recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Engervannet** i Bærum kommune i Viken tilhører Øverlandsvassdraget og ligger ved Sandvika mellom Løkkeåsen og Sandviksåsen.

Tidligere hadde vannet navnet *Folangr*, som kommer fra at det var en trang fjordarm (-angr) den gang vannet sto mye høyere enn i dag. I dag krysses vannet av en bro/vei som heter Folangerbroen/-veien.

*Sverres saga* omtaler vannet da bøndene samlet seg på isen på Folangr i år 1200. Det var vinter, ufred i landet, og kongen lot sine folk vente oppe i Sandviksåsen (derav veinavnet Sverrestien) mens han selv gikk ned til Folangr for å spionere på hva bøndene snakket om.

Vannet kom i fokus i 1942, da et britisk bombefly av typen Mosquito styrtet den 25. september og havarerte i Engervannet etter det første av to britiske angrep på Victoria Terrasse i Oslo. De to engelske pilotene omkom.

Nordøst-enden av vannet, der Øverlandselva renner inn i Engervannet, er vannet svært grunt. Dette området er attraktivt for fugler. Blommenholm og Sandvika Tennisklubb har sine lokaler i dette området.

Rundt sørvestenden av vannet er området bebygget (Sandvika). Drammensbanen går langs vannets lange sydøst-bredd. I forbindelse med banens utvidelse til fire spor, ble det 2011–12 bli anlagt en turvei hvor det tidligere hadde vært et friområde for fuglelivet, mot protester fra naturverninteresser og også fra de to berørte velforeninger.

Normalt renner vannet fra Engervannet ut i Rønneelva, som møter Sandvikselva, like før Sandvikselva renner ut i Oslofjorden. Engervannet ligger imidlertid så lavt at når det er høyvann i Oslofjorden vil sjøvann ofte renne opp Rønneelva og inn i Engervannet. Vannet er på det dypeste 4 meter dypt, men ved utløpet er det en terskel. Saltvann som strømmer inn ved høyvann, synker der til bunns og samler seg som brakkvann.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. april 2015
2. 1 2 3 4  «Engervannet». Store norske leksikon. 11. november 2010. Besøkt 9. april 2015.
3. ↑  «Engervannet». *Markadatabasen*. Skiforeningen. Besøkt 9. april 2015.
4. ↑  «Engervannet». Visit Norway. 24. juli 2013. Besøkt 9. april 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En mulig struktur for et ligninmolekyl
**Lignin** er fellesnavnet på en gruppe kompliserte kjeder av aromatiske alkoholer som inngår i planters cellevegger. Forbindelsen er en av de mest allment forekommende organiske forbindelsene i naturen. Lignin inngår i gruppen polysykliske biopolymerer.

Egenskaper
----------

Lignin bidrar til å gi tre sin mekaniske styrke. Til forskjell fra cellulose som er en langt rettkjedet polymer, som danner krystallstrukturer, er ligninet amorft og kraftig forgrenet. Lignin danner kovalente bindinger til vedens polysakkarider og kan kryssbinde disse. Man kan sammenligne tre med et komposittmateriale, der cellulosen fungerer som forsterkende fibre, og ligninet er et fleksibelt bindemiddel.

Lignin bygges opp av tre monomerer, p-kumarylalkohol, koniferylalkohol og sinapylalkohol. Monomerene i lignin er sammenbundet av ulike typer eter- og karbon-karbonbindninger, som er tilfeldig fordelt. Lignin danner også tallrike kovalente bindninger (etere og estere) med polysakkarider – spesielt til hemicellulose.

Det mest bemerkelsesverdige med lignin er at polymeren er optisk inaktiv, til tross for at den inneholder fler kirale sentre. Forklaringen på disse uvanlige egenskapene er at lignin-polymeren dannes gjennom en ukatalysert polymerisering av resonansstabiliserte radikaler.

I papir- og celluloseindustrien
-------------------------------

Ligninet har en negativ påvirkning på papirets kvalitet. Ved kjemisk massefremstilling må ligninet løses ut gjennom koking med sulfid i sulfatprosessen eller sulfitt i sulfittprosessen. Bleking oksiderer bort de siste restene av lignin. Lignin er uløselig i vann og kan utvinnes av svartlut, respektive brunlut.

Lignin kan anvendes som energikilde ved varmeproduksjon siden brennverdien er høy og er relativt billig. Sulfonert lignin kan også utvinnes fra lutene i sulfittprosessen.

Ved produksjon av mekanisk masse blir ikke ligninet løst ut og man får ett høyere utbytte, men papiret blir av lavere kvalitet. Sollys gulner lignin og er årsaken til at f. eks. avispapir, som lages av mekanisk masse, gulner.

Økologi
-------

I dyreriket er det kun insekter som, ved hjelp av bakterier, kan nyttegjøre seg lignin. Enkelte sopper (som mange kjuker) kan også bryte ned lignin, og danner «hvitråte». Hvit- eller brunråte er et viktig artskjennetegn hos kjuker.

Referanser
----------

1. ↑  *Ernæringslære* Landsforeningen for kosthold og helse 1998, 4. utg ISBN 82-7047-071-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Nicolay Lange-Nielsen** (født 2. september 1960) er en norsk skuespiller, bosatt i Oslo. Han er sønn av Sissel Lange-Nielsen og Trygve Lange-Nielsen.

Nicolay Lange-Nielsen ble uteksaminert fra Statens Teaterhøgskole i 1987. Han har vært tilknyttet en lang rekke norske teater og teatergrupper, og var i fra 1995–1996 ansatt ved Nationaltheatret.

Han har hatt roller i en lang rekke dramaserier- og programmer på NRK, deriblant *Offshore* og *Blodsband*. Han spilte rollen som hotellsjef Ragnar Lunde i *Hotel Cæsar* på TV 2 i perioden 1998–2003. Han hadde også regi på noen episoder av *Hotel Cæsar*.[]

Nicolay Lange-Nielsen er utdannet cand.mag. fra 1998, og har studert litteraturvitenskap, teatervitenskap og medievitenskap ved Universitetet i Oslo.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicolay Lange-Nielsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Nicolay Lange-Nielsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Nicolay Lange-Nielsen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Rabén & Sjögren** er et bokforlag som ble grunnlagt i 1942 av Hans Rabén og Carl-Olof Sjögren. De spesialiserer seg på å gi ut barne- og ungdomslitteratur. De gir blant annet ut Astrid Lindgrens bøker. Forlagets samarbeid med Lindgren begynte med at en historie om «Pippi Langstrømpe» vant en konkurranse i barne- og ungdomslitteratur i regi av forlaget i 1944. Andre forfattere som er gitt ut på forlaget er Ove Allansson, Svante Foerster, Hans Granlid, Birger Norman, Inger Edelfeldt, Inger, Lasse Sandberg, Jostein Gaarder, Lennart Hellsing, Barbro Lindgren og Mari Kjetun.

Siden 1998 inngår Rabén & Sjögren i Norstedt och Söners forlag. Datterselskap til Rabén & Sjögren er Tidens förlag og Citadell

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rabén & Sjögren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tidens förlags hjemmeside

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS
 |
**Dag Ramsøy Bryn** (1909–1991) var en norsk diplomat og politiker (Ap). Han arbeidet i nesten 30 år i den norske utenrikstjenesten og var statssekretær i Forsvarsdepartementet og Utenriksdepartementet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av sjømannsskolebestyrer i Bergen Zakarias Bryn (1880–1943) og Ragna Emilie Canelius (1883–1949). Bryn vokste opp i Kristiania og Bergen. Han tok examen artium 1927, studerte deretter psykologi og ble cand.mag. 1932. 

Samme år utgav han skriftet *Mennesketyper* og i 1934 *Tidens psykologi i grunndrag*. I 1935–1941 var han ansatt som yrkesveileder i Oslo arbeidskontor. 

### Annen verdenskrig

Under andre verdenskrig forlot Bryn Norge ombord på MK «Haugen» 9. oktober 1941 og ankom Lerwick 11. februar. I Storbritannia var han i den norske brigaden i Skottland og kom hjem som midlertidig kaptein.

### Utenrikstjenesten

Bryn spilte en viktig rolle i utformingen av norsk utenriks- og sikkerhetspolitikk i tiåret etter den annen verdenskrig, og var en konsekvent forkjemper for norsk deltakelse i NATO. I den begynnende diskusjon om mulig utplassering av atomvåpen på norsk jord hørte Bryn med til den gruppering – med Haakon Lie i spissen – som støttet utplassering.

Bryn ble i 1952 den første ambassadør til det nye Vest-Tyskland, stasjonert ved Norges ambassade i Bonn. Fra 1954 til 1957 var han statssekretær. I 1958 ble han ambassadør ved Norges ambassade i Beograd i Jugoslavia. Han ble i Beograd til 1963, og etter ytterligere to år som ambassadør ved Norges ambassade i Bern i Sveits, kom han hjem til Norge hvor han var inspektør for utenrikstjenesten 1965–1968. Deretter var han ambassadør ved Norges ambassade i Rabat (med sideakkreditering til Alger, Tunis og Tripoli) til 1971, da han ble stilt til rådighet for Utenriksdepartementet og bestyrte flere utenriksstasjoner på midlertidig basis inntil sin avgang i 1976.

Bryn ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden 1959 og hadde Deltagermedaljen med rosett og storkors av flere utenlandske ordener.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Dag\_Bryn, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1979). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252109829.
3. ↑  Dag Bryn i Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
Innen ingeniørvitenskap er **funksjonell dekomposisjon** (eller **funksjonell dekomponering**) prosessen med å løse en funksjonell relasjon opp til sine beståndsdelar slik at den opprinnelige funksjonen kan rekonstrueres (altså rekomponeres) fra disse delene.

Dekomponeringen kan utføres for å få innsikt i identiteten til de konstituerende komponentene (bestanddelene), hvilket kan reflektere individuelle fysiske prosesser av interesse. Den kan også resultere i en komprimert representasjon av den globale funksjonen, en oppgave som bare er gjennomførbar når de konstituerende prosessene har et visst nivå av *modularitet* (altså uavhengighet eller ikke-interaksjon).

Interaksjoner mellom komponentene er avgjørende for funksjonen til sammensetningen. Alle samspill er ikke nødvendigvis observerbare, men kan muligens deduseres gjennom repeterende persepsjon, syntese, validering og verifisering av sammensatt atferd.

Anvendelse
----------

Anvendelser av funksjonell nedbrytning finnes i bayesianske nettverk, strukturell ligningsmodellering, lineære systemer og databasesystemer.

Funksjonell nedbrytning er utbredt på alle områder av kunnskapsrepresentasjon og maskinlæring, og noen eksempler på funksjonsdekomposjon er hierarkiske modellinduksjonsteknikker som logisk kretsminimering, beslutningstre, grammatisk inferens og hierarkisk klynging. Noen metoder er basert på informasjonsteori og grafteori.

I programvarearkitektur er funksjonell dekomposisjon en designmetode som har til hensikt å produsere en ikke-implementerbar arkitekturbeskrivelse av et datamaskinprogram. Arkitekten lager først en rekke funksjoner og typer som fullfører hovedprosesseringsproblemet i dataprogrammet, og dekomponerer deretter hver av disse for å avsløre felles funksjoner og typer, før det til slutt lages moduler basert på denne aktiviteten.

Funksjonell dekomposisjon brukes i mange metoder for analyse av signalbehandling, som for eksempel lineære tidsinvariante systemer (LTI-systemer) som kan nedbrytes til en lineær kombinasjon av andre funksjoner, kalt komponentsignaler. Vanlige eksempler på slike typer dekomposisjoner fourier-transformasjon.

Se også
-------

* Bayesiansk nettverk, en grafisk modell for sannsynlighet fremstilt ved hjelp av en rettet asyklisk graf
* Currying, transformasjon av en funksjon slik at den bare tar ett enkelt argument
* Databasenormalisering, teknikk for å minimere duplisering av informasjon i i relasjonsdatabaser
* Funksjonskomposisjon, operasjon som tar to matematiske funksjoner og lager en funksjon av disse, resultatet er en *sammensatt funksjon*
* Induktiv inferens, en slutning der konklusjonen ikke følger av premissene av nødvendighet, men av sannsynlighet.
* Tapsfri dekomposisjon, dekomponering slik at en naturlig skjøt vil returnere den opprinnelige relasjonen

Referanser
----------
***Lludd og Lleuelys*** (walisisk *Cyfranc Lludd a Llefelys*) er en tekst fra walisisk mytologi.

Lludd Llaw Eraint er sønn av kong Beli Mawr, og når fortellingen begynner blir han selv konge over England. Det er uklart i hvilken grad han er en historisk eller legendarisk person, mest sannsynlig det siste. I Geoffrey of Monmouths *Historia Regum Britanniae* omtales han som Lud, sønn av Heli. Som konge må Lludd nedkjempe tre plager som hjemsøker landet. Hans bror Llefelys er konge over Frankrike, og gir ham råd mot plagene. Han må nedkjempe et angrep av coraniaidene med et magisk mikstur laget fra et insekt, fange og begrave en drage, og overvinne en mektisk trollmann med enda mektigere trolldom. 

Lludd har trekk fra den keltiske guden Nodens, mens broren Lleuelys kan være bygget på Lugus, på samme måte som den irske guden Lugh.

Den eldste bevarte versjonen av teksten er fra Brut y Brenhinedd-manuskriptet, ca 1250, som innoholder nyskrivninger av deler av Monmouths *Historia Regum Britanniae*. Teksten er senere kjent i fragment fra Llyfr Gwyn Rhydderch-manuskriptet fra ca 1325 og i sin helhet fra Llyfr coch Hergest-manuskriptet fra ca 1400. 

Da Charlotte Guest i 1840-årene utga boken *Mabinogion* tok hun ikke bare med de fire kjernefortellingene *De fire grenene av Mabinogi*, men også 8 andre walisiske middelalderfortellinger. Lludd og Lleuelys en av disse åtte.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde for sitat og vurderinger er Jan Erik Rekdals innledning i *Keltiske myter*, 2006

Teksten på norsk
----------------

* Fortellingen er utgitt på norsk i antologien *Keltiske myter*, 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Bankkrisen i Norge 1988–1992** var et sammenbrudd i de norske privatbankene som følge av lavkonjunkturen fra 1988.

I 1980-årene ble den økonomiske politikken i Norge deregulert, både innen bankvesen og boligpolitikk. Politikken fremkalte sterk utlånvekst. Den påfølgende økonomiske depresjonen fra 1988 utløste redusert lønnsvekst, økte renter og fall i boligprisene.

Som et resultat klarte ikke syv prosent av norske hushold å betale regninger ved siste forfall. Hovedårsaken var inntektsbortfall. Loven om gjeldsordning ble så vedtatt i vårsesjonen 1992 og iverksatt fra årsskiftet 1992/1993. Rundt 3 000 husholdninger får[*når?*] årlig behandlet sine betalingsvansker med hjemmel i loven. I tillegg kommer vesentlig flere som får frivillige ordninger, som for eksempel betalingsutsettelser.[]

I 1990 meldte Fokus Bank om et samlet tap på 1,3 milliarder kroner, Kredittkassen om et tap på 4,5 mrd. og Den norske Bank om et tap på 5,2 mrd. Tapene ble dobbelt så store året etter (dette er ikke korrekt - DNB tapte 7,6 mrd NOK i 1992 som var det største tapet i bankens historie - og ikke over 10 mrd i 1991 slik denne artikkel indikerer) , og like ille ble det i 1992. Sikringsfondene ble oppbrukt, egenkapitalen tapt, og bankaksjene ble uten verdi. Folk tok penger ut av bankene, og det oppsto fare for et fullstendig sammenbrudd i det norske bankvesenet.

Staten grep da inn ved å bruke nær 25 milliarder kroner for å redde bankene. Staten kjøpte seg inn i de største privatbankene, og overtok store aksjeposter både i Fokus Bank, Kredittkassen og Den norske Bank.

Litteratur
----------

* Berge Furre *Norsk historie 1914 – 2000* Det Norske Samlaget 1999 ISBN 82-521-5549-9

Referanser
----------

1. ↑  Rokhaug, Egil (2014). *Gjeldsrådgiving og gjeldsordning*. Oslo: Alpha forlag. ISBN 9788293082729.
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2024-01}}* etter påstanden. *2016-04*

**Magnus Jackson Krogh** (født 1986) er en norsk forfatter, foredragsholder, blogger og skuespiller fra Kjøllefjord i Finnmark.

Krogh har spilt i flere reklamefilmer, og har dukket opp i serier som *Hotel Cæsar*, *Dagens mann*, og NRKs *Nitimen* og *Typisk deg*. Han har også opptrådt i VGTVs serie *Oljebarna*. Krogh har diagnosen ADHD, og han har skrevet en rekke bøker om temaene ADHD, selvbilde og psykisk helse. Han var også fast gjest i programmet *Juntafil* (i NRK P3), som handlet om følelser. 

I 2016 ble Krogh aktuell med bøkene om *Turbo Tore*. Bøkene handler om hvordan det er å vokse opp som barn i Norge i 2016, og handler mye om mobbing, selvbilde og ensomhet.

Krogh reiste rundt i Norge i syv år med showet *Samtalen* (omtrent 600 forestillinger). Det ble utgitt på DVD i juni 2017. 

Han har også en podcast, *Livet med Magnus Jackson Krogh,* som omhandler selvbilde, ensomhet, tankekjør og hverdagslige opp- og nedturer. 

I 2019 hadde Krogh blogget i ti år, og opptrådte med jubileumsforestillingen *En kveld med Magnus,* et humorshow om å leve med ensomhet, janteloven, angst og uten sosiale antenner.

Bibliografi
-----------

### *Livet med adhd* (bokserie)

* 2014: *ADHD: Min verste fiende og beste venn*
* 2015: *ADHD: Bak masken*
* 2015: *Jeg har adhd, har du det?*
* 2015: *ADHD: Ustoppelig energi*
* 2017: *Fra skammekroken til SKAM*
* 2019: *Gresset som ikke ble grønnere*
* 2021: *Livet jeg overlever : en bok om å leve med selvmordstanker*

### Ungdomsbøker

* 2016: *Turbo Tore*
* 2016: *Turbo Tore: superhelten som måtte ta medisin*
* 2018: *Turbo Tore 3: Gutten som turte å drømme*
* 2019: *Turbo Tore 4: Tore begynner på skole*
* 2020: *Turbo Tina: Hysj, ikke si det til noen*

### DVD-utgivelser

* 2017: *Samtalen*

Referanser
----------

1. ↑  Magnus Jackson Krogh. Vega Forlag[*død lenke*] Besøkt 20. desember 2017/
2. ↑  «Magnus Jackson Krogh, mentalhelse.no». Arkivert fra originalen 22. januar 2022. Besøkt 22. januar 2022.
3. ↑  Barneboken Turbo Tore. Youtube. Besøkt 12. juni 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Cascoplecia insolitis*** er en fossil mygg-art som er rundt 100 millioner år gammel. Den ble funnet i rav fra Burma og ble beskrevet i 2010. Den ligner ikke på noen andre kjente tovinger, men hører trolig hjemme i gruppen Bibionomorpha. Den har flere uvanlige trekk, blant annet et kraftig horn i pannen (dannet av en uvanlig sterkt utviklet ocellarknøl) og antenner med kommaformede ledd.

Utseende
--------

*Cascoplecia insolitis* var en ganske liten (vingen vel 3 millimeter lang), slank mygg. Hodet var forholdsvis lite og flatt, munndelene ganske små. Fasettøynene var runde og klart adskilt fra hverandre. De tre punktøynene satt på en knøl i pannen som var dratt ut til et horn. Lignende knøler finnes hos hårmygg (Bibionidae), men de er der mye lavere. Antennene var noe lenger enn hodet og bestod av 12 ledd, hvert enkelt ledd var kommaformet, ulikt alle andre kjente tovinger. Palpene (munnfølerne) bestod av fem ledd og var lange og tynne. Beina var slanke, lårene forholdsvis lange, alle leggene endte i sporer. Vingene hadde et årenett omtrent som vanlig i gruppen Bibionomorpha, med tydelige årer. Thorax var avlang, bakkroppen forholdsvis slank.

Systematisk plassering
----------------------

*Cascoplecia* har flere bisarre trekk som ikke er kjent fra andre tovinger, slik som hornet i pannen og de merkelige antennene. Vingenes årenett tyder på at den bør plasseres i Bibionomorpha. Innenfor denne gruppen har den visse fellestrekk ved familien Hesperinidae, og er kanskje beslektet med denne.

Burmesisk rav
-------------

Arten ble funnet i rav fra Burma. Dette stammer fra slutten av tidlig kritt og er dermed av de eldste rav-forekomstene, mellom 97 og 110 millioner år gammelt. Det har i de senere årene blitt funnet en god del oppsiktsvekkende insektfossiler i burmesisk rav.

Levevis
-------

Fossilet hadde pollen på føttene, så man antar at den besøkte blomster. Siden den er bevart i rav, er det grunn til å tro at den levde i skog.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden tovinger, Diptera
	+ gruppe mygg, Nematocera
		- infraorden Bibionomorpha
			* familie Cascopleciidae Poinar, 2010
				+ *Cascoplecia insolitis* Poinar, 2010

Litteratur
----------

* Poinar, G. (2010) *Cascoplecia insolitis* (Diptera: Cascopleciidae), a new family, genus, and species of flower-visiting, unicorn fly (Bibionomorpha) in Early Cretaceous Burmese amber. Cretaceous Research 31: 71-76.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cascoplecia insolitis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cascoplecia insolitis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cascoplecia insolitis* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cascoplecia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cascoplecia insolitis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Kvinneklasse i matematisk geografi, 1899.
**Hampton University** er et privat, ikke-kommersielt universitet i Hampton i delstaten Virginia, USA. Det ble grunnlagt i 1868 av nordstatsgeneralen Samuel C. Armstrong, som et overveiende universitet for svarte (afro-amerikanere).

Allerede i 1861 ble det undervist svarte nær dagens campus – i strid med datidens forbud mot å gi svarte eller mulatter undervisning. Hampton ble dermed et av de såkalte Historiske svarte læresteder i USA.

I 2006 var det i alt 6 152 studenter og 447 vitenskapelig ansatte ved *Hampton* , og skolepengene dette året var på US$ 14 818.

Studiene tilbys opp til doktorgradsnivå.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hampton University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames
 |


1. 1 2   *Intergrert IT-system for akademisk utdannelse*, Wikidata Q6042926,
**William Russell** (født **William Russell Enoch** 19. november 1924 i Sunderland, England) er en skuespiller, mest kjent fra TV-serier. Hans sønn er Alfred Enoch, som spiller Tommy Ding i *Harry Potter*-filmene.

Russell har vært med i britiske filmer siden 1950-årene. Han har spilt i velkjente produksjoner, som *The Man Who Never Was* (1956) og *Den store flukten* (1963). Han hadde også en mindre rolle i *Superman* (1978).

Hans store gjennombrudd var som tittelrollen i *The Adventures of Sir Lancelot* på ITV i 1956, som var den første britiske TV-serien som ble filmet i farger. Etter dette fikk han rollen som Ian Chesterton i *Doctor Who* (1963–1965). Han spilte denne rollen i de fleste episodene i de to første sesongene.

Han har etter dette spilt mange forskjellige roller innen teater og TV. De største er kanskje *Disraeli* i *Testament of Youth* og Ted Sullivan, den døende, andre ektemannen til Rita Sullivan i *Coronation Street*. Han hadde også en liten rolle i en episode av den første sesongen av *Sorte Orm* (1983), som han tok over etter at Wilfrid Brambell hadde blitt utålmodig og forlatt settet.

På 1980-årene begynte han å bruke navnet, Russell Enoch, profesjonelt. Han fortsetter å bli kalt William Russell i *Doctor Who*-relaterte prosjekter, og noen andre roller, slik som i en episode av *Poirot* i 2005.

I 1999 spilte han Ian Chesterton igjen for video-utgivelsen av *Doctor Who*-historien *The Crusade*. Siden to episoder av denne historien er tapt, spilte Russell en eldre Ian som forteller hva som skjedde i disse episodene. Siden 2002 har han også bidratt på kommentatorspor for *Doctor Who*-DVD-er, lest inn lydbøker av tre *Doctor Who*-bøker med Ian og vært fortellerstemme på CD-utgivelser av *Doctor Who*-historier hvor noen eller alle episodene ikke finnes lengre.

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Russell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) William Russell i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) William Russell på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) William Russell på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) William Russell på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) William Russell hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) William Russell hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Bellarmine University** er et uavhengig, katolsk universitet i Louisville, delstaten Kentucky i USA. Det ble grunnlagt i 1950 under erkebispedømmet Louisville.

Bellarmine gir undervisning opp til doktorgrad, og hadde i 2006 i alt 2 627 studenter og 300 vitenskapelig ansatte. Skolepengene er US$ 24 150.

Rektor siden 1990 er Joseph J. McGowan. Fagkretsen er de klassiske *liberal arts*-fagene: Humaniora, sosialvitenskapelige fag, teknologi og sykepleie. Innen 2020 er visjonen å ble det ledende katolske universitetet i sørstatene, blant annet ved å starte skoler innen jus, farmasi, veterinærmedisin og arkitektur.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bellarmine University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Vision 2020 Arkivert 11. mai 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |


1. 1 2 3   *Intergrert IT-system for akademisk utdannelse*, Wikidata Q6042926,
**David Tennant** (født David John McDonald, 18. april 1971) er en skotsk skuespiller. Han er mest kjent for å spille den tiende inkarnasjonen av Doktoren (The Doctor) i den britiske science fiction-serien *Doctor Who*. Han er også kjent for å ha spilt Bart Kroek jr. i filmatiseringen av *Harry Potter og ildbegeret*, tittelrollen i den britiske miniserien *Casanova* fra 2005 og Peter Vincent i *Fryktens natt (på engelsk Fright Night)*. Han spiller også Benedikt (på engelsk Benedick) i teaterforestillingen *Stor ståhei for ingenting (på engelsk Much Ado About Nothing)* og Hamlet i *Hamlet*, begge skrevet av William Shakespare. Tennant hadde også en rolle som DI Alec Hardy i britiske TV-serien Broadchurch i 2013. Og han hadde også en rolle som Kilgrave i Jessica Jones

Bakgrunn og utdanning
---------------------

David Tennant ble født i den skotske byen Bathgate, West Lothian, hvor faren Dr. Alexander "Sandy" McDonald var prest fra 1968 til 1974. Tennants mor, Essdale Helen McDonald tapte i 2007 kampen mot kreft, bare 67 år gammel. Han vokste opp i Ralston, Renfrewshire med broren Blair og søsteren Karen, hvor faren også jobbet innenfor kirken fra 1974 til 1988.

Bare tre år gammel visste Tennant at han ville bli skuespiller grunnet sin kjærlighet for den britiske science fiction-serien *Doctor Who*.[] Da han fortalte dette til foreldrene prøvde de å oppmuntre ham til å sikte etter et mer konvensjonelt yrke. I flere år så han nesten alle episodene av Doctor Who, og snakket med Tom Baker, som spilte den fjerde inkarnasjonen av Doktoren (The Doctor), under en boksignering i Glasgow. Tennant sier at han var latterlig målbevisst i ønsket om å bli skuespiller.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID macdonaldda[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 4143071, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 201933, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) David Tennant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) David Tennant på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) David Tennant i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) David Tennant på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) David Tennant på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) David Tennant på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) David Tennant på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) David Tennant hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) David Tennant hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) David Tennant hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) David Tennant hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gazetteer for Scotland **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Ski bibliotek** er et bibliotek i Nordre Follo kommune i Akershus. Biblioteket flyttet inn i nye lokaler i Ski Storsenter i 2003. Fra samme dato ble Ski lokalhistoriske arkiv en del av biblioteket.

Historikk
---------

*Kråkstad folkeboksamling* ble startet i 1907. Ski bibliotek så dagens lys i 1922, Siggerud bibliotek åpnet i 1946, og Langhus bibliotek åpnet i 1962. I 1964 begynte Ski kommune å bygge opp sitt desentraliserte biblioteksystem med hovedbibliotek i Ski sentrum og filialer på Kråkstad, Siggerud og Langhus. Kråkstad filial ble lagt ned i 1999 og Langhus filial ble midlertidig lagt ned i 2002. Siggerud filial ble lagt ned 1. januar 2011. I 2003 ble Ski lokalhistoriske arkiv en del av Ski bibliotek.

Nøkkeltall
----------

Biblioteket hadde totalt 171 017 utlån og 174 809 besøkende i 2009, og besvarte 19 630 spørsmål fra lånerne.

**Åpningstimer**  

Antall åpningstimer (1.oktober 2007)
- Hovedbiblioteket: 43 timer per uke (reduserte åpningstider i juni, juli og august)
- Ski lokalhistoriske arkiv: hovedbibliotekets åpningstid

**Ansatte**  

Ved Ski bibliotek er det 12 ansatte (1.oktober 2007)
- Hovedbiblioteket: 9,85 årsverk
- Ski lokalhistoriske arkiv: 0,8 årsverk

Ski lokalhistorisk arkiv
------------------------

Arkivet er en del av bibliotekdriften og har nå vært i drift siden 2002. I magasinet oppbevares rundt 160 hyllemeter lokalhistorisk arkivmateriale. Grunnstammen i arkivet er *Det gamle Kråkstadarkivet* med arkivmateriale fra tiden fram til 1931 for Kråkstad og Ski sogn og arkivmateriale fra 1931-1963 for Kråkstad (den perioden da Kråkstad var egen kommune). I tillegg oppbevarer Ski lokalhistoriske arkiv en rekke private arkiv. I alt har arkivet pr. 14. august 2007 registrert 127 arkiv i sin samling. Rundt halvparten av disse er privatarkiv. Lokalhistorisk arkiv har også en omfattende fotosamling der 2588 bilder er digitalisert og gjort tilgjengelige via bibliotekets nettsider. Ytterligere 2000 bilder vil bli digitalisert i løpet av 2007. Ski lokalhistoriske arkiv har videre også en samling eldre lydopptak og ca. 2300 kassetter med materiale fra TV Follos virksomhet på 1990-tallet. Ikke noe av dette materialet er digitalisert.

Eksterne lenker
---------------

* Søk i Bibliotekets kataloger
* Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.Bibliotekets hjemmeside
* Søk etter lokalhistoriske bilder[*død lenke*]
* [*død lenke*]Strategiplan for biblioteket


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Terry Walsh** (1939–2002) var en britisk skuespiller og stuntmann, som bidro mye til britisk TV og film, spesielt i 1970-årene. Han jobbet som stand-in for blant andre Michael Caine, Jon Pertwee og David Warner.

Walsh er kanskje mest kjent for sine bidrag til science fiction-serien *Doctor Who*. Han hadde i alt 22 krediterte og ukrediterte opptredener i serien, fra 1966 til 1979. Han var også stunt-koordinator på TV-serien *Robin of Sherwood*, hvor han fant opp tre sverdbevegelser som deretter ble standard[] innen både TV og film. De ble kjent som Robin Hood 1, 2 og 3.

Walsh var også med i *The Sandbaggers*, *Tales of the Unexpected*, *Z-Cars*, *Space: 1999*, *Dixon of Dock Green* og *Softly, Softly*.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terry Walsh på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Terry Walsh hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Jean-Paul Vesco** {{dominikanerne|O.P.]] (født 10. mars 1962 i Lyon i Frankrike) er en fransk ordensprest og katolsk erkebiskop av Alger iAlgerie.

Liv og virke
------------

### Dominikanerprest

Jean-Paul Vesco studerte først jus og arbeidet som advokat i Paris i syv år før han gikk inn i dominikanerordenen i 1995 og gjorde sine ordensløfter den 14. september 1996. Etter sin teologiske utdannelse ble han presteviet den 24. juni 2001.

Etter å ha studert ved École biblique et archéologique française de Jérusalem, flyttet han til Tlemcen i Algerie for å gjenopprette en dominikansk bosetning seks år etter attentatet på Pierre Claverie O.P. biskop av Oran. I 2005 ble han utnevnt til generalvikar for bispedømmet Oran og i 2007 ble han også utnevnt til economus. I desember 2010 ble Vasco valgt til provinsprior for dominikanerne i Frankrike og måtte forlate Algerie for å bosette seg i Paris.[1]

### Biskop av Oran

1. desember 2012 utnevnte pave Benedikt XVI ham til biskop av Oran. Erkebiskopen av Lyon, kardinal Philippe Barbarin, ordinerte ham til biskop den 25. januar året etter. Medkonsekratorer var erkebiskopen av Alger, Ghaleb Moussa Abdalla Bader, og hans forgjenger Alphonse Georger.

### Erkebiskop av Alger

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Alger den 27. desember 2021.[2] Innsettelsen der fant sted den 11. februar 2022.
**Oppegård Skolemusikkorps** er et norsk musikkorps fra Nordre Follo i Viken.

Stiftelse & Forhistorie
-----------------------

Oppegård Skolemusikkorps ble stiftet 3. mars 1927 av Trygve Bratland som det første skolekorpset i Oppegård kommune. Korpset kom godt i gang, og hadde mange bra år – både ved medlemstall og musikken de spilte. De første 31 åra var korpset forbeholdt gutter og het da Oppegård Guttemusikkorps. I 1958 ble korpset åpnet for jenter, og i 1964 skiftet det navn til Oppegård skolemusikkorps .

Etter mange store korpsturer, stevner og arrangement frem til 1990 ble medlemstallet redusert. I 1997 var medlemstallet så lavt at det ble besluttet å legge ned skolekorpset. De få gjenværende musikantene fikk tilbud om å hospitere i nabokorpset, Sofiemyr Skolekorps, inntil re-etablering var mulig. Styrene i korpsene satte av OS driftsmidler på egen konto med formål for økonomi til re-etablering.

I denne perioden ble det valgt alternative løsninger i 17. mai-toget i Oppegård Syd: Innleie av korps fra Kristinehamn i Sverige eller kassettspillere.

I 2003 tok ildsjeler i Oppegård initiativ til å re-etablere korpset. Det startet med 50 aspiranter og korpset har siden utviklet seg til å bli et fullverdig korps med god spredning i aldersklassene.

I dag
-----

Oppegård Skolemusikkorps teller i dag ca. 50 musikanter (både aspirant-, junior- og hovedkorps). Dirigent siden 2008 er Hilde Olsrud.

Gjennom året spiller Oppegård Skolemusikkorps på 17. mai og en rekke andre stevner og arrangement. I tillegg holder de høstkonsert, vårkonsert og drar hver sommer på korpstur til Norge eller utlandet.

Referanser
----------

1. ↑   Østlandets Blad
2. ↑   Østlandets Blad

Eksterne lenker
---------------

* Oppegård Skolemusikkorps

| * v
* d
* r
Skolekorps i Oppegård |
| --- |
| 
* Kolbotn Pike- og Guttemusikkorps
* Kolbotn-Garden
* Sofiemyr Skolekorps
* Oppegård Skolemusikkorps
* Tårnåsen Skolekorps

 |
**Robert Mark Pipta** (født 7. april 1967 i Anaheim i California i USA) er en amerikansk rutensk gresk-katolsk prest og biskop av Parma.

Liv og virke
------------

### Prest

Robert Mark Pipta studerte kunst og musikk ved University of California, Irvine fra 1985 til 1990. I 1990 gikk han inn på *Saints Cyril og Methodius*-seminaret i Pittsburgh, fullførte sine teologiske studier der og mottok prestevielsen for eparkiet Van Nuys den 21. april 1994.[1]

Etter prestevielsen arbeidet han som kapellan i forskjellige menigheter i ti år og arbeidet også som notarius for eparkiets kurie fra 1994 til 1997. Fra 2004 til 2014 var han pastor ved den bysantinske kirken i San Diego. I tillegg var han medlem av den intereparkiale musikk- og liturgikommisjonen og var konsulent for den eparkiale høyskolen. Han var også bispedømmedirektør for ksllsapostolatet og den årlige *Alive in Christ*-ungdomsleiren. Fra og med 2014 var han rektor ved *Seminary of Saints Cyril and Methodius* i Pittsburgh.[1]

### Biskop av Parma

Pave Frans utnevnte ham til biskop av Parma den 31. august 2023.[1] Han ble ordinert til biskop av erkebiskopen av Pittsburgh, William Skurla, den 8. november samme år i *Holy Resurrection Church* i Euclid. Medkonsekratorer var biskopen av Passaic, Kurt Burnette, og hjelpebiskop og apostolisk administrator av eparkiet av Mukacheve, Nil Yurij Luschtschak.
**Giorgio Doria** (født 4. desember 1708 i Genova; død 31. januar 1759 i Roma) var en italiensk katolsk erkebiskop og kardinal i Den romerske kurie.

Liv og virke
------------

### Bakgruunn

Giorgio Doria bat sønn av Andrea Doria og Livia Centurione Becchignone. Sammen med sin fetter Carlo Spinola ble han sendt til Roma for å studere ved Det klementinske kollegium. Han fullførte studiene ved Sapienza i Roma, hvor han oppnådde en doktorgrad i *utroque iure*.

### I Kirkestatens tjeneste

Han begynte sin kirkelige karriere i september 1734 som konsultor ved Signatura Apostolica. Han ble deretter utnevnt til viselegat i Bologna fra september 1734 til 16. oktober 1737. Den 8. februar 1738 ble han utnevnt til guvernør i byen Ascoli, men ble erstattet av Girolamo Spinola i april 1738.

### Nuntius, erkebiskop

Keiser Karl VI døde 20. oktober 1740, og valget av den nye keiseren truet med å forstyrre den europeiske balanse. Doria ble foreslått som ekstraordinær nuntius ved Riksdagen i Frankfurt. Han ble ordinert til diakon den 30. november 1740, ordinert til prest den 4. desember 1740 og utnevnt til titulærerkebiskop av *Chalcedon* bare én dag senere. Hans bispevikelse fant sted 8. desember 1740 i San Sisto-kapellet i Quirinalpalasset i Roma av pave Benedikt XIV, assistert av Joseph Guyon de Crochans, biskop av Cavaillon, og Paul Alphéran de Bussan, biskop av Malta. 

Etter valget av keiser Karl VII forble han ved det keiserlige hoff som ordinær nuntius fra 1742 til 1744.

### Kardinal

I konsistoriet den 9. september 1743 ble han opphøyet til kardinal av pave Benedikt XIV og tatt opp i klassen av kardinalprester. Han mottok sin galero den 5. mars 1744, og 16. mars 1744 ble den installert i hans tittelkirke *[[San Lorenzo i Panisperna{{*. Rett etter at han ble kreert til kardinal, den 23. september 1743, ble han utnevnt til legat til Bologna, hvor han ble værende til den 17. oktober 1754. Giorgio Doria valgte seg tittelkirken *Sant'Agostino* den 15. desember 1745 og tittel kirken *Santa Cecilia in Trastevere* 3. januar 1757, men beholdt Sant'Agostino *in commendam*.

Etter pave Benedikt XIVs død deltok kardinal Doria i konklavet i 1758. Fra 1754 til sin død i 1759 var han prefekt for **Congregation of Good Government**.

Giorgio Doria døde i Roma 31. januar 1759 og ble gravlagt i basilikaen *Santa Cecilia in Trastevere*.

Det er et portrett av ham av Lucia Torelli i *Galleria Doria Pamphilj*.
Bormen i 2012

**Bormen** er en bygdeborg fra jernalderen i Blaker i Lillestrøm kommune i Viken. Anlegget ligger på en framspringende kolle i Vesteråsen med skog på tre kanter, mens bygda brer seg utover mot øst. 

Kollen er omgitt av mur til alle kanter, og delt i to av en senkning. Muligens har det vært inngang der muren krysser senkningen i vest. Oppstigningen til åsen er lettest her. Området innafor murene kalles *Bergmundåsen*, og nærmest omkring *Leikevoll*. Deler av muren består av bruddstein, der enkelte av de større steinene er lagt på tvers av murens lengderetning.

Dagfinn Skre bemerket at borgen lå rett ved storgarden Mork. Han antok at den trengte en bemanning på 60-80 mann, og et område som minst var på størrelse med Blaker måtte til for å brøfø et slikt mannskap. Det er flere bygdeborger i området. En halv mil mot nord ligger St. Hansberget, og en snau mil mot øst ligger vesle Ringmuren.

Bildegalleri
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Kulturminnesøk, 2936.
2. ↑  Skre 1998: 284.
3. ↑  Skre 1998: 283.
4. ↑  Hougen 1932: 62.

Litteratur
----------

* Skre, Dagfinn (1998). *Herredømmet*. Universitetsforl. ISBN 8200128547.
* Hougen, Bjørn. Romerike i forhistorisk tid. i *Romerike. Norske bygder*. John Grieg. 1932.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Bormen bygdeborg (Lillestrøm)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Bilder på Unimusportalen, Fotoarkiv, «Bormen»
St. Hansberget er vanskelig å se i terrenget.

**St. Hansberget** er en bygdeborg fra jernalderen i Blaker i Lillestrøm kommune i Viken. Berget kalles også Engeråsen, og er et framspring fra Stagrimsåsen. 

Borgområdet har svakt skrånende kanter unntatt mot nord, og er elt i tre koller avgrenset av tre kløfter. De slake sidene har spor av murverk av bruddstein. I en forsenkning i nordøst er det sannsynligvis mulig å samle vann. Muren ble oppdaga av Sigurd Huser, Huser i Nes. St. Hansberget ble registert i 1974. Dagfinn Skre antok at den trengte en bemanning på 70-90 mann.

Bildegalleri
------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| 
 |
| 
  |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Kulturminnesøk, 42345.
2. ↑  Sørensen 1975: 30.
3. ↑  Skre 1998: 284.

Litteratur
----------

* Skre, Dagfinn (1998). *Herredømmet*. Universitetsforl. ISBN 8200128547.
* Sørensen, Steinar 1975. «Bygdeborgene på Romerike som kilde til historisk forståelse». i *Nicolay*. 1975 19.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «St. Hansberget bygdeborg (Lillestrøm)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Hov kirke
**Sunddal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Sunndal kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Hov kirke.

Sunndals kirkesogn er nå en del av Sunndal kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Sunndalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sunndal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hadde *Sundals Præstegjeld* fire kirker og to prester. Sognepresten betjente hovedkirken på Løken og Hov kirke, mens en kapellan hadde Musgjerd og Øksendal kirker.

Ved kgl.res. av 28. oktober 1707, ble Musgjerd kirke flyttet til Romfo, samtidig med at Løken kirke, som var ødelagt av snøskred 1688-91, ble nedlagt og sognet delt mellom Hov og Romfo med Hov som nytt hovedsogn.

Sunddalen prestegjeld dannet grunnlaget for Sunddalen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 8. juli 1853 ble Sunndal prestegjeld delt, slik at Hov og Romfo sogn utgjorde Sunndal prestegjeld, mens Øksendal og Ålvundeid dannet et nytt Øksendal prestegjeld. Grensen mellom Sunndal og Oppdal prestegjeld ble fastsatt ved kgl.res. av 14. juni 1935, tidligere hadde grensen gått lenger vest i Drivdalen, inntil 1700-tallet sognet bygden Gjøra til Oppdal. Ved kgl.res. av 30. juni 1969 ble Øksendal prestegjeld nedlagt og Øksendal og Ålvundeid sogn igjen lagt til Sunndal prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hov
* Romfo
* Øksendal
* Ålvundeid

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 388.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 104.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  (no) «Løken kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
5. ↑  (no) «Musgjerd kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
6. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
7. 1 2 3  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
8. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
9. ↑  *Norske kongebrev*. xx#: Universitetsforlaget. 1995. s. 59. ISBN 8290176813.
10. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
11. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Bjønnåsen** (også skrevet **Bjørnåsen**) er en ås i Rælingen kommune i Akershus. Den har en høyde på 396 meter over havet, og er nest høyeste punkt i Østmarka og Rælingen kommune, etter Barlindåsen. Åsen har utsikt mot nord og vest.

Åsen var i gammel tid brukt til vardetenning, og er første gang nevnt i en skriftlig kilde fra 1600-årene. Under 2. verdenskrig samlet lokalbefolkningen seg til illegal 17. mai-feiring på Bjønnåsen.

Høsten 2002 ble det av Bjønnåsens venner satt opp en retningsskive på toppen som skal hjelpe turfolket å finne navnet på de mange fjerne utsiktsmålene. Det ble også satt opp rastebord og informative skilt i samme anledning.

Turen opp til Bjønnåsen starte mange steder. Raskest når en toppen fra Blystadlia via Knølsmåsan, men en kan også starte fra Marikollen idrettspark. Fra Blystadlia og Marikollen er det merket med egne skilt til tusenårsstedet. Et annet utgangspunkt er Sandbekken, opp til Åmotdammen, langs vannet og så starte denne bratte bestigningen sørfra. Dette er en lenger og mer krevende tur. Til toppen går det også rødmerket skiløype fra nord og blåmerket sti fra nord og sør. 

Bjønnåsen i vakkert vintervær

Bjønnåsen som tusenårssted
--------------------------

Bjønnåsen er Rælingen kommunes tusenårssted, og det er bygget en pyramideformet minnevarde av stein på åsen. Innmurt i varden ligger et skrin med tegninger og tekster laget av elever fra alle skolene i kommunen som beskriver hvordan det var å være ung i Rælingen i 1999. Varden ble avduket av Rælingens daværende ordfører Margaritha Rambøl i oktober 1999.

Referanser
----------

1. ↑  Bjønnåsen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Bjønnåsen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 26. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bjønnåsen venner Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.
* Fanfare til Bjønnåsen (MP3, 3012 kb), Kilde: Bjønnåsens venner Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |