recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tyske militære og sivile ledere i Norge under andre verdenskrig, samt norske ministre og fylkesførere, under minnemarkering i Colosseum kino 12. november 1944. Foran fra venstre: sikkerhetspolitisjef Fehlis, Hermann Tittel, ministerpresident Quisling, rikskommissar Terboven, general von Falkenhorst, admiral Ciliax og propagandasjef G.W. Müller.  Foto: Riksarkivet 
**Hermann Karl Richard Eugen Tittel** (født 12. november 1888 i Wallendorf i Tyskland, død 22. august 1959 i Münster) var en tysk generalmajor i artilleriet og sjef for 69. divisjon ved angrepet på Norge i 1940. Han startet sin militære karriere i 1908, og tjenestegjorde under hele første verdenskrig, på Vestfronten 1914-1915 og 1917-1918 (ved Verdun), i Makedonia 1915-1916 og på Østfronten 1916-1917.

Som oberst ble han 26. august 1939 utnevnt til kommandant for 69. divisjon, like før starten av andre verdenskrig. Han ble generalmajor 1. oktober 1939. Under operasjon «Weserübung-Nord», det tyske kodenavnet på invasjonen av Norge i 1940, ledet han 69. divisjon vest i Norge. Han etablerte hovedkvarter i Bergen.

Hermann Tittel ble generalløytnant 1. september 1941, og 29. september samme år fikk han kommandoen over 169. infanteridivisjon, som da sto i Finland for å angripe russerne og å avskjære jernbanekommunikasjonen til Murmansk. Han sto som sjef for denne divisjonen til 22. juni 1943, da han ble satt til å lede det 70. armekorps i Sør-Norge. Han ble utnevnt til kommanderende general 1. september 1943, og satt med kommandoen over dette armekorpset til 9. mai 1945.

Hermann Tittel ble arrestert i Oslo og satt internert i engelske leirer frem til 12. mai 1948.

Kilder
------

*

Eksterne lenker
---------------

* www.bridgend-powcamp.fsnet.co.uk Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine. - Informasjon og bilde av Tittel som soldat (engelsk)

Portal: Andre verdenskrig
**Dilmun** (akkadisk **Tilmun**, gresk *Týlos*) er det sumeriske navnet på et paradisisk og myteomspunnet land, som trolig i dag er øya Bahrain. I sumerisk mytologi var det et hellig sted i den østlige ytterkant av verden og hjemstedet til den vise Upnapischtim som ifølge sagnene var om lag like gammel som Metusjalah. Stedet er beskrevet i Gilgamesjeposet på leirtavlene som er gravd ut fra biblioteket etter assyrerkongen Asurbanipal (688–ca. 527 f. Kr.) i Ninive.

Oversettelsen fra kileskrift beskriver stedet: *Der (i Dilmun) dreper ingen løve, røver ingen ulv lam, der jamrer ingen syke, de er syke, eller et gammelt menneske, det er gammelt. Dilmun er et velsignet land.*

I bronsealderen vokste Bahrain til et betydelig handelssentrum mellom rikene rundt Indus og den fruktbare halvmåne. En grunn var at der var adgang til ferskvann fra artesiske brønner.

Akkaderkongen Sargon og det elamske riket hadde tette forbindelser. 

Arkeologer var lenge usikre på om de spor som fantes av tidligere kulturer var fra det historiske Dilmun. Den danske arkeologen P.V. Glob var i sin tid med på utgravningene og følte seg rimelig sikker på at det de fant i Bahrain stammet fra denne kulturen.

Referanser
----------

1. ↑  «Dilmun». Encyclopædia Britannica.
2. ↑  Spektrum der Wissenschaft, Juni 2008, S.62-69, Die artesischen Quellen von Dilmun

Litteratur
----------

* Bibby, Geoffrey: *Dilmun. Die Entdeckung der ältesten Hochkultur*. Rowohlt, Reinbek 1973, ISBN 3-498-00440-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Bergsåsen**, også (feilaktig) kalt *Hagahogget*, er en ås i Vestmarka i Asker kommune. Den har en høyde på 458,7 moh og er det høyeste punktet i Asker kommune. Det går nå merket sti opp til toppen av åsen fra Olledalen skytterbane. 

Halvannen kilometer sørvest for Bergsåsen ligger Furuåsen, som er mindre enn en meter lavere enn Bergsåsen. Da toppen av Furuåsen ligger nærmere lavlandet i Asker enn det toppen av Bergsåsen gjør, vil Furuåsen gjerne oppleves som den høyeste av dem – både ovenfra og nedenfra.

På Bergsåsen var det tidligere et Nike-batteri tilknyttet Rustan leir, med vei opp fra Vestmarksetra. Restene av batteriet, inkludert en radom, står fremdeles på toppen. Meteorologisk institutt hadde lenge en værradar ved batteriet. Denne ble nedlagt i 2010 og erstattet av en ny værradar på Hurumlandet. 

I ura sør for toppen ligger Hagahogget, som ble etablert som naturreservat i 2002. I 2016 ble det utvidet vestover til Furuåsen og Hagahogget naturreservat.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Høgaste fjelltopp i kvar kommune». Kartverket. Besøkt 17. februar 2021.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 12. desember 2015.
3. ↑  «Bergsåsen (Asker)». AB-leksikon/Lokalhistoriewiki. 12. juli 2016. Besøkt 2. april 2020.
4. ↑  «Furuåsen på norgeskart.no». Kartverket. Besøkt 22. mars 2020.
5. ↑  (no) Hagahogget naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Høydemåling av Bergsåsen juni 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Grønlia**, også kjent som **Grønnlia** og **Syverstadbråten**, er et skogsområde på 280 dekar på Nesbru og Hofstad i Asker kommune, mellom Holmen og Syverstad. Tidlig på 1900-tallet besto det meste av Nesbru av skog og jorder. Etter hvert ble området bebygget av boliger og veier. I dag er Grønlia det største og viktigste gjenværende skogområdet på Nesbru.

Naturverdier
------------

Området består av mye kalkfuruskog. Enkelte steder finner en også løvskog med stor artsrikdom. Midt i skogen i Grønlia ligger Syverstaddammene, som er to menneskelagde dammer som utgjør omtrent 1/12 av Grønliaområdet. Dammene ble laget for å produsere og selge is. Dammene inneholder bestander av salamander.

Friluftsliv
-----------

Området er mye nyttet til rekreasjon, turer, trim og andre utendørsaktiviteter, og har også en lysløype. Skogen er godt egnet for sopp- og bærplukking om høsten. Det er plassert flere benker i skogen og det finnes flere stier utenom lysløypene. Om vinteren pleier det å bli kjørt skiløyper i lysløypen. Like nord for Grønlia ligger Holmen idrettspark. Denne strekker seg delvis inn på friområdet, med blant annet to hoppbakker og flere klatrestativer. I dag er hoppbakkene ute av drift, og planlagt fjernet.

Referanser
----------

1. ↑  «Selger Grønlia for 1 krone per kvm». *Budstikka*. 20. april 2012. Arkivert fra originalen 26. mars 2020. Besøkt 26. mars 2020.
2. ↑  (no) Holmenbakkene i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  (no) Slemmestadveien/Syverstad i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  (no) Syverstadveien i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  (no) Syverstaddammen Nordøst i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
6. ↑  (no) Syverstaddammen Sørvest i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
7. ↑  «Syverstad og Hval». *ut.no*. Besøkt 26. mars 2020.
8. ↑  «Lysløypa på Holmen». *skiforeningen.no*. Besøkt 26. mars 2020.
9. ↑  «Holmen idrettspark». *asker.kommune.no*. Besøkt 26. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jan Olav Andersen** (født 1956) er tidligere forbundsleder i EL og IT Forbundet. Han ble valgt på forbundets landsmøtet i 2015 og ble gjenvalgt i 2019. Han kommer fra Vik i Sogn og Fjordane.

Andersen ble i 1993 ansatt som forbundssekretær i Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund (NEKF), som i 1999 sammen med Tele- og Dataforbundet ble EL og IT Forbundet.

Før han ble ansatt i forbundet sentralt hadde Andersen både vært klubbleder i bedriften Aker elektro i Bergen og koordinerende LO-tillitsvalgt under utbyggingen av Oseberg-feltet.

Før han overtok lederklubba i 2015 var Jan Olav Andersen leder for forhandlingsavdelingen i EL og IT Forbundet.

I 2023 ble han styreleder Norsk Folkehjelp.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Han skal lede EL & IT». *Digi.no*. 12. mars 2015. Arkivert fra originalen 15. mars 2016. Besøkt 15. mars 2016.
3. ↑  VIGGEN, KNUT (10. mars 2019). «EL og IT-landsmøtet gjenvalgte ledelsen og løste forbundsstyrekabalen». *frifagbevegelse.no*. Besøkt 30. april 2019.
**Korpåsen** er en liten ås ved Gullhella i Asker kommune, øst for den sørlige enden av Bondivann. Korp er et gammelt nordisk ord for ravn. Tidligere skal det ha hekket ravn i den bratte vestsiden av åsen, og også i de siste årene er denne store kråkefuglen sett på Korpåsen. Fra gammelt av lå Korpåsen under Blakstad hovedgård, som skogsterreng som ble brukt til beite, sanking, jakt og tømmerhogst. 

Korpåsen er om lag 152 meter over havet på det høyeste, og om lag 53 meter høyere enn Bondivann. Fra toppen av åsen er det utsikt til Borgen, Asker, Skaugum og Oslo i nord, fjorden og Nesoddlandet i øst og Gullhellaåsen og Vardåsen i sør og vest. Korpåsen består av sedimentære bergarter, i motsetning til Vardåsen som for en stor del består av vulkansk fjell. 

Den første Røykenveien gikk langs østsiden av åsen, fra Bondibru mot Eid gård og videre til Heggedal. Fra 1872 har en toglinje passert Korpåsen på vestsiden, opprinnelig som Drammensbanen. Etter at Lieråsen tunnel åpnet i 1973 ble denne linjen Spikkestadbanen, en lokalbane mellom Spikkestad og Asker. Mens Gullhellaåsen gradvis ble bebygget i årene etter at Gullhella stasjon åpnet i 1937, ble det ikke bygget på Korpåsen før etter år 2000. Da ble Nordre Gullhella boligfelt etablert, med sameiene Korpefaret, Korpåsen, Korpeplassen og Norddalplassen. 

De delene av åsen som fremdeles er ubebygde er kledt med skog, med mye furu, gran, eik og hassel. Skogen på åsen var helt siden middelalderen av stor verdi for Blakstad hovedgård, og skogen ble drevet hardt. Fra middelalderen ble ved fra skogen brukt til saltbrenning og kalkbrenning. Tømmer ble bragt ned til fjorden og solgt til norske og utenlandske handelsmenn. Etter at gården etablerte en oppgangssag nede i Blakstadelva på 1500-tallet, solgte gården også trelast. På 1700-tallet, da Korpåsen lå inn under sirkumferensen til Dikemark jernverk, ble det produsert trekull i kullmiler på åsen. Men etter at Blakstad hovedgård ble kjøpt av Akershus amt til etablering av Blakstad sykehus i 1904, har skogen etterhvert fått stå ganske urørt. Derfor står den nå høyere enn den har gjort på mange hundre år.

Litteratur
----------

* Tor Chr. Bakken (red): *Budstikkas store Asker og Bærum-leksikon*, Kunnskapsforlaget 2008, ISBN 978-82-573-1534-4.
* Sigurd Engelstad: *Blakstad i Asker. Gården og slekten*, Oslo 1958
* Hans Chr. Mamen: *Et steg videre - Blakstad sykehus historie gjennom et hundreår*, Blakstad sykehus 1999, ISBN 82-92106-00-6
* Lars Thue: *Asker 1840-1980*, Universitetsforlaget 1984, ISBN 82-00-06345-3
* Halvard Torgersen: *Asker - Bidrag til bygdas gårdshistorie*, 2. utg. Grøndahl & Søn, Oslo 1941

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Risikokommunikasjon** Risikokommunikasjon dreier seg om utveksling og deling av risikorelatert data, informasjon og kunnskap mellom ulike målgrupper. Målgrupper kan være analytikere, eksperter, beslutningstakere, regulatorer, konsumenter, media og den generelle befolkningen. Hovedmålet med risikokommunikasjon er å øke forståelsen for risikoene for å gi best mulig beslutningsstøtte og dømmekraft. For at risikokommunikasjonen skal kunne bli gitt på en god måte, må en også kjenne målgruppen. Tilsvarende viktig, er det å etablere en god kvalitet på risikoanalysen som brukes som grunnlaget for risikokommunikasjonen. Risikokommunikasjon skal ikke bli sett på som et forsøk på å overbevise noen, eksempel knyttet til konsumenter av et risikobærende produkt. Formålet er å gi innsikt i risikoen slik at de som mottar risikokommunikasjonen blir risikoinformert og kan ta beslutninger på grunnlag av informasjonen som er gitt. Kunnskaper om risikopersepsjon er en forutsetning for vellykket risikokommunikasjon.

Tigeren representerer en fare men ingen risiko så lenge den er i buret da den ikke innebærer en eksponering.

#### Demarkasjonen mellom risiko og fare

Et viktig skille i risikokommunikasjonsarbeid er forholdet mellom begrepene «risiko» og «fare». En fare er normalt definert som potensialet for å skade et mål eller menneskers helse eller miljø, mens risiko også omfatter sannsynligheten/usikkerheten for eksponering og omfanget av skade. Det som gjennom ulike studier observeres igjen og igjen i risikokommunikasjonsprosesser er misforståelser og kommunikasjonshull knyttet til disse avgjørende begrepene.

Referanser
----------

1. ↑  Aven, Terje og Thekdi, Shital 2022, s. 192. sfn error: no target: CITEREFAven,\_Terje\_og\_Thekdi,\_Shital2022 (help)
2. ↑  Aven og Renn, Terje og Ortwinn (2010). «Risk Communication». *Risk Management and Governance* **(engelsk)**. Springer Berlin Heidelberg. s. 159–179. ISBN 978-3-642-13925-3. doi:10.1007/978-3-642-13926-0\_9. Besøkt 22. november 2023.
3. ↑  Svartdal, Frode (23. august 2023). «risikopersepsjon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 20. november 2023.
4. ↑  Scheer, Dirk; Benighaus, Christina; Benighaus, Ludger; Renn, Ortwin; Gold, Stefan; Röder, Bettina; Böl, Gaby‐Fleur (August 2014). «The Distinction Between Risk and Hazard: Understanding and Use in Stakeholder Communication». *Risk Analysis*. 7 **(engelsk)**. 34: 1270–1285. ISSN 0272-4332. doi:10.1111/risa.12169. Besøkt 29. november 2023.


| * v
* d
* r
Risiko |
| --- |
| Risikovurdering | Risikoanalyse  **·** HAZOP  **·** ZWIFT  **·** Feilmode-, effekt- og kritikalitetsanalyse  **·** Scenarioanalyse  **·** Sensitivitetsanalyse  **·** Usikkerhetsanalyse  **·** Monte Carlo simulering  **·** Bayesiansk nettverk  **·** Feiltreanalyse  **·** Delphi-metoden  **·** Konsekvensvurdering |
| -kommmunikasjon | Risikokommunikasjon  **·** Risikomatrise |
| Risikopersepsjon | Risikopersepsjon  **·** SARF |
| Risikostyring | Risikostyring  **·** Resiliens  **·** Robusthet  **·** Forsiktighetsprinsippet  **·** Føre-var-prinsippet |
| Verktøy | Sløyfediagram |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Offside** er en regel i en rekke lagsporter som på ulike måter regulerer lovlig og ulovlig plassering av spillere. Blant annet finner man offside i sportene fotball, rugby, ishockey, landhockey, bandy, og amerikansk fotball.

Fotball
-------

Utdypende artikkel: Offside (fotball)

Rugby
-----

Rugbyens offsideregel har samme opprinnelse som fotballens, og en spiller er offside dersom han er foran en medspiller som bærer ballen, foran en medspiller som sparker ballen eller foran en mølje idet den oppstår. Dersom spilleren blander seg inn i spillet, er offsiden straffbar.

Ishockey
--------

I ishockey oppstår offside dersom en puck som slås inn i motstanderens forsvarssone, entrer sonen etter at en eller flere av angripende lags spillere har entret den. Spillerne må være helt over forsvarende lags blålinje for å regnes som inne i motstanderens sone.

I den nordamerikanske hockeyligaen NHL praktiseres også såkalt *two-line-offside*, det vil si at en pasning er ulovlig dersom den slås fra en spiller som er helt inne i egen forsvarssone til en medspiller som er helt inne på motstanderens banehalvdel. Pasningen vil da krysse både egen blålinje og senterlinjen. Resten av hockeyverdenen har avviklet denne regelen.

Offside med at det blir dropp (*face-off*) utenfor den blålinjen hvor forseelsen fant sted – altså utenfor det forsvarende lags blålinje ved «vanlig» offside, og innenfor det angripende lagets egen blålinje ved *two-line-offside*.

Det finnes flere typer offside i ishockey, derav viljeoffside og pasningsoffside. Viljeoffside oppstår gjerne når forsvarslaget har fått klarert pucken ut av egen sone, og det angripende lag skyter pucken i retning av mål. Pucken droppes i angripende lags forsvarssone. Pasningsoffside dømmes når spilleren som mottar puck går innenfor angripendeblueline før pucken. Pucken droppes deretter der pucken ble spilt fra (nærmeste punkt på droppelinjen).

Bandy
-----

Se fotball, samme regel.

Amerikansk fotball
------------------

I Amerikansk fotball er en spiller offside dersom han har noen del av kroppen i eller forbi den nøytrale sonen før et snap. Den nøytrale sonen er området mellom to linjer som går gjennom hver sin ende av fotballen når ballen hviler på bakken og er klar for spill med ballens lengdeakse parallell med sidelinjene. Det er kun det forsvarende laget som kan begå dette regelbruddet. Tilsvarende regelbrudd for det angripende laget heter encroachment. [Unntak: Ved avspark kan begge lag begå offside dersom de krysser sine respektive frisparklinjer før ballen sparkes. Frisparklinjen til det sparkende laget er der ballen sparkes fra og går parallelt med mållinjene. Frisparklinjen til det mottakende laget er ti yards nærmere egen mållinje fra det sparkende lagets frisparklinje] Offside straffes ved at ballen flyttes fem yards mot egen mållinje.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Brev fra julenissen** er en serie brev som forfatteren J.R.R. Tolkien skrev til sine barn. Det begynte med at Tolkien skrev et brev til sønnen sin på tre år i 1920, og skrev under med «Din kjær. julenisse».

Det hele vokste så til å inkludere flere skikkelser. For eksempel Nordpolbjørn, som deler hus med julenissen; gartneren Snømannen; sekretæren Ilbereth, snøalver, dverger, og plagsomme tusser som bodde i hulene under huset til nissen. Hver jul skrev Tolkien om hva som hadde skjedd på Nordpolen siden forrige gang. Han kunne bruke flere skrifter for å få det til å virke som om det var forskjellige personer som hadde skrevet dem: julenissen hadde skjelvende håndskrift, Nordpolbjørn hadde runeliknende store bokstaver, mens Ilbereth hadde en elegant skrift. Dessuten tegnet han også tegninger på kortene, og lagde egne frimerker fra Nordpolen.

Han hadde flere ulike metoder for å overlevere brevet. Ofte la han det i kaminen slik at det så ut som det hadde kommet ned gjennom skorsteinen. I tillegg kunne han lage underlige lyder på morgengryet, og lage fotavtrykk av snø på gulvteppet. Dermed kunne det se ut som om julenissen selv hadde vært på besøk. Etterhvert ble også det lokale postbudet med på leken, og leverte selv brevene. Da barna skrev tilbake, ble brevene brått borte fra peishylla når ingen var i nærheten.

Referanser
----------

1. ↑  Carpenter, Humphrey, s. 186

Bøker
-----

* Carpenter, Humphrey (2000). *J.R.R. Tolkien : en biografi*. Oslo: Tiden. ISBN 82-10-04533-4.
* Tolkien, J.R.R. (1997). *Brev fra julenissen*. Oslo: Tiden. ISBN 82-10-04082-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Aina Borch** (født 1970) er en norsk politiker (Ap) som var ordfører i Porsanger kommune i Finnmark fra 2015 til 2023. Hun er fra Havøysund, men etter fullført lærerutdanning på Alta lærerskole i 1994, kom hun til Lakselv som lærer på Lakselv barneskole.

Der ble hun til hun i år 2000 begynte som prosjektleder for Ung Info og kulturkonsulent i kommunen. I 2004 ble hun daglig leder for Porsanger i vekst. Fra 2007 var hun fylkessekretær for Finnmark Arbeiderparti et år. Deretter var hun rådmann i Måsøy kommune fra 2009 til våren 2012. Da kom hun tilbake til Lakselv som helse-og omsorgsjef og fungerende rådmann i Porsanger. Etter dette vikariatet ble hun igjen fylkessekretær for Arbeiderpartiet et år før hun fikk et halvt års engasjement som daglig leder i Indre Finnmark Utviklingsselskap.

I 2005 etablerte Aina Borch sitt eget selskap Inspiranor. Dette drev hun i ti år til hun ble valgt til ordfører i 2015.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hva mener Aina Borch (A)?». *VG Nett*. Besøkt 28. oktober 2019.

Kilder
------

* Aina Borchs profil på linkedin.com
**Afridi** (pashto: اپريدي, urdu: آفریدی, hindi: आफ़रीदी), tidligere kalt **Abaörtean** (uttalt *Abaortae* på latin), er navnet på en pashtunsk fjellstamme i Afghanistan og Pakistan. Afridi-folket bor over et område på ca. 3 000 km² med kupert terreng i den østlige delen av Safed Koh, vest for Peshawar-dalen og øst for Torkham, og Maidan i Tirah, som kan nås over Kajurhi-slettene og dalene i Bara og Churah. Stammen har rundt 315 000 mennesker. 

Stammen er delt inn i åtte klaner: Adam Khel, Aka Khel, Kamar Khel, Kambar Khel, Kuki Khel, Malikdin Khel, Zakka Khel og Sipah. 

Noen kjente folk som tilhører Afridi-stammen er Shahid Afridi, en velkjent cricketspiller fra Pakistan, Misri Khan Khatir Afridi, en fremstående poet som skrev over 40 000 dikt i løpet av kun fire år og Zeek Afridi, en kjent sanger.

Se også
-------

* Pashtunistan

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mer om Afridi-stammen på khyber.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Harriet Holm** (født 13. november 1893 i Kristiania, død 22. desember 2003) ble kjent som superhundreåring da hun fylte 110 år i 2003.

Harriet Holm vokste opp i Geitmyrsveien i nåværende bydel St. Hanshaugen og gikk på Fru Ragna Nielsens skole. 

Harriet Holm bodde hjemme på Snarøya til hun ble 102 år gammel. Den siste delen av hennes liv bodde hun på Adamstuen bo- og servicesenter.

Harriet Holm døde den 22. desember 2003, 110 år og 39 dager gammel.

Harriets foreldre var bankkasserer i Akers sparebank Christian Hagbert Holm, født i Drøbak den 14. april 1855 og Camilla Frederikke Holm, også hun født i Drøbak (den 20. august 1857).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Harriet Holm, (13.november 1893 - 22.desember 2003).», besøkt 14. januar 2024[Hentet fra Wikidata]

Se også
-------

* Liste over Norges eldste personer
* Superhundreåring

Eksterne lenker
---------------

* VG: Harriet er eldst i Nord-Europa
* Ordfører og byrådsleder feiret Oslos eldste på 110

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Landsforbundet Mot Stoffmisbruk (LMS) er Norges største organisasjon av og for pårørende til personer som har utfordringer med rus og psykisk helse. Organisasjonen har tradisjoner tilbake til 1969 og byttet navn til Ivareta - pårørende berørt av rus i 2020. Ivareta er en partipolitisk og ideologisk uavhengig organisasjon.**

**Organisasjonen har flere lokalforeninger over hele Norge. Den første lokalforeningen ble stiftet allerede i 1969 og organisasjonen ble stiftet i 1981.**

**Ivareta arbeider med bedre rettigheter for pårørende, kunnskapsbasert ruspolitikk og for åpenhet og redusert stigma. Organisasjonen tilbyr bistand, veiledning og kunnskap om egen situasjon til pårørende og etterlatte gjennom deres hjelpetelefon, webinarer og gruppetilbud. De jobber for å fremme kunnskap og informasjon om rusrelaterte temaer og om hvordan pårørende berørt av rus opplever sin livssituasjon. Ivareta leverer høringssvar, fremmer pårørende i helse- og ruspolitiske spørsmål, og jobber for at pårørendes perspektiver skal ivaretas innen brukermedvirkning.**

Ivareta er medlem av Fagrådet - Rusfeltets hovedorganisasjon.

Ivareta finansieres gjennom midler over statsbudsjettet fra Helsedirektoratet, prosjektmidler og medlemskontingent. Kronprins Haakon er organisasjonens høye beskytter.[]

I 2020 byttet LMS navn til Ivareta - pårørende berørt av rus.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Dronefilm av Basmo festning fra lufta
**Basmo festning** var en liten grensefestning i Marker kommune, Viken.

Festningen ble bygd for å dekke veifaret som kom fra Sverige over Kroksund i Rødenes og gikk videre opp gjennom Aurskog-Høland. Dette var i sin tid en mye brukt grenseovergang, og kan følges langt tilbake i historien. Således var det denne veien kong Håkon Håkonsson kom etter straffekspedisjonen mot slittungene i Värmland.

Etter krigene på 1600-tallet ble det et behov for å ha bedre militær kontroll med denne veien. Generalmajor Johan Caspar de Cicignon utarbeidet planer for en festning på en bratt åsrygg øst for nåværende Fv 123, like ovenfor gården Basmo i Aurskog-Høland. Planene ble godkjent av kong Christian V i 1683, og byggingen begynte samme år. Det var et firkantet anlegg med et 18 meter høyt hovedtårn, på det meste var festningen bestykket med 24 kanoner.

Det viste seg at Basmo festning var av begrenset militær betydning, og den var uforholdsmessig dyr i drift. Den ble nedlagt og demolert i løpet av 1744-45. I dag er det en ruin, forsvarsverkene er mange stedet knapt nok synlig, og bare en etasje står igjen av hovedtårnet.

Festningen ble fredet i 1985. Lokale krefter arbeider med restaurering. Et viktig trinn i dette er nådd i 2016, og ble markert 4. september 2016.

* Østlige hjørnet av festningenØstlige hjørnet av festningen
* Kanoner utplassert på restene av det oppmurte tårnet.Kanoner utplassert på restene av det oppmurte tårnet.
* Utgang fra kruttkjelleren under tårnet.Utgang fra kruttkjelleren under tårnet.
* Kruttkjelleren under tårnet.Kruttkjelleren under tårnet.
* Festningen sett ovenfraFestningen sett ovenfra

Referanser
----------

1. ↑  Fortidsminneforeningen Arkivert 4. september 2016 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Guthorm Kavli (1987). «Basmo skanse». *Norges festninger fra Fredriksten til Vardøhus*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 160–161. ISBN 82-00-18430-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basmo festning – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Basmo festning». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Marker kommune om Basmo festning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Sagelva** er ei elv i Balsfjord kommune i Troms og Finnmark. Den renner i nordøstlig retning fra Sagelvvatnet (91 moh.) til den munner ut i Balsfjorden ved Storsteinnes. Elva er 6,6 km lang (21,4 km medregnet Tømmerelva), og har et nedbørfelt på 92,80 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,28 m³/s.

Vassdraget ligger i et bredt dalføre omgitt av relativt lave åser, og landskapet rundt Sagelvvatnet og langs hovedelva er dominert av dyrket mark. Til Sagelvvatnet renner en rekke mindre elver og bekker som alle har sine kilder i fjell- og skogsområdene rundt. Den lengste av disse er Tømmerelva, som har utspring sør for Breitinden (1 301 moh.) og munner ut lengst sørvest i vatnet. De største av de andre tilløpselvene er Vesterelva og Langvasselva, som begge munner ut i Sagelvvatnet ikke langt fra Tømmerelva. Sagelva har utløp helt nord i Sagelvvatnet, og renner til å begynne med rolig, først gjennom åpne jordbruksområder, deretter gjennom et noe mere skogkledt landskap i den midtre delen. På den siste kilometeren blir fallet sterkere og elva renner i foss- og strykpartier gjennom en trang elvedal ned til munningen i Sørkjosen ved Storsteinnes. Over halvparten av fallet fra Sagelvvatnet er på denne strekningen.

Europavei 6 går gjennom de sørøstlige delene av nedbørfeltet, mens fylkesvei 296 følger vassdraget på vestsida. Ved munningen krysses elva av fylkesvei 858, mens kommunale veier og skogsveier går på kryss og tvers gjennom store deler av nedbørfeltet.

Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. Vernet ble hovedsakelig begrunnet med de naturvitenskapelige interessene. Disse er først og fremst knyttet til Sagelvvatnet, som av zoologer anses som meget interessant ornitologisk og en av de rikeste fuglebiotopene i indre deler av Troms. Vatnet er meget næringsrikt, og det har ført til et tallrikt bunndyrsamfunn med et stort antall grupper bunndyr representert. Bunnfaunaen danner igjen næringsgrunnlag for det rike fuglelivet, med mange fuglearter og tett bestand av ender. Berggrunnen i området er kalkholdig, noe som har gitt grobunn for en rik flora med flere sjeldne og interessante planter. Innløpsområdet til Sagelvvatnet er vernet som Sagelvvatn naturreservat, mens elvemunningen inngår i Sørkjosleira naturreservat. Nesten hele nedbørfeltet, bortsett fra fjellområdene i sørvest, ligger under skoggrensen.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 2. august 2014
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 2. august 2014.
3. ↑  «198/1 Sagelva». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 14. oktober 2021.
4. ↑  *Rapport fra kontaktutvalget Kraftutbygging–naturvern om vassdrag som bør vernes mot kraftutbygging*. Bergen. 1971. s. 183.
5. ↑  (no) Sagelvvatn naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
6. ↑  (no) Sørkjosleira naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
**Danserfjella** brukes av blant annet Kartverket som navn på et stort åsparti mellom Vansjø og fylkesvei 279 i Østfold.

En annen kilde, Oskarson, S.: «Historisk atlas over Råde» avgrenser i et kart Danserfjella til et mindre platå med to høyder sørvest i dette området, eventuelt også utenfor det, med koordinatene (i sentrum av området) ca. 59° 23′ 3,0414″ N 10° 56′ 32,62084″ Ø.

En tredje kilde hevder en lokalisering enda lenger sør. På det militære Kvadratmiilkart nr. 26 fra 1776 finnes «Dansebierg» ved ca. 59° 22′ 15,07324″ N 10° 56′ 32,90749″ Ø. Åsene på dette gamle kartet er tydelig upresise, men plasseringen er opplagt en helt annen enn ved de to andre alternativene, for eksempel ca. 2 km sør for området som Kartverket antyder på Norgeskart.no.

De alternative lokaliseringene er beskrevet i boka «Kortreiste topper i høyreist skog».

Kartverket oppgir Danserfjella som høyeste topp i Råde kommune i sin liste «Høgaste fjelltopp i kvar kommune». Det høyeste punktet er også kjent som Piperødåsen.

Referanser
----------

1. ↑  Historisk atlas over Råde
2. ↑  Kvadratmiilkart nr. 26
3. ↑  Kortreiste topper i høyreist skog
4. ↑  Høgaste fjelltopp i kvar kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ishi** (født ca. 1860, død 25. mars 1916) var det siste kjente medlemmet av yahi-stammen i California, et amerikansk urfolk. Resten av yahi-stammen ble drept i California-folkemordet på 1800-tallet. Ishi ble omtalt som "den siste ville indianer" i USA, og levde mesteparten av livet isolert fra moderne amerikansk kultur. Som femtiåring, i 1911, ble han funnet i en låve i nærheten av byen Oroville, California.

Navnet "Ishi" er et kallenavn som betyr "mann" på yana-språket. Antropologen Alfred Kroeber ga ham dette navnet fordi yahikulturen tradisjonelt sett krever at man ikke oppgir sitt eget navn før en annen yahi har introdusert en. Når folk spurte hva Ishi het, sa han: "Jeg har ikke noe navn, for det er ingen som kan navngi meg" - underforstått at det ikke fantes noen andre yahier som kunne opplyse om navnet på hans vegne.

Ishi fikk bo hos antropologer på Berkley, Universitetet i California, som både studerte ham og ga ham jobb som vaktmester. Han bodde mesteparten av sitt gjenværende liv i en universitetsbygning i San Francisco. Livet han ble omtalt i tallrike filmer og bøker, særlig viktig er biografien *Ishi in Two Worlds* (norsk: *Ishi i to verdner*) utgitt av Theodora Kroeber i 1961.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave-ID 15735053, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave-ID 12168559, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Archive, Internet Archive-ID ishiintwoworldsb00kroe/page/232/mode/2up?q=death[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Ishi (1862?–25 March 1916), the last "Stone Age" Indian in California and, probably, in the entire United States, oppført som Ishi, the last "Stone Age" Indian in California and, probably, in the entire United States, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Stenaldermennesker i Storbyen». *Tromsøposten*. 25.10.1912. s. 1. Besøkt 15.08.2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** KulturNav
 |
Golden Gate Bridge innhyllet i adveksjonståke
Havtåke på vei inn Korsfjorden i Hordaland
**Adveksjonståke** er tåke som oppstår ved at varm, fuktig luft driver over en kald overflate. Den varme lufta avkjøles til under duggpunktet ved kontakt med underlaget, og det dannes tåke. Adveksjon betegner i denne sammenhengen horisontale bevegelser i luftmasser.

En viss turbulens i nedre luftlag er nødvendig for at tåka skal dannes – typisk styrke 3-4 (3-8 m/s). Vinden sørger for avkjøling av et tjukkere luftlag og løfter tåka til større høyde. Til forskjell fra strålingståke er adveksjonståke vedvarende og har stor vertikal mektighet (300 til 600 m). 

Typisk havtåke er adveksjonståke, og oppstår når varm luft driver inn over kald havoverflate. I Norge dannes slik tåke langs kysten spesielt om våren og forsommeren, når havoverflata ennå er kald. Havområder der havstrømmer med ulik temperatur møtes, er særlig utsatt for adveksjonståke, f.eks. Barentshavet og Øst-Finnmark.

Kilder
------

* (no) Adveksjonståke i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Fæstningsværker paa Larkullen» (*Fortifications at Larkoul*) av John William Edy (1760–1820) tegnet 1800, utgitt i *Boydell’s picturesque scenery of Norway* i London 1820.
Fredriksodde sett fra sjøsiden i 2003.
**Fredriksodde** var et lite fort anlagt noe sør for Larkollen i Østfold fylke. Fortet skulle beskytte den lokale havnen. Fortet ble anlagt etter utbruddet av den store nordiske krig og de første anleggskostnadene kan spores til generalkvartermester Caspar Schøller i 1711 med en anvisning for en *redoute med Corps de Garde*. Fortet har sitt navn etter at Fredrik IV besøkte det i 1719. Tordenskiold nevner havnen hele 34 ganger og han lå der selv med linjeskipet «Laaland» i tre døgn i 1717.

Etter at den store nordiske krig var slutt hadde fortet mindre betydning, men ble opprettholdt frem til 1730. I dag finnes bare rester etter kruttkjelleren i en villahave på Larkollen.

Kilder
------

* Kavli Guthorm: *Norges festninger*,Universitetsforlaget 1987, ISBN 82-00-18430-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Jessheim is- og flerbrukshall** ligger i Jessheim i Ullensaker kommune i Viken (tidligere Akershus). Den befinner seg rett utenfor sentrum på Gystadmarka og den står ved siden av friidrettsstadion og Jessheim stadion. Hallen var ferdig i januar i 2014 og den ble offisielt åpnet av ordføreren Harald Espelund den 15. mars. Anlegget kostet kommunen ca. 143 millioner kroner og den har et areal på 10370 kvm. Hallen er eid av Ullensaker kommune og er anbefalt av Norges ishockeyforbund.

Bakgrunn og bygning
-------------------

Den store befolkningsveksten gjorde at flere ønsket nye haller. Mange ønsket å få en flerbrukshall med både idrettshall og en ishall. Dette anlegget er kommunens første tilbud på innendørs is idretter. Bygget består av to haller, idrettshallen og ishallen. 

Den har også flere fellesløsninger, da de har felles:

* inngangsparti
* kiosk
* resepsjon
* toaletter.

Innvendig i begge hallene finner man vertikale trespiler. Begge hallene har garderober og tribuner.

Idrettshallen
-------------

Idrettshallen er en hall med mange bruksområder der man kan gjøre en rekke forskjellige aktiviteter. Tribunen har 255 sitteplasser og hallen er lagd med tanke på breddeidretten. Den har en treningshall med tre håndballbaner på 23m x 44m. 

Den har også:

* en basketballbane
* tre badmintonbaner
* tre innebandybaner
* fem løpebaner for friidrett på 60 meter
* tre volleyballbaner
* et styrkerom.

Hallen har tatt til betrakting at den også skal fungere for idretter som trenger stor takhøyde, som ballspill eller badminton. Derfor er hallen 9 meter høy, isteden for 7 som er det normale.

Ishallen
--------

Ishallen har også en tribune med 240 sitteplasser. Hallen er 28mx58m, noe som er både smalere og kortere enn de typiske Europeiske banene. Dette er fordi ishallen er blitt bygget etter nordamerikanske mål. Hallen er merket for curling og den kan også brukes for kjelkehockey.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Jessheim Is- og Flerbrukshall | Gode idrettsanlegg». *www.godeidrettsanlegg.no*. Besøkt 4. februar 2021.
2. 1 2 3  Brekkhus, Arve (18. mars 2014). «Jessheim is- og flerbrukshall åpnet». *Bygg.no - Byggeindustrien*. Besøkt 4. februar 2021.
3. ↑  Brekkhus, Arve (18. mars 2014). «Jessheim is- og flerbrukshall åpnet». *Bygg.no - Byggeindustrien*. Besøkt 4. februar 2021.
Rjukan kirke
**Rjukan prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Tinn kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Rjukan kirke.

Rjukan prestegjeld og dets sogn er nå en del av Tinn kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Telemark prosti.

Historikk
---------

Vestfjorddalen var et typisk jordbruksbasert samfunn, inntil det ble en rask utvikling av industristedet Rjukan i løpet av årene 1907 til 1925. Geistlig sett sognet det gryende tettstedet til Dal kirke og Tinn prestegjeld. Allerede i skrivelse av 5. mai 1911 til Kristiansand stiftsdireksjon ble behovet for en kirke på Rjukan bragt på bane av sogneprest N. R. Heyerdahl. Dal sognestyre fattet 30. april 1911 beslutning om at den nye kirken skulle oppføres, og 21. desember 1915 ble Rjukan kirke vigslet av biskop Bernt Andreas Støylen.

Ved kgl.res. av 22. oktober 1948 ble Tinn prestegjeld delt, ved at Rjukan sogn ble utskilt som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Rjukan

Referanser
----------

1. ↑  Einung, H. H. (1978). *Tinn soga*. [s.n.] s. 648.
2. ↑  *Kirker i Telemark*. Flora forlag. 1986. s. 112. ISBN 8290695004.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Telemark, arkivverket.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Termodynamikkens første hovedsetning** eller lov sier at energi kan aldri oppstå eller tilintetgjøres, men kun kan gå over i andre former. Denne fundamentale naturloven omtales også som energiprinsippet eller **loven om energiens bevarelse**. Energimengden i et isolert system er konstant. Prinsippet ble etablert på midten av 1800-tallet og først klart formulert av de tyske fysikerne Hermann von Helmholtz og Rudolf Clausius.

Loven handler om energi som kan opptre på forskjellige måter. Energi i et system kan utveksles med omgivelsene i form av arbeid *W* eller varme *Q*. Dermed forandres systemets indre energi *U*. Energiloven sier at ved å tilføre systemet en liten varmemengde *ΔQ*, vil denne være lik summen av forandringen *ΔU* av den indre energien og det lille arbeidet *ΔW* som systemet samtidig utfører. Den tilførte energien i form av varme forsvinner ikke, men går bare over i andre former. Matematisk skrives dette som

{\displaystyle \Delta U=\Delta Q+\Delta W}
Termodynamikkens andre hovedsetning sier at den tilførte varmen vil gi en forandring *ΔS ≥ ΔQ /T* i systemets entropi *S* når systemet har absolutt temperatur *T*. Det utførte arbeidet *ΔW* kan være mekanisk, kjemisk eller av elektromagnetisk natur.

Forklaring og eksempel
----------------------

I dagligtale kan det sies at «energi forsvinner» eller «blir borte», men energi kan aldri bli borte ifølge termodynamikkens 1. hovedsetning. Det som skjer er at energien blir spredd utover, entropien øker.

Når for eksempel en pil suser av gårde gjennom luften på vei mot en blink, kan vi si at den inneholder energi i kraft av sin bevegelse (se: bevegelsesenergi). Når pilen så treffer blinken, går denne bevegelsesenergien over i vibrasjoner i blinken (og i pilen). Disse vibrasjonene forplanter seg videre utover, og når de er blitt små nok, kaller vi dem for varme. Varme er en energiform, men den er den energiformen som i minst grad kan utnyttes til nyttig arbeid. Det er heller ikke mye vi merker til varmen som frambringes av vibrasjonene fra blinken i form av temperaturøkning. (Temperaturen i blinken og omgivelsene øker med kanskje 0,0001°C.) Energien som pilen hadde da den beveget seg gjennom luften, har altså ikke blitt borte. Den er omdannet til varme.

Omvendt kunne vi[*hvem?*] tenke oss at denne lille oppvarmingen av blinken kunne samle seg og omdannes til mekanisk energi som ville slynge pilen tilbake mot bueskytteren. Dette er fullt mulig ifølge 1. hovedsetning. At det ikke skjer i virkeligheten, skyldes termodynamikkens 2. hovedsetning.

Se også
-------

* Termodynamikk
* Termodynamikkens andre hovedsetning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Einar Duenger Bøhn** (født 1977) er en norsk filosofiprofessor, som har mye fremme i landsdekkende radio og TV.

Han er oppvokst i Vormsund og hadde et utenlandsopphold i California som 17-åring der han ble hektet på filosofi. Han studerte filosofi ved Universitetet i Oslo der han fikk hovedfag i 2003.
Ifølge sin egen jobbeside fikk han i 2009 en Ph.D. i filosofi fra University of Massachusetts i Amherst, USA, på en avhandling om mereologien, om forholdet mellom et objekt og dens deler. Han ble førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo, men meldte overgang til Universitetet i Agder der han fikk jobb som professor. Han forsker etter eget sigende på metafysikk og er også inne i forskning på kunstig intelligens.

Han har vært hyppig gjest i radioprogrammer på NRK P2 som Verdibørsen, og var med i Portrettmesterskapet på NRK i 2023.

Utgivelser
----------

* Bøhn, Einar Duenger (2022). Teknologiens filosofi. ISBN: 978-82-02-64609-7. Cappelen Damm Akademisk. s 222.
* Bøhn, Einar Duenger (2021). Hva er metafysikk?. ISBN: 9788215047805. Universitetsforlaget. s 150.
* Bøhn, Einar Duenger (2019). Meningen med livet. ISBN: 978-82-430-1223-3. Spartacus. s 177.
* Bøhn, Einar Duenger (2019). God and abstract objects. ISBN: 978-1-108-45744-6. Cambridge University Press. s 61.

Referanser
----------

1. ↑  Einar Duenger Bøhn fra Akademiet for Unge Forskere.
2. 1 2  *Filosofen: Jakten på livet* i Raumnes Avis den 6. oktober 2012.
3. ↑
4. ↑  Einar Duenger Bøhn Arkivert 31. oktober 2023 hos Wayback Machine. på cair.uia.no, Center for Artificial Intelligence Research.
**Låby skole** er en barneskole i Halden. Skolen har elever fra 1-7. trinn, og betjener boligområdene vest i Halden by. Skolen er avgiverskole til Strupe Ungdomsskole. Rektor siden 2017 er Fredrik Holm, som tok over fra Kent-Arne Andreassen (rektor 2010-2017). Skolen ble påbegynt i 1981, da *Sentrum skole* fylte hundre år, og stod ferdig til innflytting i 1982. Det er ca 300 elever, 25 lærere og 15 miljøarbeidere ved skolen.

Skolen er oppført i lave mursteinsbygninger, og har klassetrinnspaviljonger i separate hus: *Eika*, *Furua*, *Thor Heyerdahl-bygget*, *Anne Cath. Vestly-bygget*, *Ole-Gunnar Solskjær-bygget* og *Ole Evenrud-bygget* er de sentrale bygningene.

Referanser
----------

1. ↑  «Han blir ny rektor på Låby skole». *www.ha-halden.no* **(norsk)**. 16. november 2017. Besøkt 31. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Låby skole – Halden kommune. Besøkt 21. november 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
«Eureka» har flere betydninger.
**Forbedringspotensial:** Denne artikkelen har forbedringspotensial. Hvis ingen begrunnelse er oppgitt i malen eller på artikkelens diskusjonsside, kan malen fjernes uten videre.
Vitsetegning av Arkimedes før eureka-øyeblikket. Fra *The Comic History of Rome*.
**Eureka** eller **Heureka** (gresk: εὕρηκα) er gresk for «Jeg fant det», og sies å stamme fra Arkimedes.

Han hadde fått i oppdrag å finne ut om en gullgjenstand var ekte, eller om den bare var belagt med gull. Egenvekten av rent gull var kjent etter veining av nøyaktig oppmålte gjenstander. Gjenstanden det her var snakk om kunne ikke måles, siden det var et gullsmedarbeide. Problemet med å finne volumet av gjenstanden skal etter sigende ha falt ham inn mens han følte oppdriften i sitt badekar. Han skal da ha ropt «Eureka», hoppet ut av badet og løpt til oppdragsgiver med løsningen.

Prinsippet fra den gang er i dag kjent som Arkimedes' lov, som begynner slik: «Når et legeme senkes i vann – – .»

I dag snakker man like gjerne om a-ha-opplevelser.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**«San Telmo»** var et spansk 74-kanoners linjeskip som ble sjøsatt i 1788. Det var 53 meter langt, 14,5 meter bredt og hadde et deplasement på 2 550 tonn.

I 1819 var «San Telmo» flaggskip i en spansk marineskvadron under kommando av Rosendo Porlier på vei til Callao i Peru. Skvadronens oppdrag var å forsterke stedets kolonistyrker som kjempet mot uavhengighetsbevegelsen i Sør-Amerika. Skvadronen kom ut for kraftig uvær i Drakestredet, og «San Telmo» ble hardt skadet og måtte slepes av «Primerosa-Mariana». Da trossene røk 4. september ble «San Telmo» overlatt til seg selv med en besetning på 644 offiserer, soldater og sjømenn ved om lag 62° sørlig bredde.

Vrakrester som sannsynligvis stammer fra «San Telmo» ble funnet av William Smith i 1820 ved Cape Shirreff på Livingston Island. Funn av gamle selskrotter på Smith Island, gjort av James Weddell i 1819–21, har ledet til gjetninger om at overlevende kan ha gått i land på Sør-Shetlandsøyene.

En varde på Half Moon Beach og en plakett på Gaviota Hill ved Cape Shirreff er reist til minne om ofrene på det spanske fartøyet. Disse minnesmerkene står oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Referanser
----------

1. 1 2  Robert K. Headland (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. s. 123–24. ISBN 978-0-9550852-8-4.
2. ↑  
	* Historic Sites & Monuments in Antarctica, HSM 59 Arkivert 22. februar 2015 hos Wayback Machine.. International Polar Heritage Committee

Eksterne lenker
---------------

* (es) El San Telmo. Una historia sin final.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Jasmin Aasland** (født 25. november 1975 i Haugesund) er en norsk skuespiller. 
Hennes første rolle var som dyrehandleren i *Folk og røvere i Kardemommeby* (1986).

Hennes første opptreden i fjernsynet var i *Brennpunkt* på NRK i 1998. I 1999 var hun «Lotte» i *Ca. lykkelig* på TV 2. I 2000 spilte hun «Sigrun Sleive» i *Vazelina hjulkalender*
I 2001 var hun med i to NRK produksjoner, *De nære ting* og *Fritt Fram* (i innslaget 3 på gata). Hun spilte også i filmen *Ondt blod i stua* på Den norske filmskolen i 2001.

I 2002 spilte hun rollen som «Trude» i *Borettslaget*. I 2003 var hun i *USHI* på TVNorge. 
I 2005 hadde hun 3 innslagsroller i *Kjendisjakten* på TV 2, hun var «Gunnhild» i NRKs *Barnas supershow* og «Vikaren» i TV3s julekalender *Tjuefjerde*.

I 2006 var hun programleder for *Prinsessen og professoren* på TV3 og med i *Barnas super-sommershow* på Hunderfossen. Hun hadde også en stemmerolle for NRK Barne-TV dette året.

Referanser
----------

1. ↑  imdb.com bio besøkt 30. mars 2008
2. ↑  imdb.com:Vazelina hjulkalender besøkt 30. mars 2008
3. ↑  tvrage.com biografi Arkivert 10. mai 2015 hos Wayback Machine. besøkt 30. mars 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jasmin Aasland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Biografi på teaternett.no