recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Hunger*** er en amerikansk film fra 2001, skrevet og regissert av Maria Giese.

Filmen var basert på Knut Hamsuns roman fra 1890, *Sult*.

Handling
--------

En følsom forfatter, fra en liten by, opplever en åndelig krise når han forsøker å bli berømt som manusforfatter i Hollywood. Charlie Pontus (spilt av Joseph Culp) vandrer rundt i Los Angeles, revet mellom forsøkene på å selge sitt neste manus, og finne sitt neste måltid. Han er også forelsket i den vakre og eksotiske Ylayali (spilt av Kathleen Luong) samt hans desperate forbindelse til The Chief, en mektig Hollywood-produsent.

Men forfatteren nekter hardnakket å få vekk fra sine egne prinsipper, og han synker dypere og dypere inn i åndelig krise. Til syvende og sist illustrerer historien den vanskelige balansen mellom kunstnerisk integritet, og det kommersielle aspektet rundt Hollywood.

Skuespillere
------------

* Joseph Culp som Charlie Pontus.
* Robert Culpsom The Chief.
* Kathleen Luong som Ylayali.
* Redmond Gleeson som en gammel mann.
* Daniel Franklin som Eclair.
* James Evans som en politi-offiser.
* Harold Cannon som butikk-medarbeider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hunger* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hunger* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Eógan mac Muiredaig** (død ca. 739) nevnes i en del skotske kilder som konge av Dalriada i dagens Skottland fra ca. 736 frem til sin død.

Man antar at han var sønn av Muiredach mac Ainbcellaig, og dermed en konge av Cenél Loairn. Eógan mac Muiredaig nevnes hverken i irske håndskrifter eller Duan Albanach som nevner kongene fra Muiredach frem til Áed Find. Skrifter som angir at Eógan mac Muiredaig ble konge etter Muiredach er *Chronicle of the Kings of Dál Riata* og listen over konger i Chronicle of Melrose. 

Senere genealogiske oversikter for kongene av Moray fører anene deres tilbake til slekten Cenél Loairn via Ruadrí, som man antok var bror av Eógans far.

Eógans styre fant sted i perioden da pikterne under ledelse av Óengus mac Fergusa invaderte og erobret kongeriket Dál Riata. Den neste kongen av Dalriada var Áed Find av slekten Cenél nGabráin.

Litteratur
----------

* Anderson, Alan Orr, *Early Sources of Scottish History A.D 500–1286*, volume 1. Reprinted with corrections. Paul Watkins, Stamford, 1990. ISBN 1-871615-03-8


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Muiredach** | **Konge av Dalriada**(ca. 736–ca. 739) | Etterfølger:**Aed** |
***Bennys video*** er en østerriksk film fra 1992, regissert av Michael Haneke.

Den handler om en 14-åring som dreper en jevngammel jente.

Handling
--------

Filmen åpner med et hjemmevideoopptak av grisslakting på en bondegård. Like etter at grisen er skutt i hodet med en slaktepistol, spoles videoen tilbake og slaktingen gjentas.

Video-opptaket tilhører 14 år gamle Benny. Han bor sammen med sine foreldre i en middelklasse-leilighet i Wien.

En helg drar foreldrene bort, og Benny blir alene i huset. Han går til en forretning som driver videoutleie, der han leier to VHS-er. Ved utgangen møter han en jevngammel jente. Benny snakker med jenta, men kameraet befinner seg på andre siden av vinduet, så seeren hører ikke hva samtalen dreier seg om.

I neste scene er de på vei hjem til Benny. Inne i leiligheten viser han jenta rundt, og forteller som sin lidenskap til film. Han viser henne kameraene sine, som tar opptak av soverommet hans og gaten utenfor. Benny viser henne også slaktepistolen som ble brukt under i grisslaktingen i begynnelsen av filmen. Plutselig skyter Benny jenta med pistolen. Jenta faller på gulvet, og Benny skyter henne to ganger til, slik at hun dør. Han tørker opp blodet, og gjemmer liket i skapet.

Når foreldrene kommer hjem, viser Benny fram filmen der han dreper jenta. Foreldrene reagerer med sjokk, men hjelper sønnen sin med å skjule drapet for resten av verden.

Skuespillere
------------

* Arno Frisch som Benny
* Angela Winkler som Anna, moren til Benny
* Ulrich Mühe som Georg, moren Benny
* Stephanie Brehme som Eva
* Stefan Polasek som Ricci
* Ingrid Stassner som Mädchen
* Christian Pundy
* Max Berner
* Hanspeter Müller
* Shelley Kästner

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bennys Video* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Bennys Video* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Bennys Video* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Bennys Video* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Bennys Video* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Bennys Video* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Bennys Video* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Bennys Video* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Bennys Video* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Bennys Video* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**Hunnestad** er ei bygd på Ytter-Vikna i Nærøysund kommune i Trøndelag. Hunnestad ligger 7,5 km sør for Austafjord.

250 m. etter å ha passert Langsundbrua (Fv 7094) over til Ytter-Vikna ligger veidelet Dalen. Herfra går Tjønnsøyveien sørover til Hunnestad (5 km), og videre vestover til Kjønnsøya (9 km) og Tjønnsøyvågen (10 km).

Hovednæringene på Hunnestad er jordbruk og fiske. 

Hunnestad og Kjønnsøya har bussforbindelse til Austafjord, og videre til Rørvik. 

Hunnestad hadde egen skole til den ble nedlagt i 1970, og elevene ble overført til Austafjord. 

På Hunnestad var det eget brevhus med postnummer 7922, som ble nedlagt i 1969.

Hunnestad er en grunnkrets i Nærøysund kommune og har 34 innbyggere pr. 1. januar 2021.

Referanser
----------

1. ↑   (PDF) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  «7922 HUNNESTAD I VIKNA (Brevhus II) - KulturNav». *kulturnav.org*. Besøkt 4. juli 2021.
3. ↑  «04317: Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2021». *PX-Web SSB* **(norsk)**. Besøkt 4. juli 2021. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Robin Hull** (født 16. august 1974 i Helsingfors) er en finsk tidligere profesjonell snookerspiller. Han har finsk mor og engelsk far og vokste opp i London, han var lenge den eneste profesjonelle nordiske spilleren innen snooker.

Hull kvalifiserte seg en gang til verdensmesterskapet i snooker etter å ha slått Steve Davis i siste kvalifiseringsrunde i 2002. Han tapte imidlertid i første runde mot Graeme Dott med 6–10. De beste resultatene for Hull er kvartfinale i Welsh Open 2003 og Malta Cup 2006.

En potensielt dødelig virusinfeksjon gjorde at Hull gikk glipp av store deler av 2003/2004 sesongen. Han var også nødt til å trekke seg fra kvalifiseringen til verdensmesterskapet i 2007 på grunn av ujevn hjerterytme, som sannsynligvis hadde sammenheng med hans tidligere sykdom. Etter et lignende problem i 2008 annonserte han at han la opp som profesjonell snookerspiller.

Referanser
----------

1. ↑  «Hull withdraws from Prestatyn qualifiers» **(engelsk)**. worldsnooker.com. 26. februar 2007. Arkivert fra originalen 28. februar 2007. Besøkt 19. mai 2008.
2. ↑  «Ailing Hull quits snooker circuit» **(engelsk)**. bbc.co.uk. 14. januar 2008. Besøkt 19. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robin Hull – CueTracker Rediger på Wikidata
**Eskil Rønningsbakken** (født 24. juni 1979) er en norsk balansekunstner. Han er oppvokst i Vallset i Stange kommune i Hedmark. 

Han begynte sin trening allerede som 5-åring. Som oftest ser vi ham balansere på kanten av høye fjell, bygninger, eller på kjøretøy i høy fart, eller der han tar i bruk alt fra sykler, line, stiger, stoler og andre objekter.

Rønningsbakken ble i 2011 tildelt en kinesisk pris for sine balansekunstner på kinesisk jord. Programmet *Superhumans* som ble sendt på History Channel i 2010, beskrev Eskil som et unikum med superbalanse og nerver ut over det som de tidligere hadde sett. Forskere fra NTNU testet i samme program Rønningsbakkens evne til å kontrollere pulsen og kroppens naturlige reaksjoner i ekstreme situasjoner.

Den 13. juli 2008 satte Rønningsbakken verdensrekord i baklengssykling. Han brukte syv timer på å sykle 142,4 kilometer, mens den gamle rekorden var 113,3 kilometer på seks timer. I 2013 satte han en ny rekord i baklengssykling ned Trollstigen i over 80 km/t.

Han er også innehaver av andre verdensrekorder; som høyeste balanse på line (1000 meter over Kjerag 2008), høyeste håndstående (1000 meters høyde over Kjeragbolten 2010), høyeste balanse på sykkel (1400 meter utfor Trollveggen 2010), håndstående på bil i fart (140 km/t i HuNan-provinsen Kina 2012), håndstående på båt tilsvarende 120 km/t (Eidsvoll 2008), håndstående på snøscooter i 115 km/t (Alta 2011) og høyeste "human flag" (700 meters høyde utfor Trolltunga 2011).

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Anders Park Framstad (29.01.2011). «Norsk balansekunstner hedret av «kinesiske Guinness»». VG. Besøkt 15. juni 2015.
3. ↑  «Syklet baklengs ned Trollstigen». NRK. 02.12.2013. Besøkt 15. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eskil Rønningsbakken på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Eskil Rønningsbakken hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Intervju med Magasinet på dagbladet.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**«Robin Hood-skatt»** er skattelegging av handel med valuta, aksjer og andre verdipapirer, som blir innkrevet for å redusere av fattigdom, betale for konsekvenser av klimaendringer og hindre velferdskutt. Lignende type skattlegging har også blitt kalt finansskatt, valutaskatt, bankskatt og tobinskatt.
Formålet med en Robin Hood-skatt er at finanssektoren skal bidra til å betale for konsekvenser av finanskrisen, og til en omfordeling som tar fra rike og gir til de fattige. Derfor navnet Robin Hood-skatt, oppkalt etter han som tok fra de rike og ga til de fattige.

Det er foretatt beregninger[hvilke?] som viser at skatt på 0,005 prosent på all valutahandel, og gjennomsnittlig 0,05 på aksjer og andre verdipapirer, vil gi en samlet inntekt for statskassen på om lag 400 milliarder dollar årlig. Dette tilsvarer mer enn 2000 milliarder norske kroner.[]

Statsledere som støtter denne type skattlegging er blant andre Angela Merkel, Nicolas Sarkozy og Nick Clegg. På et FN-toppmøte i New York 2010, gikk Norge sammen med Frankrike, Spania, Brasil, Belgia og Japan aktivt inn for skatt på finanstransaksjoner.
I forbindelse med G20-ledernes toppmøtet 11.-12. november 2010, ble det overlevert et opprop fra 183 organisasjoner med krav om å innføre en skatt på finanstransaksjoner.

Tilhengere
----------

Siden initiativet ble tatt i 2001 av veldedighetsorganisasjonen War on Want har mange organisasjoner over hele verden etterhvert sluttet seg til kampanjen.

I Norge er det disse som står bak: 
Forum for utvikling og miljø,
Attac,
LO Oslo,
Fagforbundet,
Kirkens Nødhjelp,
Latin-Amerika Gruppene,
Utviklingsfondet,
Caritas,
Spire,
Redd Barna,
Norsk Folkehjelp,
Framtiden i våre hender,
Naturvernforbundet,
Natur og Ungdom,
Cubaforeningen,
AUF,
Rødt,
Sosialistisk Ungdom,
Senterungdommen,
Changemaker,
Rød Ungdom,
FIVAS,
KFUK-KFUM Global og
PRESS.

Referanser
----------

1. ↑  www.regjeringen.no Norge støtter forslag om valutaskatt
2. ↑  *War on Wants* nettside om skatten Arkivert 16. juni 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Robin Hood-skattens nettsted i Norge
**Keloğlan** (på norsk: **Den skallede gutten**) er en kjent tyrkisk eventyrskikkelse.

Kort informasjon
----------------

Keloğlan -også kjent som keleşoğlan- er en skallet gutt helt fra fødselen av. Han bor sammen med sin fattige mor i en liten tyrkisk landsby, men har store drømmer om å oppnå kjærlighet og suksess. Han er godhjertet, men samtidig veldig smart og modig. Ofte forelsker han seg i sultanens datter og må bestå ulike prøver for å kunne få gifte seg med henne. Rikdom er han som regel mindre opptatt av, og ofte, om ikke alltid, takker han nei til å være sultanens etterkommer.

I Tyrkia har det vært flere filmer og tegnefilmer om denne unge, modige guttens eventyr. Spesielt på 70-tallet kom det mange Keloglan-filmer som den dag i dag er populære i Tyrkia. Siste filmen om Keloglan kom i 2006, men denne var mer en slags parodi på eventyrfilmer og ble dårlig mottatt av publikum og kritikere.

Filmatisering
-------------

* Keloglan (1948)
* Keloglan (1965)
* Keloglan (1971)
* Keloglan ve yedi cüceler (Keloglan og de syv dvergene) (1971)
* Keloglan aramizda (Keloglan er blant oss) (1971)
* Keloglan ile Cankiz (Keloglan og Cankiz) (1972)
* Keloglan is basinda (Keloglan i farta) (1975)
* Keloglan (2003), TV-serie
* Keloglan Kara Prense Karsi (Keloglan mot den svarte prins) (2006)

Se også
-------

* *The Blad Boy and the Most Beautiful Girl in the World* av H.B.Paksoy, Ahmet Edip Uysal, Warren S. Walker. Et rikt utvalg av Keloglan-historier på engelsk.

Referanser
----------

1. ↑  Pultar, Gönül (2005). *On the road to Baghdad, or, Traveling biculturalism: theorizing a bicultural approach to contemporary world fiction*. New Academia Publishing. s. 53. ISBN 978-0-9767042-1-8.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Auður Auðuns** (født 18. februar 1911 i Ísafjörður, død 19. oktober 1999) var en islandsk jurist og politiker for Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet). Hun var Islands første kvinnelige jurist (1935), første kvinnelige ordfører (1959) og landets første kvinnelige minister (1970).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Auður var yngste barn av Jón Auðunn Jónsson. Faren var bankfunksjonær, engasjert i lokalpolitikken og alltingsmann fra 1919 til 1937. Han representerte det konservative partiet Íhaldsflokkurinn og senere Sjálfstæðisflokkurinn.

Auður tok studenteksamen ved Menntaskólinn í Reykjavík i 1929. Så studerte hun juss og avla, som første islandske kvinne, i 1935 juridisk embetseksamen ved Háskóla Íslands.

Fra 1940 til 1960 var hun advokat i mødrehjelpsnemnda i Reykjavík.

### Politisk virke

Auður var vararepresentant til Alltinget i 1947 og 1948. I 1959 ble hun valgt som medlem av Alltinget for Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet). Hun vant senere gjenvalg og var alltingsmedlem til 1974. Fra 1946 til 1970 var hun også kommunepolitiker i Reykjavík. Sammen med Geir Hallgrímsson var hun ordfører i Reykjavík fra november 1959 til oktober 1960. Også i lokalpolitikken var Auður foregangskvinne og var landets første kvinnelige ordfører.

Fra 10. oktober 1970 til 14. juli 1971 var hun justis- og kirkeminister i regjeringen til statsminister Jóhann Hafstein. Dette var første gang en kvinne fikk en ministerpost på Island.

Internasjonalt representerte hun Island i FNs generalforsamling i 1967 og ledet landets delegasjon ved FNs kvinnekonferanse i Mexico by i 1975.

### Utmerkelser

I 1961 ble hun utnevnt til storridder av Den islandske falkeorden.

Auður var aktiv i Kvenréttindafélag Íslands og ble utnevnt til æresmedlem i anledning foreningens 70-årsjubileum i 1985.

Referanser
----------

1. ↑  «Jón Auðunn Jónsson», Alltinget. Lest 13. januar 2019.
2. 1 2 3 4 5  «Auður Auðuns», Alltinget. Lest 13. januar 2019.
3. 1 2 3  «Auður Auðuns», *Konur og stjórnmál*, Landsbókasafn Íslands – Háskólabókasafn. Lest 13. januar 2019.
4. ↑  Björg Einarsdóttir: «Auður Auðuns», *Andvari*, årg. 129, 2004, s. 11.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Kim Traavik** (født 1946) er en norsk diplomat og politiker for Høyre. Han har tidligere vært statssekretær i Utenriksdepartementet og Norges ambassadør i London 2010–14.

Utdanningstiden
---------------

Traavik er utdannet cand.polit. (1973) med hovedfag i statsvitenskap fra Universitetet i Oslo. Han var i studietiden aktiv i Norges Konservative Studenterforbund, der han var medlem av seniorkollegiet 1970 til 1971.

Diplomatiet
-----------

Han gikk i 1977 inn i utenrikstjenesten, der hans første posteringer utenlands var i Finland fra 1979 til 1982 og deretter fra 1982 til 1985 ved Norges delegasjon til FN i New York. I årene 1987 til 1989 var Traavik ved Norges delegasjon til NATO i Brussel. Han ledet fra 1989 til 1992 avdelingen som har ansvar for sikkerhetspolitikk og våpenkontroll i Utenriksdepartementet. Fra 1992 til 1994 ledet han avdelingen for europeiske saker og fra 1994 til 1997 var han ministerråd ved Norges delegasjon til EU i Brussel. Traavik ble i 1997 utnevnt til ambassadør og fikk ansvar for forberedelsene til og gjennomføringen av Norges formannskap i Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE) i 1999. 
I oktober 2001 ble Traavik utnevnt til statssekretær i Utenriksdepartementet. Han var statssekretær for Høyre i Kjell Magne Bondeviks andre regjering til oktober 2005 og fungerte som viseutenriksminister.

Etter årene som politiker i Utenriksdepartementet gikk Traavik tilbake til utenrikstjenesten. I 2006 ble han utnevnt til ambassadør ved Norges faste delegasjon til NATO, et embete han har til 2010. Traavik ble i statsråd 23. april 2010 utnevnt til Norges ambassadør i Storbritannia. I 2014 ble han "spesialrådgiver" ved Statsministerens kontor.

Premier
-------

Traavik ble i 2007 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. I 2010 ble han utnevnt til kommandør av Republikken Italias fortjenstorden.

Referanser
----------

1. ↑  (no) BIBSYS.
2. ↑  Historie Arkivert 19. mai 2009 hos Wayback Machine. Høyres Studenterforbund.
3. 1 2 3 4  H.E. Ambassador Kim Traavik[*død lenke*], Norges delegasjon til NATO.
4. ↑  Statssekretærarkivet Arkivert 20. januar 2018 hos Wayback Machine. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste.
5. ↑  Offisielt frå statsrådet 23. april 2010, regjeringen.no.
6. ↑  Kim Traavik i Store Norske Leksikon.
7. ↑  Dettaglio decorato[*død lenke*], Presidente della Repubblica.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kim Traavik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF
 |
***Betsy's Burglar*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Paul Powell.

Handling
--------

Betsy Harlow er en hardtarbeidende hushjelp ved et pensjonat. Drømmen hennes er imidlertid å begynne som detektiv, en drøm hun deler med kjæresten Oscar - en leveringsgutt for en lokal kjøpmann. En dag leier en mystisk karakter, ved navn Harry Brent, et værelse ved pensjonatet deres.

Harry, som legger merke til at Betsy faller for hans ganske lyssky sjarm, overtaler henne til å hjelpe ham med å få tak i en eske med juveler - som eies av et eldre ektepar som bor på andre siden av gangen. Det viser seg snart at Harry ikke er helt den han ser ut til; men det er imidlertid ikke Jaspers-ekteparet heller.

Skuespillere
------------

* Constance Talmadge som Betsy Harlow.
* Kenneth Harlan som Harry Brent.
* Monte Blue som Victor Gilpin.
* Joseph Singleton som Jasper Dunn.
* Josephine Crowell som Mrs. Dunn.
* Clyde E. Hopkins som Oscar Schlitz.
* Hal Wilson som James.
* Kate Bruce som Mrs. Randall.

Referanser
----------

1. ↑  Betsy’s Burglar
2. ↑  BETSY'S BURGLAR

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Betsy's Burglar* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Sohae rakettskytefelt** (chosŏn'gŭl: 平安北道铁山郡的西海卫星发射场, også kjent som **Tongch'ang-dong** og **Pongdong-ri**) er en rakettoppskytningsbase i fylket Cholsan i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea. Basen ligger nord i fylket, ikke langt unna den kinesiske grensa. Rakettskytefeltet ble bygd der landsbyen Pongdong-ri lå, og denne ble flyttet i forbindelse med konstruksjonsarbeidet.

Satellittbilder har vist konstruksjonsarbeider på stedet siden tidlig på 1990-tallet uten særlig progesjon. Janes Intelligence Group hadde ved å studere flere satellittbilder fra DigitalGlobe over samme sted over tid oppdaget at byggearbeidene tok seg opp i 2008. Tidlig i 2011 ble det rapportert at konstruksjonsarbeidet var over. Offisielt ble ikke stedet nevnt før i mars 2012 da Nord-Korea annonserte at en hadde planer om å skyte opp satellitten Kwangmyŏngsŏng-3 ved hjelp av bæreraketten Unha-3. I forkant av oppskytningen som er planlagt til mellom 12. og 16. april 2012, inviterte skytefeltets direktør, Jang Myong-jin, til en omvisning på området for utvalgte medier.

Cholsan fylke ligger på en halvøy, Cholsanhalvøya og rakettskytefeltet ligger øst på halvøya, noen kilometer sør for landsbyen Tongchang-dong. Tre landsbyer, Yongdae-dong, nordøst for stedet og Pongdong-ni og Kwi-gol ble delvis revet for å gi plass til skytefeltet. Tongchang-dong ligger 15 kilometer sør for byen Cholsan. Inngangspartiet til stedet ligger ved 39°40′36,66″N 124°42′43,61″Ø og en oppskytningsrampe er lokalisert til 39°39′36,27″N 124°42′19,06″Ø. Lokaliteten ble trolig valgt fordi de naturgitte forholdene begrenser det naturlige innsynet til stedet.

Feltet omfatter vel 6 km² og består av en oppskytningsrampe, et testfelt for raketter, bygninger for kontroll transport, et kommandosenter, samt flere bygninger for ulike typer support og et hovedkvarter bestående av flere bygninger. Rakettskytefeltet er fem ganger større enn Tonghae rakettskytefelt.

Referanser
----------

1. ↑  ««North Korea completes second missile site», Jeremy Laurence, Reuters, 17. februar 2011». Arkivert fra originalen 30. januar 2012. Besøkt 8. april 2012.
2. ↑  Nordkoreansk rakett står på utskytningsrampen NRK 8. april 2012
3. ↑  North Korea moves rocket into place for launch BBC 8. april 2012
4. ↑  «North Korea moves a step closer to firing its long-range missile», mail online, 8. april 2012.
5. ↑  N. Korea readies rocket at launch pad, shows to foreign media Kyodo 9. april 2012 (inkludert bilder)
6. ↑  «N. Korea Finishes New Missile Facility: reports», Missile Defense Advocacy Allaiance
***The Spendthrift*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Walter Edwin.

Handling
--------

Gretchen Jans, en eksentrisk millionær, forsøker å innprente sine to nieser Frances og Clarice hennes egne prinsipper basert på en langt strengere livsstil enn de to unge kvinnene liker. Frances gjør snart opprør mot disse kravene, og hun stikker av sammen med velstående Richard Ward. Etter ett par år med veldig ekstravagant og luksuriøs livsstil er imidlertid Ward nesten konkurs.

For å hjelpe ham henvender Frances seg til Suffern Thorne, og får et lån på 20 000 dollar. Men når hun viser Ward disse pengene, forteller hun ham at dette er tantens penger. Men Richard oppdager snart sannheten. Han lokker derfor med seg Thorne, truer ham med en pistol, og gir ham alle pengene tilbake - mot at han lar dem være i fred. I mellomtiden prøver tante Gretchen å hjelpe Richard med virksomheten hans. Ward får dermed økonomien sin i orden igjen.

Skuespillere
------------

* Irene Fenwick som Frances Ward.
* Cyril Keightley som Richard Ward.
* Malcolm Duncan som Monty Ward.
* John Nicholson som Phil Cartright.
* Mattie Ferguson som tante Gretchen Jans.
* Viola Savoy som Clarice Van Zandt.
* Grace Leigh som Show Girl.
* J.C. Hackett som en sekretær.
* Roy Pilcher som Suffern Thorne.

Referanser
----------

1. ↑  THE SPENDTHRIFT
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Spendthrift* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Spendthrift* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Spendthrift* på American Film Institute Rediger på Wikidata
«Den hellige familie»,*Musée des Beaux-Arts*, Lyon.
**Lorenzo Costa** (født 1460 i Ferrara, død 3. mai 1535 i Mantova) var en italiensk maler fra renessansen.

Biografi
--------

Han var født i Ferrara, men flyttet til Bologna i sine tidlige tyveår, og påvirket Bolognaskolen.[] Allikevel betrakter andre ham som et produkt av Ferraraskolen.[] Det er mange som hevder at han ble undervist av Cosimo Tura.[]

Mellom 1506 og 1513 malte han sitt berømte «Madonna og barnet med Bentivoglio-familien» og andre fresker på veggene i Bentivoglio-kapellet i San Giacomo Maggiore, og han fulgte opp dette med mange andre arbeider. Han var en god venn av Francesco Francia, som var svært påvirket av ham.[] Costa arbeidet sammen med Francia for familien Bentivoglio i Bologna og malte portretter og religiøse motiv. I 1507 etterfulgte han Andrea Mantegna som maler ved hoffet i Mantova. I 1509 dro han til Mantova, hvor hans elev var markien Francesco Gonzaga, og hvor han til sist døde.

«Maria»
Hans «Madonna og barnet på tronen» finnes i nasjonalgalleriet i London, men hans hovedarbeider er i Bologna. Hans sønner Ippolito og Girolamo var også malere, og det var også Girolamos sønn, Lorenzo den yngre. De mange samtidige som jobbet med eller under ham omfattet Cosimo Tura, Dosso Dossi og Ludovico Mazzolino.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bartsch's Le Peintre Graveur[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Encyclopædia Britannica, fullverk tilgjengelig på www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Lorenzo Costa i Louvre. (fransk)

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** ICCU **·** Discogs
 |
**Stefan III**, fra 1500-tallet til 1960 oppgitt som **Stefan IV**, latin: **Stephanus IV** (født 720 på Sicilia, død 24. januar 772 i Roma) var pave i Roma fra 1. august 768 til sin død 24.januar 772.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Stefan var født på Sicilia og var sønn til en mann ved navn Olivus. Han kom til Roma under pave Gregor IIIs pontifikat og gjorde karriere i kurien. 

### Benediktiner, prest, kardinal

Han hadde først inntrådt i benediktinerordenen, og senere blitt presteviet av pave Zacharias, som gav ham arbeidsoppgaver i Lateranpalasset. Pave Paul I utså ham i år 761 til kardinalprest med Santa Cecilia som tittelkirke.

### Pavevalg

Etter at motpavene Constantinus, som var lekmann, og Filippus var blitt avsatte, ble Stefan valgt til pave, og ble kronet 7. august 768. Opplysningene varierer om beslutningene fra det kirkelige møte som ble avholdt i april 769 og hvorved Constantinus formelt ble avsatt, men visse nye regler for pavevalg ble innført, og bruken å venerere ikoner ble bekreftet som tillatelig (se ikonoklasmen). For å forhindre at et lignende skisma oppstod som med Constantinus, ble lekmenn erklært som ikke valgbare til pavestolen. 

### Pontifikat

Pave Stefan kom også til å gripe inn konkret mot visse lekmenn, ettersom de (uten å lykkes) forsøkte å slå ner erkediakonen Leo i Ravenna; samtidig klarte Stefan å erobre en del av langobardenes territorier. 

Stefan skal ha alliert seg mer med langobardene enn med frankerne. 

Han ble etterfulgt av Hadrian I. Den rettmessige pave som Constantinus hadde usurpert fra pavestolen, og hvis ettertreder Stefan kirkerettslig var, var Paul I.

Visse martyrologier har opptatt Stefans navn som helgen.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Paul I(deretter motpaver: et kort topave-skisma)** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Hadrian I** |

Referanser
----------

1. 1 2   Enciclopedia dei Papi, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Ekkart Sauser: «Stephan III» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 10, Herzberg 1995, ISBN 3-88309-062-X, sp. 1354–1355.
* Catholic Encyclopedia, Volume XIV, New York: Robert Appleton Company 1912
* Kelly, J.N.D. *The Oxford Dictionary of Popes*. Oxford: Oxford University Press 1988. ISBN 0-19-282085-0
* Rendina, Claudio, *I papi: storia e segreti*. Roma: Newton Compton editori 1999. ISBN 88-8289-070-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Bjerrum-lengden** (etter den danske kjemikeren Niels Bjerrum 1879–1958) er separasjonen der den elektrostatiske interaksjonen mellom to elementære ladninger er sammenlignbar i størrelse med den termiske energiskalaen, {\displaystyle k\_{\rm {B}}T}, hvor {\displaystyle k\_{\rm {B}}}er Boltzmanns konstant og {\displaystyle T} er den absolutte temperaturen i kelvin. Denne lengdeskalaen oppstår naturlig i diskusjoner om elektrostatiske, elektrodynamiske og elektrokinetiske fenomener i elektrolytter, polyelektrolytter og kolloidale dispersjoner.

I standardenheter er Bjerrum-lengden gitt med:

{\displaystyle \lambda \_{\rm {B}}={\frac {e^{2}}{4\pi \varepsilon \_{0}\varepsilon \_{r}\ k\_{\rm {B}}T}},}

hvor {\displaystyle e} er elementærladningen, {\displaystyle \varepsilon \_{r}} er den relative dielektriske konstanten til mediet og {\displaystyle \varepsilon \_{0}} er vakuum permittivitet. For vann ved romtemperatur ({\displaystyle T=300{\mbox{ K}}}), {\displaystyle \varepsilon \_{r}\approx 80}, slik at {\displaystyle \lambda \_{\rm {B}}\approx 0.7{\mbox{nm}}}.

I gaussiske enheter, {\displaystyle 4\pi \varepsilon \_{0}=1} og Bjerrum-lengden har den enklere formen

{\displaystyle \lambda \_{\rm {B}}={\frac {e^{2}}{\varepsilon \_{r}k\_{\rm {B}}T}}.}

Referanser
----------

1. ↑  «Obituary: Professor Niels J. Bjerrum». *Transactions of the Faraday Society*. 0 **(engelsk)**. 55: X001–X003. 1. januar 1959. ISSN 0014-7672. doi:10.1039/TF959550X001. Besøkt 16. februar 2021.
2. ↑  Russel, William B. (1989). *Colloidal dispersions*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-34188-4. OCLC 18869758.
***Sogns Avis*** var en avis som kom ut i Vik i Sogn og Fjordane. Avisa ble etablert i 1926 som partipolitisk uavhengig avis, men ble året etter gjort om til organ for Norges Bondelag. Avisa ble stanset under andre verdenskrig. I 1948 ble avisa flyttet til Sogndal. Seks år senere gikik avisen inn, men i 1959 ble *Sogns Avis* vekket til live igjen og utlånt til trykkerieier Ingvald Husabø i Leikanger. Han samkjørte avisa redaksjonelt med en annen avis han hadde kjøpt, *Sogningen*, og slo i 1972 avisene sammen til den nye avisa *Sogningen/Sogns Avis*. Denne ble i 1992 slått sammen med *Sogn og Fjordane* til den nye Leikanger-avisa *Sogn Avis*.

Ansvarlig redaktør
------------------

* Thormod Liljedahl (1926–1927)
* Ingvald Husabø (1927)
* Ivar Tveit (1927–1931)
* Hermund Haukenes (1931-1940 og 1945-1948)
* Jørgen Bergo (1948–1950)
* Lars Rødland (1950–1952)
* Hans H. Schjelderup (1952–1954)
* Hans Arnesen (1959–1960)
* Knut A. Helland (1960–1962)
* Hans Arnesen (1962–1972).
**Ejlif Egon Richard Søndergaard Krogager** (født 5. februar 1910 i Øster Nykirke, død 7. januar 1992) var en dansk prest og reiselivsgründer.

Krogager, som var prest i det danske sognet Tjæreborg i Jylland, ble kjent over hele Skandinavia som «Tjæreborgpresten» Han grunnla i 1951 Nordisk Bustrafik, og senere Tjæreborg Reiser. I 1962 startet han flyselskapet Sterling Airlines. Turene gikk i starten kun til Spania, men etter hvert ble antallet destinasjoner utvidet betydelig, både innen Europa og til andre verdensdeler.

Krogager startet beskjedent: Like etter siste verdenskrig, da dansker hadde vært avskåret for all reisevirksomhet utenlands, leide han en buss, ble med selv som reiseleder og overtalte medlemmer fra menigheten til å være med på turen, til nær selvkost.

Krogager var den som innførte det begrepet som vi senere kaller pakketurer

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Eilif Krogager, Dansk Biografisk Leksikon-ID Eilif\_Krogager[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Eilifs gravstein på gravsted.dk

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |
**Stefan Grossman** (1945–) er en innflytelsesrik amerikansk gitarist, produsent og forfatter av læremateriell for gitar.

Liv og virke
------------

Under innflytelse av musikken til Big Bill Broonzy bestemte Grossman seg for å lære gitarspill da han var rundt fjorten år. Reverend Gary Davis var læremester.

Grossman tok opp de gamle blues-mestrene på lydbånd og transkriberte stykkene til tabulatur, og utviklet deretter en undervisningsmetode som han brukte til å publiserte lærebøker og -innspillinger.

Som attenåring grunnla Grossman Even Dozen Jug Band, han var et kortvarig medlem av The Fugs og spilte inn albumet *How to Play Blues Guitar* sammen med Rory Block. Fra 1967 opptrådte han stadig mer, reiste gjennom Europa, bodde i Italia, deretter i England og tilslutt i Italia igjen.

I 1973 grunnla Stefan Grossman plateselskapet *Kicking Mule Records*, som han ledet fram til 1980, da han solgte seg ut. Fra 1976 gav han ut en rekke plater og holdt en mengde konserter sammen med John Renbourn.

Grossman vendte tilbake til USA i 1987. Han publiserte nye album på *Shanachie Records* og grunnla et nytt firma som gir ut undervisningsmateriale på kassetter, videoer og CD-er, *Stefan Grossman’s Guitar Workshop*.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 542666, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Grossman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Stefan Grossman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Stefan Grossman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Grossman på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Grossman på Songkick Rediger på Wikidata
* *Stefan Grossman’s Guitar Workshop*, guitarvideos.com
* Diskografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Lucas David** eller **Lukas David** (født 1503 i Allenstein i Østpreussen, død i august 1583 i Königsberg) var en prøyssisk historiker, som omkring 1550 skrev en prøyssisk historie i flere bind.

Lucas David var kansler hos biskopen Tiedemann Giese, og senere hertuglig hoffråd ved den kongelige kammerretten i Königsberg. Hans verk *Preußische Chronik* gjorde ham kjent over hele Tyskland. Han anses som en viktig moderne historiker, som tidlig la vekt på kildeforskning. Han innstiftet et stipendium for fattige studenter ved Universität Leipzig.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   MAK, PLWABN-ID 9810690994805606[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   NUKAT, NUKAT autoritetspost n01715400[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Kondrular i en meteoritt.
**Kondruler** (fra gresk *chondros*, som betyr 'korn' eller 'frø') er submillimeter- til millimeterstore dråper av rakst avkjølt silikatsmelt som en finner i meteoritter. De er vanligvis sammensatt av olivin og/eller pyroksen, med ulike teksturer, alt etter hva opphavsmaterialet var og hvordan avkjølingen foregikk. Pyroksenrike kondruler er ofte sammensatt av krystallitter som stråler ut ifra et punkt som ligger litt utenfor sentrumet i kulen. Olivinrike kondruler har ofte en blokkete eller tversgående struktur.

Opphavet til kondrulene er ikke kjent. En teori går ut på at de ble dannet gjennom avkjøing av smeltete dråper som ble til ved kollisjoner mellom asteroider, eller gjennom direkte kondensasjon fra en gass. Alternativt kan de ha blitt til gjennom smelting og størkning av små støvkorn i tåka som solsystemet ble dannet ut ifra.

Kilder
------

* «chondrule» s. 84-85 i **Philip's Astronomy Encyclopedia** utgitt i 2002.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Konets Vetsjnosti*** (originaltittel: *Конец Вечности*) er en sovjetisk film fra 1987, regissert av Andrej Jermasj.

Handling
--------

Historien forteller om aktivitetene til en hemmelig organisasjon kalt Eternity som eksisterer utenfor tiden, og de kontrollerer alt på jorden. Representanter for Eternity kan komme inn i et hvilket som helst århundre av jordens historie, fra det 27. århundre - århundret da Eternity dukket opp - ved hjelp av tidskapsel som beveger seg i det uendelige. De kan forandre hendelsesforløpet ettersom de selv anser det som nødvendig, for å — utrydde konflikter, menneskers væremåter, eller innføre nye våpen.

Eternity rekrutterer nye medlemmer fra resten av befolkningen, i løpet av barndommen deres. De blir deretter forbudt å opprettholde noen forbindelser med det tidligere hjemmet deres. På denne måten kommer Andrew Harlan til Eternity, som etter opplæring begynner å arbeide som observatør på 4700-tallet. Han får etter hvert i oppdrag å lære opp en ny student ved navn Cooper. Han møter også en vanlig ung kvinne, som han snart blir forelsket i. Men Andrew havner snart i problemer, og blir en uforsonlig fiende av Eternity.

Skuespillere
------------

* Oleg Vavilov — Andrew Harlan
* Gediminas Girdvainis — Cooper
* Georgij Zjzjonov — Laban Twissell
* Vera Sotnikova — Noÿs Lambent
* Boris Ivanov — Calculator

Referanser
----------

1. ↑  В "Иллюзионе" откроют программу "В зоне Сталкера" к 90-летию со дня рождения Тарковского
2. ↑  Конец вечности (1987)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Konets Vetsjnosti* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Konets Vetsjnosti* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
En typisk tempurarett i en restaurant i Japan
**Tempura** (天麩羅, てんぷら *tenpura*, sannsynligvis fra latinens *tempora*, 'temporær') er i det japanske kjøkken mat som først er blitt panert og deretter frityrstekt i olje.

Det dreier seg ofte om sopp, fisk, reker, blekksprut, søtpotet eller lotusrot som dyppes i en deigblanding basert på ris og også består av et fint tempuramel bestående av vann, mel og eggegule (iblant med tilsatt bikarbonat). I stedet for tempuramel kan man også benytte hvetemel. Deretter friteres ingrediensene i 2-3 minutter.

Tempura serveres med en dipsaus (tentsuyu, 天汁) bestående av dashi (出汁, buljong), mirin (味醂, søt risvin) og japansk soya samt revet daikon (大根, asiatisk reddik) og skavet ingefær. 

Teknikken ble introdusert i Japan på 1500-tallet av portugisiske katolske misjonærer tilhørende jesuittordenen og handelsmenn fra regionen Alentejo. Ordet てんぷら er et låneord fra portugisisk *tempero*. Det antas å være sammenkoblet med misjonærenes ord for fasten – *tempora*; da fikk man ikke spise retter med kjøtt.

Japanske restauranter som har spesialisert seg på tempura kalles *tempura-ya* (てんぷら屋).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Gruvö, Jonas: *Tempura*, i Nationalencyklopedins nätupplaga. Lest 12. oktober 2015.

Litteratur
----------

* WDR: *ARD-Ratgeber Essen & Trinken / 1992, Oktober. Backen im Ofen und in der Friteuse: Tempura und Apfelstrudel.* Walter Rau Verlag, Düsseldorf 1992, ISBN 3-7919-0466-3.
* Chris Rowthorn u. a.: *Japan* (= *Lonely planet*). Übersetzung aus dem Englischen von Julie Bacher u. a. Chefred. der deutschen Ausgabe: Birgit Borowski. 2. deutsche Auflage. MairDumont, Ostfildern 2010, ISBN 978-3-8297-1657-4, S. 87–88

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** LCCN **·** NDL
 |
**Tempus AS** er et norsk IT-selskap som leverer egenutviklet programvare, RFID-utstyr og terminaler for tidsregistrering, verktøykontroll og rapportgenerering. Tempus er i dag lokalisert på tre kontorer i Norge og Sverige, med hovedkontor i Oslo.

Historie
--------

Tempus AS ble startet i 1986, og er et heleid norsk selskap. Tempus består i dag av i underkant av 30 rådgivere med spesialkompetanse og erfaring innenfor programmering og tilpassede løsninger for bedriftsmarkedet.

Produkter
---------

Tempus leverer tjenester til industri og produksjon, entreprenørskap og olje, gass og verft i både Norge og Sverige. 

Tempus er en systemspesialist som gir din bedrift bedre oversikt over tid, prosesser, oppgaver og personal i digitale løsninger på app, i Windows- eller i et web-basert administrasjonssystem.

Programvaren til Tempus er i hovedsak bygget rundt Microsoft SQL Server, og er laget for å håndtere registreringer av tidspunkter og passering av geografiske punkter. Slike målinger blir så bli sendt videre til CRM og ERP-programmer, eller programmer for lønnsavregning og fakturering.

I andre tilfeller blir registreringene notert av en trådløs håndterminal og deretter videresendt til servere, enten via 3G, GPRS eller GSM.

I kombinasjon med RFID-brikker og/eller strekkoder og magnetstripekort kan programvaren også registrere uttak fra vare- og verktøylagre. 

Ledig kapasitet i RFID-brikker eller magnetstriper på bygg- og anleggsbransjens ID-kort, det såkalte Byggekortet, blir benyttet i løsninger for tidsregistreringer og adgangskontroll.

Sertifiseringer
---------------

Tempus er sertifisert som programvarehus av Microsoft i deres Gold Certified Partner ISV/Software Solutions-program og har AAA i kredittvurderingen fra Dun & Bradstreet.

Tempus er mangeårig medlemsbedrift i Lean Construction – NO, en tankesmie for prosjektbasert produksjon hos Fafo.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss - Tempus AS». *Tempus AS*. Arkivert fra originalen 5. april 2018. Besøkt 5. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Firmaets hjemmeside Arkivert 15. september 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Bjoafjorden** er en sidefjord av Halsnøyfjorden og Hardangerfjorden på fylkesgrensen mellom Hordaland og Rogaland i kommunene Kvinnherad, Vindafjord og Etne. Fjorden har innløp i nord mellom Jonasvoll ytterst på Tittelsnes i Sveio og Askeneset på Borgundøya i Kvinnherad. Fra her går fjorden 15 kilometer sør-østover på sørvestsiden av Borgundøya.

Sør for Borgundøya går det lille fjordstykket Melen østover og fortsetter frem som Skånevikfjorden. I sørøst deler Bjoafjorden seg i to grener, Etnefjorden mot øst og Ølsfjorden mot sør. Fra innløpet av Bjoafjorden til bunnen av Etnefjorden ved Etne er lengden 24 kilometer. 

Rett nord for innløpet til disse to fjordene ligger tre øyer. Romsa, som er den største av disse, ligger lengst nord. På den andre siden av Romsasundet ligger Glopsøya og lengst sør ligger Tolløya. På østsiden av disse øyene blir sundet også kalt Romsasundet, mens sundet på vestsiden av øyene heter Haugessundet etter bygden Haugsgjerd som ligger her.

Vest for Haugsgjerd, på sørsiden av Bjoafjorden, ligger de to bygdene Innbjoa og Utbjoa (Bjoa). Fra Utbjoa går det fergesamband over Bjoafjorden til Fjelberg på Fjelbergøya i Kvinnherad og videre til Sundnes på Halsnøya. Det går og ferge til Skjersholmene på Stord.

Referanser
----------

1. ↑  Bjoafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lucario** er en figur i Pokémon-serien. Den er en aurapokémon med typene Fighting og Steel. Den er den utviklede formen av Riolu. Lucario er fra fjerde generasjon, men var en av de tidligste pokémonene fra denne generasjonen som blei avslørt. I et intervju sa direktøren for *Pokémon Diamond og Pearl*, Junichi Masuda, at navnet til Lucario var et av de aller vanskeligste å lage, fordi det skulle appellere til både japanere og amerikanere.

Lucario brukes i mange sammenhenger for å representere pokémon. I det japanske tv-programmet Pokémon Sunday er det med en i et Lucariokostyme. I offisielle spillturneringer har det vært bilde av Lucario på t-skjortene til de som er med på å styre.

Spilla
------

I *Pokémon Diamond og Pearl* og *Platinum* har kampgymlederen Maylene en Lucario som spilleren må klare å slå. Cynthia, den siste i pokémonligaen, har også en Lucario.

Lucario er en av de mest brukte pokémonene i spilling mellom mennesker. Dette skyldes at den har mange gode angrep, ganske bra fordeling av statene sine, og at den har en god type som gjør den lett å sende inn.

Lucario er også en opplåsbar spillbar figur i spillet *Super Smash Bros. Brawl*. I dette spillet får den mer kraft jo mer skada den blir.

Animeen
-------

Gymlederen Maylene har som sagt en Lucario, som kjempet mot Ashs Staravia, Chimchar og Buizel. Det blei uavgjort mellom Lucario og Buizel.

Den har også vært med i den åttende Pokémonfilmen, som heter Pokémon: Lucario and the Mystery of Mew. I denne filmen var det en Lucario som var en av hovedpersonene.

Referanser
----------

1. ↑  Noble, McKinley (23. mars 2009). «Pokemon Platinum: Developer Interview!». *GamePro*. Arkivert fra originalen 27. mars 2009. Besøkt 9. juni 2009.

Se også
-------

* Liste over pokémon

Portal: Videospill
**Temple du Change** eller **Loge du Change** er en bygning som opprinnelig ble oppført for børsen i Lyon i Frankrike. Bygningen finnes i Lyons 5. arrondissement i kvarteret St-Jean i området Vieux Lyon. 

*Loge du Change* ble oppført mellom 1631 og 1653 av arkitekten Simon Gourdet og utvidet av Jacques-Germain Soufflot mellom 1748 og 1750. 

Børsen forlot bygningen under den franske revolusjonen. Den ble deretter i noen år brukt som hotell. Bygningen har fra 1803 og frem til i dag tjent formål for den protestantiske menigheten, derav navnet *Temple*.

To store ur ble tilføyet bygningen i 1999. Uret på høyre side viser timer og minutter, mens det på venstre side viser dager, måneder og år.

Bygningen ble klassifisert som monument historique i 1913. Den er sammen med en rekke andre historiske bygninger og anlegg i Lyon, oppført på UNESCOs liste over verdens kulturarv.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Temple du Change – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Gull | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Gull | 2015 USAs flagg Buffalo | Kjelkehockey |

**Joshua «Josh» Misiewicz** (født 25. juni 1998 i Berwyn i Illinois) er en kjelkehockeyspiller fra USA. Han har én paralympisk gullmedalje i kjelkehockey for USA, og et VM-gull.

Bakgrunn
--------

Misiewicz' funksjonshemming skyldes en skade han pådro seg da han tjenestegjorde for US Marines i Afghanistan i 2011. Han tråkket på en improvisert bombe da han var på patrulje, og mistet begge beina over kneet. Han begynte med kjelkehockey i 2011.

Idrettskarriere
---------------

Han deltok i VM i kjelkehockey 2015, som ble arrangert i Buffalo i USA, og USA vant mesterskapet etter at de slo Canada 3-0 i finalen. USA vant også World Sledge Hockey Challenge 2015. USA vant også Stillehavsmesterskapet i kjelkehockey (IPC Pan-Pacific Championship) i 2016. USA vant World Sledge Hockey Challenge 2017. 

I 2018 deltok han i Turin Para Ice Hockey International Tournament, som USA vant. Han representerte USA under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. USA vant der finalen 2-1 over Canada.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Joshua Misiewicz*, besøkt 29. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos IPC
* Profil hos Team USA
* Profil hos Team USA Hockey
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 30. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)