recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Delphin Strungk** (1601–1694) var en organist og komponist av den nordtyske orgelskole.

Liv
---

Om Strungks tidlige år er ingenting kjent. Det kan påvises at han i 1631 var Melchior Schildts etterfølger som organist i Wolfenbüttels Mariakirke. I 1634 ble han hofforganist i Celle. I 1637 overtok han organistposten ved St. Martini-kirken i Braunschweig, men fast ansettelse fikk han først to år senere. Han hadde sannsynligvis også andre gjøremål, for eksempel oppførte han en musikalsk komedie ved rådhuset. Ifølge Johann Gottfried Walthers *Musikalisches Lexikon* overtok han gradvis fem organistposter i byen. Pliktene det medførte delegerte han til sine barn og elever. I 1649 ble Strungk organist ved St. Petri- og i 1667 ved St. Magni-kirkene i Braunschweig.

Innen Braunschweig var Strungk en berømt organist. Ifølge Walter *«trakterte [han] orgelet så godt at han … tiltrakk seg mange elever fra fremmede land»*.

Strungk var venn av Heinrich Schütz. Delphins sønn Nicolaus Adam ble også musiker.

I sine orgelverker brukte Strungk gjerne koloraturer, og vekslet ofte mellom ornamenterte og mer nøkterne partier, omtrent som Heinrich Scheidemann. Strungk skrev dessuten også lieder.

Referanser og noter
-------------------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 121827631, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Trove, Trove person-ID 1497054, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810580747105606[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2310264, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  *«die Orgel so wohl tractiret, daß er dadurch … viele Scholaren aus frembden Ländern an sich gezogen»*

Kilder
------

* (de) Max Seiffert: «Delphin Strunck». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 36, Duncker & Humblot, Leipzig 1893, s. 665–667.

Litteratur
----------

* Horst-Rüdiger Jarck (red.): *Braunschweigisches Biographisches Lexikon. 8. bis 18. Jahrhundert*, s. 683, Braunschweig 2006

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Delphin Strungk i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Severus Gastorius** (1647 – 1682) var en tysk organist i Jena.

Severus ble født med familienavnet *Bauchspiess* i Ottern, tett på Weimar i Tyskland, og var sønn til en skolelærer i Weimar. I 1667 begynte han å studere ved universitetet i Jena. Fra 1670 vikarierte han for organisten Andreas Zöll i Jena og giftet seg 1 år senere med Zölls datter. Gastorius overtok Zölls stilling etter dennes død i 1677. I Gastorius' omgangskrets var blant annet Samuel Rodigast, som skrev salmen *Was Godt tut, das ist wohlgetan* til Gastorius i forbindelse med et sykdomsforløp (for å oppmuntre Gastorius ifølge Rodigasts dedikasjon av salmen). Allerede innen Gastorius var blitt frisk, hadde han tonesatt salmen med utgangspunkt i en melodi av Werner Fabricius. Melodien ble kjent over hele Tyskland ettersom organiststuderende i Jena sang melodien hver uke utenfor Gastorius' dør og brukte den når de senere reiste tilbake til sitt hjemsted. 

Gastorius ble begravd den 8. mai 1682 på kirkegården ved *Johanniskirche* i Jena. Gastorius hadde ønsket at hans version av *Was Godt tut, das ist wohlgetan* skulle spilles i hans begravelse.

Salmer
------

Gastorius finnes representert i Den svenske salmeboken 1986 og Verbums salmeboktillegg 2003 med to melodier, som anvendes til tre salmer (nr 414 = 555, samt nr 712).

* *O Gud, som skapat vind och hav* (Verbum 2003 nr 712) komponert cirka 1675
* *Så långt som havets bölja går* (1986 nr 414) komponert 1675 - og på samme melodi
	+ *På Gud och ej på eget råd* (1986 nr 555)

Referanser
----------

1. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Gastorius,\_Severus, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon (besøkt 2006-06-10)
* Bach Cantatas Website (besøkt 2006-05-08)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** Hymnary
 |
**Severin Løvenskiold** (født 20. mars 1743, død 25. november 1818), var en norsk jernverks- og godseier med tittelen kammerherre, som eide bl.a. Fossum i Gjerpen og Bolvik i Solum. Fornavnet hans er også skrevet *Søfren* eller *Søren* og etternavnet *von Løvenskiold*. 

Løvenskiold var en av de 41 ledende norske borgere som bidro til å gjøre opprettelsen av Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) mulig gjennom donasjoner.

Familie
-------

Han var gift med Benedicta Henrikka Aall (1756–1813) fra Porsgrunn. Han var sønn av kanselliråd Herman Løvenskiold (1701–1759) (født Leopoldus og med adelsnavn Løvenskiold fra 1739), som eide Fossum og flere andre eiendommer, samt var gift med Margrethe født Deichmann.

Det eksisterer flere malte portretter av Severin og ektefellen, i familiens eie.

Severin og Benedicte Henrica var foreldre til blant andre:

* Stattholder Severin Løvenskiold (1777–1856) som eide Fossum og var gift med den danske Sophie Hedevig komtesse Knuth
* Frederikke Løvenskiold (1785–1876), gift med Eggert Løvenskiold til Ulefos Jernværk og Holden hovedgård
* Forst- og jaktjunker Niels Aall Løvenskiold (1789–1883) som eide Bolvik og var gift med Anne Zacharine Paus fra Skien
* Postmester, stortingsrepresentant og kammerherre, Frederik Michael Frantz Wilhelm Løvenskiold (1790–1869) (til vanlig kalt «Fritz») som eide Rafnes og var gift med dagboksforfatteren Maren Fransisca Paus som var søster til Anne Zacharine
* E.S.M. Henriette Løvenskiold (1796–1876) som var gift med jernverkseier Diderik von Cappelen (1796–1866), Holden hovedgård, Ulefoss, og de var foreldre til maleren August Cappelen.

Det finnes idag en lang rekke etterkommere fra disse og etterkommerne har mange forskjellige slektsnavn.

