recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chittorgarh** (*Chitor, Chittor, Chittur eller Tulaiti*), er en by i den indiske delstaten Rajasthan, beliggende i Chittorgarh distrikt. Historisk sett er Chittorgarh en del av fyrstedømmet Udaipur, og ligger i vestre enden av Chitorfjellet og ved jernbanen til Ajmer. Ved folketellingen i 2001 hadde byen 96 028 innbyggere.

Chittorgarh fort
----------------

Seierstårnet.
Chittorgarh er egentlig en stor by kalt *Tulaiti*, ved vestre foten av fortet og den gamle byen Chittorgarh som er dagens by. Fortet har et areal på rundt 280 hektar, og er Indias største fort. Muren rundt har en lengde på 11 kilometer.

Thomas Roe, britisk ambassadør ved stormogulens hoff i begynnelsen av 1600-tallet har skrevet at byen hadde over 100 000 steinhus. I dag er det mindre enn 300 gamle hus igjen som er bevart. De eldste husene er Tuar Chitrang Moris (byens palass), samt Khovacin Stamba («ryktets tårn»), og en firesideig prisme på 23 meter.[]

I ruinene finnes det gamle jainainskrifter, den eldste fra år 755. Blant øvrige bygninger merkes særskilt Khirat Khumb ("seierstårnet"; fra tiden før 1459), men også en firesidig prisme på 37 meter. Denne prismen er prydet med et tusentalls statuer og disse statuene representerer hele den hinduistiske olympens gudverden. Denne festningen var i over 700 år hovedstad i Merwara og ble inntatt og plyndret tre ganger i 1303 av keiser Ala-ud-din, i 1537 av Bahadur Bajasid i Gujarat og i 1557 av Akbar den store. Minnet av disse beleiringene er enda sterkt hos rajputerne, og deres ed blir avlagt "ved Chittorgarhs ødeleggelse".

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om Cittorgarh på svensk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Nurfjellene** er en fjellkjede i Hatayprovinsen lengst sør i Tyrkia. Det tyrkiske navnet er *Nur Dağları*, og i antikken ble den kalt *Ἁμανός* (Amanos). Fjellkjeden går i retning fra sør til nord parallelt med østkysten til İskenderunbukta. Den høyeste toppen er 2240 moh. Fjellkjeden er en naturlig grense mellom Kilikia og Syria. Det er to pass over fjellene, Belenpasset og Den amanske port.
Vestskråningene har mye nedbør, og orientbøk, som ikke tåler sommertørke, når sin sørgrense her. Den vokser sammen med alpespolebusk, libanonseder, hassel og vanlig blærenøtt. I nordskråninger vokser orientagnbøk sammen med trær og busker som mannaask, eik, *Daphne sericea*, vårkornell, *Ilex colchica*, balearbuksbom, barlind, alm, syrisk einer, *Malus trilobata* og svartfuru.

Store, termikkflygende fugler kan ikke krysse vide strekninger med åpent hav. Slike arter som trekker mellom Europa og tropisk Afrika, samles ved Gibraltar og Bosporos. Fuglene som følger den østlige ruten, flyr langs Nurfjellene sammen med tyrkiske hekkefugler. Vanlige arter er hvitpelikan, svartstork, stork, vepsevåk, balkanhauk og småskrikørn. En vårdag i 1992 ble det observert 9950 individer av stork i Belenpasset.

Referanser
----------

1. ↑  M. Öztürk m.fl. (2008). «An overview of plant diversity and land degration interactions in the Eastern Mediterranean». I R. Efe, G. Cravins, M. Öztürk og I. Atalay. *Natural Environment and Culture in the Mediterranean Region*. Oxford University Press. s. 224. ISBN 978-1-84718-658-4. doi:10.5848/CSP.1087.00015. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. ↑  A.S. Aytaç og A. Semenderoğlu (2011). «Amanos Dağları’nın orta kesiminin vejetasyon coğrafyası». *Anadolu Doğa Bilimleri Dergisi*. 2 (2): 34–47. ISSN 2146-0787.
3. ↑  «Important Bird and Biodiversity Areas (IBAs): TR081 Amanos Mountains». BirdLife International. Besøkt 15. desember 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Lamprotrichus*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange, litt flate, mørke råtevedbiller, kroppen mer eller mindre kledt med lyse skjell. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er kamformede, i alle fall hos hannene. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, litt bredere enn langt, noe hvelvet, med tydelig uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, avsmalnende bakover, så brede som brystskjoldet. **Beina** er temmelig korte, mørke.

Levevis
-------

Biologien til denne slekten synes å være ukjent, men larvene lever trolig i død ved.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Fransk Guyana, Brasil, Chile).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
					- Stammen Eucnemini Eschscholtz, 1829
						* Slekten ***Lamprotrichus*** Bonvouloir, 1871
							+ *Lamprotrichus chassaini* Lucht, 1999
							+ *Lamprotrichus fasciatus* (Blanchard, 1843)
							+ *Lamprotrichus lemoulti* Fleutiaux, 1910

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Kaprise**, også *capriccio* eller *caprice*, er et musikkstykke holdt i en temmelig fri form og med en livlig karakter. En typisk kaprise er gjerne hurtig, intens og ofte virtuos. 

En rekke ulike stykker har fått betegnelsen: i barokken var det ofte snakk om korte klaviaturstykker, for eksempel av Girolamo Frescobaldi, og J.S. Bach avsluttet *Partita i c-moll BWV 826* med en capriccio som tross tittelen er et stykke med tett kontrapunktikk der Bach systematisk utforsker det livlige, nesten humoristiske temaet. 

Andre kjente kapriser:

* *Capriccio sopra la lontananza de il fratro dilettissimo* («Kaprise over den kjære brors avreise») (BWV 992, ca. 1705) av Johann Sebastian Bach
* *Rondo alla ingharese quasi un capriccio* (ca. 1795/98) av Ludwig van Beethoven
* *42 Etuden und Capricen* for fiolin solo (1796) av Rodolphe Kreutzer
* *24 Capricci* for fiolin soli (1820) av Niccolò Paganini
* *Capriccio Italien* (1879/80) av Pjotr Tsjajkovskij
* *Capriccio espagnol* (1887) av Nikolaj Rimskij-Korsakov
* *Zelda* (1923) av Percy Code
* 36 virtuose kapriser for gitar solo av Luigi Legnani

Richard Strauss skrev operaen *Capriccio* (uroppført 28. oktober 1942 i München).

Eksterne lenker
---------------

Capriccio fra J.S. Bachs *Partita i c-moll BWV 826*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Inger Kvarving** (født 4. november 1938 i Steinkjer, død 1. september 2007 i Hølen) var en norsk billedkunstner som arbeidet både med oljemaleri, glass og grafikk.

Hun var utdannet ved Statens håndverks-, kunst- og industriskole, Statens kunstakademi og ved studier i Stockholm. Hun hadde ulike tillitsverv i Bildende Kunstneres Forening Akershus og var sterkt engasjert i Galleri Henrik på Eidsvoll.

I tillegg til en rekke separat- og kollektivutstillinger har hun blant annet utsmykket Steinkjer kirke og Steinkjer rådhus. Kvarving fikk Akershus fylkes kulturpris i 1988 for sitt arbeid med kunstformidling til barn og unge.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Inger\_Kvarving, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 47713648-43a2-4dc6-808a-096e49f3eb36, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Eli Quam: Nekrolog i Aftenposten kultur 6. september 2007 side 15.

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Inger Buresund** (født 30. januar 1954 i Stavanger) er en norsk teatersjef.

Inger Buresund tok utdanning som ballettdanser og koreograf og arbeidet i ti år, fra 1977 til 1987 som danser og koreograf i Collage Dansekompani. Deretter ble hun daglig leder i Danse- og Teatersentrum til 1993 og var med på å starte Black Box Teater i 1985 og ble teatrets første teatersjef i 1993, Hun var sjef ved Teater Ibsen fra 2001 til 2007. Fra 2008 var hun daglig leder for sekretariatet til den internasjonale Ibsen-prisen, og 1. mars 2009 startet hun som leder av det norske kunst og kulturprogrammet knyttet opp mot verdensutstillingen Expo 2010 i Shanghai i Kina, ansatt av Innovasjon Norge. Fra 2010 var Inger Buresund Artistic and Managing Director hos Ibsen International. Hun ble ansatt som teatersjef ved Hålogaland Teater 9. november 2015. Hun begynte i stillingen i mai 2016. I november 2018 ble hun bedt om å fratre sin stilling som teatersjef med umiddelbar virkning, etter interne konflikter ved teaterets ledelse.

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gisholt, Kari. «Startet i ny jobb». *Varden*. Arkivert fra originalen 6. november 2018. Besøkt 9. november 2015.
3. ↑  «Et modig sted». *Scenekunst*. 23. juni 2016. Besøkt 6. november 2018.
4. ↑  Skog, Helge (4. november 2018). «Buresund sparket som HT-sjef». *itromso.no*. Besøkt 6. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Inger Buresund hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Inger Hanssen-Bauer** (født 3. mars 1957 i Oslo) er en norsk klimatolog, som er leder for Norsk klimaservicesenter.

Hanssen-Bauer har sin utdannelse fra Universitetet i Bergen, der hun i 1989 tok doktorgraden på klimatiske effekter av Alta-utbygginga. Hennes viktigste forskningsfelt er historisk og framtidig klimautvikling i Norge og Arktis. Hun er ansatt ved Meteorologisk institutt, der hun fra 2007 var leder for Seksjon for klimaforskning. Fra oktober 2010 var hun professor ved Høgskolen i Telemarks avdeling i Bø.

Hanssen-Bauer er en hyppig benyttet foredragsholder om klimaspørsmål, og har blant annet deltatt i foredragsturneen «Himmel og hav» under Klimaløftet. Hun var bidragsyter til kapittel 11 i FNs klimapanels *Fourth Assessment Report* («Climate Change 2007: The Physical Science Basis»).

Referanser
----------

1. ↑  Om Norsk klimaservicesenter på senterets nettsted; besøkt 20. juli 2017.
2. ↑  *Studies of drainage wind in a valley before and after construction of a hydroelectric dam*, ISBN 82-90569-43-2.
3. ↑  «Jubel for ny doktorgrad», *Telemarksavisa* 5. oktober 2010, side 8.
4. ↑  «Invitasjon til premiere på foredragsturneen», på WWFs nettsted 17. april 2007; beøskt 20. juli 2017.
5. ↑  Innhold og forfatteroversikt Arkivert 12. august 2017 hos Wayback Machine. for kapittel 11 i AR4; besøkt 20. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Inger Hanssen-Bauer i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Inger Hanssen-Bauer i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Olympia-Stadion undergrunnsstasjon** er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Olympia-Stadion er på linjen U2. Stasjonen ligger 500 meter fra en S-Bahnstasjon med nesten likt navn (Olympiastadion stasjon).

Stasjonen ble åpnet 8. juni 1913 under navnet *Stadion*, samtidig med den nærliggende sportsarenaen Olympiastadion (daværende *Deutsches Stadion*) som stasjonen har sitt navn fra.

I forbindelse med Berlins vellykkede arrangørsøknad om Sommer-OL 1936 ble stasjonen redesignet og omdøpt *Reichssportfeld*. I 1950 fikk stasjonen sitt nåværende navn. Mellom 1992 og 1999 ble navnet *Olympia-Stadion (Ost)*. Stasjonen ble restaurert i forbindelse med Fotball-VM 2006 og fikk blå pilarer og benker, i henhold til fargene til den lokale fotballklubben Hertha BSC Berlin.

Ved siden av stasjonen ligger Berlins undergrunnsbanemuseum.

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Olympia-Stadion (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| RuhlebenEndestasjon |  | U2 |  | Neu-WestendPankow |
**Olve Løseth** er en norsk skuespiller. Han er utdannet skuespiller ved Det Statlige Russiske Akademi for Teaterkunst (2003–2007), og har vært tilknyttet både Teater Ibsen og Rogaland Teater. Han kom til Trøndelag Teater første gang i 2008, og har siden gestaltet roller som grev Paris i *Romeo&Julie*, Ernst i *Spring Awakening,* Jegeren i *Prinsessedrama,* Lensmann Hansen i *Bør Børson Jr,* Lillebror i *Karlson på taket*, Engelen Gaybriel i *Juleevangeliet ­– The Smash Hit Musical* og Prins Johan i *Robin Hood – Rai Rai i Sherwoodskogen*. Som medforfatter står han bak suksesser som familiemusikalen *Nøtteknekkeren*, *Slaget på Testiklestad,* *Juleevangeliet ­– The Smash Hit Musical* og *Robin Hood – Rai Rai i Sherwoodskogen*.

Både *Slaget på Testiklestad* og *Juleevangeliet – The Smash Hit Musical* ble i 2017 nominert til Komiprisen for Årets Sceneforestilling, hvorpå *Juleevangeliet* stakk av med seieren.

Olve Løseth mottok også Komiprisen for Årets Scenekomiker for rollene som Skalden i *Slaget på Testiklestad* og Engelen Gaybriel i *Juleevangeliet ­– The Smash Hit Musical.* I 2017 ble han kåret til Årets Teaterskuespiller under Adresseavisens UTAWARDS.[]

Referanser
----------

1. ↑   www.trondelag-teater.no, besøkt 25. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Olve Løseth i Scenewebarkivet
* Olve Løseth. Trøndelag Teater
**Roy Marsden** (født 1941) er en britisk skuespiller kjent fra rollen som Adam Dalgliesh i en rekke tv-produksjoner fra 1980- og 1990-årene. 

Marsden har medvirket i 9 filmer og over 80 tv-produksjoner. Han har også hatt en betydelig karriere på teaterscenen.

Marsden ble født Roy Anthony Mould, men har siden starten av karrieren brukt navnet Roy Marsden. Han endret imidlertid ikke navnet formelt før 2005. Han ble utdannet ved Royal Academy of Dramatic Art. 

Han scenedebuterte i starten av 1960-årene hos teaterkompaniet Royal Shakespeare Company og spilte en rekke klassikere utover 1960- og 1970-årene. 

Han TV-debuterte i en gjesteopptreden i serien *First Night* i 1964 og hadde sin første tv-rolle av betydning i den britiske miniserien *Vanity Fair* (1967). Hans gjennombrudd kom 1978 da han fikk hovedrollen i den britiske spion-serien *The Sandbaggers*. I 1982 fikk han rollen som etterforsker Adam Dalgliesh, noe som resulterte i åtte miniserier og to TV-filmer i perioden 1983–1998. Rollen som Dalgliesh gjorde ham for alvor ham kjent, også utenfor Storbritannia. Han har også levert en større innsats i TV-serier som *Airline* (1982), *Goodbye, Mr. Chips* (1984), *Inside Story* (1986), *The Palace* (2008) og *Partners in Crime* (2015). Sistnevnte er hans foreløpige siste tv-opptreden. Han har utover dette hatt gjesteopptredener i en rekke kjent britiske serier, deriblant *Tales of the Unexpected**, Dr. Who, Space: 1999, The Adventures of Sherlock Holmes, Kriminalsjef Foyle, The Green Green Grass* og *New Tricks.* En kan også nevne TV-filmer som *King Solomon's Mines* (2004), *Mysterious Island* (2005) og *Dungeons & Dragons: Wrath of the Dragon God* (2005).

Marsden filmdebuterte i 1970 den forholdsvis ukjente filmmusikalen *Tomorrow* og har utover dette bare hatt noen få filmroller, deriblant i kriminaldramaet *The Squeeze* (1977). 

I 2010 ble han portrettert og intervjuet i den norske TV-serien *Gylne tider*.

Privatliv
---------

Marsden ble gift i 1977 med skuespiller Polly Hemingway og fikk to barn med henne. De ble skilt i 1990-årene.

Referanser
----------

1. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Roy Marsden». *IMDb*. Besøkt 1. august 2022.
3. ↑  The Gazette - Changes of Name
4. 1 2  The Inquirer - The Perils Of Playing Scotland Yard's Chief Inspector (7.5.1988)
5. ↑  VG (12.10.1984, Side: 51) «Suksessen Roy Marsden har opplevd de siste to årene, kan han nok i stor grad takke Englands nye store krimforfatter P.D. James for. Hun regnes av mange som arvtageren etter Agatha Christie»
6. ↑  Afternoontea - Mystery! Adam Dagliesh's Roy Marsden, part two (15.12.2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roy Marsden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Roy Marsden på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Roy Marsden i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Roy Marsden på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Roy Marsden på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Roy Marsden hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Ragnvald Johan «Roy» Mikkelsen** (født 15. september 1907 på Kongsberg, død 29. oktober 1967 i Sierra Nevada, California, USA) var en norskamerikansk skihopper, og var også en habil alpinist.

Han emigrerte til USA i 1924 og bodde hos sin onkel i Minnesota før han flyttet til Chicago og ble medlem i Norge Ski Club da han var 22 år gammel. I første halvdel av 1930-tallet flyttet han til Auburn i California og representerte der Auburn Ski Club. Han ble nasjonal mester i USA i 1933 og 1935, og deltok i OL i 1932 og 1936. I Lake Placid i 1932 falt han i det første hoppet og kunne ikke hoppe i 2. omgang. I Garmisch-Partenkirchen i 1936 ble han nummer 23.

Mikkelsen deltok siste gang i det nasjonale mesterskapet i 1941. Under 2. verdenskrig kjempet han for den norskamerikanske 99th Infantry Battalion. Senere var han engasjert i arbeidet med å få OL til Squaw Valley i 1960. Han ble valgt til ordfører i Auburn i 1952.

Roy Mikkelsen ble tatt opp i US Ski Hall of Fame i 1964. Han var bror av Strand Mikkelsen, som også var skihopper. Auburn Ski Clubs hoppbakke fikk navnet Roy Mikkelsen Memorial Hill i 1970.

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Harold "Cork" Anson: *Jumping through time – A history of ski jumping in the United States and Southwest Canada*. Port Hole Publications, Florence, Oregon 2010. ISBN 978-0-9768107-7-3, s. 140-141 og 191
* Sports Reference: Roy Mikkelsen Arkivert 31. januar 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 21. august 2011)
* U.S. National Ski and Snowboard Hall of Fame and Museum: Roy Mikkelsen[*død lenke*] (besøkt 21. august 2011)
* Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1904-1980 (besøkt 21. august 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roy Mikkelsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Roy Mikkelsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* NRK: Roy Mikkelsen forklarer reglene i amerikansk fotball i 1945 (lydfil, fungerer kun i Internet Explorer)
**Are Kjensli** (født 6. november 1958) var administrerende direktør for CargoNet fra 2005 til 2014, da han ble ny administrerende direktør i NHO Logistikk og Transport

Forsvaret
---------

Kjensli er utdannet ved Krigsskolen og hadde deretter fire år i tjeneste i Hærens intendantur, hvor han arbeidet med logistikk, blant annet som sjef for forsyningskompaniet. Etter sin tid i Forsvaret arbeidet han med transport og logistikk i Aftenposten i tre år.

Lillehammer-OL
--------------

Mest kjent er han kanskje for sin tid som transportsjef og senere logistikksjef for OL på Lillehammer, hvor han hadde ansvaret for å bygge opp logistikkfunksjonene. Han bygget også opp gjennomføringsorganisasjonen under lekene. Under selve arrangementet var han stabssjef ved hovedkvarteret på Lillehammer.

Mer logistikk
-------------

Etter OL ble Kjensli logistikkdirektør i Tybring Gjedde. Fra oktober 1997 var Are Kjensli ansvarlig for oppbygging av distribusjonsapparatet og gjennomføringen av distribusjonen for Coca-Cola.

I 2000 tok Kjensli over som administrerende direktør i Bakehuset Norge. Der ledet han en snuoperasjon og han ble i stillingen til Orkla kjøpte opp bedriften. Da fikk han jobben som administrerende direktør i Pågen

Referanser
----------

1. ↑  «*Are Kjensli ansatt som ny administrerende direktør i NHO Logistikk og Transport*. Pressemelding fra NHO». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 27. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* NSBs datterselskapers ledere[*død lenke*]
* Om Are Kjensli hos www.logistikk-ledelse.no[*død lenke*]
Rotel hotellbuss, Mercedes-Benz O 404.
**Busshotell** eller **hotellbuss** er en buss som fungerer som et rullende hotell. Bussene har en begrenset overnattingskapasitet, med små tverrstilte soverom med vindu mot den ene siden av kjøretøyet. Bussene fungerer som mobile hotell for mellom 20 og 40 reisende, og kan flyttes etter behov. Det finnes tre varianter; buss med sengeplass i ordinært karosseri, buss med tilhenger og buss med semitrailer. Bussene er utstyrt med kjøkken og toalett, og kan kjøre til steder som ellers er utilgjengelige for turistgrupper.

Det tyske hotellselskapet *Rotel Tours*, rotel står for *r*ullende h*otel*, har spesialisert seg på langturer med busshotell. De første reisene med busshotell startet etter krigens slutt i 1945, og over de neste ti årene spredte de konseptet over store deler av verden. Allerede i 1969 krysset det første rullende hotellet Sahara. Selskapet har i dag 3 400 sengeplasser på hjul på tre kontinenter (Europa, Asia, Afrika) og arrangerer blant annet charterreiser til Nordkapp. Andre busselskap har adopterte det samme konseptet, men Rotel Tours har en dominerende posisjon og over femti år med erfaring. I årenes løp har de brukt busser med forskjellig design, for eksempel en toetasjesbuss utviklet av Neoplan på 1960-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «EIGHTY YEARS OF AUWÄRTER AND NEOPLAN». Arkivert fra originalen 31. desember 2017. Besøkt 1. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Denne bussen er et hotell
* Rotel German Bus Hotel
* Buss er et annet ord for hotell
Såmaskin
En **såmaskin** er en samlebetegnelse for innretninger som sår frø i frøkulturer. Det fins flere utførelser av dem.

Traktorsåmaskin
---------------

De fleste traktorsåmaskiner har et kammer der frøene blir lagret. Fra det kammeret driver en vals frøene ned i rør som går ned i sålabbene. Sålabbene begraver frøet i jorda, og kan innstilles slik at det blir passe dypt ettersom hvilken art man dyrker. Hvor mange sålabber som finnes varierer med bredden på såmaskinen, men som regel sitter de med mellom 5 til 10 cm avstand. Denne mekanismen blir som regel drevet av hjulene på såmaskinen, slik at det ikke kommer frø når såmaskinen står i ro.

Radsåmaskin
-----------

Radsåmaskinen brukes i radkulturer for å så frø. Den er ellers lik i funksjon som en normal såmaskin. Oftest er det bare 3 sålabber på den i bredden, og den legger ett og ett frø ned med passe avstand.

Forsøkssåmaskin
---------------

Forsøkssåmaskin er en såmaskin beregnet på forsøksjordbruket. Den sår bare ett og ett frø, og dermed blir det lettere å måle spiringsprosent og andre parametre i ettertid. Den ble oppfunnet ved Norges landbrukshøgskole av Egil Øyjord.[]

Sveivesåmaskin
--------------

Sveivesåmaskinen ble båret av en mann. Den hadde en sekk til frøene og en spredeskive som ble drevet av en sveiv som spredte frøene utover åkeren, omtrent tilsvarende kunstgjødselsprederen i dag. Den er nå stort sett ute av bruk.

Referanser
----------

1. ↑  Egil Øyjord – hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seed drills – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**David Montgomery** (født 6. november 1948 i Bangor i Nord-Irland) er en britisk medieinvestor. 

Fra 1973 til 1976 arbeidet han som redaktør for avisen The Daily Mirror. I 1976 gikk han over til The Sun, der han ble frem til 1980. Senere arbeidsgivere inkluderte Sunday People, News of the World (1982 – 1987) og Today (1987 – 1991). Ved siden av sin journalistiske yrkeskarriere, var han forretningsfører for den private TV-stasjonen "Satellite Television PLC" (1986 – 1991) og "London Live TV" (1991/92).

I 1990-årene ble han kjent som forretningsfører for Mirror Group. Etter at mediebaronen Robert Maxwell døde under uklare omstendigheter i 1991, overtok Montgomery 1992 ledelsen av det britiske avishuset. Til tross for synkende opplag lyktes det Montgomery å øke børsverdien kraftig, blant annet gjennom innsparingstiltak og nedbemanning. De tøffe forretningsmetodene gav ham tilnavnet «Rommel». Han trakk seg i 1999 etter uenighet med styret.

I dag er Montgomery best kjent som investor via selskapet Mecom. Han eier aviser i flere europeiske land. I 2003 kjøpte han irske Local Press Group, som han solgte to år senere. I Tyskland overtok han Berliner Zeitung i oktober 2005. I Norge ble Montgomerys navn med ett kjent da det i juni 2006 ble kjent at Orkla hadde besluttet å selge mediedivisjonen, Orkla Media, til Montgomerys Mecom.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000025509, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID David\_Montgomery[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   peeragenews.blogspot.com, besøkt 16. november 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p14261.htm#i142605, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* "Ich bedrohe Sie nicht." Intervju med David Montgomery i *Berliner Zeitung*, 26. oktober 2005 (tysk).

### Nett-TV

* Et kritisk blikk på Montgomery på Dagsrevyen i 2006[*død lenke*] (26. juni 2006, NRK)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Munzinger (iba)
 |
***Busters verden*** er en dansk familiefilm (drama/komedie) og TV-serie på seks episoder fra 1984. Bjarne Reuter har skrevet manuskriptet, og Bille August har regi. Filmen bygger på Bjarne Reuters bok med samme tittel fra 1979.

Tittelmelodien «Buster» er sunget av Nanna Lüders Jensen. Sangen ble populær i Danmark og bidro til å gjøre Nanna kjent.

Serien ble sendt på NRK i 1984 og i 1989.

Handling
--------

Serien handler om en 10 år gammel gutt som heter Buster. Et av hans største talenter og lidenskaper er å gjøre tryllekunster; en interesse som han har arvet fra far og bestefar. Buster klarer ofte å rote seg inn i pinlige situasjoner, men klarer alltid å komme ut av det med æren i behold. Han bor sammen med mor, far og lillesøsteren Ingeborg. I nabohuset bor fru Larsen, som har vært syk i mange år. Buster er veldig glad en av lærerne sine, Åse, fordi hun er så søt og grei. Han er derimot ikke noe begeistret for mattelæreren, Martinsen. Buster har to uvenner – de store guttene Stig-Ole og Store-Lars. De plager stadig vekk Busters lillesøster, som har vondt i bena.

Rollebesetning
--------------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Mads Bugge Andersen | Buster |
| Katarina Stenbeck | Ingeborg |
| Peter Schrøder | Far |
| Katja Miehe-Renard | Mor |
| Signe Dahl Madsen | Joanna |
| Buster Larsen | Kjøpmann |
| Ole Thestrup | Gymnastiklærer |
| John Riedl | Lars |
| Jannie Faurschou | Klasselærer |
| Emil Klem | Walter |
|

Filmversjonen
-------------

Filmversjonen var en redigert utgave av TV-versjonen og hadde premiere den 4. oktober 1984. Innholdet måtte kuttes fra 120 minutter til 90 minutter. Den vant to priser ved Filmfestivalen i Berlin: C.I.F.E.J. prisen (*Centre International du Film pour l'Enfance et la Jeuneusse*) og UNICEF-prisen.

Referanser
----------

1. ↑  «Nanna Lüders Jensen». *Den danske film database (danskefilm.dk)*. Besøkt 24. januar 2023.
2. ↑  Aftenposten morgen: Busters verden (17. november 1984, s. 38)
3. ↑  Aftenposten aften: TV (2. januar 1989, s.15)
4. ↑  «Awards for Busters verden (1984)». IMDb. Besøkt 8. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Busters verden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Busters verden* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Busters verden* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
Den amerikanske tegneseriefiguren Buster Brown og hunden hans Tige, lansert av Richard F. Outcault i 1902.
Outcaults serie om rampegutten Buster Brown ble svært populær.
***Buster Brown*** var en amerikansk tegneserie som ble skapt av tegneren Richard F. Outcault (1863–1928) og lansert i avisa *New York Herald* 4. mai 1902. Serien handlet om rampegutten Buster Brown og Tige, bulldogen hans. Gutten, som skal ha fått navn etter den daværende barnestjernen Buster Keaton, holdt til i et overklassestrøk og ble tegnet med blond pasjefrisyre, vid hatt og pen drakt med knebukser og stor sløyfe omtrent som Lille Lord Fauntleroy. R. F. Outcault hadde tidligere skapt seriefiguren *The Yellow Kid*, men gjorde enda større suksess med *Buster Brown*, som fortsatte fram til midt på 1920-tallet. Outcault lisensierte også navnet og skikkelsen til bruk som varemerke og reklamefigur for å selge en rekke handelsprodukter, ikke minst *Buster Brown shoes* fra *Brown Shoe Company*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Buster Brown – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Buster Brown – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Are Frode Søholt** (født 4. oktober 1974 på Rauland i Vinje kommune, død 18. januar 2012 i Bergen) var en norsk musiker (sanger) og dikter. Han debuterte i 2010 med diktsamlingen *ho står i rommet mitt og brenn*. I 2011 kom den andre diktboka *Antisorg*. Begge på Tiden Forlag.

Søholt var Cand. Philol. fra Griegakademiet, institutt for musikk ved Universitetet i Bergen. Fra 2003 var han festivalsjef for Gloppen Musikkfest, og sanger i Det Norske Solistkor fra 2004 til 2009.

Han gikk på Firda videregående skole fra 1989 til 1993. Fra Universitetet i Bergen hadde han blant annet grunnfag i musikk (1995), grunnfag i kunsthistorie (1997), grunnutdanning i sang (1998), praktisk-pedagogisk utdanning (2001) og utøvende hovedfag innen sang (2004).

Bibliografi
-----------

* 2010: «Ho står i rommet mitt og brenn», Tiden Norsk Forlag, 56 sider (nynorsk), ISBN 9788210050879
* 2011: «Antisorg», Tiden Norsk Forlag, 85 sider (nynorsk), ISBN 9788210051487

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune
* Liste over kjente elever ved Firda videregående skole

Eksterne lenker
---------------

* www.soholt.no: Forfatterens hjemmeside
* tiden.no: Om forfatteren og boken «Ho står i rommet mitt og brenn».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Såkorn** er en benevnelse som stammer fra nettopp «korn til å så». Når bonden høster korn, tar han vare på nok korn til å kunne så neste år. Resten kan bli malt til mel.

Økonomi
-------

I nyere tid brukes benevnelsen på fond som er etablert for å investere i tidligfase selskaper. "Såkorn" er en betegnelse på kapital som kan tilføres bedrifter i tidlig fase, før det er etablert omsetning av betydning. Vanligvis kan det også i "Såkorn–fasen" fortsatt være teknologisk risiko i prosjektet i tillegg til markedsmessig risiko. En kritisk kompetanse i denne fasen kan dermed være teknologi– og bransjekompetanse. Det skal vurderes om en uprøvd teknologi har muligheter for å lykkes. Dette er en svært risikopreget fase, og risikofinansiering fra Innovasjon Norge er og annen "risikovillig fremmedkapital⁄såkorn" er ofte avgjørende og utløsende for eventuelt å få inn ny egenkapital, kompetanse og nettverk.

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Seed Forum Norway – Investorer søker gode prosjekter
En modell av romerske Lugdunum.
*Amphithéâtre des Trois-Gaules* i Lyon
**Colonia Copia Claudia Augusta Lugdunum** (dagens Lyon i Frankrike) var en viktig romersk by i Gallia. Byen ble grunnlagt i år 43 f.Kr. av Lucius Munatius Plancus, og fungerte som hovedstad i den romerske provinsen Gallia Lugdunensis. Den opprinnelige romerske byen var plassert vest for stedet hvor elvene Rhône og Saône møtes, på Fourvièrehøyden.

300 år etter sin grunnleggelse var byen en fortsatt en av de viktigste i den vestlige delen av Romerriket. To romerske keisere, Claudius og Caracalla, ble født her. I perioden 69-192 e.Kr. hadde byen en befolkning som kunne være så stort som mellom 50 000 og 100 000. Selv tall så høyt som 200 000 har blitt antydet av den franske historikeren Albert Grenier.

Navn
----

Den romerske byen ble opprinnelig grunnlagt som *Colonia Copia Felix Munatia*, et navn som påkaller fruktbarheten og velsignelsen fra gudene. Byen ble i økende grad omtalt som *Lugdunum* (og tidvis som *Lugudunum*) ved slutten av 100-tallet e.Kr. I løpet av middelalderen ble Lugdunum endret til Lyon ved naturlig lydendring.

Lugdunum er en latinisering av galliske *\*Lugudunon* i betydningen «Festningen (eller bygdeborgen) til (guden) Lugus» eller alternativt «Festningen til forkjemperen» (om *\*lugus* er et felles substantiv beslektet med gammelirske *lug*, «kriger, helt, forkjemper»). Den galliske/keltiske guden Lugus var åpenbart populær i Irland og Britannia da han er funnet i middelalderens irske litteratur som *Lug(h)* i middelalderens walisiske litteratur som *Lleu* (også stavet *Llew*).

Førromersk bosetning
--------------------

Det er påvist gallisk bosetning i området før den romerske byen, og av før-gallisk bosetning så langt tilbake som til neolittisk tid (bondesteinalderen). Arkeologisk bevis antyder handel med Campania i sørlige Italia for keramikk og vin, og det er avdekket en del innbo i italisk stil før den romerske erobringen. Gallia ble erobret for romerne ved Julius Cæsar mellom 58 og 53 f.Kr. I hans beskrivelse, *Commentarii de Bello Gallico*, den fremste skriftlige kilden for førromerske Gallia, er det ingen særskilt omtale av dette området.

Referanser
----------

1. ↑   Grimal, Pierre; Woloch, G. Michael (1983): *Roman Cities*, University of Wisconsin Press, s. 176, 335
2. ↑   Bromwich, James (2013): *The Roman Remains of Northern and Eastern France: A Guidebook*, Routledge, s. 338
3. ↑   Dio Cassius: Romersk historie, Bok 46: «Lepidus og Lucius Plancus [...] grunnla byen kalt for Lugudunum, nå kjent som Lugdunum...»

Litteratur
----------

Primærlitteratur
* Dio Cassius: *Romersk historie*. XLVI, 50.
* Seneca den yngre: *Apocolocyntosis*. VII.

Sekundærlitteratur
* Pelletier, André (2004): *Histoire de Lyon: de la capitale les Gaules à la métropole européene*. Lyon: Editions Lyonnaises d'Art et d'Histoire, ISBN 2-84147-150-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lugdunum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Lugalbanda** var en legendarisk konge i byen Uruk omkring 2800 f.Kr.. Han var den andre kongen, og omtales som sønn av Enmerkar og far til Gilgamesj. Det er uklart om sumererne regnet ham som en historisk person eller om han tilhører sumerisk mytologi; i historiene om ham omgås han gudene, og han er nevnt i en liste over guder.

Man kjenner to fortellinger om Lugalbanda, men den første er bare kjent i fragmenter. *Lugalbanda og fjellhula* skal han være hærfører når Enmerkar erklærer krig mot byen Aratta. Ved en fjellovergang blir han syk, og troppene etterlater ham i en fjellhule. Herfra er teksten bare bevart i fragmenter. Fortellingen om *Lugulbanda og Anzu-fuglen* begynner der den forrige ble uklar. Lugulbanda varter opp en kjempefugl, og får magiske evner til takk. Disse kommer til nytte når han skal hjelpe til med farens hærtog, og han blir sendt til gudinnen Inanna for å be om hjelp på farens vegne.

I den sumeriske versjonen av eposet Gilgamesj blir Lugalbanda omtalt som Gilgamesj' far; mens i en senere akkadisk versjon av eposet fremstilles Lugalbanda og hans hustru Nimsun ikke bare som foreldre, men også som guder.

Referanser
----------

1. ↑  Jens Braarvigs innledning til *Sumeriske skrifter*, 2006

Tekster på norsk
----------------

* Teksten «Lugalbanda og Anzu-fuglen» finnes i antologien *Sumeriske skrifter*, 2006.

Eksterne lenker
---------------

* The Electronic Text Corpus of Sumerian Literature *Lugalbanda* fra *Electronic Text Corpus of Sumerian Literature*, University of Oxford

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Folkteatern i Göteborg** er et teater som ligger på Olof Palmes plats i Folkets hus ved Järntorget i Göteborg, Sverige. Teaterets *Stora scene* har omkring 400 plasser, og anvendes for nyskrevet svensk dramatikk, samt i en viss grad for musikkteater og gjestespill.*Lilla scenen* anvendes for produksjoner av mindre format, og har omkring 60 plasser. Barnescenen kalles *En trappa ner* og anvendes blant annet til dramatisering av barnebøker.

Det første teateret i Göteborg hadde navnet *Folkteatern*, populært kalt *Folkan*, og ble åpnet i 1897 i Lorensbergs varietélokale. Mellom 1903 og 1922 satte man opp de populære Göteborgsrevyene der under ledelse av Axel Engdahl. Olof Sandborg var teatersjef mellom 1923 og 1931, og deretter ble teateret anvendt til gjestespill. Denne teaterbygningen brant ned i 1942.

Det nåværende teaterlokalet ble innviet i 1952.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Folkteatern, Göteborg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
Landskap nær Regensburg med Scheuchenberg. Maleri av Albrecht Altdorfer
**Donauskolen** (tysk: *Donauschule* eller *Donaustil*) er betegnelsen på en stilretning i malerkunsten representert av gruppe tyske og østerrikske kunstnere fra den første tredel av det 16. århundret. Kunstnerne virket hver for seg slik at begrepet mer er konstruert av hensiktsmessighet enn som uttrykk for en gruppetilhørighet.

Begrepshistorie
---------------

Begrepet "Donaustil" ble første gang brukt og definert i 1892 av Theodor von Frimmel i hans kritikk av kunsthistorikeren og berlineren Max Jakob Friedländers avhandling over Albrecht Altdorfer. Han fant karakteristiske trekk i malerkunsten i donauregionen som var forskjellig fra den øvrige tyske malerkunsten og han anså Albrecht Altdorfer som stilens fremste representant. I årene som fulgte ble begrepet stadig og noe ureflektert anvendt selv om Max Jakob Friedländer allerede i 1922 kritiserte begrepets unøyaktighet og krevde en klarere formulering av stilretningen.

Karakteristiske trekk ved stilretningen
---------------------------------------

Donauskolens medlemmer konsentrerte seg gjerne om landskapet og da særlig skogene og åsene langs Donau, men uten tilstedeværelse i bildene av menneskelige figurer. Dersom mennesket likevel opptrer i bildet er naturen gjerne uttrykt symbolistisk. Ved en korsfestelse vil for eksempel himmelen over være malt med svarte skyer. 

Stilen var ekspressiv om ikke akkurat ekspresjonistisk. Den var lite preget av det italienske og representerte også et klart brudd med finishen som var vanlig i nordeuropeisk renessanse, idet man anvendte en mer malerisk i betydningen utbroderende stil.

Representanter for stilretningen
--------------------------------

Flere av gruppens medlemmer var dyktige håndverkere i trykkekunsten, vanligvis i etsning. Deres figurer er inspirert av Matthias Grünewald og ofte svært ekspressive. 

Blant medlemmene var:

* Albrecht Altdorfer
* Wolf Huber
* Jörg Breu den eldre
* Rueland Frueauf den yngre
* Augustin Hirschvoge (trykker)

Lucas Cranach den eldre influerte sterkt på stilen og ble fra tid til annen ansett som medlem av Donauskolen.

Geografisk gjorde Donauskolen seg først og fremst gjeldende i de tyske byene Regensburg og Passau og i tillegg i enkelte østerrikske klostre som Stift Sankt Florian og Stift Melk.

Bibliografi
-----------

* Stange, Alfred. Malerei der Donauschule. München: Bruckmann, 1971.
* Stadlober, Margit. Der Wald in der Malerei und der Graphik des Donaustils. Wien: Böhlau, 2006, ISBN 3205774728

Referanser
----------

1. ↑  Margit Stadlober: Der Wald in der Malerei und der Graphik des Donaustils, Wien, Böhlau 2006, s. 13-18.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
Sveshnikovvarianten av siciliansk. Svarts bonde på d6 er etterhengende

I sjakk er en **etterhengende bonde** en bonde som står på en halvåpen linje (det vil si: ingen motstanderbønder på linjen) og der bøndene av samme farge på nabolinjene har gått lengre frem. I diagramstillingen er svarts bonde på d6 etterhengende.

Siden etterhengende bønder ikke forsvares av andre bønder og ikke kan flyttes frem ved støtte andre bønder, er etterhengende bønder gjerne regnet som en svekkelse i stillingen. Det at etterhengende bønder står på halvåpne linjer gjør dem særlig utsatt for angrep fra tårn som angriper dem forfra. Dessuten er feltet foran en etterhengende bonde et hull som ikke kan angripes av noen bonde. Spilleren med en etterhengende bonde strever ofte etter en mulighet for å skyve den frem.

Selv om etterhengende bønder gjerne er svake finnes det varianter der spillere villig påtar seg disse. Diagramstillingen er i nyere tid blitt en av de mest populære variantene av siciliansk fordi svart oppnår ganske fritt spillerom, rask utvikling, muligheter for å få spilt ...d5, og sjanser til motangrep. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Etterstad 1**, Etterstadsletta 4, var OBOS' første borettslag i Oslo. Byggearbeidene ble igangsatt i 1930 og året etter ble 101 leiligheter og 2 butikklokaler overlevert sine ny eiere i bygningen som også kalles for **«Etterstadslottet»**. Det var OBOS første direktør og arkitekt Jacob Christie Kielland som selv tegnet bygningen. Oslo kommune var sentral i arbeidet og garanterte for 90 prosent av prosjektkostnadene.

Målgruppen for prosjektet var arbeidsfolk, men det ble mest funksjonærer som hadde råd til å flytte inn.

Etterstad 1 regnes i dag som sentrumsnært i Oslo, men representerte i sin tid tendensen til å flytte folk ut i grønne omgivelser i en aldri fullført «drabantby». Etterstad 1 er den eneste bygningen som ble reist etter den klassisistiske reguleringsplanen for Etterstad fra 1924, som byplansjef i Oslo, Harald Hals, utarbeidet. Det øvrige området ble bygd ut etter krigen etter nye planer som fulgte funksjonalistiske idealer.

Bygningen
---------

Fra gårdsrommet
Etterstadsletta 4 er en stor firefløyet bygning i tre etasjer med loft og et lukket gårdsrom. Fasadene er av pusset tegl, bygningen har etasjeskiller av tre og pulttak. En dobbel inngangsportal fører inn til gårdsrommet hvor det er adkomst til leilighetene. Portalen er flankert av to små butikklokaler som opprinnelig var en melkebutikk og en kolonialbutikk.

Etterstad 1 har tre boligetasjer og er utformet som et kvartal med adkomst til leilighetene fra et sentralt, lukket gårdsrom. Gården er bygget i pusset tegl og med flatt tak. Gjennomsnittlig boligareal er 54,4 kvadratmeter og halvparten av boligene var toroms, de øvrige ett (17) og treroms (26). Alle leilighetene hadde kjøkken og bad med vannklosett og plass til badekar. Men på grunn av at den var bygget med trebjelker og med oljefyring, ble den ansett som gammeldags, men billig da den sto ferdig. Det var ikke oljefyring, med ved og koks som holdt leilighetene varme på kalde vinterdager.

Litteratur
----------

* Bruun, Ole Daniel; *Arkitektur i Oslo, en veiviser til byens bygningsmiljø* Oslo 1999, ISBN 82-573-0948-6
* Tvedt, Knut Are (red.); *Oslo byleksikon* Oslo. 2000 ISBN 82-573-0815-3.

Eksterne lenker
---------------

* (no) OBOS-arkitektur: *De første borettslagene (30-tallet)*
* (no) OBOS gjennom 75 år
* «Etterstad 1». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***Hotell*** var et norsk direktesendt underholdningsprogram med Turid Øversveen og Øystein Bache som gikk på NRK vinteren 1990. Programmet gikk lørdagskveldene og strakk seg over det meste av kvelden. I tillegg hadde Gerhard Helskog en debattsekvens og Arne Hjeltnes faste humorinnslag som "Ærlige Arne" (han huskes kanskje fra skjult-kamera stuntet der han omorganiserte en av hotellets heiser som et toalett, hvorpå han lot som han satt på do til forskrekkelse for tilfeldige gjester som skulle ta heisen). Rune Gokstad hadde også noen innslag, mens Otto Jespersen og Jens Brun-Pedersen spilte rollene som «Bjarne og Gunnar». 

Sendingene gikk fra SAS-hotellet i Oslo. Noe som forøvrig skapte en del kritikk og påstander om snikreklame.

Innhold
-------

*Hotell* bestod av flere sekvenser. Delen som ble kalt «Lobby» kom etter en times sending, og etter den fulgte «Video-Vinduet». Til slutt kom «Nattklubb» som var debattsekvensen. Den britiske komiserien *Hotell i særklasse* ble sendt midtveis i programmet.

Referanser
----------

1. 1 2  VG - TV-program lørdag (06.01.1990)
2. ↑  VG - Rampelys: «Hotell-moro» i Stortinget (05.01.1990) «NRKs lørdagsunderholdning fra SAS-hotellet blir tatt opp i
Stortinget. Leder for kirke- og undervisningskomiteen, Theo Koritzinsky, mener at NRK går altfor langt i sitt samarbeid med private bedrifter.»

Eksterne lenker
---------------

* Programmet på NRK Nett-TV
**Charles Rolland Douglass** (født 2. januar 1910 i Guadalajara i Mexico, død 8. april 2003 i Templeton i California) var en lydtekniker fra USA. Han regnes som oppfinner av kunstig latter på fjernsyn.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Douglass ble født i Mexico til en amerikansk familie. Hans far, som var ingeniør, var der på et oppdrag, men familien flyttet tilbake til hjemlandet ikke lenge etter. Charles vokste opp i Nevada, hvor han også tok ingeniørutdanning.

### Karriere

Han arbeidet så som lydingeniør, blant annet ved CBS Radio i Los Angeles. 

**Andre verdenskrig:** Under andre verdenskrig tjenestegjorde han i marinen med utvikling av radarsystemer. Etter fortsatte han i marinereserven og fikk etter hvert kommandørkapteins grad. 

Sivilt fortsatte han i CBS og var med på utviklinga av tv-mediet.

#### Latterboksen

I radio- og tv-sendingenes barndom foregikk det meste av underholdningsprogrammer med publikum til stede. Det forekom ikke sjelden at produsentene var misfornøyd med publikums respons – manglende eller beskjeden latter, for mye latter, for sen respons og så videre. Charles Douglass tok oppgaven med å avhjelpe dette. Han samlet timevis med latter, applaus og andre publikumsreaksjoner på en spesiell båndspiller, *latterboksen* (The Laff Box). Dermed hadde han materiale til å forlenge eller endre på den naturlige reaksjonen.

I begynnelsen skjedde dette på direkten, men da man på slutten av 1950-tallet gikk over fra å spille inn på film til å benytte videobånd, gav dette også større muligheter til å redigere innspillingen i ettertid. Slik klipping gav gjerne et uryddig lydspor. Douglass kunne da hjelpe til med å «utjamne» publikums reaksjoner. Etter hvert oppdaget både produsenter og artister de store mulighetene som lå i latterboksen. Fra å foreta mindre justeringer gikk en over til å lage et heilt nytt lydbilde.

Utover på 1960-tallet ble det mer og mer vanlig å spille inn komiserier uten annet publikum enn latterboksen, en teknologi som Douglass – gjennom selskapet Northridge Electronics – hadde tilnærma monopol på til ut på 1970-tallet. Boksen fantes bare i et eksemplar, og Douglass bevokta den strengt. 

Charles Douglass pensjonerte seg i 1980. I 1992 fikk han en spesiell Emmy-pris for sitt virke. Sønnen Robert overtok Northridge Electronics. Han har vunnet ei rekke Emmy-priser innen lydfaget.

Referanser
----------

1. ↑  variety.com

Kilder
------

* Nekrolog i *Variety* 21. april 2003; besøkt 12. januar 2010
* Nekrolog i *Washington Post* 24. april 2003[*død lenke*]; besøkt 12. januar 2010
* Canned Laughter: A History Reconstructed, intervju med tv-historiker Ben Glenn II; besøkt 12. januar 2010