recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Limobius*** er en slekt av snutebiller som lever på ulike slags urter.

Utseende
--------

Små til middelsstore snutebiller med bred, skjellkledt kropp. Hodet er middels stort med en middels lang, slank, krum snute. Fasettøyenene er ganske store og noe utstående. Antennene er 11-leddete og knebøyde. Det innerste leddet (antenneskaftet) er noe kølleformet, antennesvøpen består av sju ledd og antennene ender i en kompakt, tre-leddet kølle. Brystskjoldet (pronotum) er bredere enn langt, mye smalere enn dekkvingene, med rundede sider, tett skjellkledt. Dekkvingene er brede, parallellsidige i de fremre 3/4, med tydelige skuldre og punktrader. De har ofte markerte lengdestriper dannet av lyse og mørke skjell. Beina er middels lange og kraftige.

Levevis
-------

Engsnutebillene lever på ulike slags urter, spesielt i erteblomstfamilien (Fabaceae) og skjermplantefamilien (Apiaceae). De er vanligvis noe spesialiserte, slik at hver art spesialiserer seg på en familie eller slekt av vertsplanter. *Hypera postica* kan gjøre noe skade på kløver, ellers er denne underfamilien av liten økonomisk betydning. Larvene til engsnutebillene skiller seg fra de fleste snutebillelarver ved at de spiser på utsiden av plantene, ikke inne i dem.
Den søramerikanske arten *Phelypera distigma*, som har larver som lever på bladene av et tre, er uvanlig i og med at larvene lever mange sammen i likhet med mange sommerfugler og planteveps. De danner sirkler for å forsvare seg om de blir angrepet. Når de skal forflytte seg fra et tre til et annet, skjer det som et "tog" der hver larve følger tett etter den forrige.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **engsnutebiller, Hyperinae** Lacordaire, 1863
						* Stammen Hyperini Lacordaire, 1863
							+ Slekten ***Limobius*** Schönherr, 1847
								- *Limobius borealis* (Paykull, 1792) - finnes i Norge
								- *Limobius dureti* Tempère, 1957
								- *Limobius mixtus* (Boheman, 1834)
								- *Limobius winkelmanni* Skuhrovec & Zarazaga, 2017

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

  

  

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Phuket Air** var et flyselskap fra Thailand. Hovedkontoret lå i Bangkok og hovedbasen var Suvarnabhumi lufthavn.

Historie
--------

Phuket Air ble grunnlagt i 2001 etter at luftfartsnæringen i Thailand ble liberalisert. Selskapet startet flyginger i desember samme året med ruter fra Bangkok til Phuket og Ranong. Rutenettet ble utvidet med flere reisemål innenriks og til Myanmar. Selskapet oppnådde aldri lønnsomhet og i 2007 la det ned ruteflygingene. Selskapet fortsatt med utleie av fly og andre tjenester, dette holdt det på med frem til 2012 da det ble avviklet.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Boeing 747-300 og Boeing 747-400.

Referanser
----------

1. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 292.
2. ↑  Phuket Air, Airlines Inform. Henta 16. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Phuket Air – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Fedafjorden bru
**Fedafjorden** er en fjord i Flekkefjord, Farsund og Kvinesdal kommuner i Agder. Den er en fortsettelse av Listafjorden og har innløp ved «Stolen», nordøst for Andabeløya. Fjorden strekker seg 15 kilometer inn til Øye, der elva Kvina munner ut. Fjordløpet er ganske rett – en kan se hele fjordstrekningen til Varnes fyr fra Utsikten over og øst for Liknes

Like etter innløpet stikker Stolsfjorden nordvestover på øst- og nordsida av Andabeløya. Den fortsetter som Lafjorden mot nordvest inn til Flekkefjord og videre herfra som Grisefjorden. Stolsfjorden har navn etter en karakteristisk fjellformasjon som utgjør delet mellom fjordene og ligger mot nord.

De ytterste delene av fjorden danner grensa mellom Farsund og Flekkefjord, mens grensene til både Farsund, Flekkefjord og Kvinesdal møter hverandre der Fedafjorden fortsetter østover etter innløpet til Stolsfjorden. Grensa mellom Farsund og Kvinesdal følger midten av fjorden vel en kilometer innover før resten av fjorden blir liggende i Kvinesdal kommune. 

Fjorden er typisk V-formet, med relativt bratte lier og nesten alle gårdene liggende oppe i smådaler mellom knausene. Alle har sti eller veiforbindelse til sjøbruk ved fjorden. Sagefossen kraftverk ligger ved fjorden på vestsiden ca. to kilometer inn fra Stolen. 

Et godt stykke inn i fjorden ligger tettstedet Feda, som fjorden er oppkalt etter, på vestsida. Herfra gikk europavei 39 inn til botn av fjorden ved Øye, nå del av fylkesvei 465. Her ligger havneområdet Leirvika. På andre sida av fjorden går fylkesvei 465 mellom Opofte og Farsund, og fylkesvei 551 mellom Opofte og Liknes. I august 2006 åpnet den 566 meter lange Fedafjorden bru, som går over fjorden og danner en del av E39 mellom Flekkefjord og Lyngdal. Der broen krysser, ligger skipsverftet Kvina Verft som nå er utleid til Green Yard AS, mens Lervika innerst var mottak og lagring av tømmerflåter som ble saget opp og brukt til papirmasseproduksjon. Pr 2015 ligger der et smelteverk for Eramet i enden av Øyesletta.

Referanser
----------

1. ↑  Fedafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Kvinlaug, Stanley. *Trælandsfos 100 år: 1898 - 1998*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Vegsundet** er et sund i Ålesund og Sula kommuner i Møre og Romsdal. Det skiller bygda Veibust på Sula fra Ålesund-bydelen Vegsund. Navnet kan komme av «veig» som betyr kilde eller styrkende drikke, etter en kilde på stedet.

Vegsundet er rundt en kilometer langt og 50-100 meter bredt. Det går fra Åsefjorden innerst i Borgundfjorden i vest til Flisfjorden, en sidearm av Storfjorden i øst. Lengst øst i sundet passerer Europavei 39 over Vegsundbrua, som ble åpnet i 1938. Broen fra 1938 erstattet av ny i 1976, den gamle ble revet i 1981. Den første broen var en buebro i fagverk av stål. Den var 175 meter lang og hadde en seglingshøgde 17 meter. Kjørebredden var 5 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Krogsæter, Johan (1995). *Stadnamn frå Sunnmøre: ei artikkelsamling*. Ålesund: Nytt i ukas forl. ISBN 8291024030.
2. ↑  *Frå A/S Von til A/S Sula rutelag 1909–1989: 80 år med samferdsle på Sula*. [Mauseidvåg]: [Rutelaget]. 1990.
3. ↑  *Om samferdsel i Møre og Romsdal: Møre og Romsdal fylkesbåtar 1920–1995*. [Molde]: Møre og Romsdal fylkesbåtar. 2000. ISBN 8279550208.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jacob Dybwad** (født 20. juli 1823 i Christiania, død 4. september 1899 samme sted) var en norsk bokhandler og forlegger.

Han utdannet seg i boktrykkerfaget i Leipzig, Paris og Berlin. Etter hjemkomsten
ble han med i broren Christian Dybwads bokforretning som fikk navnet **Jacob Dybwads Forlag** (1852).
Han drev dette frem til overtagelsen av sønnene Jakob og Bertram (1882).
Forlaget ga blant annet ut kjente forfattere som Carl Paul Caspari, Nordahl Rolfsens *Lesebok for Folkeskolen*, Jens Andreas Friis, Moltke Moe, P. Chr. Asbjørnsen, M. B. Landstad, Jonas Lie og Jakob Liv Rosted Sverdrup. I tillegg var det mye involvert med Universitetsbiblioteket, samt utgiver av almanakker (1877–1898).
Forlagets historie er beskrevet i Haakon B. Nielsons *Jacob Dybwad 125 år. Glimt av forlaget og bokhandelens historie* (1977).

Jacob Dybwad var sønn av Jacob Erasmus Dybwad. Han var gift med Anna Margrethe Aabel, datter av Peter Pavels Aabel og far til arkitekt Peter Dybwad og forfatter og advokat Vilhelm Dybwad, sistnevnte ga blant annet ut biografien *Jacob Dybwad (1823–1899)* i 1942. Den norske oversetteren Jacob Dybwad er hans barnebarn (*Skandalen i Hadleyburg og andre historier* av Mark Twain (1947), *Korea* av Sten Bergman (1951), *Vi kan stole på mamma* av Kathryn Forbes (1975).

Jacob Dybwad er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Utmerkelser
-----------

* St. Olavs Orden 1897

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 7. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cni00084710, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   nkl.snl.no, besøkt 7. august 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 7. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4  Egil Tveterås. «Jacob Dybwad». Norsk biografisk leksikon. Besøkt 7. august 2017.
6. ↑  «Grav - Gravferdsetaten i Oslo kommune». *www.begravdeioslo.no*. Besøkt 7. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |

Portal: Litteratur
**Eiterfjorden** er en fjord i Nærøysund kommune i Trøndelag. Den er rundt 9 kilometer lang, og begynner ved innløpet fra Risværfjorden, mellom Båsneset og Rødsneset. Derfra går den i en hovedsakelig østlig retning inn til bygda Gravvik innerst i fjorden. Den innerste delen av fjorden er en ca. én kilometer lang poll som kalles Lonet.

På sørsida av Rødsneset går Rødsfjorden mot sørøst. Langs sørsida av Eiterfjorden ligger flere mindre bygder. Her er også mange viker og bukter, hvorav de største er Søreitervågen og Djupvika. (Fylkesvei 546 (Nord-Trøndelag)|Fv546) går til Sør-Eitran ved Søreitervågen, og en kommunal vei går østover til de andre bygdene i denne delen av fjorden. 

Bygda Gravvik på nordsiden av fjorden ligger på et smalt eid over til Gravvikvågen i Årsetfjorden lenger nord. Fylkesvei 771 går langs de indre delene av Eiterfjorden, som den krysser over ved det smale sundet inn til Lonet.

Referanser
----------

1. ↑  *Den Norske los. B. 5 : Farvannsbeskrivelse Rørvik-Lødingen og Andenes*. Stavanger: Norges sjøkartverk. 1998. s. 59. ISBN 8290653131.
2. ↑  Eiterfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  Leirvik, Kåre (1928-) (1995). *Gårder og slekter i Gravvik 1600–1964*. Nærøy: Nærøy kommune.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Husbergøya** er en øy i indre Oslofjord, beliggende sør for Langøyene og nord for Skjælholmene i Bunnefjorden. 

Husbergøya ble tidlig på 1900-tallet kjøpt av Heinrich Carl Hudtwalcker fra Hamburg som bygde en tran- og sildeoljefabrikk på 12 000 m², drevet av dampmaskiner. Atskillige tusen tonn fiskeolje og tran ble produsert og rullet ned til havnen på et eget «trillespor» for å bli skipet ut til verden. Driften ble avviklet i 1982, og hele Husbergøya, inkludert fabrikkanlegg, ble solgt til Oslo kommune. Bygningen ble brukt til militærøvelser, og i forbindelse med dette brant fabrikken ned i 1989. Området ble ryddet og rehabilitert i 2009–2010.

Området utenom det tidligere fabrikkanlegget er hekkeområde for flere sjøfugler, og ble vernet som naturreservat i 2008.

På toppen av øya er det bygget en utkikksplattform, egnet for observasjon av fugleliv med mer. Nær toppen ligger huset som tidligere var direktørbolig.

Se også
-------

* Verneområder i Akershus

Referanser
----------

1. ↑  Bilde av Husbergøya med fabrikken, 1951
2. ↑  Rehabilitering av Husbergøya, entreprenørens beskrivelse Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  (no) Husbergøya i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  (no) Husbergøya i Miljødirektoratets nettsted Naturbase. Besøkt 24. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Ny perle i Oslofjorden, Dagsavisen, 29. juli 2008
* Informasjon fra Oslofjordens Friluftsråd

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hvasser skole** var en liten grendeskole på øya Hvasser i Tjøme kommune i Vestfold. Skolen var den minste av kommunens to barneskoler. I skoleåret 2007–2008 hadde Hvasser skole 44 elever. Tjøme kommunestyre vedtok i forbindelse med behandling av kommunebudsjettet i desember 2008 at skolen skulle nedlegges. Lovligheten av å legge ned en skole på en slik måte ble bestridt og det ble derfor fremmet forslag om lovlighetskontroll. Det var stort engasjement rundt skolenedleggelsen og måten det ble gjort på, i lokalsammfunnet. Mange kjempet lenge for opprettholdelse av skolen.

Historie
--------

Etter at skoleloven ble innført i 1739, var det omgangsskole på øyene Tjøme og Hvasser. Faste skoleordninger med egne bygninger kom på 1860-tallet da den nye skoleloven krevde det. I 1861 ble den første skolen bygd på Hvasser. I 1886 kom en ny bygning der den siste skolebygningen lå. Skolen gikk da over fra å hete *Wasserland skole* til *Austheim*. Bygningene til den siste Hvasser skole ble reist i 1938, og gymsalen ble bygd i 1982.

Skolen hadde siden 1990-tallet også tatt imot elever fra resten av kommunen. Elevtallet ble likevel stadig lavere på grunn av færre fastboende småbarnsfamilier på sommerøya i Oslofjorden. Enkelte politikere i kommunen foreslo derfor flere ganger å legge ned Hvasser skole og å slå denne sammen med kommunens andre barneskole, Lindhøy skole, som ligger på hovedøya Tjøme sju km unna. Andre mente skolen var et betydningsfullt samlingspunkt i lokalsamfunnet og et viktig kommunalt servicetilbud for barnefamiliene på øya, og at den måtte beholdes for å opprettholde et levende nærmiljø.

Da skolen ble nedlagt, fortsatte elevene fra Hvasser sammen med elevene fra Lindhøy på Tjøme ungdomsskole som ligger i Tjøme sentrum.

Hvasser barnehage lå i tilknytning til Hvasser skole.

Eksterne lenker
---------------

* Litt om Hvasser skoles eldste historie
* Tjømø : en bygdebok s.246-247

| * v
* d
* r
Offentlige grunnskoler i Færder kommune |
| --- |
| Barneskoler: | Brattås skole  **·** Føynland skole  **·** Herstad skole  **·** Lindhøy skole  **·** Oserød skole  **·** Teie skole  **·** Torød skole  **·** Veierland skole  **·** Vestskogen skole | Skoler |
| Ungdomsskoler: | Borgheim ungdomsskole  **·** Teigar ungdomsskole  **·** Tjøme ungdomsskole |
| Tidligere skoler (Nøtterøy): | Bergan skole  **·** Grindløkken skole  **·** Hårkollen skole  **·** Lysheim skole  **·** Skjerve skole  **·** Tømmerholt skole |
| Tidligere skoler (Tjøme): | Bjørnevåg skole  **·** Haug skole  **·** Honerød skole  **·** Hvasser skole  **·** Kirkebakken skole  **·** Kirkely skole  **·** Utbygda skole |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**New York Islanders** er en ishockeyklubb i den nordamerikanske proffligaen NHL. Klubben ble grunnlagt i 1972 og har vunnet Stanley Cup fire ganger. Samtilige triumfer kom i klubbens gyldne æra fra 1980-83. I tillegg til sine fire Stanley Cup-triumfer, har de vunnet Eastern Conforence seks ganger og "Divisionen" sin seks ganger. 

Islanders spiller hjemmekampene sine i Nassau Veterans Memorial Coliseum på Long Island, New York. Klubbfargene er blått, hvitt og orange.

Nassau Veterans Memorial Coliseum er en av NHLs eldste og minste, og New York Islanders har varslet at de vil flytte til Barclays Center i Brooklyn når dagens leiekontrakt utløper etter sesongen 2014-15. Imidlertid vil eierne av Barclays Center og artisten Jay-Z stå bak et utviklingsprogram for Nassau Veterans Memorial Coliseum som blant annet vil innebære at Islanders vil spille minst seks kamper der, også etter flyttingen til Brooklyn.

Åtte tidligere New York Islanders-spillere er innlemmet i Hockey Hall Of Fame. Al Arbour, Mike Bossy,Clark Gillies, Denis Potvin, Billy Smith, Bill Torrey, Bryan Trottier og Pat Lafontaine. 

| * v
* d
* r
National Hockey League 2023/24 |
| --- |
| Eastern Conference | 

|  |  |
| --- | --- |
| Atlantic Division | Boston Bruins **·** Buffalo Sabres **·** Detroit Red Wings **·** Florida Panthers **·** Montreal Canadiens **·** Ottawa Senators **·** Tampa Bay Lightning **·** Toronto Maple Leafs |
| Metropolitan Division | Carolina Hurricanes **·** Columbus Blue Jackets **·** New Jersey Devils **·** New York Islanders **·** New York Rangers **·** Philadelphia Flyers **·** Pittsburgh Penguins **·** Washington Capitals |

 |
| Western Conference | 

|  |  |
| --- | --- |
| Pacific Division | Anaheim Ducks **·** Calgary Flames **·** Edmonton Oilers **·** Los Angeles Kings **·** San Jose Sharks **·** Seattle Kraken  **·** Vancouver Canucks **·** Vegas Golden Knights |
| Central Division | Arizona Coyotes **·** Chicago Blackhawks **·** Colorado Avalanche **·** Dallas Stars **·** Minnesota Wild **·** Nashville Predators **·** St. Louis Blues **·** Winnipeg Jets |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Bjørn Tore Grøtte** (født 1978) er en norsk journalist, programleder, forfatter, artist og redaktør. Han vokste opp på Lundamo i Melhus kommune, men ble senere bosatt på Rosenborg i Trondheim. Han jobber som kanalsjef i NRK Radio. 

Grøtte begynte i NRK i 2002, da som DJ på NRK NRK P3, hvor han ledet formiddagsprogrammet *Folkets Hus*. Senere ble han prosjektleder for radioprogrammet *Are og Odin* og kanalens festivalsatsninger. Siden 2005 har han innehatt ulike lederjobber i NRK. Han var formatsjef, radiosjef og redaktør i NRK P3 fram til 2018, da ble han kanalsjef i NRK P1. Han var også produsent for TV-serien *Skam*, som NRK publiserte på nett-TV fra 2015 til 2017.

Før han begynte i NRK var Grøtte journalist i *Adresseavisen* og i Radio 1. Han har også vært frilansjournalist og er publisert i *Klassekampen*, *Dagsavisen*, og i en rekke lokale aviser, blant annet *Hitra-Frøya* og *Trønderbladet*.

I 2013 debuterte Grøtte som forfatter på Snøfugl forlag med barneboken *Hitrakongen*. Høsten 2021 kom en ny bok om Hitrakongen, denne gang på Forlaget Marvin. Samtidig ble det også gitt ut en barneplate fra samme univers om Hitrakongen. Plata er laget i samarbeid med komponist Martin Myhre Olsen. Begge har fått god mottakelse.[*ufullstendig referanse*]

Som tekstforfatter og låtskriver samarbeider Grøtte blant annet med bandet B-gjengen, som på singelen «Gamle Kompisa». Han har også skrevet sangen «Hei kjære Trondheim» sammen med Petter Wavold og «Sånn som det» sammen Adrian Jørgensen.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 14003679[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 88145969918432250090[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Bjørn Tore Grøtte». *IMDb* **(engelsk)**. Besøkt 28. juni 2022.
4. ↑  «Hitrakongen |». Besøkt 8. april 2020.
5. ↑  Nettavisen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Master of Arts i Visuell Kommunikasjon (Grafisk Design) tildelt av University of Derby i 2018
**Master of Arts** (forkortet **M.A.**, direkte oversatt: «Master i kunst») er en akademisk grad brukt i engelskspråklige land, særlig i USA. Begrepet er ofte også brukt internasjonalt som et generelt uttrykk for grader på tilsvarende nivå. I USA har Master of Arts-grader typisk et totalt omfang på fire eller fem års studier. Det er den laveste graden som tildeles på universitetsnivå (dvs. etter *college*). MA-delen av graden kan i USA være rent undervisningsbasert, utelukkende oppgavebasert, eller en kombinasjon av dette.

Graden er mest brukt innen humaniora og teologi.

Referanser
----------

1. ↑   *Structure of the U.S. Education System: Master’s Degrees*, International Affairs Office, U.S. Department of Education, February 2008, besøkt 2010-02-25

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Trygve Swensen** (1881–1967) var en norsk skipsingeniør og kommunepolitiker i Aker.

Liv og virke
------------

### Karriere

Han gikk skips- og maskinlinjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt og hadde tekniske og ledende stillinger ved skipsverft i Norge, Tyskland og Finland. I 1920 ble han avdelingsingeniør, senere overingeniør ved Patentstyret og bosatte seg på Grefsen. Han hadde også en undervisningsstilling i materiallære ved Statens håndverks- og kunstindustriskole.

Swensen var medlem av Aker herredsstyre fra 1935 til 1940 og medlem av formannskapet fra 1938 til okkupasjonen i 1940. Han var valgt på en fellesliste for Høyre, Bondepartiet og Frisinnede Folkeparti.

Han var formann i hovedstyret i Frisinnede Folkeparti fra 1937 til 1939. Partiet hadde falt ut av Stortinget og var i oppløsning. Han hadde også kommunale verv etter frigjøringen i 1945, da som høyremann.

I 1949 ble han ansatt som overingeniør ved teknisk avdeling i Nortraship.

### Familie

Han var sønn av sogneprest Søren Hagerup Holck Swensen og organist Astrid, født Lindeman.

Han hadde flere slektninger med tekniske yrker, i tillegg til at mange var musikalske. Arkitekt Wilhelm Swensen var ett av hans søsken. Søsteren Marie Louise ble gift med deres tremenning, cellist og rektor Trygve Lindeman, mens en annen søster, Ingrid, ble gift med overrettssakfører, banksjef, ordfører og stortingsmann Arne Falstad. Farbroren var direktør ved Akers mekaniske verksted Gunder Swensen.

Trygve Swensen var gift tre ganger, og han ble far til tre barn i sitt første ekteskap.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7  Tandberg, Elisa (1954). *Ingeniørfamilien Swensen fra Vestre Moland*. Oslo. s. 44–47.
3. ↑  Borø, Kr. m.fl. (1958). *Aker 1837–1937. Kommunens styre og forvaltning gjennem hundre år. Supplementsbind*. Oslo. s. 6.
4. ↑  Furre, Berge (1999). *Norsk historie. Industrisamfunnet – frå vokstervisse til framtidstvil*. Oslo: Samlaget. s. 92. ISBN 82-521-5549-9.
5. ↑  «Bygdestyrer i fylket». *Arbeiderbladet*: 3. 22. mai 1945.
6. ↑  «Utvalg og styrer i Aker». *Arbeiderbladet*: 8. 11. februar 1946.
7. ↑  Gram, Harald og Steenstrup, Bjørn (red.) (1948). «Lindeman, Trygve Henrik». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 325. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

| * v
* d
* r
Frisinnede Venstres formenn |
| --- |
| Abraham Berge (1909–10) **·** Magnus Halvorsen (1910-12) **·** William Nygaard (1912–15) **·** Erik Enge (1915–18) **·** Bernt Holtsmark (1918–22) **·** Oluf Müller (1922–24) **·** Karl Wefring (1924–25) **·** P.A. Holm (1925–30) **·** Anton Wilhelm Brøgger (1930–31) **·** Einar Greve (1931–33) **·** Rolf Thommessen (1933–36) **·** Rudolf Ræder (1936–37) **·** Trygve Swensen (1937–39) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
***Moder Jord*** er en symbolistisk marmorskulptur av Stephan Sinding fra 1906.

Skulpturen forestiller Terra mater med to sovende, unge mennesker i sitt skjød, og er hugget i carraramarmor etter en skisse fra 1900, mens Sinding bodde i Paris. Skulpturen ble fremvist i Sindings atelier, først for kunstsamler og mesén Carl Jacobsen og hans hustru Ottilia, og siden for alle besøkende. Det ble en ren folkevandring i studioet.

Plassering
----------

Sinding skrev senere til Jacobsen at skulpturen passende kunne oppstilles foran den engelske kirke ved Kastellet i København. Den endte dog i Jacobsens store samling i Ny Carlsberg Glyptotek, hvor den ble oppstillet i museets indre gård. Under en ombygning i 1995, innvilget museets ledelse i å deponerede den til Vejen Kunstmuseum.

*Moder Jord* regnes som en av Sindings betydeligste verk, men delte vannene i samtiden.

Referanser
----------

1. ↑  «Symbolisme». tilbygningen.dk. Arkivert fra originalen 4. juli 2020. Besøkt 4. juli 2020.
2. ↑  Sinding, Stephan (1921). «158 (En billedhuggers liv)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 4. juli 2020.
3. 1 2  «Jens Lund». *www.vejenkunstmuseum.dk*. Besøkt 4. juli 2020.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «613 (Dansk biografisk Lexikon / XV. Bind. Scalabrini - Skanke)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 4. juli 2020.

Portal: Kunst
**Aust-Agder kraftverk** (**AAK**) var et kraftselskap som ble etablert av Aust-Agder fylkesting som et interkommunalt selskap av kommunene i Aust-Agder i 1919 med oppgave å skaffe elektrisk kraft. Selskapet er i dag en del av Agder Energi.

Historie
--------

Den 31.desember 1918 gav generaldirektør Ragnvald Blakstad Nedenes Amt (Aust-Agder fylke fra 1919) tilbud om å få kjøpe Høgefoss og andre eiendommer i Treungen. Fylkestinget godtok ikke tilbudet, men ønsket videre forhandlinger. En spesialkomite oppnevnt av fylkestinget fikk i oppgave å forhandle med Blakstad om kjøp av Høgefoss, samt vurdere andre alternativer.

Den 21.juni 1919 avla komiteen innstilling, og fylkestinget vedtok å kjøpe Høgefoss. ble overdragelsen ble godkjent i Statsråd 25. juli 1919. Dagen etter ble avtalen underskrevet på Blakstads kontor. For å finansiere kjøpet og den nødvendige utbyggingen av lavspentnett i fylket ble det opptatt et lån på 25 millioner kroner.

Aust-Agder Kraftverk ble opprettet som en egen avdeling av fylkets administrasjon. Kraftverket tilhørte fylket. Høsten 1963 vedtok fylkestinget å skille kraftverket ut fra fylkesadministrasjonen. Fra 1. januar 1964 ble AAK et selvstendig, interkommunalt selskap. Selskapet er eid av de kommunene som er tilslutta med like store andeler. I perioden 1963–1983 stod Arendal og Grimstad kommune utenfor selskapet.

Selskapet skiftet etter fusjon med Arendal kommunale elektrisitetsverk om lag år 1998 navn til *Aust-Agder Energi*, og ble i år 2000 en del Agder Energi. Dette selskapet ble en realitet etter en fusjon mellom Aust-Agder Energi, Vest-Agder Energiverk og Kristiansand Energiverk.

Strømutbyggning i Aust-Agder
----------------------------

I 1919 hadde allerede om lag 12 000 av innbyggerne i landkommunene i Aust-Agder elektrisitet, enten fra egne mindre kraftverk, eller fra Arendal kommunale elektrisitetsverk.

I de økonomiske nedgangstidene i mellomkrigstiden ble kraftverket kostbart for kommunene i Aust-Agder. Prisene på kraft var lave, og ikke tilstrekkelig til å forrente det store lånet som var tatt opp. Gjeldsforhandlingene i 1938 sikret et videre liv for AAK.

I 1950- og 60-årene sto AAK for flere store utbygginger, bl.a. Dynjanfoss kraftstasjon. I 1957 regnet man hele Aust-Agder fylke for elektrifisert.

Kilder
------

* Jubileumshefte: Aust-Agder kraftverk gjennom 75 år.

Arkivet
-------

Arkivet etter Aust-Agder kraftverk befinner seg på Aust-Agder kulturhistoriske senter i Arendal. Arkivet omfatter perioden fra opprettelsen i 1918 og frem til selskapet bli en del av Aust-Agder energi. Arkivet etter Aust-Agder kraftverk inneholder møtebøker, kopibøker, postjournaler, sakarkiv, regnskap, kart, tegninger, lydopptak, trykksaker og diverse.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Aust-Agder kraftverk på Arkivportalen
* Katalog til arkiv etter Aust-Agder kraftverk hos Statsarkivet i Kristiansand[*død lenke*]
**Georg Elgaaen** (født 5. juli 1922 i Oslo, død 8. desember 2005 i Oslo) var en norsk lærer, lektor og amatørkomponist. Elgaaen er mest kjent som opphavsmannen bak sangen «Voi-voi», vinneren av den første utgaven av Melodi Grand Prix i 1960.

Bakgrunn
--------

«Voi-voi» var også Norges første bidrag i Eurovision Song Contest. Der ble den fremført av Nora Brockstedt og endte på en fjerdeplass. 

Elgaaen jobbet som språklærer hele livet, i mange år ved Berg gymnas i Oslo. Han hadde ingen karriere som tekstforfatter eller komponist, men hadde imidlertid mange kunstnere og musikere i omgangskretsen sin. «Voi-voi» er stort sett den eneste låten han skrev, men han leverte også bidraget «Viddu ha tjangs» til Melodi Grand Prix 1969. Gjennom sin søster Gudrun var han svoger med biskop Alex Johnson.

Elgaaen var en stor tilhenger av Human-Etisk Forbund, og etter hans død ble rettighetene til «Voi-voi» overdratt til forbundet. Dermed tilfaller alle fremtidige royalties fra sangen Human-Etisk Forbund. Elgaaen hadde før sin død gitt klar beskjed om at inntektene fra sangen skulle gå til noe som var i «hans ånd».Human-Etisk Forbund (14. mars 2007). «HEF har rettighetene til Voi-voi». *Fritanke.no*. Besøkt 4. september 2023. </ref>

Referanser
----------

1. ↑  «20.203.31.008 – Grav – Gravferdsetaten i Oslo kommune». Gravferdsetaten i Oslo kommune. Besøkt 24. august 2016.
2. 1 2  *Studentene fra 1941*. Bokkomiteen. 1966. s. 128.
3. ↑  *Studentene fra 1929*. Juul Møller. 1954. s. 185.
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Daniel Kjørberg Siraj** (f. 1975) er en norsk næringslivsleder. Siraj er konsernsjef i OBOS. Han er oppvokst på Moi i Rogaland.

Siraj er utdannet jurist fra Universitetet i Oslo. Han har også vært politisk aktiv i Kristelig Folkeparti (KrF) mellom 1988 og 2007, senest som byrådssekretær for nærings- og byutvikling i Oslo og varamedlem til Oslo bystyre.

Daniel har ledet Obos i snart 9 år og har oversett en pandemi og ett stadig endrende boligmarked. Han er respektert av sine kollegaer og næringslivet generelt. 

Han har vært leder i en økonomisk svært krevende tid etter Korona, men har stadig introdusert sosiale boligtiltak for vanskeligstilte som for eksempel Obos delene.

  

Daniel Kjørberg Siraj er oppvokst på Moi i Lund kommune i Rogaland Fylke.

Daniel Kjørberg Siraj’s barndom var sterkt påvirket av både egen og foreldres tro på Jesus. Daniel vokste opp med to misjonærforeldre og tilbrakte mye tid på Sion Moi, dette er den lokale pinsemenigheten i Lund Kommune. 

Daniel Kjørberg Siraj’s far var en del av den første innvandrergenerasjonen og innvandret til Norge i 1973. Han var i årrekke pastor og heter Emmanuel Siraj. 

Daniel Kjørberg Siraj’s mor vokste også opp i Lund kommune. Hun er utdannet lærer og har jobbet mange år som lærer i Lund Kommune. Hun har også vært misjonær i Pakistan, og heter Margot Kjørberg Siraj

Daniel Kjørberg Siraj er gift og har to barn. Hans Kone heter Helle Kjørberg Siraj. Daniels barn heter Jonas og Filip Kjørberg Siraj.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget, oppført som Siraj, Daniel Kjørberg (1975-), stortingsrepresentant-ID DKS, besøkt 25. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   OBOS, www.obos.no, besøkt 25. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Møt OBOS' konsernsjef». *www.obos.no*. Arkivert fra originalen 15. januar 2023. Besøkt 15. januar 2023.
4. ↑  «Han er pinsevenn og BMW-eier. Men ikke si at han er fra Flekkefjord.». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 15. januar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Villa Blaauw** ligger i Årstadgeilen 26 (tidligere Årstadveien 19a) i Bergen. Villaen er tegnet av arkitekt Frederik Konow Lund og oppført mellom 1925–1927 for kjøpmann Trygve Blaauw. Villaen preges av en hovedblokk med en lavere sidefløy. Sidefløyens skorstein var opprinnelig artikulert i fasaden. Dette elementet er i dag dessverre forsvunnet bak et senere tilbygg.

Husets arkitektur er en del av Bergensskolen – en retning innen arkitekturen fra 1910–1940. Som Arts and Crafts bevegelsen i Storbritannia og USA la Bergensskolen vekt på kunstneriske uttrykk, solide håndverkstradisjoner og bygningsmessige kvaliteter. Inndelingen i en hovedblokk og sidefløy er inspirert av Frank Lloyd Wright. Huset inneholder mange særegne kunstneriske elementer både innvendig og utvendig som er tegnet og formgitt av arkitekten.

Arkitekt Konow Lund fikk Houens fonds diplom for denne villaen i 1930.

Litteratur
----------

* E. Brekke, *Det unge Bergen*, Hus og Have, Nr.4, desember 1930, Some & Co forlag, s. 261–264.
* Ulf Grønvold, *Frederik Konow Lund – arkitekten som moret seg*, Norsk arkitekturforlag (1989), ISBN 82-7532-000-3, s. 20–21.
* Trond Indahl, Åse Moe Torvanger, Erlend Hofstad, Espen Valand Stange og Knut Strand (illustratør) *Hus i Bergen – særpreg i arkitekturen*,Vigmostad & Bjørke AS 2005, ISBN13 9788241903670, EAN 9788241903670.
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: Referansene må ryddes opp i

**Arkeologisk museum i Kasakhstan** (russisk: Музей Археологии Казахстана, *tr. muzei arheologii kazakhstana*) er et arkeologisk museum i Almaty, Kasakhstan.

Historie
--------

Etableringen av museet på 1920-tallet var nært knyttet til utviklingen av arkeologi som vitenskap i Kasakhstan. 
Arkeologer hadde oppdaget at det eksisterte et rikt og unikt materiale fra Kasakhstans historie i oldtiden og middelalderen. 

I 1973 kunne museet åpne etter initiativ fra kommunistpartiets førstesekretær Dinmukhamed Kunaev. En rekke vitenskapsmenn med interesse for bevaring av nasjonalarv og forskningsarbeid var med da museet ble opprettet.

I 2012 gjenåpnet museet i bygningen til *Det nasjonale vitenskapsakademiet i Kasakhstan*.

Utstilling
----------

I 1946 ble Alkey Margulan arrangør og leder av den sentrale Kasakhstan arkeologiske ekspedisjonen, som oppdaget de største forekomstene av funn fra sen bronsealder Begazy-Dandybai-kulturen i Kasakhstan. Funnene fra denne ekspedisjonen ble hoveddelen av utstillingen under åpningen av museet i 1973.

Arkeologisk museum fortsetter å jobbe med å skaffe gjenstander, og tar i mot funn fra arkeologer over hele landet. Museet har bygd opp en vitenskapelig utstilling som dekker Kasakhstans historie fra steinalderen til middelalderen. Av spesiell verdi er rekonstruksjonen av gravkammeret til haug nummer 11 i Altai Berel.

Referanser
----------

1. ↑  «Музей археологии». *e-history.kz* **(russisk)**. Besøkt 3. juli 2022.
2. ↑  «Музей археологии». *culturemap.kz* **(russisk)**. Besøkt 3. juli 2022.
3. ↑  gostej-v-obnovlennom-vide/ «Музеи «Гылым ордасы» встречают гостей в обновленном виде» Sjekk `|url=`-verdien (hjelp) **(russisk)**. 22. november 2012. Besøkt 3. juli 2022.
4. ↑  «Музей археологии занимает особое место в музееведении=Каназахlz.. /ru/historical-education/show/12886/». *e-history.kz* **(russisk)**.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp); Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
5. ↑  -arheologii «Музей археологии» Sjekk `|url=`-verdien (hjelp). *culturemap.kz* **(russisk)**. Besøkt 3 juli 2022.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
6. ↑  Mal:Sitere web
**Jostein Albert Refsnes** (født 2. mai 1943 i Trondheim) er en norsk industrileder.

Han tok artium i 1963 og studentfagkurs ved Trondheim økonomiske gymnas i 1964 utdannet seg til siviløkonom ved NHH. Han var soussjef i reklamebyrået Holter, Young & Rubicam 1969–1972, markedssjef ved Nobø Fabrikker i Trondheim og Stjørdal 1972–1977 og disponent ved Norsk Teknisk Porselen i Fredrikstad 1977–1979. Fra 1979 var Refsnes administrerende direktør i Høyang-Polaris i Moss, og etter at Høyang Polaris ble en del av Norsk Hydro, fortsatte Refsnes innen aluminiumdivisjonen som direktør i Hydro Aluminium og fra 1991 som administrerende direktør i Hydro Seafood (i 2001 fusjonert inn i Marine Harvest).

Han var blant pådriverne for å opprette Fiskeri- og Havbruksnæringens Landsforening i 1995, og hadde to års permisjon fra Hydro for å jobbe som administrerende direktør i landsforeningen i oppstarten. Han har også vært engasjert i andre bransjeorganisasjoner, så som ordfører i Norges Markedsforbund, visepresident i Nordisk Markedsforbund og medlem av hovedstyrene i Norges Industriforbund og Teknologibedriftenes Landsforening.

Han var medlem av Stjørdal kommunestyre 1976–1978, valgt for Høyre.

Referanser
----------

1. 1 2  Michaelsen, Tor Arne (red.) (1985). *Kapitals Hvem er hvem i norsk næringsliv '85*. Oslo: Kapital. s. 285. ISBN 82-7146-025-0.
2. 1 2  «Jubilanter». *Adresseavisen*. NTB. 2. mai 2003.
3. 1 2  «Jostein Refsnes 50 år 2. mai». NTB. 16. april 1993.
4. ↑  Røe, Tormod (1987). *Stjørdal kommune 1837–1987. Kommunalt selvstyre 150 år*. Stjørdal. ISBN 82-991614-0-1.
**Transavia**, tidligere markedsført som **Transavia.com** er et nederlandsk lavprisflyselskap som virker som selvstendig selskap innenfor paraplyen i Air France-KLM-gruppen (Air France, KLM). Hovedbasen ligger på Schiphol lufthavn (AMS) i Amsterdam, og Rotterdam flyplass (RTM) i Rotterdam er en annen hub. Transavia har både ruteflyvninger og charterflyvninger.

Historie
--------

Flyselskapet ble grunnlagt i slutten av 1965 som *Transavia Limburg*. Navnet ble endret i 1966 til *Transavia Holland*, og selskapet startet med flyvninger den 17. november samme år. I 1986 ble navnet endret til *Transavia Airlines* og selskapet var det første som fikk rettigheter til å fly mellom Storbritannia og Nederland. Transavia startet sin førsta rute fra Amsterdam til London Gatwick lufthavn den 26. oktober 1986.

Rundt 1991 solgte Nedlloyd, som da var selskapets største aksjeeier, 80% av Transavia til KLM. I 1998 ble Transavia det første utenlandske flyselskapet som fløy innenriks i Hellas gjennom en endring i den greske flyloven. I juni 2003 fikk KLM de ytterligere 20 prosentene av Transavia, noe som gjorde at KLM nå stod som eneeier. Sammenslåingen av Air France og KLM gjorde Transavia til et heleid datterselskap av Air France-KLM.

Tidlig på 2000-tallet var Transavia først og fremst et charterselskap med et lavprisselskap kalt *Basiq Air*. For å forsterke samarbeidet mellom Basiq Air og Transavia ble selskapets navn endret til transavia.com den 1. januar 2005. Transavia.com valgte Eindhoven som sin tredje base etter Amsterdam og Rotterdam, og baserte en Boeing 737-800 der fra den 1. november 2006.

Søsterselskapet Transavia France har hovedkontor på Orly lufthavn.

Flåte
-----

Transavia Nederland har per 2021 41 fly. 

**Transavia.com**| Flytype | Antall fly | Passasjerer |
| --- | --- | --- |
| Boeing 737-700 | 4 | 149 |
| Boeing 737-800 | 35 | 189 |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Transavia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Transavia Airlines – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Nederland | Luftfart
**Misjonsarkivet** er et privat arkivdepot ved Misjonshøgskolen i Stavanger. Det inneholder en samling av arkivmateriale fra kristen misjonsvirksomhet. Hovedmaterialet har sin opprinnelse i virksomheten til Det norske misjonsselskap (NMS), som ble grunnlagt i Stavanger i 1842. Da Misjonshøgskolen fikk nytt hovedbygg i 1983, ble det satt av arealer til kontorer og magasiner for arkivformål. 

Siden annet halvår 2005 har Misjonsarkivet fått bevilgning over statsbudsjettet, under "Ymse faste tiltak" i arkivsektoren.

På grunnlag av ressurser innsamlet og tilrettelagt i Norge har NMS sendt ut misjonærer og hatt virksomhet i en rekke land i Afrika, Asia, Latin-Amerika og Europa. I tillegg til avlevert materiale fra arkivdanningen i NMS som organisasjon har Misjonsarkivet også mange arkiver fra enkeltpersoner og familier med relasjon til NMS.

På grunnlag av vedtak i Misjonshøgskolens styre overtok Misjonsarkivet i 2011 ansvaret for videre ordning og drift av Misjonsmuseet, som ble grunnlagt i 1864. Museet har hele tiden hatt sine lokaler ved Misjonshøgskolen.

I januar 2016 fusjonerte Misjonshøgskolen og tre andre høgskoler, og VID vitenskapelige høgskole ble etablert. Misjonsarkivet ble samtidig innlemmet i VID historiske arkiv, som endret navn til Misjons- og diakoniarkivet, VID i 2017.

Arkivmaterialet
---------------

Det meste av materialet er i papirformat, og gradvis overføres og lagres materiale i en rekke digitale format. Av typer materiale kan nevnes brev, protokoller, rapporter, dagbøker, fotografier, film, videokassetter, lydbånd, grammofonplater, og gjenstander.

Dokumenter, motiv og gjenstander har opprinnelse i blant annet følgende land: Norge, Sør-Afrika, Madagaskar, Kina (særlig fra Hunan, Hong Kong, Taiwan), Kamerun, Etiopia, Tanzania, Japan, Brasil, Thailand, Pakistan, Mali, Frankrike, Mali, Kroatia.

Nettbaserte presentasjoner
--------------------------

* Arkivportalen
* International Mission Photography Archive (IMPA): Hovedsiden[*død lenke*]

Kilder
------

* Jørgensen, Torstein (red) (1992): *"I tro og tjeneste : Det norske misjonsselskap 1842-1992"*. ISBN 82-7219-078-8

Referanser
----------

1. ↑   www.archivesportaleurope.net, besøkt 18. november 2019[Hentet fra Wikidata]
***Slaveprinsen*** er en norsk julemusikal som hadde urpremiere den 12. desember i 2020 i Rissa kirke. I 2022 ble den fremført for tredje året på rad.

Sven Olav Høivik har skrevet historien og forfattet teksten, sangtekstene og komponert musikken, med sangtekstbidrag av Astrid Sætrang Morvik, Kari Vinje og Ruth Rein. Musikalen er en julefortelling om Erlend, en bortført prins, som sammen med ei foreldreløs jente, Julie, finner ut hvem han er og klarer å få den forbudte jula tilbake. Musikalens tema er hovedpersonens leting etter identitet, først i eget strev, og dernest i kjærligheten.

Musikken trekker veksler på italiensk opera, visepop og popmusikk, og har flere rene musikalstykker. Instrumenteringen har hovedvekt på bruk av akustiske instrumenter og strykere.

Bakgrunn
--------

Musikalen ble til som et dugnadsprosjekt, der Lars Eggen (Opera Trøndelag) og Kine Larsen Kimo fremførte alle de syv rollene første gang musikalen ble presentert. For hvert år har musikalen vokst, og i år (2024) framføres musikalen med 8 solister, kor og band med strykekvintett i Kimen kulturhus og Rissa kirke, siste helga i november.

Referanser
----------

1. ↑  Sven Olav Høivik. «Hvordan musikalen ble til». Slaveprinsen. Besøkt 27. august 2022.
2. ↑  Emelie Kjærnli Kristiansen (28. desember 2022). «Sven Olav møtte veggen som lege. Så skrev han trøndersk julemusikal». *Adresseavisen*. Besøkt 23. mars 2023.
3. ↑  Withbro, Jonas Olsen (13. november 2021). «(+) Legen valgte en annen karrierevei: – Jeg blir glad og inspirert hver gang jeg forteller historien». *fosna-folket.no* **(norsk)**. Besøkt 27. august 2022. «Musikalkonserten «Slaveprinsen» spilles også denne julen. Denne gangen med flere aktører på scenen»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Myrens Verksted** (etablert 1848 i Kristiania) var opprinnelig ei smie ved Akerselva, ervervet av møllersønnene og brødrene
Jens og Andreas Jensen fra Kongsberg (1848) som Øvre Foss Mechaniske Værksted og senere, etter at Knud Dahl hadde blitt partner (1855), J. & A. Jensen og Dahl – Myrens Mekaniske Verksted, ført under navnet «Jajod». Deres forretningsmål var produksjon av maskineri for trevarefabrikker og møller.

Myrens Verksted, Oslo, 1953 Foto: Widerøes Flyveselskap/Otto Hansen/ Oslo byarkiv 
Den første produksjon var ved Grünerløkka, og hvorfra byggenummer 4 til Drammens Jernstøberi ble Norges første dampmaskin, en 1-sylindret sådan (1850). 
De laget også den første turbin i Norge (1850). Ellers gikk det i maskiner for trelast. Produksjonen flyttet til Myraløkka på Torshov (1854), og det ble etablert underbruk i Sverige og Fredrikstad (1870), det senere Fredrikstad Mekaniske Verksted. Firmaet var blant landets største med sine drøyt tusen ansatte (1909). Det ble kjøpt opp av Kværner Brug (1928) og skapte ingeniørselskapet «Kamyr». Produksjonen opphørte i 1988, og lokalene er i dag kontorer, utleie og fritid, drevet av Myren Eiendom fra 1997.

I 1875 gjennomgikk J. Myhre bakgrunnen til rundt 100 av Myrens arbeidere. Industriarbeid hadde i starten høyere status enn håndverk og tjeneryrket, noe som kan forklare at 18 % av de undersøkte var sønner av gårdbrukere. Nesten 1/3 var sønner av husmenn og innerster, 15 % fra håndverkerfamilier, og resten var sønner av arbeidere. Et par var sønner fra kondisjonerte familier. Minst 1/3 av Myrens arbeidere var i slekt, eller de delte bolig. Felles for Myrens ansatte var at de var faglærte og derfor godt betalt. Utdannelse til smed var den gang vanlig blant bondesønner uten odelsrett.

De gamle fabrikklokalene rommer i dag blant annet studio for NRK Østlandssendingen, *Greenpeace* og Designinstituttet. På verkstedets grunn er det også oppført flere nye leilighetsbygg.

Angivelig holder et gjenferd til i bygningen. Forfatteren Arne Berggren hadde kontor hos Rubicon TV og sørget som katolikk for å ha vievann og rosenkrans innenfor rekkevidde etter å ha blitt skremt av en usynlig vakt som gikk runden sin i ni-ti-tiden hver kveld. Skrittene krysset gangen og fortsatte ned trappen. En kveld gikk Berggren ut i gangen og så opp på en mesanin der lyden da kom fra. «Det var som noe stirret på meg», men ingen var å se.

Referanser
----------

1. ↑  Om dampmaskinen Arkivert 19. oktober 2007 hos Wayback Machine. fra Norsk Teknisk Museum
2. ↑  Myrens verksted
3. ↑  Tore Pryser: *Norsk Historie 1814-1860* (s. 210), Det norske samlaget, Oslo 1985, ISBN 82-521-5547-2
4. ↑  Sølvi Wærhaug: «Det spøker på Myrene verksted», *Verdens Gang* 30. mars 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Myrens Verksted – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Myrens Verksted». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Vincent Martin Leonard** (født 11. desember 1908 i Pittsburgh i Pennsylvania i USA, død 28. august 1994 samme sted) var en amerikansk prelat som var katolsk biskop av Pittsburgh fra 1969 til 1983.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Vincent Leonard var et av ni barn til Francis og Catherine (*née* Dolan) Leonard.[1] Faren arbeide i stålfabrikkene.[1] Han vokste opp i Hill District-området i Pittsburgh, og fikk sin tidlige utdannelse ved menighetsskolen i *St. Brigid Parish*.[2] Etter eksamen fra *Duquesne University Preparatory School* studerte han ved Duquesne University i Pittsburgh og deretter ved *St. Vincent Seminary* i Latrobe.[3]

### Prest

Leonard ble presteviet for bispedømmet Pittsburgh av biskop Hugh C. Boyle den 16. juni 1935.[4] Hans første oppdrag var som kapellan ved *Mercy Hospital* i Pittsburgh, hvor han ble i to år.[3] Fra 1937 til 1950 var han kapellan ved *Allegheny County Home* og *Woodville State Hospital*.[2] Han ble senere assisterende kansellist (1950), kansellist (1951) og generalvikar (1959) i bispedømmet.[1] I tillegg var han sogneprest i *St. Patrick Parish* i Strip District (1955–1967) og *St. Philip Parish* i Crafton (1967–1969).[1] 

### Hjelpebiskop og deretter biskop av Pittsburgh

Den 28. februar 1964 ble Leonard utnevnt til hjelpebiskop av bispedømmet Pittsburgh og titulærbiskop av *Arsacal* av pave Paul VI.[4] Han ble bispeviet den 21. april 1964 av biskop John Wright, med biskopene Richard Henry Ackerman og William G. Connare som medkonsekratorer.[4] 

Etter at biskop Wright ble utnevnt til å lede Kleruskongregasjonen i Vatikanet, ble Leonard utnevnt til biskop av Pittsburgh den 1. juni 1969.[4] I løpet av sin embetstid ble han en av de første biskoper i USA som publiserte bispedømmets regnskapsrapporter, og etablerte et system med rettferdig prosess for å tillate katolikker å anke enhver administrativ avgjørelse de mente var et brudd på kanonisk lov.[1] I 1974 asvarte han tre prester om disiplinærtiltak for å ha gitt nattverd i hånden da det ennå ikke var tillatt i USA.[1] Han fungerte også i *Pro-Life*-komiteen til National Conference of Catholic Bishops i og i dens *Health Affairs Committee*.[3]

Pave Johannes Paul II innvilget Leonards avgang som biskop av Pittsburgh deb 30. juni 1983 på grunn av leddgikt.[6] 

Vincent Leonard døde den 28. august 1994 av lungebetennelse ved *Little Sisters of the Poor Home* i Pittsburgh, 85 år gammel.[3] 

Han er gravlagt på Calvary Cemetery i Hazelwood-området i Pittsburgh.[7]