Virksomhet og eiendommer
------------------------

Kammerherregården, Porsgrunn
Severin Løvenskiold drev en omfattende jernverks-, skogs- og trelastvirksomhet i Grenlandsområdet i Telemark fra sin bygård i Porsgrunn og sentrert rundt eiendommene Fossum og Bolvik. Han kjøpte i 1782 også gården Rafnes i Bamble, sammen med kammerjunker Jacob Løvenskiold, en av hans nevøer. Rafnes ble bygget ut som herregård og senere overtatt av Severins sønn «Fritz».

Severin Løvenskiold kjøpte etter 1787 Kjølnes gård i Porsgrunn, som familien brukte som sommerbolig. Gården ble overtatt av sønnene Niels og «Fritz», som solgte den til svogeren Christian Paus i 1816. Christian Paus hadde en sønn som het Severin (Johan Jacob) Paus, som var lege, som overtok Kjølnes.

Stedene «Kammerherregården» og «Kammerherreløkka» i Porsgrunn er oppkalt etter Severin Løvenskiold som hadde bygården der.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Severndalen mellom Highley og Arley
Den gamle Servernbroa sett fra den engelske siedn av elven.
Elvemunningen Severn Estuary.
**Severndalen** er et landbruksområde i midtvestlige i England hvor Storbritannias lengste elv Severn renner gjennom, og hvor veteranjernbanen Severn Valley Railway har linje som begynner i sitt nordligste sted i Bridgnorth i *Shropshire* og går 26 km til Bewdley i Worcestershire. Severndalens område er på rundt 40 km vest for Birmingham i regionen Vest-Midlands.

Severndalen benyttes også runde former for områder langs elven Severn så langs sør som Gloucester og så langt nord som til Ironbridge. I nord av Bridgnorth blir området rundt elven brattere og er kjent som Ironbridge Gorge, sluket eller kløften. Fra Bewdley sør til Gloucester er begge sidene langs elven brede og mister sitt preg av dal. Sør for Gloucester blir den til Severen Estuary, elvemunning.

Geologi og veger
----------------

Området er typisk for en vesentlig elv som har dype kanaler med hurtig strøm, omgitt av sletter og skogland. På grunn av myk sandbredder er det vanskelig å bygge bruer som kan bære tung last. Den eneste offentlige broene er ved Bridgnorth og Bewdley, noe som betyr at det er ingen måte for vegtrafikken å krysse elven i løpet av 26 km. De to hvoedvegene som går langs dalen er A442 på østsiden fra Bridgnorth via Alveley til Kidderminster og B4555 på vestsiden fra Bridgnorth via Highley til Bewdley. Begge disse går nord-sør tilnærmet parallelt med elven.

Byer og landsbyer
-----------------

Ved å begynne nord ved Bridgnorth og går sørover med strømmen består området av følgende steder:

* Gjennom Shropshire:
	+ Bridgnorth (begge sider — to offentlige vegbroer)
	+ Quatford (østlig side)
	+ Chelmarsh (vestlig side — også privat vannverkbro til Hampton Loade)
	+ Quatt (østlig side)
	+ Hampton (vestlig side) og Hampton Loade (østlig side) (knyttet sammen med fergen Hampton Loade Ferry — også private vannverkbro til Chelmarsh som kan bære tungtrafikk og mindre kjøretøyer ved nødvendighet, med port og er vanligvis stengt)
	+ Alveley (østlig side — offentlig gangbro til Highley)
	+ Highley (vestlig side — offentlig gangbro til Alveley)
* Gjennom Worcestershire:
	+ Arley (begge sider — offentlig gangbro — også jernbanebro for SVR)
	+ Trimpley (vestlig side — elven møterWyre Forest — også private bro med vannverk, elektrisitet og gass)
	+ Bewdley (begge sider — to offentlige broer — betydelige oversvømmelser er vanlig om våren)

I henhold til hvordan man vil definere det kan den fortsette gjennom Worcestershire og inn i Gloucestershire så langt sør som til Gloucester.

Referanser
----------

1. ↑  «Successful construction with PERI: Highley Alveley Bridge Refurbishment» Arkivert 3. august 2008 hos Wayback Machine.. PERI GmbH. January 2007.
2. ↑  «Highley Forum articles on mines and miners: Alvelely Colliery Bridge» Arkivert 1. desember 2008 hos Wayback Machine.. Discover Shropshire.
Flyfoto av Palmerston**Palmerston** er en av de sørlige øyene i øygruppen Cookøyene.

Dette er den eneste rene atollen i den sørlige gruppen av øyer, og har samlet landareal på kun 2,6 km². Den består av 6 små sandøyer på et korallrev på 1.457 hektar. Dette er den av Cookøyene som ligger lengst unna de andre øyene. 

Øya ble oppdaget av Kaptein Cook 16. juni 1774, på sin andre reise til Stillehavet, men var ikke i land før på sin tredje og siste reise i 1777. Da var Palmerston ikke bebodd, men misjonæren William Gill fant 12 gamle graver her, som tyder på at det har bodd folk her før europeerne kom hit. Han var misjonær fra *London Missionary Society*, og jobbet på Cookøyene fra 1845 til 1860. 

Det bor kun 50 mennesker på øya, som alle avstammer fra den engelske eventyreren William Marsters og hans tre koner fra Cookøyene. Han bosatte seg her i 1862 og døde i 1899, men hans etterkommere lever her fortsatt, og driver bl.a. plantasjene her. Alle på øya har den dag i dag etternavnet Marsters, og de snakker fortsatt *Olde English* her. På det meste har det bodd 150 mennesker her. Det er ingen gjestehus å leie her for turister, men man kan bo hos lokale, noe som organiseres av den lokale kirken. Man kan kun komme hit med båt, og *Taoi Shipping* sender lastebåt hit fra Rarotonga annenhver måned. 

Øyas elektrisitetsforsyning blir besørget av en dieseldrevet generator. Den lokale skolen ble gjenåpnet i 2001.

