recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Denne artikkelen er om bokverket, for sjangeren se folkevise*
***Norske Folkeviser*** av teologen Magnus Brostrup Landstad er den første, større samling av tradisjonelle ballader, folkeviser og stev utgitt i Norge.

Verket begynte å utkomme heftevis fra høsten 1852, på Christian Tønsbergs forlag, og ble fullført i løpet av 1853. Materialet var i hovedsak skaffet tilveie i samarbeid med prestedatteren Olea Crøger, men verket ble utgitt i Landstads navn. Organist Ludvig Mathias Lindeman var ansvarlig for meloditillegget.

Landstad og Olea Crøger slo sine tekstinnsamlinger sammen. Verket er på 942 sider, hvorav 50 sider utgjør notebilaget. Olea Crøger leverte også melodier til Lindeman og var blant dem som sang for ham. Når denne første, monumentale samlingen av ballader, folkeviser og stev så dagens lys var tiltaket i tråd med nasjonalromantikkens og det nasjonale gjennombrudds tidsånd, med særlig vekt på verdiene i den folkelige kulturen.

Etter at Andreas Faye først hadde lansert sine *Norske Sagn* var det flere som satte i gang med innsamling og utgivelser av folkloristisk materiale. Landstads arbeider falt i tid sammen med Ivar Aasens innsamling av dialekter, og Asbjørnsen og Moes innsamling av folkeeventyr og sagn.

Det meste av innsamlingsarbeidet ble gjort i Vest-Telemark, som Landstad kjente godt fra oppveksten og fra sin senere prestetjeneste i Seljord. Landstad overtok Seljord prestegjeld etter sin far i 1839/40, og det var på denne tid han påbegynte innsamlingsarbeidene. De første fruktene av innsamlingen ble trykket i *Norsk Tidsskrift for Videnskab og Litteratur* i 1849. Landstad mottok noe avvikende råd fra Ivar Aasen og P.A. Munch med hensyn til språkformen som burde legges til grunn for gjengivelsen av visene. Avveiningen var mellom hva som var forståelig i samtiden og å synliggjøre tekstenes antatte forbindelser med historien og en tenkt opprinnelse i gammelnorsk tid. 

Samlingen inneholder alle de større balladetypene; «Draumkvedet», «Åsmund Fregdegjeva», «Margit Hjukse», «Bendik og Årolilja», «Liti Kjersti», «Ravnebryllup i Kråkelund» og «Han Mass og Han Lass».

Utgaver
-------

* *Norske Folkeviser*. Samlede og udgivne af M.B. Landstad. Christian Tønsbergs Forlag. Christiania 1853.
* *Norske Folkeviser*. Samlede og udgivne af M.B. Landstad. – Faksimileutgave. – Norsk folkeminnelag / Universitetsforlaget, 1968.
* *Norske folkeviser*. Samlede og udgivne af M.B. Landstad. – Faksimileutgave, med etterord av Erik Henning Edvardsen. – Porsgrunn: Norgesforlaget, 2002. ISBN 82-91986-45-2

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Norske Folkeviser – sitater

* Google Books: Norske folkeviser fulltekst faksimile
* Dagbladet, 6.10.2002: Otto Nes: *Kulturformidleren M.B. Landstad*
* Ballade.no, 25.10.2002: Velle Espeland: *Salmebok og folkevise – om Magnus Brostrup Landstad og Ludvig Mathias Lindeman* Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Niels Nielsen Moss** (født 1743 i Trondheim, død 1776) var en norsk sjømann som i 1769 ble tatt til fange av sjørøvere fra Alger. Han ble solgt som slave, men kjøpt fri etter 2 år, 7 måneder og 12 dager i fangenskap. Etter hjemkomsten til Trondheim tok han styrmannseksamen og giftet seg. Hans dagbok (*En fuldstændig Historisk Efterretning om De Medfarendes Skiæbne paa Skibet Jomfrue Christina fra Trondhiem*) ble utgitt i Trondheim i 1773. Her skildrer han sjørøverbyen, dens befolkning og daglige liv. Boken er senere blitt utgitt på nytt av Trondhjems Sjøfartsmuseum (1936) og av Den Litterære Klubb i Trondheim (1970).

Vetle Lid Larssen tegner et litterært portrett av Moss i den halvdokumentariske boken *1001 natt*.

Se også
-------

* Henrik Brandel
* Christian Børs (sjømann)
* Slavefortellinger

Referanser
----------

1. ↑  Vetle Lid Larssen, *1001 natt – den ukjente historien om to norske slaver i Alger* (Oslo: Cappelen Damm, 2013).

Eksterne lenker
---------------

* Lars-Ludvig Røed, «Norske slaver i barbarisk handel», *Aftenposten*, 25. april 2004.
* Cato Guhnfeldt, «Nordmenn var slaver i Afrika», *Aftenposten*, 3. mai 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Niels Mund til Birkevold** (– etter 1622) var en dansk-norsk adelsmann. 

Han tilhørte en adelslekt fra det nordlige Jylland med Serridslevsgaard som hovedgård, og var sønn av Søren Mund og Kirsten Glambek [II]. I årene 1578–80 virket han som sekretær i Danske Kancelli. Ved hyllingen i 1596 nevnes han blant norsk adel. På herredagen på Akershus i 1599 var *Niels Mund paa Jomfruland* til stede som en av deltagerne. Han eide Birkevold (Eidanger) og Jomfruland i Bratsberg som adelig setegård.

Mund giftet seg med Inger Prosdatter, datter av lagmann, senest i Skien, Pros Lauridsen og Kirsten Iversdatter (Baden). Gjennom sin hustru kom han i besittelse av gården Birkevold ved Eidanger. Ved parets død gikk gården over til sønnen Pros.

Ekteparet Mund og Hørby hadde fire barn: 

1. Søren Mund til Birkevold og Jomfruholm (d. etter 1625), sjøoffiser
2. Pros Mund til Birkevold (d. 1644), admiral
3. Maren Nielsdatter Mund til Birkevold og Jomfruland (d. 1661), gift med adelsmannen Peder Harbou til Hvam
4. Kirsten Nielsdatter Mund (d. etter 1652)

Referanser
----------

1. 1 2  *Jomfruland*. Jomfruland vel : Jomfruland hytteeierforening. 1991. s. 65-66.
2. ↑  «Mund» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 337. 1904.
3. ↑  Schøning, Arnt (1929). *Eidanger kirke*. Dyring. s. 92.
4. ↑  *Aschehoug og Gyldendals store norske leksikon*. Kunnskapsforl. 1980. s. 392. ISBN 8257300322.
5. ↑  Bergersen, Olav (1953). *Fra Henrik Bielke til Iver Huitfeldt*. Det Kgl. Norske Videnskabers sSlskab. s. 155.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Niels Otto Møller** (født 7. november 1897, død 14. april 1966) var en dansk seiler som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Møller vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på den danske båten «Hi-Hi» som kom på andreplass i 6-meterklassen bak den norske båten «Norna». Mannskapet på «Hi-Hi» var; Vilhelm Vett, Nils Otto Møller, Aage Høy-Petersen, Peter Schlütter, Sven Linck. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i seiling, 6 meter-klassen (Danmark)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niels Otto Møller – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Niels Otto Møller – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Niels Otto Møller – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Niels Otto Møller – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Niels Christian Nolsøe** (født 4. september 1879 på Tvøroyri, død 14. juni 1952 i Herning), på folkemunne kalt **Niels á Puntarbyrgi**, var en færøysk skipsbygger og politiker (Sb.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðuroy 1928–1932.

Han var sønn av skipper Dion Emil Nolsøe og hustru Maren Susanne Smith på Tvøroyri. Hans tippoldefar, Dione Nolsøe, var bror av Poul, bedre kjent som nasjonalhelten Nólsoyar Páll. Niels Nolsøe giftet seg med Anna Katrina Mortensen. Hennes grandonkel (farfars bror) var kjøpmannen Johan Mortensen. Blant Niels og Anna Katrinas barn var lagtingsmennene Dion Nolsøe og Eli Nolsøe.

Han gikk i lære som skipsbygger. Da Jacob Dahl anla sin egen slipp i Vágur i 1914, ble Nolsøe ansatt som formann der.

Han døde under et besøk hos sin datter i Herning i Danmark i 1952. Han ble begravet i Vágur.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 327–328. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. ↑  Jespersen, Niclas (30. mai 1991). «Fremmand ættarnøvn í Suðuroy». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 15.
3. ↑  «Eli Nolsøe, fyrrverandi landsstýrismaður, deyður». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 3. 22. november 1996.
4. 1 2  «Minniorð». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 2. 5. juli 1952.

Portal: Færøyene
**Niels Marius Nielsen** (født 5. oktober 1883 i Oslo, død 9. februar 1961 i Bærum) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Nielsen vant en olympisk sølvmedalje i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass, sammen med Johan Faye, Christian Dick og Sten Abel, i 7-meter-klasse med den norske båten «Fornebo». Det var kun to båter i denne klassen, en britisk «Ancora» som vant og «Fornebo» som kom på andre- og sisteplass.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i seiling, 7-metersklassen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niels Nielsen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Niels Nielsen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Niels Nielsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Niels Nielsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Niels Nielsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Skriket Efter Mor***, (originaltittel: *Children of Divorce*) er et amerikansk romantisk drama fra 1927 med Clara Bow og Ester Ralston i hovedrollene, og med en tidlig opptreden av en ung Gary Cooper.

Handling
--------

Jean Waddington og Ted Larrabee vokste opp sammen i et velstående samfunn. De fleste av vennene deres har kyniske holdninger til kjærlighet og ekteskap, men Jean og Ted er mer seriøse. Jean blir forelsket i Ted, som en dag foreslår ekteskap. Vel vitende om at Teds far var utro mot sin kone og en uansvarlig ektemann, krever Jean imidlertid at han skal bevise seg før hun godtar frieriet hans. Ted grunnlegger en bedrift, og åpner et kontor, i bygningen hvor deres felles venn Kitty Flanders arbeider.

En kveld arrangerer Kitty en vill fest på jobben, og Ted deltar også. På festen møter Kitty en prins, Ludovico de Saxe, og blir umiddelbart tiltrukket av ham. Men prinsens verge, hertug Henri de Goncourt, hindrer dem fra å se hverandre, fordi hun ikke er i deres sosiale klasse. Kittys mor ønsker at hun burde gifte seg med en velstående mann, og Kitty legger snart øynene på Ted. Selv om hun vet at Ted og hennes nære venn Jean elsker hverandre. En kveld, etter å ha drukket seg fulle, lurer Kitty ham til å gifte seg med henne, selv om hun egentlig ikke elsker ham. Desperat og ulykkelig forsikrer Ted til Jean at han ønsker å søke skilsmisse så snart som mulig. Men Kitty stiller seg tvilene, og ønsker ikke å gifte seg med ham hvis han skiller seg.

Medvirkende
-----------

* Clara Bow
* Esther Ralston
* Gary Cooper
* Einar Hanson
* Norman Trevor

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skriket Efter Mor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Skriket Efter Mor* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Skriket Efter Mor* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Skriket Efter Mor* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Skriket Efter Mor* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Skriket Efter Mor* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Skriket Efter Mor* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Roger** **Adolfsen** (født 12. mars 1964) er en norsk investor og forretningsmann. Blant annet er han styreleder i investeringsselskapet Hospitality invest og grunnlegger av Adolfsen Group sammen med sin bror Kristian Arne Adolfsen. Selskapene driver med investeringer i en bred rekke sektorer, deriblant eiendom, hotell og drift av velferdstjenester som barnehager, sykehjem og asylmottak på oppdrag fra det offentlige (se Norlandia).

I 2017 ble Roger Adolfsen rangert på 85. plass over Kapitals liste over Norges rikeste med en formue på 2,9 milliarder kroner og hadde 143 roller i norsk næringsliv.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Hospitality Invest». *hospitalityinvest.no* **(engelsk)**. Besøkt 9. januar 2018.
4. 1 2  «Adolfsen Group». *Adolfsen Group* **(engelsk)**. Besøkt 9. januar 2018.
5. ↑  «Roger Adolfsen - Kapital 400 rikeste 2018». *www.kapital400.no*. Arkivert fra originalen 10. januar 2018. Besøkt 9. januar 2018.
6. ↑  «Roger Adolfsen – Alle roller». *www.proff.no*. Besøkt 9. januar 2018.
**Terje Krogh** (født 11. september 1939 i Sandviken i Bergen) er en norsk politiker, og tidligere leder av Norges Kommunistiske Parti fra 1993 til 1998.

Tidlig liv
----------

Etter fullført framhaldsskole på Laksevåg, fikk Krogh sin utdannelse som elev på Hotel Norge i Bergen. Først i hotellets resepsjon, og siden som elev i spisesalen i 1955-1958. Han utdannet seg i 1960 til steward/purser i SAS.

Yrkeskarriere
-------------

Krogh arbeidet i flere år som purser på SAS' ruter til Nord-Amerika. Han seilte deretter i mange år i Det Bergenske Dampskibsselskab som spisesaltjener på selskapets cruise-båter. Han seilte også noen år i byssen på tankbåter og på stykkgodsbåter.

Politisk karriere
-----------------

Krogh meldte seg inn i Unge Pionerer i 1953 og i «Bergens Kommunistiske Ungdomslag» (BKU) i 1954. Han ble medlem i Norges Kommunistiske Parti (NKP) i 1960, mens han bodde og arbeidet i Oslo. Da han flyttet tilbake til Bergen ble han med i lokalpartiet der og ble innvalgt i lagsstyret i 1980. I 1981 ble han valgt til lagsstyrets sekretær og kasserer og satt siden fast på NKPs kontor frem til 1999.

Da NKPs ledelse flyttet fra Stavanger til Bergen i 1993, ble Krogh valgt til sentralstyrets sekretær, og var én av tre talsmenn for sentralstyret i Norges Kommunistiske Parti. Han tok gjenvalg i 1995, men fratrådte i 1998.

Krogh var med å stifte «NKP-radio» i Bergen tidlig på 1980-tallet, og var i flere år radioens redaktør. Han organiserte også arbeidet med å få startet opp igjen «Studieforbundet Ny Verden» i Bergen og Hordaland, og var i flere år dets leder og sekretær på Vestlandet. Han avsluttet styreverv i partiet i 1999 og har siden vært vanlig partimedlem.

Overvåket
---------

Som medlem av Norges Kommunistiske Parti ble han overvåket av etterretningspolitiet i mer enn 40 år, og etter søknad til Innsynsutvalget fikk han i 2003 utlevert sin «mappe» som inneholdt overvåkingstjenestens dokumenter om ham. Mappen inneholdt 125 sider dokumenter om overvåking av ham som privatperson og som medlem av NKP i årene 1960 til 1987. Det ble blant annet dokumentert yrkesforbud på grunn av manglende sikkerhets-klarering fra politiet i 1963, telefonavlytting, åpning av post, og deltaking i avisdebatter i mer enn 20 år.

Etter søknad om økonomisk erstatning for dokumentert yrkesforbud og ulovlig overvåking, ble han i 2003 tilkjent 50 000 kroner i erstatning av Innsynsutvalget.

Referanser
----------

1. ↑  «Tidslinje: NKPs ledere 1923−2016». nkp.no. Arkivert fra originalen 19. januar 2021. Besøkt 5. april 2021.
**Terje Mathiassen** (født 12. april 1938 i Oslo, død 9. januar 1999) var en norsk baltolog og slavist. Han var professor ved universitetet i Oslo fra 1987.

Liv
---

Terje Mathiassen gikk på Oslo katedralskole, og begynte å studere germanske og nordiske språk ved universitetet i Oslo i 1957. Etter å ha gått forsvarets russiskkurs slo han inn på studiet av russisk og tok *cand. mag.*-graden i 1965 under veiledning av Christian Schweigaard Stang. Siden studerte han sammenlignende baltisk og slavisk språkvitenskap under Carl H. Borgstrøm og Georg Morgenstierne, og tok doktorgraden i 1970 med en avhandling «Studien zum slavischen und indoeuropäischen Langvokalismus». Han ble ansatt som universitetslektor i 1971, som dosent i slaviske og baltiske språk i 1984 og som professor i 1987. Han var en populær foreleser, og underviste til å begynne med først og fremst i russisk og gammelkirkeslavisk. Senere konsentrerte han seg mer om de baltiske språkene, og bidro til å utvide studietilbudet i latvisk og litauisk ved universitetet gjennom 1980- og 1990-årene.

Forfatterskap
-------------

Mathiassen utga en stor *Russisk grammatikk* i 1990; den ble utgitt i en ny utgave i 1996. Han skrev også *A Short Grammar of Lithuanian* (1996) og *A Short Grammar of Latvian* (1997).

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12863175z[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator mub20231193237, besøkt 5. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune

Kilder
------

* Bjørnflaten, Jan Ivar: «Terje Mathiassen in memoriam», i *Scando-Slavica* 46 (2000), s. 145–147. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Terje Mathiassen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Terje Johansen** (født 31. august 1941 i Trondheim) er en norsk politiker i Venstre og siviløkonom.

Han representerte Akershus på Stortinget i 1997 til 2001. I perioden 1988 til 1996 var han sentralstyremedlem i Venstre, og partiets politiske nestleder 1992 til 1996. I sitt politiske virke har han vært spesielt engasjert i næringspolitiske spørsmål. Johansen er fra 2006 medlem av representantskapet i Norges Bank.

Terje Johansen er bosatt i Drøbak. Han er gift og har to barn.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Johansen gikk naturfaglinjen ved Trondheim katedralskole og tok artium i 1960. Han tok dessuten studentfagkurs ved Trondheim Økonomiske Gymnas i 1964. Johansen ble uteksaminert som siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen i 1967.

Fra 1960 til 1961 jobbet han som lærer ved Overhalla Interkommunale Realskole. Han avtjente verneplikt i kavaleriet 1961 til 1962. I 1962 hadde han arbeid som skiftarbeider ved Lade Fabriker. Samme år begynte han som salgssjåfør for firmaet LB OPheim AS, en jobb han hadde fram til året etter.

I 1965 begynte Terje Johansen som lærling hos Bank of America i San Francisco. Samme og påfølgende år hadde han også jobb som timelærer ved Bergen Yrkesskoles linje for handel og kontorfag. Fra 1968 til 1971 jobbet han som produktsekretær-salgssekretær ved Denofa-Lilleborg AS. Deretter, i 1971, gikk han over til stillingen som markedssjef hos Stabburet AS. Han var i denne jobben fram til 1974. Da ble han leder for nye prosjekter/direksjonssekretær, og var det til 1978. I 1975 var han i tillegg industrirådgiver for NORAD i Kenya. Etter de sju årene hos Stabburet tiltrådte Johansen i 1978 stillingen som markedsdirektør hos Gyldendal Norsk Forlag. I fem år, fram til 1983 bekledde han denne stillingen inntil han ble tilsatt som administrerende direktør hos Ernst G. Mortensens Forlag, en stilling han hadde i fire år, fram til 1987.

Fra 1987 og fram til i dag har Terje Johansen arbeidet som rådgiver i Norsk Næringsutvikling AS. Fra 1988 til 1996 var han direktør i Orkla Media AS.

Stortingskomitéer
-----------------

* 1997–2001 medlem av Finanskomitéen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Terje Johansen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Terje Johansen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
Gården Ekeberg, med hovedbygning trolig fra 1770-tallet
**Holmsen** (som tildels også bl.a. har brukt navnet **Egeberg**) er en norsk slekt som stammer fra *Holm Hanssøn Buer* (død etter 1659) fra Enebakk, som i 1634 ble eier av storgården Ekeberg. Han var far til lensmann Hans Holmssøn (1617–97), eier av Ekeberg og nabogården Børter. To slektsgrener stammer fra deres sønner, kjent som *Ekeberg-grenen* og *Børter-grenen*.

Til slekten hører bl.a. postmester i Halden og rittmester Andreas Holmsen (1790–1867), bergmester Paul Hansen Birch Holmsen (1822–1900), oberstløytnant Hans Wangensten Holmsen (1815–1903), geologen Andreas Holmsen, historikeren Andreas Holmsen og komponisten Borghild Holmsen.

Elen Marie Holmsdatter Egeberg (1800–78) var gift med slektningen Peder Holmsen Jølsen (død 1874), og deres sønn var brukseier på Ekeberg Holm Jølsen (1833–1906). På Ekeberg ble det drevet sagbruk og telgstensbruk, og Holm Jølsen etablerte også flere fabrikker, herunder cellulosefabrikk og det som ble Skandinavias største fyrstikkfabrikk. Han solgte Ekeberg i 1904 etter å ha kommet i økonomiske vansker. Holm Jølsen var far til oberst Olaf Elias Jølsen og forfatteren Ragnhild Jølsen. Ragnhild var inspirasjonen for Jens Bjørneboes halvdokumentariske roman *Drømmen og hjulet* (1964), der livet på gården Ekeberg står sentralt. Ragnhilds søster Gudrun utgav en bok om slekten Holmsen i 1934.

Familiemedlemmer har brukt slektsnavnet Holmsen fra 1700-tallet.

Slektsvåpen
-----------

Slekten fører et våpen med to kryssede sverd og mottoet *volo quod possum*. Våpenet er gjengitt i slektsboken.

Persongalleri
-------------

* Komponisten Borghild HolmsenKomponisten Borghild Holmsen
* Forfatteren Ragnhild JølsenForfatteren Ragnhild Jølsen
* Oberst Olaf Elias Jølsen, kommandant på Fossumstrøkets festning 1915-1929.Oberst Olaf Elias Jølsen, kommandant på Fossumstrøkets festning 1915-1929.

Litteratur
----------

* Gudrun Jølsen: *Slekten Holmsen*, 300-årsjubileum 1634–1934, Oslo 1934, revidert utgave 1972 med forord av Andreas Holmsen. ISBN 82-990075-1-8
* Holmsen i Store norske leksikon
* Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976), side 127
***Niels Lyhne*** er en roman skrevet av den danske forfatteren Jens Peter Jacobsen som ble utgitt i 1880. Boken regnes for å være et av den nordiske naturalismens viktigste verk og knyttes gjerne til det moderne gjennombrudd litteraturen. 

Historien skildrer hovedpersonen Niels Lyhnes liv. Sentralt står hans intellektuelle og sjelelige utvikling, og da særlig hans forhold til kristendommen.

En hel generasjon av norske diktere var svært opptatt av Jacobsen, fra Amalie Skram til Henrik Ibsen, Alexander Kielland og Sigbjørn Obstfelder. Den tyske dikteren Rainer Maria Rilke var også en stor beundrer av Jacobsen og *Niels Lyhne.* I *Brev til en ung dikter* skriver Rilke følgende:

"Nu vil også 'Niels Lyhne' åpne seg for Dem, denne herlige og dype bok. Jo oftere man leser den, desto klarere synes alt å være til stede: fra livets sarteste dufter til den fulle smak av de tyngste frukter. Her er intet som ikke er forstått, grepet, erfart og erkjent som i erindringens sitrende efterklang. Ingen opplevelse er her for spe, den minste hendelse utfolder seg som skjebne, og skjebnen selv er som en vidunderlig bred vev hvori hver tråd blir ført av en uendelig varsom hånd og lagt ved siden av en annen og båret og fastholdt av hundre andre. De vil erfare den store glede å lese denne boken for første gang og De kommer til å gjennom dens utallige overraskelser som gjennom en ny drøm."

Referanser
----------

1. ↑   Åse Marie Nesse, "Obstfelder og Rilke", i *Obstfelder: Fjorten essays*, red. Asbjørn Aarnes (Oslo: Aschehoug, 1997), 175.
2. ↑   Rainer Maria Rilke, *Brev til en ung dikter* (Oslo: Dreyer, 1969), 34.

Eksterne lenker
---------------

* Jacobsen, J.P. (1971). *Niels Lyhne*. [Oslo]: Cappelen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |

Portal: Danmark
**Skrivarberget** er en sørvendt bergvegg med runeinnskrifter ved gårdene Bø og Ystines i Stjørdal kommune, Nord-Trøndelag.

Innskriftene er fra 1000- og 1100-tallet, og ble undersøkt av Lorentz Diderik Klüwer i 1815, og Martin Friedrich Arendt i 1817. Stedet ble igjen undersøkt av Oluf Rygh i 1864 og 1896, og av Aslak Liestøl i 1956. Tolkningene her er etter Liestøls undersøkelse.

  

**Innskrift I**

**biarurn(u) iftr ristu ru(nar):þisar**
**rutsm(a)urkum:uisa:birt(a)lt**
På norrønt er det: *Biǫrnulfr ristu rùnar þesar. Ruþs mǫrkum visa bert at.*

I moderne norsk: «Bjørnulf ristet disse runene. Rudsmarkene viser de tydelig til». Antakelig har denne ristningen og den følgende å gjøre med et eiendomsskifte e.l.

  

**Innskrift II**

Denne innskriften er registrert av både Klüwer og Rygh, men er ikke gjenfunnet.

**(b)irkr(a)ukþair**
som tolkes til: *Bergr ok þeir ristu rùnar þessar*.
*þeir* i dette tilfellet viser tilbake til innskrift I der Bjørnulf var runeristeren. Meningen blir altså: «Berg og Bjørnulf ristet disse runene».

  

**Innskrift III**

**undir austanu(æ)r þre orf er gul g..(y)..ninalna (n)iþr**
På norrønt blir det: *Undin austanverđi horf er gull geymt niu alnar niđr*.

Og på moderne norsk: «Under det østre hjørnet er gull gjemt ni alen ned (dvs. under jorden)».

  

**Innskrift IV**

En fragmentarisk innskrift:

**ohr...**
Kan ikke tolkes med sikkerhet.

  

**Innskrift V**

Nok en fragmentarisk innskrift:

**.. istrunar ...**
Betyr: «... reist runer ...»

  

**Innskrift VI**

Denne innskriften ble første gang påvist av Liestøl i 1956:

**her er fefolgu tuntirst .. ni þess(um).**
På norrønt er det: *Her er fè folgit undir steini þessum*.

Som på moderne norsk blir: «Her er gods gjemt under denne steinen.»

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1957. s. 22ff.

Referanser
----------

1. ↑  «Skrivarberget (Stjørdal)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Luftskiphangarer** er spesialiserte bygninger for luftskip som brukes under bygging av luftskip, senere vedlikehold og eventuell lagring. Stive luftskip må alltid plasseres i hangarer på grunn av deres sårbarhet for vær og vind.

Historie
--------

### Tidlige hangarer

Hangar Y, Chalais Meudon nær Paris, Frankrike 2002
De første virkelige hangarer som ble bygget ble bygget ved Chalais Meudon nær Paris i 1879 da ingeniørene Charles Renard og Arthur Constantin Krebs bygde luftskipet "La France". Denne hangaren er en av de få i Euopa som ennå står.

Rekonstruert luftskiphangar ved Farnborough
I dag er det bare to gjenværende hangarer ved det tidligere *Royal Airship Works* i Cardington, Bedfordshire hvor luftskipet R101 ble bygget. Hangar No.1 i Cardington hangar er den opprinnelige, men utvidet. Hangar No.2 ble flyttet til Cardington fra Pulham i 1928.

### Luftskiphangaren på Spitsbergen

Til Luftskipet «Norge»s nordpolsferd i 1926 ble det bygget en fortøyningsmast og en luftskiphangar i Ny-Ålesund. Det var den største trekonstuksjon som var bygget på Svalbard. Fortøyningsasten står fortsatt, hangaren er revet, mens grunnmurene eksisterer. Luftskiphangaren var tegnet av Diderich H. Lund mens byggearbeidene var det byggmester Ferdinand Reinhardt Arild som stod for.

Referanser
----------

1. ↑  Bowyer (1983): Pp 94-100.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Tørris Johnsen Worum** (født 1784 på Ytterøy, død 4. mai 1834) var en norsk gårdbruker og stortingsrepresentant.

Han var sønn av sersjant John Tørrissen Worum og Elen Madsdatter fra Sparbu. Tørris Johnsen Worum ble selv gift med Ingeborg Olsdatter Holing fra Åsen, enke etter gårdbruker Henrik Andersen Westrum. Hennes sønn fra sitt første ekteskap var ordfører og stortingsmann Anders Sandstad. Tørris Johnsen Worum ble således gårdbruker på gården Sandstad på Ytterøy, som han overdro til stesønnen i 1826. Han ble far til ordfører og stortingsmann Johannes Tørrissen Worum.

Før han ble gårdbruker, fullførte Worum utdannelse som underoffiser i 1807, og fikk kommandersersjants grad. Året etter deltok han i slaget ved Trangen. I 1814 ble han tilbudt grad og stilling av offiser, men trådte heller ut av tjeneste. Worum var medlem av matrikuleringskommisjonen i 1818 og forlikskommissær fra 1820. Han var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt for perioden 1824–1826, men ble permittert den 29. juni 1824 på grunn av sykdom. Worum var medlem av Stortingets militærkomité.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 962[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 963[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kirkebok for Ytterøy

Litteratur
----------

* Lindstøl, Tallak (1915). *Stortinget og statsraadet : 1814-1914*. 2. Kristiania. s. 962–963.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Tørris Johnsen Worum hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Tørvikbygd Ungdomslag** (TUL), stiftet i 1896, er ungdomslaget i Tørvikbygd i Kvam. Laget eier og drifter ungdomshuset Bygdatun (Tørvikbygdvegen 410). Gjennom året blir det gjennomført flere store arrangement som 3. dagsfest og 17. mai-feirng i ungdomshuset. Styret består av 7 medlemmer. 

Ungdomslaget sitt eget blad *Fram* blir skrevet og opplest av ulike folk fra bygden 3. juledag og 17. mai.

Formålsparagraf
---------------

Den originale formålsparagrafen til ungdomslaget er fortsatt en del av vedtektene deres.

Original fra 1896:

> Laget hev til fyremaal aa arbeida for framstig og fridom, vekkja hugen hjaa ungdomen for det gode og væne i livet og læra han aa skyna vår tid og dei plikter me hev mot folk og fedraland."
> 
> 
> 

Bearbeidet utgave i nåværende vedtekter:

> Laget har til føremål å arbeida for framsteg og fridom, vekkja hugen hjå ungdommen for det gode og vene i livet og læra han skyna vår tid og dei plikter me har mot folk og fedreland.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret». Brønnøysundregistrene. Besøkt 08.06.2016.
2. ↑  Kolltveit, Olav (1953). *Jondal i gamal og ny tid*. Jondal bygdeboknemnd. s. 286.
**Tydal museum** ligger i Tydal kommune i Trøndelag.
Nybygget ble tatt i bruk i 1990. Det ligger rett ved fylkesvei 705, ca. 5 km fra Tydal sentrum. Museet kan by på ulike temautstillinger.

Karolinerutstilling
-------------------

Tydal er kjent for den tragiske slutten for Carl Gustaf Armfeldts karolinere. Utstillinga er godt illustrert med lettleste tekster. Her finnes kanonkuler, sverd og diverse feltutstyr som skriver seg fra Karolinertida. Med kart og skisser kan man følge felttoget fra de startet opp i Duved 18. august i 1718. Hæren gikk gjennom mange av trøndelags-kommunene før de ved juletider 1718 tok fatt på retretten tilbake over tydalsfjella, med kurs for Handöl i Sverige. Over 3 000 soldater frøs i hjel i storm og kulde.

Gamle ferdselsveier
-------------------

Kommunikasjon har til alle tider vært en sentral og nødvendig del av tilværelsen. Utstillinga viser gjenstander knyttet til samferdsel, bilder og tekster der bygdeveien svinger seg gjennom gårdstun, over smale bruer og tette bjørkelier. Fra Skardøra i øst, som viktig ferdselsåre til og fra Sverige, nedover dalen til nabokommunen Selbu i vest.

Åkleutstilling
--------------

Tydal er godt kjent for sin vakre og varierte dobbelvev. Museet har ei utstilling om Berit Hilmo (1766–1859), «Åkle-Berit» som hun også ble kalt, er framholdt som en av Norges store bygdekunstnere, men det har også levd andre flinke veversker i Tydal. Utstillinga omfatter rundt 30 åklær i forskjellige mønstre, materialer og størrelser.

Temautstilling
--------------

I sokkeletasjen finner du ei temautstilling med gjenstander fra dagliglivet i Tydal. Mye fra 1800-tallet og frem til etter siste verdenskrig 1940-45.

Basisutstilling om Tydals historie gjennom tidene, i tekst og bilder. Jordfunn. Mynter fra «Græslifunnet». Dette er et av Norges største myntfunn fra middelalderen. Myntene skriver seg fra Harald Hardrådes og Olav Kyrres tid. Myntene må være lagt på stedet omkring år 1090. Hvem var det som gjemte skatten i steinrøysa ved Jo-Nilsagården i Græslia? Hva skjedde som gjorde at de 2 253 sølvmyntene aldri ble gravd opp igjen? Dette blir for alltid et ubesvart spørsmål, men teoriene er mange om skatten som ble funnet i Græslia under potetopptaking en høstdag i 1878.

Kilder
------

* Tydal kommune (som har gitt tillatelse til å bruke stoff fra nettsida).
**Tydalsdrakten** (eller «kvinnebunad fra Tydal») er i likhet med en lang rekke, andre norske bunader rekonstruert etter gammel klesskikk i bygda på slutten av 1800-tallet. Drakten brukes i dag som festdrakt og ved spesielle anledninger.

Tydalsdrakten består av følgende deler
--------------------------------------

Stakken er sydd i svart ullstoff med folder og smal linning. Originalen finnes på Tydal museum.

Kort trøye i svart, litt valka ullstoff. Smale ermer. Jakken er uten krage. Syes med kantebånd rundt halsåpning og i nedre kant. Svarte fløyelsbånd fremme på armene. Trøya skal være tilsittende fasongsydd.

Liv/vest er av rødt ullstoff med bomullsfôr. Svarte kantebånd og pyntet med svarte fløyelsbånd.

Forkleet er vevd i ensfarget, mosegrønt ullgarn, med mønsterbord i svart og hvitt.

Kjerringhuva er i ensfarga, svart silke. Jenthuva med brodering og rød sløyfe. 

Tørkleet er laget i ei blanding av silke og bomull, med mønsterborder i ruter. Det kan brukes gamle silketørklær. Alle bilder og annen informasjon viser at tørkleet alltid var knyttet i halsen.

Skjorte/serk syes i hvit halvlin. Vide armer uten linning. Brodering med rødt ankergarn og påsydde kroklisser fremme. Kort halslinning, halsåpning med luestige.
Brodering, initialer og årstall syes i rødt ankergarn. En skjortevariant har armlinning som skal knyttes med hvite, smale bendebånd. Ikke mansjettknapper. Brodering, initialer og årstall i rødt ankergarn. Uten halslinning.

Drakten har fire forskjellige vesker. Østbyveska i grønt. Auneveska i svart. Hilmoveska i rødt. Henmoveska i grønt. Alle skal ha messinglås.

Sølje/serkspenne i sølv: ring med låsnål og 3 anheng. Svarte eller hvite strømper og bunadssko. Brudekrone og brudestas er kopiert etter en original som ble gitt til museet i 1930-åra.

Underskjørt/punnistakk er i rødt og svart stripet Solbergstoff, utskrådd med smal linning i livet. Et 5 cm bredt, svart fløyelsbånd er sydd på 10 cm fra stakk-kanten.
Svart sopekant.

Kilder
------

* Tydal kommune (som har gitt tillatelse til å bruke stoff fra nettsida).

Eksterne lenker
---------------

* Tydalsdrakten[*død lenke*]
**Tycho Chrisroffer Jæger** (født 25. juni 1819, død 31. januar 1889) var en norsk landskapsmaler. 

Jæger fikk tegnneopplæring i hjembyen før han reiste til København i 1840-årene. 
Rundt 1850 vendte han hjem til Norge og var siden bosatt dels i Bergen dels i Feios i Sogn.
Det eldste kjente arbeidet etter Jæger er datert 1841.[] Han gjorde flere reiser innenlands blant annet til Finnmark.[] De nordnorske motivene utgjør en viktig del av produksjonen.[] Ellers utgjør byinteriør fra Bergen og landskapet i Sogn og ellers på Vestlandet de viktigste motivene. Jæger er representert på Nasjonalgalleriet med *Urnes kirke* og i Bergen Billedgalleri med *Storm på Bergen våg*.

Jæger giftet seg i 1870 med Birgithe Amalia Steendahl (1850-1932).

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Tycho\_Christoffer\_Jæger, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID d17b454a-6ba0-42c3-a150-3155e85573a6, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Mark Anthony Phillips**  (født 5. oktober 1961) er en guyansk politiker og tidligere offiser som har vært statsminister i Guyana under president Mohamed Irfaan Ali siden august 2020. Han var stabssjef i det guyanske forsvaret fra 2013 til 2016 og har militær utdannelse fra det britiske militærakademiet Royal Military Academy Sandhurst og fra USA. Han har også utdannelse innen ledelse i offentlig sektor.

Utdannelse
----------

Phillips vokste opp og fikk sin skolegang i Christianburg, Linden i Guyana. Han tok eksamen ved militærakademiet Sandhurst i september 1981. Etter det har han bachelorgrad i offentlig ledelse ved Universitetet i Guyana og mastergrad i samme emne ved Pontificia Universidad Católica Madre y Maestra i Den dominikanske republikk. Han har også studert ved Inter-American Defense College og ved U.S. Army Command and General Staff College i Fort Leavenworth i USA.

Yrkeskarriere
-------------

Brigader Mark Phillips mottar radioutstyr fra U. S. Army i 2014
I desember 1980 ble han tatt opp som offiserselev i det guyanske forsvaret og dro til Storbritannia hvor han utdannet seg ved militærakademiet Sandhurst. I Brasil ble han utdannet som fallskjermjeger før han dro tilbake til Guyana og tjenestegjorde i forsvaret der. I 2013 ble han stabssjef i landets forsvarsstyrker med grad av brigader. Han har fått utmerkelsen *Military Service Star*, Guyanas høyeste militære utmerkelse. I løpet av sin tid i forsvaret tok han også mastergrad i ledelse i offentlig sektor i tillegg til annen militær utdanning. I 2016 trakk han seg tilbake fra den militære karrieren etter 36 års tjeneste. Han er opptatt i Hall of Fame ved U.S. Army Command and General Staff College, Fort Leavenworth.

Presidentvalget i 2020
----------------------

Ved presidentvalget i 2020 støttet han aktivt kandidaten fra People’s Progressive Party, Mohamed Irfaan Ali, som vant valget etter lang tids uenighet om resultatet. Irfaan Ali utnevnte Mark Phillips til statsminister umiddelbart etter at han ble innsatt som president 2. august 2020. Som statsminister er han ifølge konstitusjonen også visepresident i Guyana.

Familie
-------

Mark Phillips er gift med Mignon Bowen-Phillips og paret har fire barn.

Referanser
----------

1. ↑   www.kaieteurnewsonline.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GRE20\_List\_Candidates\_NTU[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Guyana Defence Force Webcite». Archived from the original on 15. februar 2018. Besøkt 30. juli 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  «Command and General Staff College adds three leaders to International Hall of Fame».
5. ↑  «Dr. Ali sworn in President, Brigadier Mark Phillips appointed Prime Minister». 2. august 2020.
**Mark Nelson Paston** (født 13. desember 1976) er en newzealandsk fotballspiller som er målvakt for Wellington Phoenix i den felles australsk-newzealandske ligaen A-League, og for New Zealands landslag. Han er født i Hastings i Hawke's Bay-regionen på Nordøya på New Zealand.

Klubbkarriere
-------------

Pastons første seniorklubb var Napier City Rovers. I 2003 dro han til England, der han i 2003/04-sesongen spilte for Bradford City i the Championship, det nest øverste nivået i engelsk fotball. Han fikk 13 ligakamper for Bradford, som rykket ned samme år. I 2004/05-sesongen gikk han til Walsall i 1. divisjon (det tredje øverste nivået i engelsk fotball), der han bare fikk 9 kamper. Før 2005/06-sesongen flyttet han på seg igjen, denne gangen til St. Johnstone i skotsk 1. divisjon, det nest øverste nivået der, men her fikk han bare 2 seriekamper.

I 2006 vendte Paston hjem til New Zealand, til New Zealand Knights, som var det eneste profesjonelle fotballaget i landet, og som spilte i den australske «A League». Da denne klubben ble oppløst i 2007 og erstattet i A League av den nye klubben Wellington Phoenix, gikk Paston over til Phoenix. Han var ofte andrekeeper på laget, men da Glen Moss dro til Melbourne Victory ble Paston førstekeeper.

Landslagskarriere
-----------------

Paston debuterte for New Zealands landslag som 20-åring i et 5-0-tap mot Indonesia den 21. september 1997. Han spilte ikke for A-landslaget igjen før i 2003. Siden da har han konkurrert med Glen Moss om plassen som landslagskeeper. I Confederations Cup 2009 var han med i New Zealands tropp, men var ubenyttet reserve for Moss. Moss ble utvist og suspendert for fire kamper i den siste kampen i gruppespillet i kvalifiseringen til fotball-VM i 2010. Dermed fikk Paston spille de to avgjørende playoff-kampene mot Bahrain. Han holdt buret rent i begge kampene, og under hjemmekampen reddet han en straffe og ble kåret til banens beste. New Zealand kvalifiserte seg dermed til fotball-VM for første gang siden 1982.

Referanser
----------

1. ↑  Grantley Bernard (5. november 2009). «Moss Sees Red». Herald Sun. Besøkt 10. november 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mark Paston – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Mark Paston – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Mark Paston – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Mark Paston – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Mark Paston – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Mark Paston – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Mark Paston – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
New Zealands tropp – VM i fotball 2010 |
| --- |
| 
* 1 Paston
* 2 Sigmund
* 3 Lochhead
* 4 Reid
* 5 Vicelich
* 6 Nelsen
* 7 Elliott
* 8 Brown
* 9 Smeltz
* 10 Killen
* 11 Bertos
* 12 Moss
* 13 Barron
* 14 Fallon
* 15 McGlinchey
* 16 Clapham
* 17 Mulligan
* 18 Boyens
* 19 Smith
* 20 Wood
* 21 Christie
* 22 Brockie
* 23 Bannatyne
* Landslagstrener: Herbert

 | Flagget til New Zealand |
**Napoleon: Total War** er et sanntidsstrategi- og turbasert strategispill utviklet av The Creative Assembly og utgitt av Sega for Microsoft Windows og Mac OS X. *Napoleon: Total War* ble utgitt i Nord-Amerika den 23. februar 2010 og i Europa den 26. februar. Spillet er det sjette spillet i Total War-serien. Selve spillet tar plass i Europa, Afrika og Midtøsten på slutten av 1700-tallet og begynnelsen av 1800-tallet under den franske revolusjonen og Napoleonskrigene. Spilleren får ta kontroll over Frankrike under ledelse av Napoleon Bonaparte eller hans motstanderne, som England, Russland, Preussen og Østerrike i et turbasert felttog med slag utkjempet i sanntid. Spilleren kan følge med Napoleon Bonaparte gjennom ulike storhetstider av karrièren hans blant annet den franske revolusjonen der spilleren prøver å få kontroll over det nord-Italia og felttogene hans i Europa og Midtøsten.

Spillet fikk gode tilbakemeldinger fra videospill-anmeldere som sa at spillet hadde bra grafikk, en vakker historie og nye spillfunksjoner som ikke hadde blitt introdusert i Total War-serien før. Noen anmeldere var kritiske mot spillets dårlige kunstige intelligens, for høye systemkrav og at spillet lignet altfor mye på tidligere spill i serien.

En helt nytt felttog som tar plass i Spania ble utgitt den 25. juni 2010 som nedlastbart innhold. Dette ble senere utgitt sammen med Napoleon: Total War Game of the Year Edition den 2. oktober 2010.

Den franske skuespilleren Stéphane Cornicard spiller Napoleon både på Engelsk, Tysk, Fransk og Spansk.

Referanser
----------

1. ↑  «Napoleon: Total War - Gold Edition plans to Dominate the Mac | Feral News». *www.feralinteractive.com*. Besøkt 8. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
**Zak Penn** (født 1968) er en amerikansk manusforfatter og filmregissør.

Karriere
--------

Penn startet karrieren med å skrive historien til *Den siste actionhelten* fra 1994, som ble regissert av John McTiernan og som hadde Arnold Schwarzenegger i hovedrollen. Han skrev også manuset til *PCU* med Jeremy Piven samme år, i samarbeid med Adam Leff. I 1999 skrev han *Inspector Gadget* med Kerry Ehrin. Filmen hadde Matthew Broderick i hovedrollen som den klossete detektiven.

I 2001 fulgte han opp med å skrive *Behind Enemy Lines* med Owen Wilson og Gene Hackman, denne gangen sammen med David Veloz. Penn regidebuterte i 2004 med skrekkomedien *Incident at Loch Ness*, som han også skrev selv, sammen med Werner Herzog. Deretter var han manusforfatter i *Suspect Zero* (2004). Så vendte han tilbake som regissør og manusforfatter med komedien *The Grand*, som hadde Woody Harrelson og David Cross i to av hovedrollene.

Det han derimot er mest kjent for, er å skrive historier til Marvels superheltfilmer og spill. Først skrev han historien til *X2* (2003), oppfølgeren til *X-Men*. Han fulgte opp med å skrive manus til *Elektra* (2005) og *X-Men: The Last Stand* (2006), samt at han skrev historiene til spillene om *Fantastic Four* og *X-Men: The Official Game*. Deretter skrev han både historien og manuset til *The Incredible Hulk* (2008), og deretter historien til superhiten *The Avengers* (2012), sammen med Joss Whedon.

Han er også hanket inn til å skrive manuset til *The Karate Kid 2*, oppfølgeren til Harald Zwarts *The Karate Kid* (2010).

Filmografi
----------

### Filmer

* *The Karate Kid 2* (????) .... (manus)
* *The Avengers* (2012) .... (historie)
* *The Incredible Hulk* (2008) .... (manus)
* *The Grand* (2007) .... (regissør og manus)
* *X-Men: The Last Stand* (2006) .... (manus)
* *Elektra* (2005) .... (manus)
* *Suspect Zero* (2004) .... (manus)
* *Incident at Loch Ness* (2004) .... (regissør og manus)
* *X2* (2003) .... (historie)
* *Behind Enemy Lines* (2001) .... (manus)
* *Inspector Gadget* (1999) .... (manus)
* *PCU* (1994) .... (manus)
* *Den siste actionhelten* (1993) .... (historie)

### Fjernsyn

* *Alphias* (2011–12) .... (skaper)

### Spill

* *X-Men: The Official Game* (2006)
* *Fantastic Four* (2005)

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6md0m91, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zak Penn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Zak Penn i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Zak Penn på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Zak Penn på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Zak Penn på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Zak Penn på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Zak Penn hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Zak Penn hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Radiotjänst i Kiruna.
**Radiotjänst i Kiruna AB** er et svensk statlig selskap som inndriver TV-avgiften i Sverige. Selskapet eies av Sveriges Television (SVT), Sveriges Utbildningsradio (UR) og Sveriges Radio (SR), og ble grunnlagt i 1988 da Riksdagen vedtok å flytte ansvaret for forvaltningen av TV-avgifter fra Televerket.

Radiotjänst har rundt 100 ansatte ved hovedkontoret i Kiruna. De øvrige er avgiftskontrollører som er stasjonert over hele Sverige. I tillegg har selskapet omkring 100 frilanskontrollører. Kontrollørene besøker alle husstander som ikke har betalt TV-avgiften, og søker etter en såkalt «kanalvelger» som finnes i både TV- og videoapparater. Innehav av kanalvelger uten å betale TV-avgift er straffbart etter svensk lov og kan resultere i politianmeldelse og dagsbøter.

Pengene som Radiotjänst samler inn blir overført til en konto ved Riksgäldskontoret. Riksdagen vedtar hvert år hvordan TV-avgiftene skal fordeles til de ulike programselskapene. SVT, UR og SR vedtar deretter hvor mye penger som skal gå til Radiotjänsts virksomhet.

Eksterne lenker
---------------

* (sv)  Offisielt nettsted