Oslo, 31. august* (2011) og *Verdens verste menneske* (2021) er ofte blitt omtalt som Oslo-trilogien av medier og skaperne selv. Den 30. september 2021 blir alle filmene satt opp som en spesialvisning på Vega Scene under navnet *Oslo-trilogien*, men har offisielt ikke blitt gitt ut på fysisk medie i Norge under dette navnet. Begrepet har over tid blitt et etablert begrept på de tre filmene, og i 2022 gir Trier og Vogt ut boken *Oslo-trilogien*, basert på samtaler om filmene. Boken inneholder også manus fra filmene, som dessuten inkluderer scener utelatt fra de endelige filmene. På engelsk blir de tre filmene omtalt som *Joachim Trier: The Oslo Trilogy* og har blitt gitt ut på samleboks under navnet *The Oslo Trilogy.*

Begrepet blir brukt av medier tilbake i 2019 av bl.a. Dagsavisen og Rushprint om innspillingen av *Verdens verste menneske*, hvor de refererer til filmen som den siste i Triers *Oslo-trilogi*.

Referanser
----------

1. ↑  Helgheim, Émilie Pascale Bloin (5. august 2020). «Joachim Trier med ny Oslo-film». *vartoslo.no*. Besøkt 17. mars 2024.
2. ↑  Lacher, Tonje Finvold (27. juni 2008). «Den synlige Erik Poppe». *VG* **(norsk)**. Besøkt 17. mars 2024.
3. ↑  «Fakta». *Norstands Blad*. 6. august 2003 – via Nasjonalbiblioteket.
4. ↑  «Erik Poppe samleboks - detaljert visning - Biblioteksøk». *bibsok.no*. Besøkt 17. mars 2024.
5. ↑  «Kulturkalenderen: Oslo-trilogien» (PDF). *Unversitas*. 26. august 2021.
6. ↑  «Oslo-trilogien | Tiden». *tiden.no*. Besøkt 16. mars 2024.
7. ↑  «The Oslo Trilogy - Three Films By Joachim Trier (Blu-ray) (Import)».
8. ↑  «Avslutter Oslo-trilogi». *Dagsavisen*. NTB. 22. juni 2019.
9. ↑  Redaksjonen (21. juni 2019). «En viktig brikke falt på plass for Joachim Trier». *Rushprint*. Besøkt 17. mars 2024.