recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Langrenn/Skiskyting |
| Paralympiske vinterleker |
| Gull | 2014 Russlands flagg Sotsji |  12,5 km skiskyting |
| Sølv | 2014 Russlands flagg Sotsji |  10 km skiskyting |
| Sølv | 2014 Russlands flagg Sotsji |  6 km skiskytnig |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji |  5 km langrenn |
| Para-VM |
| Sølv | 2013 Sveriges flagg Sellefteå |  15 km langrenn  |
| Sølv | 2013 Sveriges flagg Sellefteå |  6 km skiskyting  |
| Sølv | 2013 Sveriges flagg Sellefteå |  10 km skiskyting  |
| Sølv | 2013 Sveriges flagg Sellefteå |  12,5 km skiskyting  |
| Bronse | 2013 Sveriges flagg Sellefteå |  12,5 km skiskyting  |
| Bronse | 2013 Sveriges flagg Sellefteå |  12,5 km skiskyting  |

**Julija Vladimirovna Budalejeva** (russisk: Юлия Владимировна Будалеева; født 13. november 1990 i Tobolsk) er en russisk handikappidrettsutøver som konkurrerer i skiskyting og langrenn. Hun konkurrerer i klassen B2 for synshemmede utøvere. 

Hun begynte med langrenn i 2010, og har paralympisk gullmedalje på 12,5 km skiskyting som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

Budalejeva deltok i sitt første VM ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, der hun kom på 7.-plass på både 15 km og sprinten i langrenn, og 9.-plass på 7,5 km og 3 km jaktstart i skiskyting. 

Ved VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2013 fikk hun 4 sølvmedaljer og 2 bronsemedaljer. I langrenn kom hun på 2.-plass på 15 km, og 3.-plass på 5 km og sprinten. km og 12,5 km i skiskyting. I skiskyting kom hun på 2.-plass på 6 km, 10 km og 12,5 km.

Hun representerte Russland ved de paralympiske vinterlekene 2014 i Sotsji, der hun vant 12,5 km i skiskyting. Hun kom på 2.-plass på 10 km og 6 km skiskyting, bak Mikhalina Lysova. I langrenn kom hunpå 3.-plass på 5 km fri tenkikk, og 4.-plass på sprinten.

Utmerkelser
-----------

* Candidate for Master of Sport (Russland)

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 29. mai 2014 hos Wayback Machine. (biografi og resultater)
* Profil hos Sotsji 2014 Arkivert 29. mai 2014 hos Wayback Machine.
**MD.45** var et punk/heavy metal-band fra San Francisco, California. 

Bandet ble startet som et sideprosjekt av Dave Mustaine i 1996, etter å ha gått lei av Megadeth. Bandet rakk bare å gi ut en singel, *Day The Music Died*, og ett album, The Craving (1996), før det ble oppløst.

Navnet *MD.45* kommer av **D**ave **M**ustaine baklengs som blir *MD* og **L**ee **V**ing som blir *LV*. LV baklengs blir *VL*, som er det romerske tallet for *45*. Når man legger sammen dette blir det *MD.45*.

Da bandet skulle gi ut den remixede versjonen av *The Craving* i 2004 fikk de ikke tak i Lee Ving, så Dave Mustaine måtte synge sangene inn på nytt selv.

Siste Line-up
-------------

* *Lee Ving* – Vokal
* *Dave Mustaine* – Gitar
* *Kelly Lemieux* – Bassgitar
* *Jimmy DeGrasso* – Slagverk

Eksterne lenker
---------------

* (en) MD.45 på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) MD.45 på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) MD.45 på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) MD.45 på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) MD.45 på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***Lloyd i Rommet*** er en animasjonsserie som vises på Disney Channel. Den handler om Lloyd Nebulon som bor på den fiktive stasjonen Intrepedville som ligger i en fjern galakse. Bortsett fra at han bor i det ytre rom, lever han omtrent som amerikansk ungdom i vår tid.

Karakterer
----------

* **Lloyd P. Nebulon**

Lloyd er en grønn tenårings-gutt som går på Luna Vista skole. Han bor på stasjonen Intrepedville ute i en galakse, sammen med sin yngre søster Francine og hans mor Nora Nebulon. Lloyds tre gode venner er Eddie, Kurt og Douglas.

* **Edward J.** «**Eddie**» **R. Horton**

Eddie er en av vennene til Lloyd. Han er et menneske, og kommer opprinnelig fra Jorden.

* **Kurt Blobberts**

Kurt er Lloyds store, en-øyede blå venn. Kurt er rolig og snill.

* **Douglas McNoggin**

Douglas er en veldig smart venn av Lloyd. Kroppen hans har form som hjerne, bare med ekstra armer og bein.

* **Norah Li Nebulon**

Nora er kommandør i Intrepedville og moren til Lloyd.

* **Francine Nebulon**

Francine er søsteren til Lloyd og er veldig plagsom synes Lloyd. Hun kan lese tanker og flytte på ting ved hjelp av tankekraft. Dukkevennen hennes heter Rosie.

* **Harvulian** «**Boomer**» **Standervault**

Boomer er en mekaniker som jobber på stasjonen. Han er kongelig, men i stedet for å bli konge ville han bli mekaniker. Han ga tronen videre til sin bror, Sleeveknot.

* **Frøken Barbara Bolt**

Lloyds robotlærer på Luna Vista skole.

* **Brittany Boviac**

Brittany er en snobbete og populær jente på Luna Vista. Hun holder seg ofte sammen med bestevenninen Megan. Brittany har alltid vært Lloyd sin drømmedame og han er dypt forelsket i henne.

* **Station**

Station er stasjonens "levende" data. Når han blir aktivert har han form som et øye festet med en ledning til alle dataterminaler. Station hjelper de fleste han har rundt seg.

Norske stemmer
--------------

* Scott Maurstad som Lloyd
* Siv Charlotte Klynderud som Nora Nebulon
* Ida Holme Nielsen som Francine
* Arvid Eskild som Eddie
* Øyvind B. Lyse som Kurt
* Pia Borgli og Ida Lind som Douglas
* Brit E. Haagensli som Fru Bolt
* Ellers medvirker: Fredrik Schulze, Anitra Eriksen, Pia Borgli, Anne Lise Rodseth, Peder Eskild, Marte Stolp, Siv Charlotte Klynderud, Christel Marie Blunck, Geir Rebbestad, Amund Enger, Bård Steine og Daniel Valderhaug.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lloyd i Rommet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Lloyd i Rommet* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* *Lloyd i Rommet* hos TV.com
Hobøl prestegård
**Hobøl prestegård** ligger like ved Hobøl kirke i Indre Østfold kommune. Slik har det vært siden middelalderen.

Hovedbygningen ble oppført mens Lars Rasch var sogneprest, etter en brann i 1731. Østre del sies å være fra 1822, idet denne delen ble gjenoppbygget. Like sørøst for hovedbygningen står forpakterboligen fra 1905, og sør for denne står et lysthus fra 1800-tallet.

Hovedbygning og lysthus ble fredet i 1991. Hageanlegget ved prestegården ble restaurert til kirkens 800-årsjubileum i 1995. I 2013 fikk Opplysningsvesenets fond Hobøl kommunes byggeskikkpris for rehabilitering av forpakterboligen. Prestegården blir regnet for å ha høy kirkelig kulturverdi.

Kilder
------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «29 Hobøl prestegård». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 31–32.
* Hobøl prestebolig hos Opplysningsvesenets fond
* «Hobøl prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Philadelphia Liberty Loans Parade** (*Philadelphias Liberty Loans-parade*) var en parade i Philadelphia i Pennsylvania i USA den 28. september 1918, organisert for å skape bred oppslutning om kjøp av krigsobligasjoner som skulle bidra til å betale for de allierte styrkenes behov under første verdenskrig. Mer enn 200 000 borgere av Philadelphia overvar paraden, og den store trengselen og høye ansamlingen av mennesker førte til et av de største utbruddene av spanskesyken i USA. Dette gjaldt da den andre bølge av influensaepidemien, som var langt dødeligere enn den første; paraden ble dermed til en dødsparade.

Beskrivelse
-----------

Den andre bølgen av spanskesyken var allerede ankommet Philadelphia gjennom Philadelphia Navy Yard den 19. september 1918, fra sjøfarende som hadde krysset over fra Europa. Byen Philadelphia hadde påtatt seg å skaffe til veie 259 millioner dollar til støtte for krigsinnsatsen, og paraden inngikk i bestrebelsene for å nå dette mål.

Byens myndigheter antok at paraden ville tiltrekke seg om lag 10 000 bivånere. Mange leger i Philadelphia hadde fulgt nøye med på nyheter om sykdommen som hadde meldt sin ankomst, og var klar over at det å avholde paraden var meget risikabelt. Men dr. Wilmer Kruse, direktør for Philadelphias *Department of Health and Charities*, tillot avholdelsen av paraden.

Slik gikk det til at bare ni dager etter at sykdommen var ankommet Philadelphia, flokket mer enn 200 000 mennesker langs paraderuten for å se. Det hadde aldri tidligere vært noen større parade i byens historie.

Paraden var to miles lang og gikk langs Broad Street; her var det med fire hestetrukne howitzerere flåyer, marsjorkestere ledet av John Philip Sousa, og helt fabrikknye dobbeltdekkers sjøfly bygd i Philadelphias Navy Yard. Mange veteraner fra verdenskrigen og speidergutter var med i paraden og red gjennom folkemengden. Paraden lyktes i å samle inn mer enn 600 000 000 dollar til krigsinnsatsen.

Koronaviruspandemien
--------------------

Paraden fikk ny oppmerksomhet under koronaviruspandemien i 2020, da den ble fremholdt som anskueliggjørelse av viktigheten av å unngå store folkeansamlinger og håndheve *sosial distansering* under en epidemi.

Referanser
----------

1. ↑  «Penn and the 1918 Influenza Epidemic». *University of Pennsylvania*. Besøkt 15. mars 2020.
2. ↑  «Parades and Pandemics Are a Really Bad Combination». *City Lab*. Besøkt 15. mars 2020.
3. ↑  «100 years ago, 'Spanish flu' shut down Philadelphia – and wiped out thousands». *Philly Voice*. Besøkt 15. mars 2020.
4. ↑  «An Epidemic's Strawman: Wilmer Krusen, Philadelphia's 1918–1919 Influenza Epidemic, and Historical Memory». *JSTOR*. Besøkt 15. mars 2020.
5. ↑  «When The 1918 Deadly Spanish Flu Hit, St. Louis Shut Down. The Quarantine Saved Countless Lives». *Lake Expo*. Besøkt 15. mars 2020.
6. ↑  «Philadelphia Threw a WWI Parade That Gave Thousands of Onlookers the Flu». *Smithsonian (magazine)*. Besøkt 15. mars 2020.
7. ↑  «Philadelphia didn’t cancel a parade during a 1918 pandemic. The results were devastating». *KSAT*. Besøkt 15. mars 2020.
***Llyfr Gwyn Rhydderch*** eller ***Rhydderchs hvite bok*** er et av de mest bemerkelsesverdige og feirete av walisiske manuskripter fra middelalderen. Det er skrevet på midten av 1300-tallet og er en av de tidligste samlingene av walisisk prosatekster, skjønt det inneholder også noen eksempler på tidlig walisisk poesi. Det er nå en del av samlingen til Det nasjonale bibliotek i Wales.

Det som opprinnelig var ett manuskript er nå bundet inn som to bind og er kjent som «Peniarth MS 4» og «Peniarth MS 5». Førstnevnte inneholder walisiske fortellinger som nå kollektivt er kjent som *Mabinogion*, og sistnevnte (den første delen av det opprinnelige manuskriptet) inneholder religiøse tekster på walisisk, de fleste oversatt fra latin.

Den hvite boken ble skrevet av og kopiert på midten av 1300-tallet, mest sannsynlig for Rhydderch ab Ieuan Llwyd (ca. 1325–1400) fra Parcrhydderch i kirkesognet Llangeitho i Ceredigion. Rhydderch, som kom fra en familie med en lang tradisjon av å støtte litteraturen, hadde en stilling under den engelske kronen, men var også i seg selv en autoritet på lokal walisisk lov. Hendene til fem skriverne har blitt identifisert i manuskriptet og de arbeidet mest sannsynlig i klosteret Strata Florida Abbey, ikke langt fra Rhydderchs hjem.

