recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Niende generasjons Mitsubishi Galant. Produsert fra 2003
**Mitsubishi Galant** er en bilmodell fra den japanske produsenten Mitsubishi. Produksjonen ble startet i 1969 og dagens modeller er niende generasjon. Mitsubishi har lansert en tiende generasjon, men denne går under modellnavnet Galant kun i Japan. Tiende generasjon Galant selges som Mitsubishi Lancer i andre deler av verden.

Sjette generasjons Mitsubishi Galant Combi. Produsert 1988-1993
Sjette generasjons Mitsubishi Galant VR-4.

### Generasjon 6

Fra og med sjette generasjon av Mitsubishi Galant(G6: 1988-1993) gjennomgikk bilmodellen en viktig forandring; den gikk fra å være en "luksus familiebil" til å bli designet som en sportsbil som samtidig tok sikte på å være familievennlig. Den ble produsert fra og med 1988 og stoppet å bli produsert i 1993, samme år som den syvende generasjonen ble startet. 
Denne generasjonen ble tatt godt i mot, både i Japan og hos andre land Mitsubishi eksporterte Galant til. Derimot har markedsverdien på Galant falt drastisk i etterkant.

Ble solgt både som 5-dørs combi-coupé og sedan, og ble levert med enten forhjulsdrift eller firehjulstrekk. Noen versjoner hadde også firehjulsstyring: GTi Dynamic-4 og VR-4.

| Modell | Framdrift | Motorvolum | OHC | Hestekrefter | Solgt ny i Norge
  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Galant GLi
  | FWD | 1.6L
  | SOHC 8v
  | 80HK
  | Ja
  |  |
| Galant GLi
  | FWD | 1.8L
  | DOHC
  | 90HK
  | Ja
  |  |
| Galant GLX
  | FWD | 2.0L
  | SOHC 8v
  | 110HK
  | Ja
  |  |
| Galant GLSi
  | FWD | 2.0L
  | SOHC 8v
  | 110HK
  | Ja
  |  |
| Galant GLSi
  | 4x4 | 2.0L
  | SOHC 8v
  | 110HK
  | Ja
  |  |
| Galant GTi
  | FWD | 2.0L
  | DOHC 16v
  | 150HK
  | Ja
  |  |
| Galant GTi
  | 4x4 | 2.0L
  | DOHC 16v
  | 150HK
  | Ja
  |  |
| Galant GTi Dynamic-4
  | 4x4+4WS | 2.0L
  | DOHC 16v
  | 150HK
  | Nei
  |  |
| Galant VR-4\*/ZR-4\*\*
  | 4x4+4WS | 2.0L
  | DOHC 16v
  | ≈240HK
  | Nei
  |  |

#### \*Galant VR-4

- finnes det opptil flere modeller av. VR-4 var toppmodellen blant Galant, og alle versjonene hadde en turbo som gjorde at to-liters motorene ytet godt over 200HK. Den første ble født som en følge av Mitsubishi's forsøk på å hevde seg i toppeliten innenfor rally-sporten. Dette klarte de med opptil flere seire.

Etter en stund ble VR-4 RS introdusert til verden, med sterkere og kraftigere motor. Det ble dessuten laget en VR-4 Monte Carlo Edition, som ikke har noen nevneverdige oppgraderinger i forhold til VR-4 RS, utenom noen interiør detaljer.

Galant VR-4 Evolution ble den endelige toppmodellen. VR-4 Evo skulle bli fødselen til en verdenskjent "guttedrøm-bil", med andre ord har den idag blitt legendarisk kjent som motoren som ble brukt i hele tre generasjoner av Mitsubishi Lancer Evolution. 

```
   **ZR-4 har nøyaktig de samme spesifikasjonene som VR-4, eneste forskjellen var at ZR-4 fikk et annet navn for å kunne gjenkjennes som combi-coupé.
```

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Hired Wife*** er en amerikansk dramafilm fra 1934 regissert av George Melford.

*Motion Picture Herald* oppgav at filmmanuset var skrevet av Alma Sioux Scarberry, men ingen andre kilder - heller ikke rulleteksten - oppgir henne eller andre som manusforfattere. Filmen var imidlertid basert på Scarberrys roman *The Flat Tire*, som ble utgitt i 1930.

I rollene ses blant andre Greta Nissen, Weldon Heyburn og James Kirkwood.

Innspillingsfakta
-----------------

Innspillingen tok til i slutten av juli 1933 i Sun Haven Studios.

Fakta om filmen
---------------

Ifølge nyere kilder begynte innspillingen av *Hired Wife* kort tid før Sun Haven Studios i St. Petersburg, Florida, ble slått sammen med Beecroft-Florida Studios i Tampa. Sun Haven Studios ble grunnlagt av Aubrey M. Kennedy, som ble kjøpt ut av investoren T.C. Parker jr.

*Hired Wife* ble produsert av Pinnacle Productions, Inc. og opprinnelig distribuert av State Rights. I *Motion Picture Herald*s utgivelsestabeller fra mars 1934 ble *Hired Wife* oppført som en State Rights-utgivelse. I april 1934, etter at to andre Pinnacle-filmer, *Chloe* og *Playthings of Desire*, ble distribuert, ble *Hired Wife* oppført som en Pinnacle-utgivelse. Selv om *Chloe* og *Playthings of Desire* ble filmet før *Hired Wife*, ble den utgitt først.

Rolleliste
----------

* Greta Nissen - Vivian Matthews
* Weldon Heyburn - Kent Johns
* James Kirkwood - Philip Marlowe
* Molly O'Day - Pat Sullivan
* Jane Winton - «Dovie» Jansen
* Blanche Taylor - Mrs. [Aurelia] Jansen
* Carolyn Gates - Tante Martha
* Evelyn Bennett - Celeste

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «Hired Wife». *AFI Catalog of Feature Films*. American Film Institute. Besøkt 30. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hired Wife* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Yao Yilin** (kinesisk: 姚依林; pinyin: *Yáo Yīlín*, født 6. september 1917 i Hongkong, død 1. desember 1994 i Beijing) var en kinesisk kommunistisk politiker som gjorde seg kjent for sine konservative standpunkter.

Yao var født i Hongkong, men vokste opp i Guichi i prefekturet Chizhou i Anhui-provinsen. Han gikk først på en kristen misjonsskole, og senere studerte han ved Tsinghuauniversitetet i Beijing.

Han ble medlem av Kinas kommunistiske parti i 1935. 

I 1960 ble han Kinas handelsminister. I 1967 ble han avskjediget, i forbindelse med kulturrevolusjonen. Han ble rehabilitert i 1973.

Han var sjef for sentralkomitéens allmenne kontor i perioden 1978-1982 og var visestatsminister i årene 1988–1993. Han satt i Det kinesiske kommunistpartis politbyrås stående komite fra 1987 til 1992.

Yao var kritisk til Hu Yaobangs reformpolitikk på 1980-tallet og han støttet aktivt den militære inngripen mot protestene på Den himmelske freds plass i 1989.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** Munzinger (iba)
 |
**Mitsubishi Lancer Evolution**, også kalt *Mitsubishi Lancer Evo*, er en bilmodell fra den japanske bilprodusenten Mitsubishi, som har vært i produksjon siden 1992. Modellen er fabrikkens flaggskip i sportsbilsegmentet, og er basert på deres Lancer-modell. Evolution-modellene frem til versjon V var homologerte modeller for Mitsubishis deltakelse i World Rally Championships Gruppe A-serie, samt SCCA Pro Rally Championship. For å oppfylle homologeringsreglementet er Evolution basert på den samme plattformen som Lancer, men har blitt forsterket for å tåle høyere effekt. Ti gatemodeller av Lancer Evolution er produsert fra 1992 og frem til i dag, og modellene etter den femte er ikke bygget av homologeringsgrunner.

Opprinnelig var Evo kun ment for salg i Japan, men etterspørsel også i resten av verden førte til at modellen ble tilgjengelig i Europa fra og med den femte utgaven. Den store etterspørselen etter kraftige sportsbiler i USA, samt Subarus suksess med modellen Impreza WRX i USA, førte til at Mitsubishi fra og med den åttende generasjonen også har solgt Evo på det amerikanske markedet siden 2003.

Mitsubishis Lancer Evo-er
-------------------------

* Mitsubishi Lancer Evolution I (1992-1994)Mitsubishi Lancer Evolution I (1992-1994)
* Mitsubishi Lancer Evolution V (1997-1999)Mitsubishi Lancer Evolution V (1997-1999)
* Mitsubishi Lancer Evolution VII (2001-2003)Mitsubishi Lancer Evolution VII (2001-2003)
* Mitsubishi Lancer Evolution VIII (2003-2005)Mitsubishi Lancer Evolution VIII (2003-2005)
* Mitsubishi Lancer Evolution IX (2005-2007)Mitsubishi Lancer Evolution IX (2005-2007)
* Mitsubishi Lancer Evolution X (2007-2018)Mitsubishi Lancer Evolution X (2007-2018)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mitsubishi Lancer Evolution – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Kirsten Renee Storms** (født 8. april 1984 i Orlando i Florida) er en amerikansk skuespiller. Da hun var liten gikk hun på teaterskole for barn, og i en alder av fem år ble hun oppdaget av en talentspeider. Hun begynte sin karriere med å spille inn reklamefilmer. Hun sier selv at hun alltid har visst at hun ville bli skuespiller. John Grisham er hennes yndlingsforfatter.

Kirsten tok over rollen som Belle Black i serien I gode og onde dager 5. august 1999, og forlot serien i 2004. I 2005 fikk hun rollen som Maxie Jones i dagsåpen General Hospital. I 2008 ble hun gjenforent med sin gode venn som også tidligere hadde spilt i I gode og onde dager, Jason Cook i General Hospital.

Høsten 2011 ble hun sykmeldt, og skulle returnere igjen i februar 2012. Dessverre ble hun lengre borte enn det som var planlagt og hun ble erstattet på permanent basis. 
Det ble bekreftet at hun lider av alvorlig tilfelle av endometriose, og det var derfor hun hadde vanskeligheter med å konsetrere seg foran kamera.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* Kim Possible
* 7th Heaven
* Zenon, girl of the 21st Century
* Clubhouse
* Sing me a Story With Belle
* Movie Stars
* Any Day Now
* Second Noah
* Love Letters
* Johnny Tsunami
* The Trojan Horse
* The Cape
* Zenon: The Zequel
* Days of our lives

Priser og nominasjoner
----------------------

**Priser vunnet:**

* Soap Opera Digest Award (2001)
* Young Artist Award (2002)

**Nominasjoner:**

* Young Artist Award (2000)
* Young Artist Award (2001)
* Soap Opera Digest Award (2003)
* Soap Opera Digest Award (2005)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kirsten Storms på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Kirsten Storms på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kirsten Storms på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kirsten Storms hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kirsten Storms hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Johannes Stokem** (ca. 1445 – 1487) var en fransk-flamsk sanger og komponist.

Liv
---

Det første belegget for Johannes Stokem er i et dokument fra 1455 der han omtales som «duodenus» ved *Cathédrale Notre-Dame-et-Saint-Lambert* i Liège. I 1471–1474 var han etter en langsom karriereframgang blitt «duodenus mutatus» ved katedralen. Han etterfulgte Henricus Pratos (kanskje en slektning) som kannik ved *Petite-Table* i 1478.

Stokem ble utnevnt som «magister capellae» hos kong Mattias Corvinus av Ungarn i 1481. Hvordan han kom i kontakt med det ungarske kongehoffet er ukjent, men det er ikke urimelig å anta at Johannes Tinctoris, den tidligere musikklæreren til dronning Beatrix av Aragón, var mellommann.

Av ukjente grunner forlot Stokem Ungarn i 1486 og reiste til Italia. Etter to måneder som sanger ved *SS Annunziata* i Firenze ble han medlem av det pavelige kapell i Roma. Han kan påvises i Roma fra september 1486 til januar 1487, og i september 1487. Han døde 2. eller 3. oktober 1487 i Roma.

Virke
-----

Siden det meste av Stokems komposisjoner er tapt, er det ikke lett å vurdere ham som komponist, men bevarte verk viser kontrapunktisk oppfinnsomhet. Stokems chansons ble trykt av Petrucci, noe som tyder på at de var populære.

Som kapellmester var han høyt ansett og bidro i stor grad til at kapellet til den ungarske kongen ble regnet som et av de beste i Europa.

Verk
----

### Kirkemusikk

1. Gloria de beata Virgine 4v.;
2. Ave maris stella, 2v.

### Chansons

1. Brunette, 5v.;
2. Ha! Traitre amours, 3v.;
3. Hélas ce n’est pas, 4v. ;
4. J’ay pris mon bourdon, 4v. ;
5. Je suis d’Alemagne, 4v. ;
6. Pourquoy je ne puis dire / Vray dieu d’amour 4v. ;
7. Serviteur soye, 4v.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 134093380, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   CERL Thesaurus, oppført som Johannes Stockem, CERL-ID cnp01385191[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Robert Eitner: «Stokhem, Joannes». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 36, Duncker & Humblot, Leipzig 1893, s. 324.
* (de) Verk av og om Johannes Stokem i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Kirsten Robsahm** (født 1. mai 1945, død 20. oktober 2022) var en norsk tennisspiller som vant flere titalls norske mesterskap. Hun spilte også squash hvor hun vant de tre første kvinnelige individuelle titlene, og badminton.

Robsahm, som debuterte på det norske landslaget som 14-åring, hadde flest seiere i dobbel dame og dobbel miks, og ble tildelt flere kongepokaler på en utendørs arena, den første i 1964. Hun ble i 1996 den første kvinnen over 50 år til å vinne et norsk mesterskap i tennis, på lag med Linda Beate Andersen, Molly Ulvin, Annikken Andersen, Tuva Hegna, Nina S. Knutsen og Anette Steen.

I kamp med andre nordiske lag, der hun debuterte nordisk i 1959, hadde hun tre seiere. Robsahm deltok i US Open, hvor hun i debuten 1964 ble utslått av toppseedede Margaret Smith Court fra Australia. Ellers deltok også i Australian Open og Wimbledon og representerte Holmenkollen Tennisklubb, Oslo Tennisklub, Bærum Squashklubb og Oslo Badmintonklubb.

Robsahm kommenterte også tennis for TV-kanalen Eurosport sammen med blant andre Edvard Raastad og Christer Francke. I det private arbeidet hu som salgssjef med utdannelse fra Bedriftsøkonomisk Institutt og Markedsføringsskolen i Oslo.

Hun var datter av kjøpmann Lars Andreas Robsahm (1918–1963), som drev familiefirmaet Otto Robsahm & Co. Faren var også landslagsspiller i tennis. Hun vokste opp på Slemdal og Madserud.

Merittliste
-----------

* Norgesmestere tennis innendørs (single damer). Vinner i 1970, 1971 og 1978 for Holmenkollen Tennisklubb.
* Norgesmestere tennis utendørs (single damer). Vinner i 1964, 1967 og 1968 også for Holmenkollen Tennisklubb, og her ble det også utdelt Kongepokal til vinneren.

Referanser
----------

1. ↑   www.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsannonse i Aftenposten 22. oktober 2022
3. ↑  Liv Hubert: *Kirsten Robsahm (1945-2022)* - Minneord i Aftenposten 2. november 2022
4. 1 2 3 4 5 6  Brynjulf Nygaard, *Hvor ble det av dem? Har vunnet 59 NM-titler og tre kongepokaler Tennistalentet fra Slemdal* i Aftenposten den 8. november 1998.
5. ↑  Rolf Bryhn, *Kirsten Robsahm* i Store norske leksikon.
6. ↑  At dette var første gang er nevnt i artikkelen «Kirsten (51) norsk mester» i *VG* den 23. juni 1996.
7. ↑  «Kirsten Robsahm 60 år» - *Stavanger Aftenblad* den 29. april 2005.
8. ↑  Kommentatorer eurosport tennis, diskusjon fra september 2009.
9. ↑  *Nytt om navn* i Aftenposten den 28. november 1984.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Yapen** (også kalt **Japen** og **Jobi**) er ei øy i provinsen Papua i Indonesia. Øya ligger nord i Cenderawasih Bay, utenfor det nordvestre Ny-Guinea. Yapenstredet skiller Yapen fra Biakøyene i nord. Fauna og floramessig tilhører øya økoregionen Australasia og ligger øst for Wallacelinjen, i et området som ofte beskrives som Papua-Indonesia.

Yapen var trolig en del av Ny-Guinea i de siste istidene. Vegetasjonen på øya består blant annet av tropisk lavlandsregnskog og montane skoger. Øya er svært kupert, og øyas høyeste punkt ligger 1 430 moh. På Yapen finnes det to endemiske fuglearter (svartknoppkeiserdue og grønnryggflueskvett) og en unik kalksteintype og en ultramafisk flora. Alt i alt lever det 147 ulike arter med fugler der. Selv om nesten en tredjedel (32 prosent) av øya er under en eller annen form for beskyttelse, er det stort press på tilflytting dit.

Referanser
----------

1. ↑  *Southeastern Asia: Island of Yapen in Indonesia*. (SC AA0108) World Wide Fund for Nature.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yapen Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kirsten Rita Arnesen** (født 5. mai 1933 i Bergen) er en bridgespiller og -spaltist, ingeniør, økonom og forsker.

Forsking
--------

Arnesen var Havforskningsinstituttets første miljøsaksbehandler (1971) for konsesjonssøknader om utslipp til sjø (lov om vannforurensing av 1970).

Hun var prosjektkoordinator for IWC/NFRs telletokt av vågehvalbestanden 1989-90 og *Norwegian Independent Linetransect Survey* i 1995 (NILS-95): simultantokt hvor 11 fartøyer dekket Nordsjøen, Norskehavet og Barentshavet.

1996-97 var hun fagsekretær for Norskehavsprogrammet (*Mare Cognitum*).

Bridge
------

Sammen med Gerd Hantveit vant hun det uoffisielle NM damer i 1976. I Helsingør året etter representerte de Norge i EM damer. I senere tid er hennes beste resultater sølv fra NM mix par 2002 og bronse fra NM mix lag 2004 – begge ganger med Jon Sveindal som makker.

Hun var bridgeskribent i Morgenavisen og Bergens Arbeiderblad 1982 – 1988 og jobbet på 1980-tallet også for utvikling av turneringer for Norsk Bridgeforbund og klubber og for rekruttering med juniorbridge. Forbundets innsats har resultert i at Norge har vært og er i verdenstoppen innen bridgeidretten. Norge ble verdensmestere i bridge i Bermuda Bowl, Shanghai 2007.

Arnesen har også som pensjonist deltatt aktivt i turnerings- og forbundsarbeid, blant annet som leder av forbundets valgkomite. I 25 år har hun også vært primus motor for å bygge opp turneringsnivå; resultat er årlig Internasjonal Storturnering i Bergen med Bergen Akademiske Bridgeklubb som ansvarlig arrangør.

Bibliografi
-----------

* 1998: *Bergen bridgekrets 60 år : 1938-1998*, sammen med Terje Sande og Jon Sveindal.

Utmerkelser
-----------

I 1987 ble hun for velforeningsarbeid (Nøstet, Verftet og Klosteret Velforening) tildelt Venstres miljøpris, som ble utdelt for første gang.

Hun er også æresmedlem av Bergen Akademiske Bridgeklubb.

Hun ble tildelt Norsk Bridgeforbunds Fortjenstmerke i 2010.

Hun ble æresmedlem av Bulgarske Bridgeforbund i 2015 og av BCC Radkov, Haskovo, Bulgaria.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Bridgeforbund: EM damer 1965-1997[*død lenke*]
2. ↑  Norsk Bridgeforbund: Styrets beretning for 2002 [PDF] Vedlegg 1 (s. 16)
3. ↑  Norsk Bridgeforbund: Styrets årsberetning for 2004 [PDF] Vedlegg 2 (s. 13)
4. 1 2  «Agent med bridge i blikket» – *BT.no*
5. ↑  (no) Bergen bridgekrets 60 år : 1938-1998 på BIBSYS Ask
6. ↑  Rune Indrøy (17. august 1987). «Regnbuepris». *Bergens Tidende*.

Eksterne lenker
---------------

* WBF-profil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Paul Burrell** (født 6. juni 1958 ) var tjener for dronning Elizabeth II og senere butler for Diana, fyrstinne av Wales.

Han ble tiltalt i 2002 for tyveri, men rettssaken kollapset da det ble fremlagt bevis for at han hadde snakket med dronning Elizabeth om den omtalte saken. Etterforløpet av saken kulminerte i hva som i Storbritannia ble omtalt som «Burrell-hendelsen».[]

I 2003 utgav han boken *A Royal Duty*, som omhandler hans tid som butler for Diana.

I 2004 deltok i reality-TV-serien *I'm a Celebrity, Get Me Out of Here!* på den britiske TV-kanalen ITV, hvor han ble konfrontert med forskjellige utfordringer som å spise en testikkel fra en kenguru. Burrell ble kjent under rettssaken og oppnådde under denne stor upopularitet i den britiske befolkningen, knyttet til det faktum at han hadde brukt sitt kjennskap til de britiske kongelige til å tjene penger.

11. september 2006 utkom hans neste bok, *The Way We Were*, som ytterligere utdypet hans tid med Diana, og som satte fram flere påstander om hennes kjærlighetsliv.

Privatliv
---------

Paul Burrell er gift med Maria, som tidligere arbeidet for Prins Philip, hertug av Edinburgh. De har to sønner, Alexander og Nicholas, som vokste opp sammen med prins William og Harry.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Ville bli USAs førstedame», Aftenposten 13. september 2006

Eksterne lenker
---------------

* Paul Burrells offisielle hjemmeside
* Paul Burrell fanside

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Christoph von Beetzen** (også *Christoph Beetz*; født 1. mai 1670 i Svensk Pommern, død 18. april 1746) var en svensk stadsmajor som ble gitt tysk-romersk adelsskap i 1734. Han er mest kjent for å ha vært stadsmajor i Stralsund i cirka 25 år fra 1721 til 1746. Han er begravet i Mariakirken i Stralsund. I svensk Pommern var språket tysk. Alle dokumentene angående hans adelsskap er oppbevart i Det østerrikske statsarkiv i Wien.

Von Beetzen inngikk i svensk krigstjeneste 1690 som rytter ved et pommersk kavaleriregiment 1690, der han deltog i felttoget i Polen 1702–09. Han ble korporal 1700, kvartermester 1705, løytnant ved Den pommerske adelsfanen 1713 og kapteinløytnant 1713. Han utmerket seg under beleiringen av Stralsund og avanserte til rittmester ved Dronningens livregement i 1715. Etter Stralsunds fall deltok han i felttoget mot Norge. I 1721 ble han så utnevnt til stabs- og plassmajor i Stralsund. En stadsmajor var øverste ansvarlige for den militære og sivile aktivitet.

Adelskap
--------

Christoph von Beetzen ble adlet av Keiser Karl VI i 1734 i henhold til Den tysk-romerske riksadelsloven. Han fikk dermed et riksadelskap med alle de rettigheter som der er vanlig. Adelsbrevet er arvelig for alle etterkommere av Christoph von Beetzen, både ut ifra den kvinnelige og den mannlige slektslinje. Den vanlige oppfatningen av dette er at den adeliges døtre er også adelige, mens adelskapet ikke blir arvet av døtrenes etterkommere.

I adelsbrevet fremgår det at Christoph Beetz' militære karriere lagt til grunn, der han deltok i flere slag/kriger fra 1690 til 1746. I tillegg var hans forfedres bragder vesentlig for adelsbrevet. Christoph Beetz kom fra en slekt med riddere i fire generasjoner på både mors- og farssiden. I svensk slektskalender fra 1918 fremgår blant annet følgende: «Beetz von Beetzen. Gammel slekt fra Den svenske Pommern som tidligere het Beetz.

Referanser
----------

1. ↑  Haus-, Hof- und Staatsarchiv – Kurzinformation
2. ↑  Adam Lewenhaupt (1921): *Karl XII's officerare – Biografiska anteckningar*, P. A. Norstedt & Söners förlag, Stockholm
3. 1 2  Svensk slektskalender, 1918
**Christoph Voll** (født 27. juli 1897 i München, død 16. juni 1939 i Karlsruhe) var en tysk billedhogger.

Han ble utdannet som billedhugger i Dresden under veiledning av Albert Starke. Medlem av Dresdner Sezession fra 1920. Flyttet til Saarbrücken 1924 og var leder og senere professor for den nyopprettede Statlige skole for Kunst og Handverk. Etter 1928 var han også pendler med verv ved Badische Landeskunstschule i Karlsruhe.

Hans verker ble erklært entartet etter den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i 1933. Merkelig nok fikk han ikke sparken fra professoratet umiddelbart. Det ble tvert i mot forlenget med to år. Deretter ble han utsatt for ny gransking og fikk anledning til fortsatt å bruke skolens fasiliteter – men bare til godkjente formål. Protester fra kolleger med nazisympatier fortsatte, inntil engasjementet ikke ble forlenget per. 1937. I alt 11 verk ble beslaglagt.

Voll døde 1939 som førtitoåring, graven finnes på landsbykirkegården i Oskby ved Blåvand (Danmark).

2005 kjøpte Germanische Nationalmuseum fra en privatsamling 5 skulpturer (*Arbeiter mit Kind (1922)*, *Arbeiterfrau mit Kind (um 1923)*, *Der blinde Bettler (1923)*, *Schwangere Frau (1923)* og *Der Kritiker – Porträt des Literaturkritikers Arthur Binz (um 1925/26)*).

Referanser
----------

1. ↑   «Der Bildhauer Christoph Voll in seiner Dresdner Zeit 1919–1924»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   publisert i Sächsische Biografie, saebi.isgv.de[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   publisert i Stadtlexikon Karlsruhe, stadtlexikon.karlsruhe.de[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 117344, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00192578, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  Beslagene
8. ↑  Anskaffelsesliste for Germanisches Nationalmuseum, 2005[*død lenke*]

Litteratur
----------

* Anne-Marie Kassay-Friedländer. *Der Bildhauer Christoph Voll. 1897-1939.* Worms: Wernersche Verlagsgesellschaft, 1994.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Christoph Voll i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Verkfortegnelse fra Germanischen Nationalmuseum 2006

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** BNE
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Ol' Burger Beats** (egentlig **Ole-Birger Neergård**), (født 1992) er en norsk hip-hop-produsent, DJ og platesamler fra Vatne i Haram kommune. Han er medlem av Oslo-kollektivet Mutual Intentions (Fredfades, Ivan Ave, Yogisoul m.fl), som igjen blir distribuert av Playground Music Norway.

Ol' Burger Beats ble først en del av hip-hop-scenen i 2014, da han ga ut debutalbumet High Rhodes LP. Albumet fikk god omtale både i Norge og internasjonalt, og hip-hop-magasiner som Okayplayer og Mass Appeal sammenlignet den unge beatmakeren med legender som Pete Rock og J Dilla. Vinylutgaven av albumet hadde 4 bonusspor, og plata var blant annet gjestet av rappere som Illa J og Denmark Vessey. Illa J-samarbeidet «20 Years» ble også utgitt som musikkvideo. Året etter ga Ol' Burger Beats ut instrumental-EP-en Unreleased Instrumentals gjennom den tyske labelet/platebutikken HHV.de. I 2017 ble Ol' Burger Beats en del av det Oslo-baserte labelet Mutual Intentions, og slapp albumet Mind Games i slutten av april. Mind Games er gjestet av artister som Ivan Ave, Jeremiah Jae og Quelle Chris, og ble gitt ut på vinyl og instrumentalkassett.

Ol' Burger Beats har også gjort flere norske prosjekter, og samarbeidet med artister som Kjartan Gaulfossen på EP-en Tidagersvarselet, og Sunnmørsrapperne i Side Brok på EP-en Hovdebygda Blues. Han har spilt på Øyanatt to ganger, og varmet opp for artister som Kaytranada. I 2017 var Ol' Burger Beats finalist i Momentium-konkurransen Musikkprisen.

Diskografi
----------

* *High Rhodes* LP (The Soul Dojo, 2014)
* *Unreleased Instrumentals* (HHV.de, 2015)
* *Hovdebygda Blues* m/ Side Brok (Ol' Burger Beats, 2015)
* *Tidagersvarselet* m/ Kjartan Gaulfossen (Stundom Records, 2016)
* *Mind Games* (Mutual Intentions, 2017)

Referanser
----------

1. ↑  «NRK P3 Urørt». *urort.p3.no* **(engelsk)**. Besøkt 26. september 2017.
2. ↑  «Mutual Intentions». *mutualintentions.com*. Arkivert fra originalen 23. september 2017. Besøkt 26. september 2017.
3. ↑  «Playground signerer sine første norske artister på ti år». *gaffa.no*. Arkivert fra originalen 26. september 2017. Besøkt 26. september 2017.
4. ↑  «Ol' Burger Beats - 'High Rhodes' LP [Stream]». *Okayplayer* **(engelsk)**. 7. november 2014. Besøkt 26. september 2017.
5. ↑  www.hhv.de. «Ol' Burger Beats - Unreleased Instrumentals». *www.hhv.de* **(engelsk)**. Besøkt 26. september 2017.
6. ↑  «Mind Games LP, by Ol' Burger Beats». *Mutual Intentions*. Besøkt 26. september 2017.
7. ↑  «Stundom records /// 15». *stundom.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 26. september 2017. Besøkt 26. september 2017.
8. ↑  «Ol' Burger Beats\*, Side Brok - Hovdebygda Blues EP». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 26. september 2017.
9. ↑  Helgesen, Line (3. mai 2017). «- Det her er en drøm!». *smp.no*. Besøkt 26. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ol' Burger Beats på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ol' Burger Beats på SoundCloud Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Haryanvi** eller **harianvi** (devanagari: हरियाणवी og हरयाणवी), også **djatu** eller **bangaru**, er et indoarisk språk som snakkes av om lag 13 millioner mennesker (1992) i Delhi og den indiske delstaten Haryana.

Haryanvi er nært beslektet med bradjbhakha og har en leksikalsk likhet med bagri på 65% av ordforrådet. Av politiske grunner klassifiseres haryanvi som en hindidialekt («vesthindi»).[] Talere av hariyanvi og hindi kan likevel ha vanskeligheter med å forstå hverandre.

Mens harianvi er morfologisk og fonologisk likt khariboli, eller standard hindi, har det også likheter med panjabi. Blant annet imperfektiv partisipp-endinga /da:/ og substaniv-endinga /ã:/ i oblikt flertal minner om panjabi. Endinga for hannkjønn ental, /a:/, er felles for panjabi, harianvi, og også khariboli, men skiller de to sistnevnte fra de andre vestlige hindispråkene.

Kilder
------

* Ethnologue-rapport
* G. A. Zograph: *Languages of South Asia*, 1960 (translated by G.L. Campbell, 1982), Routledge, London.

Eksterne lenker
---------------

* Språkeksempler og oversettinger i vitser hos Haryana Times

| * v
* d
* r
Språk i India |
| --- |
| Offisielle språk på regionalt nivå | Engelsk **·** Hindi | Indias flagg |
| Offisielle språk på delstatsnivå | Assamesisk **·** Bengali **·** Bodo **·** Dogri **·** Gujarati **·** Hindi **·** Kannada **·** Kasjmiri **·** Konkani **·** Maithili **·** Malayalam **·** Manipuri **·** Marathi **·** Nepali **·** Oriya **·** Panjabi **·** Sanskrit **·** Santali **·** Sindhi **·** Tamilsk **·** Telugu **·** Urdu |
| Andre store språk | Awadhi **·** Bhili **·** Bhojpuri **·** Bundeli **·** Chhattisgarhi **·** Gondi **·** Haryanvi **·** Hindustani **·** Kanauji **·** Kodava **·** Kutchi **·** Magahi **·** Marwari **·** Tulu |
| **Kategori** **·** **Språkportal** |
**Benkös åpning** er en sjakkåpning som kjennetegnes av hvits førstetrekk 1.g3. Andre navn er kongefianchetto, ungarsk åpning eller Benkö-Bilek-Barcza-åpning. Også betegnelsen Larsens åpning var en stund i bruk, men den ble etterhvert overført til åpningstrekket 1.b3. Benkö oppnådde enkelte oppsiktsvekkende gode resultater med åpningen – blant annet en seier mot Robert Fischer – men tilførte den forholdsvis få nye ideer. En av åpningens pionerer var Richard Reti, som imidlertid hadde noe skuffende praktiske resultater med trekket.

 Diagram 1: stillingen etter 1.g3

Med sitt førstetrekk planlegger hvit Lg2, som bringer hvitfeltsløperen til brettets lengste hvite diagonal, og angriper de viktige sentrumsfeltene e4 og d5. En av åpningens styrker er at hvit utsetter alle avgjørelser om sin bondestilling i sentrum, og derfor forholder seg svært fleksibelt.

Åpningen kan ofte transponere til andre åpninger som kongeindisk angrep, Engelsk åpning eller katalansk. En av hvits viktigste avgjørelser er om han etter 1...e5 eller 1...d5 skal fortsette 2.Lg2, og tillate sort å sette opp et sentrum med bønder på e5 og d5 (diagram 2). Hvit kan unngå dette, for eksempel ved å møte 1...e5 med 2.c4 og 1...d5 med 2.Sf3, men dermed går spillet over i andre åpningssystemer (henholdsvis engelsk og kongeindisk angrep). 

 Diagram 2: stillingen etter 1.g3 e5 2.Lg2 d5

En selvstendig fortsettelse er 1.g3 e5 2.Sf3, som kan betraktes som et forsøk på å spille Alekhines forsvar (1.e4 Sf6) med omvendte farger (og dermed et ekstra trekk). Også varianten 1...c5 2.Lg2 Sc6 3.e4 må betraktes som selvstendig, selv om stillingen har et "Siciliansk" preg, og kan oppstå via åpningen siciliansk etter trekkrekkefølgen 1.e4 c5 2.g3 Sc6 3.Lg2. Denne trekkrekkefølgen tillater imidlertid 2...d5, som antakelig løser alle svarts åpningsproblemer.

I den karakteristiske stillingen etter at sort har spilt ...d5 og ...e5 i sine to første trekk (Diagram 2) har hvit blant annet følgende muligheter: 

* 3.Sf3 tilbyr igjen å spille en slags Alekhines forsvar med omvendte farger.
* 3.c4 kan føre til selvstendige varianter etter 3...d4 eller 3...dxc4, men 3...Sf6 4.cxd5 fører til en kjent variant fra åpningen engelsk, og også 3...c6 kan oppstå fra samme åpning.
* 3.d3 kan betraktes som et forsøk på å spille moderne forsvar (1.e4 g6 2.d4 Lg7) med omvendte farger.
**Witold Mroziewski** (født 3. september 1960 i Augustów i Polen) er en polsk-amerikansk katolsk prelat som er hjelpebiskop i bispedømmet Brooklyn.

Liv og virke
------------

### Prest

James Massa ble presteviet 29. juni 1991 av biskop Juliusz Paetz for bispedømmet Łomża. I et år var han prest i menigheten i Kadzidło, og i 1992 ble han sendt til bispedømmet Brooklyn USA for å tjene polakker som bodde der. Han oppnådde sin mastergrad (2001) og en doktorgrad i kirkerett ved Det katolske universitet i Lublin (2003). 

Siden 2001 har han vært prest for bispedømmet Brooklyn. Han var kapellan (1993–2001), administrator (2000) og pastor (2002–2013) i menigheten Vår Frue av Częstochowa og St. Kazimierz i Brooklyn, dommer ved bispedømmedomstolen og koordinator for det polske pastoraltjeneste. I tillegg var han også nestleder for strafferettspleien (siden 2009), medlem av presterådet, *defensor vinculi* og sogneprest i Holy Cross menighet i Maspeth (fra 2013). Der er også skolen for polsk språk og kultur, jana Pawła II, en av de største polske utdannelsesinstitusjonene på den amerikanske østkysten.

### Hjelpebiskop i Brooklyn

Pave Frans utnevnte ham den 19. mai 2015 til titulærbiskop av *Walla Walla* og hjelpebiskop i Brooklyn. Biskopen av Brooklyn, Nicholas Anthony DiMarzio, bispeviet både ham og den samtidig utnevnte hjelpebiskop James Massa den 20. juli samme år; medkonsekerende var hjelpebiskop Raymond Chappetto (Brooklyn) og biskopen av Rockville Centre, William Francis Murphy.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) \*1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) \*1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) \*1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) \*1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) \*1828
* Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) \*1871
* Pave Pius X (1835-1914) \*1884
* Pave Benedikt XV (1854-1922) \*1907
* Pave Pius XII (1876-1958) \*1917
* Kardinal Francis Joseph Spellman (1889-1967) \*1932
* Kardinal Terence James Cooke (1921-1983) \*1965
* Kardinal Theodore Edgar McCarrick (1930- ) \*1977
* Biskop Nicholas Anthony DiMarzio (1944- ) \*1996
* Biskop  *Witold Mroziewski* (1966-) \*2015

Referanser
----------

1. ↑  http://www.catholic-hierarchy.org mroz, lest 15. september 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF
 |
| Bennetts komet |
| --- |
|  |
| Oppdagelse |
| Oppdaget av | John Caister Bennett |
| Oppdaget | 28. desember 1969 |
| Objekttype | komet |
| BaneegenskaperEpoke 2440680.5 (4. april 1970) |
| Aphelium | 282 AE |
| Perihelium | 0,538 AE |
| Store halvakse | 141 AE |
| Eksentrisitet | 0,9962 |
| Inklinasjon | 90,0° |
| Kilder |
| JPL-id | lenke |
|  |  |  |  |
| 

---

Bennetts komet på Commons |

**Bennetts komet**, formelt kjent som **C/1969 Y1** (gammel stil **1970 II** og **1969i**) var en av to fremtredende kometer på 1970 tallet, sammen med Wests komet. Navnet bæres også en helt annen komet, *C/1974 V2*. Kometen ble oppdaget av John Caister Bennett 28. desember 1969. Mens den var omtrent 2 AE fra solen, nådde den perihelium 20. mars og passerte jorden på det nærmeste 26. mars 1970 da den trakk seg tilbake med en størrelsesklasse på 0. Den ble sist observert 27. februar 1971.

Referanser
----------

1. 1 2  C&MS: C/1969 Y1 (Bennett)

Eksterne lenker
---------------

* Cometography.com
* (en) Bennetts komet sitt baneparametre hos JPL Small-Body Database Rediger på Wikidata

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**Mary Morris** (født 13. desember 1915, død 14. oktober 1988) var en engelsk skuespiller. Hun var en hardtarbeidende skuespiller i England i over fire tiår, hovedsakelig i teater, men gjorde siden også mye arbeid for fjernsyn og tidvis også for film. I henhold til avisen *The New York Times* hadde hun en tynn og spinkel skikkelse, var mørkladen i huden og med store, uttrykksfulle øyne, og en dyp og mektig stemme.

Hun bør ikke forveksles med en amerikansk skuespiller av samme navn.

Biografi
--------

Morris ble født på Suva i Fiji som datteren til botanikeren Herbert Stanley Morris og hans hustru Ena de Creft-Harford. Hun tok sin skuespillerutdannelse ved Royal Academy of Dramatic Art.

Hun hadde sin scenedebut tyve år gammel i *Lysistrata* på Gate Theatre i London i 1936. I 1943 spilte hun Anna Petrovitch i krigsfilmen *Undercover* som konen til en serbisk geriljaleder. Hun spilte professor Madeleine Dawnay i science-fiction-dramaet for TV kalt *A for Andromeda*, og dens oppfølger *The Andromeda Breakthrough*, og kvinne Nummer To i episoden «Dance of the Dead» av *The Prisoner* (1967).

Hun opptrådte også i Doctor Who i 1982 i episoden «Kinda» hvor hun framstilte sjamanen Panna og hennes motpart var Peter Davison. Andre fjernsynsopptredener omfattet grevinne Vronsky i *Anna Karenina* (1977, PBS), den makbre, gamle slektningen i Walter De La Mare-fortellingen *Seaton's Aunt* (1983, PBS), og den formidable matriarken i *Police at the Funeral* (1989, PBS).

Hun spilte Peter Pan ved to anledninger; en gang på scenen som sigøynergutten, og en gang som Nummer To ved å kle seg ut som ham i en maskerade.

Hun døde av hjertesvikt den 14. oktober 1988 i Aigle i Sveits.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   filmportal.de, www.filmportal.de, Filmportal-ID 45d90c19facf4d39832daa929a7a9f13, besøkt 12. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Autorités BnF, BNF-ID 14070997v, catalogue.bnf.fr, besøkt 12. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   IdRef, www.idref.fr, IdRef ID 149206739, besøkt 12. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   CONOR.SI, CONOR.SI-ID 109296739, plus.cobiss.si, besøkt 12. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6w965xf, snaccooperative.org, besøkt 12. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
8. ↑  New York Times, 4. juli 2009: Mary Morris

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary Morris på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mary Morris hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* The Time: The Theatre: Nov. 24, 1924 Arkivert 19. oktober 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
*Coptic Hospital* i Kairo.
**Hilana Sedarous** (arabisk: د./ هيلانا سيداروس ; født i 1904 i Tanta i Egypt, død i 1998 i Egypt) var en egyptisk lege.

Hun ble i 1930 sitt lands første kvinnelige lege i moderne tid. Hun var kristen kopter.

Liv og virke
------------

Etter å ha fullført sin grunnutdannelse, søkte Hilana Sedarous seg inn på *Madraset Al Saneyah*, en internatskole for jenter i Kairo. Hun studerte senere ved et lærerutdanningsuniversitet, hvor hun etter to år, i 1922, fikk et stipend og ble sendt sammen med fem andre kvinnelige egyptiske studenter til London for å studere matematikk. Hun og Zainab Kamel, ble ansett for å være de første kvinnelige egyptiske studenter som kom for å studere i England. Hun meldte seg til studier også på London School of Medicine, hvor hun ble sertifisert lege og avsluttet med doktorgrad i 1930.

Hun arbeidet på *Kitchener Hospital* (det senere *Shoubra General Hospital*) i Kairo, og utførte sine kirurgiske prosedyrer på Coptic Hospital (المستشفى القبطي - *Det koptiske sykehus*). Hun åpnet også en privat klinikk. Hun spesialiserte seg innen  obstetrikk og gynekologi.

Dr. Sedarous trakk seg tilbake i syttiårsalderen. Etter at hun gikk av med pensjon, dedikerte hun seg til å oversette historier og bøker for barn. 

Dr. Sedarous var kjent for sin uselviskhet og sjenerøsitet, og hun hadde en særlig omtanke for foreldreløse barn og barnehjem. Hun donerte mesteparten av sin enorme rikdom gjennom hele livet til alle slags veldedige formål.

Referanser
----------

1. ↑  Karim, Ahmed A.; Khalil, Radwa; Moustafa, Ahmed (red.). *Female Pioneers from Ancient Egypt and the Middle East: On the Influence of History on Gender Psychology*.
Tre varianter av den norske pinnestoltypen budalstol  Foto: John Tovmo 
Windsor-stol fra rundt 1800, USA.
**Pinnestol** er en samlebetegnelse for stoler av tre, der stolbein, ryggstolper og -spiler er tappet inn i hull i stolsetet. Dette er et konstruksjonsprinsipp som gjør at stolen ikke trenger en avstivende sarg rett under setet. Den har heller ikke ryggstaver som går i ett med stolens bakbein. Det er stolens kraftige sete som binder og holder sammen stolbeina og ryggen. 

Bortsett fra setet, og for noen modeller et ryggbrett, er de fleste delene dreid. Pinnestoler er forholdsvis enkle å produsere, også uten avanserte maskiner, de ble ofte produsert som husflid og håndverk, både før og etter at møbelfabrikker ble anlagt.

I England ble det mot slutten av 1600-tallet utformet en pinnestol som ble forløper for den typen som på 1700-tallet fikk navnet windsorstol. Windsorstolen er konstruert som beskrevet ovenfor, men har ofte en horisontal deling av ryggspilene. Denne delingen går over i stolens armlener. 

Windsorstolen dannet utgangspunkt for mange varianter også utenfor Storbritannia, blant annet i USA. Den norske budalstolen regnes som en av windsorstolens etterkommere.

Referanser
----------

1. 1 2  Gjerdi, Trond (1976), s. 30

Kilder
------

* Gjerdi, Trond (1976). *Møbler i Norge*. Oslo: Aschehoug.

Eksterne lenker
---------------

* Pinnstolmuseet i Nässjö, Sverige (Besøkt 16. juli 2016)
***Episphenus*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.

Utbredelse
----------

Slekten har er utbredt på Sri Lanka og i India.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Macrolininae
					- Slekten ***Episphenus*** Kaup, 1871
						* *Episphenus annamensis* Gravely, 1919
						* *Episphenus comptoni* (Kaup, 1868)
						* *Episphenus flachi* (Kuwert, 1891)
						* *Episphenus moorei* Kaup, 1871

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* (en) *Episphenus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Mary Tofts** er kjent som «kanin-føderen», ettersom hun i 1726 «fødte» 17 kaniner i byen Godalming i Sør-England. 

Eksperter over hele Storbritannia undret seg stort over hva som kunne ha skjedd, da hun plutselig begynte å føde kaniner. Legen hennes ble så bekymret at han kontaktet kongens personlige livlege. I løpet av noen få dager hadde Mary Tofts født mange kaniner, noen med pels og andre uten. Ingen av legene visste at kaniner ikke har pels når det ble født, så løgnen fortsatte, og etterhvert med Toft landskjent på avisenes forsider. 

Mary Tofts valgte senere å avsløre løgnen ved at hun forklarte at hun hadde plassert alle kaninene på seg før «fødselen».

Det er blant annet skrevet bok om Mary Tofts og hennes litt spesielle stunt, og dessuten er hun kjent på mange museer også i dag.

Referanser
----------

1. ↑   NUKAT, oppført som Mary Toft, NUKAT autoritetspost n2008132085[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som Mary Toft, FAST-ID 351273, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.directoryoftheturf.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.sfgate.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   thedabbler.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Noen viktige romerveier med Via Emilia markert i blått.
**Via Aemilia** eller **Via Emilia** var en via consularis som gikk mellom Ariminum ved Adriaterhavet til Placentia ved elven Padus (dagens Po). Senere ble Via Emilia videreført til Mediolanum (Milano). 

Via Emilia ble bygd i forlengelse av via Flaminia som førte til Roma. Veien var ganske rak og gikk fra Ariminum videre til Forlì, Faenza, Bologna, Modena, Reggio nell'Emilia, Parma og så Placentia. Via Emilia krysset flere bielver til Po, blant annet Rubicon (selv om det råder en viss tvil om det var samme elven som Julius Cæsar krysset i 49 f.Kr.) og Trebbia (der Hannibal tre ganger seiret over romerne).

Via Emilia ble klar år 187 f.Kr. og fikk navn etter den romerske konsul Marcus Aemilius Lepidus. Via Emilia ble bygd for bedre å kunne kontrollere det nylig erobrede området Gallia Cisalpina. Gallia Cisalpina hadde stor ekonomisk betydning, ettersom Posletten, som lå der, var svært fruktbar. 

Romerne valgte åt ytterligere befeste sin kontroll over området ved å anlegge kolonier langs Via Emilia: på dette vis tilkom Bononia (dagens Bologna), Mutina (Modena), Reggio nell'Emilia (Reggio Emilia) og Parma. Veien fikk meget stor betydning for kolonialiseringen av området, som etterhvert kom til å betraktes som en del av *Italia*.

Århundrene etter at Via Emilia var bygd ble Placentia den viktigste veiknuten på Posletten. År 148 f.Kr. tilkom via Postumia (Placentia - Aquileia). År 109 f.Kr. ble Via Aemilia Scaura klar (Placentia - Genova - Pisa). 

Den romerske bro over elven Marecchia utenfor Ariminum, startpunkt for Via Aemilia.
Levninger av Via Emilia, inklusive broen over Marecchia, finnes blant annet i Rimini. Byggingen av Via Emilia var et første steg i lanseringen av en intensiv romersk kolonisasjon av området. Ved tiden for det andre triumvirat (44 - 30 f.Kr.) hadde romaniseringen av detta tidligere keltiske området vært så fullstendig at provinsen Gallia Cisalpina ble avskaffet og dets territorium innforlivet fullt ut i Italia.

Veien gav navn till den del av Gallia Cisalpina gjennom hvilken den gikk. Den vestre del av området er fortsatt kjent som Emilia. Den moderne italienske administrative region Emilia-Romagna har fått navn etter veien, mens dens hovedstad Bologna har navn fra den keltiske stammen *Boii*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |