recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hovedbygningen på Reier gård på Jeløya som Chrystie overtok i 1840. Foto: Edmund Schilvold (2005) 
**Hans Chrystie** (født 5. januar 1793 i Moss, død 25. desember 1877 i Kristiania) var en norsk bruks- og godseier og politiker. Han fikk borgerskap i fødebyen i 1811 og etter reiser i inn-og utland slo han seg ned som forretningsmann i Moss. Etter farens død i 1840 overtok han Reier gård på Jeløya og bosatte seg der.

Chrystie hadde en rekke verv i lokalmiljøet; han var løytnant i borgerkorpset, branninspektør og forlikskommissær. Han var medlem av formannsskapet og ordfører i Moss landsogn en periode.
 I 1842 var han suppleant til Stortinget for Moss og for Moss og Drøbak i 1845. Han var 1. representant fra Smaalenenes Amt til Stortinget i 1848, hvor han var sekretær i bankkomiteen, medlem av komiteen om pengekrisen og byenes skattevesen.

De siste årene han levde bodde han i Kristiania, hvor han også døde. Han ble gravlagt på Moss gamle kirkegård.

Familie
-------

Hans Chrystie tilhørte slekten Chrystie i Moss og var sønn av handelsmann og sagbrukseier Andreas Chrystie (1761-1840) og hans andre ektefelle Dorothea Elisabeth Eeg. Selv giftet Chrystie seg med sin tremenning Johanne Frederikke Kirschoff i 1815 og fikk tre barn med henne. Hun døde i 1819, 23 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 174[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet: 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K*. Kristiania: Steen'ske bogtrykkeri. s. 174.
3. ↑  Nils Johan Ringdal (1989). *Moss bys historie, bind 2. 1700-1880*. Moss: Moss kommune. s. 369–371.
4. 1 2 3  Iuell, Ragnar (1946). *Slægten Chrystie i Norge*. Oslo: Cammermeyer. s. 22–24.
5. ↑  Juell, Ragnar (1946). *Slægten Chrystie i Norge*. Cammermeyer. s. 21–22.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hans Chrystie hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Hans Christian Hansen** (født 1861 i Bergen, død 1900) var en norsk filosof.

Hansen var hegelianer og tilhenger av den nyidealistiske filosofien, som han bidro til å gi kjennskap om i Norge i 1890-årene. 16. mars 1889 holdt han foredraget «De moderne Fritænkeres høieste Gode» i Studentersamfundet, hvor han angrep materialismen og naturalismen. Året etter kom nyromantikkens gjennombrudd i Studentersamfundet.

I 1895 utga Hansen sin doktoravhandling, «Rummet og Sjælen», hvor han i hovedsak bygget på Hegels filosofi. Avhandlingen ble opptrykket i serien «Norsk filosofi i det 19. århundre» i Thorleif Dahls Kulturbibliotek i 1977.

Hansen var venn av litteraturkritikeren Carl Nærup og dikteren Sigbjørn Obstfelder, og tilhørte den kretsen som i begynnelsen av 1890-årene møttes hos Synnøve Brinchmann: blant andre Nærup, Obstfelder, Nils Kjær, Gustav Vigeland, Thomas Krag og Jens Thiis.

Verker
------

* *Moral, religion og videnskab* (1890)
* *Rummet og Sjælen* (1895)
* *Om Begrebet Frihed* (1896)
* *Gammelt og Nyt fra Troens og Tankens Verden* (1898) NBdigital

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, oppført som H.C. Hansen, NORAF-ID 4003808[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hans\_Christian\_Hansen\_-\_norsk\_filosof[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Margrete Kjær (1950). *Nils Kjær og hans samtidige*. Oslo: Gyldendal. s. 8.

Kilder
------

* A. H. Winsnes: *Norsk litteraturhistorie*, bd. 5, s. 182–83. Oslo: Aschehoug, 1961.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Hans Christian Hansen i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Hans Conrad Leipelt** (født 18. juli 1921 i Wien i Østerrike, død 29. januar 1945 i München-Stadelheim) var en tysk student kjent for sin rolle i motstandsbevegelsen i Tyskland under andre verdenskrig. Han var en av de som videreførte Den hvite roses arbeid etter at gruppen hadde blitt avslørt av Gestapo i 1943. Han ble arrestert året etter og dømt til døden og henrettet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Leipelt ble født i Wien. Faren var sivilingeniør, og moren Katharina var kjemiker. Hun var evangelisk kristen, men med jødiske foreldre ble hun etter Nürnberglovene regnet som jøde. I 1925 flyttet familien til Hamburg, hvor sønnen i 1938 tok sin abitur, etterfulgt av tjeneste i reichsarbeitsdienst og Wehrmacht.

### Annen verdenskrig

Under felttoget i Frankrike ble han i juni 1940 dekorert med Jernkorset av annen klasse og Panserødeleggelsesmerket. Senere samme ble han år dimittert i unåde fordi han var *Mischling* (= halvjøde) av første grad, i og med at moren nå ble regnet som jødisk.

Høsten 1940 begynte han på kjemistudier ved Universität Hamburg, og i vintersemesteret 1941/1942 gikk han over til Ludwig-Maximilians-Universität München der han studerte under Heinrich Otto Wieland. Dette var mulig fordi Wieland som nobelprisvinner i 1927 hadde en viss handlefrihet, og dermed kunne benytte det kjemiske instituttet som et fristed for halvjøder. 

Vintersemensteret 1941/42 flyttet Leipelt dermed til München sammen med sin forlovede Marie-Luise Jahn, men selv om de dermed befant seg i samme by som Hans Scholl, traff de aldri ham eller andre fra Den hvite rose.

#### *«Den hvite Rose»*

I februar 1943 fikk Leipelt fatt i Den hvite roses sjette løpeseddel, og sammen med Marie-Luise lagde han kopier av den på en skrivemaskin. De spredde den så i Hamburg. Mens de samlet inn penger til enken etter professor Kurt Huber, ble de angitt og arrestert.

13. oktober 1944 ble Leipelt dømt til døden av Volksgerichtshof i Donauwörth, mens Jahn fikk tolv års tukthus. Han ble henrettet ved giljotinering i Stadelheimfengselet den 29. januar 1945. Hans mor ble etter reglene for *Sippenhaft* (= slektshefte, dvs at slektninger heftet for/stod ansvarlige for lovbrudd begått av andre i familien) arrestert og satt i Fuhlsbüttel-fengselet, der hun hengte seg.

Referanser
----------

1. ↑  Peter Normann Waage: *Traute Lafrenz og Den hvite rose* (s. 189), forlaget Schibsted, Oslo 2010, ISBN 978-82-516-2746-7
2. ↑  Peter Normann Waage: *Traute Lafrenz og Den hvite rose* (s. 204)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Andre verdenskrig
*For den norske filosofen, se Tove Pettersen (filosof)*
**Tove Elisabeth Pettersen** (født 1970) er en norsk næringslivsleder som blant annet har hatt ledende stillinger i Hafslund og Jernbaneverket.

Pettersen tok forberedende ved Universitetet i Oslo. Deretter begynte hun studier ved Norges handelshøyskole der hun ble siviløkonom i 1994.

Hun startet yrkeskarrieren i 1995 da hun ble ansatt som kraftanalytiker i Hedmark Energi. I 1997 ble hun ansatt som porteføljeforvalter i Hafslund Markets. To år senere ble hun produktsjef i selskapet, og fikk ansvar for å utvikle og selge nye produkter mot det profesjonelle kraftmarkedet. I 2000 ble gikk hun inn i rollen som rådgiver for industrielt eierskap i Hafslund ASA og fikk ansvar for å følge opp en del av de selskapene som Hafslund hadde investert i. I 2002 rykket hun opp til konserndirektør for Hafslund Kraftomsetning, en stilling hun hadde til 2011. I 2012 ble hun administrasjonsdirektør i Jernbaneverket.

Pettersen har også sittet i styret i Energibedriftenes landsforening (EBL) og i Eidsiva Vekst AS.

Referanser
----------

1. 1 2   Dagens Perspektiv, dagensperspektiv.no, utgitt 9. februar 2003, besøkt 27. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rapport, Redaksjonen-Økonomisk (9. februar 2003). «Ferske fjes: Strømselger i særklasse». *Dagens Perspektiv*. Besøkt 17. april 2020.
3. ↑  Gimmestad, Johnny (27. januar 2002). «Ledelse uten Rotary-faktor». *Aftenposten*. Besøkt 17. april 2020.
4. ↑  «Hafslund mister toppleder til Statoil». *e24.no*. Besøkt 28. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
|  |
| --- |
|  |
| Korstogene |
| * Det første korstog
* Folkekorstoget
* Det tyske korstog i 1197
* Det norske korstog i 1107
* Korstoget i 1101
* Det annet korstog
* Det tredje korstog
* Det fjerde korstog
* Albigenserkorstoget
* Barnekorstoget
* Det femte korstog
* Det sjette korstog
* Det syvende korstog
* Gjeterkorstoget
* Det åttende korstog
* Det niende korstog
* De nordlige korstog
* Korsfarerstat
 |

**De nordlige korstog** eller **Østersjøkorstogene** var korstog som ble utført av de katolske kongene i Danmark og Sverige, og Den tyske orden mot Nord-Europas hedninger langs Østersjøen. Svenskene og tyskerne hadde også korstog mot de russisk-ortodokse kongedømmene i nord. Noen av disse korstogene ble kalt korstog i sin samtid, men de fleste, særlig de svenske fikk denne betegnelsen av nasjonal-romantiske historikere på 1800-tallet. 

Områdene i Baltikum ble etter hvert kolonisert av tyskere, svensker og dansker. Finnene, esterne, latvierne, litauerne og gammelprøysserne konverterte til kristendommen. Også norske styrker deltok, både konger og privatpersoner ble med på korstogene i Østersjøen.

Se også
-------

* Korsfarerstater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | World History Encyclopedia
 |
Ydmykelsen av keiser Valerianus av persiske Sjafur. Penn og tusj, Hans Holbein den yngre, ca. 1521.
**De romersk-persiske krigene** var en serie med konflikter mellom den gresk-romerske verden og to påfølgende persiske riker: det partiske rike og Sasanideriket. Slag som ble utkjempet mellom Partia og den romerske republikk begynte i 54 f.Kr.; kriger begynte under senrepublikken, og fortsatte gjennom Romerriket og Sasanideriket. Flere vasallkongeriker i form av bufferstater foruten flere allierte nomadiske folk spilte også en rolle. Krigene endte med de arabiske og muslimske erobringer som førte til at Sasanideriket falt og store territoriale tap for det bysantinske Østromerriket kort tid etter slutten av den siste krigen mellom dem.

Om sett i sammenheng varte de romersk-persiske krigene varte i over 680 år, og utgjorde en av de lengste militære konflikter i menneskelig historie. Til tross for dette forble grensene i stor grad stabile. Det var en form for tautrekking: byer, befestninger, og provinser ble jevnlig angrepet, herjet, erobret, ødelagt og forhandlet. Ingen av partene hadde logistisk styrke eller nok arbeidskraft og menneskelige ressurser for å opprettholde slike langvarige kampanjer så langt fra sine grenser, og ingen av dem kunne avansere for langt uten å risikere å strekke sine grenser for tynne. Romerne angrep eksempelvis Ktesifon mer en et halvt dusin ganger, og ved fem anledninger tok de byen ved storm. Begge sider gjorde sine erobringer bortenfor grensene, men over tid ble balansen bort imot alltid gjenopprettet. Grensen endret seg noe på 100-tallet e.Kr.: den hadde gått langs nordlige Eufrat; den nye grensen gikk øst, eller senere nordøst, over Mesopotamia til nordlige Tigris. Det var flere betydelige endringer ytterligere nord, i Armenia og i Kaukasia. Selv det i begynnelsen var ulik militær taktikk mellom partene, tilpasset militæret seg på begge sider hverandre og på andre halvdel av 500-tallet var de bort imot like og tilpasset hverandre.

Referanser
----------

1. ↑  Se «The Humiliation of the Emperor Valerian by the Persian King Sapor», *WikiArt*
2. ↑  «Roman-Persian Wars», *HistoryNet*
3. ↑  The Roman - Persian War, *Byzantine Military*
4. ↑  Shahbazi, A. Shapur (2012): «Byzantine-Iranian Relations», *Encyclopaedia Iranica*
**Greenslade** er et engelsk progressiv rock-band som ble dannet av keyboardisten Dave Greenslade i 1972.

Musikalsk bakgrunn
------------------

Dave Greenslade startet i bandet The West Minster Five på 60-tallet, var innom Chris Farlowe and the Thunderbirds og spilte også i Colosseum fra 1969 til 1971 før han startet sitt eget band, Greenslade. Blant de opprinnelige medlemmene i første lineup var også Tony Reeves.

Greenslade
----------

Debutalbumet *Greenslade* kom i 1973, deretter fulgte *Bedside Manners Are Extra* samme år, *Spyglass Guest* i 1974 og *Time & Tide* i 1975. Musikken var preget av lange komposisjoner og masse piano, orgel, synthesizere og moog. Greenslade ble oppløst i 1977, men kom sammen igjen ved forskjellige anledninger senere og startet opp igjen i 2000, da Greenslade og Reeves kom sammen og ga ut albumet *Large Afternoon* i 2002.

Soloprosjekter
--------------

Dave Greenslade laget også en rekke soloalbum, *Cactus Choir* i 1976, *Woodroffe The Pentateuch Of The Cosmogony* i 1979, *From the Discworld* i 1994 samt *Going South* fra 2000.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Greenslade på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Greenslade på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Greenslade på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Greenslade på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Krans på Kubens nybygg i Arendal 2013.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen  
Bygningsarbeidere reiser kranselag-tre på toppen av stillaset ved Standard Telefon og Kabelfabrik i Oslo i 1959.  
 Foto: Leif Ørnelund, Byhistorisk samling, Oslo Museum 
**Kranselag,** også kalt **sperreskål** eller **mønsåsfest**, er en gammel byggetradisjon som gikk ut på at snekkerne setter opp en krans eller busk i mønet når bygget var under tett tak. Byggherren spanderte så en fest på snekkerne innen en uke. I dag er dette gjerne en gave (typisk rødvin eller konjakk) eller et måltid (snitter, pizza, eller lignende). Holdes festen i tide henges det til takk opp flagg eller en blomsterkrans på et synlig sted, vanligvis i mønsåsen på saltak, ellers i et hjørne av flattaksbygg. Dersom dette ikke gjøres innen en uke etter kransen/busken er reist, vanker det i stedet en fillemann eller mønsåskall. «Fillemann» er en tradisjon i byggebransjen som består i at håndverkere henger opp en dukke på nybygget når byggherren ikke har sørget for at det blir avholdt kranselag innen en uke etter at bygget har kommet under tak.

Fillemann hengt opp for å markere at det ikke har blitt arrangert kranselag
Tradisjonen har røtter som lar seg spore tilbake til Sentral-Europa omkring 1400-tallet, men er forskjellig fra land til land. I Polen heises en pyntet eviggrønn busk opp sammen med siste taksperre eller toppelement, mens danskene bruker tre kranser i sperrene.

Referanser
----------

1. ↑  «Sjefen glemmer nok aldri å kjøpe kake igjen» tv2.no, 4. januar 2018
2. ↑  AS, TV 2. «Sjefen glemmer nok aldri å kjøpe kake igjen». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 10. juni 2020.

Kilder
------

* (no) Kranselag i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Topping out – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
***Egersundsposten*** var en lokalavis for Egersund, trykket i samme by. Den ble grunnlagt i 1865 av Oscar Andersen fra Risør og nedlagt i 1940. Den var Rogalands eldste avis da den ble nedlagt.

Historie
--------

Første nummer ble utgitt 1. juli 1864 og ble trykket hos Oscar Andersen, som tidligere hadde gitt ut *Flekkefjord Budstikke*. Trykkpressen ble fraktet til Egersund sjøveien, det vil si på en skøyte, og man fikk en del problemer med å levere den. Havna hadde frosset til, og man måtte bære alt utstyret fra sjøen og opp gjennom Grøne Dalen. På veien mistet man en eske med settebokstaver i bakken slik at de ble strødd utover. Mange av bokstavene ligger fremdeles på et ukjent sted mellom Grøne Dalen og sjøen.

Etter et halvt år ble *Egersundsposten* overtatt av Rasmus Pedersen Ohme fra Stavanger. Avisen kom ut to ganger i uka og inneholdt til å begynne med ikke så mye lokalstoff, fordi redaktøren ikke hadde nok ressurser til å få med seg alt som skjedde i byen.

I 1894 tok Jacob Friele fra Bergen over som redaktør i *Egersundsposten*. Han var tilhenger av unionen med Sverige. Friele brukte enhver sjanse til å kritisere venstrefolkene, som brukte *Dalane Tidende* til å formidle sine meninger.

Sønnen til Rasmus P. Ohme, Peder R. Ohme, ble ansvarlig utgiver fra 1905. Han hadde da allerede jobbet en god stund i avisen. Han stod som ansvarlig utgiver frem til 1928 da hans sønn, Asbjørn H. Ohme, tok over som tredje generasjon.

Siste redaktør i *Egersundsposten* var Halvdan Slettebøe. Etter nedleggelsen av *Egersundsposten* etter 2. verdenskrig, overtok Slettebøe som redaktør i *Dalane Tidende*.

Eksterne lenker
---------------

* Dalane Tidende

Portal: Litteratur
**Polarfly** var et norsk flyselskap som ble stiftet i Narvik i 1946, med Reidar Rognmo, Jan Hansen, K. Berg-Pettersen, Rolf Ivarson og Lars Frydendahl som styre. Målet var å kunne utføre all form for rutetrafikk. Det ble derfor søkt om konsesjon på en rekek sjøflyruter mellom Bodø og Tromsø. Selskapet overtok fire Noorduyn Norseman-fly fra amerikanske forsvarets overskuddslagre, som hadde mellom 9 og 12 timer flytid. Tre av flyene ble sertifisert, mens det siste ble bruket til reservedeler. Polarfly forhandlet med Direktoratet for fiendtlig eiendom om å få overta Junkers Ju 52, men selskapet ble nektet konsesjon for ruteflyvninger og fikk derfor ikke overta flyene. Været i 1947 ødela mye av sesongen for selskapet, noe som gjorde at selskapet tapte mye penger. De forsøkte derfor å heve aksjekapitalen fra 150 000 til 500 000, noe som ikke lyktes. Widerøe tilbudte seg å kjøpte ut aksjene i Polarfly i 1948, mot aksjer i Widerøe. Widerøe slo seg sammen med Polarfly til «Widerøes flyveselskap og Polarfly A/S», høsten 1948.

Referanser
----------

1. ↑  Arnesen (1984), s. 51-52

Litteratur
----------

* Arnesen, Odd (1929-) (1984). *Grønne vinger over Norge: Widerøe's flyveselskap A/S 50 år : 19. februar 1984*. [Oslo]: [Widerøe's flyveselskap].
En **cornucopianer** eller **teknologioptimist** er en person som tror at kontinuerlig fremskritt og tilgang på materielle ting for menneskeheten kan møtes med fremgang i teknologi. Grunnleggende er det nok materialer og energi på jorden for å understøtte verdens antatte maksimumsbefolkning på 9 milliarder i 2050. 

Betegnelsen kommer fra *cornucopia*, som er den latinske navnet på «overflødighetshornet» fra gresk mytologi som gir eierne uendelig med mat og drikke. I engelsk språk blir cornucopianere av og til kalt «Boomsters», mens deres filosofiske opponenter (malthusianister) kalles «Doomsters» eller «Doomers».

Viktige navn
------------

* John D. Barrow
* Frank J. Tipler
* Julian Lincoln Simon
* Aaron Wildavsky

Se også
-------

* Post scarcity
* Jacque Fresco
* John McCarthy
* Matt Simmons
* Thomas Robert Malthus

Litteratur
----------

* The Doomslayer
* The Problem of Denial Arkivert 19. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Julian Simon & Perilous Optimism Arkivert 16. mai 2008 hos Wayback Machine.
* Homer-Dixon, Thomas F. "On the Threshold: Environmental Changes as Causes of Acute Conflict." *International Security*, Vol. 16, No. 2 (Autumn, 1991), 76-116.
* Homer-Dixon, Thomas F, "Environment, scarcity and violence", Princeton, 1999.
* Simon, Julian L. "The ultimate resource", Oxford, 1981.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Carsten Seiffarth** er direktør for det berlinske lydgalleriet Singuhr (*hörgalerie*), som han startet i 1996 og som produserer og presenterer lydinstallasjoner, inkludert flere enn 70 solo utstillinger av nasjonale og internasjonale kunstnere Berlin.

Seiffarth er også en av de kunstneriske direktørene for mediakunst-laboratoriet TELSA i Berlin. Som uavhengig kurator og produsent har han tatt initiativ til og produsert utstillinger og prosjekter knyttet opp mot lydkunst. Seiffarth har vært redaktør for Singuhr 1996-2006, en bok som var et retrospekt syn på hva som hadde foregått i galleriet det siste tiåret og hvordan lydkunst hadde utviklet seg.

Seiffarth har studert orkestermusikk, musikologi og sosiologi i Weimar og Berlin og har siden 1991 hatt ansvar for og produsert prosjekter innen samtidig kunst og lydkunst både innenfor og utenfor Tysklands grenser.

Referanser
----------

1. ↑  Carsten Seiffarth på Tunedcity
2. ↑  «singuhr - hoergalerie in parochial 1996 - 2006». Arkivert fra originalen 7. januar 2012. Besøkt 20. juli 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Nettstedet til Singuhr
**Carsten Raft** (født 28. april 1895 på Frederiksberg, død 30. november 1965 i Hellerup) var en dansk journalist og politiker (KF).

Han var sønn av kaptein Axel Georg Valdemar Petersen i Ingeniørkorpset, tok slektsnavnet Raft i 1911, og giftet seg med kjøpmannsdatteren Inga Voigt i 1942. Carsten Raft hadde studentereksamen fra Østersøgades Gymnasium i København fra 1913, og studerte en tid medisin og statsvitenskap før han ble journalist.

Raft var den første formannen i Konservativ Ungdom i Gentofte 1920–1925. Fra omkring 1920 til 1926 satt han også som formann i Den Konservative Vælgerforening i Studenterforeningen i København. Han var journalist i *Nationaltidende* 1924–1932, en tid som korrespondent i Paris og London. Deretter ble han for alvor trukket inn i politikken som formann i Konservativ Ungdom i København 1932–1934, partisekretær og propagandasjef i Det Konservative Folkeparti 1933–1936 samt leder for Konservativ Ungdoms landsleirer og organisasjonskurs 1932–1942. Tidlig i 1930-årene lot han seg inspirere av fascistiske bevegelser i Tyskland og Italia, og tilførte Konservativ Ungdom nye teknikker for propaganda og organisering. Etter tiden som partifunksjonær var han journalist i *B.T.* fra 1942 og i *Berlingske Tidende* fra 1953.

Raft var medlem av Folketinget for Københavns amtskrets 1935–1964, etter å ha blitt nominert fra Lyngby krets. Han arbeidet særlig med forsvars- og utenrikspolitikk. Velgermøtene hans tiltrakk mange tilhørere, og ble etterlignet av andre politikere.

Raft var ridder av Dannebrogordenen fra 1956.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Rambusch, Sigurd (2011). «Carsten Raft». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 23. august 2014.
2. ↑  «Formænd for Konservativ Ungdom i Gentofte» (PDF) **(dansk)**. Gentofte Konservative Ungdom. Arkivert fra originalen (PDF) 4. april 2017. Besøkt 23. august 2014.
3. 1 2  Paludan, Jonas Bejer og Hørning, Jeppe August Sand (2008). *Konservativ Ungdom og moderniteten - belyst gennem synet på demokrati og kvindefrigørelse i perioden 1936-1939* **(dansk)**. Roskilde Universitetscenter. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portaler: Konservatisme | Danmark
**Jørgen Carsten Müller** (født 1. januar 1914, død 29. desember 1999) var en norsk lege som fant ut hvordan sykdommer i lungene kunne påvirke hjertet.

Etter examen artium 1932 og cand.med. i 1941 virket han efter den andre verdenskrig på Rikshospitalet og ved fysiologisk institutt på Universitetet i Oslo. Fra 1949 var han assisterende lege på avdeling VIII ved Ullevål sykehus, der hans far Carl Arnoldus Müller var overlege. Selv overtok han denne stillingen på sent 1960-tall og fikk ansvar for utdanningen av leger, i stillingen som professor fra 1972 til 1984. Før dette hadde han fra 1958 jobbet ved det nyopprettede Telemark fylkessykehus i Skien og også tatt den medisinske doktorgraden i 1959 med en avhandling om hjertekateterisering av pasienter med kronisk lungesykdom, spesielt lungetuberkulose. Som sin far var han også formann i Norsk Selskap for Indremedisin og Det norske medicinske Selskab.

Han virket i det private for dr. Valentin Fürsts Medisinske Laboratorium i Oslo, og var hovedlege i forsikringsselskapet Fram og Gjensidige frem til 1984. På 1930-tallet var han med på å starte Oslos første jazzklubb.

Familie
-------

Carsten Müller ble i 1940 gift med Vigdis Bull-Hansen (født 1916), og de fikk barna Ellen (1942), Carl Arnoldus (1944), Cecilie (1945) og Fredrik (1954). Både hans far Carl Arnoldus Müller (1886–1983) og flere av forfedrene var leger. 

*Se Müller (slekt).*

Verv og utmerkelser
-------------------

* formann i Norsk Selskap for Indremedisin,
* Norsk Cardiologisk Selskap, æresmedlem i 1999. Formann i spesialkomitéen for indremedisin og spesialistkomitéen for hjertesykdommer
* Den norske lægeforening, i landsstyret 1963,
* Det norske medicinske Selskab, formann 1981-83
* Legenemnda for flyvere, fast medlem 1976–84.

Referanser
----------

1. ↑  Harald Arnesen og Øyvind Skjæggestad (21.1.2000). «Carsten Müller, nekrolog». Aftenposten.
2. ↑  Elisabeth Engesland (31.12.1983). «Hjertespesialisten C. Müller 70 år». Aftenposten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
«Egge» har flere betydninger.
**Egge** er en tidligere kommune i Trøndelag, etablert i 1869. Egge er siden 1964 en del av Steinkjer kommune.

Kommunen var liten i utstrekning, 51,3 km². Egge kirke ligger her. 

Egge ble utskilt fra Stod kommune 1. januar 1869. Egge hadde da 941 innbyggere. I 1948 ble en del av Egge med 48 innbyggere overført til Steinkjer kommune. 1. januar 1964 ble Egge sammen med Beitstad, Kvam, Ogndal, Sparbu, Steinkjer og Stod kommuner slått sammen til dagens Steinkjer kommune. Egge hadde ved sammenslåingen 3 476 innbyggere.

Kommunen hadde navn etter Egge gård. Gjævran gård i Egge var eid av statsminister og amtmann Ole Anton Qvam og sanitetsforeningsgrunnleggeren Fredrikke Marie Qvam. Qvam var den første ordføreren i Egge.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Egge

Referanser
----------

1. ↑  Egge kommune; steinkjerleksikonet.no
2. ↑  (no) Egge i Store norske leksikon
3. ↑  Taraldsen, N. (1932). *Gårdshistorie for Kvam, Stod og Egge herreder: Kvam og Følling sogne*. Kvam: Eget forlag. s. 251.
4. ↑  Sverre Aune (1958). «Egge». *Norges bebyggelse : Nordlige seksjon Herredsbindet for Nord-Trøndelag Midtre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 302.
5. ↑  Dag Juvkam *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen* Statistisk sentralbyrå, 1999. (Rapport 99/13). ISBN 82-537-4684-9
6. ↑  Ordførere i Egge kommune; steinkjerleksikonet.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Carsten Stalius Matheson** (født 18. mars 1897 i Orkdal, død 17. september 1963) var en norsk sportsjournalist og offiser. Han var redaktør i *Sportsmanden* i perioden 1921–1940 og 1945–1957. Han var i 1921 en av stifterne av Sportsjournalistenes klubb.

Matheson hadde flere lederverv i norsk idrett og representerte Ski- og Fotballklubben Trygg og Oslo Skøiteklub. Han ble i 1920 valgt som styremedlem i Norges Bandyforbunds første styre. Fra 1922 til 1924 var han styremedlem i Norges Fotballforbund. I 1939–1940 var han sekretær i Norges Skøyteforbund. Han dømte NM-finalen i bandy i 1925.

Matheson var utdannet ved krigsskolen. Under felttoget i Norge i 1940 var han kaptein og sjef for første bataljon i Akershus infanteriregiment nr. 4 (Bn I/IR 4). Hans bataljon, Bataljon Matheson, kjempet på Ringerike og i Gausdal. Senere i krigen deltok han i den norske idrettsledelsen i Sverige og England. Etter krigen ble han stabssjef i Tysklandskommandoen. Han ble i 1948 oberstløytnant og var i perioden 1948 til 1957 nestkommanderende i Akershus regiment. Matheson ble pensjonert fra hæren i 1962. Han ble dekorert med St. Olavsmedaljen med ekegren.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Norsk presseforbund (1950). *Pressefolk: biografiske opplysninger om Norsk presseforbunds medlemmer 1950* (3 utg.). Oslo.
3. 1 2  Arne Riis (red.) (1970). *Norges Bandyforbund 1920-1970*. Oslo: Grøndahl & Søn.
4. ↑  Leif C. Rolstad (1983). *Tysklandsbrigaden: Redskap for Hærens faglige gjenreisning*. Oslo: Aschehoug.
5. ↑  Magnar Saltnes (1998). *Akershus infanteriregiment nr. 4: 1628-1995*. Oslo: Elanders forlag.
6. ↑  ««Chat» Matheson død». *VG*. 18. september 1963.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kallippos** var en gresk astronom og matematiker. Han var født i Kyzikos ved Marmarahavet omtrent i år 370 fvt, men studerte i Athen ved Platons akademi hvor han kan ha vært elev av Eudoksos.

Senere arbeidet han med Aristoteles ved hans Lyceum. Her var det rådende verdensbilde en stasjonær jord omringet av bevegelige, konsentriske sfærer eller kuleskall med jorden som sentrum hvor solen, planetene og stjernene befant seg. Dette var utarbeidet av Eudoksos, men Kallippos prøvde å forbedre hans modell ved å innføre flere sfærer for å gi bedre overensstemmelse med sine egne og andres observasjoner. De viktigste besto av nøyaktigere fastsettelse av jevndøgn og solhverv. På den måten kunne han bestemme lengden av årstidene. Han fant rundt år 330 fvt at våren besto av 94 dager, sommeren var 92 dager lang, høsten 89 dager og vinteren 90 dager lang, Dette betydde at solens bevegelse på himmelen gjennom året ikke kunne være jevn. Nesten to hundre år senere utviklet Hipparkhos en enklere modell for denne effekten der solen beveget seg med konstant hastighet på en eksentrisk sirkel som ikke hadde jorden i sitt sentrum.

Disse observasjonene medførte at Kallippos fant også en mer presis verdi for ett tropisk år. Ved å benytte denne i forbindelse med den 19-årige Meton-syklusen i den lunisolarkalenderen, kunne han utvide denne til en 76-årig periode bestående av fire Meton-sykluser. Den blir omtalt som en *Kallippos-syklus* og ble benyttet av senere astronomer i mange århundrer.

Referanser
----------

1. ↑   H. Thurston, *Early Astronomy*, Springer-Verlag, New York (1994). ISBN 0-387-94822-8.
2. ↑   C.M. Linton, *From Eudoxus to Einstein*, Cambridge University Press, Cambridge (2004). ISBN 0-511-21646-7.
3. ↑   J. Evans, *Ancient Astronomy*, Oxford University Press, Oxford (1998). ISBN 0-19-509539-1.

Eksterne lenker
---------------

* MacTutor, *Callippus of Cyzicus*, University of St. Andrews, Scotland.
En etruskisk vase fra Caere (ca 525 f.Kr.) som avbilder Herakles presenterer Kerberos til Eurysthevs.
«Sarkofagen til de gifte» kommer fra Caere, i dag i Museo Nazionale Etrusco, det nasjonale etruskiske museet i Roma.
**Caere** er det latinske navnet som i antikkens Roma ble gitt til en av de større byene sør i Etruria (dagens Toscana). 

Byen lå 50-60 km nordvest for Roma. For etruskerne selv var byen kjent som **Cisra**, og grekerne kalte den **Agylla**. Byen var knyttet til elvene Fosso della Mola og Fosso del Manganello, og lå 80 meter over havoverflaten, på steinete tuff, noen få km fra kysten. 

I dag er området mest kjent for sin etruskiske kirkegård og sine arkeologiske utgravninger, og byen Cerveteri («Gamle Caere») ligger der i dag.

Byens historie
--------------

Det første beviset på bebyggelse her stammer fra funn av urner på to områder (Cava della Pozzolana og Sorbo), som stammer fra 700- og 800-tallet f.Kr. Handel med grekerne ved Etrusco ble stadig mer vanlig på midten av 700-tallet f.Kr. med standardiserte urner og krukker. Byen ble Etrurias viktigste handelssenter på 600-tallet f.Kr, samtidig som handelen også økte med andre greske kolonier i sørlige Italia og Sicilia, samt med korinterne. Lokale håndverkere begynte også å etterligne importert gresk keramikk. 

Begravelsene på denne tiden begynte å bli stadig mer storslått, og smykker og andre produkter var av utsøkt utførelse. Dette gjenspeilte byens framgang. Ordet *seremoni* er avledet fra Caere, på grunn av deres storslåtte seremonier og etruskernes utstrakte bruk av religiøse tydninger og profetier. På toppen av sin storhetstid på 500-tallet f.Kr vant de sammen folk fra Karthago omdiskuterte seire over grekerne. Etter slaget om Sardinerhavet ble krigsfanger steinet til døde i byen, noe som førte til pest. Etter dette ble det arrangert årlige idrettskonkurranser for å ære de som døde. 

Etter dette voldelige utbruddet blomstret handelen igjen gjennom 400-tallet f.Kr. på tross av de vanskelighetene Etruria opplevde i denne perioden. Trolig skyldes dette byens gode forhold til Roma, som lenge hadde vært deres allierte. 

I 353 f.Kr. tapte Caere sammen en annen etruskisk by, Tarquinii (i dag Tarquinia), en krig mot Roma, og Caere mistet en del av sine områder. Blant annet ved kysten, som var svært viktig for handelen. Som en følge av dette mistet de sin velstand og makt fullstendig i løpet av 100-tallet f.Kr.

Arkeologiske funn
-----------------

Før Roma tok over dominansen i området slik at Etruria falt, det vil si i perioden 700-300 f.Kr. bygde innbyggerne en imponerende nekropol, som i dag er kjent som Banditaccia. Området er enda ikke helt utgravd, men begravelsesmonumentet Sarcofago degli Sposi, som i dag står i Museo Nazionale Etrusco i Roma, kommer herfra.

Eksterne lenker
---------------

* «Caere» i *Encyclopædia Britannica* for 1911 via *WikiSource*

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |
***Kallocain. Roman fra år 2000*** er en roman fra 1940 av Karin Boye. *Kallocain* er navnet på et sannhetsserum som er sentralt for handlingen.

Romanen er inspirert av Franz Kafkas roman *Slottet* og forfatterens opplevelse av nazismen og kommunismen etter opphold i Tyskland og Sovjetunionen. Boken tematiserer frihetsberøvelsen som etter forfatterens oppfatning fant sted i datidens nazisme og kommunisme. Samtidig tar romanen opp angst og frihet som psykiske fenomener.

Boyes roman kan nevnes ved siden av George Orwells *1984* (1949), Aldous Huxleys *Vidunderlige nye verden* (1932) og Ray Bradburys *Fahrenheit 451* (1953) som alle er dystopiske romaner om totalitære samfunn med koblinger til den politiske utviklingen like før og etter andre verdenskrig. *Kallocain* deler også med *Vidunderlige nye verden* dopbruk/medisinering som virkemiddel til undertrykking.

Norske utgivelser
-----------------

* Den gule serie, Gyldendal Norsk Forlag, 1947, oversatt av Veslemøy Thurmann-Moe
* Lanterne-bøkene, Gyldendal Norsk Forlag, 1970, samme oversettelse
* De ti beste fra Den gule serie, Gyldendal Norsk Forlag, 2000, samme oversettelse, ISBN 8205275297

Referanser
----------

1. ↑  Davidsson, Bengt: "Framtidsromanen Kallocain" på Karin Boye Sällskapet sine nettsider
2. ↑  Hoel, Sigurd: *De siste 51 gule* (Gyldendal Norsk Forlag, Oslo 1959) s. 65
3. ↑  Jónsdóttir, Ása: *Karin Boyes dystopiska roman* Kallocain (Háskóli Íslands (Universitetet på Island), Reykjavík mai 2009) s. 14
4. ↑  Jónsdóttir, Ása: *Karin Boyes dystopiska roman* Kallocain (Háskóli Íslands (Universitetet på Island), Reykjavík mai 2009) s. 15

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Karl Espen Thorstenson** (1940–2019) var en norsk filmregissør.

Thorstenson ble uteksaminert fra regilinjen ved den franske filmskolen IDHEC i 1963. Han filmdebuterte som regiassistent på Henning Carlsens filmatisering av *Sult* fra 1966 og hadde også samme oppdrag på Pål Løkkebergs *Liv* fra 1967. I tillegg klippet han på Oddvar Bull Tuhus' *Rødblått paradis* (1971). På 1960-tallet lagde han dessuten en rekke kortfilmer og oppdragsfilmer, som blant annet *Gjennom en morgen* (1964) og *I Oslo er det 116 211 barn* (1970). I 1970 debuterte han som regissør på en kinofilm: episodefilmen *Dager fra 1000 år*, hvor han hadde på regi på segmentet *Mira*. Større oppmerksomhet fikk han med barnefilmene *Mormor og de åtte ungene i byen* (1977) og *Mormor og de åtte ungene i skogen* (1979). Etter et lengre opphold returnerte han i 1991 med barnefilmen *Bak syv hav* som handler om en pakistansk innvandrerfamilies første møte med Norge. Filmen ble lagd i samarbeid med Saeed Anjum. Sammen med Anjum lagde han i 1994 også kortfilmen *Badsja*, som viste en ung gutts hverdag i pakistansk arbeiderklasse. I 2005 var han produsent og medforfatter på en kortfilm av Anja Breien kalt *Uten tittel*. I 2007 lagde han dokumentarfilmen *Kniven i huset i byen*, som handlet om Sven Ekholt og hans kamp mot OBOS og Oslo kommune for bevaring av en forsømt og nedslitt bygård i Oslo sentrum. Thorstenson fulgte Ekholt i ti år. NRK hadde vært med å støtte filmen økonomisk, men takket i 2008 nei til sluttproduktet. Den ble isteden sendt på TV 2. Filmen ble også vist under filmfestivalen i Haugesund. I 2009 produserte han Anja Breiens dokumentar *Jezidi.*

Thorstenson var i flere år leder av Aprilfilm, sammen med fotografen Halvor Næss.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Våre Minnesider, jolstad.vareminnesider.no, besøkt 2. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Våre Minnesider, jolstad.vareminnesider.no, type referanse dødsannonse, besøkt 27. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Ni norske filmer til Den Norske filmfestivalen». *Festival Magasinet*. 8. august 2008. Arkivert fra originalen 5. desember 2008. Besøkt 14. oktober 2008.
5. ↑  «Kampen for tilværelsen». *Dagsavisen*. 8. mars 2008. Arkivert fra originalen 19. mars 2008. Besøkt 14. oktober 2008.
6. ↑  «TV 2 viser NRK-dokumentar». *NRK*. 20. august 2008. Besøkt 14. oktober 2008.
7. 1 2  Holst, Jan Erik (17. januar 2019). «En filmpoet er gått bort». *Rushprint*. Besøkt 2. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Espen Thorstenson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Espen Thorstenson hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Espen Thorstenson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Espen Thorstenson på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Espen Thorstenson på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Espen Thorstenson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Highway Connection** er et countryband som ble startet vinteren 1985 av Maurits Opsahl og Øyvind Stubberud. Bandet ble senere et ettertraktet backingband for norske og utenlandske artister. Highway Connection har jobbet med Skeeter Davis, Jill Johnson, Arne Benoni, Teddy Nelson, Ottar «Big Hand» Johansen m.fl. Highway Connection opparbeidet seg også stor respekt både i inn og utland, og hadde store fanskarer over hele Skandinavia.[]

Første besetning av Highway Connection bestod av:

* Sologitar/vokal: Øyvind Stubberud (Lillehammer)
* Bass/vokal: Knut Skjerpen (Leknes/Tromsø)
* Tangenter: Per Anton Skriden (Lillehammer)
* Steelgitar: Tommy Karlson (Tønsberg)
* Akustisk gitar/vokal: Jan Ivar Lien (Folldal)
* Trommer/vokal: Maurits Opsahl (Hundorp)

Gitarist Rune Rønnvik fra Glomfjord kom senere med sammen med keyboardist Ronny Ødegard fra Raufoss.

Den senere utgaven av Highway Connection, og som regnes for den beste besetningen var med vokalist Trond Tollin (Trondheim), gitarist Bjørn Pedersen (Dønna), bassist Rune Holandsjø (Dønna), og trommeslager Maurits Opsahl (Hundorp). I denne perioden hadde også bandet flere backingoppdrag for kjente artister, men fulgte også opp sin egen bandkarriere med turneer i Norge.
Andre medlemmer i Highway Connection fra 1986-1997 har vært: Hugo Risan (Bergen), Jan Ove Hummel (Bergen), Thorleif Lund (Sandefjord), Carl Heatley (Cornwall/Oslo), John Sanderson (Nashville), Ragnar Nilsberg (Espa), Ulf Dalberg (RIP) (Gjøvik), Halvard Lyshaug (Manndalen), Tom Gundersby (Hurdal), Johnny Saug (Askim) 

Bandet dro sommeren og høsten 2011 ut på en "Reunion Tour" med følgende besetning: vokalist Trond Tollin (Trondheim), gitarist Bjørn Pedersen (Dønna), bassist Rune Holandsjø (Dønna), og trommeslager Maurits Opsahl (Hundorp).
**Highland Football League (Highland League)** er en halvprofesjonell fotballiga i Skottland, stiftet i 1893. Den er en av tre ligaer på nivå 5, det høyeste nivået under den skotske fotballigaen og skotsk Premier League. (De to andre er East of Scotland League og South of Scotland League.) Highland League har, som navnet indikerer, klubber fra det skotske høylandet, men også fra Moray og Aberdeenshire.

Det finnes ikke noe automatisk opp- og nedrykkssystem mellom disse tre avdelingene og 3. divisjon (nivå 4) i den skotske ligaen, men flere klubber fra Highland League har likevel blitt valgt inn i den skotske ligaen.

Klubbene
--------

Bellslea Park, hjemmebane for Fraserburgh FC
I sesongen 2008/09 deltok disse 15 klubbene i Highland League:

* Brora Rangers FC
* Buckie Thistle FC
* Clachnacuddin FC (fra Inverness)
* Cove Rangers FC
* Deveronvale FC (fra Banff)
* Forres Mechanics FC
* Fort William FC
* Fraserburgh FC
* Huntly FC
* Inverurie Loco Works FC
* Keith FC
* Lossiemouth FC
* Nairn County FC
* Rothes FC
* Wick Academy FC

Alle lagene holder til på eller ved den skotske nordøstkysten, bortsett fra Fort William, som ligger på vestsiden.

Serievinner sesongen 2007/08 var Cove Rangers. Da Gretna FC gikk konkurs og måtte trekke seg fra den skotske ligaen sommeren 2008, var Cove Rangers blant fem søkere til den ledige plassen, men ble ikke valgt inn.

Tidligere klubber
-----------------

* Elgin City (valgt inn i den skotske ligaen i 2000)
* Inverness Caledonian Thistle (sammenslått klubb av de to tidligere klubbene Inverness Caledonian og Inverness Thistle, som begge spilte i Highland League. Den sammenslåtte klubben ble valgt inn i den skotske ligaen i 1994)
* Peterhead (valgt inn i den skotske ligaen i 2000)
* Ross County (valgt inn i den skotske ligaen i 1994)

Eksterne lenker
---------------

* Highland Football League

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**«Some of These Days»** er en amerikansk populærmusikksang, publisert i 1910, som blir forbundet med Sophie Tucker.

Bakgrunn
--------

Den ble opprinnelig skrevet av Shelton Brooks og ble en signatursang for Sophie Tucker. Hun spilte den inn første gang i 1911. Ted Lewis og hans band backet Tucker på hennes millionselgende innspilling fra 1926. Den lå som # 1 på listen i fem uker fra 23. november 1926 og bekreftet på nytt hennes varige forbindelse med sangen.

Sangen har blitt spilt inn av mange andre artister, innbefattet Charley Patton, Louis Armstrong, Elkie Brooks, Cab Calloway, Andrew Bird, Judy Garland, Susan Maughan, The McGuire Sisters, the Original Dixieland Jass Band, Sue Raney samt Serena Ryder.

Ella Fitzgeralds versjon ble utgitt av CBS på *Ella Fitzgerald at the Newport Jazz Festival: Live at Carnegie Hall*.

Forekomster i filmer
--------------------

«Some of These Days» blr for første gang av mange bruk på lydsporet til filmen *Lights of New York* (1928). Det var den første *all talking*-film, og den var én av flere sanger som ble spilt av husbandet i nattklubben hvor filmens handling finner sted.

Tucker selv sang «Some of These Days» som *nattklubbsanger* i filmen *Honky Tonk* (1929) og fremførte den senere (som seg selv) i *Broadway Melody of 1938* og *Follow the Boys* (1944).

Andre filmer som hadde med sangen er *Scarface* og *Three ona MAtch*, begge utgitt i 1932 og begge med skuespiller Ann Dvorak dansende til sangen. I *Scarface* ble sangen spilt i en nattklubb av Gus Arnheims band, i *Three on a Match* danset Dvorak mens skuespilleren Harry Seymour spilte «Some of These Days» på piano.

I 1936-versjonen av *Rose-Marie* forsøkte Jeanette MacDonald som tittelfiguren seg på en fremførelse av «Some of These Days» som lyrisk sopran i en kafé i Klondyke, hvor den ordinære vokalisten (Gilda Gray) stjeler showet fra MacDonald med en uanstendig fremførelse av sangen.

I filmen *Only Angels Have Wings* (1939) spilte Jean Arthur melodien på et piano i kantinen.

Cab Calloways innspilling finnes på lydspoert til *Forbidden Zone* (1980). Gene Cunningham (medlem av Oingo Boingo) mimet til Calloways stemme i rollen som Papa Hercules.

Kevin Spacey (som Bobby Darin) fremførte sangen under rulleteksten på slutten av filmen *Beyond the Sea* (2004).

HBO-serien *Boardwalk Empire* brukte sangen i første spisode og i episoden *Belle Femme* (sesong 1, episode 9).

Forekomster i fiksjon
---------------------

* Sangen, eller en bestemt innspilling av den, er et tilbakevendende tema i Jean-Paul Sartres roman *Nausea* fra 1938.
* I HBOs dramaserie, *Boardwalk Empire*, hvor handlingen finner sted i 1920-årene, ble Sophie Tuckers versjon fra 1911 spilt i pilotepisoden. I niende episode opptrådte Tucker som en rollefigur (portrettert av Kathy Brier) i et kabaretshow og fremførte sangen.

Referanser
----------

1. ↑  CD liner notes: Chart-Toppers of the Twenties, 1998 ASV Ltd.
**Kallrustad** er en gard i Nordlia i Østre Toten (gnr. 122). Garden ble trulig rydda i høymiddelalderen, men ble liggende øde etter svartedauden. Den ble gjenopptatt på 1600-tallet, og totalarealet var da ca. 400 mål. I 1832 ble eiendommen delt i to like store bruk, øvre og nedre Kallrustad. 

Nedre Kallrustad (Ner-Kallrustad) ble seinere ytterligere oppdelt, og den gjenværende jordvegen ble i 1965 solgt til bruket Engelia, (som opprinnelig tilhørte Ner-Kallrustad). Beitet og skauen ble lagt ut til boligtomter og barneskole i 1980 (boligfeltet Kallrustadskauen og Nordli skole). Feltet og skolen er en del av tettstedet Nordlia. Hovedbygningen på Ner-Kallrustad står fortsatt, på utskilt tomt. Denne er fra 1800-tallet, men ble ca. 1900 påbygd av eieren *Rasmus Daffinrud*. Som formann i avholdslosjen Nordliens Haap ville han gi foreninga et møtelokale. 

Øvre Kallrustad (Øver-Kallrustad) har også blitt noe oppdelt, men ikke så kraftig som nabobruket. Mesteparten av eiendommen fra 1832 er ennå (2007) intakt, og det drives fortsatt korn- og vedproduksjon. Den gamle hovedbygningen står ennå, men på utskilt tomt (jf. Ner-Kallrustad). I likhet med bygningen på Ner-Kallrustad er den eldste delen fra 1800-tallet, men fikk sitt nåværende utseende rundt 1916. Ny bygning og låve ble i perioden 1968-1972 oppført ca. 250 meter lenger nede i bakken. 

Følgende småbruk er unna Kallrustad: 

* Bekkelund
* Engelia
* Engelund (opprinnelig husmannsplassen Kallrustadbakken)
* Granum

I tillegg kommer 80-90 boligtomter.

Gardsnavnet har ifølge Norske Gaardnavne opprinnelig lydt *Karlaruðstaðr*, altså rydningsstedet til Karl (Karli).

Referanser
----------

1. ↑  O. Rygh. «Norske Gaardnavne».
**«Some Sunday Morning»** er tittelen på to amerikanske sanger.

Melodien til den første ble skrevet av Richard A. Whiting, med tekst av Gus Kahn og Raymond B. Egan. Den ble spilt inn på plate av Ada Jones og Billy Murray i 1917. 

Melodien til den andre ble skrevet av M.K. Jerome og Ray Heindorf, med tekst av Ted Koehler. Den ble spilt inn på plate av Helen Forrest og Dick Haymes (1945).

Øivind Berghs Danseorkester Engelsk sang: Jack Geddes. Innspilt i Oslo 13. august 1947. Utgitt på 78-platene Musica A-8341 og Musica A-8348.

Den ble fremført av Alexis Smith i filmen *San Antonio* fra 1945. Sangen ble også fremført av katten Sylvester in tegnefilmen *Back Alley Oproar* fra 1948.

Teksten til «Some Sunday Morning» (Jerome-Heindorf/Koehler)
-----------------------------------------------------------

*Some Sunday morning it's going to be*
*Some Sunday morning for someone and me.*
*Bells will be chiming an old melody,*
*Spec'lly for someone and me.*
*There'll be an organ playing,*
*Friends and relations will stare,*
*Say, can't you hear them saying,*
"Gee, what a peach of a pair!"
*Some Sunday morning we'll walk down the aisle,*
*He'll be so nervous and I'll try to smile,*
*Things sure look rosy for someone and me,*
*Some Sunday morning, you'll see.*