recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**NorWave** ble lansert som begrep i forbindelse med filmfestivalen i Cannes i 1997, der Norge deltok med to filmer i sideprogrammet, for første gang på flere år. Filmene var *Budbringeren* av Pål Sletaune og *Insomnia* av Erik Skjoldbjærg, begge debutanter. Budbringeren vant Mercedes Benz-prisen. NorWave er en sammensetning av ordene Norway og Wave, der bølge i filmsammenheng ofte henviser til fremveksten av en ny generasjon filmskapere som gjør seg gjeldende med til dels et nytt filmspråk, og med internasjonal appell (jfr. den nye franske bølgen). NorWave ble aktivt brukt som begrep av markedsføringen av norsk film av Norsk filminstitutt, og ble også anvendt av enkelte internasjonale filmkritikere i forbindelse med anmeldelser og omtaler av norske filmer. Begrepet ble imidlertid kortvarig. De kommende årene var svake for norsk film, og begrepet forsvant. Det dukket opp igjen i 2006, som var et uvanlig godt år for norsk film, med deltakelse med tre filmer i sideprogrammet i Cannes: Uro av Mathias Faldbakken, Den brysomme mannen av Jens Lien og Slipp Jimmy fri av Christopher Nielsen. I tillegg vant Bobbie Peers pris for beste kortfilm med Sniffer.

Eksterne lenker
---------------

*
**Erik Mortvedt** (født 11. april 1983 på Hosle, Bærum), kjent under artistnavnet **Erik**, er en norsk rapper. Sammen med Kristoffer Tømmerbakke utgjør han den norgeskjente duoen Erik og Kriss. 

Han har en treårig utdannelse i grafisk design ved Westerdals School of Communication i Oslo.

Mortvedt er også en profesjonell bandyspiller for Øvrevoll/Hosle IL. Han har vært aktiv med sporten siden han var 6 år gammel, og spilte da klubben var i eliteserien for noen år siden, selv om musikkarrieren etter hvert satte en demper på idrettskarrieren.

Høsten 2009 deltok han i «Camp Senkveld» på TV-programmet Senkveld med Thomas og Harald på TV 2. Mortvedt ble utstemt i andre runde fra laget til Thomas Numme, men kom med i programmet igjen og ble tapende finalist mot laget til Harald Rønneberg i siste konkurranse før finalen og vant med laget sitt "Team Thomas" tilsammen / tilslutt i finalen. Våren 2011 deltok Mortvedt i TVNorge-programmet *4-stjerners middag* , han vant finalen og kan smykke seg med tittelen *TVNorges stjernekokk i 2011.*

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  vg.no Rappet seieren i «4-stjerners middag»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Mortvedt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Finn Aasheim** (født 16. april 1946, død 8. april 2008 i Oslo) var redaktør for *Klassekampen* i avisens tidlige periode. 

Aasheim tok examen artium på Grefsen gymnas i 1965, og ble etterhvert med i Grefsen-Sinsen SUF. Aasheim ble tidlig involvert i arbeidet med avisen *Klassekampen*. Fra avisens andre nummer i 1969 til det fjerde nummeret var han redaktør sammen med Anders M. Andersen. Etter så å ha vært redaktør alene en stund utgjorde han et redaktørteam sammen med Sigurd Allern, inntil Allern tok over sommeren 1970. Redaktørarbeidet i *Klassekampen* innebar på den tiden også deltagelse i alle produksjonsledd, i distribusjon og salg.

Som nyutdannet samfunnsviter ble Aasheim i 1970 ansatt i Helsedirektoratet. Fra 1972 var han involvert i arbeidet for mennesker med psykiske lidelser, og hadde frem til sin død flere tillitsverv og lederstillinger, som kontorsjef i Statens helsetilsyn og fungerende avdelingsdirektør i avdeling for psykisk helse i Sosial- og helsedirektoratet. Aasheim var fra 1988 til sin død med i rådgivende komité for prinsesse Märtha Louises fond. Han var dessuten sentral i gjennomføringen av *Opptrappingsplanen for psykisk helse* (1999–2008).

Finn Aasheim var sønn av Normann Anker Aasheim og Eva Stubberud (*«Mor Soon»*). Han var gift med Anne Steigan, og svoger til Pål Steigan.

Kilder
------

* Sigurd Allern/Jon Michelet – Nekrolog i Klassekampen, 14. april 2008
* Bjørn-Inge Larsen og Ellinor F. Major (Helsedirektoratet), Anne Kari Lande Hasle og Andreas Disen (Helse- og omsorgsdepartementet) – Nekrolog i Aftenposten, 17. april 2008.
**Maurholen stoppested** ble åpnet 1879 på Jærbanen som *Lille Sirevaag holdeplass*. 1904 ble den oppgradert til stoppested. Den ble tatt i bruk 13. desember 1879, stasjonsbygningen var ferdigbygd året før. Rundt 1904 ble den oppgradert til stoppested, 1934 fikk den navnet Maurholen. 1. mai 1944 ble driften av stoppestedet nedlagt og Maurholen ble holdeplass igjen. Stoppestedet hadde opprinnelig stor betydning for befolkningen på Eigerøya, men da Eigerøy bru ble åpnet i 1951 ble holdeplassen nedlagt. 

I ettertiden ble stasjonsbygningen drevet som feriested for ansatte ved jernbanen, senere ble stedet overtatt av Eigersund kommune. I dag drives det galleri i det tidligere stasjonsbygget.

Navnhistorikk
-------------

* «Lille Sirevaag holdeplass» fra 1879 til 1904
* «Lille Sirevaag stoppested» fra 1904 til 1921
* «Lille Sirevåg stoppested» fra 1921 til 1934
* «Maurholen stoppested» fra 1934 til 1944
* «Maurholen holdeplass» fra 1944


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Hellvik |  | Jærbanen |  | Egersund |

Eksterne lenker
---------------

* Stasjonsdatabasen om Maurholen
* Dalane Tidende om Maurholen holdeplass (17. september 2008)[*død lenke*]
Khatangas nedbørfelt i Sibir
**Khatanga** (russisk: Хатанга) er ei elv i Krasnojarsk kraj i Russland. Den begynner ved samløpet av elvene Kotuj og Kheta, og renner deretter 227 kilometer mot nordøst til den munner ut i Khatangabukta i Laptevhavet. 

Medregnet Kotuj, den lengste tilløpselva, er Khatanga 1636 kilometer lang, med et nedbørfelt på 364 000 km². Det er over 112 000 innsjøer i Khatangas nedbørfelt, med et samlet areal på 11 600 km². 

Elva fryser til i månedsskiftet september-oktober og er frosset over til først i juni. Den er seilbar i hele sin lengde, men på grunn av is og flom er det bare midtsommers det i praksis er mulig å ferdes med båt på elva. Khatanga er svært fiskerik.

Elvehavna og landsbyen Khatanga ligger ved elvas høyre (sørlige) bredd, rundt 15 kilometer nedstrøms fra Kotuj/Kheta-samløpet.

Referanser
----------

1. ↑  «Река Хатанга (Котуй, Сейси)». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 24. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Esther Cheo Ying Ying** (født 1932 i Shanghai i Kina) er en utenlandskinesisk lærerinne, halvt kinesisk og halvt engelsk, mest kjent for sitt arbeid i Kina etter den kommunistiske maktovertagelse og for den selvbiografiske boken *Black Country to Red China. One girl's story from war-torn England to Revolutionary China* der hun beskriver sine opplevelser i England og Kina.

Etter de første barneårene i Kina kom hun som seksåring til Midlands i England. Hun dro tilbake til Kina som 17-åring. Der tjenestegjorde hun først i Folkets frigjøringshær, så i nyhetsbyrået Xinhua og i Beijingradioen. Slik fikk hun oppleve de første årene under det nye kommunistiske regimet til Mao Zedong. 

Elleve år etter reiste hun tilbake til England og ble lærerinne, og til slutt rektor for en skole.

Familie
-------

Hun giftet seg med Lance Samson, redaktør og korrespondent for avisen *Morning Star* (død 4. februar 2013). Deres datter, journalisten og låtskriveren Polly Samson (født 29. april 1962 i London), giftet seg med David Gilmour fra Pink Floyd.

Bibliografi
-----------

* *Black Country to Red China : One girl's story from war-torn England to Revolutionary China*, Random House, 2009

Referanser
----------

1. ↑  «Esther Cheo Ying Ying». *www.penguin.com.au* **(engelsk)**. Besøkt 5. april 2021.
2. ↑  «Black Country to Red China by Esther Cheo Ying Ying». *www.penguin.com.au* **(engelsk)**. Besøkt 5. april 2021.
Magasinkomfyr utstilt på Antons Kulturhistoriske Senter.  Foto: Marius Vassnes 
En **magasinkomfyr** er en eldre elektrisk komfyr der en av platene er utformet som en stor jernsylinder som står ned i ovnen. Over denne er et karakteristisk tykt lokk.

Magasinkomfyren ble i Norge populær fra ca midten av 1930-årene da elektristetsnettene begynte å blir tilstrekkelig kraftige til å kunne levere nok effekt til at en kunne begynne å benytte elektrisitet i husholdning ut over bare belysning. Imidlertid var det forsatt begensninger på toppeffekt. Denne kunne være regulert ved tariff og overforbruk eller ved en direkte strømbegrenser som ved vippetariff. I magasinkomfyren er den ene plata konstruert som en jernsylinder med diameter ca 20 cm og høyde ca 20 cm. Dette gir en vekt på 20–30 kg og stor varmekapasitet. Denne sylinderen var montert inn i komfyren omgitt av isolasjon og med et tykt, isolerende lokk. Høyden på «magasinplata» førte til at stekeovnen kom lavere i ovnen enn hva som er vanlig i dag. Med den store varmekapasiteten ble hovedplata holdt varm døgnet rundt med en gjennomsnittlig lav effekt. Ved bruk brukte en gjerne den varme magasinplata til oppkok og de øvrige platene for videre koking.

Da elektrisitetsnettene ble kraftigere dimensjonert gikk magasinkomfyren ut av bruk i midten av 1960-årene.

Det samme prinsippet diskuteres i dag (2010) i form av en større varmtvannsbeholder som «lades» med billigere nattstrøm og som holder hele dagen.

En norsk variant er vannkomfyren. Her magasineres varmen i et vannvolum.

Eksterne lenker
---------------

* Vannkomfyr «Saxegaard» fra 1920 ved Norsk teknisk museum[*død lenke*]
**Gjelsten Holding** er et privat investeringsselskap eid av Bjørn Rune Gjelsten. Selskapets hovedfokus ligger rundt eiendom og industri, som etterhvert har gitt store penger for selskapet.

Historie
--------

I 2000 etablerte Bjørn Rune Gjelsten Gjelsten Holding. Han hadde da en lang periode vært involvert i Aker gjennom Aker RGI som han kontrollerte med felles moldenser Kjell Inge Røkke. I 2000 valgte Gjelsten riktignok å gå sin egen vei, og ble raskt involvert i Leangbukta Marina, som ble etablert det året, og som da Gjelsten Holding sikret 50 % av. 

I 2001 sikret Gjelsten Holding 75 % av Fabritius Gruppen, et eiendomsselskap, som Gjelsten Holding senere skulle kjøpe opp fullstendig. Selskapet ble da for alvor involvert i eiendomsmarkedet, og fokuserte mye av sin tid på det. Dette førte til at Lunnstaden-prosjektet på Hafjell ble satt i gang i 2002, som da skulle drives av Hafjell Arena, et datterselskap av Gjelsten Holding.

I 2003 kjøpte Gjelsten Holding opp NOAH (Norsk Avfallshåndtering) fra myndighetene og har siden oppkjøpet jobbet aktivt for å forhindre forurensing og dessuten rydde opp i forurensede områder, blant annet ved Lierstranda. NOAH er fremdeles eid fullstendig av Gjelsten Holding i dag, sammen med både Fabritius og Hafjell Arena. 

I 2006 solgte Gjelsten Holding store deler av eiendomsporteføljen i Fabritius for nærmere én milliard kroner.

Selskapet drives i dag fra Aker Brygge, hvor selskapet har hovedkontor, og har vært en svært lukrativ business for Gjelsten selv.

Se også
-------

* Norsk Avfallshåndtering

Referanser
----------

1. ↑  Vasker vekk miljøbomben[*død lenke*], *DT*, publisert 2007-08-20
2. ↑  Rensker opp gifttomta[*død lenke*], *DT*, publisert 2007-08-25
3. ↑  Gjelsten tar supergevinst, *DN*, publisert 2006-04-11
4. ↑  Gjelsten håver inn en halv milliard[*død lenke*], *NA24, publisert 2006-06-08*

Eksterne lenker
---------------

* NOAH
* Fabritius Gruppen
* Lunnstaden – på toppen av Hafjell, pdf-fil
* Fakta om Lunnstaden hytteområde[*død lenke*]
**«Ett litet rött paket»** (*med vita snören...*) er en svensk julesang, skrevet av Owe Thörnqvist.

Ove Thörnqvist and His Red Caps spilte den inn på EP-platen *Liten gröt-rock* (Metronome MEP 371) i 1957, men ble en riktig stor hitlåt i 1963, da Sven Ingvars' versjon ble utgitt på singlen Philips 353 221 PF.

Teksten utspiller seg i Thörnqvists fødeby, Uppsala, blant annet omtales Ofvandahls konditori. Owe Thörnqvist og Sven Ingvars sang imidlertid ulikt i teksten. Thörnqvist sang *«När ljusen tändas i december månad»*, mens Sven Ingvars opprinnelig sang *«När ljusen tändas i februari månad»*.

I 2009 ble sangen innspilt av Lasse Stefanz og utgitt på albumet *Svängjul*.

Norsk versjon
-------------

Pirre P. har skrevet en norsk tekst. Hans norske tittel er «En liten rar presang».

### Innspilling

* Bjørn Nordvang m/Småbjørnene. Utgitt på singlen Triola TN 372 i 1964.

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon fra Svensk Mediedatabas
2. ↑  Informasjon fra Svensk Mediedatabas
3. ↑  Informasjon fra Svensk Mediedatabas
**Richard A Holt** (født 22. juni 1948 i Lowestoft England) er en engelsk middelalderhistoriker. Han er professor emeritus ved Institutt for historie og religionsvitenskap ved UiT Norges arktiske universitet. 

Holt tok mastergrad ved University of Birmingham i 1975 og doktorgrad samme sted i 1987. Han var forsker ved Handsworth College i Birmingham fram til han i 1999 ble ansatt som førsteamanuensis i middelalderhistorie Tromsø, og ble i 2001 utnevnt til professor. Holt har særlig forsket på urbanisering og byoppkomst i middelalderens England og Norge. Han har også spesialisert seg på økonomisk og teknologisk utvikling i middelalderen, især vind- og vannmølleteknologiens betydning.

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  uit.no Årsrapport for Sv-fakultetet, 2004 Arkivert 18. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Richard Holt i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Richard Holt i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CRIStin
 |
**Blandede kreditter** er en omstridt finansieringsmåte for eksport til utviklingsland, i en gråsone mellom utviklingshjelp og eksportsubsidier.
Med blandede kreditter menes «bruk av bistandsmidler, sammen med eksportkreditter og/eller andre overføringer på fulle eller tilnærmede markedsvilkår.» Blandede kreditter er således en kombinasjon av eksportkrediterkreditter/lån og bistand/pengegaver.

Blandede kreditter har blitt kritisert[*av hvem?*] for å i større grad fungere som eksportsubsidier for næringsliv i industriland enn som god utviklingshjelp for utviklingsland. Ordningen har også blitt kritisert for å føre til en konkurransemessig vridning, ved at utviklingsland blir fristet til å velge best finansierte og mindre prioriterte prosjekter fremfor de kvalitativt beste eller høyest prioriterte/viktigste prosjektene.

Blandede kreditter blir likevel akseptert som utviklingshjelp av OECD, da ordningen kan øke overføringene fra industriland til utviklingsland.

Referanser
----------

1. ↑  St. prp. nr. 51 (1984–85) Om opprettelsen av en ordning for blandede kreditter til utviklingsland og endringer i statsbudsjettet for 1985 under kapitlene 1200, 1230 og 1299:1
**Gjenforsikring** eller **reassuranse** er en praksis hvor et forsikringsselskap selv beskytter seg mot tapsrisiko ved å tegne en forsikring der man overlater deler av sine forpliktelser til andre forsikringsselskaper. Dette er spesielt vanlig for selskaper som risikerer store utbetalinger ved ulykker, blant annet innen shipping.

Typer reassuranse
-----------------

Fakultativ reassuranse er reassuranse som gjelder for en enkelt risiko. Ved denne typen reassuranse vurderes hvert enkelt forsikrede objekt individuelt. En av fordelene med denne typen reassuranse er at den individuelle vurderingen øker sannsynligheten for en riktig risikopris. En av ulempene er at den individuelle vurderingen øker administrasjonskostnadene. 

Ved proporsjonal reassuranse dekker reassurandøren en fast andel av hvert krav fra den forsikrede parten.

Ved ikke-proporsjonal reassuranse dekker reassuranseselskapet utbetalinger over en på forhånd avtalt sum. De to hovedformene for ikke-proporsjonal reassuranse er excess of loss og stop loss. 

Excess of loss reassuranse brukes for å forsikre seg mot store enkeltskader. Reassuranseselskapet forplikter seg til å dekke en skade hvor utbetalingen er over en bestemt størrelse. Det er ofte også bestemt en øvre grense for hvor mye reassuranseselskapet skal dekke av en skade.

Stop loss reassuranse dekker summen av alle skader som inntreffer i løpet av en tidsperiode dersom disse tilsammen overstiger et avtalt nivå. Reassurandøren har som regel avtalt en øvre grense for hvor mye den skal betale.

Referanser
----------

1. ↑  [Jon Gleditsch: Reassuranse i Skadeforsikring, 1986, p. 10]
2. ↑  [Bjørn Sundt: An Introduction to Non-Life Insurance Mathematics, 1999, p. 25]
3. ↑  [Jon Gleditsch: Reassuranse i Skadeforsikring, 1986, p. 30]
4. ↑  [Jon Gleditsch: Reassuranse i Skadeforsikring, 1986, p. 32]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Charles Percy Digby Legard** (født 17. juni 1906 i Saltash, død 16. februar 1980 i Ryedale) var en engelsk idrettsmann. Han deltok i sommer-OL i 1932 og 1936, og vinter-OL i 1936 og 1948. Han er den eneste brite som har deltatt i kombinert i OL. Han deltok også i VM på ski.

Legard var født i England, men bodde deretter i Sverige til han var 15 år. Tilbake i England tok han offisersutdannelse ved den britiske hærens krigsskole Sandhurst, og steg senere i gradene til oberstløytnant (lieutenant colonel).

Percy Legard ble britisk mester i skihopping i januar 1929. Mesterskapet, som ble arrangert i St. Moritz, hadde bare fire deltakere, og manglet flere av Storbritannias beste skiløpere. Legard, Guy Nixon og Colin Wyatt var de tre første britene som hoppet over 50 meter på ski. De tre deltok i VM i Oberhof i 1931, der Legard ble nummer 42 av 73 deltakere i spesielt hopp. I kombinert ble han nummer 43 av de 47 deltakerne som fullførte konkurransen. Percy Legard deltok også i VM i Sollefteå i 1934, der han ble nummer 65 av 71 deltakere i spesielt hopp.

I vinter-OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936 deltok han i kombinert, og ble nest sist av de 46 deltakerne som fullførte konkurransen. I vinter-OL i St. Moritz i 1948 deltok han i vinterfemkamp, som var oppvisningsgren. Han ble nummer 10 av de 11 deltakerne som fullførte konkurransen.

Percy Legard deltok i moderne femkamp i sommer-OL i 1932 og 1936. I OL i Los Angeles i 1932 ble han nummer 8, etter at han vant terrengløpet på 4000 meter. I Berlin i 1936 ble han nummer 4 i terrengløpet (også 4000 meter) og nummer 19 sammenlagt.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p49671.htm#i496710, oppført som Lt.-Col. Charles Percy Digby Legard[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p49671.htm#i496710, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 25. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Sports Reference: Percy Legard Arkivert 13. november 2012 hos Wayback Machine.
* Tim Ashburner: *The history of ski jumping*. Quiller Press, Wykey, Shrewsbury 2003. ISBN 1-904057-15-2, s. 58-59, 68-71, 74
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Offisiell rapport for vinter-OL 1948 (fransk, s. 72-74)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Percy Legard – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Percy Legard – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Percy Legard – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Percy Legard – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Percy Legard – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Percy Legard – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Fusafjorden** er en fjordarm av Bjørnafjorden i Bjørnafjorden kommune i Vestland fylke. Fjorden går nordover og deler seg i de tre fjordarmene Samnangerfjorden i vest, Ådlandsfjorden i midten og Eikelandsfjorden i øst. Lengden inn til der fjordene deler seg er 12 kilometer, men videre til bunnen av Samnangerfjorden er det cirka 35 kilometer.

Fjorden har innløp mellom Bjørnetrynet ved Bjørnåsen like utenfor Halhjem i vest og Vinnes i øst, en avstand på cirka 8 kilometer. På vestsiden av fjorden ligger Osøyro, kommunesenteret i Os kommune. Nordvest for Osøyro ligger Hattvik og fra der går det ferjesamband tvers over fjorden til Venjaneset og rett innenfor neset ligger Fusavika og bygda Fusa, som har gitt navn til kommunen. Kommunesenteret til Fusa er derimot Eikelandsosen i bunnen av Eikelandsfjorden. Tre kilometer lengre nord deler Fusafjorden seg i de tre nevnte fjordene.

Referanser
----------

1. ↑  Fusafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Gjenferd*** er bok nummer ni av Jo Nesbøs krimbøker om politietterforsker Harry Hole, gitt ut i 2011.

Harry Hole kommer tilbake fra Hongkong etter tre år og melder seg på Politihuset for å etterforske et nedprioritert og til og med allerede oppklart drap i narkomiljøet. I Oslo er antall gjenger og heroinsalget sterkt redusert etter innsatsen til den nye sosialbyråden i samarbeid med den nye sjefen for Orgkrim, Bellman, Harrys rival fra *Panserhjerte*. Men det er kommet et nytt dop på gata kalt fiolin, et opiat som gir færre overdosedødsfall, men også sterkere avhengighet. 

Harry får møte den antatte drapsmannen. Det er en gutt på 18 år som han ikke har sett på lenge, nemlig Oleg, sønnen til hans ekskjæreste Rakel, som har vokst opp med Harry som sin farsfigur. Nye overraskelser dukker opp, og det i utgangspunktet typiske dopdrapet får et omfang Harry ikke hadde forutsett. Og de fleste sporene peker én vei. Oppover. 

*Gjenferd* ble nominert til Bokhandlerprisen 2011.

Eksterne lenker
---------------

* *Gjenferd* på Aschehougs hjemmeside Arkivert 21. mai 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |


1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
Gjendesheim
**Gjendesheim** er en turisthytte som ligger ved øst i Jotunheimen, i Vågå kommune i Innlandet. Gjendesheim ligger ved østenden av Gjende, omtrent 2 km fra Maurvangen ved Rv51 og er ca. 1 000 meter over havet. Gjendesheim har vært turisthytte for Den Norske Turistforening (DNT) siden 1878. Gjendesheim har 170 sengeplasser, de fleste på 2- og 4-sengs rom, 4 sovesaler og noen få enkeltrom.

De som går den populære fjellturen over Besseggen begynner ofte turen på Gjendesheim. Turistene har valget mellom å gå fra Gjendesheim over Besseggen til Memurubu, og derfra ta rutebåten tilbake til Gjendesheim, eller ta båten til Memurubu og gå over Besseggen tilbake til Gjendesheim. Det er mest populært å ta båten til Memurubu og gå tilbake til Gjendesheim. Dusj og toalett er i et fellesanlegg.

Historie
--------

Opprinnelig skulle Gjendesheim bygges ved Leirungen som ligger lengre opp mot Valdresflya. Siden det ikke var mulig å få tomt der ble Gjendesheim bygd der den er i dag.

I «Meddelelser til medlemmene» fra Den Norske Turistforening står det: «Den nye hytte ved Gjende blev ferdig sommeren 1878 og samme år besøkt av 125 turister. Den 4. mars 1879 fikk den navnet Gjendesheim.»

Viktige årstall:

* 1868: Den Norske Turistforening (DNT) ble stiftet
* 1873: DNTs første varderute ble merket fra Memurudalen til Bessvatnet
* 1878: «Aktiestationen Gjendesheim» ble opprettet. For å finansiere Gjendesheim etablerte man et aksjeselskap og investorer kunne kjøpe til 5 spesiedaler stykket.
* 1890-åra: Aksjeselskapet ble oppløst fordi bygginga ble dyr, og alle aksjer ble overført til DNT uten betaling.
* 1890: Første utbygging med ny kjøkkenfløy, ombygginger og utvidelser i 1898, 1904–05, 1910–11, 1916 og 1925.
* 1937: Ny hovedbygning og oppussing losjihus.
* 1974: Gjendesheim fikk strøm.
* 1976: Ny stor ombygging og oppussing.

Etter 1976 er det ikke oppført nye hus, men det har pågått stadig ombygging, påbygging og oppussing av alle hus.
Gamlebygningen er påbygt i begge retninger, og den eldste delen fra 1878 eksisterer fortsatt i bygningen. 

Bestyrere på Gjendesheim:

* Anders Rusnes: 1878–1901
* Kari Rusnes: 1901–1920
* Ragnhild Repp: 1920–1950
* Bjørg Hult Nystrøm: 1950–1952
* Marit og Jens Skogstad: 1952–1958
* Åslaug og Nils Vole: 1959–1974
* Sonja og Olav Gaute Vole: 1975–1977
* Olav Gaute Vole: 1977–1980
* Bjørg Aaseng Vole og Olav Gaute Vole: 1980–2010
* Anne Katrin Taagvold og Marius Haugaløkken: 2011-

Eksterne lenker
---------------

* Gjendesheim
* Gjendebåtene


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
«***Tainnpinvisa***» er et skillingstrykk som Alf Prøysen presenterte i sin visespalte i *Magasinet for alle* i 1958. Melodien er den samme som for «Normandssang» («Blandt alle Lande i Øst og Vest»).

Teksten
-------

**1.**Blant alle plager i aust og vest  

e tainnpina min verste pest,  

ho flyg og renner i marg og tenner  

ho rep mæ mest.  

  

**2.**Æ e så gla ti en grann med søtt  

når æ det smakkå, kjem pina støtt.  

Ho stikk og breinne ho flyg og reinne  

i alt mett kjøtt.  

  

**3.**Å einnom æ e i min beste år  

hi aill min teinner og alt mitt hår.  

Ei vakker jente æ kain mæ hente  

som her æ står.

Annen tekst med samme navn
--------------------------

Melodi: «Pål sine høner»

**1.**Ein gong i tiom æ hadd ein jakkel,  

som pinte og plaga mæ tidlig og seint.  

Så føk æ straks åt ein tanndokterrakkel,  

og sa: Herr lege æ vil bli betjent.  

Ja, ja ja, vær så artig min herre (gjenta denne linjen)  

sitt bare rolig det går vel det derre  

og dermed han trøkte mæ ned på ein stol.  

  

**2.**Så laut æ gappå ein kvart i det minste,  

så kom han fram med ei tång som var stor,  

inn jønnom kjeften og langt i det innste  

av hærsen med tånga hain rota og fór.  

Au au au, ha du kjent mæ på maken (gjenta denne linjen)  

Æ trudd no mest at han reiv tå mæ kjakan  

men så kom han fram med ein jakkel te slutt.  

  

**3.**Detta va bra, men no skal de få høre  

hain trekt ut ei tainn som var god.  

Dærfer så ga æ han ein oinder øret  

for no må de tru æ va sint der æ sto.  

Au au au, er De galen min herre (gjenta denne linjen)  

Ja svarte æ, æ e galen dessverre  

og aldri kjæm æ åt nån tainndokter meir.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
***Gjenfødelsen*** (orig: Renacer / Reborn) er en overnaturlig thriller fra 1981 regissert av Bigas Luna, med Dennis Hopper, Michael Moriarty og Francisco Rabal i hovedrollene.

Filmen var en internasjonal samproduksjon mellom USA, Italia og Spania. Den ble ikke vist på kino i Norge, men fikk fjernsynspremiere i 1992.

Handling
--------

En mann oppdager at kjæresten hans har stigmata, som innebærer at hender og føtter på mystisk vis blør på de samme stedene hvor Jesus Kristus ble korsfestet. Han forsøker deretter å holde kjæresten sin unna en grådig TV-predikant som planlegger å utnytte henne og sykdommen hennes til å tjene mest mulig penger til seg selv.

Hovedroller
-----------

* Dennis Hopper - pastor Tom Hartley
* Michael Moriarty - Mark
* Antonella Murgia - Maria
* Francisco Rabal - Giacomo
* Kit Massengill - Reed

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gjenfødelsen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Gjenfødelsen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Gjenfødelsen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Gjenfødelsen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Canonbury** er et boligområde i distriktet Islington i nordlige London. Det avgrenses omtrentlig av Essex Road, Upper Street, Cross Street og St Pauls Road. I 1253 ble landområdet gitt til kannikene ved klosteret St Bartholomew’s Priory i Smithfield, og det ble av den grunn kjent som Canonbury.

Området forble i hovedsak værende som åpent landområde fram til det ble utviklet forstad på begynnelsen av 1800-tallet. I likhet med andre områder i indre London fikk det en nedgang ved byggingen av jernbane i 1860-årene, noe som gjorde det mulig å pendle til London fra områder et stykke unna. Gentrifiseringen av området fra og med 1950-årene førte til ny utvikling som erstattet krigsødelagte eiendommer Canonbury Park North og South, foruten også restaurering av eldre bygninger. Etter den andre verdenskrig, særskilt i perioden fra 1950-årene til 1970-årene, var det en ny utviklingsbølge som førte til at området ble multikulturelt og fikk en blandet sosio-økonomisk sammensetning slik de fleste andre områder i det indre London også har.

Thomas Cromwell og Francis Bacon bodde begge i Canonbury Tower i deler av sine liv. Cromwell fra 1533 og til hans henrettelse i 1540, og Bacon fra 1616 og 1626. Tårnet ble reist i det 1500-tallet, og er nå et forskningssenter for frimurerordenen.

Blant andre kjente personer som har bodd i området finner man forfatterne George Orwell og Evelyn Waugh, som begge hadde adresse Canonbury Square.

Referanser
----------

1. ↑  «Islington: Growth: Canonbury» Arkivert 22. april 2007 hos Wayback Machine. *A History of the County of Middlesex: Volume 8: Islington and Stoke Newington parishes* (1985), s. 19-20
2. ↑  «Canonbury Tower: Tour guide reveals secret history of borough’s oldest building» Arkivert 19. januar 2018 hos Wayback Machine. *Islington Gazette* 3. mars 2016
3. ↑  The Canonbury Tower Community Forum
4. ↑  Willats, Eric A (1986): *Streets with a Story* Arkivert 19. januar 2018 hos Wayback Machine. (PDF), revidert digitalisert utgave 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Canopidae** tilhører gruppen Pentatomoidea, en undergruppe av tegene, en gruppe av nebbmunner. De har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. De lever trolig av sopp. Familien omfatter bare 8 kjente arter som lever i den neotropiske økosonen (Sør- og Mellom-Amerika).

Utseende
--------

Middelsstore (5 – 7 mm), brede, blankt svarte teger, ofte med fiolett eller grønnlig metallglans. De ligner på familien Plataspididae men er trolig ikke nært beslektet med disse, sannsynligvis står de nærmere til Cydnidae. Hodet er kort, antennene består av fem ledd, det andre leddet er ganske lite, omtrent så langt som bredt. Oversiden er sterkt hvelvet, undersiden flat slik at dyret blir nærmest halvkuleformet. Scutellum er stort og dekker nesten hele bakkroppen og mesteparten av forvingene. Disse er store, dobbelt så lange som bakkroppen. Beina er korte, leggene (*tibiae*) er hårete, men uten torner, føttene består av tre ledd.

Levevis
-------

Nymfer av flere arter er funnet på kjuker som vokser på død ved, og det er også funnet sporer fra disse i magen på tegene, så trolig er disse artene soppetere som er knyttet til kjuker.

Utbredelse
----------

De åtte kjente artene lever i Sør- og Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* overklasse insekter, Hexapoda
	+ klasse høyere insekter, Insecta
		- gruppen **Neoptera** («nyvinger»)
			* ordenen Nebbmunner (Hemiptera)
				+ delgruppe Teger, (Heteroptera)
					- gruppe Trichophora
						* overfamilien Pentatomoidea
							+ familien **Canopidae** – bare én slekt
								- slekten *Canopus* Fabricius – åtte kjente arter

Kilder
------

* Schuh, R.T. (1995) True Bugs of the World.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Canopidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Canopidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Canopidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Canopidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Francisco Cabañas Prado** (født 22. januar 1912, død 26. januar 2002) var en mexicansk bokser som deltok i de olympiske leker 1932 i Los Angeles.

Cabañas vant en olympisk sølvmedalje i boksing under OL 1932 i Los Angeles. Han kom på andreplass i den letteste klassen, fluevekt (50,8 kg), i finalen tapte han til ungarske István Énekes. Det var tolv boksere fra tolv nasjoner som stilte i den letteste vektklassen som ble avviklet i perioden 9. til 13. august 1932.

OL-medaljer
-----------

* 1932 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv boksing, fluevekt

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Francisco Cabañas – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Cabañas – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Cabañas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Cabañas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Cabañas – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Francisco Cabañas – BoxRec Rediger på Wikidata
Nicholas Breakspear, senere pave Hadrian IV - mulig forfatter av Canones Nidrosienses
**Canones Nidrosienses** er en samling kirkerettsforskrifter som ble innført i Norge i forbindelse med opprettelsen av erkebispesetet i Nidaros i 1152-53 eller noe senere i forbindelse med kroningen av kong Magnus Erlingsson i 1163, eller i 1170-årene. Dokumentet med kirkereglene ble funnet i 1930-årene sammen med Magnus Erlingssons kroningsed i et engelsk manuskript fra 1200-tallet. Det er skrevet på latin, men er senere oversatt til norsk (nynorsk) av Eirik Vandvik.

Innhold
-------

Innholdsmessig er Canones bygd på innholdet i kirkeretts-«eksperten» Gratians Dekretum (*Decretum Gratiani*) fra ca. 1140. Det er delt i 15 punkter eller *Canones*:

* Can. 1: Kirkeeiernes plikter og rettigheter
* Can. 2: Geistlighet og krigstjeneste
* Can. 3: Forbud mot legmannsinvestitur
* Can. 4 og 5: Erkebiskop- og biskopvalg
* Can. 6, 7 og 8:Regulering av presteekteskapet
* Can. 9: Bestemmelser om dåp
* Can. 10: Forbud mot skilsmisse
* Can. 11: Forbud mot å drive handel
* Can. 12: Forbud mot å ordinere fremmede klerker
* Can. 13: Bestemmelser om tiendens betaling
* Can. 14: Forbud mot jernbyrd
* Can. 15: Forbud mot å bære pyntede skaut

Opprinnelse og datering
-----------------------

*Canones Nidrosiensies* er det eldste norske bevarte regelsett for den norske kirken, men det bygger på tidligere kirkelig lovgivning fra andre kilder.. Tidspunktet for iverksettelsen av reglene er imidlertid sterkt omdiskutert. Det ble først antatt at det var den pavelige utsending, kardinal Nicholas Breakspear (Nikolaus av Albano), den senere pave Hadrian IV, som hadde med seg dokumentet da han kom til Norge i 1152 for å opprette det norske erkebispesetet i Nidaros (Trondheim).

Walther Holtzmann hevdet at dokumentet heller stammer fra tiden rundt dåpen eller kroningen av kong Magnus Erlingsson i 1162 eller 1163, og da forbundet med den pavelige legat under kroningen, subdiakonen Stefano av Orvieto.

En grundig gjennomgang av dateringsspørsmålet er foretatt av Vegard Skånland (1969) som konkluderte med at dokumentet er noe yngre, fra 1170-tallet, og utformet av Øystein Erlendsson som var erkebiskop i Nidaros etter at den første erkebiskopen Jon Birgersson var død i 1157.

Referanser
----------

1. ↑  Store norske leksikon: Hadrian IV
2. ↑  Eirik Vandvik, *Latinske dokument til norsk historie fram til år 1204*, Det Norske Samlaget (1959)
3. ↑  Vegard Skånland, *Det eldste norske provinsialstatutt*, Universitetsforlaget (1969), s 30
4. ↑  Skånland (1969), s 180
Kartet viser Ett-Kina-politikken i praksis. ██ Fastlands-Kina (Folkerepublikken Kina)

██ Taiwan (Republikken Kina)

██ forbindelser kun med Folkerepublikken

██ forbindelser kun med Republikken

██ uoffisielle forbindelser med Republikken

██ forbindelser med ingen av dem

**Ett-Kina politikk** er prinsippet om at det er kun ett Kina og at Fastlands-Kina, Hongkong, Macao og Taiwan sammen tilhører dette **Kina**. Aksepteringen eller avvisningen av dette prinsippet er en viktig faktor i Folkerepublikken Kinas utenrikspolitikk, som regjerer over Kinas fastlandsområder, Hongkong og Macao og Republikken Kina, som regjerer over Taiwan.

Folkerepublikken fremmer et sterkt krav om Ett-Kina politikken. Den krever at alle land som søker diplomatiske relasjoner med seg må anerkjenne Folkerepublikken Kina som det eneste legitime Kina, og derfor må avstå fra å opprettholde relasjoner med Republikken Kina på Taiwan. Anerkjennelsen av at det er bare ett Kina er også en betingelse som Folkerepublikken har satt for forhandlinger med regjeringen i Republikken Kina.

Republikken Kina sitt syn på politikken er betydelig mer delt. Juridisk fortsetter Republikken Kina å opprettholde sin versjon av «ett Kina»-prinsippet ved offisielt å kreve suverenitet over Kinas fastland, men disse kravene er ikke lenger aktivt gjennomført. Den Pan-blå koalisjonen, som består av Kuomintang (KMT) og andre partier har sin egen versjon av Ett-Kina politikken: De likestiller ikke Kina med Folkerepublikken, Republikken Kinas president Ma Ying-jeou (KMT) uttrykte i 2006 at "Ett Kina er Republikken Kina". Partier fra den Pan-grønne koalisjonen støtter ikke Ett-Kina politikken, siden de ønsker et Taiwan, uavhengig av Kina, som anses som en selvstendig stat, med egne ambassader og representanter i FN.

Eksterne lenker
---------------

* US-PRC Joint Communique, 17. august 1982
* Washington Post intervju med Taiwan's leder, 13. mars 2006
* Amerika og Taiwan, 1943-2004 Arkivert 20. november 2008 hos Wayback Machine.
«Fredag» har flere betydninger.
Frigg og Odin, illustrasjon av Lorenz Frølich til *Grimnesmål*, 1895.
**Fredag** er dagen som kommer etter torsdag og før lørdag. I de land som etter den internasjonale standarden ISO 8601 har innført mandag som første dag i uka, er dagen den femte i uka. I slaviske språk kalles fredag derfor «femtedagen» (kroatisk *petak*, slovakisk *piatok*, lånord i ungarsk som *pentek*).

Fredag er den sjette dagen i de landene som etter abrahamittisk tradisjon har søndag som ukas første dag. I mange land er det den siste dagen i en normal skole- og arbeidsuke. 

Fredag blir regnet for å være oppkalt etter Frigg, Odins hustru og mor til Balder, alternativt Frøya eller Frøy. Ordet kom alt på 300-tallet inn i germanske språk som et lånord fra latin *dies Veneris*.

Inspirert av gresk «Afrodites dag» ble fredag i den romerske kalenderen «Venus' dag», *dies Veneris*, som er lett gjenkjennelig i moderne romanske språk som fransk *vendredi* og italiensk *venerdí* - mens portugisisk danner unntak ved å kalle fredag *sexta-feira*  (= sjettedagen, dvs. sjette dag med liturgisk feiring). 

I kristen tradisjon er fredagen forbundet med Kristi korsfestelse på langfredag. Derfor var fredagen i katolsk tid en fastedag, og denne betegnelsen har overlevd på Island, der fredag fremdeles kalles *föstudagur*.

I eldre norsk folketro var fredag en ulykkesdag. I nyere tid er spesielt fredag den 13. knyttet til overtro og frykt for uhell og ulykker. Forsikringsselskapenes statistikk avkrefter imidlertid at det er noe hold i dette.

Se også
-------

Fredag den 13.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Finn Stefánsson: fredag i Nordisk Mytologi, 2. udg. 2009, Gyldendal. Hentet 28. desember 2018 fra
3. ↑
4. ↑
5. ↑

| * v
* d
* r
Ukedager |
| --- |
| mandag **·** tirsdag **·** onsdag **·** torsdag **·** fredag **·** lørdag **·** søndag |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
**Triforce** («trekraften») er et kjent symbol fra *The Legend of Zelda*-serien. Den består av tre triangler som representerer tre forskjellige kvaliteter. De tre trianglene inneholder en del av makten til de tre gudinnene som skapte Hyrule, landet hvor mye av handlingen i *The Legend of Zelda*-serien utspiller seg.

Deler
-----

Triforce er delt opp i tre deler:

* Triforce of Power (Makt)
* Triforce of Courage (Mot)
* Triforce of Wisdom (Visdom)

Triforce er kraften i Hyrule, og kan kun bestettes av den hvis hjerte er i balanse mellom visdom, makt og mot. Hvis man ikke har like mye av disse kvalitetene vil man ikke motta hele Triforcen. I spillet *The Legend of Zelda: Ocarina of Time* forsøker den onde Ganon å stjele Triforcen, men siden hans hjerte ikke er i balanse får han kun en av de tre triangelene som Triforcen består av. Triangelet han får er den som representerer kvaliteten som står sterkest i hans hjerte, nemlig makt (the Triforce of Power). Når dette skjer gis de to andre delene, mot og visdom, til to personer som best passer kvalitetene de representerer. I serien er dette henholdsvis Link og Prinsesse Zelda.
Når hele Triforcen er samlet, kan den som rører den få innvilget et ønske.
de tre gudinenne har også navn: Power; Din, Courage; Farore, Wisdom; Nayru.

Forsegling
----------

The Triforce befinner seg i en parallell dimensjon til Hyrule, det såkalte *Sacred Realm*. For å komme inn hit må en åpne The Door of Time og The Seven Seals med «Song of Time» og de «Three Spiritual stones».

| * v
* d
* r
The Legend of Zelda-serien |
| --- |
| 
* Raser
* Hyrule
* Triforce
* TV-serie

 |

Portal: Videospill
***Ett minutts stillhet*** (originaltittel *Schweigeminute*) er en kortroman av den tyske forfatteren Siegfried Lenz fra året 2008.

Romanens to hovedpersoner er *Christian*, en 18-år gammel elev ved *Lessing-Gymnasium* på den tyske østersjøkysten, og *Stella Petersen*, hans engelsklærer. De to har hatt en affære i sommerferien, og historien fortelles i ettertid av jeg-personen Christian. Boka starter med en minnestund for Stella som har omkommet som følge av en båtulykke. Mens skolen har ett minutts stillhet lar Christian opplevelsene med henne passere revy. 

Ulykken setter en brå stopper for den forsiktige romansen før det riktig har begynt, og leseren må selv gjøre seg opp en mening om det har noen framtid eller om omgivelsene, eksempelvis skolens rektor, ville ha lyktes i å sette en stopper for dem. 

I Tyskland ble boka en bestselger. Den norske oversettelsen, *Ett minutts stillhet*, er av Kari og Kjell Risvik.

Litteratur
----------

* Siegfried Lenz: *Ett minutts stillhet*, Aschehoug 2009, 110 sider. ISBN 978-82-03-21193-5
* Siegfried Lenz: *Schweigeminute*. dtv, München 2009, ISBN 978-3-423-13823-9.

Eksterne lenker
---------------

* Anmeldelse av Thomas Marco Blatt: *Et språk å hvile i*, dagbladet.no 6. april 2009
* Anmeldelse av Vigdis Moe Skarstein: *Fortelling om kjærlighet* Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine. Adresseavisen 20. april 2009
* *Schweigeminute" - das neue Buch von Siegfried Lenz*, dw.de 21. juni 2008
* (de) Anmeldelser til „Ett minutts stillhet (Siegfried Lenz)" i Perlentaucher
* Anmeldelse av Marcel Reich-Ranicki, FAZ.net
**Percy Spencer** (født 9. juli 1894 i Howland i Maine, død 8. september 1970) var en amerikansk ingeniør og oppfinner. Han ble kjent som oppfinneren av mikrobølgeovnen.

Hans far døde i 1897 da Spencer var tre år gammel, og hans mor forlot ham kort tid senere. Han bodde sammen med en tante og onkel etter dette. Spencer ble aldri uteksaminert fra grunnskolen, men begynte som lærling da han var 12 år gammel. Han vervet seg til den amerikanske marinen i 1912, hvor han lærte seg telegrafi. På 1920-tallet begynte han å jobbe for Raytheon Company. 

Raytheon produserte i 1941 17 magnetroner per dag. De ble brukt til å generere mikrobølgesignalene som utgjør kjernemekanismen i radar. Mens han arbeidet der utviklet Spencer en mer effektiv måte å framstille dem på, ved å stanse ut og lodde sammen magnetrondelene, i stedet for å framstille dem enkeltvis med maskinverktøy. Hans forbedringer bidro til at produksjonen kunne økes til 2 600 magnetroner per dag.[] Han mottok utmerkelsen *Distinguished Public Service Award* fra marinen for sitt arbeid.

I 1945 oppdaget han at en sjokoladeplate han hadde i lomma smeltet mens han sto foran en magnetron i drift. Han prøvde deretter med popcorn foran magnetronen, og det poppet snart over hele rommet. Utviklingen av mikrobølgeovnen fulgte av disse observasjonene, og i 1947 ble en kommersiell ovn solgt av Raytheon.

Han ble senere Senior Vice President og styremedlem i Raytheon. Han fikk i alt 300 patenter i løpet av sin karriere i Raytheon,[] og en av selskapets bygninger er oppkalt etter han.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6ht672t, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Library of Congress Authorities, besøkt 24. august 2019[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
Oljemaleri av tre barn som leker gjemsel
**Gjemsel** eller **gjømsel** er en klassisk barnelek som kan lekes både ute og inne hele året. 

Gjemsel kan lekes på forskjellige måter. Det må være minst to personer, og det vanlige er at en person blir valgt til å være den som står, mens de andre løper og gjemmer seg. Når den som står har telt til et avtalt tall, f.eks. 100, kan han / hun åpne øynene og begynne å lete etter de andre. Dere blir enige om hvem som først skal lete (og som skal stå og telle). Når tellingen starter, løper den andre og gjemmer seg. 

Som en variasjon kan man bestemme at man må finne de den som har gjemt seg innen et gitt tidsrom, eller man kan si «Gi et lite pip!», og den/de som har gjemt seg må da gi et lite «pip».

Tampen brenner
--------------

En variant av gjemsel heter «Tampen brenner». Da gjemmer man enten en ting eller et menneske, og så skal den som står begynne å lete. Når han/hun kommer nærmere det (den) som er gjemt, sier man «varmere», og når personen går lenger fra, sier man «kaldere».

Se også
-------

* Gi et lite vink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Kulltegninger** er tegninger laget ved å stryke av mykt trekull mot en ru overflate. Vanligvis blir dette gjort ved hjelp av kullstift og papir.

Tilgjengeligheten av materialer, tilsier at arbeidsmåten har førhistoriske røtter, men at de fleste tidlige arbeider er smuldret eller regnet vekk. En del velbevarte hulemalerier på stein, er laget med kull, blandet med fett for å bedre holdbarheten.

Mange malere lager skisser i kull på lerretet før de maler over med olje- eller akrylfarger. Kulltegninger, gjerne på billig papir, er også vanlige ved intensive krokitimer. Enkelte kunstnere har kull som sitt foretrukne medium.

Selv om kullet gir svart avfarging, er der flere måter å få fram gråtoner på. Ofte strykes svertingen ut med fingrene, eller med en papirstubb eller tortillon.

Kulltegninger må fikseres. Eldre fiksativer (spritfortynnet skjellakk) ser ut til å ha medført gulning uten at det har gått ut over verket forøvrig.

Referanser
----------

1. ↑  R.Broby-Johansen:*Kunstordbok*, Tiden norsk forlag. norsk utgave 1970

Kilder
------

* Ray Smith: *Kunstnerens håndbok* side 100 - 105. ISBN 82 512 0308 2