recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Nilgiraspis*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En middelsstor, bred og litt flat, blank, gul og brunsvart skjoldbille. Kroppsformen er bredt oval. Kroppen er dekket av pronotum og dekkvinger som danner et skjold, den midtre delen er opphøyd, men sidene ganske flate. Den midtre delen er stort sett brunsvart, sidene for det meste gulaktige, men gjerne med brunsvarte utløpere slik at den dannes en "X"-tegning. Sette fra siden minner arten i formen om et albuskjell. Hodet er lite, antennene tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er noe rundet, beina forholdsvis korte. Dekkvingenes forhjørner er noe spisst framtrukne.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem.

Utbredelse
----------

Arten lever i Sørøst-Asia: India, Thailand, Laos og det sørlige Kina.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Aspidimorphini** Chapuis, 1875
						* slekten ***Nilgiraspis*** Spaeth, 1932
							+ *Nilgiraspis andrewesi* (Spaeth, 1914)

Litteratur
----------

* Nettside om slekten, med bilder av artene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nilgiraspis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nilgiraspis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Nilgiraspis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Nilgiraspis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Willy Huibertje Postma** (født 28. oktober 1942 i Nederland) er en nederlandsk-norsk harpemusiker og universitetslektor ved Norges musikkhøgskole.

Postma studerte harpe ved musikk-konservatoriet i Rotterdam, og spilte harpe i Rotterdam Filharmoniske. Hun flyttet til Norge i 1964, og er ansatt i Trondheim Symfoniorkester fra samme år. Hun begynte å undervise ved Trondheim kommunale musikkskole i 1981, og ble ansatt som universitetslektor ved Norges musikkhøgskole i 1991. I perioden 1992–2000 var hun «flying» professor ved Sibelius-akademiet. 

Willy Postma er en internasjonalt anerkjent harpe-pedagog. 

Hun er mor til den prisbelønte sopranen Kari Postma.

Priser og utmerkelser
---------------------

I august 2007 ble hun utnevnt til Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden for sin 

> «pionerinnsats for harpeundervisningen i Norge og Skandinavia. Videre at hun som utøvende harpemusiker har utviklet seg til å være en førende harpist i Norden og at hun har gjort en betydelig innsats for kulturlivet i inn- og utland».
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  «En sjelden stemme». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 15. mai 1999. Besøkt 28. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Willy Postma på NRK Sølvsuper (programomtale)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
De Blå Omnibusser rute 67 til Bøler, fotografert på Helsfyr 1977. Foto: Johansson, Erik W. / Oslo byarkiv 
A/S **De Blå Omnibusser** (DBO) var et busselskap etablert i Kristiania i 1923. Det var Georg Johansen som stiftet selslapet 15. mai dette året.

Historie
--------

Selskapets første rute trafikkerte Strømsveien mellom Kristiania og Furuset. Rundt 1950 etablerte selskapet seg på Alnabru, og rutetilbudet ble etterhvert utvidet til Lillestrøm (Rute 66) og andre steder. Rute 67 gikk til å begynne med fra sentrum til Hellerud og Trosterud, senere også til Bøler. Endeholdeplassen i sentrum var på Arbeidersamfunnets plass.

I 1927 ble Lillestrøm Busstrafikk oppreret med ruter til Fjerdingby og Skedsmo.

Ved krigsutbruddet i 1940 hadde selskapet 15 busser, men i 1945 var det var 5 igjen.

I 1955 fikk DBO fornyet hele sin vognpart av rutebusser. Ved slutten av året hadde selskapet 32 vogner.

1963 ble et nytt merkeår. DBO hadde nå 63 busser, rute- og turvogner. Datterselskapet A/S De Blå Østfoldbusser ble opprettet 27. oktober dette året.

Selskapets byruer i Oslo ble i 1977 overtatt av Oslo Sporveier. Da bussdivisjonen i Oslo Sporveier ble omdannet til det heleide datterselskapet Unibuss AS i 2007, ble anlegget på Alnabru hovedsete for dette selskapet.

Selskapet fortsatte videre med forstadsrutene mot øst, Sentralsykehuset, Lørenskog, Strømmen, Lillestrøm med mer. Rutebilstatistikken fra 1978 viste at selskapet da hadde 135 ansatte, 70 busser, en lastebil og fem andre vogner.

Våren 1979 skiftet selskapet navn til De Blå Romeriksbusser (DBR), men fargene på bussene, blått med hvitt, var som tidligere. I 1984 ble De Blå Romeriksbusser og Romerike Busstrafikk slått sammen til det nye selskapet Romeriksbussene A/S. Det ble valgt ny fargesetting, lysgrå hovedfarge med striper i rødbrunt.

Avvikling
---------

Sommeren 1992 ble Romeriksbussene oppkjøpt av Schøyens Bilcentraler (SBC). Romeriksselskapet hadde på dette tidspunktet ca. 300 ansatte. Etter oppkjøpet ble SBC et selskap med hele ca. 700 ansatte og ca. 400 busser.

Litteratur
----------

* Hovland, L. (1976). 50 år i takt med samfunnet. Oslo: NRF (Norges Rutebileierforbund), Avd. Oslo og Akershus.

Referanser
----------

1. ↑  Fra Bryn og Teisen til Trosterud, Oslo kommune, Byantikvaren, p. 150
2. ↑  «Unibuss om selskapet». Unibuss AS. Arkivert fra originalen 28. juli 2010. Besøkt 5. september 2015.
3. ↑  50 år for fremgang: beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.
4. ↑  Dagens Næringsliv 24. juni 1992.

Eksterne lenker
---------------

* Flere bilder på digitaltmuseum.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
«**I Should Have Known Better**» er en sang skrevet av John Lennon, men kreditert Lennon/McCartney.

Den ble gitt ut på den engelske versjon av albumet *A Hard Day's Night* og ble også brukt i The Beatles spillefilm *A Hard Day's Night* hvor den spilles i en scene der The Beatles sitter i et tog. Orkesterversjonen av denne sangen er arrangert av George Martin og ble gitt ut på den amerikanske versjonen av albumet.

John Lennon ble inspirert av Bob Dylan til å lage sangen, og dette også er en grunn til at han bruker munnspill.

Innspilling
-----------

Innspillingen av «I Should Have Known Better» startet 25. februar 1964 i Abbey Road Studio der det ble gjort 3 opptak, men bare et av dem var komplett. Sangen ble tatt opp på ny neste dag etter at det var gjort noen endringer.

I introen spiller John Lennon munnspil og er den siste sangen som har intro med det instrumentet. George Harrisons nye Rickenbacker 360/12 12 stenger brukes i sangens gitarsolo.

Utgivelse
---------

«I Should Have Known Better» ble gitt ut på albumet A Hard Day's Night som ble gitt ut 10. juli 1964. Sangen ble ikke gitt ut som single i England før den dukket opp på singlen *Yesterday* som B-side i 1976. i USA ble den utgitt som B-side på singlen *A Hard Day's Night* i juli 1964.

Referanser
----------

1. ↑  I Should Have Known Better; beatlesebooks.com
2. ↑  I Should Have Known Better; beatlesbible.com
3. ↑  The Beatles Songs: "I Should Have Known Better" Arkivert 6. september 2015 hos Wayback Machine.; about.com


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«I Won't Forget You» med Jim Reeves | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 42–43 1964) | Neste mottaker:«Oh, Pretty Woman» med Roy Orbison |
**«I See a Star»** (nederlandsk tittel: **«Ik zie een ster»**) var Nederlands bidrag i Eurovision Song Contest 1974. Melodien var komponert av Hans van Hemert og teksten var skrevet av Gerrit den Braber. Denne duoen hadde flere tidligere bidrag på samvittigheten.

«I See a Star» ble fremført på engelsk av duoen Mouth & MacNeal.

Tekstmessig er sangen en kjærlighetsduett, hvor dens jeg-personer forteller hverandre at deres kjærlighet har hjulpet dem til å se verden på en ny måte. «Stjernen» i sangtittelen finnes med andre ord i øynene til én av kjærestene.

En annen forklaring på teksten ble senere avslørt av Mouth da han i et intervju hevdet at sangen handlet om likheten mellom å bli forelsket og å anvende cannabis.

Musikalsk er den basert rundt en enkel melodi, smykket av et antall ulike instrumenter, innbefattet en lirekasse med en samling dukker oppå.

Duoens fargerike opptreden har blitt en favoritt blant fans av konkurransen. Sangen ble også valgt ut til å være med på en dobbel-CD og dobbel-DVD som ble produsert for å støtte opp om *Congratulations*-specialen i slutten av 2005.

Et sted under opptredenen spilte faktisk Mouth på lirekassen, noe som blir referert til i den nederlandske teksten (*«Dan speel ik er een stukkie orgel bij»*).

Foruten versjoner på nederlandsk og engelsk spilte Mouth & MacNeal den også inn på tysk og fransk under de respektive titlene «Ein goldener Stern» samt «L'amour au pas».

Sangen ble fremført som tolvte bidrag om kvelden 6. april 1974 (etter Belgias Jacques Hustin med «Fleur de liberté» og før Irlands Tina Reynolds med «Cross Your Heart»).

Da avstemningen var ferdig hadde den fått 15 poeng, noe som ga den en tredjeplass blant 17 deltakere.

Norsk versjon
-------------

Lars Mjøen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Oslo». 

### Innspilling

* Gro Anita Schønn og Stein Ingebrigtsen med Terje Fjærns orkester. Utgitt på Schønns album *Takk for glitter og stas* (Talent TLS 4006) i 1974.

Kilder
------

* O'Connor, John Kennedy; *The Eurovision Song Contest – The Official History*

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«De oude muzikant» med Ben Cramer**

 | **Nederlands bidrag i Eurovision Song Contest**1974 | Etterfølger :**«Ding-a-dong» med Teach-In** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Gammel tyrkisk arkitektur i Jambol sentrum
**Jàmbol** (bulgarsk *Ямбол*) er en by og kommune sydøst i Bulgaria, i det historiske landskapet Trakia.

Byen dekker et areal på 91 km² på begge sider av elven Tundzja, og har om lag 85 000 innbyggere. 
Jambol er hovedstaden i fylket (oblast) med samme navn, Jambol oblast.

Historie
--------

Området rundt Jambol har hatt bosetting siden neolittisk tid. Dagens Jambol ble først grunnlagt som romersk by i år 293 av den romerske keiseren Diokletian, under navnet *Diospolis*. Med den bulgarske ekspansjonen på slutten av 500-tallet og opprettelsen av det første bulgarske riket i 681, ble Jambol, sammen med hele område syd for Balkanfjellene (det antikke Hemus), en del av Bulgaria på begynnelsen av 700-tallet. 
I 1373 ble Jambol erobret av tyrkere og underlagt Det osmanske riket, hvor byen vokste til et viktig regionalt senter. Byen ble befridd av russiske styrker i 1878, hvorpå den ble en del av det autonome Øst-Rumelia, som deretter i 1886 ble forent med resten av Bulgaria (dagens bulgarske stat).

Severdigheter
-------------

Byen huser flere historiske severdigheter fra Det osmanske riket, blant annet en moské og en tyrkisk basar fra begynnelsen av 1500-tallet. Området rundt byen er også blant de rikeste i Bulgaria på arkeologiske utgravningssteder.

Idrett
------

* FK Tundzja Jambol – fotballklubb
* BK Tundzja Jambol – basketballklubb

Kjente fra Jambol
-----------------

* Volen Siderov – politiker

Vennskapsbyer
-------------

* Irlands flagg Dublin, Irland
* Frankrikes flagg Villejuif, Frankrike
* Polens flagg Sieradz, Polen
* Russlands flagg Izjevsk, Russland
* Ukrainas flagg Berdjansk, Ukraina

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yambol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jambol Arkivert 19. september 2017 hos Wayback Machine.
* yambolnews.net

| * v
* d
* r
Kommuner i Jambol oblast |
| --- |
| Jambol **·** Tundzja **·** Straldzja  **·** Elkhovo **·** Boljarovo |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |


1. ↑  .
**Ernst Karlberg** (født 12. oktober 1901, død 20. mars 1987) var en svensk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz.

Karlberg vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under Vinter-OL i 1928 i St. Moritz. Han spilte på det svenske laget som kom på andreplass i OL-turneringen bak Canada. Sveriges resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var tap med 0–11 mot Canada, og seier med 4–0 og 3–1 over henholdsvis Sveits og Storbritannia. OL-turneringen i ishockey i 1928 var også det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey.[] Det svenske laget ble europamestere foran Sveits og Storbritannia.

Spillerne på Sveriges OL-, VM- og EM-lag i 1928 var Carl Abrahamsson, Emil Bergman, Birger Holmqvist, Gustaf Johansson, Henry Johansson, Nils Johansson, Ernst Karlberg, Erik Larsson, Bertil Linde, Sigfrid Öberg, Wilhelm Petersén og Kurt Sucksdorff.

Fire år tidligere, under Vinter-OL i 1924 i Chamonix, var Karlberg med på det svenske ishockeylandslaget som kom på fjerdeplass.

OL-, VM- og EM-medaljer
-----------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey (Sverige)
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey (Sverige)
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey (Sverige)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ernst Karlberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Karlberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Karlberg – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Ernst Karlberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Karlberg – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Karlberg – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**«I See the Moon»** er en populær amerikansk sang med melodi og tekst av Meredith Wilson.

The Mariners og The Stargazers hadde de best kjente versjonene i henholdsvis USA og Storbritannia.

The Stargazers versjon kom på den britiske singlelisten 20. februar 1954 og lå der i 15 uker med nummer én som høyeste plassering.

Ved å ta «I See the Moon» til topps ble The Stargazers den første artisten i den britiske singlelistens historie til å nå førsteplassen med sine to første listeplasserte hits. Den første var «Broken Wings».

The Stargazers to nummer én-sanger var ikke med singler etter hverandre, ettersom alle singler mellom «Broken Wings og «I See the Moon» misset listen.

Produsent for The Stargazers' innspilling var Dick Rowe, én av åtte listetoppsuksesser i den stillingen.

Don Cameron with Morton Fraser's Harmonca Band spilte den inn i London 17. februar 1954. Sangen ble utgitt av EMI på His Master's Voice-etiketten med katalognummer B 10675. I Norge ble den utgitt på His Master's Voice A.L. 3411.

Signaturen Tommy har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Månen, lärkan och rosen». Nora Brockstedt, Cupol orkestern spilte den inn i Oslo 16. juli 1954. Sangen ble utgitt på 78-platene Cupol 4854 og på Cupol 4865.

Norske versjoner
----------------

Erik Diesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Høyt over fjellet». Ernst Lidar skrev en versjon på stavangerdialekt: «Tyttebærturen til Jørpeland»

Sølvi Wang og sangduoen Gunnar Engedahl og Erling Stordahl spillte også sangen inn på plate i 1954. 

### Innspillinger

| År | Sangtittel | EP-tittel | Artist | Tekstforfatter | Platretype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954 | «Høyt over fjellet» |  | Søstrene Bjørklund med Frank Ottersens ensemble | Erik Diesen | 78-plate | Philips P 53009 H |
| 1954 | «Høyt over fjellet» |  | Nora Brockstedt med Studiokoret og Egil Monn-Iversens orkester | Erik Diesen | 78-plate | Musica A 5162 |
| 1958 | «Høyt over fjellet» | *Allsang* | Åse Wentzel og Rolf Kirkvaag. Willy Andresens kvintett | Erik Diesen | EP | Odeon GEON 26 |
| 1976 | «Tyttebærturen til Jørpeland» | *Me komme seint, men me komme godt* | Gretelill Tangen | Ernst Lidar | LP | Talent TLPS 3017 |

Arrangør for Søstrene Bjørklunds versjon var Egil Monn-Iversen og for Tangens versjon var Frank Cook.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Rice, Jo (1982): *The Guinness Book of 500 Number One Hits* (1st ed.). Enfield; Middlesex. Guinness Superlatives Ltd. Side 17 ISBN 0-85112-250-7
2. ↑  Chart Stats - The Stargazers - I See The Moon
3. ↑  se plateetiketten
**MODAG** er en makroøkonomisk modell for norsk økonomi, utviklet i Statistisk sentralbyrå. Modellen benyttes særlig til å utvikle framskrivninger og politikkanalyser for Finansdepartementet, Stortingets finanskomité, offentlige utvalg og for Statistisk sentralbyrås egne analyser.

Selve modellen er basert på rundt 4000 ligninger som knytter sammen tilgang og anvendelse av produkter til produksjon og forbruk. Den har rundt 45 produkttyper med forskjellige priser for import, eksport og bruk av produktene i forskjellige deler av økonomien i 30 forskjellige næringer. Modellen er kalibrert med siste 30 år med tall fra nasjonalregnskapet. Modeller av typen MODAG er særlig utviklet for å kunne beregne langtidskonsekvenser av ulike finanspolitiske tiltak.

Navnet er en forkortelse for ***MOD**ell av **AG**gregert type* og har siden 1980-tallet vært av de viktigste modelle i Finansdepartementets arbeid med nasjonalbudsjetter og langtidsprogram.

Se også
-------

* Makroøkonomisk politikk
* Keynesiansk økonomi
* Finanspolitikk

Referanser
----------

1. ↑  Riekeles, Haakon (26. januar 2017). «Modellkamp i SSB - Minerva». *Minerva*. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 29. januar 2017.
2. ↑  Hustad, Jon (27. januar 2017). «Opprør i SSB | Dag og Tid». *Dag og Tid*. Besøkt 29. januar 2017. «Altfor forenkla kan vi seia at SSBs tradisjonell modellar legg meir vekt på finanspolitikk, medan Storesletten og Bjørnlands modellar meir har vorte utvikla på basis av nyare pengepolitikk.»

Litteratur
----------

* ssb.no MODAG – En makroøkonomisk modell for norsk økonomi 2008

Eksterne lenker
---------------

* Liste over variable i MODAG (med basisår 2013)
Smithestrøm
**Smith** er en norsk borgerslekt fra Drammen, som stammer fra smeden Laurits Olufsen Smid (i samtiden også kalt *Laurs Smed*), som døde i 1652 i Christiania. Sønnen Laurits Lauritsen Smith (d. 1686) ble i 1668 kjøpmann på Bragernes, hvor han ble en av byens fremste trelasthandlere og jordegodseiere, og senere også *kommerce-kommissarius* og assessor i Overhoffretten. Han var farfar til trelasthandler, sagbrukseier og godseier Gabriel Smith (1718-1769), som påbegynte oppføringen av lystgården Smithestrøm i Strømsgodset i 1767. Bygningen ble fullført av hans enke, Petronelle Margrethe f. Høeg (1731-1778). De hadde tre barn, Anders Smith (1755-1813), Magdalene Smith (17857-1815), g.m. general Jacob Henning Hesselberg, og Peder Høeg Smith (1760-1811). Den eldste av Anders Smiths to sønner, kaptein Gabriel Smith (1784-1855), var stortingsrepresentant (fast møtende vararepresentant i 1821 og fast representant 1833-35) og den første ordføreren i Strømsgodset herred, senere ordfører i Skoger herred etter at Strømsgodset var slått sammen med Skoger i 1844. Anders Smiths yngste sønn, Christen Smith (1785-1816), ble utnevnt til professor i botanikk og statsøkonomi ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1814. En sønn av Peder Høeg Smith var Bærums første ordfører Elias Smith, gift med Karen von Cappelen. En del av deres etterkommere har navnet **Cappelen-Smith** eller **Cappelen Smith**. Elias Smith og Karen von Cappelen var bl.a. foreldre til Peder Høeg Smith (1813–1881), som var gift med kusinen Marie S. Cappelen, og som var far til grosserer Elias Anton Smith (1842–1912), som grunnla firmaet E. A. Smith. Sistnevnte var far til kjemikeren og metallurgen Elias Anton Cappelen Smith. Elias Smith og Karen von Cappelen var også foreldre til Antoinette Johanne Smith (1811–1874), gift med John Collett til Buskerud.

Slektsmedlemmer har ført våpen med en slange om et kors, og senere et med i rødt krysslagte sølv hammere.

Referanser
----------

1. 1 2  Juel, Alfthan (1934). *Drammensfamilien Smith: genealogiske og personalhistoriske oplysninger*. Trondhjem.
2. ↑  «Smithestrøm (Nedre Strøm) (gnr. 16) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 31. januar 2019.
3. ↑  Rustad, Anton B. (1931). *Skogerboken*. Drammen.
4. ↑  Munthe, Preben (2004). *Christen Smith*. Oslo: Aschehoug. ISBN 82-03-22965-4.
5. ↑  Cappelen, Hans (1969). *Norske slektsvåpen*. Oslo: Den norske våpenring. s. 205.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Minnetavle over Ernst Henrich Berling, Nye Urtegård ved Sankt Petri Kirkes gravkapeller
**Ernst Henrich Berling** (født 22. mars 1708, død 16. oktober 1750) var en tysk/dansk boktrykker. I 1749 grunnla og utga han *Kjøbenhavnske Danske Post Tidender*. Det er den avisen man i dag kjenner som *Berlingske Tidende*.

Berling var sønn av Melchior Christian Berling og ektefellen Catharina Hennings og han ble født i Mecklenburg. Han lærte boktrykkerkunsten i Lauenburg og ble svenn i 1727. I 1731 ba boktrykker Johan Jørgen Høpfner han komme til København. Høpfner hadde en stedatter, Cecilie Cathrine Godiche, som Berling senere giftet seg med. Fra dette ekteskapet nedstammer den danske boktrykkerslekten Berling.

Berling slo seg ned som boktrykker i 1733 og i 1747 ble han utnevnt til hoffboktrykker. Hans bedrift og det mangfoldige utstyret betegnet et stort fremskritt innen dansk boktrykk.

Den 27. desember 1748 fikk han for seg og sine arvinger privilegium på å trykke de aviser – danske, tyske, franske og lærde –, som han hadde overtatt av boktrykkerenken Inger Wielandt. Hans *Kjøbenhavnske Danske Post-Tidender*, det nåværende *Berlingske Tidende*, tilførte de politiske tidender en inntil da ukjent fylde av innenlandske nyheter. 

Fra 1748 overtok han også utgivelsen av det litterærkritisk bladet *Kiøbenhavnske nye Tidender om lærde [og curieuse] Sager* og det opptrer derfor også i den samtidige litteratur under navnet *Berlingske efterretninger*.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Ernst Heinrich Berling, Dansk Biografisk Leksikon-ID E.H.\_Berling[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   denstoredanske.lex.dk[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Henry Hellsen, *Foregangsmanden Ernst Heinrich Berling*, Det Berlingske Bogtrykkeri, 1958.
* Harald Ilsøe, *Bogtrykkerne i København*, Museum Tusculanums Forlag, 1992. ISBN 87-7289-195-5.
* T. Vogel-Jørgensen, *Berlingske tidende gennem to hundrede aar. 1749-1949*, bind 1, Berlingske, 1949.
* Rasmus Nyerup, *Læsendes Aarbog for 1800*, s. 69 ff.
* Peter Matthias Stolpe, *Dagspressen i Danmark*, bind III og IV.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
«***I Nordre sogn***» er et skillingstrykk av ukjent opprinnelse. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for alle» i 1958, og mente visen var meget gammel.

Teksten
-------

**1.**I Nordre sogn på Sælabakk et bryllup skulle stå,  

en enkemann av simpel stand brudgommen skulle bli.  

  

**2.**Han eide hus, han festede brud, han sine venner bad,  

alt om de ville følge han alt på hans heders dag.  

  

**3.**En godseier Peder Colbjørnsen som alltid buden var,  

han sagde til sin kone kjær: Du heime væra skal.  

  

**4.**Men hun med sukk og ydmyk bønn sin mann fikk overtalt,  

så reiste hun fra hus og hjem og så fra mannen sin.  

  

**5.**Og følget hen til kirken drog og presten dem mottok,  

han viede brud og brudgom og ønsket dem alt godt.  

  

**6.**Og som de hen til sundet kom så vekslet de der og drakk,  

de drakk, de drakk så lystelig og alle var ved fritt mot.  

  

**7.**Og som de ned til stranden kom sto der to unge menn,  

de sagde: vent en liten stund det kommer en hvirvelvind.  

  

**8.**Den unge brud forskrekket ble alt for sitt unge liv,  

hun tenkte på de stebarn små og på sin hedersdag.  

  

**9.**O kjære søte vakre du, hvorfor er du så redd,  

jeg haver seilt den sortan fjord i verre vær enn nu.  

  

**10.**Men som de kom til vesterland så de fikk annet se,  

der kom en rødan hvirvelvind så båten hvelvede.  

  

**11.**Så lå de der og plaskede som gjess om våren gjør,  

de ropte høyt av gremmelse, men slett ikke hjelpen kom.  

  

**12.**Klokken to den andre dag da fant de fjorten lik,  

de hadde funnet alle, nærpå den unge brud.  

  

**13.**De soknede, de ankrede, men slett ingen bruden fant  

hun sank i rødan hvirvelvind hun hviler der ennu.  

  

**14.**Det største som nu gremmer meg det er de stebarn små  

som mistet både far og mor og i sorgen sveve må.

Kilder
------

* De gamle visene 5 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1983
En **togvei** er de «spor som er bestemt for det enkelte togs kjøring på en stasjon og/eller på linjen». (Togframføringsforskriften § 1-4j).

En togvei bestemmes altså fra gang til gang for et bestemt tog på et bestemt sted. Når en togvei er bestemt («lagt»), er de sporene som inngår i togveien dermed reservert for et bestemt tog, og det kan ikke være andre tog på samme togvei eller kryssende togvei. Sikker jernbanedrift baserer seg derfor på at det ikke skal være mulig å legge togveier som krysser andre togs togveier eller inngår som en del av slike. Når en togvei er lagt, skal det heller ikke være mulig å endre på sporveksler innenfor togveien, da det vil enten kunne medføre avsporingsfare eller at toget forlater togveien sin. En togvei frigis når toget har brukt togveien og forlatt den.

En togvei er fysisk i den forstand at i togveien inngår konkrete sporavsnitt som må være sammenhengde, og den strekker seg normalt fra ett bestemt hovedsignal til neste. men kan også avkortes (Togframføringsforskriften § 5-5). En togvei er på den annen side en administrativ ordre som gjelder for en viss tidsperiode. Et tog (eller skift) tilordnes en togvei for å kunne kjøre, og bare ett tog kan ha denne togveien. 

Togveien regnes som «klar» når

* den er fri for rullende materiell eller andre hindringer.
* sporvekslene som måtte inngå i togveien ligger i riktig stilling slik at toget som skal benytte togveien kan gjennomkjøre hele togveien.
* sporvekslene som måtte inngå i togveien er sikret, dvs. at de ikke kan skifte stilling etter at togveien er lagt.
* rullende materiell på tilstøtende spor er sikret mot å bevege seg ut i togveien og er plassert tilstrekkelig langt unna togveien (i såkalt «middel»).

(Togframføringsforskriften § 5-6)

Når er togvei er klar, kan den tilordnes et bestemt tog.

*Tog* betyr her sammenkoblet rullende jernbanemateriell som har fått en togrute (kjøreordre) for å kjøre mellom to bestemte steder på jernbanenettet. (Jfr. Togframføringsforskriften § 1-8d).

Kilder
------

* Statens jernbanetilsyn: FOR 2008-02-29 nr 240: *Forskrift om togframføring på det nasjonale jernbanenettet* (**togframføringsforskriften**) [*død lenke*].
Veien fra 1907 ligger i dag som fire parseller utenfor dagens tunneler på fylkesvei 49  John Erling Blad (2008)
Togagjelet ca. 1915 Foto: Ukjent / Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane 
**Tokagjelet** er et gjel og en veiparsell i Kvam. Veien gjennom Tokagjelet, som i dag er Fylkesvei 49, ble stukket ut rundt 1890, påbegynt i 1903 og åpnet i 1907. Steinsdalselva renner fra Langvotnevatnet gjennom Tokagjelet og dalen mot Movatnet. Gjennom gjelet er Steinselva navngitt Tokagjelselva.

Store partier av veien gjennom Tokagjelet er bygget med håndkraft mens arbeiderne hang i tau i den glatte fjellsiden. Dette ble gjort fordi veien ikke hadde naturlig fundament i fjellsiden. Ny vei med fire tunneler ble bygget mellom 1953 og 1956. Dette er tunnelene Snauhaugentunnelen på 349 meter, Hansagjeltunnelen på 697 meter, Tokagjeltunnelen på 408 meter og Fossagjeltunnelen på 365 meter.

Det som er igjen av den gamle veien utenfor tunnelene ble i 2002 foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner og vedlikeholdt som gang- og sykkelvei.

Den 21. desember 2009 fredet Riksantikvaren Tokagjelet sammen med 39 andre veier omtalt i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner Arkivert 16. april 2014 hos Wayback Machine. (se avsnitt 168 Tokagjelet)

Eksterne lenker
---------------

* «Tokagjelet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ernst Hansen** (født 14. april 1943 på Nólsoy, død 4. januar 1998 i Tórshavn) var en færøysk revisor, jurist, fagforeningsleder og sosialdemokratisk politiker. Han var medlem av det færøyske Lagtinget fra 1996 til 1998.

Han var sønn av fisker Hans Arnold Hansen og hustru Kristina Joensen. Han giftet seg med Bireta Thomasen. Han var utdannet revisor og begynte i Pauli Ellefsen og Jógvan Sundsteins revisjonsfirma i Tórshavn. Hansen ble senere regnskapsfører i det færøyske televerket. Fra 1975 til 1987 var han formann i Starvsmannafelagið, som organiserte de offentlig ansatte på Færøyene. Hansen gikk deretter tilbake til Sundsteins revisjonsfirma, men ble arbeidsledig under bankkrisen på Færøyene tidlig i 1990-årene og begynte et selvstudium i jus. Han tok juridisk embedseksamen og arbeidet i Lagtingets administrasjon.

Hansen var styremedlem i Sosialistiskt Ungmannafelag og stilte for første gang til valg for Javnaðarflokkurin i 1966. Han møtte på Lagtinget noen ganger i løpet av 1980-årene som varamann. Han tilhørte den delen av fagbevegelsen som brøt med Javnaðarflokkurin under bankkrisen og dannet Verkamannafylkingin. Hansen ble varamann for Verkamannafylkingin etter lagtingsvalget i juli 1994. I oktober 1996 ble Kristian Magnussen medlem av regjeringen, så Hansen overtok hans plass på Lagtinget og stemte med regjeringen, selv om han ikke mente å ha noe uoppgjort med opposisjonspartiet Javnaðarflokkurin lenger. Hansen var formann i Lagtingets kontrollkomité og medlem av Lagtingets finanskomité og Lagtingets utenrikskomité.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 282. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2  «Ernst Hansen, løgtingsmaður, deyður». *Sosialurin* **(færøysk)**: 5. 6. januar 1998.
3. ↑  Rasmussen, Ingi (13. januar 1998). «Samgongan missir aftur». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 1.

| * v
* d
* r
Medlemmer av Lagtinget på Færøyene 1994–1998 |
| --- |
| Eysturoy | 
* Signar á Brúnni
* Óli Jacobsen (Karl Robert Johansen)
* Edmund Joensen (Atli Hansen)
* Kjartan Joensen
* Lasse Klein
* Tordur Niclasen
* Jógvan I. Olsen

 | Færøyenes riksvåpen |
| Norðoyar | 
* Heini O. Heinesen
* Vilhelm Johannesen
* Anfinn Kallsberg
* Álvur Zachariasen

 |
| Norðurstreymoy | 
* Jógvan Durhuus
* Maria Hansen

 |
| Sandoy | 
* Jógvan A. Johannessen
* John Petersen

 |
| Suðuroy | 
* Jóannes Eidesgaard
* Jákup Joensen
* Henrik Old
* Jákup Olsen
* Ingeborg Vinther

 |
| Suðurstreymoy | 
* Finnbogi Arge
* Óli Breckmann
* Bjarni Djurholm
* Bjørn á Heygum
* Finnbogi Ísakson
* Kristian Magnussen (Ernst Hansen)
* Helena Dam á Neystabø
* Marita Petersen
* Lisbeth L. Petersen
* Jenis av Rana

 |
| Vágar | 
* Ivan Johannesen (Sune Jacobsen)
* Jørgen Niclasen

 |

Portal: Færøyene
**Visuell kommunikasjon** er formidling av ideer og informasjon ved hjelp av bilder og synsinntrykk. Visuell kommunikasjon omfatter særlig todimensjonale framstillinger som bokstaver og tegn, piktogrammer og symboler, bilder og illustrasjoner, film og animasjoner, men også forskjellig slags signalering, for eksempel semafor, tegnspråk og bildetelefoni. Faget berører derfor en rekke felt, kommunikasjon generelt, men også informasjon, billedkunst og reklame såvel som teknologi, fysiologisk optikk og psykologi. Selve begrepet kommer fra engelsk der «visual communication» særlig brukes om fagene illustrasjon og grafisk design.

Visuell kommunikasjon som fag
-----------------------------

Visuell kommunikasjon omfatter billedlig informasjonsformidling i vid forstand. Begrepet brukes imidlertid særlig om trykksaker og digitale medier (webdesign) – både utforminga av innholdet (illustrasjoner, typografi og grafisk design) og selve produksjonen (grafisk industri og liknende). Såvel blader, bøker og profilprodukter som TV og Internettet er eksempler på kommunikasjonsformer der den visuelle utforminga påvirker hvordan budskapet skal nå mottakeren. Selve formen blir derfor viktig for hvordan innholdet blir formidlet.

I Norge er det flere høyskoler som underviser i visuell kommunikasjon i trykte og elektroniske medier. For eksempel har Høgskolen i Gjøvik, Universitetet i Sørøst-Norge i Drammen, Kunsthøgskolen i Oslo (Tidligere Statens håndverks- og kunstindustriskole) og Kunst- og designhøgskolen i Bergen avdelinger for visuell kommunikasjon. Det samme har flere private fagskoler, blant andre Noroff, Norges Kreative Fagskole, Westerdals School of Communication og Idefagskolen. I tillegg har Handelshøyskolen BI og Høgskolen i Oslo dette som enkeltfag.

### Visuell Kommunikasjon Norge

*Se egen artikkel om Visuell Kommunikasjon Norge*
Visuell Kommunikasjon Norge (forkortet VISKOM) het tidligere Grafiske Bedrifters Landsforening, og er en bransjeorganisasjon for bedrifter som foredler og formidler informasjon, både innenfor tradisjonelle, grafiske fag og nye, digitale medier. En stor del av de kreative utøverne i bransjen, i hovedsak illustratører og grafiske designere, er tilsluttet interesseorganisasjonen Grafill – organisasjon for visuell kommunikasjon.

Se også
-------

* Kommunikasjon – semiotikk
* Bilde – ikonografi – symbol – tegn – piktogram
* Grafisk design – plakat
* Billedkunst – tegnekunst – grafikk – bokkunst – illustrasjon – avistegning – vitsetegning – karikatur – vittighetsblad – tegneserie
* Reklame
* Fotografi – film
* Grafisk industri

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
**Franz Xaver Witt** (født 9. februar 1834 i Walderbach, Bayern, død 2. desember 1888 i Landshut) var en tysk kirkemusiker og en leder av den katolske kirkemusikalske reformbevegelsen cecilianismen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Witt ble født i Walderbach som første sønn av læreren Johann Baptist Witt. Etter gymnaset studerte Witt teologi og filosofi ved Lyceum Regensburg.

### Geistlig og musikalsk løpebane

1856 ble han prest og i 1859 lærer for korsang, homiletikk og kateketikk i klerikalseminaret i Regensburg. Med utgivelsen *Der Zustand der katholischen Kirchenmusik* (*Tilstanden i katolsk kirkemusikk*), arbeidet han mot det han anså som flere misforhold i kirkemusikken. Da han videre utga *Fliegenden Blätter für Kirchenmusik* (*flyveblad for kirkemusikk*) (grunnlagt 1. januar 1866), det fremdeles bestående *Musica Sacra* (grunnlagt 1. januar 1868), og i tillegg ga sin programerklæring i en tale i kirkeforsamlingen i Innsbruck, ble han talsmann for den reformbevegelsen som senere ble kjent som *cecilianismen*. Bevegelsen hadde et tyngdepunkt i Regensburg.

Reformbevegelsen dannet en egen organisasjon for katolsk kirkemusikk *Associatio sub titulo Sanctae Caeciliae pro universis germanicae linguae terris* (*Forbundet/foreningen med den hellige Cæcilias navn for alle land med tysk språk*), som Witt med få avbrekk ledet i 20 år som generalpreses.

I Walderbach er en gate, en folkeskole og rådhuset oppkalt etter Franz Xaver Witt.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Witt,\_Franz\_Xaver, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Williamson, John, 2004, *The Cambridge Companion to Bruckner*, Cambridge University Press, side 57 og 267, ISBN 0521008786.

Eksterne lenker
---------------

* Litteratur av og om Franz Xaver Witt i Deutsche Nationalbibliotek - det tyske nasjonalbiblioteket
* Hjemmeside til folkeskolen Franz-Xaver-Witt-Volksschule
* Hjemmeside til Witts hjemkommune
* Tabellarisk levnetsbeskrivelse til F. X. Witts på hjemmesiden til Det tyske forbundet for ceciliaforeninger[*død lenke*]
* Det tyske ceciliaforbundets historie[*død lenke*]
* Omtale i Catholic Encyclopedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Visa fra Laos, Thailand og Sri Lanka.
Et **visum** (pluralis *visumer* eller *visa*) er en tillatelse til innreise i et land. Normalt krever landene at statsborgere fra andre land behøver denne tillatelsen sammen med et pass for innreise. Visse land krever også utreisevisum.[] I mange tilfeller finnes overenskomster mellom to land om at respektive lands statsborgere får reise til det andre landet uten visum. I noen tilfeller kreves (turist)visum bare for det ene landets statsborgere. Det finnes også multilaterale overenskomster, som Schengenavtalen.

Generelle typer
---------------

Normalt gjelder det at de besøkende må ha en plan for besøket og ordnet overnatting.[]

* Turistvisum. De besøkende bor på hotell eller lignende.
* Besøksvisum. De besøkende bor hos venner eller slektninger.
* Forretningsvisum. De besøkende er på tjenestereise og skal besøke et foretak eller en organisasjon.
* Transittvisum. De besøkende skal bare passere landet og skal ikke overnatte.
* Arbeidsvisum. De besøkende skal utføre lønnet arbeid i landet.

Listen varierer mellom land.

Visumet gjelder en viss tid, gjerne tre måneder, men en del land gir kun visum for planlagt reisetid.

Visum gjelder normalt for en inn- og utreise. Men man kan ofte få «multiple-entry» visum, som berettiger til fritt antall reiser i en tid.

Å søke visum
------------

Hvordan man søker visum varierer, men normalt kontakter man landets ambassade eller konsulat.

For nordmenn kan man skille mellom tre vanskelighetsgrader når man søker visum:

1) Oppmøte personlig, av tredjepart eller innsending pr post.

2) Personlig eller tredjeparts oppmøte, ingen innsending pr post.

3) Personlig oppmøte, med eller uten personlig henting av visum.

Det er ofte komplikasjoner knyttet til søknad om visum per post siden de færreste fyller ut skjema riktig i henhold til kravene de forskjellige landene stiller.[] De senere årene har det blitt populært å leie byråer til denne typer tjenester.[]

Politikk
--------

Motiveringen for å ha visum er at myndighetene vil ha kontroll over hvem som kommer til landet. Særskilt uroer man seg for at de skal begå lovbrudd eller søke asyl.[] For statsborgere fra visse land med lav status er det nesten umulig å få visum i de fleste europeiske land, inkludert Norge, med mindre en velrenommert organisasjon garanterer deres ærlighet og oppholdskostnader.[] For eksempel kan idrettsmenn få komme om et norsk idrettsforbund garanterer for dem.[]

Visum kan også brukes som et utenrikspolitisk verktøy for å sanksjonere mot andre land.

Referanser
----------

1. ↑  «Bokmålsordboka». *ordbok.uib.no*. Universitetet i Bergen og Språkrådet. Besøkt 21. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Jernbanen i Papua Ny-Guinea** besto for det meste av gruvebaner, plantasjebaner og korte seksjoner med skinnegang i forbindelse med kaier og pirer. Til å begynne med var vognene på de fleste av disse banene enten hestetrukket eller skubbet av arbeidere. Alle jernbanene på Papua Ny-Guinea var smalsporede. De tidligste banene ble bygd av tyske koloniherrer og handelsselskaper på slutten av 1890-tallet. På grunn av forskjellige sporvidder ble det aldri noe sammenhengende nettverk på noen av øyene. Etter første verdenskrig tok Australia over administrasjonen av jernbanene, og i stedet for å standardisere sporvidden (tysk 600 og 750 mm), ble nye linjer bygd med australske sporvidder (609 og 762mm). Dette sikret at jernbanelinjene på øyene forble fragmentert.

Den eneste offentlige jernbanen med regulære passasjertog lå i byen Rabaul på øya New Britain. Den var omtrent 2,5 km lang, hadde sporvidde 2 fot 6 tommer (762 mm), og var i drift fra 1923 til 1937.

Terrenget på øyene som utgjør Papua Ny-Guinea er preget av fjell, raviner og tett jungel som vanskeliggjør og fordyrer jernbanebygging. I dag (2013) finnes det ingen jernbaner i drift på Papua New Guinea.

Referanser
----------

1. ↑  PNG Buai: Railways and German New Guinea (1884 - 1914) Besøkt 31. desember 2015

Kilder
------

* Utdrag av boken *End of the line : A History of Railways in Papua New Guinea.* Skrevet av Bob Mckillop og Michael Pearson. Besøkt 31. desember 2015

| * v
* d
* r
Jernbane i Oseania |
| --- |
| 
* Australia
* Fiji
* Hawaii
* Nauru
* New Zealand
* Ny-Caledonia
* Papua Ny-Guinea

 |  |
Hovedkontoret til Vista Analyse i Meltzers gate 4 på Frogner i Oslo
**Vista Analyse AS** er et forsknings- og analyseselskap med hovedvekt på økonomisk forskning, utredning, evaluering og rådgivning, og med hovedkontor i Meltzers gate 4 på Frogner i Oslo. Det ble etablert i 2000 og har rundt 25 ansatte. På samme måte som et advokatfirma eies det av en rekke partnere, dvs. av medarbeidere. Daglig leder for selskapet er den kjente økonomen Haakon Vennemo, som også er professor i økonomi ved Handelshøyskolen på Oslomet. Styreleder er samfunnsøkonomen Ingeborg Rasmussen. Sentrale forskningsområder er klima, miljø, energi, bistand, samferdsel, næringsutvikling, byutvikling og velferdsforskning, med vekt på utforming og evaluering av offentlig politikk og virkemidler.

Selskapets oppdragsgivere omfatter en rekke departementer og statsetater, herunder Finansdepartementet, Utenriksdepartementet, Justisdepartementet, Samferdselsdepartementet, Klima- og miljødepartementet og Næringsdepartementet, Norad, arbeidslivets parter som NHO og LO, Nordisk ministerråd, og andre offentlige og private organisasjoner.

Selskapet utførte bl.a. på oppdrag fra regjeringen en evaluering av sexkjøpsloven.

Kjente forskere
---------------

* Haakon Vennemo, partner i Vista Analyse, professor i økonomi ved Handelshøyskolen på Oslomet
* Steinar Strøm, partner og styreleder i Vista Analyse, professor i økonomi ved Universitetet i Torino og rådgiver på Frischsenteret
* Michael Hoel, assosiert forsker i Vista Analyse, professor i økonomi ved Universitetet i Oslo og rådgiver på Frischsenteret
* Sidsel Sverdrup, partner i Vista Analyse og professor i evalueringsforskning ved Diakonhjemmet Høgskole
* Dag Morten Dalen, partner i Vista Analyse, professor i samfunnsøkonomi ved Handelshøyskolen BI

Referanser
----------

1. ↑  Forskere: Forbudet mot kjøp av sex virker, Aftenposten

Eksterne lenker
---------------

* Vista Analyse
***Cacoius*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd bed å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Indonesia (Borneo).

Systematisk inndeling
---------------------

Arten blir noen ganger ført til slekten *Basilianus* eller *Aceraius*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Macrolininae
					- Slekten ***Cacoius*** Boucher, 1993
						* *Cacoius jacquesi* Boucher, 1993

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* (en) *Cacoius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
Plautia Urgulanilla fra Guillaume Rouillé's *Promptuarii Iconum Insigniorum*
**Plautia Urgulanilla** (levde 1. århundre e.Kr.) var den første konen til den romerske keiseren Claudius. De giftet seg omkring år 9 e.Kr. da Claudius var 18 år gammel. Ifølge historikeren Svetons verk Livene til de Tolv Cæsarer, skilte Claudius seg fra henne i år 24 e.Kr. På grunn av utroskap med Plautia og hans mistanke om hennes delaktighet i mordet på hennes svigerinne Apronia.

Hennes far var Marcus Plautius Silvanus, en general som var konsul i året 2 f.Kr. Han hadde blitt beæret med en triumf.

Urgulanilla var oppkalt etter hennes bestemor, Urgulania, en nær venninne av keiserinne Livia Drusilla.

Hun fødte sønnen Claudius Drusus, hvis forlovelse med en datter av Sejanus ga utilfredsstilte forventninger hos Claudius. Claudius Drusus døde ung.

Urgulanilla fikk datteren Claudia fem måneder etter skilsmissen med Claudius. Ettersom Claudia var vidt kjent for å være den illegitime datteren av den frigjorte slaven Boter, avviste Claudius rbarnet og fikk henne lagt på dørstokken til Urgulanilla. Hennes adopterte nevø var Tiberius Plautius Silvanus Aelianus.

Urgulanilla var etrusker. En bror av Urgulanilla ble utnevnt til patrisier av Claudius. Den adopterte sønnen av en annen av hennes brødre ble konsul i år 45.

Referanser
----------

1. ↑  *Lives of the Caesars*, Sveton, Barnes & Noble Press, 2004, side 208.
2. 1 2  *Nero: The End of a Dynasty*, Miriam Tamara Griffin, Psychology Press, 2000, side 194.
3. ↑  Sveton. Claud. 27.
4. ↑  Sveton, *Life of Claudius*, Section 6.1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni
 |