recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Coimbatore** (tamilsk: கோயம்புத்தூர), også kjent som **Kovai** (tamilsk: கோவை), er den nest største byen i den indiske delstaten Tamil Nadu. Byen er det administrative sentrum i distriktet Coimbatore og et viktig sted for tekstilvev og ingeniørvitenskap i Sør-India. Coimbatore utgjør en del av den gamle Kongu Nadu-regionen i Sør-India, hvor mennesker fra byen var de første som etablerte en territorial delstat. Byen ble erobret av britene i 1799. Coimbatore by med sine forstadsområder har en befolkning på 2 millioner innbyggere. Innenfor næringslivets sirkler blir byen ofte kalt *Sør-Indias Manchester*. 

Byen som ligger langs breddene av Noyyal-elven og ved den østre delen av fjellpasset Palghat Gap, er godt kjent for sine mange tekstilfabrikker, ingeniørselskaper, produsenter av bildeler, helsefasiliteter, utdanningsinstitusjoner, behagelig vær, gjestfrie folk og for dens **Kongutamilsk** (også kjent som Kovaitamilsk). Faktisk er området rundt Coimbatore blant. de mest industrialiserte i delstaten Høydedragene Ooty, Coonnor og Valparai ligger i nærheten av Coimbatore og gir god utsikt over hele byen, noe som trekker mange turister til byen gjennom hele året.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettside for Coimbatore kommunestyre (engelsk)
* Coimbatore på Open Directory Project (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Beliggenhet i Sichuan
**Dazhu** (kinesisk: 大竹县; pinyin: *Dàzhú Xiàn*) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Dazhou.

Befolkningen var på 1 029 068 innbyggere i 1999.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
***Mabou Mines FollHouse*** er en fransk-amerikansk film fra 2009, regissert av Lee Breuer. Henrik Ibsens skuespill *Et dukkehjem* (1881) ble adaptert av Breuer og Maude Mitchell.

En postmodernistisk, feministisk utgave av Ibsens klassiker, der menn - kortere enn gjennomsnittet - spiller de mannlige rollene og kvinner - høyere enn gjennomsnittet - spiller de kvinnelige rollene.

Den hadde premiere i Frankrike 18. mars 2009.

Handling
--------

*Nora*, som har vært en pen, forkjælt og beskyttet dukke helt fra barndommen, har nå blitt en bedårende liten lerkefugl. I ektemannen *Torvald*s øyne er *Nora* bestandig lystig og glad.

Hun danser, ler og synger og fyller hjemmet med barnlig glede. Bak den sjarmerende og feminine overflaten skjuler det seg en viljesterk personlighet, som er rede til å ofre alt for kjærligheten. Mer følsom for hjertets krav enn for fornuftig tale klamrer Nora seg til den håpløse drømmen om en gjensidig idyll, som kan overstige sosiale konvensjoner og den etablerte orden. I 1870-tallets Norge, hvor man må være hustru og mor framfor å være kvinne, virker slike forhåpninger som tomme løfter.

Uansett om *Nora*s feil ble begått av kjærlighet, kan ikke *Torvald* tilgi henne den skammen som fra nå av truer familien. Nora, som febrilsk ventet på at *«det vidunderlige»* skulle skje, flykter stillferdig [og] for sin egen helse, noe som ikke ligner henne.

Rolleliste
----------

* Maude Mitchell - *Nora Helmer*
* Mark Povinelli - *Torvald Helmer*
* Ricardo Gil - *Dr. Rank*
* Kristopher Medina - *Nils Krogstad*
* Janet Girardeau - *Kristine Linde*
* Margaret Lancaster - *Helene*
* Hannah Kritzeck - *Emmy Helmer*
* Keaton Povinelli - *Ivar Helmer*
* Jessica Weinstein - *Anna Maria*
* Ning Yu - *Pianist*
* Eamonn Farrell -*Scenearbeider*
* Ilia Dodd Loomis - *Scenearbeider*
* Henry Louw - *Scenearbeider*
* Christine Parker - *Scenearbeider*
* Meganne George - *Scenearbeider*

Kilder
------

* *Mabou Mines DollHouse* på Mabou Mines Films
* Dollhouse (*Maison de poupéé*) i Allocine

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mabou Mines DollHouse* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mabou Mines DollHouse* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mabou Mines DollHouse* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Mabou Mines DollHouse* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mabou Mines DollHouse* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Agder Kunstsenter** (AKS) er en selvstendig, regional informasjons- og kompetanseinstitusjon for bildende kunst og håndverk. Senteret har Agder som primært virkeområde, og er lokalisert i Kristiansand kommune. Agder Kunstsenter eies av Norske Billedkunstnere Agder (NBK-A) og Norske Kunsthåndverkere Sør-Norge (NK Sør-Norge).

Historikk
---------

Agder Kunstnersenter ble etablert i 1980. Fra lokaler i Skippergata i Kristiansand, senere Winters hus på Setesdalsveien, videre til gamle katedralskolen, og nå[*når?*] i den gamle vaktmesterboligen til «Katta», har senteret drevet blant annet med kunstformidling, gallerivirksomhet, vandreutstillinger, utsmykkningsoppgaver, kommisjonsalg og kunstprosjekter.

Kunstsenteret er eid av de to grunnorganisasjonene Norske Billedkunstnere Agder og Norske Kunsthåndverkere Sør-Norge. Senteret er organisert som en organisasjon med representantskap og styre. Tilskuddspartnere er Vest-Agder fylkeskommune, Aust-Agder fylkeskommune og Kristiansand kommune.

Agder Kunstnersenter har i dag[*når?*] 3 ansatte fordelt på 1,7 årsverk. Det er cirka 150 kunstnere som er tilknyttet[*når?*] kunstnersenteret på Agder. I 2012 byttet institusjonen navn til Agder Kunstsenter.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Vedtekter
* kunstsentrene.no
* norskekunsthandverkere.no
* NBK hos billedkunst.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Madserud gård ca. 1890-1900 Foto: Marthinius Skøien / Nasjonalbiblioteket 
**Madserud gård** er et tidligere gårdsanlegg vest i Oslo kommune. Gården var opprinnelig en husmannsplass under Søndre Skøyen og fikk navn etter en mann kalt Mads, far til Niels Madsen, som en gang bodde der. Fra 1812 tilhørte plassen kjøpmann Jacob Erasmus Dybwad, som også eide Fredriksberg (senere Drammensveien 111) på sørsiden av Frognerelva. Midtpartiet av våningshuset er muligens reist en gang i perioden 1852-74 av grosserer Stener Rosenberg, i senklassisistisk stil med innslag av nyrenessanse. Senere eier var kommandørkaptein Fredrik Georg Wilhelm Sverdrup, som i 1890 forlenget huset med en innebygget glassveranda mot øst. Fra 1903 var gården eiet av Harald Løvenskiold. I 1913 bygde han på huset mot vest, slik at det ble symmetrisk, og tilføyde søylepartiet på langsiden mot sør. Arkitekten for dette var Herman Backer. Dermed fikk huset den form det har i dag.

Den siste som brukte Madserud gård som bolig, var fabrikkeier Christian Mustad. Fra 1970-tallet er gården eiet av Selvaag-gruppen, som hadde planer om omfattende rivning og boligbygging i området. Disse planene ble senere forlatt. Selvaag-gruppen forsøkte å selge gården i 2009, men lyktes ikke å få den prisen de forlangte, omkring 100 millioner kroner.

I 2018 satser Selvaag-gruppen på å utvikle gården til et såkalt "PropTech-hub". I 2022 ble eiendommen solgt til ORO-Gruppen som vil benytte eiendommen som kontor for sine ansatte og samarbeidspartnere i eiendomsbransjen.

Navnet
------

Navnet finnes ikke på kart fra 1875 over foreslått byutvidelse, som skjedde i 1878. Det finnes derimot på kommunale kart fra 1881, 1888, 1896 og 1902, men da alltid skrevet «Masserud». Dette bekrefter at den opprinnelige uttalen var uten d, siden navnet Mads ble uttalt «Mass» lokalt. Utover på 1900-tallet, da Skøyen som en del av Oslo Vestkant fikk borgerlig befolkning, ble uttalen «Madserud» vanligere, og etter hvert skrevet slik også på kart.

Referanser
----------

1. ↑  «Madserud gård, Madserud allé 34». arc!. 2003. Besøkt 12. januar 2019.
2. 1 2  «Ingen vil ha denne luksusgården». Nettavisen. 11. november 2009. Besøkt 12. januar 2019.
3. ↑  Tvedt, Are (2010). *Oslo byleksikon* (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 348. ISBN 978-82-573-1760-7.
4. ↑  «PropTech-hub til Madserud Gård». Estate Media. 30. august 2018. Besøkt 12. januar 2019.
5. ↑  Oslo Museum, kart OB.5015. Bilag til kommisjonsinnstilling 1875.
6. ↑  Kartverket, Kristiania amt nr 69, Nicolai S. Krum, 1881.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Daína Chaviano** (født 19. februar 1957 i Havanna) er en kubansk forfatter. 

Hun vant sin første litterære pris som student ved Universitetet i Havanna der hun tok en grad i engelsk språk og litteratur. Da hun bodde på Cuba, fikk hun utgitt flere bøker i genrene science fiction og fantastisk litteratur. Hun har hatt samme suksess med fantastisk litteratur som med science fiction og tradisjonell litteratur, og hun har vunnet priser i alle disse genrene.

Tematikken i bøkene hennes spinner rundt mytologi, erotikk, eldre historie, sosiologi, parapsykologi, politikk og magi som blir uttrykt gjennom poetiske og sensuelle bilder.

Blant hennes viktigste verker finner vi serien *La Habana oculta* (Det hemmelige Havanna), som består av flere romaner, blant annet *La isla de los amores infinitos* (*Mitt elskede Havanna* som ble utgitt på Gyldendal Norsk Forlag i begynnelsen av 2008, oversatt av Eli Zwaig Kolstad).

*La isla de los amores infinitos* ble belønnet med gullmedaljen i den litterære konkurransen Florida Book Awards 2006, som årlig premierer de beste bøkene utgitt i USA. Boken er oversatt til 25 språk.

Daína Chaviano har bodd i USA siden 1991.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 113648, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Daína Chaviano i BIBSYS
* Offisiell hjemmeside for Daína Chaviano (på engelsk og spansk)
* Daína Chaviano Arkivert 12. mai 2015 hos Wayback Machine. Omtale hos Gyldendal.no

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Agderrådets universitetskomité** ble etablert i 1994 for å arbeide for et universitet på Sørlandet. Den første tiden, fra 1994 til 2003 var Bjørg Wallevik, ordfører i Kristiansand, leder av komitéen. Da hun ikke ble gjenvalgt i 2004, tok den nye ordføreren i Kristiansand, Jan Oddvar Skisland, over som leder. 

Komiteen hadde en forløper i en tidligere komité som ble lagt ned da Agder distriktshøyskole ble etablert i 1969. Ved fusjonen av seks høyskoler på Sørlandet i 1994 til Høgskolen i Agder ble en ny komité etablert. Den formulerte året etter et universitetsmål, noe som regionen allerede hadde tatt sikte på gjennom planen *Felles mål for Agder*. Både politikere, næringslivsrepresentanter og representanter fra høgskolen har deltatt i arbeidet. Finansieringen har skjedd ved etableringen av Sørlandets Kompetansefond, hvor både Kristiansand og andre kommuner på Sørlandet la eierandeler fra VAE inn i prosjektet. Dette og andre fond har bidratt med store summer til høyskolen. Også næringsliv og fylkeskommuner har bidratt. 

En viktig medspiller for komitéen var Jon Lilletun, stortingsrepresentant og statsråd.

Første etappe av arbeidet ble fullført da kronprinsesse Mette Marit foretok den offisielle åpningen av Universitetet i Agder. Men arbeidet fortsetter for å skaffe gode rammebetingelser for det sjuende universitetet i Norge.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for Agderrådets universitetskomite
* Agderrådets hjemmeside

Kilder
------

* Bjørg Wallevik, Jan Oddvar Skisland, Harald Furre (26. november 2007). «Fra visjon til virkelighet». *Fædrelandsvennen*: 3, del 2. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) *Ikke lagt ut på Internett*
**Oslo Sameforening** (samisk: *Oslo Sámiid Searvi*) er en lokalforening stiftet i 1948 og tilsluttet Norske Samers Riksforbund.

Historie
--------

Oslo sámi sær'vi («Oslo Sameforening») stiftet av samer i Oslo, menst som en forening for kulturformidling og sosial samvær. I 1950 ble organisasjonen omorganisert og navnet endret til «Sámi sær'vi», på norsk «Samisk selskap». Fra da av ønsket foreningen å være en organisasjon for alle samer i Norge, med siktemål om å være politisk organisasjon for samenes kår. Utover i 1950- og 60-årene ble det også opprettet lignede foreninger andre steder i landet. I 1968 ble Sámi searvi igjen omorganisert til «Norga Sámiid Riikkasær'vi», altså Norske Samers Riksforbund.

### Utvikling fra lokal forening til nasjonal organisasjon

Sosiologen Per Otnes (1941–) har omtalt Oslo Sámiid Searvi som en «eliteorganisasjon» med «mange nordmenn og nær sakt av-samifiserte samer i viktige stillinger». Andre som var motstandere av samebevegelsen brukte det elitepregete tilsnittet som et argument mot å ta organisasjonen alvorlig. Sosialantropologen Vigdis Stordahl (1951–) har på sin side påpekt organisasjonens arbeid for å fremme anerkjennelse i det norske samfunnet. Blant annet dens arbeid for samenes rett til kulturell overlevelse og fremgang, samt motarbeidelse av samenes negative selvbilde.

Etnografen Gutorm Gjessing (1906–1979), som var medlem av Oslo Sameforening, skrev et avisinnlegg i 1949 der han tok til orde for at gjenreisningen av Finnmark måtte skje slik at det forbedret samenes økonomiske situasjon. Han foreslo et statlig kontor for samiske saker, som skulle ledes av en etnograf med «en same ved sin side.» Slik skulle samenes interesser styrkes med vitenskapelig kunnskap. Dag Tønder (1907–1989) som da var konstituert fylkesmann for Finnmark tok ideen alvorlig, og fylkestinget vedtok enstemmig å etablere et slikt organ i 1953, for å «skape og styrke tillitsforholdet mellom den samiske folkegruppen og det øvrige samfunn.» Ikke minst ved å fremme samisk næringsliv og «nedarvede bruksrettigheter til de områder de har nyttet gjennom tiden.» Samisk råd for Finnmark arbeidet intenst for å fremme samenes sak, med opplysningsskrifter på samisk, samiske sendinger i radio, opprettet avisen *Ságat*, hjelp til sosiale saker og arbeid for næringslivet. Rådet arbeidet også for nordisk samarbeid, og de hadde nær kontakt med sentrale myndigheter i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑ . nsr. 2023. Besøkt 7. april 2023.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Berg-Nordlie, Mikkel:(no) Norske Samers Riksforbund i Store norske leksikon (25. oktober 2021)
3. 1 2 3  Andresen, Evjen og Ryymin 2021, s. 308–312

Litteratur
----------

* Andresen, Astri; Evjen, Bjørg og Ryymin, Teemu (2021). *Samenes historie fra 1750 til 2010*. Oslo: Cappelen Damm Akademisk. ISBN 978-82-02-23554-3.

Ekstern lenke
-------------

* Oslo sameforening
**Oslo Plads** er en plass på Østerbro i København. Plassen fikk sitt navn i 1962. Den hadde fram til da vært en del av Østerbrogade, men da den delen av denne gaten som gikk fra Kristianiagade og til Lille Triangel i 1962 ble omdøpt til Dag Hammarskjölds Allé (oppkalt etter FNs generalsekretær Dag Hammarskjöld som døde høsten før), fikk denne innerste delen av den daværende Østerbrogade navnet Oslo Plads. Navnet legger seg opp til de øvrige gater i kvarteret nord for Østbanegade, hvor mange av gatene har navn etter norske byer. 17. mai 2014 tilkom også Eidsvoll Plads.

Historie
--------

Østerport stasjon sett fra den framtidige Oslo Plads 1910-20 årene
På tomten som i dag utgjør Oslo Plads lå den gamle Østerport, som ble revet i 1857-1858 som den siste av de gamle byportene i den tidligere Københavns Vold. På plassen ligger Østerport stasjon, som ble bygget i årene 1894-1897 av arkitekten Heinrich Wenck. Ved plassen ligger også bygningen som rommer Den Frie Udstilling. Denne utstillingsbygningen lå opprinnelig ved det gamle Københavns Vandværk og den daværende Aborrepark ved den nordligste del av Københavns Vestervold. Bygningen ble flyttet til sin nåværende plass i 1914. Arkitekten er maleren og billedhuggeren J.F. Willumsen. Både jernbanestasjonen og utstillingsbygningen er fredet.

Andre bygninger rundt plassen: Hotel Østerport, opprinnelig oppført som nødhotell etter andre verdenskrig, men bygget helt om i 1955 og 1990. På hjørnet av Østbanegade, Oslo Plads 12-16, ligger en stor bolig- og kontoreiendom i paléstil, kalt *Glacispalæet*, oppført i årene 1900-1903 av arkitekt Andreas Clemmensen, som også bygget lignende hus i Stockholmsgade, Mariakirken i København samt Otto Benzons villa på hjørnet av Kristianiagade.

Utenfor Østerport stasjon står *Nulpunktstenen*. Fra denne steinsøylen, tegnet av arkitekten P.V. Jensen Klint og reist i 1925, måles avstandene fra hvor den gamle Østerport stod og på den tid avstandene til forskjellige destinasjoner i Nordsjælland. Det finnes tilsvarende tre andre lignende nullpunktstener i København: ved Nørreport, på Rådhuspladsen og på Torvegade ved Christianshavns Vold.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oslo Plads – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark
Martićs ordre datert 4. august 1995, om evakuering av den serbiske befolkningen i Republikken Krajina.
**Milan Martić** (kyrillisk skrift: Милан Мартић) (født 1954 ved Knin) er en tidligere serbisk politisjef i Knin, og separatistleder og leder for Den serbiske republikken Krajina, en ikke anerkjent utbryterrepublikk fra Kroatia. 

Da Kroatia erklærte selvstendighet i 1990, gikk Martić i ledelsen for å erklære området omkring Knin som en selvstendig serbisk statsenhet. I 1991 startet Kroatia-krigen og serberne i Krajina fikk i juni forsterkninger fra den jugoslaviske hæren under ledelse av oberst Ratko Mladić, som gikk til aksjon mot kroatisk politi i byene Knin og Šibenik. 

Martić fungerte som utenriksminister, forsvarsminister og president i utbryterrepublikken i perioden 1991–1995. Den 26. februar 1992 byttet Martić ut sittende «statsminister» Milan Babić med den mer Beograd-lojale Goran Hadžić. Stridstemaet som forårsaket maktskiftet var at Babić hadde oppfordret Krajina-serberne til å avvise fredsplanen til Cyrus Vance og fortsette kampen mot kroatene, mens Slobodan Milošević vinteren 1991-92 trengte de jugoslaviske hærstyrkene til den forestående krigen i Bosnia. Dermed ble Hadzić innsatt som «statsminister», og i mangel av jugoslavisk-serbiske forsterkninger gikk Milosević høsten 1993 med på å sende paramilitære styrker under ledelse av Arkan. Det ble avholdt presidentvalg i Den serbiske republikken Krajina, og med støtte av Milosević vant Malić andre runde. Han ledet provinsen inntil kroatene tok tilbake Krajina i august 1995.

25. juli 1995 utstedte Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia arrestordre på Martić. Han meldte seg selv 15. mai 2002.

12. juni 2007 ble han dømt til 35 års fengsel av krigsforbryterdomstolen. Siden 2009 er han i estisk fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  «ICTY - Milan Martić» (pdf) **(engelsk)**. Det internasjonale krigsforbrytertribunalet for det tidligere Jugoslavia. Besøkt 16. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Oslo Modellbilklubb** (forkortet **OMK**) er en forening for folk som er interessert i radiostyrte biler.

Klubben holder til på Hvervenbukta Motorsenter, rett sør for Oslo. Der disponerer den tre større bilbaner, bygget på dugnad av klubbens medlemmer: En asfaltert bane med lengde om lag 250 meter, for biler i skala 1:10 track og 1:8 track. To terrengbaner laget for buggy racing 1:10 og 1:8, den lengste med banelengde om lag 200 meter. Banen for 1:10 buggy har en ganske spesiell rampe, kalt «Wall of Death». Det er en 3,6 meter høy og 6,3 meter bred meget dosert sving. På toppen er den helt vertikal, så det er en utfordring å kjøre på den.

Baneanlegg har flomlys og overbygde «mekkeområder» for deltagerne. Ved konkurranser operer man med elektronisk tidtaking og speaker, og anlegget har toaletter, kiosk og parkering.

Modellbilklubben er tilsluttet Norges Motorsportforbund (NMF), som er hovedorganet for blant annet radiostyrt bilsport i Norge. Via forbundet er klubben tilknyttet Norges Idrettsforbund.

Gjennom NMF er klubben også tilsluttet European Federeation of Radiocontrolled Automobiles, EFRA. Modellbilsporten utøves stort sett etter internasjonale regler, og det konkurreres internasjonalt.

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens hjemmeside
* Wall of Death
**Milan Panić** (Милан Панић) (født 20. desember 1929 i Beograd i Kongeriket Jugoslavia) er en serbisk-amerikansk milliardær. Han var statsminister i den føderale republikken Jugoslavia mellom 1992 og 1993. Han var motkandidat mot Slobodan Milošević under det serbiske presidentvalget i 1992.

Han grunnla medisinselskapet ICN Pharmaceuticals og styrte det som styreformann og direktør. Han har i senere tid blitt avsatt fra styret i ICN på grunn av problemer med Securities and Exchange Commission. Han kjøpte senere et av ICNs datterselskap og omdøpte det til MP Biomedicals. Panić har flere andre forretningsvirksomheter og investeringer, både i USA og utenfor USA.

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Aleksandar Mitrović** | **Jugoslavias statsminister**(1992–1993) | Etterfølger:**Radoje Kontić** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Aldwych** er et område i City of Westminster i London, og navnet på en gate som går i en halvsirkel gjennom området fra Strand til Fleet Street. Den korte gaten er 1 km nordøst for Charing Cross og utgjør en del av veien A4 fra London til Avonmouth i Bristol.

Navnet «Aldwych» er angelsaksisk, fra sammensetningen *eald* og *wic*, i betydningen «gammel markedsplass». Stedsnavnet ble siden til *Aldewich* i 1211.

Området Aldwych utgjør en del av Northbanks forretningsdistrikt. Det er kjent for et antall kjente steder og for å ha gitt sitt navn til en nå stengt undergrunnsstasjon som ligger rett ved, og som har blitt benyttet som lokalisering for en rekke spillefilmer, som *V for vendetta* (2006), og fjernsynsprogrammer, foruten også i et nivå i videospillet *Tomb Raider 3* som hadde handlingen på denne stasjonen.

Blant bygninger på Aldwych er Bush House, India House og Australia House, Indias og Australias høykommisjoner i Storbritannia.

Referanser
----------

1. ↑  Mills, A.D. (2010): *A Dictionary of London Place-Names*, 2 utg. Oxford University Press. Visning Google Books, s. xiv
2. ↑  «The Northbank District». Arkivert fra originalen 12. mars 2014. Besøkt 13. april 2016.
3. ↑  «London Underground Film Office». *Transport for London*. Arkivert fra originalen den 3. august 2010.
4. ↑  «Aldwych», *Underground History*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aldwych – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Oslo Nye Sparebank** var en sparebank stiftet i 1921 og som ble fusjonert med Vestlandsbanken (senere fusjonert inn i Fokus Bank) i 1975. Banken hadde nynorsk som forretningsmål, og var en viktig del av de nynorske forretningstiltakene som ble startet i mellomkrigstida.

Banken ble opprettet etter initiativ fra Bondeungdomslaget i Oslo, som også bidro med halvparten av grunnfondet til sparebanken. Halvparten av forstanderskapet i banken skulle velges blant innskytere som også var medlemmer i Bondeungdomslaget. Bakgrunnen for den nye banken var i realiteten pensjons- og sparekassenemndene i Bondeungdomslaget som ble slått sammen til ei nemnd som skulle finne en løsning på finansspørsmål for laget og medlemmene. Ildsjelene bak tiltaket ønsket både å fremme sparetanken blant ungdom og styrke nynorsken i forretningslivet. I tillegg kunne en slik nynorskbank gi et trygt og sikkert økonomisk grunnlag for målreisinga og alle forretningstiltaka i målrørsla.

I første omgang var det nok med en liten bank som kunne ha oppe noen ettermiddager i uka. Det var en sparebank til allmennyttige føremål man ønsket seg, og ikke en forretningsbank som gav utbytte til eierne. Det var Bondeungdomslaget selv som forberedte saken sammen med de andre nynorskinstitusjonene og -organisasjonene i Oslo.

I 1958 var grunnfondet til banken 270 000 kr (tilsvarer 3,1 mill 2010-kroner) og forvaltningsmidlene 6,67 mill kr (tilsvarer 65,1 mill. 2010-kroner).

Oslo Nye Sparebanks Fond
------------------------

Vestlandsbanken kjøpte opp Oslo Nye Sparebank i 1975. Kjøpssummen var 1,1 mill kr (tilsvarer 5,3 mill 2010-kroner), og denne summen ble til grunnkapitalen i Oslo Nye Sparebanks Fond. Fondet er i dag på ca 3,5 mill kr.

Oslo Nye Sparebanks Fond har som formål å gi støtte til slike tiltak som sparebanker vanligvis støtter, men særlig tiltak som er til gavn for innflyttere eller organisasjonene deres i Oslo eller nabokommunene. Fondet gir bare tilskudd til nynorsktiltak.

Fondet har et styre med fire medlemmer. Styret i Bondeungdomslaget i Oslo, styret i Noregs Mållag, styret i Sparebankforeningen og Kredittilsynet utpeker ett medlem hver, med personlig varamedlem. Administrasjonen i Norsk Barneblad fungerer som sekretariat for fondet.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Allkunnebok, bind 9, side 230
2. ↑  «Og byen er vår bror» Bondeungdomslaget i Oslo 1899-1989, Noregs Boklag/Det Norske Samlaget : Oslo 1989, side 71
3. ↑  «Og byen er vår bror» Bondeungdomslaget i Oslo 1899-1989, Noregs Boklag/Det Norske Samlaget : Oslo 1989, side 72
4. ↑  SSBs prisendringskalkulator,
5. ↑  Norsk Allkunnebok, bind 9, side 230
6. 1 2  Årsmelding for Oslo Nye Sparebanks Fond for 2009

Eksterne lenker
---------------

* Oslo Nye Sparebanks Fond Arkivert 14. september 2010 hos Wayback Machine.
Seksdelt metallsadel på en elektrisk gitar
En **sadel** (engelsk: *saddle*) på en gitar er det løse/justerbare tverrstykket i broen, som strengene hviler på. Den er gjerne laget av plast, bein eller metall, og valg av materiale vil ha betydning for klangen siden dette er et endepunkt for den vibrerende delen av strengen.

Intonasjon
----------

Sadel med intonasjonskompensasjon
Noen ganger har en sadel intonasjonskompensasjon, hvor noen strenger gjøres ørlite kortere eller lengre ved at hvilepunktet på sadelen er litt ulikt for hver streng. Tynne strenger må som regel være litt kortere enn tykke strenger for å ha nøyaktige halvtoner langs hele gripebrettet, og mange akustiske gitarer har derfor en løsning hvor sadelen står litt på skrå. Kostbare gitarer har gjerne en sadel som er presist formet for å gi et optimalt hvilepunkt på hver streng. På elektriske gitarer er sadelen ofte av metall og delt opp i seks, og hvert hvilepunkt kan enkelt justeres frem og tilbake.

Spillbarhet
-----------

Høyden på sadelen har betydning for gitarens spillbarhet, da en svært høy sadel vil gi stor avstand fra hvor strengene er spent, ned til gripebrettet de skal presses mot. Motsatt vil en for lav sadel kunne gi skurring av strenger som kommer nedi bånd mens man spiller. Siden strenger har ulik tykkelse vil en sadel ofte ha en kurve som lar de tynneste strengene hvile litt lavere enn de tykke.

Se også
-------

* Gitar

Referanser
----------

1. ↑  «Guitar Bridges: The What and the Why». *seymourduncan.com*. Besøkt 6. november 2015.
2. ↑  «Compensating to correct the intonation: Part I». Nettstedet *lutherie.com*. Besøkt 9. november 2015.
3. ↑  «Checking and Adjusting Saddle Height». Besøkt 16. november 2015.
Hovedgaten i Ifakara
**Ifakara** er en større by og hovedstad i det sydlige-sentrale Kilombero-distriktet i Tanzanias Morogoro-region. Byen, hvis økonomi tradisjonelt har vært helt og holdent avhengig av landbruket, er med sine om lag 60 000 innbyggere blitt et stadig voksende handelssentrum. Ifakara ligger i den lavtliggende dalen rundt Kilombero-elven godt 100 km syd for hovedveien fra Dar-es-Salaam til Iringa og videre til Zambia. I regntiden blir området ofte isolert i lengre perioder.

Byen fungerer som administrativt senter og handelsby for et større oppland, herunder hele Ulanga-distriktet. Ifakara er lilekedes preget av å være en gjennemfartsby med mange små overnattingssteder, spise- og skjenkesteder. Den har buss- og togforbindelse med omverdenen. Befolkningen bestod opprinnelig av bønder og fiskere som var flyttet inn fra landdistriktene rundt Ifakara. De fleste er fortsatt opptatt med landbruk, men avstanden til markene blir stadig større og utbyttet derfor mindre. Fler og fler supplerer sine inntekter med handel og serviceaktiviteter. Befolkningen er sammensatt av et bredt utvalg av stammer fra Ulanga, Kilombero og Morogoro-distrikterne. De største religiøse grupperinger er de katolske og muslimske, som størrelsesmessig er jevnbyrdige. I tillegg finnes en stor og voksende underskog av protestantiske menigheter spredt ut over hele Kilombero-området.

Etymologi
---------

Navnet Ifakara er satt sammen av to Ndamba-ord: ufa og kara som betyr «land som er ødelagt» eller «land som er totalt dødt». Det fikk navn under Lipangalalas invasjon i 1860-årene da Ndamba ble drevet vekk fra Kilombero-elven. Mens de var på vei tilbake fikk de vite av folk de møtte at i dalen hadde ting falt fra hverandre på grunn av invasjonen. Senere, i kolonitiden, kunne ikke europeerne uttale det riktig, derfor «Ifakara» i stedet for «ufakara».

Ifakara er hjemsteded for Ifakara Health Institute og St. Francis Designated District Hospital.

Frivillige organisasjoner i Ifakara
-----------------------------------

* Plan International
* Ifakara Community Group

Referanser
----------

1. ↑  Edwinus C. Lyaya, Department of History and Archaeology, University of Dar es Salaam, Tanzania

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**«If You Leave Me Now»** er en popballade av den amerikanske gruppen Chicago som er gitt ut på deres album *Chicago X*. Den er skrevet og sunget av bassisten Peter Cetera og gitt ut på singel i juni 1976.

Singelen gikk til topps i USA 23. oktober 1976, noe som var gruppens første topplassering, og den holdt posisjonen i to uker. Den var fra første stund svært populær i radioene, og på et tidspunkt ble det registrert at fire radiostasjoner i New York City spilte den samtidig.

Sangen vant også to Grammy Awards og ble Chicagos største internasjonale hit, med topplasseringer i mange land.

Storbritannias Channel 5 avholdt i 2006 en avstemning over Britain's Favourite Break-up Songs, hvor «If You Leave Me Now» kom på åttendeplass.

Coverversjoner
--------------

Det er spilt inn over 100 versjoner av «If You Leave Me Now» av artister rundt om i verden, av dem:

* Peter Cetera gjeninnspilte den som soloartist på sitt album *You're the Inspiration: A Collection* fra 1997.
* Philip Bailey fra Earth, Wind & Fire sang den under gruppens felles konsert med Chicago i 2004. Denne versjonen ble tatt med på Chicagos album *Love Songs*.
* Den danske popartisten Christine Milton spilte inn i en hurtigere versjon på sitt debutalbum, *Friday*, i 2003.

Eksterne lenker
---------------

* Chicago framfører sangen i 1976

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Bjørkeglassvinge** (*Synanthedon scoliaeformis*) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den er funnet spredt nord til Troms i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 26 – 33 mm), slank, svart glassvinge. Arten kjennes på den mørke fargen, den store, svarte flekken i forvingen og det gulaktige haledusken. Antennene er svarte, hos hannen med fine hår. Hodet og forkroppen er ensfarget svarte. Bakkroppen er svart med to smale, gule tverrbånd og en stor, gul til lyst brunlig haledusk. Forvingen er nokså smal, glassklar med temmelig bredt svart forkant, litt utenfor midten med en stor, svart flekk som går over nesten hele vingebredden. Bakvingen er glassklar med en smalt svart ytterkant, ved forkanten litt før midten med en liten, svart, trekantet flekk. Vingeårene er mørke. Beina er ganske lange, med korte, gulaktige hår. Navnet "scoliaeformis" betyr "som ligner en dolkveps" (slekten *Scolia*), men denne likheten er ikke særlig påfallende da dolkveps vanligvis er betydelig større.

Levevis
-------

Denne arten er avhengig av gamle bjørketrær som står soleksponert slik at stammen blir varmet opp av solen. Larvene utvikler seg inne i treet i to eller tre år, først mellom barken og veden, senere kan den også bore innover i veden. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, men er ikke lette å finne.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Mellom- og Nord-Europa og i det nordlige Asia østover til Øst-Sibir og Japan. I Norge er den funnet spredt fra Østfold til Troms, men den ser ut til å være sjelden og det mangler funn fra store områder. Dette kan skyldes at arten blir lett oversett.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 20. juli 2020. Besøkt 20. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, stor bjørkeglassvinge:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Synanthedon scoliaeformis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stor bjørkeglassvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *stor bjørkeglassvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stor bjørkeglassvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stor bjørkeglassvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stor bjørkeglassvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stor bjørkeglassvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Synanthedon scoliaeformis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**Andrew Whitley Sublette**, også stavet **Sublett** (født i 1808 i Somerset i Kentucky, død 19. desember 1853 eller 1854 vest for det som er Los Angeles i California), var en *frontiersman*, fangstmann, pelshandler, oppdagelsesreisende, mountain man, og bror til William, Milton og Solomon Sublette.

Han var med på å opprette en handelspost sammen med Louis Vasquez i 1835. Det som i dag er Fort Vasquez, ved Highway 85, ved Platteville i Colorado, er en rekonstruksjon. Etter å ha solgt handelsstasjonen i 1840 forlot Andrew fjellene. Han ble sett i El Pueblo rundt 1844 og 1845 (i dag: Pueblo i Colorado), og reiste omkring langs Arkansas River og fulgte etter flokkene av amerikansk bison.

Han ble drept i et sammenstøt med en grizzlybjørn i det sørlige California 18. desember i 1853 eller 1854. Det var enten i Santa Monica Canyon eller i Malibu Canyon, kildene spriker litt.

Kilder
------

* Lecompte, Janet; *Pueblo, Hardscrabble, Greenhorn: Society on the High Plains, 1832—1856*; University of Oklahoma Press; Norman; 1978; ISBN 0-8061-1723-0
* Noel, Thomas J. and Faulkner, Debra B; *Colorado: An Illustrated History of the Highest State*; American Historical Press; Sun Valley, California; 2006; ISBN 978-1-892724-52-6; ISBN 1-892724-52-9
* Brotemarkle, Diane; *Old Fort St. Vrain*: Diane Brotemarkle; 2001; Johnson Printing; Boulder, Colorado; ISBN 0-9712372-0-4

Eksterne lenker
---------------

* Fort Vasquez Official Site

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Statens offentliga utredningar** (**SOU**) er navnet på en publisert svensk samling av rapporter og betenkninger knyttet til offentlige utvalg utnevnt av staten. I likhet med *NOU* i Norge, nedsettes offentlige utvalg i regelen til å belyse større politikkområder på initiativ fra Regjeringen. Etter at utredningen er levert til Regjeringen, er det vanlig å sende utredningen ut til høring («remiss») til berørte parter. 

På bakgrunn av det som foreslås i utredningen og høringssvarene om den, kan Regjeringen velge å gå videre med konkrete initiativ i form av en proposition til Riksdagen (parlamentet). I lovsaker må Regjeringen først skissere lovendringen i en *Lagrådsremiss* til Lagrådet, som uttaler seg om hvorvidt det lovforslaget som skisseres strider mot grunnloven eller av andre grunner ikke bør vedtas. Her atskiller Sverige seg fra Norge, ved at Regjeringen i Norge alltid viderefører en offentlig utredning (NOU) med en stortingsmelding, mens den svenske regjeringen går rett på proposisjonen uten forutgående melding.

Hver SOU har et unikt id-nummer som består av årstall og serienummer separert med et kolon etterfulgt av et navn, f.eks. *SOU 2000:1, En uthållig demokrati! – Politik för folkstyrelse på 2000-talet*. Rapportene er tilgjengelige bl.a. i biblioteker og i elektronisk form som PDF-filer på Internett (sistnevnte gjelder rapporter fra og med midten av 1990-tallet og fremover).

Se også
-------

* Norges offentlige utredninger

Kilder
------

* Den svenske regjeringens forklaring av SOU
* Søk blant SOU-rapporter
***Mennesker i drift*** (originaltittel: *Strange Cargo*) er et amerikansk romantisk drama fra 1940 regissert av Frank Borzage med Joan Crawford og Clark Gable i hovedrollene.

Dette er den siste av åtte filmer hvor Crawford og Gable spilte mot hverandre.

Handling
--------

Julie, en kynisk prostituert i en by i nærheten av straffekolonien Djevleøya (en del av Fransk Guyana) og møter en fange Verne (spilt av Clark Gable) når han forsøker å gjemme seg. Julie risikerer å bli fjernet fra øya, hvis hun blir oppdaget sammen med en fange. Vernes fravær fra kolonien blir ikke lagt merke til fordi en annen mann i en fange-uniform (spilt av Ian Hunter) slutter seg til det mannskapet som kommer tilbake, noe som gjør opptellingen av fangene korrekt.

Men Verne blir senere oppdaget av M'sieu Pig, som rapporterer en forsvunnet fange. Verne blir funnet på rommet til Julie, og returnert til fengsel. Julie blir deretter forvist fra øya, men hun har ikke nok penger til å reise sin vei. Hun går til Marfeu (spilt av Bernard Nedell) for å be om hjelp, men ender opp med å bli fanget i hytta hans.

Ved brakkene i fengsel begynner den fremmede fangen, som heter Cambreau, å vise forskjellige egenskaper som begynner å definere ham som en mystisk, overnaturlig karakter: blant annet hans kunnskaper om andre mennesker, hans store fysiske utholdenhet, til og med hans uforklarlige besittelse av penger når det trengs. Moll planlegger en flukt fra fengsel, og tar med seg Cambreau, Telez, Hessler, en seriemorder som forgifter sine koner, Flaubert og Dufond. Verne og Moll har lenge vært bitre fiender, men Verne blir likevel med på flukt-forsøket. Men deres reise gjennom jungelen blir brutal, og de går snart tom for mat og vann.

Skuespillere
------------

Clark Gable.
* Clark Gable – André Verne
* Joan Crawford - Julie
* Ian Hunter – Cambreau
* Peter Lorre – M'sieu Pig
* Paul Lukas – Hessler
* Albert Dekker – Moll
* J. Edward Bromberg – Flaubert
* Eduardo Ciannelli – Telez
* John Arledge – Dufond
* Frederick Worlock – Grideau
* Bernard Nedell – Marfeu
* Victor Varconi – Fisherman
* Paul Fix – Benet

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mennesker i drift* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mennesker i drift* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Mennesker i drift* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Mennesker i drift* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mennesker i drift* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Mennesker i drift* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Mennesker i drift* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Mennesker i drift* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mennesker i drift* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Mennesker i drift* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Offiserer på hesteryggen ved Puckapunyal i 1940.
**Puckapunyal** (offisielt **Puckapunyal Military Area**) er en treningsleir og base for Australian Army. Den ligger 10 km vest for Seymour i det sentrale Victoria i sørøstlige Australia.

Puckapunyal er hjembase for School of Armour, School of Artillery, School of Transport and Ordinance, Combined Arms Training and Development Centre, Joint Logistics Unit og to mindre transportavdelinger. Basen huser også museet Royal Australian Armoured Corps Memorial and Museum og blir brukt av den victorianske delen av Australian Army Cadets.

I tillegg til baseområdet er det også en mindre bosetting med rundt 280 familier, barneskole og butikker.

Området er også hjemsted for flere truede dyre- og plantearter.

Historie
--------

En Matilda II ved museet i Puckapunyal.
Området ble først brukt til rekruttrenning under første verdenskrig. Tidlig på 1920-tallet anla hæren et ammunisjonslager og en skytebane. I 1939 ble leiren formelt kjent som Puckapunyal Camp, navnet kom fra et aboriginsk navn med uklart opphav. Under andre verdenskrig ble basen brukt til å trene rekrutter til 2. australske imperiestyrke. 

I 1949 ble basen hjembase for 1st Armoured Regiment som ble ved basen frem til den ble flyttet til Darwin i juni 1995.

I løpet av 1950- og 1960-årene ble basen brukt som rekruttskole for vernepliktige (*National Service*) Under Vietnamkrigen ble soldatene som ikke kom fra Queensland eller New South Wales trent ved Puckapunyal. I denne perioden var det kontinuerlig opp til 4000 soldater ved Puckapunyal.

I 1999 og 2000 ble flyktninger fra Kosovo og Øst-Timor huset i de gamle vernepliktsbrakkene.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Statens lærerhøgskole i handels- og kontorfag** var en høgskole for lærerutdanning innen handels- og kontorfag. Skolen ble opprettet i Oslo i 1967 under navnet Statens lærerskole i handels- og kontorfag, Oslo. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen i Buskerud.

Skolen ble opprettet som spesialisert skole samtidig med at den mer generelle Statens yrkeslærerskole ble omdannet til Statens yrkespedagogiske høgskole. Skolen flyttet fra Oslo til Hosle i Bærum i 1970, og derfra til Hønefoss i 1985. Skolen skiftet navn til Statens lærerhøgskole i handels- og kontorfag i 1983. Skolen utdannet faglærere til videregående skole. Mange av studentene fikk arbeid i det private næringsliv, og studiet hadde i så måte samme rolle som andre, generelle studier i økonomi og administrasjon.

Referanser
----------

1. ↑  *SLHK : Statens lærerhøgskole i handels- og kontorfag 25 år*. SLHK. 1992.
2. ↑  Halvorsen, Henrik (1999). *Hundre år på lag med lærerutdanningen 1899-1999*. Forskerforbundets forening for lærerutdanning. s. 189. ISBN 8274630254.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
Ifni (midt på kartet) samt de øvrige spanske og franske områder omkring Marokko på 1900-tallet.
Kartblad som viser grensen til den tidligere Ifni-provinsen.
**Ifni** var en spansk provins på Marokkos Atlanterhavskyst, sør for Agadir og tvers over for Kanariøyene.

Den hadde et samlet areal på 1,502 km², og en befolkning på 51 517 i 1964.[] Den viktigste næringsvegen var fiske.

Historie
--------

Spanias tilstedeværelse i området kan spores tilbake til en bosetning kalt Santa Cruz de la Mar Pequeña, grunnlagt i 1476.[] Etter angrep av berbere mot spanjolene ble det besluttet å fokusere på koloniseringen i andre områder i Nord-Afrika og forlate Ifni.

I midten av det 19. århundre lette europeiske makter etter ressurser, spesielt mineraler i Afrika. Spania fattet da interesse i for sin tidligere middelalderfestning for å gjøre krav på den sørlige delen av Marokko. Dette fungerte som et påskudd for en kort krig med Marokko i 1859.[]

Territoriet og dets viktigste by Sidi Ifni ble avstått til Spania av Marokko, 26. april 1860, men det var liten interesse for dette koloniområdet frem til 1934 da den spanske generalguvernøren bosatte seg der.[]

I løpet av Francisco Francos diktatur, ble kolonien gjort til spansk provins og FN fortsatte sin kritikk av koloniseringen.

Etter Ifnikrigen (1957) ble det meste av området okkupert av Marokko.

Spania ga formelt territoriet tilbake til Marokko 30. juni 1969. Territoriet ble da integrert i den marokkanske regionen Souss-Massa-Drâa.

Frimerker
---------

Spania begynte å utstede frimerker for Ifni i 1941, først bare overtrykte spanske frimerker med teksten «TERRITORIO DE IFNI». Deretter ble det utstedt nye frimerker i 1943 med om lag ti i året, et opplag langt over det postale behov.[]

Referanser
----------

1. ↑  FN Årbok 1969, s. 661-64.

Eksterne lenker
---------------

* (Spansk) Asociación Amigos de Ifni
* (Spansk) El Rincón de Sidi Ifni
* [(Engelsk) Ifni på Lonely Planet
* [(Engelsk) Spanske frimerker, overtrykket for Ifni

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LIBRIS
 |
**Menneskelig kapital**, også kalt **humankapital** er den totale mengden kvalifikasjoner, evner og kunnskap en arbeidstaker har. 

Begrepet er spesielt vanlig i kunnskapsintensive bransjer, hvor det er viktig å opprettholde, eller å fortsette å øke nivået på menneskelig kapital, gjennom utdanning og opplæring. Dette for å stimulere til økonomisk vekst.

Fra et nasjonaløkonomisk perspektiv begynner menneskelig kapital å dannes gjennom den formelle skoleutdanningen, og fortsetter som en livslang læringsprosess. Det er i alle nasjoners interesse å oppnå en høy menneskelig kapital før den enkelte er klar for arbeidslivet.

Humankapitalens økonomiske betydning har lenge vært kjent, men de siste årene har dens grunnpillarer blitt endret fra å bli mindre og mindre basert på produksjon av varer, og stadig mer på produksjon og bearbeiding av data og informasjonsteknologi. Ny teknologi har raskt skapt et behov for nye kompetanseområder og yrker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Statens skjønnsmargin** er et konsept benyttet av Den europeiske menneskerettsdomstol. Konseptet tar stilling til hvorvidt en medlemsstat av den Den europeiske menneskerettskonvensjon har krenket konvensjonen. Som ordlyden indikerer innebærer skjønnsmarginen en vis grad av frihet til å tolke konvensjonen i tråd med egne forutsetninger. Dommerne i EMD er således forpliktet til å ta hensyn til kulturelle, historiske og filosofiske forskjeller mellom deres forståelse og statens forståelse. Skjønnsmarginen tillater dermed ulik prøvingsintensitet i ulike saker, beroende på ulike variabler.

Skjønnsmarginen kan sammenlignes med EU-rettens nærhetsprinsipp, uten at disse må forveksles.

Når EMK tolkes, skal norske domstoler bruke samme metode som EMD, men med den reservasjon at det i første rekke er EMD som skal utvikle konvensjonen. Den tolking av en konvensjonsbestemmelse som ut fra dette har de beste grunner for seg, skal gå foran annen norsk lovgivning. Norske domstoler skal legge inn noen sikkerhetsmargin for å unngå konvensjons-brudd.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Statens servicecenter** er en svensk etat under Finansdepartementet som ble opprettet den 1. juni 2012 for å formidle administrative tjenester til andre etater. Per 2014 hadde 149 av 370 etater under regjeringen overenskomst med Statens servicecenter, blant annet Arbetsförmedlingen, Skatteverket, Upphandlingsmyndigheten, Försäkringskassan, Kronofogdemyndigheten, Pensionsmyndigheten og länsstyrelsene. Formålet med virksomheten er å bidra til en mer effektiv statsforvaltning gjennom å tilby øvrige statlige etater administrative tjenester innen hovedsakelig økonomi- og lønnsrelaterte tjenester.

Det blir obligatorisk for 107 statlige etater å senest den 1. januar 2017 være tilknyttet Statens servicecenters lønnsrelaterte tjenester.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 10. august 2021; besøksdato: 10. august 2021; arkiv-URL: .
2. ↑  «Några snabba fakta om Statens servicecenter». Besøkt 4. september 2019.
3. ↑  «Om oss». Statens servicecenter. Arkivert fra originalen 24. april 2014. Besøkt 23. april 2014.
4. ↑  Regjeringen.se: *Viktigare lagar och forordningar*[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Webbplats