Litteratur
----------

* «White Book of Rhydderch». I Meic Stephens (Red.) (1998), *The new companion to the literature of Wales*. Cardiff : University of Wales Press. ISBN 0-7083-1383-3.
* Parry, Thomas (1955), *A history of Welsh literature*. Oversatt av H. Idris Bell. Oxford : Clarendon Press.

Eksterne lenker
---------------

* The White book of Rhydderch ved nettstedet National Library of Wales – det gir mulighet til å se fargebilder av Peniarth MS 4'.
**Hobsyssel** (eng. *The Shire*) er et oppfunnet sted i J.R.R. Tolkiens bøker *Ringenes Herre* og *Hobbiten*. Stedet, eller regionen, ligger i den nordvestre delen av Eriador eller Arnor i Midgard. Hobsyssel er for det meste bosatt av hobbiter.

Elven Brennvina eller Baranduin var Hobsyssel sin grense mot vest. Det levde også hobbiter i Bukkaborg, på østsiden av elva og på vestsiden av Gammelskogen. Men Bukkaborg var egentlig ikke i en del av Hobsyssel før Kong Elessar skjenket hele området til hobbitene. I nord og sør hadde Hobsyssel egentlig ingen grenser, mens i vest grenset Hobsyssel mot Tårnåsene.

Hobsyssel ble først bosatt i året 1601 i det tredje tideverv. Dette ble det første året i Hobsyssel-kalenderen. Hobbitene (som opprinnelig bodde langt nord i Rhovanion, i dalføret til Anduin) hadde over tiden migrert over Tåkefjellene. Deretter bosatte de seg i forskjellige steder i Dunnland, Cardolan og Rhudaur. Men i året 1601 (eller år 1 ifølge hobbitene) ga kong Argeleb II hobbitene tillatelse til å bosatte seg i landene vest for Baranduin. Hobbitene regnet seg selv etter dette som undersåtter av kongen av Arnor, og sendte derfor noen bueskyttere til noen av slagene mellom Arnor og Angmar. Etter at kongeriket Arnor gikk gradvis i oppløsning forble Hobsyssel et politisk uavhengig område.

Portal: Litteratur
**Cantiere del Pardo Srl.** er et italiensk seilbåtverft som produserer kjølbåter av merket **Grand Soleil** og motorbåter av merket **Pardo Yachts**. De produserer ca. 200 båter per år. I Norge importeres båtene av Giramar AS.

Historie
--------

I 1974 ble verftets første båt lansert: Grand Soleil 34 tegnet av franske Groupe Finot. I 1987 tegnet argentineren German Frèrs sin første båt for verftet, og fra 1992 var det newzealenderen Bruce Farr som stå for linjene. Grand Soleil 46.3 fra 1997 markerte starten på J&J konstruerte Grand Soleilbåter før de i 2000 gikk inn på IMS scenen med Grand Soleil 40 tegnet av Massimo Paperini. I 2004 fikk Botin & Carkeek slippe til og konstruerte Grand Soleil 37 som viste seg å gjøre det bra på regattabanene i Europa. Regattabåtene 42 R og 56 R vant alle regattaer i 2003 som de deltok i. Grand Solieil 54 fra 2007 er konstruert av Luca Brenta.

I 2016 bestemte verftet seg for å etablere produksjon av motorbåter. Den første Pardo 43 så dagens lys i 2017 og i dag omfatter sortimentet Pardo 38, Pardo 43 og Pardo 50.

Produksjon
----------

Verftet legger stor vekt på design, og har klart å holde de ulike konstruktører til et felles design slik at båtene har mye av det samme uttrykk. Båtene vakuumstøpes i vinylester og sandwichlaminat med en galvanisert stålramme til å ta opp rigg- og kjølkrefter på samme måte som X-båter.

Referanser
----------

1. ↑  Norske importørs hjemmeside Arkivert 21. desember 2009 hos Wayback Machine. besøkt 4. november 2008
2. ↑  Seilbåtkatalogen 2008 utgitt av Seilmagasinet

Kilder
------

* Grand Soleil hjemmeside Besøkt 4. november 2008.
* Seilbåtkatalogen 2008 utgitt av Seilmagasinet.

| * v
* d
* r
Grand Soleil-modeller |
| --- |
| Modeller i produksjon: | GS 37 • GS 40 • GS 42R • GS 43 • GS 43ot • GS 45 • GS 46 • GS 50 • GS 54 • GS 56 • GS 56R • GS 65 Custom |
| Tidligere modeller: | GS 34.1 • GS 343 • GS 36 • GS 37 • GS 38 • GS 39 • GS 40 • GS 42 • GS 43 • GS 44R • GS 45 • GS 45 • GS 46.3 • GS 48 • GS 52 • GS 70 • GS Maxi One |
**Lo** (gnr. 132) (av angelsaksisk *léah* via norrønt *ló*, som betyr *engmark*, *engslette* eller *lysning*) er en gammel urgård som ligger i Haugsbyd i Ringerike kommune, i skråningen opp mot Harehaugen like nord for Haug kirke og mellom Knæstang og Sætrang. Gården ble trolig ryddet i århundrene før år 0.

Ved Haug kirke ligger flere større gravhauger som kan ha sammenheng med Lo eller Haug, som åpenbart er de eldste og mest betydningsfulle gårdene nærmest kirken, som dessuten er oppkalt etter sistnevnte gård og bygget på dennes grunn. Gravhaugene ligger imidlertid i dag på gården Løkens grunn, som i moderne tid er også den største av gårdene i bygda. Lo har neppe vært like betydningsfull som Sætrang, som har en mer strategisk og sentral beliggenhet i bygda. Gravhaugene tyder imidlertid på at enten Lo eller Haug kan ha vært et høvdingsete.

Lo er delt flere ganger og nevnes i skriftlige kilder første gang som *Loo* i Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede (NRJ. IV 147, 1528), da som to gårder. Om man legger gjengjerden til grunn var den ene fullgård og den andre halvgård. I 1657 nevnes tre gårder og like mange oppsittere, likeledes nevnes det tre gårder i 1723, men da er det fire oppsittere (hvorav to på den ene gården).

Store deler gårdene er i dag utlagt til boligformål. På 2000-tallet ble det gjort arkeologiske undersøkelser nord for Harehaugveien, men tanke på ytterligere boliger i området rundt dagens Lo-gårder. Så langt kjent ble det bare funnet beskjedne bevis for bosetting der.

Se også
-------

* Liste over gårder i Ringerike
* Haugsbyd

Referanser
----------

1. 1 2  O. Rygh (1909) Norske Gaardnavne (b.5, s.47).
2. ↑  Henrik Jørgen Huitfeldt-Kaas, Arne Odd Johnsen (1906). «Norske Regnskaber og Jordebøger fra det 16de Aarhundrede». *Volum 4*. Kjeldeskriftfondet, Oslo. Besøkt 21. mai 2017.
**Anna Dorothea Eliesen** (1794–1878) var en norsk baronesse, gift Wedel-Jarlsberg. 

Hun ble født på Evje i Rygge prestegjeld som datter av stortingsmann Peter Elieson og Kirsten Kiønig (1848). 15. april 1812 giftet hun seg her med baron Wilhelm Frederik Wedel-Jarlsberg, en yngre bror til Herman Wedel-Jarlsberg. Paret fikk flere barn. 

Som nygifte bodde de en tid på Jarlsberg, for senere å slå seg ned på gården Sande i Borre. I 1824 kjøpte og flyttet de til Elingaard i Onsøy. Her ledet Anna Dorothea husholdningen og gjorde Elingaard til et samlingspunkt for slekt og venner fra Christiania og resten av Østlandet.

I 1839 ble familien rammet av en tragedie; deres 18 år gamle datter, Petrea, var på seiltur på Elingaardkilen med sin bror da hun druknet. Broren ble reddet. 

Etter at baronen døde i 1855, solgte enken Elingaard og kjøpte eiendommen Skillebæk ved Drammenveien i Christiania. Her døde hun i 1878 og ble bisatt i familiebegravelsen Store Gullkronen ved Jarlsberg. 

På Jarlsberg henger portretter av Anna Dorothea og ektemannen, formentlig malt av Jacob Munch, samt et større familieportrett med voksne barn.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog, bind 95[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Collett, Alf (1881). *Familien Elieson*. Christiania: Dybwad. s. 27-28.
3. ↑  Eliassen, Sven G. (Sven Gøran) (1997). *Herregårder i Østfold*. Valdisholm forl. s. 84. ISBN 8274120493.
4. ↑  Moe, Wladimir (1920). *Norske Storgaarder*. Aschehoug. s. 64-65.
5. ↑  Kavli, Guthorm (1983). *Jarlsberg*. Universitetsforlaget. s. 282-284. ISBN 8200063240.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Heidi Zeller-Bähler** (født 25. juli 1967 i Sigriswil) er en sveitsisk tidligere alpinist.

Allerede i sin første fullstendige verdenscupsesong, 1985/86, kom Zeller-Bähler på 20.-plass i sammendraget. Sesongen 1989/90 kom hun på andreplass i utforrennet i Las Leñas i Argentina, like bak Michaela Gerg. Zeller-Bählers allsidighet viste seg i de følgende årene, med andreplass i et Super-G-renn i 1992, andreplass i storslalåm i Klövsjö i 1993.

Hun vant tre verdenscuprenn i løpet av karrieren, alle i sesongen sesongen 1994/95, og dette året kom hun på tredjeplass sammenlagt i totalcupen, bare slått av Vreni Schneider og Katja Seizinger. I VM 1996 i Sierra Nevada kom hun på 7.-plass i utfor. Etter mesterskapet la hun opp som alpinist.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 26. november 1994 | Park City | USA | Storslalåm |
| 4. desember 1994 | Vail | USA | Storslalåm |
| 5. mars 1995 | Saalbach | Østerrike | Super-G |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Heidi Zeller-Bähler – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Heidi Zeller-Bähler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Heidi Zeller-Bähler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Heidi Zeller-Bähler – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Heidi Zeller-Bähler – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
Guangzhou Tower under bygning
**Canton Tower** (kinesisk: 广州电视观光塔) er et 610,8 meter høyt fjernsynstårn i distriktet Haizhu i Guangzhou i Folkerepublikken Kina. Den ekstraordinære arkitekturen består av en hyperboloidkonstruksjon av to ellipser. Konseptet ble utviklet av et nederlandsk arkitekturselskap og av designbyrået i Information Based Architecture i Amsterdam

Tårnet brukes i forbindelse med kinesisk nyttår som et spektakulært lys show med musikk. Forestillinger hver hele time fram til midnatt(88 Yen 2018) og er en fest for hele familien. 

*canton tower web*
*architect*

Tårnet har en besøkerplattform. Det hele ble ferdigstilt i september 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. juli 2011. Besøkt 3. juli 2011.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Canton Tower – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
**Eid** har flere betydninger.

Norsk geografi
--------------

*Eid* (fra norrønt eið) viser til et landområde med vann eller sjø på begge sider som er bindeledd mellom to landområder, som Panamaeidet. Se Eid (landform).

Eid er også stammen for en rekke gårds- og stedsnavn, med Eide og Eidet som de vanligste.

* Eid (Hordaland), en tidligere kommune i Hordaland
* Eid (Sogn og Fjordane), en tidligere kommune i Sogn og Fjordane
* Eid (Møre og Romsdal), en tidligere kommune i Møre og Romsdal
* Eid, middelalderens navn på tidligere Askim kommune i Østfold
* Eid (landform)
* Eid (Blaker), en gård på Blaker

Muslimsk høytid
---------------

*Eid* (fra arabisk عيد) betyr «høytid» eller «fest» og uttales ofte «id» (transkripsjonen er etter engelsk mønster). Ordet brukes blant annet i forbindelse med de islamske høytidene:

* Eid al-fitr, avslutningen på ramadan.
* Eid al-adha, til minne om Ibrahims (Abrahams) villighet til å ofre sin sønn.

Personer
--------

* Anne Berit Eid, norsk orienteringsløper

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Eid*.
**Anna Cora Mowatt** (født 5. mars 1819 i Bordeaux i Frankrike, død 21. juli 1870 i Twickenham i England) var en fransk-amerikansk forfatter, dramatiker, offentlige oppleser og skuespiller.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Annas far var Samuel Gouveneur Ogden (1779-1860), en amerikansk kjøpmann. Moren var Eliza Lewis Ogden (1785–1836), barnebarn av Francis Lewis, som signerte den amerikanske uavhengighetserklæringen. Anna var det tiende av fjorten barn. I 1826, da Anna var seks år gammel, vendte Ogden-familien tilbake til USA. Mowatt studerte ved private skoler og ble i tillegg utdannet hjemme. 

Gravering av Anna Cora Mowatt som *Beatrice* i William Shakespeares *Much Ado About Nothing*
Fra ung alder ble hun oppfordret til å lese og hun viste tidlig lidenskap for skriving og skuespill. Den 6. oktober 1834, i en alder av 15 år, rømte Anna Cora Ogden med James Mowatt (1805–1849), en prominent og velstående advokat fra New York. De flyttet til et gods i Flatbush i New York, hvor hennes mann oppmuntret henne til å fortsette sin utdannelse og å skrive.

### Forfatter

Den første boken hennes ble utgitt i 1836. Hun skrev flere artikler som ble publisert i magasiner som Grahams Magazine, Godey's Lady's Book og andre tidsskrifter. I 1845, ble hennes mest kjente verk, Fashion, publisert. Den fikk strålende kritikker og ble satt opp ved Park Theatre i New York, 24. mars 1845. 15. februar 1851, døde hennes mann, James Mowatt. 

Etter en kort pause fortsatte hun sin karriere som skuespiller. 

I desember 1853 ble boken *Autobiography of an Actress* (*Selvbiografi over en skuespillerinne*) utgitt. Anna Cora Mowatts siste opptreden på en offentlige scene var 3. juni 1854.

I 1865 flyttet hun til England, der hun skrev *The Clergyman's Wife, and Other Sketches* i 1867.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Anna-Cora-Mowatt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FemBio-Datenbank, oppført som Anna Cora Mowatt (Ritchie), FemBio-ID 23316, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Woman of the Century/Anna Cora Mowatt Ritchie, en.wikisource.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0250343, besøkt 29. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Anna Cora Mowatt». *The Lady Actress: The Life and Career of Anna Cora Mowatt*.
6. ↑  «Anna Cora Mowatt». *Perspectives in American Literature*. Arkivert fra originalen 4. februar 2007. Besøkt 2. februar 2007.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. februar 2007. Besøkt 11. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna Cora Mowatt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Anna Cora Mowatt hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* (en) Anna Cora Mowatt hos American National Biography Rediger på Wikidata
* (en) Teksten til boken Fashion (engelsk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
Ter rajons våpenskjold
Ter rajon på kartet
**Ter rajon** (russisk: Те́рский райо́н) er en rajon (distrikt) i Murmansk oblast i Russland. Den ligger sør på Kolahalvøya, og grenser til Kvitsjøen i sør. Flateinnholdet er 19 300 kvadratkilometer (7 500 mi²). Det administrative senteret i kommunen er en tettbebyggelse - Umba. Rajonens befolkning var 6 288 ved folketellingen i 2010, 7 434 ved folketellingen i 2002, og 9 752 ved folketellingen i 1989. Befolkningen i Umba utgjør 88,0% av distriktets befolkning.

Geografi
--------

Mesteparten av distriktets territorium er lavtliggende, men det er noen åser i vest. Det har mange innsjøer, for eksempel Kanozero, Segozero og Vjalozero, og mange elver, inkludert Vjala, Serga, og Umba.

Økonomi
-------

Det er nesten ingen tungindustri i distriktet. Fiske er den viktigste økonomiske aktivitet. Det er store reserver av pegmatitt. Tømmerindustrien utgjør over halvparten av den industrielle produksjonen i distriktet. Arbeidsledighet er det største problemet i distriktet, med en arbeidsledighet på 19,3%.

Referanser
----------

1. ↑  Law #96-01-ZMO
2. ↑  Law #545-01-ZMO
3. 1 2  «Tersky Municipal District». Government of Murmansk Oblast. Arkivert fra originalen 6. september 2012. Besøkt 29. juni 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lloyd Parks** (født 26. mai 1948 i Kingston på Jamaica) er både reggaebassist og -vokalist. 

Lloyd Parks startet sin karriere på slutten av 1960-tallet og dannet gruppa The Termites sammen med Wentworth Vernal. Deres første singel kom i 1967 og het «Have Mercy Mr. Percy», senere kom de med albumet «Do the Rocksteady». Etter en periode ble The Termites splittet opp og Parks ble senere med i gruppa The Tecniques, før han gikk for egen solokarriere på starten av 1970-tallet. Parks spilte inn flere singler som soloartist, blant annet «Officially» og «Mafia» begge fra 1974. Mot midten og slutten av 1970-tallet opererte Parks mest som studiobassist. I 1974 grunnla han studiobandet We the People Band. Han spilte bass for mange kjente reggaeartister, som for eksempel Culture, The Gladiators, Dennis Brown, The Abyssinans, The Itals og Prince Far I.

Lloyd Parks er fortsatt aktiv som studiobassist i dag og har blant annet spilt bass på Damian Marleys album «Welcome to Jamrock».

Referanser
----------

1. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Wikidata Q99181182
2. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Montreux Jazz Festival konsert ID 597, Wikidata Q99181182

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lloyd Parks på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lloyd Parks på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Lloyd Parks på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Gudbrand Andresson Skjellerud** (født 31. desember 1819 på Børtnesøygardo eller på Skjellerud i Nes, Buskerud, død 14. februar 1901 i Dundee, Walsh County, Nord-Dakota) var en spelemann fra Nes i Hallingdal. Han slo seg ned på gården Borge i Nore, Numedal og utvandret til USA 1879. Han var gift med Guri Olsdotter Ålton (født 1842). Han begynte å spille fele da han var 10 år og var femten år gammel kjent som en god spelemann.

Skjellerud hadde mye av tradisjonen sin etter Harald Langåker, og laget også en del slåtter selv. Han kom til å bli en sentral kilde for hardingfeletradisjonen i nedre Hallingdal, og var den viktigste læreren til Tor Grimsgard. Skjelleruden fór ofte nedover dalen og spilte sammen med Ole Helgeson Kleiva, og utvekslet også spell med Ola A. Strand og Myreguten fra Ål. 

Myllarguten hørte Skjellerud på Kongsbergmarkedet og ble imponert. Skjellerud omtales som like viktig for Hallingdal som Myllarguten var for Telemark.

Det finnes flere slåtter som er knyttet til ham, spesielt hallingen *Skjelleruden*, eller *fyken*.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Breiehagen, Paul (2000). *"Det tilla og det læt": folkemusikken i Hallingdal, spel, dans, song og leik*. Ål: Regionrådet for Hallingdal. s. 351-353. ISBN 8299511607.
2. 1 2  Haugan, Anne Svånaug (1996). *Kvint og kvart: folkemusikk frå Buskerud*. Prestfoss: Folkemusikksenteret i Buskerud. s. 17. ISBN 8291715009.
3. ↑  Østro, Terje (1949-) (2000). *Olav Sataslåtten 1891-1971: spenst, lyft og skuv*. [Gol]: T. Østro. ISBN 8299554608.
Produksjon av solenergi
Produksjon av vindenergi
**Energistyrelsen** ble opprettet i 1976 og er pr. 23. november 2007 et direktorat under Klima- og Energiministeriet. Der er ca. 250 medarbeidere beskjeftiget i Energistyrelsen.

Energistyrelsen arbeider med nasjonale og internasjonale oppgaver i relasjon til produksjon, forsyning og forbruk av energi, samt reduksjon av Danmarks CO2-utslipp.

Formålet er å sikre en klimavennlig, effektiv og sikker energianvendelse og -produksjon.

Visjonen er at Danmark skal være 100 prosent uavhengig av fossile brensler. Energistyrelsen er i denne prosess en førende aktør – nasjonalt som internasjonalt.

Energistyrelsen har ansvar for hele kjeden av oppgaver knyttet til produksjon og forsyning, transport og forbruk av energi, samt energieffektivisering og energibesparelser. Samtidig har direktoratet ansvar for den danske klimainnsatsen, herunder for implementering av de nasjonale CO2-mål, innsatsen til begrensning av utslippet av drivhusgasser samt klimatilpasning.

En av Energistyrelsens sentrale oppgaver er å rådgi ministeren om energi- og klimaspørsmål og ivareta administrasjonen av den danske energilovgivning. Videre gjennomfører direktoratet analyser og vurderinger av utviklingen på energi- og klimaområdet nasjonalt og internasjonalt og ivaretar danske energipolitiske interesser i det internasjonale samarbeidet.

Energistyrelsen er organisert i fem faglige områder, og har videre tilknyttet et administrasjonssekretariat og et energisparesenter.

Eksterne lenker
---------------

* Energistyrelsens hjemmeside (kilde)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** EU mva-nr.
 |
Shimabara-opprøret
Beleiringen av borgen Hara
**Shimabaraopprøret** (japansk: 島原の乱, *shimabara no ran*) var et væpnet opprør rundt den nåværende byen Shimabara på vestre Kyushu i Japan som varte fra 1637 til 1638. Opprørene var for det meste katolske kristne bønder, men også herreløse samuraier, ronin, sluttet seg til opprøret. Opprøret ble til slutt knust av Tokugawashogunatet som også fikk marin artilleristøtte av nederlandske fartøy.

Årsakene til opprøret var blant annet feilslåtte avlinger, hungersnød, og av vanstyre av daimyoen, den lokale lensherren. Daimyoen tok ut høye skatter av befolkningen og de som ikke kunne betala skatten ble levende brent. Fra å ha begynt som et bondeopprør, utviklet opprøret seg raskt til en religiøs krig. Shimabarahalvøya hadde en stor andel kristne som tok opp våpen mot shogunatet, som hadde forbudt kristendommen over hele Japan i år 1614. Mange opprørere stred også under stridsbannere som avbildet Jesus og jomfru Maria.

Lederen for opprøret var Amakusa Shiro, en blott 17 år gammel samurai. Shiros menn inntok borgen Hara sør på Shimabarahalvøya, og Tokugawastyrkene svarte med å beleire borgen. Shogunatet seiret til slutt og fikk også hjelp av nederlandske fartøyrt som utsatte borgen og opprørerne for tungt bombardement.

Etter opprøret måtte kristne japanere utøve sin religion i hemmelighet, så kalte *kakure kirishitan* («skjulte kristne»), frem til 1850-årene. Katolske portugisere ble utvist fra landet, noe som førte til at nederlenderne, som takk for at de hjalp myndighetene med å slå ned opprøret, ble det eneste vesterlendingene som fikk tillatelse til å drive handel med Japan.

Litteratur
----------

* Matthew E. Keith: *The logistics of power. Tokugawa response to the Shimabara rebellion and power projection in seventeenth-century Japan*, Ohio State University, 2006.
* Ludwig Riess: *Der Aufstand von Shimabara*, in: *Mitteilungen der Deutschen Gesellschaft für Natur- und Völkerkunde Ostasiens*, Bd. 5, Heft 45 (Januar 1891), S. 191–214.
* Roland Habersetzer: *Amakusa Shirō – Gottes Samurai: Der Aufstand von Shimabara.* Historischer Roman. Palisander Verlag, 2013, ISBN 978-3-938305-19-5.
* Roland Habersetzer: *Die Krieger des alten Japan – Berühmte Samurai, Rōnin und Ninja*. Palisander Verlag, 1. Auflage 2008, ISBN 978-3-938305-07-2. Enthält eine umfangreiche, auf historischen Quellen beruhende Erzählung über den Shimabara-Aufstand.
* Toda, Toshio: Amakusa, Shimabara no ran – Hosokawa-han shiryō ni yoru. Tōkyō, Shin Jinbutsu Ōraisha, 1988.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Ottoson, Ingemar, och Ekholm, Thomas, *Japans Historia* s.146-147, Historiska media, 2008 ISBN 978-91-85873-53-1
2. ↑  Turnbull, Stephen, *Samurai - The Story of Japan's Noble Warriors* s.122, Collins & Brown. 2004 ISBN 978-1-84340-207-7
3. ↑  Turnbull, Stephen, *Samurai - The Story of Japan's Noble Warriors* s.91, Collins & Brown. 2004 ISBN 978-1-84340-207-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
**Ingrid Sølvberg** (født 1970) er en norsk sivilingeniør og næringslivsleder. Hun var direktør for Oljedirektoratet fra 2019 til 17. juni 2022.

Biografi
--------

Hennes far, Arne Sølvberg, er en pensjonert professor i informatikk. Moren, Ingeborg Sølvberg, var en av Norges første kvinnelige IT-professorer. Sølvberg var tre lange opphold i USA fra hun var seks til nitten år. Hun var med foreldrene da de hadde forskningsterminer ved amerikanske universiteter.

Sølvberg begynte i 1990 på sivilingeniørstudiet marin teknikk ved NTH i Trondheim. Hun ble uteksaminert i 1994.

### Karriere

Etter endt utdannelse begynte Sølvberg hos Nutec i Bergen, men ble leid ut som konsulent på undervannsteknologi til Statoil. Så ble hun fast ansatt hos Statoil der hun ble i 17 år. Først som undervannsingeniør der hun også jobbet operativt offshore. Senere flyttet hun til London for å styre et lite Statoil-team som skulle verdisette leteområde i Mexicogolfen. Så ble hun rådgiver for Helge Lund som hadde kommet inn som ny konsernsjef og skulle fullføre fusjonen med Norsk Hydro.

I 2013 ble Sølvberg ansatt av Bente Nyland som leder med ansvaret for Norskehavet og Barentshavet. Året etter ble det gjennomført restruktureringer og hun fikk ansvaret for utbygginger og drift på norsk sokkel. Sølvberg ble direktør i Oljedirektoratet i 2019 etter Bente Nyland.

Referanser
----------

1. ↑   ««Ingrid Sølvberg – 1 roller i norsk næringsliv»»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Haugstad, Tormod (2020). «Norges nye oljedirektør vil debattere oljeindustriens virksomhet med miljøorganisasjonene, men da vil INGRID SØLVBERG kreve at den skal være faktabasert». *Teknisk ukeblad 07/20 167. årgang*: s. 82.
3. ↑  «Ingrid Sølvberg er ny toppsjef for Oljedirektoratet». *e24.no*. Besøkt 17. juni 2022.
4. 1 2  «Ingrid Sølvberg er ny toppsjef for Oljedirektoratet». *e24.no*. 11. oktober 2019. Besøkt 19. august 2021.
5. ↑  «Ingrid Sølvberg er ny oljedirektør». *Regjeringen.no*. Olje-og energidepartementet. 11. oktober 2019.
**Ingrid Salvenmoser** (født 28. mars 1967 i Scheffau am Wilden Kaiser) er en tidligere østerriksk alpinist.

Karriere
--------

Hun debuterte i verdenscupen i januar 1985, og tok en femteplass i storslalåmrennet i franske St. Gervais. I mars samme år deltok hun i junior-VM, der hun havnet på fjerdeplass, like utenfor seierspallen, i både slalåm og storslalåm.

I løpet av karrieren kom Salvenmoser seks ganger på seierspallen, men gikk aldri helt til topps i noe renn. I VM 1991 i Saalbach tok hun bronse i slalåm.

Hun vant tre nasjonale mesterskap. I 1988 ble hun østerriksk mester i storslalåm, og i 1991 ble det dobbeltseier, da hun i tillegg til storslalåmgullet også ble mester i slalåm.

Etter at hun la opp som alpinist, åpnet hun en skiskole i Scheffau.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 20. desember 1988 | Italias flagg Courmayeur | Slalåm | 3 |
| 2. desember 1990 | Italias flagg Val Zoldana | Slalåm | 2 |
| 13. januar 1991 | Jugoslavias flagg Kranjska Gora | Slalåm | 2 |
| 23. november 1996 | USAs flagg Park City | Slalåm | 3 |
| 3. desember 1998 | USAs flagg Mammoth Mountain | Slalåm | 3 |
| 8. januar 1999 | Tysklands flagg Berchtesgaden | Slalåm | 2 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingrid Salvenmoser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Salvenmoser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Salvenmoser – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Salvenmoser – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Ingrid Salvenmosers skiskole
Benevnelsene høyre og venstre stammer fra partigrupperingenes plassering i den franske nasjonalforsamlinga etter den franske revolusjonen i 1789. Der satt de kongetro til høyre for presidentstolen, og ble kalt «til høyre» (la droite), mens de radikale satt til venstre (la gauche). Den klassiske liberaleren Frédéric Bastiat satt til venstre i nasjonalforsamlingen, som da innbar at venstreorientert politikk også omfattet klassisk liberale ideer som behov for beskyttelse av individet mot overgrep fra styresmaktene, likhet for loven og anti-autoritære ideer. I dag assosieres **venstreorientert politikk** imidlertid med tro på en sterk statsmakt for gjennomføring av ulike sosiale og politiske mål, med fokus på sosial likhet. Dette i motsetning til den høyreorienterte, som anser dette synet som en frihetstrussel (spesielt friheten i et sivilt samfunn) og/eller eksisterende tradisjoner.

I Vesten assosieres betegnelsen som regel med sosialdemokrati og sosialliberalisme (men ikke klassisk liberalisme), og (spesielt i Vest-Europa) med velferdsstaten og demokratisk sosialisme. I Øst-Europa, Asia, Sør-Amerika og Afrika assosieres det oftest med marxismen-leninismen og/eller maoisme, samt temaer som antiimperialisme og omfordeling av landområder.

På generell basis kjemper venstresiden for et sekulært, multikulturelt samfunn, med staten i en fremtredende rolle. Den har flere likheter med popularisme, kommunitarisme, syndikalisme, fagforeningers holdninger, anarkisme, venstre-libertarianisme, sosialisme, og på den venstreekstreme siden, Kommunisme.

Se også
-------

* Høyre og venstre
**Gudbrand Bøhn** (født 10. november 1839, død 18. januar 1906 i Kristiania) var en norsk fiolinist, konsertmester og pedagog opprinnelig fra Nes i Akershus.

Bøhn var sønn av fiolinisten Ole Gulbrandsen Bøhn (1803–82). Han ble 20. oktober 1870 gift i Christiania med skuespiller Alvilde Solberg.

Bøhn studerte fiolin hos Fredrik Ursin, Hubert Léonard og andre. Han debuterte i Christiania i 1860. Han var konsertmester ved Christiania Theater fra 1866 til teatret ble nedlagt i 1899. Bøhn ble en sentral skikkelse i hovedstadens kunstnermiljø, eksempelvis startet han sammen med andre musikere jevnlige kammermusikkarrangementer i byen. 

16. november 1867 i Kristiania urframførte Bøhn med Edvard Grieg på piano Griegs *Fiolinsonate nr. 2 i G-dur opus 13*.

Bøhn var lenge landets ledende fiolinpedagog. Blant hans mest betydningsfulle studenter hører Christian Sinding, Sigurd Lie, Michael Flagstad, Harald Heide, William Farre og Johan Halvorsen.

Referanser
----------

1. ↑  artikkel i Store norske leksikon
2. ↑  Erling Dahl Jr.: *Opus 13. Fiolinsonate nr. 2 i G-dur*, Grieg minutt for minutt, NRK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** MusicBrainz
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| VM i turn |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Tropp, håndapparater |
| Olympiske leker |
| Gull | OL 1952 i Helsingfors |  Tropp, håndapparater |

**Ingrid Clara Charlotta Sandahl** (født 5. november 1924 i Stockholm, død 15. november 2011) var en svensk turner. Hun representerte *Gymnastikklubben Hermes*.

Hun deltok i OL i 1948 og 1952, første gang 23 år gammel. Sverige kom på 4.-plass av de 11 lagene som stilte ved lagkonkurransen i 1948. To år senere, i 1950, vant Sverige gull i troppskonkurransen ved VM i turn, med håndapparater, med Sandahl på laget. Ved det påfølgende OL forsvarte Sverige VM-gullet sitt fra 1950, og vant gull i troppskonkurransen; de hadde et program der de brukte baller. Sovjetunionen på andreplass brukte ringer, på samme måte som i moderne rytmisk gymnastikk. I lagkonkurransen sammenlagt kom Sverige på 4.-plass. Individuelt kom hun på 57.-plass.

Referanser
----------

1. ↑   Svenskt kvinnobiografiskt lexikon, www.skbl.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingrid Sandahl – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Sandahl – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Sandahl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ingrid Sandahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Ingrid Sandahl – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Prabook **·** Geni
 |
**Ingrid Skjøtskift** (født 12. april 1964 i Oppdal i Sør-Trøndelag) er en norsk politiker (H) og tidligere journalist. Hun er kommunalråd og leder i Høyres bystyregruppe i Trondheim, og var Høyres ordførerkandidat i Trondheim ved valget i 2019.

Hun er datter av gårdbruker og malermester Egil Skjøtskift og husmor Marit Skjøtskift (født Asphaug). Hun vokste opp på Lien i Oppdal som yngst av fire søsken. Moren satt i Oppdal kommunestyre og formannskap; hun og daværende ordfører Per Asphaug var firmenninger på farssiden. De representerte begge Høyre.

Hun gikk idrettslinjen ved Oppdal videregående skole og landbrukslinjen ved Skjetlein videregående skole. Hun flyttet til Trondheim som student. Hun er cand.mag. med historie og statsvitenskap fra Universitetet i Trondheim fra 1994, og har tatt kurs i avansert engelsk ved University of Cambridge og journalistikk ved Høgskolen i Oslo.

Hun har vært leder i Sør-Trøndelag Unge Høyre, medlem av Unge Høyres sentralstyre 1988–1990 og ansatt i diverse kampanje- og prosjektstillinger i Sør-Trøndelag Høyre. Hun var innvalgt i Sør-Trøndelag fylkesting 1995–1998.

I 1995 ble hun ansatt som journalist i *Adresseavisen* i Trondheim, hvor hun blant annet var politisk redaktør 2004–2008. Hun var Europa-korrespondent i Brussel for *Adresseavisen*, *Bergens Tidende* og *Stavanger Aftenblad* 2008–2011, deretter politisk kommentator i *Adresseavisen* i Trondheim 2012–2013. Hun hadde permisjon for å være stedlig representant for Norges Røde Kors i Afghanistan 2011–2012.

I 2013 ble hun politisk rådgiver for utenriksminister Børge Brende, og fratrådte i 2015 for å bli kommunalråd i Trondheim kommune.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ingrid Skjøtskift». Stortinget.no.
3. 1 2  Larssen, Stein Risstad (14. april 2018). «Ingrid Skjøtskift i Portrettet: Inn fra Høyre». *Adresseavisen*. Besøkt 17. mars 2019.
4. ↑  Hoel, Ivar (1983). *Slekt følgjer slekt. Register over Hoelslekta, Lønset i Oppdal*. Berkåk. s. 202–203.
5. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (red.) (1977). *Norges bebyggelse: Nordlige seksjon: Herredsbindet for Sør-Trøndelag: Vestre del*. Trondheim: Norsk faglitteratur. s. 422. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. 1 2 3  «Ingrid Skjøtskifts profil». LinkedIn. Besøkt 30. april 2016.
7. 1 2 3  «Politisk rådgiver Ingrid Skjøtskift (H)». Utenriksdepartementet. Besøkt 30. april 2016.
8. ↑  «Ingrid Skjøtskift». *Journalisten*. 11. april 2012. Besøkt 30. april 2016.
9. ↑  Bajoghli, Sæba (7. februar 2015). «Han topper Høyre-laget». *Adresseavisen*. Besøkt 30. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ingrid Skjøtskift hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Ingrid Skjøtskift hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Stortinget
 |
**Torre dei Capocci** er et tårn på San Martino ai Monti-plassen i Roma.

Torre dei Capocci og det overforstående Torre dei Graziani utgjør en slags monumental inngang til toppen av høyden Esquilino. Tårnet ble bygd av Arcioni-familien i det 12. århundre og gikk deretter til Capoccis, en adelig familie fra Viterbo. Disse reiste omkring tårnet et antall hus som ikke lenger finnes, men som gjorde bygningen til et slags citadell. Tårnet, som er 36 meter højt, har en firkantet base med vinduer innrammet i travertin og består av syv etasjer, ut over stueetasjen og terrassen. Terrassen er omkranset vf en mursteinbrystning, kantet av fem fulle belter på hver side.

Bilder
------

* Capoccitårnet i RomaCapoccitårnet i Roma
* Capoccitårnet i RomaCapoccitårnet i Roma

Referanser
----------

1. ↑  *Art and History: Rome and the Vatican*. Casa Editrice Bonechi. 1999. s. 97–. ISBN 978-88-476-0178-9.
2. ↑  Paula Landart (22. januar 2015). *Finding Ancient Rome: Walks in the city*. Paula Landart. s. 275–. GGKEY:0YJXWSWFB9K.

Eksterne lenker
---------------

* Roma Sparita - Torre dei Capocci

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |