recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Phil Jackson** (født 11. mai 1964 i Miami i Florida) er en profesjonell amerikansk tungvektsbokser. Han er kjent for sine møter med Razor Ruddock, Vladimir Klitsjko og som tittelutfordrer mot Lennox Lewis i 1994.

Som amatør representerte han som reserve USA under Sommer-OL 1988 i Seoul i Sør-Korea.

Jackson ble profesjonell bokser samme år og vant 25 strake seire, hvorav 24 på knockout. Han var fryktet og ubeseiret da han gikk på sitt første tap mot canadieren Razor Ruddock. Jackson ble knocket i gulvet i 3 og 4 runde, men bet seg fast. Han trakk seg efter å ha fått mye juling efter 7. runde. Kritikerne mente efter kampen at han ikke hadde hjertet med seg for sporten og at det var en uverdig utgang på en kamp der seier ville gitt store muligheter.

Jackson fikk imidlertid summet seg og vant 5 strake seire på knockout mot middelmådige boksere.

Tittelkamp Jackson vs Lewis
---------------------------

I 1994 fikk han noe overraskende tittelkamp mot briten Lennox Lewis. Lewis var storfavoritt i det som var hans 3. tittelforsvar av WBC-tittelen. Lewis dominerte fra start i Atlantic City, og knocket Jackson i gulvet allerede efter ett minutt. Jackson fikk imidlertid summet seg og tok mye juling gjennom de neste rundene.

Helt frem til 6. runde så det ut til å dreie seg om tid før Lewis ville vinne, men akkurat da landet Jackson en venstre hook og fulgte opp med gode kombinasoner. Lewis var imidlertid aldri skikkelig skadet og innhentet seg i 7. runde. I 8. runde falt avgjørelsen og kampen ble stoppet av dommeren da Jackson var nede for 3. gang.

Selv om Jackson verken vant eller overbeviste, viste han stort mot gjennom hele kampen.

Karrieren videre
----------------

Jackson tapte siden mange kamper. han tapte blant annet mot kjente boksere som Vladimir Klitsjko, Brian Nielsen,Larry Donald og Chris Byrd før han overraskende slo landsmannen Alex Stewart på poeng i 1998. Samme år la han hanskene på hyllen etter å ha blitt slått ut efter 23 sekunder mot ukjente Dominick Guinn. Jackson avsluttet karrieren med 44 seire og 13 tap.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phil Jackson – BoxRec Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Mimoochotyra*** er en slekt av selvlysende biller som bare finnes i Asia. De ble tidligere regnet til samme familie som de amerikanske artene i familien Phengodidae, men er nå skilt ut som en egen gruppe.

Utseende
--------

Hannene er nokså små, avlange, gulbrune til svarte biller med nokså tynt hupanser. Hodet har store fasettøyne og korte, trådformede antenner. Hunnene er mye større og larvelignende (neoteniske), gjerne gulaktige på farge.

Levevis
-------

Larver og hunner lever på bakken, gjerne mellom løvstrø. De er sannsynligvis rovdyr som eter snegler. Hannene flyr godt og blir gjerne tiltrukket til lys. I likhet med mange beslektede familier sender disse billene ut lys. Noen arter utmerker seg ved at de kan sende ut lys i flere farger.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Java).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Rhagophthalmidae**
				+ Slekten ***Mimoochotyra*** Pic, 1937
					- *Mimoochotyra ocularis* Pic, 1937

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mimoochotyra* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Mimoochotyra* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Philip John «Phil» Keoghan** (født 31. mai 1967 i Christchurch på New Zealand) er en newzealandsk programleder. Han er mest kjent som programleder for *The Amazing Race*.

Karriere
--------

Allerede som 19-åring var Keoghan vert for *Spot On* på newzealandsk TV. Etterhvert flyttet han til USA. I tillegg til *The Amazing Race* har han produsert sitt eget TV-program, *No Opportunity Wasted* (NOW), og skrevet en bok med samme tittel. 

I 2009 syklet han fra Los Angeles til New York for å samle inn penger til forskning på Multippel sklerose. Det ble laget en dokumentarfilm om dette som hadde premiere 3. februar 2011.

Familie
-------

Han er gift med en australsk TV-produsent han møtte da de jobbet med programmet *That's Fairly Interesting*. Sammen har de en datter. De bor i Los Angeles. I tillegg har det et hjem på Coromandelhalvøya på New Zealand.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Phil Keoghan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Phil Keoghan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Phil Keoghan hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Julia Flavius
**Julia Flavius** eller **Flavia Julia Titi** (17. september 64 – 91) var datteren til den romerske keiseren Titus og hans andre og siste kone Marcia Furnella. Julias foreldrene ble skilt mens hun fremdeles var et spedbarn fordi morens familie hadde forbindelser med den romerske keiseren Neros fiender. Julia ble født i Roma og ble oppdratt der av sin far.

Titus prøvde å gifte Julia bort til sin bror Domitian, men han ønsket ikke å gifte seg med Julia fordi han var forelsket i Domitia Longina (som senere ble hans kone). Hun giftet seg derfor i stedet med sin fetter Titus Flavius Sabinus som var hennes tremenning på farssiden. Sabinus var konsul for Romerriket i 82. Selv om både hun og Dominitan nå var gift så innledet de et forhold.

Julia fikk aldri noen barn, fordi hun døde under en abort. Det gikk rykter om at hun var tvunget til å ta denne aborten, selv om det er usannsynlig. Hun ble kremert og asken hennes ble senere blandet av en gammel barnepike med Domitians aske.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julia Flavia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Julia Titi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** ULAN
 |
**Bevaringstenestene – Museumssenteret i Hordaland** er det fulle navnet på en fellestjeneste for de konsoliderte museene i Hordaland fylke, knyttet til konservering og bevaring av museenes samlinger.

Historikk
---------

1978
På oppfordring fra museene gav i 1978 Hordaland fylkeskommune sammen med staten midler til opprettelse av en fellestjeneste ved å bevilge midler til den første stilling. Denne var knyttet til tekstil ettersom museene hadde sett hvor sårbart materiale dette var og hvor stort behovet var rundt om på museene. Sammen med tilskudd fra Norsk kulturråd til utstyr, var dermed Tekstilatelieret etablert; lagt administrativt til Vestlandske Kunstindustrimuseum. 

1992
Fra september 1992 flyttet Tekstilatelieret til lokaler ved Hordamuseet og ble lagt administrativt til museet, men med eget driftsbudsjett med midler direkte fra Hordaland fylkeskommune og staten.