Kilder
------

* BBC News - Palmerston: The island at the end of the earth (publisert/sendt 30. desember 2013) Besøkt 22. januar 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Besøkt 22. januar 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Mannskapet ombord på hangarskipet USS «George Washington» står oppstilt ved anløp av Busan i Sør-Korea 21. juli 2010.
**Invincible Spirit** var en militærøvelse som ble gjennomført i Østhavet mellom 25. juli og 28. juli 2010 i samarbeid mellom Sør-Korea og USA. Øvelsen ble avholdt som et svar på senkningen av den sørkoreanske korvetten Cheonan, som begge landene mener Nord-Korea stod bak.

Øvelsen involverte 200 jagerfly, deriblant fire stealthbombere, 8 000 soldater og 20 krigsskip, deriblant hangarskipet «George Washington» og det sørkoreanske landingsskipet «Dokdo». Målet med øvelsen var angivelig å avskrekke nordkoreanske angrep mot Sør-Korea.

Opprinnelig skulle øvelsen ha funnet sted i Vesthavet, men ble flyttet til østsiden av Koreahalvøya for å imøtekomme protester mot at øvelsen skulle avholdes fra Kina.

Sør-Korea og USA gjennomfører årlig militærøvelser på land og vann, og de blir like ofte kritisert av nordkoreanske myndigheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Frykter nye nordkoreanske angrep», NRK 20. juli 2010, besøkt 25. juli 2010
2. ↑  S.Korea-U.S. Naval Drill to Take Place in East Sea
3. ↑  «USA og Sør-Korea er i gang med militærøvelsen», NRK 25. juli 2010, besøkt 25. juli 2010
4. ↑  China Remains Ill at Ease Over S.Korea-U.S. Naval Drill
5. ↑  Nord-Korea truer med fysisk reaksjon på USAs tiltak

Portal: Korea
**Enhetsformelen** er en trigonometrisk identitet som uttrykker Pytagoras’ læresetning ved hjelp av trigonometriske funksjoner. Sammen med formler for sum av to vinkler er den en av de grunnleggende sammenhengene mellom sinus og cosinus, som alle andre trigonometriske funksjoner kan utledes fra.

Setningen
---------

*Se også: Trigonometriske funksjoner og Liste over trigonometriske identiteter*
Enhetsformelen sier:

{\displaystyle \sin ^{2}\theta +\cos ^{2}\theta =1.\!}
(Merk at sin2 *θ* betyr (sin *θ*)2).

Hvis lengden av hypotenusen i en rettvinklet trekant er 1, så er lengden av katetene lik sinus og cosinus til en av vinklene. Derfor følger denne trigonometriske identiteten fra Pytagoras’ læresetning.

Bevis og deres forhold til Pytagoras' setning
---------------------------------------------

Formlike, rettvinklede trekanter som viser sinus og cosines til vinkelen θ
### Bevis basert på rettvinklede trekanter

De elementære definisjonene av sinus- og cosinusfunksjonene ut fra sidene i en rettvinklet trekant er:

{\displaystyle \sin \theta ={\frac {\mathrm {motst} {\overset {{}\_{\circ }}{\textrm {a}}}{\textrm {ende}}}{\mathrm {hypotenus} }}={\frac {b}{c}}}
{\displaystyle \cos \theta ={\frac {\mathrm {hosliggende} }{\mathrm {hypotenus} }}={\frac {a}{c}}\ .}
Enhetsformelen følger ved å kvadrere begge definisjonene over, og legge sammen; venstre side i identiteten blir da

{\displaystyle {\frac {\mathrm {motst} {\overset {{}\_{\circ }}{\textrm {a}}}{\textrm {ende}}^{2}+\mathrm {hosliggende} ^{2}}{\mathrm {hypotenus} ^{2}}}}
som ved Pytagoras' setning er lik 1. Merk imidlertid at denne definisjonen bare er gyldig for vinkler mellom 0 og π/2 radianer (ikke inklusive 0 og π/2) og beviser derfor ikke identiteten for alle vinkler. Verdier på 0 og π/2 bevises enkelt ved direkte evaluering av sin og cos for disse vinkler.

Se også
-------

* Enhetssirkel
* Potensrekke
* Differensialligning

Noter og referanser
-------------------

Eksterne lenker
---------------

* En interaktiv illustrasjon av enhetsformelen
Mikhail Fjodorovitsj Kvetsinskij (lengst til venstre) sammen med andre generaler og tsar Nikolaj II av Russland i 1916
**Kwetzinsky** (russisk: Квецинский, moderne norsk transkripsjon: *Kvetsinskij*) er en russisk adelsslekt. Slekten var opprinnelig en offisersslekt fra guvernementet Moskva i Det russiske keiserdømmet. Fjodor Kvetsinskij ble kaptein i den keiserlige russiske hæren. Han var far til generalløytnant Mikhail Fjodorovitsj Kvetsinskij (1866–1923), som ble en fremtredende militær leder under Russlands militære kampanjer i Det fjerne østen, under første verdenskrig og under den russiske borgerkrig, og som var en av lederne for Den hvite armé. Han var far til kaptein i det keiserlige russiske gardejegerregiment Wassily von Kwetzinsky (1898–1970), som senere tjenestegjorde sammen med faren i Den hvite armé. Både Mikhail og Wassily kom til Norge i 1920, der Mikhail døde tre år senere på Lillehammer. Sønnen Wassily ble musikklærer, musikkritiker og kulturpersonlighet i Norge. Han var far til blant annet scenografen Truls Kwetzinsky (født Wassily Michail Fjodor Grossow von Palm von Kwetzinsky-Stetzenkow), som er stefar til pianisten Joachim Kwetzinsky.

I det russiske keiserriket var status som offiser fra gammelt av ensbetydende med adelskap, og forordningen om rang og adelskap som gjaldt mellom 1856 og 1917 bestemte at kornetter (sekondløytnanter) automatisk fikk personlig (det vil si ikke-arvelig) adelskap, mens oberster automatisk fikk arvelig adelskap; det må nevnes at svært få oppnådde graden oberst og at den var en relativt høyere stilling enn i moderne militærvesen. Mikhail Kvetsinskij ble oberst i 1901 og fikk dermed arvelig adelskap for seg og sine barn. Det var vanlig blant den russiske adelen å bruke *von* i navnet for å markere adelskapet når navnet ble skrevet på andre språk enn russisk, og familien skrev seg følgelig *von Kwetzinsky-Stetzenkow* da den kom til Norge og fikk dette som offisielt navn i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Russisk flagg i et norsk kloster», *Hellige Nikolai Menighets Blad*, nr. 3, s. 12–13, 2009
2. ↑  «Russisk general død paa Lillehammer», *Aftenposten*, 5. april 1923
3. ↑  «En pioner fyller 60 år», *Arbeiderbladet*, 6. september 1958 s. 7
4. ↑  Joachim Kjelsaas Kwetzinsky: Usentimental følsomhet Arkivert 11. juni 2018 hos Wayback Machine. *Ballade*
5. ↑  Ulla Tillander-Godenhielm, «Ennoblement through Rank Promotion», i *The Russian Imperial Award System During the Reign of Nicolas II*, s. 53, Suomen Muinaismuistoyhdistys, 2005
**Independence I** (ca. 2500 f.Kr.–1800 f.Kr.) er navnet som er gitt den aller første gruppen med innvandrerne som kom til Grønland. Disse gikk over isen fra det arktiske Canada, og kom i land ved dagens Peary Land. De holdt seg på nordkysten av øya.

Navnet sitt har Independence I fått fra Independencefjorden, som er Peary Lands største fjord. Her ble de første boplassene etter kulturen funnet og gravd ut. 

Deres primære matkilde var moskusfe, særlig om vinteren. En moskusokse gir mye mat og næring, både fra kjøttet og beinmargen. Om sommeren var det større tilgang på fisk, sel, fugler og småvilt som hare, rev og lemen. Reinsdyr var også en viktig kilde til mat. 

De lagde redskaper av bl.a. flint, og jaktet med pil og bue og spyd. De lagde imidlertid ikke like avanserte våpen som den samtidige saqqaqkulturen lenger sør. Det er bl.a. funnet pil- og spydspisser av stein etter Independence 1-kulturen, og en knivtype som kalles *stiklen*, som har et kraftig knivblad, som er velegnet til å skjære kjøtt og bein. Man har også funnet synåler av fugleknokler. 

Saqqaqfolket ankom Grønland like etter Independence I, ca. 2400 f.Kr. men trakk sørover på vestkysten. De to folkeslagene sameksisterte dermed i nesten hele Independence I sin epoke. 

Independence I bukket trolig under på grunn av kaldere klima, som gjorde det umulig å skaffe nok mat og bli boende. Etter 700 år på nordkysten av Grønland tok denne kulturen slutt ca. 1.800 år f.Kr.

Se også
-------

* Saqqaqkulturen
* Dorsetkulturen
* Independence II
* Sendorsetkulturen
* Thulekulturen

Kilder
------

* Illustrert Vitenskap, 12/2007, *Grønland ble befolket 7 ganger*.
* Nationalmuseet i København - *Independence I*

Eksterne lenker
---------------

* Bilder
EGA-kort
**Enhanced Graphics Adapter (EGA)** er en IBM PC skjermstandard, som befinner seg mellom CGA og VGA når det gjelder antall farger og oppløsninger. Standarden ble introdusert i 1984 av IBM i forbindelse med lanseringen av deres nye PC-AT. EGA kan vise opp til 16 farger om gangen og maksimum oppløsning er 640×350 piksler. EGA-kortet har 16KB ROM, som utvider system-BIOSen slik at det kan utføre flere grafikkfunksjoner, og Motorolas MC6845 videoadressegenerator.

Hver av de 16 fargene blir tildelt en unik RGB fargekode via en palettmekanisme når kortet kjører i 640×350-modus. EGA lar deg velge fargene fra en palett på totalt 64 farger (to bit per piksel for rød, grønn og blå). EGA inkluderer også 640×200- og 320×200-modusene fra CGA. Bare de 16 CGA/RGBI-fargene er tilgjengelige i disse modusene. Den originale CGA-modusen er også inkludert, selv om EGA er ikke 100% hardware-kompatibelt med CGA. Man kan også få EGA til å drive en MDA-monitor ved å konfigurere bryterne på kortet. Det er bare 640×350 som vil virke i denne modusen.

EGA-kort bruker ISA-bussen, og de kom først ut i 8-bit versjoner. Det enkleste kortet fra IBM kom med 64KB videominne, som var akkurat nok til å håndtere monokrom, høyoppløselig grafikk. Det var dog nok til at man fikk alle fargene i 40×200 og 320×200. Det ble til slutt vanlig at EGA-kort, og klonene, kom med 256KB videominne. Kort fra blant annet ATI og Paradise hadde flere grafikkmoduser, slik som 640×400, 640×480 og 720×540, så vel som automatisk monitortypedeteksjon. Noen av dem hadde også en spesiell 400-linjers interlace-modus for CGA-monitorer.

EGA-standarden ble gjort umoderne ved introduksjonen av VGA av IBM i april 1987 for deres nye PS/2-maskiner.

En annen standard med et like langt liv var Professional Graphics Controller, som var mye mere kraftig enn EGA. Den ble også introdusert av IBM.

Pinout og signalspesifikasjon
-----------------------------

EGA Pinout| Pinne | Signal |
| --- | --- |
| 1 | Jord |
| 2 | Intensitet, rød |
| 3 | Rød |
| 4 | Grønn |
| 5 | Blå |
| 6 | Intensitet, grønn |
| 7 | Intensitet, blå |
| 8 | Horisontal synk |
| 9 | Vertikal synk |
|

  


Signalspesifikasjon| Type | Digital, TTL |
| Oppløsning | 640h x 350v x 16f, andre moduser også tilgjengelig |
| H-frekvens | 15.7/21.8kHz |
| V-frekvens | 60Hz |
| Farger | 16/64 |

Se også
-------

* Skjermkort
* Graphics processing unit

Referanser
----------

Mueller, Scott (1992). *Upgrading and Repairing PCs, Second Edition*. Que Books. ISBN 0-88022-856-3.
***Two Pints of Lager and a Packet of Crisps*** er en britisk komiserie som gikk på BBC fra 2001 til 2011. Handlingen er lagt til småbyen Runcorn utenfor Liverpool. I første episode møter seerne samboerparet Jonny Keogh (Ralf Little) og Janet Smith (Sheridan Smith) som mer eller mindre velvillig forsøker å spleise bestevennene sine Gaz Wilkinson (Will Mellor og Donna Henshaw (Natalie Casey). Sammen med Janet og Donnas venninne Louise Brooks (Kathryn Drysdale) utgjør disse seriens hovedpersoner. Andre figurer som går igjen i serien er Donnas mor Flo (Beverley Callard), Gaz' halvbror Munch (Lee Oakes), bartenderen Kelly (Hayley Bishop), Louises kortvarige kjæreste David Fish (Jonatho Dutton) og Jonnys kortvarige kjæreste Kate (Alison Mac). Serien er srevet av Susan Nickson.

Serien har markert seg for sin til tider ganske grove og upolerte humor. Samtidig er serien kjennetegnet ved en viss fremdrift, både i forhold til familie- og boforhold og i forhold til hovedpersonenes yrkeskarrierer – både på godt og vondt. På tross av hard medfart fra kritikerne er det så langt sendt seks sesonger, eller 55 episoder, inkludert en musikalsk spesial, som gikk utenfor det vante sendeskjemaet for serien, og en skrekkspesial.[]

I Norge har serien kun vært tilgjengelig for TV-seere med tilgang på BBC Prime.[]
**Lulu Ziegler** (egentlig **Karen Margrethe Maria Ziegler-Andersen**, født 18. april 1903 i Sorø i Danmark, død 14. november 1973 i København) var en dansk skuespillerinne og visesangerinne. 

Hun ble student i 1921 og debuterte på Studenterscenen i 1926. Hun fikk heretter diverse roller på blant annet Det ny Teater, Betty Nansen Teatret og Riddersalen, men slo aldri riktig igjennom som teaterskuespillerinne, selv om hun kunne oppleves i både *Laser og pjalter* og *Op og ned med Jeppe*.

Visesangen viste seg å bli grunnstammen i hennes karriere og blant hennes mest kjente fremførte viser kan nevnes *Ved kajen*, *Den sidste turist i Europa* og *Mandalay*, for bare å nevne noen få titler fra hennes omfattende repertoar, som resulterte i en lang rekke grammofoninnspillinger. 

Hun åpnet sin egen kabaret i 1940, men den måtte lukke etter et par år på grunn av vanskelighetene under krigen. Hun rakk å innspille ganske få spillefilmer, av hvilke kan nevnes *Der var engang en vicevært* (1937), *Vi vil leve* (1946, *Fireogtyve timer* (1951) og *Mig og Mafiaen* (1973). 

Hun var gift tre ganger, blant annet med skuespilleren og sceneinstruktøren Per Knutzon, og er mor til skuespilleren og instruktøren Lars Knutzon.

Lulu Ziegler er begravet på Søllerød Kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0956122, besøkt 23. juli 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lulu Ziegler – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Lulu Ziegler på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Lulu Ziegler i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Lulu Ziegler på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Lulu Ziegler på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Lulu Ziegler på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) Lulu Ziegler på Scope Rediger på Wikidata

* (en) Lulu Ziegler hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Lulu Ziegler hos Danmark Nationalfilmografi
* Lulu Ziegler hos danskefilm.dk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** KulturNav **·** Discogs
 |
**Inderøy Idrettslag** ble stiftet i 1863 og er et av Norges eldste idrettslag. Klubben driver med idretter som fotball, volleyball, friidrett, sykling, håndball, vektløfting men har skiskyting og langrenn i hovedsetet. Inderøy har også et godt orienteringsmiljø, med store profiler som blant annet Per Morten Kvam. 
Langrennsmiljøet har også fått fram mange talenter som Ole-Marius Bach, Kristin Gausen, Eirik Lorentsen og Julie Gausen. I fotballen har Daniel Vist stått frem som den mest nevneverdige for sine legendariske bragder på idrettslagets A-lag.

Inderøy Idrettspark har kunstgressbane med løpebane rundt, en tennisbane og en basketballbane. Inderøy har 3 lysløyper. Disse er på Lyngstad (Kjerknesvågen, Rostad (Utøy) og Gran (Vuddu).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Oversikt over anleggene på Inderøy ILs nettsted

| * v
* d
* r
6. divisjon fotball for menn, Trøndelag Fotballkrets, avdeling 1, 2020 |
| --- |
|  | 
* Bangsund 2
* Beitstad
* Byafossen
* Egge 2
* Flatanger 2
* Inderøy
* Kvam
* Namdalseid
* Overhalla
* Spillum
* Sørlia
* Vuku 2/Leksdal

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**«Fratelli d'Italia»** («Italias brødre»), også kalt **«Il Canto degli italiani»** og **«Inno di Mameli»**, er en italiensk folkesang av Goffredo Mameli med musikk av Michele Novaro. Den er Italias nasjonalsang.

Tekst
-----

Fratelli d'Italia  

L'Italia s'è desta,  

Dell'elmo di Scipio  

S'è cinta la testa.  

Dov'è la Vittoria?  

Le porga la chioma,  

Ché schiava di Roma  

Iddio la creò.

Stringiamci a coorte  

Siam pronti alla morte   

L'Italia chiamò.   

Noi fummo da secoli   

Calpesti, derisi,   

Perché non siam popolo,   

Perché siam divisi.   

Raccolgaci un'unica   

Bandiera, una speme:   

Di fonderci insieme   

Già l'ora suonò.   

Stringiamci a coorte  

Siam pronti alla morte   

L'Italia chiamò.   

Uniamoci, amiamoci,   

L'unione e l'amore   

Rivelano ai Popoli   

Le vie del Signore;   

Giuriamo far libero   

Il suolo natìo:   

Uniti per Dio   

Chi vincer ci può? 

Stringiamci a coorte  

Siam pronti alla morte   

L'Italia chiamò.   

Dall'Alpi a Sicilia  

Dovunque è Legnano,   

Ogn'uom di Ferruccio   

Ha il core, ha la mano,   

I bimbi d'Italia   

Si chiaman Balilla,   

Il suon d'ogni squilla   

I Vespri suonò.   

Stringiamci a coorte  

Siam pronti alla morte   

L'Italia chiamò.   

Son giunchi che piegano   

Le spade vendute:   

Già l'Aquila d'Austria   

Le penne ha perdute.   

Il sangue d'Italia,   

Il sangue Polacco,   

Bevé, col cosacco,   

Ma il cor le bruciò.

Stringiamci a coorte  

Siam pronti alla morte   

L'Italia chiamò.

Referanser
----------

1. ↑  Teksten til den italienske nasjonalsangen Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine.

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Fratelli d'Italia***

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Europa |
| --- |
| Selvstendige stater | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Nord-Makedonia
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Sverige
* Storbritannia
* Sveits
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |
| Selsvstyrte områder, biland | 
* Catalonia
* Færøyene
* Grønland
	+ Nuna asiilasooq
	+ Nunarput utoqqarsuanngoravit
* Man
* Åland

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Lul Klem**, døpt *Pauline Fries (Friis) Klem*, (født i 23. februar 1862 i Larvik og død 21. november 1920 i Kristiania) var jordmor og kvinnesakskvinne. Hun drev som privatpraktiserende jordmor fra hun var nyutdannet til sin død. Jevnlig annonserte hun i Kvinnesaksforeningens blad Nylænde og i hovedstadsavisene. Fra 1897 var hun sekretær i Oslo Jordmorforening. Hun var fra 1912-1920 leder i Den norske jordmorforening, som blant annet jobbet med å bedre lønnsforholdene for jordmødrene. Som representant derfra satt hun også i Norske Kvinners Nasjonalråd i 1916.

Klem var aktivt med i organiseringen av Barselhjemutstillingen, en utstilling som viste at morsrollen, kvinnehelse og spedbarnsstell var offentlige anliggender, ikke noe som bare hørte hjemme i den private sfæren. Utstillingen ble først vist i Bøndernes Hus i Kristiania våren 1916, og senere andre steder i landet. Den skulle også bidra til innsamling av penger til å opprette Barselhjem for å trygge mor og barns helse i barseltiden. Barselhjemutstillingens leder var Katti Anker Møller.

Faren var Peter Grønbeck Klem, skipsfører, skipsreder og havnefogd i Larvik og mor var Sophie Levetzow Schaffalitsky de Mokadel Klem. Lul Klem arbeidet først som guvernante før hun utdannet seg til jordmor ved Fødselsstiftelsen på Rikshospitalet i 1892. Hun døde brått i sitt eget hjem i 1920. Dødsfallet ble omtalt avisen Social-demokraten fordi det ikke hadde vært mulig å få tak i legehjelp. Hun ble funnet liggende på gulvet om morgenen i leiligheten i Bogstadveien 43, og en lege som bodde i samme oppgang, ville ikke bistå da hun ikke var hans pasient, mens en annen lege i nabolaget var borte på sykebesøk. Saken ser imidlertid ikke ut til å ha fått etterspill.

Referanser
----------

1. ↑  «Folketellingen for Larvik prestegjeld 1865». Besøkt 1. februar 2021.
2. ↑  «Ministerialbok for Fagerborg prestegjeld 1917-1938». Besøkt 1. februar 2021.
3. ↑  Gladtved, Marie (16. mars 1926). «Jordmorforeningens møte». *Norske Kvinder*.
4. ↑  «Jordmødrenes Landsmøte». *Morgenbladet*. 24. juni 1916.
5. ↑  «Aksjeinnbydelse fra komiteen bak Barselhjemutstillingen». 30. januar 2021. Besøkt 2. februar 2021.
6. ↑  Mørck, Fr. (1920). «Lul Klem». *Nylænde*. Vol. 34: 360.
7. ↑  Quisling, N. (23. november 1920). «Dødsfald». *Aftenposten*.
8. ↑  «Doktoren negtet at komme en trappe op.». *Social-demokraten*. 7. desember 1920.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Fossum nr 2 fra 1907. Tilhører Norsk Teknisk Museum
**Markus Hansen Fossum** var en norsk mekaniker som bygget 2 biler av egen konstruksjon i 1906-07. Bilene har noe uberettiget vært betegnet som Olds-Fossum i eldre kilder. Fossum drev et motor- og sykkelverksted i Akersgaten 49 i Oslo. Her hadde han erfaring fra ettersyn og reparasjon av flere Oldsmobile-er.

Den første bilen ble registrert 27. mars 1906 på Kristianianummer 44. Den hadde en del likheter med den samtidige Oldsmobile Curved Dash, men hadde et annet karosseri, en annerledes motor og forskjeller i understellet, som en annerledes foraksel. Motoren var en 2-sylindret luftkjølt bensinmotor. Det er mulig det ble benyttet noen eldre Oldsmobiledeler i understellet. Bilen var registrert som 3-seter. Bilen er den første norsk-produserte bil solgt til en kunde.

Den andre bilen ble registrert 24. august 1907 på Kristianianummer 69. Den var en egen konstruksjon, med 4 helelliptiske fjærer og en egen styring og foraksel. Motoren er 1-sylindret med likheter med en tidlig Oldsmobile-motor, men det er ikke bekreftet at det er brukt Oldsmobile-deler. Karosseriet er en 2-seter. Bilen eksisterer i dag og tilhører Norsk Teknisk Museum.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Gretland (1951)
2. 1 2 3 4  Bertheau/Stokke (1991)

Litteratur
----------

* Gretland, Peer: *Bilens historie*. KNA 1951. Artikkel om Fossum side 108 - 110.
* Bertheau, Øistein/Stokke, Christian: *Made in Norway? Historien om bilproduksjon i Norge*. NTM 1991 ISBN 82-90115-24-5. Artikkel om Fossum side 20 - 22.

Eksterne lenker
---------------

* Motorvognregister 1899-1913 (oversikt over alle biler med eier og kjennemerke, digitalisert av Digitalarkivet)
**Hooman Majd** (født 1957 i Teheran) er en iranskfødt forfatter basert i New York. Han fikk sin utdannelse i England og USA. Majd har skrevet for GQ, The New York Times, The New Yorker, The New York Observer, Salon og er bidragende redaktør for Interview.

Majd skriver ikke sjelden om iranske affærer og foretar regelmessige reiser til Iran. Han har også vært rådgiver og oversetter for to iranske presidenter, Muhammed Khatami samt Mahmoud Ahmadinejad, ved deres reiser til USA og FN og skrevet om disse opplevelsene.

Majd har dessuten hatt en lang karriere som sjef i musikk- og filmbransjen. Han var eksekutiv visepresident for Island Records, hvor han jobbet med ulike artister som U2, The Cranberries, Tricky samt Melissa Etheridge. Majd har også vært sjef for film og musikk for Palm Pictures, der han var eksekutiv produsent for James Tobacks *Black and White* samt Khyentse Nobus *The Cup* (Filmfestivalen i Cannes 1999).

Majd har hatt sin korte fiksjon utgitt av Serpent's Egg (London) samt Bald Ego (New York). Hans bok om Iran, *The Ayatollah Begs to Differ*, ble utgitt på forlaget Doubleday i 2008.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810668736405606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   CONOR.SI, CONOR.SI-ID 199554147, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 2. februar 2011, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
En Hooters-restaurant i Morrisville, North Carolina
**Hooters of America, Inc.** er et privateid selskap med hovedkontor i Atlanta i USA. Selskapets hovedvirksomhet er franchising av Hooters-restauranter. Selskapet ble etablert i 1983 og hadde tidligere også et flyselskap, Hooters Air. Det spesielle med restaurantene, som selger hamburgere, sjømat og spesialiteten kyllingvinger, er at servitørene er lettkledde i uniformer som fremhever kvinnelige attributter. De fleste restaurantene selger også alkohol.

Da den første Hooters-restauranten åpnet i 1983, hadde gründerne så liten tro på prosjektet at de valgte 1. april som åpningsdag. Dermed kunne de skjule seg bak at det hele hadde vært en aprilspøk om suksessen skulle utebli.

I dag finnes 425 Hooters-brystauranter i 26 land, kjeden har også et eget kasino i Las Vegas. Dermed er det så mange ansatte at man kan arrangere konkurranse om å bli årets Hooters-girl, hvor vinneren får 50 000 dollar.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hook** er en liten by og et verdslig sogn i distriktet Hart i grevskapet Hampshire, England. Den ligger omkring 10 km øst for Basingstoke, og 58 km nordøst for Southampton ved riksveien A30, rett nord for motorveien M3, ved kryss 5, og har jernbaneforbindelse til Waterloo stasjon i London, som er 66 km unna. Ved folketellingen i 2011 hadde byen og sognet en befolkning på 7 934 innbyggere, anslått til 7 935 for 2014.

Det er betydelig forretningssamfunn i byen med den store kommersielle parken Bartley Wood beliggende mindre enn 1 km fra byens sentrum. Det er også her hvor det operative hovedkvarteret til Storbritannias største kabelfjern ligger, Virgin Media Inc, tidligere NTL og Telewest. Andre selskaper med tilholdssted i Hook er BMW Group Financial Services, Lenovo, Serco, Trimble Navigation og HP.

Newnham House ved landsbyen er sete for jarlen av Buchan, som egentlig er en skotsk tittel.

Referanser
----------

1. ↑   (Hart) (Hampshire), *City Population*

Eksterne lenker
---------------

(en) Hook, Hart – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Hook Parish Council
* Hook Fun Run & Road Race
* St John's Church Arkivert 19. august 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Globalt forbruk av fossile brennstoff, 1800–2007.
**Fossilt brensel** er hydrokarbonholdige stoffer som kull, olje, naturgass, oljeskifer og tjæresand. De finnes i jordskorpen, og utvinnes som en kilde til energi ved forbrenning. Alternativt kunne de vært brukt som råstoff for blant annet plastproduksjon. Utnyttelsen av fossilt brensel har vært avgjørende for den industrielle utviklingen. Petroleum er en fellesbetegnelse for olje og naturgass. *Fossilt brensel* er altså petroleum + kull.

Når elektrisitet dannes fra forbrenning av fossilt brensel blir ofte en turbin brukt. I gamle turbiner ble ofte damp direkte fra forbrenningen brukt til å drive turbinen, i nyere turbiner drives de av avgassene til forbrenningen direkte.

Med global modernisering i det 20. og 21. århundre har energibehovet (spesielt behovet for bensin som blir utvunnet fra olje) vært årsaken til mange regionale og globale konflikter. En global bevegelse i mot fornybar energi for å møte de økte globale energibehovene.

Forbrenningen av fossilt brensel av mennesker er den største kilden til karbondioksidutslipp, den viktigste av drivhusgassene som forårsaker global oppvarming. En liten andel av hydrokarbonbaserte brenseler er biobrensel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Hoori** var, ifølge japansk mytologi, den tredje og yngste sønnen til kamien Ninigi-no-Mikoto og Konohanasakuya-hime. Han er en av de legendariske forfedrene til Japans keiser. Han er også kjent som *Hohodemi*og *Yamasachihiko*.

Hoori var en jeger, mens han bror, Hoderi, var fisker. En dag begynte de to brødrene å krangle fordi Hoori hadde mistet en fiskekrok han hadde lånt. Hodemi krevde å få tilbake den eksakt samme kroken, og ville ikke godta noen annen. Hoori dro da ned til havets bunn for å finne den, men klarte det ikke. I stedet fant han Toyotama-hime (prinsesse Toyotama), som var datter av havguden Ryujin. Havguden hjalp Hoori å finne Hoderis tapte fiskekrok, og Hoori giftet seg siden med prinsessen.

Hoori bodde sammen med sin hustru i undervannspalasset i tre år, men da fikk han slik hjemlengsel at han ønsket å dra tilbake til sitt eget land. Hans bror tilgav ham da han kom hjem med kroken, og Toyotamabime fødte en sønn de kalte Ugayafukiaezu. Imens Toyotamabime fødte barnet, fikk hun Hoori til å sverge på at han ikke skulle prøve å se hennes virkelige form. Men han brøt løftet, og oppdaget at hun i virkeligheten var et havvesen. Hun skammet seg slik at hun dro hjem til faren sin i havet, og kom aldri tilbake igjen. Ugayafukiaezu giftet seg med Toyotama-himes søster, som oppdro ham, og sammen fikk de en sønn som skulle bli keiser Jimmu, som er kjent som Japans første keiser. Hoori regjerte i Takachiho, Hyuga-provinsen i 560 år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Majjhimanikaya*** er en buddhistisk religiøs tekstsamling. Det er den andre av fem samlinger (*nikaya*) innenfor Sutta pitaka, som er en av «de tre kurvene» i Tripitaka, Theravadabuddhismens kanon. Sutta pitaka er den av de tre kurvene som inneholder læreutsagn fra Buddha om buddhismens innhold.

Teksten består av 152 «sutta»'er (sutra), hovedsakelige dialoger mellom Buddha og hans disipler. Av disse suttaene kan nevnes den niende, *Sammaditthi Sutta*, om «Fullkommen forståelse» (et begrep fra den åttedelte veien; den tiende *Satipatthana Sutta* om meditasjon og rensing av sinnet; den 72. *aggi-Vacchagotta Sutta*, hvor nirvana sammenlignes med en ild; og den 118. *Anapanasati Sutta*, om pusteteknikk under meditasjon.

Utdrag fra teksten er oversatt til norsk og utgitt i samlingen *Buddhas fortellinger,* 2001 og i boken *Oppmerksomhetstrening, kjernen i buddhistisk meditasjon* av Nyanaponika Thera (Solum forlag, 1988).

Referanser
----------

1. ↑  *Buddhas samtaler: de lange tekstene*. Oslo: Solum. 1992. s. 14. ISBN 8256008407.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Majkops byvåpen
**Majkop** (russisk: Майко́п, adygisk: Мыекъуапэ – *Myequape*) er hovedstaden i republikken Adygia i Russland. Den ligger ved foten av Kaukasusfjellene, på høyre bredd av elva Belaja (ei sideelv til Kuban), rundt 1300 km sør for Moskva. Innbyggertall: 156 931 (folketelling 2002); 148 608 (folketelling 1989).

Historie
--------

I utkanten av Majkop ligger en stor gravhaug fra tidlig bronsealder (3.årtusen f.Kr.). Haugen ble gravd ut i 1897. Det ble gjort rike funn som nå er oppbevart i Eremitasjen i St. Petersburg. Majkopkulturen, som funnet tilhører, har fått navn etter byen.

Majkop ble grunnlagt i 1857 som russisk festning på adygefolkets område, og fungerte som en strategisk viktig utpost under Kaukasuskrigen (1858 – 1863). Den fikk innvilget bystatus i 1870. 

I 1911 ble det oppdaget reserver av olje i området ved byen.

Etter den russiske revolusjonen var Majkop fra 1918 til mars 1920 i hendene på de hvite (kontrarevolusjonære) styrkene. Fra august 1942 til januar 1943 var byen okkupert av Tyskland.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Byens viktigste næringsgrener er næringsmiddelindustri, treforedling og maskinindustri. Like i nærheten ligger de viktige *Majkop-oljefeltene*.

Kultur og utdanning
-------------------

Majkop har et institutt for adygisk språk, litteratur og historie.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Maykop – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted for Majkop

| * v
* d
* r
Byer i Adygia |
| --- |
| Flagget til Adygia | **Hovedstad: Majkop** **·** Adygejsk | Russlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
En **kasserer** eller **skattmester** er ansvarlig for pengebeholdning og regnskapsførsel (økonomi) i en organisasjon. Både «kasserer» og «kassaforvalter» er gamle ord som begge anvendes i lange perioder på lavere nivåer (under riksforvaltningen) innen den svenske forvaltningen.

Opprinnelig ble tittelen «skattmester» brukt om en person i en stats eller større institusjons forvaltning. I vår tid er tittelen i aktiv bruk innen foreninger, stiftelser og lignende organisasjoner. Den brukes i håndverkerforeninger som har videreført tittelen fra tidligere tiders laugsvesen. Tittelen brukes blant annet også i Odd Fellow, frimureriet og rådet for Den Kongelige Norske St. Olavs Orden. 

Tittelen skattmester er gammeldags og den vanligste betegnelsen i dag er *kasserer* eller iblant *kassaforvalter*. Personen med denne funksjonen inngår ofte ved siden av formannen og sekretæren i organisasjonens styre.

Kasserens/skattemesterens oppgaver
----------------------------------

Kasserer i en organisasjon blir enten valgt på årsmøtet, eller vedkommende er valgt inn i styret, og oppgavene som sekretær og kasserer kan bli fordelt på første konstituerende styremøte etter årsmøtet. 

Det er viktig for kassereren at det i regnskapet finnes et bilag for alle utgifter og inntekter i organisasjonen og at alt blir ført i regnskapet. 

Før neste årsmøte går en valgt revisor igjennom årets regnskap. Vanligvis godkjenner revisor regnskapet som legges fram på årsmøtet. På årsmøtet vil godkjenning av regnskapet innebære at kassereren og styret får ansvarsfrihet for regnskapet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Waren (Müritz)** er en by i delstaten Mecklenburg-Vorpommern i Tyskland. Den ligger i nordenden av innsjøen Müritz, rundt 40 km vest for Neubrandenburg.

Stedet blir første gang nevnt, som Virunum, av den greske geografen Klaudios Ptolemaios i 150 e.Kr. Den er dermed en av de første dokumenterte bosetningene i dagens Mecklenburg-Vorpommern. Navnet kommer trolig fra et slavisk ord for «sted med kråker eller ravner», men en annen mulighet er at det henviser til den germanske stammen varinere, som på den tiden var bosatt i området.

Middelalderbyen ble grunnlagt i 1260 av nybyggere fra Westfalen, ved siden av en borg og en slavisk landsby langs handelsruten fra Wismar til Burg Stargard.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  ; besøksdato: 31. juli 2022; utgiver: Landesamt für innere Verwaltung Mecklenburg-Vorpommern.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Waren (Müritz) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Waren (Müritz) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |