recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kåre Albert Ingemann Torp** (født 23. februar 1923 i Bergen, død 21. august 2009 i Zürich) var en norsk industrileder.

Han ble født i Bergen, men tilbragte det meste av sin oppvekst og sitt voksne liv i Trondheim. Han hadde studentereksamen fra 1941 og utdannelse som maskiningeniør fra ETH Zürich i Sveits fra 1949. Under den andre verdenskrig satt han i tysk fangenskap på Falstad og Grini 1944–1945. Han var planleggingsingeniør ved NOBØ Fabrikker i Trondheim fra 1950, og avanserte til arbeidsstudiesjef og produksjonssjef i 1955, teknisk direktør i 1959 og administrerende direktør i 1962. I 1985 gikk han fra direktørstillingen til vervet som styreformann, noe han var frem til 1988. I 1990 bosatte Torp og ektefellen seg i Zürich.

Torp hadde en rekke verv i industriens organisasjoner, blant annet som styremedlem i SINTEF fra 1963, formann i den nordenfjelske krets av Mekaniske Verksteders Landsforening 1965–1968, medlem av Norges Eksportråd 1965–1968, medlem av Norges Industriforbunds hovedstyre fra 1967, formann i Mekaniske Verksteders Landsforening 1968–1971, medlem av Bergens Privatbanks representantskap fra 1971, medlem av Trondheim Handelskammers børskomité fra 1972 og ordfører i sentralstyret i Norsk Arbeidsgiverforening 1975–1980.

Han var sønn av administrerende direktør Ingemann Torp (1894–1976) og husmor Olga Parelius (1897–1988).

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Steenstrup, Bjørn, red. (1973). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 567.
3. ↑  Torp, Ingemann (1968). *NOBØ Fabrikker A/S 1918–1968*. Trondheim: NOBØ Fabrikker. s. 138.
4. ↑  Mollan, Aud (22. februar 2003). «Jubilanter». *Adresseavisen*: 11.

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Fangeregisteret

 |
**Israel Gottlieb Wernicke** (1755–1836) var en norsk-dansk komponist og cembalist.

Foreldrene var tyskfødte, faren Johann Gottlieb Wernicke, var organist ved Bergen domkirke.

Som elev av Johann Philipp Kirnberger, sto Wernicke i en direkte tradisjon etter Johann Sebastian Bach og gjorde seg bemerket som Bach-fortolker.

Wernicke var lenge virksom i København, fra 1781 til 1786 som hoff- og operakapellmester ved Det Kongelige Teater. Senere flyttet han til Kolding hvor han arbeidet som pedagog og ble en vel ansett musikkteoretiker. Han var også interessert i landbruk og drev flere gårder.

Wernicke skrev hovedsakelig kanons og klaververk, blant annet det stort anlagte variasjonsverket *Arietta con 50 variazioni per il clavicembalo*. Flere verk ble ødelagt under slottsbrannen på Christiansborg i 1794.

Wernickes betydning ligger i at han sto i en direkte tradisjon etter Johann Sebastian Bach og dermed klarte å vekke mange danske og norske musikeres interesse for Bach.

Referanser
----------

1. 1 2   weber-gesamtausgabe.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  C. Thrane, «I. G. Wernicke» i C. F. Bricka (red.) *Dansk biografisk Lexikon* (1887–1905), bind 18.
3. 1 2  Wernicke, Den store danske

Litteratur
----------

* Øystein Gaukstad: *Israel Gottlieb Wernicke. En norsk barokk-komponist*, i *Norsk musikkgransknings årbok* 1951–1953 (Oslo 1953), s. 135-142.
* Nils Grinde: *Norsk musikkhistorie*, Oslo 1971 (3. utg. 1981).

Eksterne lenker
---------------

* Wernicke, Den store danske

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Norsk Folkeblad***, også omtalt som *Folkebladet*, var et illustrert, norsk ukeblad som ble utgitt i perioden 1866 til 1873.

Bladet ble grunnlagt av telegrafrevisor O. Hansen og sekretær P. Olsen. Bjørnstjerne Bjørnson var allerede fra før det ble lansert, påtenkt som bladets redaktør, men ventet til han fikk initiativtakerne til å godta alle hans krav før han mottok stillingen. De første syv numrene ble derfor redigert av kunsthistorikeren Lorentz Dietrichson. Bjørnson overtok fra nummer 8 i 1866 og fortsatte til forfatteren Oluf Vilhelm Falck-Ytter overtok redaktøransvaret i 1871.

I hard konkurranse med Paul Botten-Hansen og *Illustreret Nyhedsblad* gikk Bjørnson til det uvanlige skritt å importere xylografer fra Tyskland, og lovte leserne tresnitt av en kvalitet som de norske xylografene ikke ville være i stand til å konkurrere med.

Bjørnson lovet også at overskuddet av bladforetaket skulle gå til opprettelse av et pensjonsfond for lærere. Det ble derfor appellert til landets lærerstand om å anbefale foreldre til å tegne abonnement på bladet med den begrunnelse at bladet var lærerikt og ville øke kunnskapsforrådet hos elevene. Illustrasjonene ville stimulere leselysten.

Kilder
------

* Erik Henning Edvardsen: *Gammelt nytt i våre tidligste ukeblader. Aktstykker om folketro og sagn i Illustreret Nyhedsblad og Norsk Folkeblad*. Norsk Folkeminnelags skrifter nr. 143 / Aschehoug & Co. (W. Nygaard), Oslo 1997. ISBN 82-03-17965-7.
* Olav Myre: *Svunne Tiders sensasjoner. Streiftog gjennem norsk pressehistorie*. Jacob Dybwads Forlag. Oslo 1944.

Eksterne lenker
---------------

* *Illustreret norsk literaturhistorie* fra 1896 om Bjørnsons gjerning i Folkebladet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Anne Corfitzdatter Hardenberg** (født ca. 1539, død 15. februar 1589 på Bregentved) var en dansk adel- og hoffdame, kjent for å ha vært kong Frederik IIs ungdomsforelskelse. 

Hun var datter av Corfitz Eriksen Hardenberg til Skjoldemose og Mette Christiernsdatter Skram. Hennes farbror var Eiler Hardenberg, som var daværende prins Frederiks hoffmester på Malmøhus. I 1557 nevnes Anne blant dronning Dorotheas jomfruer, en stilling hun besatt til dronningens død i oktober 1571. Hun hadde brevvekslet med prins Frederiks søster, kurfyrstinne Anna av Sachsen, samt med sin gode venninne Birgitte Gøye.

I 1558 bad dronning Dorothea sin sønn Frederik om ikke å hindre frøken Hardenbergs lykke. Oppfordringen kunne tyde på at planene om giftemål med Oluf Mouritzen Krognos var nært forestående. Frederik hadde vist begeistring for Anne, men skal i den umiddelbare tid etter tronbestigelsen i 1559, ha vært innstillet på å etterkomme familiens ønske om et fyrstelig ekteskap. Giftemålet med Krognos lot derimot vente på seg, og i 1569 fremgår det av et brev fra Frederik til fasteren Elisabeth av Mecklenburg, at han hadde i sinne å gifte seg med en dansk adelsdame. 

Han oppga dog foretagendet, da det vakte motstand i vide kretser. I 1571 blir kongen i stedet trolovet med sin kusine Sophie av Mecklenburg, og igjen knyttes forbindelsen mellom Anne og beileren Krognos. Bryllupet fant sted den 11. januar 1573 i København, men kun et halvt år senere døde Krognos. Anne tilbragte sin enkestand på Bregentved, som husbonden hadde tilsagt henne på livstid. Selv døde hun 15. februar 1589, og ble begravet ved sin manns side i Sankt Bendts Kirke i Ringsted.

Anne skal ha vært musikalsk og ha gledet enkedronningen med sitt spill. Hennes håndarbeider var etterspurte, blant andre av kurfyrstinne Anna. Hennes brev er preget av melankoli og religiøsitet.

Referanser
----------

1. ↑   www.kvinfo.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Anne\_Hardenberg[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  *Anne Hardenberg*, Dansk kvindebiografisk leksikon
4. ↑  *Anne Hardenberg*, Dansk biografisk Lexikon

Eksterne lenker
---------------

* *Anne Hardenberg*, gravsted.dk

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon
 |
**«Høna tripper i berget»** er et norsk folkeeventyr. Eventyret er kjent fra blant annet Asbjørnsens Norske Huldre-Eventyr og Folkesagn fra 1879.

* «Vil du være kjæresten min du?», illustrasjon av Theodor Kittelsen til det norske folkeeventyret «Høna tripper i berget» i Barne-Eventyr av Asbjørnsen og Moe utgitt i 1915.«Vil du være kjæresten min du?», illustrasjon av Theodor Kittelsen til det norske folkeeventyret «Høna tripper i berget» i *Barne-Eventyr av Asbjørnsen og Moe* utgitt i 1915.
* «Jeg ser dig nok!», illustrasjon av Theodor Kittelsen«Jeg ser dig nok!», illustrasjon av Theodor Kittelsen

Handling
--------

En gammel enke har tre døtre, men bare en høne til å brødfø dem. Når hønen deres forsvinner, sender enken sin eldste datter for å finne den igjen. Etter å ha søkt vidt og bredt uten å lykkes, hørter jenta en stemme som roper fra en fjellkløft, og når hun undersøker dette området, tråkker hun på en felle og faller under jorden. Hun gikk gjennom flere forskjellige rom, og hvert rom ble stadig finere etter hvert kommer hun til det innerste kammeret. Der møter hun en grusomt utseende troll. Dette trollet ber henne om å bli kjæresten hans. Når hun takker nei, vrir han hodet over på henne. Den mellomste datteren blir deretter sendt ut for å lete etter søsteren sin, og høna deres. Men hun møter snart den samme skjebnen.

Deretter blir den yngste søsteren sendt ut, og hun forstår hva som har skjedd med søstrene hennes. Så når hun blir spurt av trollet om å være hans kjære, lot hun som om hun var helt enig i forslaget hans. Selv om hun var utstyrt med fine klær og alt annet hun ønsket seg, forkynte hun en dag at hun var bekymret for moren sin - som måtte være sulten og tørst, uten at noen andre kunne ta seg av henne. Trollet ville ikke la henne reise hjem. Men hun fikk lov til å fylle en sekk med mat, som han ville bære til moren hennes. Den yngste datteren stappet sekken med gull og sølv og la litt mat på toppen for å kamuflere verdisakene. Men hun forbød trollet fra å titte i sekken hennes underveis.

Den yngste søsteren venter på en passende anledning, og når trollet var borte fra hjemmet deres en tur bruker hun en av trollets krukker for å gjenopprette livet til sin eldste søster. Den yngste søsteren gjemte den gjenopplivede søsteren i en sekk, kamuflert med litt mat på toppen av sekken. Hun ber trollet om å bære denne sekken til moren hennes. Deretter får hun trollet til å bære den mellomste søsteren til moren deres på samme måte - bortsett fra at denne sekken var mye tyngre, fordi hun stappet sekken full av gull og sølv også. Men til slutt må den yngste søsteren komme seg hjem til moren deres, uten at trollet tar opp jakten på henne.

Eksterne lenker
---------------

* «Høna tripper i berget». *Barne-eventyr*. Oslo: Aschehoug. 1930. s. 24-33. [Nedlastbar bok skannet av Nasjonalbiblioteket.]
* Eventyrteksten hos Prosjekt Runeberg
**Ivar Lykke Falch Lind** (født 27. februar 1870 i Førde, død 2. juli 1951 i Bergen) var en norsk politimester og politiker (H) fra Kinn. Han var stortingsmann for Nordre Bergenhus amt (Sogn og Fjordane) fra 1904 til 1906.

Han ble født i lensmannsboligen Kirkevollen i Førde som sønn av lensmann Edvard Falch og Julie Neerland, som hadde ti barn. Ett år gammel ble han adoptert av Olaus Mathias Lind, som var lensmann i Kinn. Han gikk Bergen katedralskole og tok så juridisk embedseksamen i 1893. Han assisterte først adoptivfaren som lensmann, og overtok siden lensmannsombudet i Kinn og Vevring. Fra 1921 til 1940 var han politimester i Fjordane.

Ivar Lind var innvalgt på Stortinget fra Nordre Bergenhus amt 1904–1906, og satt i Stortingets jernbanekomité 1904–1905 og Stortingets konstitusjonskomité 1905–1906. Lind fortsatte i mange år som en sentral organisasjonsmann for Høyre i Sogn og Fjordane. Han var også en tid konstituert som redaktør for høyreorganet *Nordre Bergenhus Amtstidende*.

Han var ordfører i Kinn herred fra 1923 til 1928, men var fritatt fra vervet mellom 1926 og 1928. I disse årene var han konstituert som fylkesmann i Sogn og Fjordane, mens Ingolf Elster Christensen var statsråd.

Han ble tildelt 7. juni-medaljen og Haakon VIIs jubileumsmedalje. Ivar Linds gate i Florø er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 549[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Djupedal, Torkjell (2001). «Kirkevollen». Sogn og Fjordane fylkesarkiv. Besøkt 5. april 2014. [*død lenke*]
3. ↑  Steenstrup, Bjørn (red.) (1930). «Lind, Ivar Lykke Falch». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 261.
4. ↑  Kleppa, Hermund (2004). «1905 - Stortingsmann Ivar Lind». Sogn og Fjordane fylkesarkiv. Besøkt 5. april 2014.
5. ↑  Starheim, Ottar. «Høgre i Sogn og Fjordane». *Allkunne*. Besøkt 7. november 2021.
6. 1 2  «Fylkesleksikon. Ivar Lykke Falch Lind». NRK Sogn og Fjordane. Besøkt 5. april 2014.
7. ↑  «Fylkesleksikon. Ordførarar i Flora». NRK Sogn og Fjordane. Besøkt 5. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ivar Lind hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Kristoffer Andreas Holmboe** (født 16. juni 1871 i Lesja, død 6. oktober 1956 i Oslo) var en norsk ingeniør som konstruerte Tinnosbanen.

Etter examen artium 1890 og avtjent førstegangstjeneste, ble han i 1894 ingeniør utdannet fra Bergen tekniske skole (etablert 1875), og enda en gang ingeniør i 1897, denne gang fra den tekniske høgskolen i Berlin, som i dag er kjent som Technische Universität Berlin (etablert 1770). Han jobbet også i et tysk ingeniørfirma på den tiden, men meldte i 1899 overgang til Sam Eyde (1866–1940) sitt ingeniørkontor i Kristiania, før han i 1905 fikk jobb hos Norsk Hydro som Eyde og Kristian Birkeland (1867–1917) akkurat hadde startet opp.

Fra 1907 til 1909 var han leder for planlegging og bygging av Tinnosbanen som skulle frakte kunstgjødsel fra Hydro sitt anlegg på Rjukan til utskipningen i Skien. Fra 1912 til 1929 var han driftssjef for Rjukanbanen, som sammen med nevnte Tinnosbane var de to første elektriske jernbanene i landet. Fra 1913 til 1927 var han i Notoddens bygnings- og reguleringstekniske kommisjoner, og satt også en tid i bystyret.

Han var sønn av sogneprest Jens Gerhard Holmboe (1837–1908) og Erasmine Johanne Wraamann (1837–1911). Broren Jens Gerhard Holmboe (1880) ble ingeniør i det militære og bygde festninger. Kristoffer ble gift med legedatter Hanna Høegh (1873–1953) fra Molde.

*Se ellers Platou for mer om farsslekta*

Referanser
----------

1. ↑  Holmboe, Kristoffer Andreas i Hvem er Hvem, 1948.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Wilhelm Adelsten Maribo** (opprinnelig skrevet **Mariboe**; fornavnet også skrevet **Vilhelm**) (født 1814 på Økern gård i Østre Aker, død 1901) var en norsk jurist, kunsthistoriker og mesén.

Han var sønn av Ludvig Mariboe. Faren hadde jødisk bakgrunn, men hadde selv gått over til kristendommen, og kom til Norge fra København i 1804 som sekretær for Bernt Anker.[]

Han ble cand.jur. ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1837, og var stiftsoverrettsprokurator i Christiania i perioden 1843–61, deretter stiftsoverrettsassessor (dommer) til han søkte avskjed i 1875.

Han viet seg senere til sin store interesse, kunst og kunsthistorie, og foretok mange studiereiser særlig i Italia. Han var sammen med Frederik Ludvig Vibe den vesentligste drivkraften bak opprettelsen av Skulpturmuseet i Christiania, som stod ferdig på Tullinløkken i 1881 (bygningen ble senere midtpartiet i Nasjonalgalleriet). Han var også direktør (styremedlem) i Christiania Sparebank fra 1859. Han var barnløs og testamenterte sine midler til Selskabet for Norges Vel og ulike legater.

Han ble gift i 1843 med sin kusine Hedwig (Theresia Francisca) Sonnleithner (f. 1814 i Wien, d. 1891), datter av den østerrikske juristen, regjeringsråden, librettisten og teaterdirektøren Joseph Sonnleithner (1766–1835) og Wilhelmine Mariboe.

Utmerkelser
-----------

* Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden, 1882, for fortjenester for Skulpturmuseet

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Wilhelm Adelsten Maribo, (03.januar 1814 - 22.januar 1901).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880, runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   Salmonsens konversationsleksikon, 2nd edition, runeberg.org, besøkt 29. august 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Folketellingen i Norge i 1900, www.digitalarkivet.no, oppført som Vilhelm Adelsten Maribo[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Morgenbladet, side(r) 3, type referanse dødsannonse, utgitt 22. februar 1901[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Norsk Forfatter-Lexikon 1814–1880, runeberg.org, besøkt 29. august 2023[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Biografi i J.B.Halvorsen (red.), *Norsk Forfatter-Lexicon 1814–1880*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Caspar Herman Hausmann** (født 10. januar 1653 i Segeberg i hertugdømmet Holsten, død 9. september 1718 i Christiania) var en dansk-norsk general, trelastkjøpmann og godseier.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Caspar Herman Hausmann var født i det tyske hertugdømmet Holsten (tysk Holstein), som var i personalunion med Danmark og Norge. Han var sønn av Margrethe Pape og dermed halvbror av Ulrik Fredrik Gyldenløve. Faren var etatsråd Daniel Hausmann.

### Offiser i Norge

I 1680 kom han til Norge, og ble året etter oberst og sjef for Akershus regiment. Under den store nordiske krig var han kommanderende general, men ble avsatt i 1716 på grunn av sin lite energiske krigføring. Han deltok likevel med heder i krigen mot svenskene da den svenske kong Carl XII angrep Christiania. 

### Ekteskap

Hausmann var gift med Karen Toller og ble gjennom ekteskapet eier av Nordre Frogner, som etter hans død tilfalt datteren Karen, gift med Frederik Christopher de Cicignon. Foruten flere døtre hadde Caspar Herman Hausmann og Karen Toller sønnen Frederik Ferdinand Hausmann sammen. Datteren Margarethe Wilhelmine v. H. (1686-1717) ble i ekteskap med oberst Godske Hans von Brüggemann til Østergård samt Ulriksholm (1677-1736) (gift 2. gang med Dorothea Hedevig Krag (slekt fra Jylland)) svigermor til lensgreve Adam Gottlob Moltke.

### Forretningsdrift

Han etablerte Eidsfos Jernverk i 1697. I 1703 fikk han monopol på stålimport og opprettelse av stålverker, for en periode på tolv år. Han var også medeier i Aardals Kobberverk.

I 1708 ble han utnevnt til ridder av Dannebrogordenen. Han var militært medlem av Slottsloven på Akershus fra 1711 til 1716.

Hausmann ligger begravet i en marmorsarkofag i krypten under Oslo domkirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 190[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Hausmann, Caspar Herman*. Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 27. juli 2014
4. ↑  «Caspar Herman Hausmann». *164 (Dansk biografisk Lexikon / VII. Bind. I. Hansen - Holmsted)* **(dansk)**. runeberg.org. Besøkt 19. februar 2017.
5. ↑  «Caspar Herman Hausmann». *164 (Dansk biografisk Lexikon / VII. Bind. I. Hansen - Holmsted)* **(dansk)**. runeberg.org. Besøkt 19. februar 2017.
6. ↑  Weidling, Tor (2000). «Slottsloven på Akershus 1704-1722». *Eneveldets menn i Norge: Sivile sentralorganer og embetsmenn 1660-1814*. Oslo: Riksarkivet / Messel Forlag. s. 23–24. ISBN 8254800650.  [Fulltekst hos Nasjonalbiblioteket]
7. ↑  Oslo Domkirke – Orglene Arkivert 4. november 2011 hos Wayback Machine.
8. ↑  Knut Sprauten: Caspar Herman Hausmann i Norsk biografisk leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Waldemar Løvendal (fung.)** | **Kommanderende general i Norge (fung.)**(1712–1716) | Etterfølger:**Erhard Wedel Jarlsberg** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** WikiTree **·** KulturNav
 |
Bygning i Tollbugata 10, ombygget ca. 1765 av stiftamtmann Caspar Herman Storm  Foto: Mahlum 
**Caspar Herman von Storm** (født 9. februar 1718 i Trondhjem, død 12. mars 1777 på Fyn) var en dansk-norsk offiser og stiftamtmann.

Han var sønn av oberst Christian Ulrik Storm og Helene Margrethe født von Hausmann. Storm studerte ved Sorø Akademi, ble løytnant i 1735, kaptein i 1740 og avanserte videre til premiermajor i 1756 i det *Nordenfjældske Gevorbne Infanteriregiment*. Deretter ble han stiftamtmann i Christiania. I 1753 overtok han ledelsen for Nøstetangen glassverk, hvoretter bedriften gikk inn i sin glansperiode.

Familie
-------

Etter morens død i 1764 arvet han betydelige midler, hvilket, kombinert med embedet, hjalp ham til å spille en ledende rolle blant Christianiapatrisiatet. I 1754 giftet han seg med Ide Sophie Mangelsen (1736–1766), datter av generalløytnant Johan Mangelsen. Med henne fikk han døtrene: 

* Catharine (1756–1802), gift med Frederik Anton lensgreve Wedel-Jarlsberg (1748–1811)
* Helene Magdalene (1755–1808) gift med hoffmarskal hos Christian VII, Henrik Christopher Frederik Bielke (1739–1789).

Siden ektet han Margrethe von Heinen (1730–1805), datter av Ulrik Frederik von Heinen, til Ulriksholm (1695–1761).

Samler
------

Storm var en velstudert, kultivert og kunnskapsrik mann med et bibliotek på 9 000 skinnbind med eget superexlibris som dekorasjon i ryggfeltene. Han interesserte seg for opprettelsen av en høyere undervisningsanstalt i Christiania, førte et kostbart hus og hadde stor byggelyst. I 1772 gikk han fallitt og måtte oppgi sine embeter, hvoretter han reiste til København. Biblioteket, matematiske instrumenter, naturalier, mineraler og konkylier ble solgt på auksjon i Christiania den 23. november 1772. Sine siste leveår tilbrakte han på familien Heinens herregård Kejrup på Fyn, hvor han døde den 12. mars 1777. 

Han har fått *Caspar Storms vei* i Oslo oppkalt etter seg.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 298[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Danmarks Kirker[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Nøstetangen glassver*k, Store norske leksikon. Besøkt 27. juli 2014
6. ↑  *Storm, Caspar Herman*. Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 27. juli 2014
7. ↑  Ilsøe, Harald: *Biblioteker til salg: om danske bogauktioner og kataloger 1661-1811*, Det Kongelige Bibliotek, Museum Tusculanum, 2007, s. 172
8. ↑  Caspar Storms vei, lokalhistoriewiki.no. Besøkt 28. juli 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |
Det kinesiske tehuset av Andreas Kirkerup i Frederiksberg Have Foto: Daniel Stello 
Lystslottet Liselund på Møn Foto: Niels Elgaard Larsen 
Brede hovedbygning Foto: Christian Lylloff 
**Andreas Johannes Kirkerup** (født 9. juni 1749 i København, død 22. oktober 1810 samme sted) var en dansk klassisistisk arkitekt, hoffbyggmester og brannmajor.
Han gikk først i tømmerlære hos Johan Boye Junge og deretter på Kunstakademiet under C.F. Harsdorff.

Han er særlig kjent for å ha tegnet flere store herregårder, i tillegg til at han spilte en vesentlig rolle i gjenoppbyggingen av København etter bybrannen i 1795 sammen med blant andre Andreas Hallander og Johan Martin Quist.

Kirkerup var arkitekt for Ingeniørkorpset og ble utnevnt til hofftømrermester i 1775 og hoffarkitekt i 1791. Han var en av Harsdorffs dyktige elever, men led samtidig også i en viss grad under at de fleste oppgaver gikk til læremesteren og ikke til ham selv. Samtidig spente Kirkerups innsats vidt – fra herregårder og lystanlegg til borgerhus og offentlige militærbygninger. Liselund og Næsseslottet er to verk av Kirkerup, og som sammen med Det kinesiske lysthus i Frederiksberg Have er blant hans mest kjente bygninger. Stort sett alle Kirkerups verk som fremdeles eksisterer har blitt fredet.

Parallelt med utdannelsen på Akademiet ble han i 1772 sprøytemester i brannkorpset og steg i gradene inntil han i 1801 ble 1. meddirektør og i 1803 brannmajor. I egenskap av brannmajor ledet han slukkingen under Københavns bombardement i 1807, hvor han kom alvorlig til skade og døde tre år senere av skadene han hadde pådratt seg. I 1808 ble han ridder av Dannebrogordenen.

Utvalgte verk
-------------

* Corselitze på Falster (1775–77)
* Næsseslottet, (1783)
* Arresødal i Frederiksværk (1786)
* Liselund på Møn (1782)
* Hestgardekasernen, København (1792)
* Brede hovedbygning, Kongens Lyngby (1795)
* Store Frederikslund (1782–90)
* Det Gamle Ridehus i Grønnegades kaserne i Næstved (1799)
* Det kinesiske lysthuset i Frederiksberg Have (1799–1801)

Referanser
----------

1. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 7862, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Andreas Kirkerup fra Dansk biografisk leksikon / Prosjekt Runeberg (besøkt 23. august 2014)
3. 1 2  (da) Andreas Kirkerup på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
4. ↑  Brede Hovedbygning Arkivert 14. august 2014 hos Wayback Machine. fra Nationalmuseet (besøkt 14. august 2014)
5. ↑  «Sag: Den gamle Rytterkaserne» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 21. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andreas Kirkerup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (da) Andreas Kirkerup på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** ULAN
 |

Portal: Danmark
Trefigur av Egino som henger på veggen i Dalby helligkorskirke
**Egino**, eller *Egin*, død i Lund 19. oktober 1072, var biskop i Dalby og i Lund Domkirke (1066–1072).

Biografi
--------

Egino hørte under erkebiskopen av Hamburg-Bremen og kom til Skåne omkring år 1060 da han ble invitert av den danske konge Svend Estridsen. 

I Lund fantes allerede en angelsaksisk misjonsbiskop, Henrik. Derfor ble Egino i begynnelsen henvist til kongsgården i det nærliggende Dalby, hvorfra han bedrev misjon i Hamburg-bremensk retning. Han hadde ikke noe egentlig stift, selv om begrepet Dalby stift forekommer innimellom.

Egino, som var en dannet mann og viet til biskop i Bremen, gikk spesielt inn for å omvende hedningene i Blekinge og på Bornholm.

Biskop i Lund
-------------

Da biskop Henrik døde i 1066 ble Egino forflyttet til Lund og ble ordinert til biskop der, til tross for at han, sammen med biskop Vilhelm i Roskilde hadde motsatt seg Svend Estridsens giftemål med Gunhild Anundsdotter.

Under Eginos tid som biskop i Lund ble antagelig Lunds stift opprettet. Kort før sin død foretok Egino en reise til Roma.

Rikval etterfulgte Egino som biskop i Lund.

Referanser
----------

1. ↑  *Egin*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 25. sept. 2014
2. ↑  *Den hellige Vilhelm av Roskilde (~1000-1073)*, katolsk.no. Besøkt 25. sept. 2014

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy **·** Nationalencyklopedin
 |
**Ellert Michael Fredrik Ellertsen** (1814– 1893) var en norsk lege og ordfører.

Han fullførte norsk-medisinsk embetseksamen 1838. Etterpå tok han en privat legepost i Svelvik. I 1840 ble han utnevnt til distrikstlege i Alta. Distriktet omfatte dengang også Kautokeino og Karasjok. Samtidig var han utnevnt til lege ved Altens sykehus.

Han ble valgt til ordfører i Alten-Talvig kommune for perioden 1843–1845.

Han ble utnevnt til distriktslege i Nordre Østerdalen, med bosted Trysil fra 29. november 1845.

26. mars 1853 ble han utnevnt til distriktslege i Søndre Fosen, og allerede 8. juli 1853 utnevnt til distriktslege i Indre Nordhordland, med bosted Haus.

Han fikk bestalling som distriktslege i øvre Romerike, med bosted Ullensaker 10. september 1862.

Han ble i Ullensaker til han fikk innvilget statlig pensjon 1878.

Referanser
----------

1. ↑  Olsen, Brynjolf Olander (1937). *Trekk av Talvik herreds historie*. no#: Dreyer. s. 23.
2. ↑  Eger, Conrad Christian (1857). *Medicinsk og pharmaceutisk Kalender for Norge*. Johan Dahl. s. 20.
3. ↑  «Morgenbladet». 23. juli 1863. s. 2.
4. ↑  *Stortingsforhandlinger*. 1878. s. 36.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**John Andreas Gill** | **Alten-Talvigs ordfører**(1843–1845) | Etterfølger:**Niels Frederik Julius Aars** |
Kibbutzen Kfar Aza Kibutz
Kfar Aza ligger i østre del av det gule området.
**Kfar Aza** (hebraisk skrift: כְּפַר עַזַּה, «Gazalandsbyen») er en kibbutz sør i Israel. Den ligger mellom Netivot og Sderot omkring tre kilometer øst for Gazastripen og tilhører til Sha'ar HaNegev regionale kommune. I 2006 hadde den 760 innbyggere.

Landsbyen ble grunnlagt i august 1951 av immigranter fra Egypt og den marokkanske byen Tanger, som hadde fått opplæring i Ein Harod, Ayelet HaShahar og senere Afikim. Den ble til å begynne med kalt **Yagav**, men fikk navnet *Kfar Aza* i 1953. På den tida kunne innbyggerene fritt besøke Gaza by.

Kibbutzen ble midlertidig fraflyttet i 1955, og i januar 1957 flyttet medlemmer av Mita'arim-gar'in inn.

Før massakren i kibbutzen i 2023, hadde den mer enn 700 innbyggere, en skole og en synagoge.

Referanser
----------

1. ↑  «About Kfar Aza». Kfar Aza. Besøkt 13. juli 2014.
2. ↑  Sam McNeil, Israeli village near the Gaza border lies in ruin, filled with the bodies of residents and militants, Associated Press (11. oktober 2023).

Eksterne lenker
---------------

* (he) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kfar Aza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Ein HaShlosha (her kalt *Ein HaSholasha*) ligger i midtre del av det gule området.
Spisesalen i Ein Shlosha
**Ein HaShlosha** (hebraisk skrift עֵין הַשְּׁלֹשָׁה, betyr 'de tres kilde') er en kibbutz vest i Negevørkenen i Israel. Den tilhører Eshkol regionale kommune.

Historie
--------

Kibbutzen ble oppkalt etter tre kibbutzmedlemmer som ble drept under den arabisk-israelske krig i 1948. Den ble grunnlagt i 1950-årene av en Nahalgruppe av sionistungdommer fra Sør-Amerika, medlemmer av ungdomsbevegelsen Hanoar Hatzioni, på landområdet til den tidligere kibbutzen Neve Yair. (Neve Yair ble grunnlagt i 1949 av medlemmer av Lehi, men ble fraflyttet i juni 1950. De første årene av kibbutzen ble den ofte bombardert av den egyptiske hær.
Kibbutzen ligger tett ved grensen til Gazastripen og ble regelmessig angrepet av palestinsk skyting under Gaza-Israel-konflikten i 2008. Den 15. januar 2008 ble en ecuadoriansk frivillig, Carlos Chavez, skutt og drept av en Hamas[skarpskytter mens han arbeidet i kibbutzen.

Den 7. oktober 2023 angrep terrorgruppen Hamas kibbutzen som del av sitt store overrumplingsangrep på israelske sivile og militære mål utenfor Gazastripen. Fire av beboerne ble drept under angrepet; Hamas tok gisler, og etter angrepet ble det blant de overlevende funnet 14 savnede thailandske borgere.

Økonomi
-------

Kibbutzen driver hovedsakelig med jordbruk, særlig kalkunavl og meieridrift. Den har også en liten fabrikk. I mars 2006 ble hundrevis av kalkuner funnet døde, noe som spredte frykt for fugleinfluensa-viruset i Israel.

Referanser
----------

1. ↑  *Mapa's concise gazetteer of Israel*. Yuval El'azari (ed.). Tel-Aviv: Mapa Publishing. 2005. s. 413. ISBN 965-7184-34-7.
2. ↑  Israeli hurt by Palestinian gunfire on Negev kibbutz Arkivert 16. september 2009 hos Wayback Machine. Haaretz, 26. mars 2008
3. ↑  Kibbutz Ein Hashlosha mourns Carlos Andres Muscara Chavez Jerusalem Post, 15. januar 2008
4. ↑  Rosenberg, Michelle (8. oktober 2023). «What happened on my kibbutz was apocalyptic».
5. ↑  Fear: Bird flu reaches Israel Ynetnews, 16. mars 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ein Hashlosha – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ein HaShlosha Negev informasjonssenter
**Yaniv Zohar** (hebraisk: יניב זוהר; død 7. oktober 2023 i Nahal Oz) var en israelsk videojournalist som arbeidet for Associated Press (AP) og Israel Hayom. Han ble drept under Hamas-Israel-krigen i 2023 av Hamasmilitante i Nahal Oz-massakren med sin kone og to døtre.

Biografi
--------

Zohar jobbet for APs Israel-byrå fra 2005 til 2020, og dekket alle viktige nyhetshendelser i landet, spesielt om den israelske tilbaketrekning fra Gaza (2005) og bortførelsen av den israelske soldaten Gilad Shalit (2006). Han arbeidet også i flere år for avisen Israel Hayom. I arbeidet for de to nyhetskanalene var han ofte den første som varslet om nyhetshendelser som fant sted på Gazastripen.

Den 7. oktober 2023 ble hans hjem i Nahal Oz infiltrert av Hamas-terrorister. Han ble drept sammen med kona Yasmin, døtrene Keshet og Tehelet og svigerfar Haim Livne. Hans 13 år gamle sønn var det eneste gjenlevende familiemedlemmet.

Referanser
----------

1. ↑  «Hamas murders Israel Hayom photographer with wife, daughters». *CBSnews* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
2. ↑  «Former AP videojournalist Yaniv Zohar, his wife and 2 daughters killed in Hamas attack at their home». *CBSnews* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
3. ↑  Heller, Aron. «Former AP videojournalist Yaniv Zohar killed in Hamas attack at home with his family». *APnews* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
4. ↑  «Yaniv Zohar, 54: News photographer and family murdered; son escaped». *TimesOfIsrael* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
Fragment av Cicignons gravmonument, nå i Fredrikstad Museum
**Johan Caspar de Cicignon** (født ca. 1625 i Oberwampach i Luxemburg, død 12. desember 1696 i Fredrikstad) var en luxemburgsk adelsmann som tjenestegjorde som dansk-norsk general, ingeniør og byplanlegger.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Cicignon hørte til en fransk adelig slekt som eide gods i Lorraine og Luxembourg.

### Offiser

I 1657 ble han dansk offiser. I 1660-årene ble han utnevnt til kommandant ved Bergenhus festning.

Senere kom han over i stridende tjeneste. Etter slaget ved Lund i Sverige i desember 1676 måtte han tåle kritikk for svak taktisk ledelse, og ble etter eget ønske stasjonert i Fredrikstad. Her gikk han med iver og dyktighet inn for å utvikle befestningene, og skaffet seg etter hvert ry som ingeniør og byplanlegger.

I 1681 ble Cicignon sendt til Trondheim for å lede gjenoppbyggingen av byen etter bybrannen. Han utarbeidet da den byplanen som Midtbyen i Trondheim fortsatt er regulert etter, og som regnes som det fremste eksemplet på en barokk byplan i Norge. Cicignon planla også Kristiansten festning, og han la ned grunnsteinen til denne i 1682. Samme år ble også Kongsvinger anlagt etter en plan av Cicignon. Cicignon har også fått en plass oppkalt etter seg i Trondheim, Cicignons plass, beliggende mellom Krambugata og Søndre gate.

Etter Hornemansbrannen i Trondheim i 1681 ble byen gjenreist etter Cicignons ortogonale byplan med brede og rette gater.
Sine senere år levde Cicignon etter eget ønske i Fredrikstad. Her gjorde han det godt i eiendomsspekulasjon, og endte sine dager i stor velstand. For sin innsats for Fredrikstad har han også fått en bydel oppkalt etter seg. Han tegnet også inn sitt monogram på en høyde i Fredrikstad-marka, et sted mellom Oredalen og Bjørndalen. Han ble sannsynligvis begravet i det som i dag er Gamle Glemmen kirke i Fredrikstad.

Se også
-------

* Cicignon, bydel i Fredrikstad oppkalt etter Johan Caspar de Cicignon

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Johan\_Caspar\_de\_Cicignon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dansk biografisk leksikon, oppført som Johan Caspar Cicignon, Dansk Biografisk Leksikon-ID J.C.\_Cicignon[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Jean Gaspard De Cicignon, Norsk kunstnerleksikon ID Jean\_Gaspard\_De\_Cicignon, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   KulturNav, oppført som Jean Gaspard de Cicignon, KulturNav-ID e64a3331-78df-451d-894c-e5779583e7cd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Trondheim Historiske forening, 300 år med Cicignon 1681- 1981, Trondheim 1981 ISBN 82-990757-1-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Caspar de Cicignon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Danmark | Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Inngangen til Olje- og energidepartementet samt Nærings- og handelsdepartementet i Oslo frem til 22. juli 2011  Foto: Alejandro Decap 
**Energidepartementet**, tidligere **Olje- og energidepartementet**, er et norsk departement som har ansvar for norsk energipolitikk. Et overordnet mål er å sikre høy verdiskaping gjennom effektiv og miljøvennlig forvaltning av energiressursene (effektiv energibruk).

Departementet ble opprettet 1. januar 1997 med utgangspunkt i den del av det tidligere Nærings- og energidepartementet som arbeidet med olje- og energispørsmål. Energi­sektoren hadde også sitt eget departement i perioden 1978–1992.

I terrorangrepet 22. juli 2011 ble departementets kontorer utsatt for store skader. En kraftig bombe gikk av i Grubbegaten Oslo og ødela bygget og flere nærliggende bygg. Åtte personer ble drept i dette bombeangrepet.

Ødeleggelsene var store på Olje- og energidepartementet samt Nærings- og handelsdepartementet i Oslo  Foto: Alejandro Decap

Organisasjon
------------

Departementet er organisert i fire avdelinger, samt EU/EØS-enheten, Kommunikasjons­enheten og Departementsrådens stab:

* Olje- og gassavdelingen
* Avdeling for klima, industri og teknologi
* Energi- og vannressursavdelingen
* Økonomi- og administrasjonsavdelingen

Underliggende etater
--------------------

* Norges vassdrags- og energidirektorat
* Oljedirektoratet
* Petroleumstilsynet
* Statens direkte økonomiske engasjement

Tilknyttede virksomheter
------------------------

* Equinor ASA
* Gassco AS
* Gassnova SF
* Petoro AS
* Statnett SF

Se også
-------

* Liste over Norges olje- og energiministre

Referanser
----------

1. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
2. ↑  OEDs organisasjon

Eksterne lenker
---------------

* Olje- og energidepartementet


| * v
* d
* r
Norske departementer |
| --- |
| Regjeringen | 
* Statsministerens kontor
* Arbeid og inkludering
* Barn og familie
* Digitalisering og forvaltning
* Finans
* Forsvar
* Helse og omsorg
* Justis og beredskap
* Klima og miljø
* Kommunal og distrikt
* Kultur og likestilling
* Kunnskap
* Landbruk og mat
* Næring og fiskeri
* Olje og energi
* Samferdsel
* Utenriks

 | Norges flagg |

Portal: Norge
*For helseforetaket, se Vestre Viken (helseforetak)*
Det historiske Viken omfattet Oslofjorden og dens nærmeste områder.
**Vestre Viken**, **Vest-Viken**, **Vestviken** og **Vesterviken** er nyere betegnelser som i begrenset grad har vært brukt om områdene langs Oslofjorden på den vestlige siden, med varierende definisjoner. Begrepet ble første gang brukt av Nasjonal Samling under andre verdenskrig, og ble siden ikke lenger brukt før etter årtusenskiftet som betegnelse på sterkt varierende regioner.

Historisk bakgrunn
------------------

Viken var et historisk navn i middelalderen på Oslofjorden og dens nærmeste omgivelser, med Oslo som det naturlige sentrum; Viken omfattet dagens Oslo, de delene av Akershus og Buskerud som lå nær Oslofjorden, samt Vestfold, Østfold og Båhuslen, og perifert eventuelt også det som i dag er kysten av det moderne Telemark fylke.

Vest-Viken under andre verdenskrig
----------------------------------

Navnene «Vestre Viken» eller «Vest-Viken» er ikke etablerte geografiske navn i Norge, men nykonstruksjoner fra 1900-tallet og 2000-tallet som bare har vært i begrenset bruk. Navnet «Vest-Viken» ble første gang tatt i bruk av Quislings nasjonalsosialistiske parti Nasjonal Samling (NS) i 1942 under den tyske okkupasjonen. Navnet betegnet Buskerud og Vestfold som NS-styret slo sammen til én region.

Nyere bruk av begrepene
-----------------------

Etter andre verdenskrig ble navnet Vest-Viken i lang tid ikke lenger brukt. I 2009 ble helseforetaket Vestre Viken, som omfatter Akershus og Buskerud, etablert. Også andre virksomheter har benyttet betegnelsen, deriblant Vestviken kollektivtrafikk, et selskap som besørget busstransport i Buskerud, Telemark og Vestfold fra 2006 til 2015.

I forbindelse med sammenslåingen av Telemark og Vestfold til et felles fylke og fylkeskommunalt forvaltningsorgan, en reform som ble vedtatt av Stortinget sommeren 2017, foreslo politikere i Vestfold navnet *Vest-Viken* som navn på det nye fylket, men forslaget ble avvist av Telemark fylkesting og frarådet av Språkrådet. Politikerne i Telemark har særlig pekt på at begrepet er lite relevant for Telemark; det historiske Viken omfattet heller ikke det historiske Telemark og det meste av dagens fylke. Språkrådet har i stedet anbefalt *Telemark og Vestfold* som navn på det sammenslåtte fylket. 10. november 2017 trakk Vestfold forslaget om *Vest-Viken* og gikk med på navnet *Vestfold og Telemark*.

Referanser
----------

1. ↑  Sigmund Bolme og Anniken Sanne: «Gir opp nazinavn» NRK, 10. november 2017
2. ↑  «Telemark kan få nazi-navn», *Telemarksavisa*
3. ↑  «Dropp «Vest-Viken» som nytt navn på Telemark+Vestfold», *Tønsbergs Blad*
4. ↑  Gir opp nazinavn, NRK
Hadseløya
Hadseløya med Utbjørg og Hokland i forgrunnen på den sørvestre delen av øya. Hadselfjorden lenger inn i bilde. Foto: Øyvind Rask.
**Hadseløya** (nordsamisk: *Ulbi*) er ei øy i Hadsel kommune, Vesterålen, Nordland. Den har et areal på 102,34 km². På øya ligger tettstedene Melbu og Stokmarknes. Et mindre bygdesentrum er Lekang som ligger omtrent midt mellom Stokmarknes og Melbu. Høyeste punkt på Hadseløya er Lamlitinden på 656 moh. Et annet viktig fjell på Hadseløya er Storheia.

Hadseløya er knyttet til den lille Børøya med Børøybrua og videre med Hadselbrua til Langøya. Fylkesvei 82 (tidligere europavei 10) går over bruene via Stokmarknes til Melbu, og med ferge til Fiskebøl på Austvågøya. Det går også fylkesvei på yttersiden av Hadseløya mellom Stokmarknes og Melbu.

Referanser
----------

1. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Arkivert fra originalen 13. februar 2016. Besøkt 15. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hadseløya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En flaske Gammel DanskRognebær er en av hovedingrediensene i Gammel Dansk
**Gammel Dansk** er en dansk alkoholholdig drikk produsert av De Danske Spritfabriker i Dalby, Sjælland, og er i dag regnet som den mest populære bitter i Danmark. Gammel Dansk serveres romtemperert i små glass, den brukes ofte som aperitif, men også som digestif. Drikken sidestilles ofte med den tyske bitteren Jägermeister.

Historikk
---------

I 1961 fikk daværende produksjonssjef for De Danske Spritfabriker, J.K. Asmund, i oppdrag å fremstille en bitter. Det ble stilt tre krav; det skulle være en dram og den skulle være myk, men også bitter. Etter tre år med forsøk og testing med smakspanel skapte de Gammel Dansk slik den er i dag. Drikken ble første gang solgt i 1964.

Innhold
-------

Gammel Dansk inneholder 29 ulike urter, krydder og blomster, en av hovedingrediensene er rognebær. En annen interessant ingrediens er Ensian-roten som har en bittersøt smak. Drikken har et alkoholinnhold på 38 %.

Priser og utmerkelser
---------------------

* 2002 Gammel Dansk kommer på andreplass på den internasjonale vin- og spritkonkurransen (IWSC) i London.
* 2001 Gammel Dansk stemmes frem som en av Danmarks 50 største varemerker.

Referanser
----------

1. ↑  «gammeldansk.dk». Besøkt 31. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Gammel Dansk offisiell hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Utdatert:** Denne teksten kan inneholde feil på grunn av informasjon som er utdatert. artikkelen Du kan hjelpe med å oppdatere artikkelen. Artikkelens diskusjonsside kan inneholde mer informasjon.
**Den norske farmakopékommisjon** er hjemlet i Forskrift om legemidlers kvalitet, standarder m.m. Kommisjonen er rådgivende for Legemiddelverket i farmakopéspørsmål. 

Dette arbeidet består i å utarbeide Norske legemiddelstandarder, løpende saker i forbindelse med Den europeiske farmakopé og informasjonsaktiviteter og prosjektrettet arbeid. Den norske farmakopékommisjonen kan selv foreslå saker til behandling. Kommisjonen møtes fast en gang i året.

Farmakopékommisjonen består for tiden av:

* Professor, dr. Jan Karlsen, Farmasøytisk institutt (leder)
* Avdelingssjef Laila Blindheim, GE Healthcare AS
* Kvalitetssjef Else Marie Haram, Pronova BioPharma ASA
* Kontrollfarmasøyt Ragnhild Jergan, Sykehusapoteket ved Rikshospitalet
* Administrerende direktør Henrik Schultz, Euromedica Norge AS
Nauclers tegning av Nidarosdomen fra 1658 er den eldste man kjenner.
**Olof Simonsson Nauclér** (latin **Olaus Nauclerus**) (født 1626, død 1706) var en svensk bergverksmann og landmåler.

Etter studier i Uppsala, ble han i 1657 ansatt ved bergvesenet («Bärgsväsendet»). Da Trøndelag tilfalt Sverige ved freden i 1658, reiste Nauclér med kommandant Lorentz Creutz på hans reise til Trondheim for å fastsette de nye grensene. På reisen tegnet Nauclér også kart over Trondheim og prospekt over Nidarosdomen, det eldste man kjenner. Nauclérs kart er også det eldste kjente kartet over Trondheim.

Da svenskene ble drevet tilbake fra Norge, gjenopptok Nauclér sin virksomhet i bergvesenet og ble 1665 sjef ved Stora Kopparberget i Dalarna. I 1671 kjøpte og senere renoverte han *Stabergs bergsmansgård* i Falun. Han eide gården til 1706, det året han døde. Etter hans tid var gården fortsatt i familien Nauclérs eie til 1820. Det er fra 1671 og fremover gården bygges opp fra en gammel middelaldergård til et barokkanlegg som i dag (per 2019) er et fredet kulturminne.

Referanser
----------

1. ↑  «Nauclér (Nauclerus), släkt - Svenskt Biografiskt Lexikon». *sok.riksarkivet.se*. Besøkt 17. februar 2019.
2. ↑  N.N. «Nauclerus, Olaus (Olof)». *VÖBAM - Bilder och kartor från hela världen, antika och nytryck*. Besøkt 18. februar 2019.
3. ↑  «Historik - Tidigare ägare». *www.gamlastaberg.nu*. Besøkt 18. februar 2019.
4. ↑  «Historik | Stabergs barockträdgård» **(svensk)**. Arkivert fra originalen 29. januar 2019. Besøkt 18. februar 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LIBRIS
 |