2004
Fra 2004 ble Tekstilatelieret konsolidert med Norsk Trikotasjemuseum, og en prosjektstilling ved Hordaland fylkeskommune, til institusjonen som fikk navnet Museumssenteret i Salhus. Fellestjenesten for museene i Hordaland endret navn til Bevaringstenestene og flyttet inn i nye lokaler i Salhus i 2007. Ved ytterligere konsolidering i 2007 fikk Institusjonen inn nye avdelinger og endret navn til Museumssenteret i Hordaland. Fellestjenesten for museene i Hordaland heter i dag *Bevaringstenestene – Museumssenteret i Hordaland*.

Eksterne lenker
---------------

* Bevaringstenestene

Portal: Museum
**Grønnegårds Teatret** er et utendørsteater i Bredgade 66 København, som ble grunnlagt i 1982.

Teatret ble etablert av en gruppe  skuespillere, som var utdannet fra Skuespillerskolen ved Odense Teater: Christian Steffensen, Søren Sætter-Lassen og Lars Liebst. I elevtiden hadde de oppført  Holberg-stykket *Henrik og Pernille*. De fikk lyst til å gjenta suksessen, som de gjorde i Designmuseum Danmarks hage, som teateret har navn etter. Lars Liebst var teaterets direktør fram til 1996, da han ble etterfulgt av Klaus Bondam. Siden 2003 har Steen Stig Lommer vært teatrets sjef.

Siden 2001 har Grønnegårds Teatret vært av de små storbyteatre i Københavns Kommune, men teatret støttes også av en rekke virksomheter og fond. Teateret er kjent for sine sommerforestillinger, som siden 1993 utelukkende besto av Holberg-oppsetninger. Siden har teatret oppført tolkninger av Shakespeare, Molière og Marivaux og nyere stykker, f.eks. Nikoline Werdelins *Natmandens datter* fra 2006, som ble teaterets største publikumssuksess til dags dato. Teateret oppførte 1987-1993 også produksjoner i Ridehuset på Christiansborg, blant annet. Svend Åge Madsens *Dødens Teater* (1987), og i 1994 og 1995 laget juleforestillinger av Charles Dickens i Tivolis Glassal. I 2007 satte teateret opp Holberg-klassikeren *Erasmus Montanus*.

Teateret drives som et fond. Styret består av Kjeld Hilligsø (formann), Jens Gehl (nestformann), Anne-Lise Basse, Tammi Øst og Jan Holm Møller. 

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** VIAF
 |
**Bevegelsen av Casamances demokratiske styrker** (fransk: *Mouvement des forces démocratiques de Casamance, MFDC*) er en separatistbevegelse i Casamance-regionen i Senegal som arbeider for løsrivelse av regionen fra moderlandet. Bevegelsen ble opprettet i 1982, og startet væpnet kamp i den såkalte Casamance-konflikten fra 1990. Bevegelsen mottok støtte fra Guinea-Bissau inntil president João Bernardo Vieira ble styrtet etter en borgerkrig i 1999. Bevegelsens væpnede vinge ble opprettet i 1985 og bærer tilnavnet «Atika».

Augustin Diamacoune Senghor var bevegelsens leder inntil han døde den 13. januar 2006. Senghor hadde signert en fredsavtale med den senegalesiske regjeringen i 2004, men mange fraksjoner innenfor bevegelsen nektet å delta i fredssamtalene og fortsatte kampene. Dette førte til splittelse i bevegelsen, og siden 2006 har konflikten så godt som stilnet i intensivitet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Hovedhallen i TAPO
TAPOs karakteristiske kuppel
**Terminal de Autobuses de Pasajeros de Oriente** (**TAPO**) er den østlige av de fire hovedbussterminalene i Mexico by. Den betjener rutene til og fra den sørøstlige delen av landet og Mexicogolfen. Selskapene som bruker terminalen, er ADO, OCC, AU, Estrella Roja og ATAH.

TAPO ligger øst i Mexico by, ved San Lázaro metrostasjon, på hjørnet av Eje 3 Oriente (Eduardo Molina) og Calzada Ignacio Zaragoza i Colonia 10 de Mayo i Venustiano Carranza. Terminalen åpna 21. november 1978. Den har et totalt areal på rundt 70 000 m², og har blant annet ni ventesaler. Den har 71 perronger for avganger og 102 for ankomster. Hovedbygninga har en karakteristisk kuppelform.

Eksterne lenker
---------------

* (en) TAPO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Bussterminaler i Mexico by |
| --- |
| Terminal Central de Autobuses del Norte **·** Terminal de Autobuses de Pasajeros de Oriente **·** Terminal Central de Autobuses del Sur **·** Terminal Central de Autobuses del Poniente |
**Julia Eccleshare** (født 1951 i Cambridge) er en britisk barnebokkritiker og journalist, som siden 2000 har vært tilknyttet *The Guardian* som avisens barnebokredaktør.

Hun har skrevet bøker som *Treasure Islands: the Woman's Hour guide to Children's reading* (1998), *Beatrix Potter to Harry Potter: portraits of children's writers* (2002), *A guide to the Harry Potter novels* (2002), *The Rough Guide to Teenage Books* (2003) og *1001 Children's Books You Must Read Before You Grow Up* (2009).

Hun vokste opp i Nord-London, med foreldre som var forlagsredaktør og historielærer. Hun har vært barnebokkritiker i Times Literary Supplement fra 1974 til 1978, og arbeidet som forlagsredaktør og -konsulent blant annet hos Puffin Books. Hun mottok Eleanor Farjeon Award i 2000 for sin innsats for britisk barnelitteratur, og har sittet i juryen for flere litteraturpriser, siden 2001 som juryleder for Nestlé Smarties Book Awards. Hun er en av initiativtagerne til debutantprisen Branford Boase Award.

Referanser
----------

1. ↑   Who's Who, side(r) 686, utgavenummer 168, Internet Archive-ID whoswho20160000unse, ISBN-13 978-1-472-90470-6, utgitt 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   basert på følgende heuristikk inferred from work location[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Profile hos theguardian.com
4. ↑  Intervju hos bloggen Bookengine

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Bøkesigdvinge** (*Watsonalla cultraria*) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Den er funnet noen få ganger i Norge de siste årene.

Utseende
--------

En temmelig liten (vingespenn 21 – 33 mm), spinkel, brungul sommerfugl. Forvingen er svakt sigdformet- Kroppen er ganske slank, antennene er fjærformede hos hannen og trådformede hos hunnen, rundt halvparten så lange som forvingen. Denne er brungul, med et bredt, mørkere tverrbånd rundt midten, dette er bredest ved fremkanten og har gjerne en liten, mørk flekk. Bakvingen er lyst brungul med et, ofte ufullstendig, mørkere tverrbånd.

Levevis
-------

Denne arten er knyttet til bøk (*Fagus sylvatica*) og finnes i bøkeskoger og edelløvskoger med innslag av bøk. Den har to generasjoner hver sommer, i mai – juni og i juli – august. De voksne sommerfuglene flyr om natten.

Utbredelse
----------

Bøkesigdvingen forekommer bare i Europa. I Norge ble den første gang registrert i 1989, den er senere funnet noen få steder fra Rygge og Moss vestover til Grimstad. Videre spredning av denne arten i Norge kan bli begrenset av forekomsten av bøkeskog.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3

* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *bøkesigdvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *bøkesigdvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *bøkesigdvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *bøkesigdvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *bøkesigdvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *bøkesigdvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Watsonalla cultraria* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Watsonalla cultraria* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Rolf Prag** (født Rolf Pedersen 13. september 1899 på Hamar, død 2. august 1989) var en norsk arkitekt, spesielt kjent for såkalt *innlandsfunkis*.

Familie og bakgrunn
-------------------

Rolf Prag var sønn av ingeniør og jernvarehandler Harald Olaf Pedersen. Flere familiemedlemmer endret navn til Prag en gang før 1915.

Liv og virke
------------

Hamar krematorium (1936)
Østlandske vanførehjem, Stange (1949)
Rolf Prag fikk sin arkitektutdannelse ved NTH i Trondheim i 1920-årene, og reiste som nyutdannet arkitekt til Chicago, hvor han praktiserte noen år. Han arbeidet i begynnelsen av 1930-årene som assistent for arkitekt Ole Øvergaard, blant annet ved byggingen av Hotel Continentals nybygg (1932).
Da han vendte tilbake til sin fødeby Hamar, rykket han inn en meget knapp annonse i *Hamar Stiftstidene*: *«I dag åpner jeg arkitektkontor på Hamar. Rolf Prag, arkitekt.»*

Rolf Prag var Hamars ledende arkitekt i 1930- og 40-årene, og utviklet sin særegne stillferdige «innlandsfunkis», en lokal, enkel funksjonalisme egnet for landets småbyer, gjennom en rekke villabygninger der i byen: *Villa Nordby*, *Villa Hagen*, *Villa Lyder Larsen* og *Villa Vassaasen*. Dessuten tegnet han en villa i *Fredensborgveien 103* i Bodø (1936).

Av større bygninger har Rolf Prag blant annet utført Hamar krematorium (1936), *Oustads mekaniske verksted* på Hamar (1937) og *Østlandske vanførehjem*, Stange (1949). Han tegnet også *påbygg til Oustad* med bilhall i fire etasjer (1964).

På Hamar tegnet Prag dessuten boliger for den kommunale boligkooperasjonen i Christies gate 11–13 (1949–51). I 1960-årene tegnet han sin variant av tidens populære atriumshus i Vangsvegen 181–183 (1963–64).

Sammen med den sentrale arkitekten Knut Knutsen vant Prag i 1949 førstepremie i boligreguleringskonkurransen for Børstadområdet, i utkanten av Hamar.

Rolf Prag ble hedret med en utstilling i Hamar i 2004. Han er gravlagt på Hamar kirkegård, like ved siden av krematoriekapellet han selv tegnet på 30-tallet.

Kilder
------

* Rolf Prag-utstilling, Hamar 2004
* Kulturminnevernplan for sentrum i Bodø kommune
* Registreringssentral for historiske data (RHD)
* Artikkel i Dagbladet, tirsdag 14. februar 2006
* Berre, Nina (2012). *Arkitekt Rolf Prag: Moderne på Hedemarken*. Hamar: Hedmark fylkesmuseum, avd. Domkirkeodden. ISBN 978-82-91326-31-3.

* *Byutvikling i Hamar : arkitektur gjennom 150 år*. Hamar: Hedmark fylkesmuseum, avd. Domkirkeodden. 1999.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Li Ximing** (forenklet kinesisk: 李锡铭, tradisjonell kinesisk: 李錫銘, pinyin: *Lǐ Xīmíng*; født februar 1926 i Beijing i Kina, død 10. november 2008 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk politiker.

Han var partisjef i Beijing fra 1984 til 1992, det vil si også under aksjonene mot demonstrasjonene på Den himmelske freds plass i 1989. 

Han regnes som en av pådriverne innen «den konservative leir» innen partiledelsen, det vil si de krefter som fryktet demonstrasjonenes potensial for å gli ut i anarkistiske opptøyer og derfor mente at det var maktpåliggende å gripe inn kraftfullt, gjerne militært.

I oktober 1992 var Li en av åtte embedsholdere som søkte avskjed fra sine plasser i Det kinesiske kommunistpartis Politbyrå; det antas at han i virkeligheten ble skjøvet til side.

Han døde av en alder av 82 år den 10. november 2008.

Referanser
----------

1. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kristof, Nicholas D. "8 Members of China's Politburo Are Said to Submit Resignations", *The New York Times*, October 17, 1992. Accessed November 12, 2008.
3. ↑  Via *Associated Press*. "Li Ximing, Supporter of Tiananmen Crackdown, Dies at 82", *The New York Times*, November 11, 2008. Accessed November 12, 2008.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook
 |
**Bøkene om Oz** er en bokserie som forteller om landet Oz og hendelsene der. De første bøkene ble skrevet av Lyman Frank Baum.

Den første og mest kjente av bøkene er *Trollmannen fra Oz* (på engelsk opprinnelig kalt *The Wonderful Wizard of Oz*, senere vanligvis bare *The Wizard of Oz*) som kom ut i 1900. Den ble en stor suksess og ble filmatisert i 1939 i filmen Trollmannen fra Oz. Forfatteren skrev i løpet av sitt liv tretten andre bøker. Senere ble nitten bøker skrevet av Ruth Plumly Thompson, og deretter ytterligere syv av forfatterne John R. Neill, Jack Snow, Rachel Cosgrove og Lauren Lynn McGraw. Disse i alt 40 bøkene, hvorav den siste kom ut i 1966, regnes offisielt som serien om Oz. 

Disse forfatterne skrev også noen tilleggsbøker som ikke hører til serien. Flere av disse er referanseverk.

Siden har det kommet en rekke andre bøker som også handler om Oz og som er skrevet at forskjellige andre forfattere. Disse regnes ikke med til serien. Disse bøkene, som vanligvis ikke er allment akseptert som en del av historien om Oz, teller over hundre. Noen av dem har ikke desto mindre oppnådd en viss salgssuksess.

Bøkene tar ofte for seg folk fra vår vanlige verden som kommer til eventyrlandet Oz. Flere av fortellingene har vært teaterstykker og noen er også filmatisert.

Portal: Litteratur
Li Tieguai

**Li Tieguai** (forenklet kinesisk: 李铁拐; tradisjonell kinesisk: 李鐵拐; pinyin: **Lǐ Tiěguǎi**; Wade–Giles: *Li T'ieh-kuai*) eller **Tie Guai Li**, er en daoistisk udødelig innen kinesisk mytologi. Han regnes som en av de åtte udødelige. PÅ japansk er han kjent som **Tekkai**.

Legenden beskriver Li Tieguai som en vakker mann, som kunne forlate sin kropp og foreta sjelereiser. Under en slik reise befalte han sin disippel å passe på den etterlatte kroppen, og brenne den etter syv dager dersom han ikke var vendt tilbake innen den tid. På den siste dagen ble disippelen kalt til sin døende mor, og brant opp den tomme kroppen kort før fristen var ute. Li kom tilbake men kroppen hans var jo da brent. Han måtte i all hast finne seg en ny kropp for ikke å dø. Da fant han kroppen til en forkrøplet død tigger. Dermed har han siden da bodd i denne kroppen, og derfor er det at han ofte er i så slett lune.

Li Tieguai fremstilles ofte med en jernklubbe og en gresskar. Han er vernehellig for de syke.

Litteratur
----------

* Werner Lind: *Das Lexikon der Kampfkünste. China, Japan, Okinawa, Korea, Vietnam, Thailand, Burma, Indonesien, Indien, Mongolei, Philippinen, Taiwan u. a.* Sonderausgabe. Sportverlag, Berlin 2001, ISBN 3-328-00898-5 (*Edition BSK*).

Eksterne lenker
---------------

* Chinese Mythology: The Gods of the Middle Kingdom ...
* The eight immortals

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Rolf Sanne-Gundersen** (født 25. mai 1965 på Våland, Stavanger) er daglig leder i Sunnfjord Utvikling AS. 

Han er utdannet som lærer ved Høgskulen i Sogn og Fjordane i Sogndal, uteksaminert 1988. Til tross for utdannelsen satset han på en journalistkarriere og var sommervikar i Firda Tidende allerede i 1987, journalist i Sogningen/Sogns Avis 1988-1989, i Firda 1990-1993, sportsjournalist i Dagbladet 1993-1994 og nyhetsreporter i TV 2 1994-1997. 

Sanne-Gundersen begynte som reporter i NRK Sogn og Fjordane i 1997 og var vaktsjef i flere år før han ble redaksjonssjef i 2004. Han var også innenrikssjef i Dagsrevyen. Fra mai 2009 til 2013 var han distriktsredaktør i NRK Sogn og Fjordane. I NRK Sogn og Fjordane har Sanne-Gundersen jobbet mest som nyhetsjournalist i radio og TV. Han har også vært prosjektleder for TV-serien Flo, fjell og fjære: Jostein Flo utforsker Vestlandet. 

I 2013 ble han administrasjonssjef for baderomsprodusenten Bano AS på Sandane. I 2014 ble han administrerende direktør, men sa opp etter et halvt år. 

Samme året som han sa opp i Bano AS startet han kommunikasjonsbyrået Tydeleg.no i Førde. 

I 2016 ble Sanne-Gundersen daglig leder i Sunnfjord utvikling AS.
**Nathalie Inez Moen Balhald** (født 25. februar 1993) er en norsk kiropraktor og tidligere idrettsutøver fra Trondheim som har drevet med fotball, friidrett og styrkeløft.

I 2016 ble hun Asia/Oseania-mester i styrkeløft, samtidig som hun satte to junior-verdensrekorder.

Idrettskarriere
---------------

Fotball
Balhald var med å vinne Dana Cup med Trondheims-Ørn i 2008.
Hun spilte også fem kamper på J15-landslaget dette året.

Friidrett
Ved NM i stafetter 2011 var Balhald med på Ranheim ILs stafettlag som ble nummer fire på 4x100 meter stafett. 
Hun var også med på stafettlaget som vant bronse på 4x100 meter stafett for junior.

Ved NM i friidrett innendørs 2012 var Balhald med på Ranheim ILs stafettlag som vant NM-gull på 4x200 meter stafett.
Ranheim IL var riktignok det eneste laget som stilte til start.

Styrkeløft
I 2013 flyttet Balhald til Sydney for å studere kiropraktikk. Her ble hun introdusert for styrkeløft.

I desember 2016 representerte hun Australia i Asia/Oseania-mesterskapet i styrkeløft i Christchurch på New Zealand, dette er et regionalt mesterskap på nivå med europamesterskap. 
Hun deltok i 57-kilosklassen (utstyrsfritt). Her løftet hun 145 kg i knebøy, 70 kg i benkpress, 175 kg i markløft og 390 kg sammenlagt.
Dette gjorde at hun ble Asia/Oseania-mester i knebøy, markløft og sammenlagt, mens hun ble nr. 2 i benkpress. 
Resultatene i markløft og sammenlagt var samtidig junior-verdensrekorder.
Resultatet i markløft er pr. 2020 fortsatt australsk rekord for junior i 58-kilosklassen.

Referanser
----------

1. ↑   www.friidrett.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Nathalie satte verdensrekord». *Adresseavisen 2016.12.09*. Trondheim. s. 33.
3. 1 2  Powerlifting Australia: Asia & Oceania Classic Powerlifting Championships 2016, Christchurch (New Zealand) Arkivert 6. juni 2020 hos Wayback Machine.
4. ↑  Stein Langørgen (2017): *Trondheims-Ørn 100 år 1917-2017*, s. 119.
5. ↑  Nathalie Inez Moen Balhald - NFF
6. ↑  friidrett.no: Andre NM/UM 2011
7. ↑  «Sportsbørsen». *Aftenposten [morgen] 2012.03.05*. Oslo. s. 24.
8. ↑  friidrett.no: NM innendørs 2012
9. ↑  friidrett.no: NM 4x200 meter stafett innendørs, kvinner. «Kun ett deltakende lag»
10. ↑  Christian Stendal. «Nathalie råsterk på rekordtid». *Adresseavisen 2016.12.28*. Trondheim. s. 30.
11. ↑  Fosna-Folket (19. desember 2016): Nathalie tok verdensrekord
12. ↑  Powerlifting Australia: Australian Records

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nathalie Moen Balhald – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* (en) Nathalie Moen Balhald – openpowerlifting.org
* (en) IPF Powerlifter - Nathalie Moen Balhald – Facebook
**Cloud Strife** (クラウド・ストライフ *Kuraudo Sutoraifu*) er en fiktiv figur i videospillet *Final Fantasy VII*. Han har senere opptrådt i flere andre spill.

Cloud er den mest kjent og populær figur fra *Final Fantasy*-serien. Cloud kommer inn i spillet som en leiesoldat for gruppa AVALANCHE, etter flere år som et medlem av SOLDIER, en spesialtrent militantgruppe til energiselskapet Shinra. Han har en skummel fortid (som de fleste andre *Final Fantasy*-figurer) som avdekkes litt etter litt underveis i spillet.

Cloud dukker også opp i filmen *Final Fantasy VII Advent Children*, en dataanimert film fra 2005. Denne filmen tar for seg handlingen i Midgar to år etter handlingen til *Final Fantasy VII*. Cloud Strife har da sluttet som leiesoldat og jobber som bud.

Referanser
----------

1. 1 2  «Cloud Strife (Character) - Giant Bomb». *www.giantbomb.com*. Besøkt 2. mars 2016.
2. ↑  Nomura, Tetsuya; Nozue, Takeshi (14. september 2005). «Final Fantasy VII: Advent Children». Besøkt 2. mars 2016.

Portal: Videospill
**Tone Lise Moberg** (født 1. april 1970 i Os, Hordaland) er en norsk sanger og sanglærer.

Biografi
--------

Moberg tilegnet seg jazz ved å skrive sanger ved pianoet og gjør sine egne versjoner av jazzstandarder. Hun studerte jazz på Guildhall School of Music and Drama i London, dannet flere band, og spilt på jazzfestivaler og jazzklubber i Norge. Hun har også bodd og studert sang ved Leeds City College i England. Hun flyttet til Trondheim i noen år mens hun gikk på Jazzlinja ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU), før hun bosatte seg i Bergen. Her studerte hun ved Griegakademiet. Hennes debut-soloalbum *er Looking On* (2006) som ble spilt inn med trommeslager Stein Inge Brækhus, bassist Torbjørn Hillersøy, keyboarder Eivind Austad, og trompeter Snorre Farstad.

Diskografi
----------

### Solo-album

* 2006: *Looking On* (NorCD)

### Samarbeid

Med Tore Dimmestøl
* 1995: *Bird Colony* (Origo Sound)

Med Ole Amund Gjersvik
* 1998: *Milonga Triste* (Akustisk Records)

Med Unge Frustrerte Menn
* 2001: *Dronningen Av Kalde Føtter* (Grappa)

Referanser
----------

1. ↑  «Tone Lise Moberg». NorCD. Arkivert fra originalen 27. mars 2018. Besøkt 26. mars 2018.
2. ↑  Opsahl, Carl Petter (31. januar 2006). «Tone Lise Moberg: «Looking On»». *Verdens Gang*. Besøkt 26. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
Ruinen etter Jarmes tårn midt på Jarmes Plads Foto: EPO 
Auguste Cains løveskulptur sett fra H.C. Andersens Boulevard.
**Jarmers Plads** er en plass i København hvor Nørre Voldgade munner ut i H.C. Andersens Boulevard.

Plassen ble navngitt i 1917 etter ruinen av Jarmers Tårn, som ble gravet ut i 1885 ved Helmers Bastion (tidligere Hjelmer- og Helmerskanse, forvanskninger av Jarmer). Tårnet var blitt oppkalt etter den vendiske fyrste Jaromar II av Rügen, som i 1259 angrep København og gjennombrøt festningen nettopp her.

Løve og løvinne
---------------

Utover Jarmers Tårn ses også en kopi av Auguste Cains bronseskulptur *Lion et lionne se disputant un sanglier*. Den viser en løve og en løvinne som kjemper om et villsvin. På soklen leses: "A. CAIN 1878". Skulpturen var en gave fra brygger Carl Jacobsens legat Albertina.

Referanser
----------

1. ↑  «Monumenter og kunst i byen». Københavns Kommune. Besøkt 26. juli 2017.

Litteratur
----------

* Jørgensen, Bent: *Storbyens Stednavne*, Gyldendal, 1999

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jarmers Plads – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jarmers Plads på AOK

Portal: Danmark
**Ndwandwe** er et ngunitalende bantufolk som holder til i deler av det sørlige Afrika.

Ndwandwene var, likesom mthethwaene, en betydelig maktfaktor i Zululand ved århundreskiftet 1700/1800.[] De holdt til i området rundt byen Nongoma. Under ledelse av kong Zwide ødela ndwandwene mthethwaenes rike (ledet av kong Dingiswayo). Det skapte et maktvakuum som så ble fylt av Shaka Zulu og zulustammen. Shaka skapte en felles front mot nwandwene ved å samle restene av mthethwaene og andre stammer, og overlevde sitt første møte under zulu-ndwandwe-krigen i slaget ved Gqokli Hill i 1818. 

I 1819 foretok Zwide et nytt felttog mot zuluene, men Shaka brukte da en ny taktikk. Han tillot ndwandwehæren trenge inn ihans område, og slo tilbake med geriljakrigføring. Ndandwene hadde ikke tilstrekkelig med utrustninger og forsyninger for dette, og trakk seg tilbake. Men da de krysset elven Mhlatuze i tidlig i 1820, ble styrkene splittet og nedkjempet i slaget ved Mhlatuze-elven. Zeide ble drept under dette slaget.

Dette førte til at ndwandwefolket gikk i oppløsning mens Zwides generaler og sønner førte deler av folket nordover. En av gruppene som oppstod under oppløsningen var ledet av Soshangane, og den etablerte Gazariket i de sørlige sentrale deler av det som senere ble til Mosambik. En annen gruppe, under Zwangendaba, etablerte seg som *waNgoni*ene i det som ble Malawi. Andre slo seg til rundt sine høvdinger i Swaziland og Zambia. Med dette overlevde nwandwene i det sørlige Afrika, om enn som spredte grupper.

I Swaziland/Eswatini og blant swaziene spiller ndwandwene også en rolle. Flere av kong Sobhuza IIs *ndlovukati* (kongemødre) heter Ndwandwe. Phila Portia Ndwandwe var en motstandskjemper mot apartheid i Sør-Afrika. Hun kommanderte de militante Umkhonto we Sizwe. I 1988 ble hun bortført fra Swaziland av sørafrikanske politifolk og myrdet i Sør-Afrika. De skyldiges identitet ble offentlig kjent under Sannhets- og forsoningskommisjonens arbeid.

De har sine egne dialekter av ngunispråket, og taller ellers engelsk i Zambia og Zimbabwe og portugisisk i Mosambik.

Referanser
----------

1. 1 2  Overblitt over ngwangwenes historie, lest 15. februar 2014
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mars 2014. Besøkt 4. august 2020. )
3. ↑  Beskrivelse hos sahistory.org.za), lest 15. februar 2014
**Sigurd Jarlssons runer** er en runeinnskrift som ble ristet i dørkarmen på Vinje stavkirke av Sigurd Jarlsson i borgerkrigstida (1130-1240). Kirken ble revet i 1796, men karmen med innskriften ble bevart, og er i dag kjent som *N170 Vinje kirke I* (der N170 henviser til nummereringen i *Norges innskrifter med de yngre runer*).

Innskriften
-----------

Innskriften skildrer tumultene i borgerkrigstiden, da kong Sverre gjorde krav på kongemakten og tok opp kampen mot kong Magnus Erlingsson og den mektige faren hans, lendmannen Erling Skakke fra Etne i Hordaland. Erling falt i slaget på Kalvskinnet ved Trondheim i 1179, og Magnus i slaget ved Fimreite i Sogn i 1184. Men hans bror Sigurd Jarlsson fortsatte kampen. Han var i Vinje, underveis til Danmark, da han ristet runene. Omskrevet til latinske bokstaver ser runeinnskriften slik ut:

**sigurþr : ialssun : ræist : runer : þesar : lougar : dagen : æftir : botolfs : mæso : er : an : flyþi : higat : akte : uildi : æigi : gaga : til : sætar : uiþ : suærri : foþurbana : sin : akte : brøþra**
På moderne norsk:

*Sigurd Jarlsson ristet disse runene lørdag etter Botolvsmesse da han flyktet hit og ikke ville gå til forlik med Sverre, sin fars og sine brødres banemann.*
Ved å sammenligne de historiske kildene har en gjettet at denne lørdagen etter Botolvsmesse må ha vært 21. juni 1197. Professor Sverre Bagge er imidlertid uenig i denne hypotesen og mer det må ha vært ved Botolvsmesse den 18. juni i 1194, noe han argumenterer for.

Runekyndig aristokrati
----------------------

Innskriften dokumenterer at aristokratiet fremdeles hadde kunnskap om runer 200 år etter at det latinske alfabetet var innført. Sigurd viser at han er en erfaren og sikker runerister.

Frillesønn
----------

Snorre Sturlason forteller i *Magnus Erlingssons saga* at Erling Skakke underordnet seg kong Valdemar av Danmark mot å få Viken til len. Erling fikk da jarletittel, og beholdt den livet ut. Han hadde fire frillesønner med tre ulike kvinner; den ene het Reidar og den andre Ogmund, og de to hadde hver sin mor. Den tredje het Finn og den fjerde Sigurd.

Referanser
----------

1. ↑   Halvdan Koht: *Kong Sverre* s. 102
2. ↑  Sverre Bagge (2011) De første baglerne. Runeinnskriftene fra Vinje stavkirke. Collegium Medievale 2011.
3. ↑  Magnus Olsen: *Norges innskrifter med de yngre runer. 2 : V. Buskerud fylke ; VI. Vestfold fylke ; VII. Telemark fylke*
4. ↑  «Valdemar skulle have det rige i Norge som hans tidligere slægtninge — Harald Gormsøn og Sven Tveskæg — havde haft: Hele Viken nordpå til Rygjarbit.» Hentet fra *Magnus Erlingssons saga*  kap. 2
5. ↑  (no) Erling Ormsson Skakke i Norsk biografisk leksikon

Litteratur
----------

* Olsen, Magnus 1951 Norges innskrifter med de yngre runer 2 - Vestfold, Buskerud og Telemark, s 264-268
* Spurkland, Terje 2000, Tale og skrift ved et tusenårsskifte - historien gjentar seg? Artikkel i tidsskriftet Frykter nr. 229 år 2000, s. 29-30.
* Snorre Sturluson: *Norges kongesagaer*, Det Norske Samlaget, 1979, s. 671-672. ISBN 82-525-0657-7.
**Torhild Staahlen** (født 25. september, 1947 i Skien, død 17. desember 2021) var en norsk mezzo-sopran. Hun var ansatt ved Den Norske Opera fra 1967 til 1969 og fra 1971 til 2000 og operadebuterte som Suzuki i Madama Butterfly ved Den Norske Opera i 1971.

Hun har sunget mer enn seksti roller, blant tittelrollen i Carmen, Octavian i Der Rosenkavalier, Azucena i Il trovatore, Amneris i *Aïda* og Ulrica i *Un Ballo in Maschera*. Hun har også sunget en rekke oratorier og konserter og hadde mer en tjue verk på repertoaret, blant annet Johann Sebastian Bachs H-moll Messe, Georg Friedrich Händels *Messias*, Johannes Brahms’ Alt Rapsodie, Ludwig van Beethovens 9. symfoni og Edward Elgars Sea Pictures.

Hun hadde gjesteopptredener i Sverige, Danmark, Finland, Tyskland, Skottland, England og USA.

Torhild Staahlen etablerte sitt eget legat for sangere, musikere og komponister som første gang ble utdelt i 1997. I 2019 ble resten av midlene på samlet kr 350.000.- utdelt til kunstnere fra Telemark. Dette skjedde i et storslått arrangement i Ibsenhuset den 4.09.2019.

Hun var utdannet ved Musikkonservatoriet i Oslo og Statens Operahøgskole. 

Hun var gift med Den Norske Operas 1. repetitør og dirigent Neil David Percival Dodd (1939–2005) som var ansatt ved Den Norske Opera fra 1973.

Referanser
----------

1. ↑  Torhild Staahlen -
 Institutt for musikkvitenskap (UiO)/Musikkhistorisk arkiv
2. ↑   
70 års omtale i Aftenposten 25. september 2017
3. ↑  Helge Evju: *Torhild Staahlen* - Minneord i Aftenposten 13. januar 2022
4. ↑  Operasanger Torhild Staahlen er død - ballade.no 3. januar 2022
5. ↑  300 000 kroner drysses ut over unge talenter og erfarne musikere - Telemarksavisa 5. september 2019
6. ↑  Reportasje fra stipendtildelingen i Skien - Porsgrunns Dagblad 8. september 2019

Kilder
------

* International Who's Who in Classical Music, pp 746, David M. Cummings, Europa Publications, 2003, ISBN 185743174X
* Cappelens musikkleksikon, Vol. 6, pp 213, J.W Cappelens Forlag as, 1980, ISBN 82-02-03689-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ndre Mjeda** (født 10. november 1866 i Shkodër i Albania, død 1. august 1937 samme sted) var en albansk dikter og katolsk prest tilhørende jesuittordenen.

Mejda ble påvirket av den jesuittiske forfatteren Anton Xanoni og den fransiskanske dikteren Leonardo De Martino.[] Fra 1880 til 1887 studerte Mjeda litteraturvitenskap ved Porta Coeli, en kartusiansk kirke i Valencia i Spania, og siden retorikk, latin og italiensk i Kroatia og i Italia i Roma og Chieri. I studieløpet begynte Mjeda å skrive albansk poesi. To av hans mest berømte dikt ble *Vaji i Bylbylit* («Nattergalens klage») og *Vorri i Skanderbegut* («Skanderbegs grav»).

Mjeda gav også undervisning i musikk i den italienske byen Cremona i årene 1887–1891. Han oversatte og publiserte religiøs litteratur, og mest kjent er et verk om den hellige Jan Berchmans' liv (1892).

Mjeda studerte senere teologi på en jesuittskole i polske Kraków og gav undervisning i filosofi og filologi. Han ble bibliotekar på en skole i Kraljevica i Kroatia og ble engasjert som professor i logikk og metafysikk. Han ble utestengt fra undervisningen i 1898 på grunn av en tvist mellom Østerrike-Ungarn og Pavestolen.[]

Mjeda var medlem av den litterære kommisjon i Shkodër under den østerriksk-ungarske administrasjon og medlem i Albanias nasjonalforsamling. 

Han forlot politikken etter at kong Ahmet Zogu overtok makten og avsatte Fan Noli. De følgende årene var han sjelesørger i Kukël og underviste i språk og litteratur ved jesuittenes høyskole i hjembyen.

Referanser
----------

1. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 41298[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Hasan Kaleshi: *Mjeda, Don Ndre*, in: *Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas*. Bd. 3. München 1979, S. 225–229

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Ne dumaj pro belykh obezjan*** (originaltittel: *Не думай про белых обезьян*) er en russisk film fra 2008, regissert av Jurij Mamin.

Handling
--------

Den unge bartenderen Vova Smorodin (spilt av Mikhail Tarabukin) får i oppdrag å åpne en liten, men prestisjefylt restaurant kalt "Paradise Corner" fra sjefen sin Gavrilych, faren til Vovas forlovede Larisa. Vova Smorodin oppfatter denne oppgaven som det første trinnet i bli langt mer velstående. Etter å ha overtatt et tomt loft som han kan bruke som kontor, oppdager Vova tre bohemske kunstnere som har stukket av fra et mentalsykehus: Dasha, den alkoholiserte kunstneren Gena og den stumme buddhisten kjent under kallenavnet Khu-Pun.

Dette møtet blir et vendepunkt i Vovas tidligere selvsikre tilværelse. De hjemløse kunstnerne kan male appetitt-vekkende mat på veggene i kjeller-restauranten hans, i bytte mot å få bo der. Han lar dem bo ved loftet hans. Hans nye venner introduserer ham for et vegetarisk kosthold og meditasjoner. Men Vova begynner å se merkelige drømmer, hvor fortid og fremtid blandes sammen.

Skuespillere
------------

* Mikhail Tarabukin som Vova
* Katerina Ksenjeva som Dasja
* Aleksej Devottsjenko som Gena
* Anvar Libabov som Khu-Pun

Referanser
----------

1. ↑  Не думай про белых обезьян (2008)
2. ↑  Мамин с собачкой

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ne dumaj pro belykh obezjan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
*Sigurd Magnusson er også navnet til Sigurd Jorsalfare*

**Sigurd Magnusson** var en norsk tronpretendent i borgerkrigstiden. Han levde fra om lag 1180 til 1194. Sigurd var sønn av kong Magnus V Erlingsson. 

Sigurd ble utropt til konge i 1193 av øyskjeggene på Haugatinget utenfor Tønsberg. Han falt året etter i slaget ved Florvåg. Florvåg ligger på Askøy ved Bergen.

Kong Sverre Sigurdsson og birkebeinerne kjempet mot Sigurd Magnusson og øyskjeggene. Øyskjeggene hadde omringet Bergen (Bjørgvin), men de hadde ikke tatt borgen Sverresborg. Kong Sverre kom til Gravdal med en stor flåte, han rodde over til Florvågøya og hørte hva Sigurd og mennene hans planla. Palmesøndag morgen, den 3. april 1194 stod slaget.

Kong Sverre vant, men om lag 2500 mann ble drept i det blodige slaget. Liket av kong Sigurd Magnusson lot Sverre vise frem i Bergen. Så ble det gravlagt på Mariakirkegården (dette kan være ved Mariakirken i Bergen).

Referanser
----------

1. ↑  Kåre Lunden (1995). *Norge under Sverreætten*. Cappelen. s. 43–44. ISBN 8202153174.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for LitauenLitauen Litauen |
| Friidrett: |
| Sommer-EYOF |
| Gull | Banská Bystrica 2022 |  Tresteg |

**Aurėja Beniušytė** (født 5. september 2006 i Vilnius) er en litausk friidrettsutøver som konkurrerer i mangekamp, men også hoppøvelser, særlig høydehopp, lengdehopp og tresteg. Hun vant tresteg i Sommer-EYOF 2022.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2020

Beniušytė kom på andreplass på 60 meter hekk i det litauiske U16-mesterskapet innendørs i 2020, og hun kom på fjerdeplass i høydehopp i det litauiske U18-mesterskapet innendørs. I det litauiske U16-mesterskapet utendørs ble hun nummer en i høydehopp og nummer to på 100 meter hekk.

### Sesongen 2021

Hun vant høydehopp i det litauiske U16-mesterskapet og U18-mesterskapet innendørs i 2021. Hun deltok i det litauiske U18-mesterskapet i mangekamp innendørs, og ble der nummer tre med 3268 poeng. Utendørs deltok hun i det baltiske U16-mesterskapet i mangekamp for lag, og ble der nummer seks med 4297 poeng. Hun fullførte ikke sjukampen i det litauiske U18-mesterskapet i mangekamp, men deltok i det litauiske U20-mesterskapet i friidrett, og fikk der bronse i høydehopp, der hun hoppet 1,70 meter.

### Sesongen 2022

I februar 2022 vant hun høydehopp og tresteg i det litauiske U18-mesterskapet innendørs. En uke senere vant hun tresteg i det litauiske U20-mesterskapet innendørs, og hun fikk bronse i lengdehopp, 15 og et halvt år gammel. Hun deltok i det litauiske mesterskapet i friidrett innendørs (senior), og ble der nummer seks i lengdehopp. I det baltiske U16-mesterskapet i mangekamp innendørs for lag ble hun nummer fem i femkamp med 3487 poeng, og i det baltiske U18-mesterskapet i mangekamp utendørs for lag ble hun nummer sju i sjukamp. I juni deltok hun i det litauiske U18-mesterskapet i friidrett, og fikk der gull i tresteg og sølv i høydehopp. Hun deltok i U18-EM i friidrett 2022, der hun kom på sjuendeplass i tresteg, og hun vant tresteg i det baltiske U18-mesterskapet for lag.

Hun deltok i friidrett under Sommer-EYOF 2022, og vant der tresteg med ny personlig rekord på 13,04 meter. Hun deltok også i høydehopp, men nådde ikke finalerunden der.

Referanser
----------

1. 1 2 3  World Athletics - *Aurėja Beniušytė - Results*, besøkt 5. august 2022.
2. ↑  EYOF - *Triple Jump Girls Final*, besøkt 5. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aurėja Beniušytė – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Aurėja Beniušytė – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos EYOF 2022
**Sigurd Johan Normann** (født 22. august 1879 i Hamarøy, død 4. desember 1939 i Tromsø) var en norsk teolog og biskop. Han var biskop i Hålogaland (1937–1939).

Normann ble cand.theol. ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1909. Han disputerte til den teologiske doktorgrad med avhandlingen *Viljefrihet og forutbestemmelse i den lutherske reformasjon inntil 1525* i 1935. Han stiftet og ledet Norsk Lutherlag til sin død.

Han gjorde prestetjeneste ved Johanneskirken (1911) og i Grønland menighet (1918) i Oslo, før han i 1937 ble biskop i Hålogaland. Han døde i embetet etter bare to år.

Høsten 1945 ble det på Hamarøy avduket en bautastein over ham.

Referanser
----------

1. 1 2  Aftenposten morgen - Hamarøygutten som ble berømt Lutherforsker og biskop i Hålogaland (25.9.1945, s.3)
2. ↑  Aftenposten morgen - Nekrolog (5.12.1939, s.2)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Eivind Berggrav** | **Luthersk biskop i Hålogaland**(1937–1939) | Etterfølger:**Wollert Krohn-Hansen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Sigurd Halvorsen Johannessen** (født 28. juli 1881, død 6. mai 1964) var en norsk sjøoffiser og embedsmann.

Johannessen gikk ut av Sjøkrigsskolen i 1902. Under første verdenskrig tjenestegjorde han i Nøytralitetsvernet, og senere ble han ekspedisjonssjef i Provianteringsdepartementet. Etter krigen ble han handelsråd for Øst-Europa.

Sigurd Johannessen var konstituert («kommissarisk») statsråd i Handels- og Industridepartementet i det okkuperte Norge 1940–1942, selv om han ikke var medlem av NS. Johannessen ble frifunnet i landssvikoppgjøret etter krigen.

Terboven, den tyske okkupasjonsmaktens øverste leder i Norge under krigen, håndhilser på Johannessen og de andre kommissariske minstrene på Stortinget under Statsakten 1. februar 1942. Minstrene ble avsatt, men de fleste samtidig utnevnt til statsråder i Quislings «nasjonale regjering» som i virkeligheten fortsatt var underlagt tysk tilsynsforvaltning. Foto: Riksarkivet

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sigurd Johannessen, (28.juli 1881 - 06.mai 1964).», besøkt 12. mars 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Bratli, Kjell Arne og Schau, Øivind (1995). *Sjøoffiser og samfunnsbygger : Vernepliktige sjøoffiserers forening : 100-års jubileumsbok : 1895-1995*. Vernepliktige sjøoffiserers forening. ISBN 82-91008-09-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigurd Johannessen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Sigurd Johannessen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Prabook
 |
**Hans Neumann** (født 5. oktober 1908 i Aumund (distriktet Blumenthal), død 20. november 1944 i Brandenburg-Görden fengsel) var snekker, kommunist og motstander av nasjonalsosialismen.

Biografi
--------

Neumann vokste opp i et hjem i et katolsk diaspora-samfunn. Han ble utdannet som snekker på Bremer Vulkan, hvor det varc den tre fagforeninger og i 1930 tok Hans Neumann over KJVD og KPD. I februar 1933 tok han over den ulovlige KPD i bydelen Blumenthal. Men han ble allerede en kort tid senere, i 1934 arrestert og tatt med til konsentrasjonsleiren Esterwegen og deportert. Etter sin løslatelse arbeidet han igjen på Vegesack-verftet og fortsatte sitt motstandarbeide sammen med Bernhard Goehner.

Ved begynnelsen på andre verdenskrig organiserte han sammen med Leo Drabent et motstandsnettverk ved Bremen Verft sammen med Bästlein-Jakob-Abshagen-gruppe i Hamburg. Den 29. mars 1943 ble Leo Drabent, Hans Neumann, og ni motstandsmenn arrestert av Gestapo. Den 13. oktober 1944 ble han av folkets domstol dømt til døden. Hans Neumann og Leo Drabent ble i fengslet Brandenburg halshugget.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 7. mai 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Luise Kraushaar et al.: *Deutsche Widerstandskämpfer 1933 - 1945. Biografien und Briefe.* Band 2, Dietz-Verlag: Berlin 1970, side 22ff
* Ursula Puls: Die Bästlein-Jacob-Abshagen-Gruppe. Berlin 1959
* Willy Hundertmark, Jakob Pfarr et al.: *Antifaschistischer Widerstand 1933 bis 1945 in Bremen.* Schmalfeldt-Verlag: Bremen 1974
* Inge Marßolek, René Ott, Peter Brandt: *Bremen im Dritten Reich – Anpassung, Widerstand, Verfolgung*. Schünemann, 1986, ISBN 3-7961-1765

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |