recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erlend Klarholm Nilsen** (født 1978) er en norsk komponist, skuespiller og komiker som har jobbet mye sammen med Stein Johan Grieg Halvorsen. De ble kjent for sine mange musikalske imitasjoner i den musikalske humorserien *Slå på ring* på NRK (2001 og 2005). 

Sammen med barndomskameraten Stein Johan Grieg Halvorsen deltok Nilsen med innslag i faste innslag i NRKs ungdomsprogram *Trigger* i 2000. Året etter fikk de sitt eget program, *Slå på ring*, som også var NRK Underholdningsavdelingens bidrag til Montreux-festivalen i 2002. Den kom med nye sesonger i 2003 og 2005. *Slå På Ring* ble også nominert til Gullruten 2003 for beste humorprogram. De gav også ut et par CDer med sanger fra serien. I 2006 hadde de faste innslag humorprogrammet *Påskenøtter* for TV 2 og i 2010 gjorde de komiserien *Påpp & Råkk* på NRK3 i 2010 samt radioprogrammet *Bestevenn med Erlend og Steinjo* på P3. I 2011 hadde han en rolle i dramaserien *Lilyhammer* på NRK1 og i 2012 var han programleder i humor-/reiseserien *Alle Norges Hemmeligheter* på Dagbladet Nett-tv.  Nilsen hadde også en større rolle i barnefilmen *Doktor Proktors tidsbadekar* (2015). 

Nilsen har arbeidet for musikkfirmaet Fayes, og har utover dette erfaring innen dubbing av animasjonsserier, voice-over og undervisning. Han har også drevet med oversettelser av lydbøker for barn.

Annet
-----

Den 11. september 2001 var Erlend og Steinjo i New York og skulle etter planen besøke Twin Towers for å gjøre opptak der for serien *Slå på ring*. Men de forsov seg denne morgenen, og teamet rakk ikke fram som planlagt. Noe som sannsynligvis reddet livet deres.

Referanser
----------

1. ↑   AlloCiné, www.allocine.fr, besøkt 11. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Filmstarts, www.filmstarts.de, besøkt 11. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dagbladet, utgitt 5. mai 2007, besøkt 11. juli 2021, «Tv-duoen Erlend Klarholm Nilsen (29) og Stein Johan «Steinjo» Grieg Halvorsen (31) fra «Slå på ring» har kjent hverandre så lenge de kan huske, helt tilbake til tidlig barndom i en bygård på Majorstua i Oslo»[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Skybakmoen, Jonas (5. mars 2010). «Blir det ny suksess?». *adressa.no*. Arkivert fra originalen 11. juli 2021. Besøkt 11. juli 2021.
5. ↑  «NRK.no - Slå på ring». *www.nrk.no*. Besøkt 11. juli 2021.
6. ↑  «NRK TV - Se Påpp og råkk» **(norsk)**. Besøkt 29. januar 2018.
7. ↑  «Bestevenn med Erlend og Steinjo». *arkiv.p3.no*. 2011. Besøkt 11. juli 2021.
8. ↑  NTB (10. april 2006). «Dobbel nøttedose». *adressa.no*. Arkivert fra originalen 30. januar 2018. Besøkt 29. januar 2018.
9. ↑  «Erlend Klarholm Nilsen». *Viatone* **(engelsk)**. 27. august 2018. Besøkt 11. juli 2021.
10. ↑  «Alle ebøker og lydbøker av Erlend Klarholm Nilsen». *EBOK.NO*. Besøkt 11. juli 2021.
11. ↑  «NRK-team forsov seg - reddet livet». *journalisten.no* **(norsk)**. 12. september 2001. Besøkt 11. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erlend Klarholm Nilsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Erlend Klarholm Nilsen på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Erlend Haddeland** (født 15. juni 1990) er en norsk journalist, nå digital markedsfører, som var redaktør i Lyngdals Avis fra 2013 til 2017.

Han studerte medier og kommunikasjon ved Høgskolen i Oslo og Akershus da han overtok redaktøransvaret fra Magnus Aunevik.

Haddeland var en sentral skikkelse da Lyngdals Avis gikk fra å være en dugnadsdrevet nettavis til å bli en skikkelig avis med faste ansatte. Avisen ble utvidet med en ukentlig papirutgave fra og med 6. mars 2014. Under utdelingen av årets mediepriser fra Mediebedriftenes Landsforening i 2015 ble Lyngdals Avis tildelt prisen «årets nyskaping» for overgangen fra nett til papir.

Haddeland forlot redaktørjobben for å bli art director i Media Sør 1. september 2017. Lars Rekaa ble ny redaktør.

Referanser
----------

1. ↑  «MEDIEPRISENE: Her er bilder av alle kveldens prisvinnerne!». medier24.no. 7. mai 2015. Besøkt 17. desember 2017.
2. ↑  «Redaktør Erlend Haddeland forlater journalistikken og Lyngdals Avis. Blir art director i Media Sør». medier24.no. 1. juni 2017. Besøkt 17. desember 2017.
Insignier for SS-Gruppenführer etter 1942
**Gruppenführer** var en paramilitær grad i nazispartiet NSDAP, introdusert i Sturmabteilung (SA) i 1925 senere brukt i Schutzstaffel (SS) og i andre organisasjoner tilknyttet nazistene. Graden tilsvarte general eller generalløytnant/viseadmiral i Wehrmacht.

Insigniene var tre eikeløv på jakkeslagene. I 1942 la SS til en sølvknapp da nye grader ble opprettet.

SA-Gruppenführer
----------------

En Gruppenführer i SA var normalt kommandant for flere mindre enheter, *Standarten*, som ble plassert sammen i *Gruppen*. Opprinnelig var en SA-Gruppenführer på nivå med en general.

SS-Gruppenführer
----------------

I 1930 ble graden innført i SS, og gitt til de som kommanderte *Gruppen* i SS og noen høyere offiserer i SS-staben. I 1932 ble SS reorganisert, og *Gruppen* ble til *Abschnitt* («avsnitt»). En Gruppenführer hadde kommandoen over et Abschnitt, mens den nye graden SS-Obergruppenführer ble innført som en overordnet grad. 

Som i SA ble graden opprinnelig regnet som likeverdig med generalsgraden i Wehrmacht, men i 1934 ble den plassert på nivå med Generalleutnant. I Waffen-SS, den militære grenen av SS, ville en Gruppenführer normalt bli omtalt som *SS-Gruppenführer und Generalleutnant der Waffen-SS*. Disse offiserene bar også skulderklaffene til en Generalleutnant i hæren.

En av de mest kjente personer som har innehatt denne rangen er Hermann Fegelein.

Andre organisasjoner
--------------------

Graden ble også brukt i andre organisasjoner:

* Nationalsozialistisches Kraftfahrerkorps (NSKK)
* Nationalsozialistisches Flieger-Korps (NSFK)
* Volkssturm

I Volkssturm ble graden gitt til underoffiserer, og hadde dermed en helt annen betydning enn i SA og SS.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. 1995. s. 393. ISBN 8202141389.
2. ↑  Stein, G. H. (1984). *The Waffen SS: Hitler's elite guard at war, 1939-1945*. Cornell University Press.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lavere grad:**Brigadeführer** | ***Grad i SS og SA*****Gruppenführer** | Høyere grad:**Obergruppenführer** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**«Don't»** er en amerikansk sang, skrevet av Jerry Leiber og Mike Stoller. Den ble gjort kjent av Elvis Presley.

Sangen ble spilt inn av Presley i Radio Recorders, Hollywood, 6. september 1957.
«Don't» ble utgitt på RCA Victor 47-7150 (single) og RCA Victor 20-7150 (78-plate) 7. januar 1958. Produsent var Steve Sholes.

I 2002 spilte David Gilmour en versjon av sangen på en konsert. Den ble utgitt på DVD-platen *David Gilmour in Concert*.

Norske versjoner
----------------

Ragnar «Joker» Pedersen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Dumt». Øivind «King Kong» har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Ape Plater APES-8102 i 1981.

Eldar Vågan har skrevet en senere norsk tekst. Hans norske tittel er «Dumt». Vazelina Bilopphøggers har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *Musikk tel arbe'* (Slagerfabrikken/Opal SLP 99007) i 1986.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Elvis Presley | Storbritannias flagg Storbritannia | # 2 | 13 | 1. mars 1958 |
| Elvis Presley | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 1 | # 1 i 1 uke | 1958 |

«Don't» var den ellevte nummer én-hiten for Presley på den amerikanske Billboard Hot 100-listen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sessions 1950's». Arkivert fra originalen 12. oktober 2008. Besøkt 10. desember 2018.
2. ↑  Elvis Discography 1958
3. ↑  «Diskografier og annet go'-stoff for samlere». Arkivert fra originalen 19. februar 2007. Besøkt 24. september 2009.
4. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere[*død lenke*]
5. ↑  Chart Stats - Elvis Presley - Don't
**Heliodor** (gresk *Heliodorus*) fra Emesa (Homs) i Syria var en fønikisk forfatter som vanligvis blir datert til 200-tallet e.Kr. og er kjent som forfatteren av en gresk romanse eller roman ved tittelen *Aithiopika* (*Den etiopiske fortelling*) eller noen ganger også for *Theagenes og Chariklea*. Verket har viktighet i litteraturhistorien som en tidlig roman.

I henhold til eget utsagn er *Aithiopika* «forfattet av en føniker fra Emesa, av Helios' ætt Theodosios’ sønn Heliodor». Han skal ha tilhørt en familie bestående av soldyrkende prester, men i henhold til den eklektiske historikeren Socrates Scholasticus var forfatteren av Aithiopika en Heliodorus, biskop av Tricca i Thessalia (Hellas). Denne tilskrivelsen er neppe sikker, og det nå generell enighet om den reelle forfatteren var en sofist fra 200-tallet e.Kr. som vi ellers vet lite eller ingenting om.

*Aithiopika* fikk ny oppmerksomhet i løpet av renessansen, etter å ha vært glemt i århundrer. Det ble funnet i et manuskript i biblioteket til Matthias Corvinus i 1526, siden trykket i Basel i 1534. Siden har andre manuskripter blitt gjenoppdaget. Verket omfatter 10 bøker eller deler, tilsvarende 250 moderne tekstsider. Fortellingen har handling fra Egypt hvor en ung kvinne som til tross for sin lyse hud er etiopisk prinsesse ved navn Kharikleia.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Héliodore d'Emèse (02..?-03..?), BNF-ID 12083027v, besøkt 25. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Heliodor d’Èmesa, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0032357, besøkt 25. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   IdRef ID 029143071[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Heliodorus-of-Emesa[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Sitert fra Haarberg, J. Selboe, T. og Aarset, H. E.: *Verdenslitteraturhistorie. Den vestlige tradisjonen*. Universitetsforlaget, Oslo 2007. Side 130. ISBN 978-82-15-00696-3.
6. ↑  *Historia Ecclesiastica* V. 22

Eksterne lenker
---------------

* Aethiopica – *Aithiopika*, kalt «Aethiopica» i engelsk oversettelse hos *Elfinspell*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Carl Aage Hilbert** (født 27. mars 1899 i København, død 17. oktober 1953) var en dansk jurist som var amtmann på Færøyene fra 1936 til 1945.

Hilbert var cand.jur. fra 1921, og var i løpet av sin karrière ansatt i forskjellige departementer. I 1930 ble han dommer i fødebyen København, og i 1936 ble han amtmann på Færøyene. I hans regjeringstid på øyene ble den færøyske språk- og flaggstriden utkjempet, og færøyingenes rett til å benytte sitt eget språk og flagg i offisielle sammenhenger var et hett diskusjonstema. Etter at Færøyene frivillig ble okkupert av Storbritannia i 1940, ble flaggstriden uventet løst, ved at Winston Churchill forlangte at alle færøyske skip skulle seile under det færøyske flagget, *Merkið* (ettersom Danmark var okkupert av Tyskland). Amtmann Hilbert, et utvalg lagtingsmedlemmer og lagtingsformannen dannet en provisorisk færøysk regjering, Færøyenes landsutvalg.

Da krigen sluttet i 1945, endte også Hilberts tid som amtmann.

Selv om Hilbert ofte var sterkt kritisert i løpet av sine første fire år som amtmann, blir han i nåtiden for det meste rost for sin innsats under okkupasjonen av Færøyene under andre verdenskrig.

Kilder
------

* *Løgtingið 150 – Hátíðarrit*, bind 2 (2002), s. 287. (PDF)

| * v
* d
* r
Færøyenes amtmenn 1821–1948 |
| --- |
| Emilius Løbner (1821–1828) **·** Christian Ludvig Tillisch (1828–1830) **·** Frits Tillisch (1830–1837) **·** Christian Pløyen (1837–1849) **·** Carl Emil Dahlerup (1849–1862) **·** Peter Holten (1862–1871) **·** Hannes Finsen (1871–1885) **·** Lorentz Høyer Buchwaldt (1885–1897) **·** Christian Bærentsen (1897–1911) **·** Svenning Rytter (1911–1918) **·** Victor Stahlschmidt (1918–1920) **·** Elias Olrik (1920–1929) **·** Hjalmar Ringberg (1929–1936) **·** Carl Aage Hilbert (1936–1945) **·** Cai A. Vagn-Hansen (1945–1948) | Færøyenes flagg |

Portaler: Færøyene | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**SC Group**, tidligere **Supacat Limited**, er en britisk produsent av terrengkjøretøyer, og leverer sin produkter hovedsakelig til det britiske forsvaret. Selskapet ble stiftet i 1982, og produserte da Supacat 6x6, et lite terrengkjøretøy med sekshjulsdrift.

Selskapet ble stiftet av Nick Jones og David Clayton som begge var interessert i glideflyvning. På den tiden så drev Jones med utviklingen av Cat 6x6, og Clayton kom inn for å lage reduksjonsgirkassen til dette kjøretøyet. Han fortsatte videre med andre prosjekter, blant annet trekkvinsjen for glidefly som selskapet utviklet i 1985 og fremdeles selger i 2005.

Selskapet flyttet til Dunkeswell i 1988.

Produkter
---------

**HMT 400** og **HMT 600** er lastebiler med uavhengig hjuloppheng, dieselmotor som oppfyller Euro III-utslippskrav, automatisk girkasse og er luftportable med C-130 Hercules og CH-47 Chinook. HMT 400 har firehjulsdrift, mens HMT 600 har sekshjulsdrift.

**Cat** er et lite sekshjulsdrevet terrengkjøretøy med vanntett skrog og tre aksler montert tett sammen. De to forreste akslene styrer. Den har en 1,9 liter turbodiesel fra Volkswagen, automatisk girkasse fra Audi og veier 1 750 kg. Den er i bruk av det britiske forsvaret og andre militære styrker, og har vært i bruk i 43 land.

**MPV** står for Mine Protected Vehicle og er en pansret kjøretøy med spesielle hensyn tatt for beskyttelse mot miner. Motoren er en Caterpillar 31236E på 300 hestekrefter. Den kom i tjeneste med det britiske forsvaret i 2003. Kjøretøyet produseres i USA.

I tillegg produserer firmaet vinsjer for tauing av glidefly, og markedsfører snøscootere for Bombardier.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Supacat Limited – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk)
**Helikopterulykken på Heerodden** skjedde 30. mars 2008 da et russisk helikopter av typen Mi-8 operert av Spark+ Airline Ltd. havarerte under landing på den russiske helikopterbasen på Heerodden utenfor Barentsburg. Det var ni passasjerer ombord, alle russiske og ukrainske statsborgere hjemmehørende i Barentsburg. Tre personer omkom og to personer ble alvorlig skadet. De omkomne var kapteinen, styrmannen og en av passasjerene som var ansatt hos Trust Arktikugol. De tre omkomne ble om kvelden fraktet til Longyearbyen og sendt til rettsmedisinsk undersøkelse i Tromsø. De alvorlige skadede, begge russiske statsborgere, ble fraktet til sykehuset i Longyearbyen. Natt til 31. mars ble de to skadde fraktet med ambulansefly til Universitetssykehuset Nord-Norges ortopediske avdeling for behandling av bruddskader.

 De skadde ble først fraktet til Longyearbyen sykehus
På ulykkestidspunktet var det tett snødrev og under ti meter sikt. Ifølge presseattaché Kolesnikov ved Russlands ambassade i Oslo var årsaken til ulykken at helikopteret ble tatt av et stormkast under landing og kastet inn i hangarveggen. Det var flere spor i hangarbygningene etter rotoren.

Det havarerte helikopteret var det eneste russiske helikopteret som var i aktivitet på Svalbard.

Ulykkesundersøkelsen
--------------------

En ulykkesundersøkelse ble som vanlig satt i gang for å klarlegge årsaksfaktorene som førte til helikopterhavariet.

Tre inspektører fra Statens havarikommisjon for transport (SHT) ankom Barentsburg 31. mars for å starte undersøkelsen.

Siden ulykken inntraff på norsk territorium ledes undersøkelsen av den norske havarikommisjonen, og i samsvar med internasjonale retningslinjer skjer det i samarbeid med den russiske havarikommisjonen.

SHT i sin rapport etter ulykken mener at løs snø, i mulig kombinasjon med vindkast, skapte utfordringer i forbindelse med landingen. Under landingen benyttet flygebesetningen en uheldig framgangsmåte som medførte at de mistet nødvendige visuelle referanser. Den avbrutte landingen ble gjennomført med klare mangler ved
besetningssamarbeidet. Besetningen mistet kontrollen over helikopteret og traff en hangarvegg. Kollisjonen fikk så alvorlige konsekvenser, delvis fordi personer om bord ikke var fastspent med setebelter.

Referanser
----------

1. 1 2 3  
«Helikopter styrtet på Svalbard». Aftenposten. 30. mars 2008. Besøkt 30. mars 2008.
2. 1 2  
«Helikopter styrtet på Svalbard». VG. 30. mars 2008. Besøkt 30. mars 2008.
3. ↑  
«Tre omkommet i helikopterstyrt på Svalbard». Dagbladet. 30. mars 2008. Besøkt 30. mars 2008.
4. ↑  
«Tatt av vindkast». Aftenposten. 30. mars 2008. Besøkt 30. mars 2008.
5. ↑  
«Helikopter styrtet på Svalbard». NRK. 30. mars 2008. Besøkt 30. mars 2008.
6. ↑  Rapport fra SHT nr SL 2013/06
***Flommen*** er en roman skrevet av Jonny Halberg og kom ut 2000. For romanen fikk han P2-lytternes romanpris og Kritikerprisen i 2000.

Historie
--------

I det første kapitlet møter vi gårdbrukeren Robert Gjørstad som fortellerstemme. Robert bor sammen med sin mor, en stum og funksjonshemmet bror og en søster på 16, som tenderer mot et utsvevende ungdomsliv. Faren til Robert er død og Robert mener at det er eldstebroren som drepte ham. Robert er heller ikke mors beste barn, men viser likevel stor omsorg for sine nærmeste. Gården ble etablert av Roberts oldefar, som var husmann før han brøyt opp, skifta navn fra Dahl til Gjørstad og annekterte en øy. Den nye gårdbrukeren verken betalte eller godtok mer sommerbeite for andres sauer og kyr på øya.

Historien starter ved at den lokale politimannen Stein Ove Sand besøker gården til Robert og hans familie, som ligger på Østlandet et sted. Robert er usikker på hva politimannen vil, men han er sikker på at det er han selv det gjelder. Mens den uniformerte tjenestemannen er inne og snakker med hans mor, er Robert på den lokale Statoil-stasjonen for å få seg en hamburger. Han tar seg et fornøyd overblikk over det frodige og grønne dalføret med velstelte gårder, samtidig som han tenker med lett overbærenhet på det han kaller nikkersadelen som dukker opp med ski, fotoapparater og eksklusiv sprit ved påsketider og utpå sommeren. Stein Ove Sand kommer innom Statoil-stasjonen og forteller Robert at det hadde stått noen i hagen til en nabo og glodd inn i stua hans, noen hadde rissa inn galger i epletrærne hans, han hadde blitt trua på livet over telefonen og natten før hadde settertispa hans forsvunnet.

I det neste kapittelet ser vi det samme lokalsamfunnet gjennom stemmen til den omtalte politimannen, og slik deler de på å representere fortellerstemmen gjennom resten av boka. Etter hvert tar naturkreftene over kontrollen over bygdesamfunnet, og latente sosiale konflikter får fritt spillerom.

Eksterne lenker
---------------

* De seks første sidene av boken, fra dagbladet.no
* «Har alt i seg til å bli årets Roman». dagbladet.no, 31. oktober 2000.

Portal: Litteratur
***Dream Street*** er Janet Jacksons andre album, utgitt på plateselskapet A&M Records, utgitt den 22. september 1984. Jackson valgte på dette albumet og gå bort fra «tyggegummi-pop»-preget fra hennes første album, og gikk i retning av den rene pop-sjangeren.[] På denne tiden var Jackson fast skuespiller i den populære TV-serien *Fame* i USA. Dette er Jacksons siste album før hun i 1986 nådde toppen av salgslisten verden rundt med albumet *Control*.

Bakgrunn
--------

Jackson delte tiden sin mellom innspilling av episodene til *Fame* og innspillingen av sitt andre album. Hun uttalte senere at hun ikke var særlig fornøyd med TV-serien,[] og sluttet etter en sesong. På denne tiden var hun også kjæreste med James DeBarge som hun senere i 1984 skulle gifte seg med. I motsetning til Jacksons første album, var nå flesteparten av brødrene hennes med på enten produseringen av låtene eller som korist.

Sporliste
---------

1. «Don't Stand Another Chance» (John Barnes, Marlon Jackson, Janet Jackson) – 4:14
2. «Two to the Power of Love» (Peter Beckett, Steven A. Kipner) – 3:06
3. «Pretty Boy» (Jesse Johnson) – 6:32
4. «Dream Street» (Giorgio Moroder, Bellotte) – 3:52
5. «Communication» (Paul Bliss) – 3:12
6. «Fast Girls» (Jesse Johnson) – 3:18
7. «Hold Back the Tears» (Chris Eaton) – 3:14
8. «All My Love to You» (Marlon Jackson, Anthony Patler) – 5:44
9. «If It Takes the Night» (David A.Bryant, Jay Gruska) – 4:09

Mottakelse
----------

Albumet ble enda en skuffelse for Jackson, da albumets plassering ikke nådde høyere enn 147.-plass i USA, Jacksons dårligste album-plassering noensinne. Igjen var mottakelsen fra kritikerne blandet, med de samme synspunktene fra forrige album. Albumets første singel var «Don't Stand Another Chance» som var produsert og skrevet av Marlon Jackson nådde 101.-plass i USA, som Jackson framførte under Fame-turneen med seriens skuespillere i 1984. Den andre singelen var en duett med Cliff Richard ved navn «Two to the Power of Love» som nådde en skuffende 83.-plass i Richards hjemland, England, men var en topp 10 – hit i Sør-Afrika. Den siste singelen fra albumet var «Fast Girls» som ikke nådde singel-listen i USA.

Singler
-------

* 1984 – *«Don't Stand Another Chance»* (#101 USA)
* 1984 – *«Two to the Power of Love»* (#83, England)
* 1984 – *«Fast Girls»* (#)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dream Street* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Dream Street* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Erling Westher**
(født 12. mars 1903, død 1986)
var en norsk pianist og pedagog.

Westher debuterte med Oslo Filharmoniske Orkester (1927) med Christian Sindings *Klaverkonsert*.
Han overtok den kunstneriske ledelsen av Klaverakademiet etter Nils Larsens bortgang (1937),
et verv han holdt inntil han etablerte eget klaverinstitutt (1948).

Om Westhers undervisningsgjerning skrev Kjell Bækkelund blant annet at «Det som kjennetegner Westhers klaverpedagogikk er hans intense innlevelse i stoffet og hans evne til å inspirere eleven til det ytterste, samtidig som han vet en masse om spesielle klaverproblemer og har funnet fram til en klarhet på dette område.».

Blant Westhers markante elever nevnes 
Kirsti Hjort,
Ruth Lagesen,
Olaug Fostås,
Karin Westher,
Oskar Raaum,
Ella Arntsen,
Rolf Østbye,
Gunnar Sønstevold,
Magne Hegdal,
Ester Skogsrud,
Johan Øian,
Hans Olav Egede Larssen,
Laila Aavatsmark,
Edvard Hagerup Bull,
Jarle Sørå,
Kåre Siem og
Rolf Syversen.

Ellers var han musikkritiker i hovedstadens blader, og fast musikkmedarbeider i Arbeiderbladet fra 1949.

Westher komponerte et stykke kalt *Slottsvalsen*, som ble innspilt og oppnådde en viss popularitet i 1930-årene.

Premier
-------

* Statens kunstnerstipend 1963 (reise, studie) på kr 5 000

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Friheten 1953.03.12*. Oslo. 1953. s. 4.
3. ↑  Vanberg, Vidar (1987). *Norsk grammofonplatehistorie*. Oslo: V. Vanberg. ISBN 8270001384.

Kilder
------

* *Friheten 1953.03.12*. Oslo. 1953. s. 4.
**Boris Vladimirovitsj Stürmer** (russisk: Бори́с Влади́мирович Штю́рмер, *Boris Vladimirovitsj Shtjurmer*; født 27. juli 1848 i Bajkovo, død 9. september 1917 i Petrograd) var en russisk embetsmann, seremonimester ved hoffet, og politiker. 

Stürmer var utdannet jurist fra Sankt Petersburgs universitet og ble i 1894 utnevnt til guvernør i Novgorod og to år senere i Jaroslavl. 

Deretter innehadde han en rekke høye poster innen russisk forvaltning, og tjenestegjorde blant annet på innenriksministeriet under Vjatsjeslav von Plehve. Stürmer var konservativ, hengiven tilhenger av monarkiet og stod hoffets favoritt Grigorij Rasputin nær.[]

I januar 1916 ble han utnevnt til statsminister og var samtidig, fra mars, innenriksminister og, fra juli, utenriksminister. 

Stürmers regjering var svært upopulær.[] I november holdt Pavel Miljukov, lederen for kadettpartiet, en beryktet tale i dumaen der han anklaget Stürmer for høyforræderi og samarbeide med Tyskland. Saken var svært delikat mot bakgrunn av hans tyskklingende etternavn og den pågående første verdenskrig. Etter anklagen, som Miljukov senere innrømmet var helt grunnløs, krevde Stürmer at tsar Nikolaj II skulle oppløse dumaen.[] Etter fortsatt hard kritikk mot regjeringen og ytterligere motbør i krigen måtte tsaren i stedet avskjedige Stürmer den 19. november og erstatte ham med den mer liberalt sinnede Aleksandr Trepov. 

Etter februarrevolusjonen i 1917 ble Stürmer arrestert av den provisoriske regjering og satt i fengsel i Peter-Paul-festningen der han døde i september.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Boris Vladimirovič Štûrmer, BNF-ID 161942952[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Boris Vladimirovich Sturmer, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Boris-Vladimirovich-Sturmer, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boris Stürmer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Erling Welle-Strand** (født 25. oktober 1916 i Bergen, død 25. mai 2013) var en norsk motstandsmann og forfatter. 

I 1940 deltok han i kampene ved Bagn etter den tyske invasjonen av Norge. Han ble medlem av Kompani Linge etter å ha flyktet til Shetland i 1941. Han gikk krigsskolen i London i 1943, og hadde løytnants grad til 1946. Han hoppet ut i fallskjerm over Harestua 31. desember 1944 og skulle lede operasjon «Foscott» i Oslo-området (Milorg-distrikt 13) ved frigjøringen. Oppdraget besto i beskytte viktig infrastruktur mot tysk ødeleggelse blant annet Telegrafbygningen, transformatorstasjoner, kringkasteren på Tryvann, Hammeren kraftverk og vannverket ved Maridalsvannet. Welle-Strand satte opp en styrke på 20-100 mann for hvert objekt som skulle beskyttes og hadde i alt 600 mann til disposisjon. Han drev opplæring av Milorg-befal i Hadelandsåsen våren 1945.

Etter å ha arbeidet for Landslaget for reiselivet til 1955 arbeidet han som forfatter av reiselivsbøker om Norge.

Hedersbevisninger
-----------------

Welle-Strand ble tildelt krigsmedaljen, Haakon VII-medaljen og deltakermedaljen.

Familie
-------

Erling Welle-Strand var sønn av forfatter Edvard Welle-Strand og lærer Elsa Kielland Lindhé. Han var far til Anne Welle-Strand.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Evensen, Knut (25. februar 2020). «Erling Welle-Strand». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 18. oktober 2020.
3. ↑  «Erling Welle-Strand». *Store norske leksikon*. 15. september 2020. Besøkt 18. oktober 2020.
4. ↑  Berg, John (2000). *Krigsskolen i London 1942-43*. Oslo: J. Berg.
5. ↑  Christensen, Trygve (1993). *Marka og krigen: Oslomarka 1940-1945*. Oslo: T. Christensen. ISBN 8299291607.
6. 1 2 3  *Studentene fra 1935: biografiske opplysninger, artikler og statistikk samlet til 25-års jubileet september 1960*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1935. 1960. s. 448.
7. ↑  «Anne Welle-Strand». *Store norske leksikon*. 26. februar 2020. Besøkt 18. oktober 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Audun Farbrot** (født 29. august 1964 i Trondheim) er fagbokforfatter og fagsjef forskningskommunikasjon ved Høyskolen Kristiania. Han har ansvar for bruker- og allmennrettet forskningsformidling. Farbrot er styremedlem i nettavisen forskning.no. Farbrot har tidligere arbeidet som journalist i *Økonomisk Rapport* og *Aftenposten*. Han er utdannet Executive Master of Management fra Handelshøyskolen BI i 2012 og er siviløkonom fra samme institusjon i 1990. I 2013 ga han ut boken *Forskningskommunikasjon. Praktisk håndbok for forskere og kommunikasjonsrådgivere*.

Referanser
----------

1. ↑  Forskning.no
2. ↑  «Forskningskommunikasjon. Praktisk Håndbok for forskere og kommunikasjonsrådgivere. (Cappelen Damm Akademisk, 2013)». Arkivert fra originalen 11. november 2013. Besøkt 25. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Audun Farbrot i BIBSYS
* Profil[*død lenke*] på Cappelen Damm forlags hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Audun Aagre** (født 1973) og var inntil 2020 leder i Den norske Burmakomité. Han har bakgrunn som journalist, forfatter, fotograf og filmskaper. 

Han står bak dokumetarfilmene *Magnetisk musiker* om den norske pianisten og komponisten Jon Balke fra 2006. *Gaudís by* handlet om arkitekten Antoni Gaudís religiøse modernisme og konstruksjonen av Sagrada Família. I *Matador* fulgte han to av Spanias mest kjente tyrefektere, El Juli og José Tomás. 

Aagre har gitt ut flere bøker. I *Norge Rundt* med Bent Stiansen (Font forlag), 2014, reiste han landet rundt på jakt etter smaken av Norge. *Arktiske fristelser* (Dinamo forlag), 2012, ble produsert sammen med kokkene Øyvind Vestrheim og Tina Dingsøyr Vik, og ble nominert til Årets kokebok i 2012, samt beste grafiske uttrykk av Grafill i kåringen Årets vakreste bøker.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Aagre, Audun 1973-, viaf.org, besøkt 6. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ny daglig leder i Den norske Burmakomité». Den norske Burmakomité. 4. februar 2013. Besøkt 6. september 2019.
3. ↑  
Steen, Knut. «Jon Balke – Magnetisk Musiker». Ballade.no. Besøkt 7. september 2019.
4. ↑  
«Diplom. Laila Mjøs, Blæst design. Arktiske fristelser». Grafill.no. Besøkt 7. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Audun Aagre på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Audun Iversen (sanger)** (født 28. juli 1977) er en klassisk sanger (baryton) fra Harstad. 

I 2007 vant han Dronning Sonjas Internasjonale Musikkonkurranse. Han ble knyttet til operaen i København fra 2005, og de første tre årene arbeidet han som sanger ved Opera Akademiet, deretter som medlem av solistensemblet. I København arbeidet han sammen med de norske sangerne Randi Stene og Tuva Semmingsen. Hans engasjement i København gikk ut i 2009. Sesongen 2008/09 sang han i *Wozzeck*, *Figaros bryllup* og *Den glade enke*. 

I 2007 var Iversen finalist i Der Internationale Hans Gabor Belvedere Gesangswettbewerb (Belvederekonkurransen) i Wien, der over 3000 sangere deltok. I desember 2007 sang han under utdelingen av Nobels fredspris til Al Gore og Rajendra Pachauri fra FNs klimapanel. Han ble deretter engasjert som solist til å synge under innvielsen av det nye operahuset i Bjørvika i Oslo den 12. april 2008.

Biografi
--------

Audun Iversen begynte å synge da han var 22 år. Hans første rolle var i musikalen *Jesus Christ Superstar* av Andrew Lloyd Webber på Trøndelag Teater vinteren 1999/2000. Deretter gikk han et år på Toneheim folkehøgskole, før han begynte å studere på Norges musikkhøgskole for Håkan Hagegård og Svein Bjørkøy. Han har bachelorgrad derfra i 2005, og oppnådde karakteren A. I 2008 tok han mastergrad i utøvende sang i København. Mens han studerte i Oslo var han medlem av Det norske solistkor. De gav ut en plate med verker av Edvard Grieg for plateselskapet BIS Records i 2007, og Iversen hadde flere av solopartiene på denne platen.

Repertoar
---------

* «Grev Amalva» i Figaros bryllup
* Eugen Onegin
* Don Giovanni

Kilder
------

* Om Audun Iversen hos Den norske opera og ballett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Erling von Mende** (født 10. oktober 1940 i Berlin i Tyskland) er en tysk sinolog, sønn av Gerhard von Mende og hans kone Karo (Alma Karoline) Espeseth, født i Haugesund. Han har undervist ved FU Berlin siden 1983. Hans spesialfelt er den sosiale og økonomiske historie fra det tidlige Song-dynasti til slutten av Qing-dynastiet.

Von Mende tok i 1969 doktorgrad i sinologi, økonomisk historie og mandsjukunnskap i Köln. Hans dissertasjon i 1971 het *Die wirtschaftlichen und konsulären Beziehungen Norwegens zu China von der Mitte des 19. Jhs. bis zum 1. Weltkrieg* («De økonomiske og konsulære relasjoner mellom Norge og Kina fra midten av det 19. århundre til første verdenskrig»}).

Von Mende kvalifiserte seg til universitetslærer i 1979 i Köln, med spesialisering innen sinologi og mandsjustudier. I 1982 utgav han *China und die Staaten auf der koreanischen Halbinsel bis zum 12. Jh.: Eine Untersuchung zur Entwicklung der Formen zwischenstaatlicher Beziehungen in Ostasien*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Publications (FU Berlin)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
*For kvinnenavnet, se Helin (navn)*

**Helin** er en innsjø i Innlandet. Mesteparten av sjøen ligger i Vang kommune, mens området ved utløpet i sørøst ligger Vestre Slidre. Helin drenerer til Tisleia og innsjøen ble regulert i forbindelse med utbyggingen av Åbjøra kraftverk. Vannspeilet kan reguleres med inntil 2 meter. Helin er en vindeksponert klarvannssjø med en nokså rik bunnvegetasjon, blant annet kransalger helt ned til 15 meters dyp. Denne vegetasjonen gir en høy produksjon av bunndyr.

I 1930 ble et 35 km² stort område mellom Helin og Syndinvannene i øst fredet som botanisk plantenasjonalpark; Helin plantepark. I skiferura under fjellet Gila og langs Helin vokser flere sjeldne planter, blant annet urvalmue (*Papaver relictum*). Urvalmuen er ellers bare påvist ett annet sted i verden; Bleia naturreservat i Lærdal. Det er imidlertid omdiskutert hvorvidt dette er en egen underart, se islandsvalmue. Ellers er Helin er omgitt av bjørkeskog.

Det er adkomst til Helin i nord via vei (bomveg) fra Grindaheim i Vang kommune. Herfra kan man også via vei (bomvei) ta seg videre til Smådalen, vest for Helin. Nord i Helin ligger stølsområdene; Grøvstølen, Tunestølane og Vassenden. Det går vei langs mesteparten av Helins østside og denne passerer Helestrond før den endrer i Tangane. Sør for Helin ligger Strøstølane og det er adkomst hit via vei (bomvei) fra Ryfoss/Riste bru ved E16 over Syndin.

Fiske er tillatt i perioden og 1. januar til 15. august. Fiskekort selges og admininstreres av Helin grunneierlag.

Helin ble sammen med Nordre Syndin vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. Vernet ble begrunnet med innsjøenes store biologiske mangfold knyttet til botanikk og vannfauna.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 15. april 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 15. april 2015
3. ↑  «012/24 Nordre Syndin og Helin». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 17. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Helin fotografert mot nord fra toppen av Åkslefjellet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Andrea Therese Skjolde Fostervold** (født 15. mai 1992) er en norsk skuespiller fra Oslo. 

Hun har utdannelse fra Forstudium Teater, en treårig skuespillerutdannelse fra NSKI Høyskole (2018) og etterutdanning ved OsloMet. 

Våren 2020 turnerte hun med Teater Joker i teaterforestillingen *Brune*, basert på *barneboken med samme tittel*, i regi av Den Kulturelle Skolesekken.

Fostervold brukes mye som stemmeskuespiller. 

Tidligere har hun spilt i kortfilmen *Mens du står utenfor* (2002) av Nina Grünfeld. Hun spilte også rollen som *Sølvie Steen* i krimserien Nattsøsteren (2007) av Unni Lindell.

Fostervold er medlem av Norsk Skuespillerforbund.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Andrea Therese Skjolde Fostervold». *Teater Joker*. Arkivert fra originalen 10. november 2020. Besøkt 10. november 2020.
3. ↑  «Skjolde Fostervold, Andrea Therese - Norsk Skuespillerforbund». *www.skuespillerkatalogen.no*. Besøkt 10. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrea Therese Fostervold på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Rebecca Andrea Thompson** (født 22. mai 1959 i Dayton i Ohio i USA) er en amerikansk skuespiller og artist. Hun har en sønn som heter Alec, født i 1992. Hun er mest kjent for sine roller i TV-seriene *Falcon Crest*, *Babylon 5*, *JAG*, *24*, *Heroes* og *NYPD Blue*.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun og hennes fire søsken vokste opp i et troende katolsk foreldrehjem. I en alder av seks år flyttet hun til Australia med sin familie. Thompson ble uteksaminert fra high school da hun var 16 år, og reiste verden rundt i fem år før hun bosatte seg i New York City, hvor hun ble oppdaget av film-agenten Irene Marie. 

### Karriere

Etter å ha jobbet som modell, opptrådte hun på Strasberg Studio og på Herbert Berghof Studio. Thompson var gift med Davod HiG fra 1987 til 1990, og senere med hennes medskuespiller fra *Babylon 5*, Jerry Doyle, fra 1995 til 1997.

Etter endt utdannelse, begynte Thompson sin karriere som artist. Hennes første større filmrolle kom i 1987 med filmen *Wall Street* med Michael Douglas og Charlie Sheen i hovedrollene. I 1989 fikk hun rollen Genele Ericson i såpeoperaen *Falcon Crest* i løpet av seriens siste sesong. I 1993 fulgte rollen som telepaten Talia Winters i science fiction-serien *Babylon 5*. Thompson forlot denne serien på slutten av seriens andre sesong. 

I midten av den første sesongen fikk Thompson rollen som kommandør Alison Krennick i *JAG*. Krennick var en rådgiver for sjefen for Juristkorpset (Navy's Judge Advocate General's Corps) i det amerikanske marinedepartementet. Hun var blant flere aktører som forlot dette showet da det ble kansellert av NBC etter en sesong før CBS begynte å sende denne serien. Senere fikk Thompson en rolle i *NYPD Blue*. Hun la opp skuespiller-karrieren i april 2000 for å satse på en karriere innen journalistikk. Thompson ble ansatt hos CNN Headline News som kveldsanker i juni 2001, men forlot det etter relativt kort tid i mars 2002.

Det ble spekulert på om at hun trakk seg på grunn av de lange dagene som holdt henne borte fra hennes da ni år gamle sønn. Under en av hennes opptredener i januar 2003, gjorde hun en uttalelse som kan tyde på at hun forlot CNN fordi hun var uenig den med måten nyhetene ble håndtert på.[]

Etter å ha forlatt CNN tok hun opp skuespillerkarrieren og hadde en gjesteopptreden i *NYPD Blue* og *Forensic Files*, samt at hun hadde en rolle i dokumentarserien *The System*. Fra 2003 spilte hun en rolle i *Psychic Detectives* og fra november samme år av hadde hun en tilbakevendende gjesterolle i den tredje sesongen av TV-serien *24*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrea Thompson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Andrea Thompson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Andrea Thompson på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Thompson på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Andrea Thompson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Johannes Melkior (Giovanni Melchiore) Bosco**, mest kjent som **Don Bosco** (født 15. august 1815, død 31. januar 1888. Han ble født i Becchi ved Castelnuovo d'Asti i Piemonte i Italia (erkebispedømmet Torino) som yngste sønn i en bondefamilie. 

Da han begynte på seminaret i Chieri som 16-åring i 1831, var det veldedighet som sørget for at han hadde passende klær: Sognepresten sørget for en kappe, borgermesteren ga ham en hatt og menighetsmedlemmer bidro med prestekjole og sko.[] Etter diakonvielsen begynte han som 20-åring på det kirkelige kollegiet (Convitto Ecclesiastico) St. Frans i Torino, etter økonomisk hjelp fra Louis Guala, grunnlegger og rektor for kollegiet. Det produserte på den tiden de best utdannede prestene i hele Italia, inkludert Kirkestaten.[] Han ble presteviet den 6. juni 1841.

Bosco hadde stort behov for pålitelige assistenter, og i 1859 begynte han sammen med 22 ledsagere å organisere en kongregasjon som kunne sikre kontinuitet i arbeidet. Bosco nærte stor beundring for den hellige Frans av Sales' spiritualitet, og han kalte sine medarbeidere for salesianere.[] De kalles oftest Salesiani di Don Bosco – SDB; Salesianerne av Don Bosco, men det offisielle navnet er Societas S. Francisci Salesii. 

I 1885 hadde legene advart ham om at hans hvileløse aktiviteter kom til å slite ham ut, men å hvile var i strid med hans natur.[] Han ble stadig svakere i løpet av 1887. Den 31. januar 1888 døde Bosco. 40 000 mennesker viste ham den siste ære da han lå på lit de parade.[] Praktisk talt hele befolkningen i Torino var på gaten under hans begravelse.[] Han ble gravlagt i byens Salesianerkirke Maria Auxiliatrix.

Han ble saligkåret den 2. juni 1929 og helligkåret den 1. april 1934, påskedag, av pave Pius XI.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Sankta Katarinahjemmet** er et katolsk nonnekloster på Majorstuen i Oslo. Klosteret ble grunnlagt i 1928, og har navn etter Katarina av Siena. Søstrene er apostoliske dominikanerinner. 

Kommuniteten består av 12 nonner. I 2012 var det to noviser i klosteret. 

Klosteret har ansvar for et gjestehus og et studenthjem samt for «Rosahjemmet», hvor de leier ut møtelokale. Rosahjemmet er kalt opp etter helgenen Rosa av Lima. I gjestehuset er det plass til 18 gjester, som tilbys overnatting, frokost og aftens. I studenthjemmet tilbyr Katarinahjemmet hybler for unge kvinner. Det er til enhver tid fra 14-18 beboere ved studenthjemmet, som alle får full kost og losji. Hybelboerne er gjerne studenter ved videregående skoler, universiteter eller høyskoler, men tidvis tar klosteret også i mot unge kvinner som ønsker å ta del i klosterets liv ved å jobbe som frivillige, eller «volontører» i klosterets terminologi. I møtelokalet kan gruppene som besøker klosteret få middag og andre forfriskninger.

Referanser
----------

1. ↑  Aukrust, Knut (1996). *Bak klosterets port*. Solum. s. 62. ISBN 8256010606.
2. ↑  «Om oss». Katarinahjemmet. Besøkt 14. mai 2021.
3. ↑  «Møtelokale». *Sta. Katarinahjemmet*. 30. juni 2015. Besøkt 13. mai 2021. «Rosahjemmet er bygd på midten av 1800-tallet og har sitt navn etter den hellige Rosa av Lima. Det ligger fint til på en liten forhøyning foran Katarinahjemmet og er rehabilitert i 2006 med tilskudd fra Byantikvaren.»
4. ↑  «Volontør». *Sta. Katarinahjemmet*. 30. juni 2015. Besøkt 13. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Klosterets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Katastrofepsykiatri** er et område innen psykiatrien som fokuserer på alvorlige psykiske reaksjoner på katastrofesituasjoner, som kan være eksempelvis krig, terrorhandlinger, naturkatastrofer, alvorlige ulykker eller voldshandlinger. Katastrofepsykiatri henger nært sammen med katastrofepsykologi. Forskjellen på de to områdene er dels at de har sine disiplinære røtter i henholdsvis det medisinske fagområdet psykiatri og i psykologien, og at katastrofepsykiatri strengt tatt har fokus på alvorlige eller «abnorme» psykiske lidelser, mens katastrofepsykologien favner alle former for psykiske reaksjoner. Avgrensningen mellom katastrofepsykiatri og katastrofepsykologi er vanskelig i praksis, og i dagligtale vil begrepet katastrofepsykiatri ofte også omfatte de psykologiske aspektene ved katastrofer. Katastrofepsykiatri har røtter i fagområdet militærpsykiatri som fokuserer mer spesifikt på krigshandlinger, på soldaters psykiske helse og på sivilbefolkningens reaksjoner på krig. Den norske militærpsykiateren Arne Sund bygget opp norsk militærpsykiatri til å bli ledende innen NATO og regnes som grunnlegger av fagområdet katastrofepsykiatri. I 1978 ble Sund professor i katastrofepsykiatri ved Universitetet i Oslo og leder for Kontoret for katastrofepsykiatri ved Universitetet i Oslo og Forsvarets sanitet. Forskningsvirksomheten i denne enheten ble i 2004 innlemmet i NKVTS, mens det kliniske arbeidet ble videreført i Forsvarets sanitet.

Litteratur
----------

* Robert J. Ursano, Carol S. Fullerton, Lars Weisæth, Beverley Raphaelred (red.): *Textbook of disaster psychiatry*, 2. utg. 2017, Cambridge University Press
* Arne Sund (2008). *Historien om katastrofepsykiatrien som nytt fagområde i Norge*. Sessvollmoen: Forsvarets sanitet. ISBN 9788299240963.

Referanser
----------

1. ↑  Katastrofepsykiatri i Store medisinske leksikon
2. ↑  Ulrik Malt (3. november 2017). «Arne Sund». Store norske leksikon. Besøkt 10. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Dream Tower** (hangul: 드림 타워) er en planlagt skyskraper i Seoul, Sør-Korea. Bygningen planlegges som en 665 m høy bygning, som skal bli en del av Dreamhub i Yongsan International Business District i bydelen Yongsan i Seoul, Sør-Korea. Etter planen skal bygningen stå ferdig i 2016 og skal da rage 25 meter høyere enn nabobygningen Digital Media City Landmark Building (640 moh) som er under oppføring i samme område i Seoul, og planlegges som verdens nest høyeste bygning etter Burj Khalifa, som i likhet med Dream Tower bygges av Samsung C&T.

Bygningen blir sentrum i den nye bydelen som nå konstrueres i Yongsan. Kostnaden for hele prosjektet begernes til 22,6 milliarder USD. Plasseringen er ved Hanelva nær Yongsan stasjon. Byggearbeidene startet ved å rive eksisterende bebyggelse i 2010 og grunnarbeidene startet i 2011.

Referanser
----------

1. 1 2  «New Yongsan designs hark back to history». JoonAng Daily. 3. juni 2009. Besøkt 11. desember 2011.
2. ↑  «Putting the soul back into Seoul». WorldArchitectureNews.com. 20. august 2008. Besøkt 11. desember 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Dreamhub
**Kathleen Beller** (født 1956) er en amerikansk skuespillerinne kjent fra tv-serien *Dynastiet*.

Beller TV-debuterte i 1971 i serien *Search for Tomorrow*, og filmdebuterte i 1978 i *The Betsy*. Hun har etter dette medvirket i filmer som *Movie Movie* (1978), *Promises in the Dark* (1979), *Fort Apache, The Bronx* (1981) og *The Sword and the Sorcerer* (1982). Fra 1982 til 1984 hadde hun rollen som Kirby Anders i serien *Dynastiet*. Hun gjentok rollen i den to-delte miniserien *Dynasty: The Reunion* (1991). Hun har også hatt ledende roller i tv-filmer som *Mary White* (1977), *Are You in the House Alone?* (1978), *No Place to Hide* (1981) og *Deadly Messages* (1985).

Beller har hatt få roller etter *Dynastiet* og hadde sin siste film- og TV-opptreden i 1993.

Hun giftet seg i 1988 med musikeren Thomas Dolby og har tre barn med ham.

Referanser
----------

1. ↑   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kathleen Beller på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Kathleen Beller i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Kathleen Beller på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Kathleen Beller på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Beller på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Beller hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Kathleen Beller hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |