recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Egersund Fayancemuseum** er en del av Dalane folkemuseum. Museet innehar gjenstander produsert av A/S Egersunds Fayancefabriks Co./Egersunds Potteri i perioden fra 1847 til 1979. Grunnlegger av fajansefabrikken var Johan Feyer. Museet har tilhold i de gamle fabrikklokalene i Egersund sentrum, som idag også er et kjøpesenter.

Fabrikken
---------

I mer enn 132 år forsynte fabrikken i Egersund det norske folk med steintøy både til hverdag og fest. A/S Egersunds Fayancefabriks Co. hadde en usedvanlig omfangsrik produksjon med et vell av ulike modeller og dekorer. Gjennom den omfattende produksjonen gjenspeiles strømninger innenfor kunst- og moteverdenen i en lang periode.

Fabrikken ble stiftet i 1847 under navnet Egersunds Potteri. Grunnleggeren Johan Feyer hadde selv lært pottemakeri gjennom studier i Newcastle upon Tyne. I løpet av kort tid utviklet fabrikken seg til å bli Norges største steintøyprodusent.

Opprettelsen av museet
----------------------

Etter at fabrikken ble nedlagt i 1979 overtok Dalane Folkemuseum fabrikkens arkiv og gjenstandssamling. Dette danner grunnstammen i Egersund Fayancemuseum som ble etablert i 1986. I 2010 flyttet Egersund Fayancemuseum i nye moderne lokaler i Fabrikkgaten 2 der den gamle fabrikken i sin tid holdt til.

Eksterne lenker
---------------

* Egersund Fayancemuseum
* Egersund Fayancemuseum på Facebook
* Dalande Tidende: «Museum i kjøpesenter»
* Kulturnett:Egersund Fayancemuseum[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Acharya** (sanskrit आचार्य *ācārya m.*, pali *ācariya*) er en tittel for en religiøs leder (guru) som ved sitt eget levned fremstår som et forbildet. *Acharya* har forskjellige implikasjoner innen hinduismen, buddhismen og jainismen.

I **hinduismen** betegner *ācārya* en åndelig lærer som innfører sine disipler i vedaene. Begrepet benyttes også om skriftlærde, og kan etterhenges direkte etter personnavnet, som for eksempel Shankaracarya (*Śaṅkarācārya*) for Shankara.

I **buddhismen** betegner *ācariya* den åndelige lærer som innfører sine disipler i dhamma. Derimot er det *upajjhāya / upajjhāyaka* som underviser disiplene i vinaya ( ordensreglene).

Den høyeste åndelige leder i den buddhistiske orden Arya Maitreya Mandala fører tittelen Acharya.

I **jainismen** er en *ācārya*den åndelige leder for en gruppering tiggerasketer. Acharyaen blir utnevnt eller valgt og må undervise i jainiskeske tekster og jainistisk praksis.

Litteratur
----------

* *Acarya*. In: John T. Platts: *A dictionary of Urdu, classical Hindi, and English*. W. H. Allen & Co, London 1884

Referanser
----------

1. ↑  *The Mandalacarya*. Arya Maitreya Mandala
2. ↑  *The A to Z of Jainism* av Kristi L. Wiley, Vision Books, s. 22 og 23, ISBN 8170946816
**Blankenfelde** er en ortsteil i bydelen Pankow i Berlin, stiftet i 1920. Etableringen skjedde ved sammenslåing av den selvstendige landkommunen Blankenfelde med 549 innbyggere og Gutsbezirk Blankenfelde med 360 innbyggere, og Blankenfelde ble samtidig innlemmet i Stor-Berlin. Ortsteilen er den siste av landsbyene innenfor Berlins grenser som er omgitt av bare åkerlandskaper. Blankenfelde er også den tynnest befolkete av Berlins 95 orsteiler.

Historie
--------

Blankenfelde blir nevnt første gang i skriftlige kilder fra 1375, men sannsynligvis oppsto stedet omkring 1230. 

Langs veien til Lübars fantes mellom 1943 og 1945 to tvangsarbeidsleire. Den sørligste av leirene var en transittleir for hjemsendte arbeidere i øst. Den ble også benyttet som leir for syke og gravide.

Blankenfelde var stasjon på Heidekratubahn, men ble avskåret fra linjen da Berlinmuren ble reist.

Severdigheter
-------------

Severdigheter i Blankenfelde er landsbykirken fra 1300-tallet, byslottet fra 1850, en botanisk hage og et utgravingssted fra La Tène-kulturen.

Bildegalleri
------------

* Blankefelde stasjon på HeidekrautbahnBlankefelde stasjon på Heidekrautbahn
* Blankenfelde sett fra nordBlankenfelde sett fra nord
* Restaurant Blaue EnteRestaurant *Blaue Ente*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Blankenfelde – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Blankenfelde – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Pankow |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Blankenburg
* Blankenfelde
* Buch
* Französisch Buchholz
* Heinersdorf
* Karow
* Niederschönhausen
* Pankow
* Prenzlauer Berg
* Rosenthal
* Stadtrandsiedlung Malchow
* Weißensee
* Wilhelmsruh

 | Bezirkswappen Pankow |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Antoni Leśniowski** (født 28. januar 1867, død 4. eller 8. april 1940) var en polsk kirurg som i årene 1912 – 1914 var direktør i St. Antons sykehus i Warszawa, senere frem til 1919 overlege for kirurgiavdelingen i Święty Duch-sykehuset i samme by. I årene 1919–1936 var han professor i kirurgi ved Universitetet i Warszawa.

Kronisk tarmbetennelse
----------------------

Han er mest kjent for i 1904 å ha beskrevet en kronisk tarmbetennelse, spesielt intensiv i nedre del av tynntarmen (*ileitis terminalis*). Han skrev artikkelen på polsk, og den ble av den grunn lite kjent. Den samme sykdommen ble i 1932 igjen beskrevet av amerikaneren Burrill Bernard Crohn og er fra den tid av blitt kjent under hans navn i verdenslitteraturen (Crohns sykdom). I Polen kalles sykdommen derimot for Leśniowski-Crohns sykdom (*Choroba Leśniowskiego-Crohna*). Leśniowski skrev også en lærebok i generell kirurgi.

Referanser
----------

1. ↑   Sejm-Wielki.pl profil-ID psb.15141.1[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Antoni Leśniowski* hos WhoNamedIt.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Antoni Karwowski** (født 14. april 1948 i Grajewo) er en polsk maler og performance kunstner, som maler lyrisk abstrakt- og neofigurativ kunst.

Tidlig liv
----------

Antoni Karwowski vokste opp i en liten by øst i Polen, omgitt naturparken Biebrza Nasjonal Park. Hans far, Jozef Karwowski, var sosialarbeider og jobbet med å fremme kultur. Hans mor Larysa (født Zub) jobbet som frisør. Antoni hadde en yngre bror, Maciej. Han vokste opp i en flergenerasjonsfamilie under sterk innflytelse fra sin far og sin russiske bestefar Szymon Zub. Karwowskis første leksjon i tegning fikk han fra sin far. Dette, sammen med kontakt med sin kreative bestefar som skrev dikt og som sang gamle russiske sanger, påvirket hans senere fremtidige karrierevalg. Arven som bestod av både polsk og russisk kultur og tradisjoner sammen med en oppvekst med mye kontakt med vill natur påvirket sterkt hans kunstneriske identitet.

Karriere
--------

Etter fullført høyskole Antoni begynte å male mer, samtidig som han eksperimenterte med forskjellige former for kunst. Han flyttet og byttet universiteter flere ganger, mens han forsøkte å finne en plass der han fullt ut kunne utvikle sitt talent. En periode jobbet han som gruvearbeider. Senere kom han inn på det kunstneriske fakultetet ved Nikolaus Kopernikus-universitetet i Toruń, hvor han utviklet sitt talent og ble en profesjonell kunstner. 

På begynnelsen av 1980-tallet startet Antoni sammen med Zbigniew Oleszynski «gruppe "A"», som utførte flere performance- prosjekter i Polen. Siden da var han dypt engasjert i performance-kunst. I tillegg til å organisere deltok han i forskjellige prosjekter. Siden 2003 har Karwowski organisert den internasjonale performanc-e og intermedia-festivalen i Szczecin i Polen.

Gjennom hans karriere har han skapt sin egen stil som en kunstkritiker fra Berlin har beskrevet på følgende måte: «…fra hans bilder kommer fargefullt lys, som er skapt med perfeksjon i hans workshop. Metaforer fra dette lyset gir en magisk, surrealistisk mening til figurative elementer i hans malerier. Kraften i hans malerier, foruten dekorative farger, kommer fra rikheten av symbolske meninger og fra flere lag som gjør Antoni´s malerier langt fra den enkle dekorative funksjonen.»[]

Han fikk i 2005 et oppdrag med å lage et stort veggpanel, som var 53m langt; for en klinikk i Dortmund i Tyskland.

Act 2 maleri av Antoni Karwowski

Referanser
----------

1. ↑  Przedstawiamy – grupa A
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. september 2014. Besøkt 1. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* La Porta, Barcelona
* Reimus Gallery, Essen[*død lenke*]
* 68Elf Gallery, Köln
* Galerie Anders, Luenen
* Klinikum Dortmund
* ArtNews.org
* AND - Artist Network Database
* Grimmuseum, Berlin[*død lenke*]
* rhiz.eu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Graveringsverktøy
Gravering fra en kinesisk bronsekrukke fra år 900 f.Kr
En **gravør** er en kunsthåndverker som lager støpeformer og klisjeer til industrien, for eksempel til mynter, medaljer, sølvskjeer, stempler eller gullsmedgjenstander. Gravøren lager også inskripsjoner, monogrammer og ornamentikk på forskjellige gjenstander. Faget krever kunstneriske anlegg og godt håndlag.

Vi kjenner til gravering og dekor på gjenstander langt tilbake i historien. De eldste arbeidene ble utført med harde steinslag på mykere materialer, for eksempel bløtere steinslag, horn og bein. Etter hvert som metaller ble tatt i bruk så ble gravørkunsten vanligere.
\_\_\_NOTOC\_\_

Utdanning
---------

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og gullsmedhåndverk.

Gravørfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Se også
-------

* Siselør
* Gravering
* Xylografi

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av gravør
* Design og håndverk – Gravør
* Mesterbrev.no
* Opplæringskontoret for små og verneverdige fag Arkivert 12. mars 2005 hos Wayback Machine.
* Norsk Gravør Mesterforening

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
**Ipswich** er en by i Queensland i Australia, den ligger langs Bremerelva i sørøstlige Queensland omtrent 40 kilometer fra delstatshovedstaden Brisbane.

Byen er kjent for sin arkitektoniske-, natur- og kulturarv. Ipswich søker å bevare og bruke mange av sine historiske bygninger. Byen har mer enn 6000 verneverdige bygg eller områder og over 500 parker.
 Ipswich startet i 1827 som et gruvesamfunn.

Navnet Ipswich kommer fra byen Ipswich i England. Fra 1840-tallet var Ipswich et viktig knutepunkt og elvehavn for lokal transport til og fra Brisbane og regionale Queensland. Jernbanen ble fullført i 1876. I løpet av det 1900-tallet vokste Ipswich, som tidligere var en separat by, sammen med storbyområdet Brisbane. 

Ipswich har en av University of Queenslands campuser. RAAF Base Amberley er Royal Australian Air Force største base og ligger ved Ipswich.

Referanser
----------

1. ↑  «About Ipswich». Ipswich City Council. 4. mars 2014. Arkivert fra originalen 28. august 2016. Besøkt 25. august 2016.
2. ↑  «Ipswich History Time Line» (PDF). Ipswich City Council. Arkivert (PDF) fra originalen 26. oktober 2017. Besøkt 26. oktober 2017.
3. ↑  «Ipswich». *Queensland Places*. Centre for the Government of Queensland, University of Queensland. Arkivert fra originalen 26. oktober 2017. Besøkt 26. oktober 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NLA **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Kvitholmen fyr** er et fyr som ligger på en liten holme nord for Hustadvika i Hustadvika kommune på Nordmøre.

På stasjonen står et 12 meter høyt tårn av naturstein. I dag er det ikke lyktehus på tårnet og fyrdriften er erstattet av en fyrlykt like ved. I tillegg til fyrtårnet besto fyrstasjonen av et lukket tun med maskinhus, boliger og uthus, samt naust og landing.

På grunn av alderen til fyrstasjonen og det sjeldne materialet tårnet består av er Kvitholmen fredet etter lov om kulturminner. Fuglelivet i området er også fredet etter lov om naturvern.

Det ble føreslått et kystfyr i Hustadvika i 1828, men fyrkommisjonen ble ikke enige om det burde stå på Kvitholmen eller på Ona. Etter en utredning ble det gjort befaring i området i 1838 og Kvitholmen ble valgt ut som den beste løsningen. Arbeidet ble startet i 1840 og to år senere sto fyret ferdig.

Den første fyrdirektøren i landet var løytnant Arntsen og han tok med seg 100 menn ut til Kvitholmen for å bygge fyrstasjonen. Tårnet ble bygd av gråstein fra østsiden av Kvitholmen og hogde til. Andre materialer ble fraktet med fartøy og føringsbåter. Til innvendig fôring gikk det med 39 000 mursteiner. Fyret sto ferdig i 1842 og ble første gang tent 1. september dette året. På toppen av den hvite steintårnet sto ei rød fyrlykt med 2. ordens linseapparat fra Frankrike. Lyshøyden var da 25 meter over havet med en lysvidde på 15,1 nautiske mil.

24. — 26. februar 1854 ble fyrstasjonen truffet av en kraftig storm. Sjøen brøt over det høyeste punktet på holmen (16 moh) og slo ut vinduene i fyrmesterboligen i første etasje. Det meste av de brolagte veiene ble borte og brønnen ble fylt med saltvann.

Det var snakk om å opprette et fyr til i nærheten av Kvitholmen, men i stedet ble det opprettet et bifyr på samme sted. Det sto ved siden av det gamle fyret og etter noen år ble det gitt midler til å flytte lykten på bifyret over på steintårnet. For å gi plass til denne store lykten kappet en i 1906 av 8 meter av steintårnet, slik at det i dag har en høyde på vel 8 meter.

I 1956 ble det bygd et 12 meter høyt betongtårn og sett inn en lykt med 3. ordens fyrapparat. I 1977 ble det satt inn en Racon her.

Fyret ble automatisert og avbemannet i 1990.

Se også
-------

* Norske fyr

Eksterne lenker
---------------

* «Norsk fyrliste 2008 - side 292» (PDF). Kystverket. Arkivert fra originalen (PDF - 15 mb) 24. juli 2011.
* «Kvitholmen fyrstasjon». Norsk Fyrhistorisk Forening. Arkivert fra originalen 14. august 2009.
* Kvitholmens venner
* «Kvitholmen fyr». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Fyr i Møre og Romsdal |
| --- |
|  | Alnes fyr **·** Bjørnsund fyr **·** Erkna fyr **·** Flatflesa fyr **·** Flåvær fyr **·** Grasøyane fyr **·** Grip fyr **·** Haugjegla fyr **·** Haugsholmen fyr **·** Hellevik fyr **·** Hestskjæret fyr **·** Høgsteinen fyr **·** Kvitholmen fyr **·** Lepsøyrevet fyr **·** Ona fyr **·** Runde fyr **·** Rødholmen fyr **·** Skalmen fyr **·** Stavenes fyr **·** Storholmen fyr **·** Svinøy fyr **·** Tyrhaug fyr **·** Ulla fyr | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kviteseid bygdetun  Foto: Vidar Iversen 
*Utsondhalli* fra 1979
**Kviteseid bygdetun** er et friluftsmuseum i Kviteseid. Det ble etablert i 1907 og er et av Norges eldste bygdetun. Bygdetunet ligger ved siden av Kviteseid gamle kyrkje og Kviteseid gård. Dette området ovenfor Kviteseidbukti ved Kviteseidvatnet bærer flere tegn på tidlig beboelse og handelsplass med vannveier og dalsøkk som møtes. [*trenger referanse*] Bygdetunet ligger ved krysset mellom riksvei 41 og fylkesvei 304, der bakkene *Kviteseidkleivan* opp mot Vrådal begynner, og omtrent 7 kilometer fra Kviteseid sentrum.

Selve bygdetunet består av tolv bygninger som er flyttet til bygdetunet fra ulike gårder i distriktet gjennom hele 1900-tallet; den eldste er fra 1500-tallet. I 1979 ble det bygget en utstillings- og informasjonshall kalt *Utsondhalli*. Denne ble bygget med det formål å ha en egen utstilling for skulpturene til Gunnar Utsond, som ble skjenket til Kviteseid kommune og bygdetunet noen år tidligere. Senere har hallen også blitt brukt til andre årlige gjesteutsillinger. *Kviteseid gamle kyrkje* er en stenkirke fra rundt år 1260 som ligger på opprinnelig grunn like ved bygdetunet, og er en del av hva bygdetunet viser.

Museet holder åpent alle dager i sommermånedene, og det arrangeres flere arrangement og aktiviteter på bygedetunet gjennom sommeren. Bygdetunet eies i dag av Kviteseid kommune og styres av et eget styre oppnevnt av kommunen. Kviteseid Bygdetun er også en enhet i stiftelsen *Vest-Telemark Museum*, som står for den daglige driften, administrasjonen og vedlikehold av bygdetunet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kviteseid bygdetun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Vest-Telemark.museum.no

| * v
* d
* r
Vest-Telemark Museum |
| --- |
| Dyre Vaa-samlingane • Eidsborg stavkyrkje • Fyresdal Bygdemuseum • Grimdalstunet • Kviteseid bygdetun • Myllarheimen • Norsk skieventyr • Skinnarland-samlinga • Vest-Telemark Museum Eidsborg • Vinje biletgalleri • Øyfjell bygdemuseum • Åmdals Verk gruver |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF
 |
**Klientkongedømme** er et kongedømme som har mer eller mindre selvstyre, men som mer eller mindre er underlagt et annet, større og sterkere rike. Det forbindes særlig med Romerriket, som ofte brukte denne styreformen for å kontrollere erobrede områder. Det kan også brukes i omtale av lignende styreformer i andre perioder, og er i mange tilfeller synonymt med *lydkongedømme* og særlig klientstat.

Ordet henspiller på patron-klientforhold, en vanlig sosial ordning i Romerriket. Rike og mektige mennesker var *patroner*, eller beskyttere, for mennesker av lavere stand, *klienter*. Patronen ga beskyttelse, hjalp ofte til økonomisk, og kunne sørge for at klientene fikk politiske embeter. Samtidig ble klienten satt i takknemlighetsgjeld til patronen, og måtte støtte ham politisk og på andre måter. Klientkongedømmene er den samme ordningen brukt på et høyere nivå; romerne fungerte som patroner som sikret en viss selvstendighet, mens klientene på sin side støttet romerne i krig og var vennligsinnet mot de egentlige makthavere.

Det var ikke uvanlig at klientkongedømmer gjorde opprør, spesielt når en guvernør søkte å berike seg på deres bekostning, eller dersom man så at andre grupper eller stater var i ferd med å lykkes med et opprør og gjøre seg uavhengig av romerne.

Se også
-------

* Klientstat
* Vasallstat

Referanser
----------

1. ↑  «client state», *Merriam Webster*
2. ↑  «client kingdom», *Oxford Reference*

Eksterne lenker
---------------

* «Client Kingdoms in Roman Britain», *Britain Express*
Tactical Air Commands Emblem
**Tactical Air Command** TAC, (*Taktiske Flykommandoen*) var en flykommando som ble dannet etter andre verdenskrig som en av brorpartene av United States Army Air Forces og etter 1947 US Air Force. Kommandoen ble avviklet 1992 og gikk inn i det nydannede Air Combat Command.

Under Den kalde krigen omfattet den Taktiske Flykommandoen det amerikanske flyvåpenets samlede taktiske slagskraft i form av angrepsfly For at angrepsflyene skulle kunne arbeide, omfattet den også jagerfly for å eskortere angrepsflyene og forsøke oppnå luftherredømme.

Historie
--------

Den Taktiske Flykommandoen ble dannet 21. mars 1946 for å opprettholde balansen mellom strategiske flystyrker (bombe- og transportfly) og taktiske flystyrker (jager- og angrepsfly). Den 1. desember 1948 ble den underlagt Continental Air Command, men Koreakrigens utbrudd gjorde det upraktisk i å binde de taktiske flystyrkene til det nordamerikanske kontinentet og den Taktiske Flykommandoen ble igjen en selvstendig flykommando.

De fleste flyinnsatser under Koreakrigen, Vietnamkrigen og Gulfkrigen ble gjort av den Taktiske Flykommandoen. Også under Berlinblokaden og Cubakrisen ble det gjort betydelige innsatser.
I

Forbindelser
------------

De hovedsakelig brukte elementene i den Taktiske Flykommandoen var jager- og angrepsdivisjoner. Samtlige angrepsdivisjoner i det amerikanske flyvåpenet inngikk i den Taktiske Flykommandoen. mens jagerdvisjoner også fantes innenfor Aerospace Defense Command fram til 1979 da den ble innlemnet i den Taktiske Flykommandoen. Nasjonalgaren er formelt ikke en del av USAs flyvåpen, men Nasjonalgarden som stilles til flyvåpenets rådighet av delstatsguvernøren og går inn i den Taktiske Flykommandoen.

Også flygspaningen gikk inn i Taktiske Flykommandoen. Både radarspaningsfly som Boeing E-3 Sentry og E-8 Joint Star og taktiske spaningsfly som de RF-101 Voodoo som daglig gjennomførte flyspaning over Cuba under cubakrisen.
Før Air Force Special Operasjons Command ble oppretteåt i 1990 tilhørte flyvåpenets specialstyrkee også den Taktiske Flykommandoen.

Se også
-------

* Strategic Air Command
* Air Combat Command

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Tadej «Dejvi» Hrušovar** (født 5. juni 1947 i Jugoslavia, død 5. desember 2020 i Celje i Slovenia) var en jugoslavisk og slovensk sanger og komponist av populærmusikk.

Liv og virke
------------

Han begynte sin musikalske karriere som videregåendestudent ved Gimnazija Bežigrad i Ljubljana i 1964. To år etter opptrådte ham med det populære Celje-ensemblet The Fellows' på en større ungdomskonsert i Hali Tivoli foran 6000 mennesker. Samme år ble han med i musikkgruppen Bela vrane, og etter at gruppen ble oppløst i 1975, grunnla han gruppen Pepel in kri, som representerte Jugoslavia i Eurovision Song Contest 1975 med av Slovenias største slagere «Dan ljubezni». Han deltok også i Eurovision 1990 som korist for den italienske sangeren Toto Cutugno og vinnerlåten «Insieme: 1992». Han fremførte sangen «Samo tvoje ime znam» under Split-festivalen i 1977. Hans sang «Tu je Dalmacija» ble to år etter en stor slager.

Han skrev over 400 sanger for forskjellige artister som har opptrådt på en rekke popmusikkfestivaler. Blant de mest kjente var musikken han skrev for bandet Hazard. Han arbeidet som produsent i underholdningsavdelingen i RTV Slovenia, og før det var han advokat ved Instituttet for internasjonalt samarbeid.

Under sitt virke i Radio Slovenia som idéleder, redaktør og produsent, skapte han *Pop Workshop*-arrangementet, som skulle introdusere nye trender for den slovenske musikkbransjen.

### Annet

I ungdommen var han involvert i friidrett og var jugoslavisk rekordholder i lengdehopp. I 1982 ble han gift med Ditka Haberl som han fikk to barn med – en datter og en sønn. I et senere forhold fikk han to sønner til, blant dem improvisatøren og skuespilleren Jan Hrušovar.

Hrušovar døde i desember 2020, som følge av komplikasjoner fra covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   «(VIDEO) Umrl je ustanovitelj skupine Pepel in kri Tadej "Dejvi" Hrušovar (vecer.com)», utgitt 5. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «The legendary Tadej Hrušovar said goodbye». *Tek Deeps* **(engelsk)**. 5. desember 2020. Besøkt 31. mars 2021.
3. ↑  Umrl je Tadej Hrušovar, član legendarne skupine Pepel in kri, RTV Slovenija, 5. desember 2020
4. ↑  Zaradi korone v kritičnem stanju tudi legendarni slovenski glasbenik, Žurnal24, 2. desember 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tadej Hrušovar på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Tadej Hrušovar på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tadej Hrušovar på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Etyn** (etter IUPAC nomenklatur), kjent under trivialnavnet **acetylen,** er et hydrokarbon som tilhører gruppen alkyner. 

Det er regnet for å være det enkleste av alle alkyner siden det består av to hydrogenatomer og to karbonatomer, den kjemiske formelen skrives C2H2. Etyn er en umettet organisk forbindelse fordi 2 karbonatomer har en trippel kovalent binding til hverandre.

Karbon-karbon trippelbinding mellom karbonatomer består av to sp hybrid orbitaler for sigma binding, slik at alle fire atomer ligger i samme rette linje, med CCH bindingsvinkler på 180°.

Historie
--------

Etyn ble oppdaget i 1836 av Edmund Davy som identifiserte gassen som en «new carburet of hydrogen». Det ble gjenoppdaget i 1860 av den franske kjemiker Marcellin Berthelot, som innførte navnet «acetylen».

Fremstilling
------------

Etyn fremstilles av kalsiumkarbid og vann:

{\displaystyle {\ce {CaC\_2 + 2 H\_2O -> C\_2H\_2 + Ca(OH)\_2}}}

Egenskaper
----------

Etyn er en brennbar, fargeløs og i ren tilstand luktfri gass. Gassen man får kjøpt på flasker i Norge er fremstilt av kalsiumkarbid. Gassen har en karakteristisk hvitløkaktig lukt på grunn av tilsatt lukt. 

Blandet med luft blir gassen svært eksplosiv. Den brenner med en temperatur på opp til 3100 °C, avhengig av hvor mye oksygen som tilføres.

Anvendelse
----------

Karbidlykter, hvis lyskiklde var acetylen, var i utstrakt bruk fra 1890-tallet som belysning.

Gassen blir i dag mye brukt til sveising og skjæring av metaller (skjærebrenning).

Referanser
----------

1. ↑  «Acetylen flaske | Norway Industrial Gas Store». *www.linde-gas.no*. Besøkt 28. mai 2023.
2. ↑  «Karbidlampe». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 28. mai 2023.
3. ↑  Baggerud, Arne (23. januar 2023). «oksygenskjæring». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 28. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Wikiquote: Acetylen – sitater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Norges belarusere** ― er den belarusiske (hviterussiske) diaspora i Kongeriket Norge.

De første innvandrerne fra Belarus som ble registrert i Statistisk Sentralbyrå kom til Norge i 1993. I 2021 bodde 1 286 belarusere (belarusere) i Norge.

Belarusisk forening i Norge
---------------------------

Belarusisk forening i Norge RAZAM  ble grunnlagt i 2020. Foreningen jobber for å fremme belarusernes, og deres familiers, interesser i Norge, å være bindeledd mellom belarusisk og norsk kultur og samfunn, samt skape kontaktflater mellom belarusere og nordmenn. 

Foreningen holder en rekke møter og arrangementer, inkludert Belarusisk Filmdager i Norge. 

En av kjernesaker for foreningen hadde vært å få endret det offisielle navnet «Hviterussland» til «Belarus»..

Belarusere under Andre Verdenskrig
----------------------------------

Flere tusen belarusiske krigsfanger ble brukt som arbeidsslaver i Norge under Andre Verdenskrig, blant annet av NSB, Norsk Hydro, Statens Vegvesen og Orkla. Noen hundre belarusere er gravlagt i Norge, ulike steder i landet.

Referanser
----------

1. ↑  Innvandrere og norskfødte med innvandrerforeldre - SSB
2. ↑  Belarusisk forening i Norge RAZAM – Belarusisk forening i Norge RAZAM
3. ↑  «Facebook RAZAM».
4. ↑  «Kort sagt, torsdag 27. mai». *www.aftenposten.no*. Besøkt 10. desember 2021.
5. ↑  Krigsgraver i Norge- Krigsgraver.no

Nettsider
---------

www.razam.no
**Florø barneskole** er en barneskole i Florø sentrum.

Historie
--------

Florø barneskole er et av monumentalbyggene i Florø, og ble reist i de vanskelige 1930-årene da den kostet omtrent en halv million kroner. Dette var et stort løft for den vesle fattige byen den gangen.

Den gamle skolen ble rammet av brann i 1918, og i 16 år ble det arbeidet med å finne ny skoletomt og med å finansiere det nye skolebygget. I mellomtiden gikk barna på skole i midlertidige lokaler. Blant disse var tingstua, bedehuset, losjelokalet Breidablikk og rådhuset.

Den nye skolen var et stasbygg da den stod ferdig i 1934. Skolen var bygd i vinkel, og i 1956-59 ble den påbygd både vestover og sørover og fikk da den formen den har i dag. Navnet på skolen var Florø folkeskole frem til 1980-tallet, da navnet ble endret til det nåværende Florø barneskole. Nå er det over 560 elever på Florø Barneskole.

Eksterne lenker
---------------

* Florø barneskole

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Kallixeinos fra Rhodos** (gresk: Καλλίξεινος ὁ Ῥόδιος) var en hellenistisk forfatter og historiker fra Rhodos på 200-tallet f.Kr. 

Kallixeinos bodde i Alexandria og var knyttet til ptolemeerdynastiets hoff i Egypt. Han var en samtidig med kong Ptolemaios II Filadelfos (309–246 f.Kr.). Han skrev flere, men kun to verker som kjent. Disse har siden har gått tapt, men er sitert av andre forfattere, blant annet Athenaios fra Naukratis, med beskrivelser og skildringer av livet og aktuelle hendelser i Alexandria.

*Peri Alexandreias* besto av minst fire bøker (eller skriftruller) og ble benyttet i stor grad av Athenaios i hans *Deipnpsfistai*. Dette verket inneholdt en redegjørelse av store skipet til Ptolemaios IV Filopator, Tessarakonteres.

Det andre kjente verket er tittelen ikke kjent, men det synes å ha vært en katalog av malere og skulptører *(zografonte kai andriantopoion anagrafe)*, som poeten Sopatros i hans tolvte bok av *Eclogae* *(Eclogues)* hadde gitt en sammendrag eller utdrag fra.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 35822973, besøkt 25. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Murray, William (2011): *The Age of Titans:The Rise and Fall of the Great Hellenistic Navies*, Oxford University Press, s. 178
3. ↑  Phot. Bibl. Cod. 161 ; comp. Preller, Polem. Fragm. s. 178, &c.

Litteratur
----------

* Spoerri, Walter (1969): «Kallixeinos von Rhodos» i: *Der Kleine Pauly* (KlP). Bind 3, Stuttgart, s. 90.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Historie
**Gregor Höll** (født 26. juni 1911 i Bischofshofen, død 24. november 1999) var en østerriksk skihopper og kombinertløper som representerte SC Bischofshofen.

I OL i Lake Placid i 1932 ble han nummer 41 (nest sist) på 18 km langrenn og nummer 33 (sist) i kombinert, etter at han falt i begge hoppene i kombinerthopprennet. Han var også påmeldt i spesielt hopp, men han falt og skadet seg på trening og kunne ikke delta i spesialhopprennet. I VM i Innsbruck i 1933 ble han nummer 24 i kombinert. I 1934 hadde han en kort stund bakkerekorden og ble nummer 3 i rennet i den nye kjempebakken i Planica, der Birger Ruud vant og satte verdensrekord med 92 meter.

I VM i Štrbské Pleso i 1935 ble han nummer 45 (av 63 deltakere). Han ble nummer 2 i rennet i Planica i 1936 der landsmannen Sepp Bradl satte verdensrekord med 101 meter. Höll arbeidet på den tiden som skilærer. Det gjorde at han ble betraktet som profesjonell, og han fikk derfor ikke delta i OL det året. Han fikk delta i VM i Chamonix i 1937, der han ble nummer 10 i spesielt hopp. I OL i St. Moritz i 1948 ble han nummer 24 i spesielt hopp.

Gregor Höll ble østerriksk mester i skihopping i 1940 og jugoslavisk mester samme år. I 1941 ble han ungarsk mester i kombinert.

Referanser
----------

1. ↑   Salzburgwiki, Salzburgwiki ID 88993[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Skiclub Bischofshofen: Spitzensportler im Bischofshofener Skilauf Arkivert 8. mars 2016 hos Wayback Machine. (s. 474-475, besøkt 4. juni 2011)
* Sports Reference: Gregor Höll Arkivert 17. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 4. juni 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Planica 1934-2011: All international competitions, all podium winners and competitors with the longest ski jumps and flights
* Liste over slovenske skiflygingsrekorder og bakkerekorder i Planica (slovensk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gregor Höll – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gregor Höll – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Norman Stephen Taber** (1891–1952) var en amerikansk friidrettsutøver. 

Taber ble olympisk mester i friidrett under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det amerikanske laget som vant 3000 meter lagløp. USA vant finalen foran Sverige og Storbritannia. Det var fem løpere på hvert lag, men kun plasseringene til de tre beste hadde betydning i sammendraget. Det laget som fikk lavest score på de tre raskeste løperne vant konkurransen. Tell Berna var raskest (1), Taber kom på tredjeplass, de andre på laget var George Bonhag (5), Abel Kiviat og Henry Louis Scott. Gull: USA 9, sølv Sverige 13 og bronse Storbritannia 23. 

Taber kom på tredjeplass på 1500 meter

OL-medaljer
-----------

* OL 1912 i Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i friidrett, 3000 meter lagløp (USA)
* OL 1912 i Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i friidrett, 1500 meter

Eksterne lenker
---------------

* (en) Norman Taber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Norman Taber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Norman Taber – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Bilde fra underskrivelsesseremonien i Paris.
Kart over land som tiltrådte aftalen:  
**Mørkegrønn**: opprinnelige underskrivere   
 **Grønn**: senere tilsluttede  
**Lyseblå**: områder tilsluttet underskrivende stater   
 **Mørkeblå**: mandatområder administrert av de underskrivende lande etter tildeling av Folkeforbundet.
**Briand-Kellogg-pakten** (offisielt: ***General Treaty for Renunciation of War as an Instrument of National Policy***, også kalt ***Parispakten***) er en internasjonal pakt, oppkalt etter Frankrikes og USAs utenriksministre Aristide Briand og Frank Kellogg. Pakten, som bandt de undertegnende makter til ikke å benytte angrepskrig som et middel for å løse internasjonale konflikter, ble undertegnet 27. august 1928 i Paris av en lang rekke land, blant andre Frankrike, USA, Australia, Canada, India, Storbritannia, Polen, Tyskland, Italia og Japan.

Pakten trådte i kraft 24. juli 1929 men ble brutt allerede i 1931 av Japans invasjon av Mandsjuria, i 1936 av Italias krig mot Abyssinia og av Nazitysklands angrep på Polen i 1939.

Briand-Kellogg-pakten var et av grunnlagene i Nürnbergprosessen for tiltalepunktet forbrytelse mot freden.

Kilder
------

* «Frank B. Kellogg», fra Nobel Peace Center
* Helmuth K. G. Rönnefahrt, Heinrich Euler: *Konferenzen und Verträge. Vertrags-Ploetz. Handbuch der geschichtlich bedeutsamen Zusammenkünfte und Vereinbarungen. Teil II. 4. Band: Neueste Zeit, 1914–1959*. 2. erweiterte und veränderte Auflage, A.G. Ploetz Verlag, Würzburg 1959, S. 103 f.
* «The Kellogg-Briand Pact, 1928», fra USAs utenriksdepartement

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Øl fra Indslev Bryggeri
**Indslev Bryggeri** er i Indslev ved Nørre Aaby på det vestlige Fyn. Det åpnet første gang i 1897 under navnet Bryggeriet Heimdal. I 1944 skiftet det navn til Indslev Bryggeri, men i 1953–1955 het det Bryggeriet Juelsminde.

Indslev Bryggeri produserte hvidtøl og brus til landbefolkningen på Fyn. Hvidtøl og brus ble kjørt ut til gårdene og dessuten solgt direkte fra bryggeriet, blant annet som *stakitøl*.

Hvidtølproduksjonen stoppet i 1973, da salget var falt i takt med at landbruket ble automatisert, og færre menn på gårdene drakk hvidtølet. Brusproduksjonen fortsatte imidlertid helt frem til 1990, da bryggeriet stengte. Deretter har det blant annet vært brukt som kunsthall.

Indslev Bryggeri gjenåpnet med ny eier i april 2006. Det nyåpnede bryggeriet har spesialisert seg på produksjon av hveteøl, og alt ølet de produserer er fremstilt med hvetemalt.

Produkter
---------

* Hvede IPA (Indslev Pale Ale)
* Påskehvede
* Julehvede
* Hvid
* Svane Hvede
* Hvedebock
* Speltbock
* Sort Hvede

Ugly Duck
---------

Indslevs produksjon under eget merkenavn er begrenset til hveteøl, men i 2012 startet man produksjon av en rekke forskjellige øltyper under merkenavnet Ugly Duck. Indslev / Ugly Duck ble kåret til årets danske bryggeri 2012 av forbrukerorganisasjonen Danske Ølentusiaster.

Referanser
----------

1. ↑  (da) Danske Ølentusiaster Arkivert 21. juli 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Arkivert 2. mars 2007 hos Wayback Machine.
* (en) Indslev Bryggeri på Ratebeer.com
* Apéritif om Indslev Bryggeri
*«Defaka» kan også referere til defakafolket.*

**Defaka** er et språk som utgjør en egen grein av den ijoide språkgruppa av niger-kongospråk. Språket tales av 200 mennesker i den nigerianske delstaten Rivers. Språket er utrydningstrua.

Defakafolket er etnisk sett forskjellig fra nkoroofolket, men de har assimilert seg med nkorookulturen i en så stor grad at det språket er det eneste vitnet om en egen defaka-identitet. Bruken av defaka er på tilbakegang, da brukerne går over til nkoroo. I dag er de fleste defakatalende eldre mennesker, og også blant dem er det liten bruk av språket; det er på det meste 200 igjen som kan språket.

Defaka utgjør én av to greiner av ijoide språk, den andre greina er ijo-språka. Defaka har flere leksikale, grammatiske og fonologiske likheter med ijo-språka. Noe av det felles ordforrådet kan tilegnes låning (siden defaka har hatt geografisk kontakt med ijo i mer enn 300 år), men spesielt de grammatiske og fonologiske likhetene peker på et genetisk slektskap. For eksempel har begge greinene ordstillinga SOV (subjekt–objekt–verbal), som ellers er sjelden i niger-kongofamilien (det finnes ellers i familien i mande-språka og dogon). Språket skiller også mellom naturlige kjønn, noe som også er sjelden blant andre niger-kongospråk. I likhet med de fleste andre språk i Afrika sør for Sahara er defaka et tonespråk; det har to tonemer, høy og lav.

Referanser
----------

1. ↑  Defaka hos Ethnologue

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** UNESCO lang
 |
**Even Arntzen** (født 16. desember 1962 fra Lødingen) er en norsk litteraturforsker med Knut Hamsuns forfatterskap som spesialitet. Han er professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Tromsø. 

Arntzen skrev en hovedfagsoppgave om Knut Hamsun i 1988 med tittel *- Se, Natten er Livet og Kvinden dets Hærsker.' Ein intertekstuell analyse av Knut Hamsuns dramatikk*. Han tok doktorgraden om Hans E. Kincks forfatterskap (*Vraal og hans litterære søsken. Intertekstualitet i Hans E. Kincks Driftekaren og Paa Rindalslægret* i 1995. Han har dessuten utgitt en roman, *Veien mot Ngàje Ngài* i 2002. Siste utgivelse: *Hamsuns verden. Opprør, skapelse og sirkulasjon. Fra Ibsen til Knausgård.* (2019) 

Arntzen var styreleder i Hamsun-Selskapet fra 2000 til 2012.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *Veien mot Ngàje Ngài*, roman, (2002)
* *Veier til Hamsun*, (2006)
* *Makt og moral*, (2008)
* *Knut Hamsun – nordlending, nobelprisvinner og nazist*, (2009)
* *Uro. Knut Hamsun og det rastløse menneske*, (2010)
* *Hamsuns verden. Opprør, skapelse og sirkulasjon. Fra Ibsen til Knausgård.* (2019)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Even Arntzen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Even Arntzen i BIBSYS
* Ansatteside ved UiT

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Even Kvisgaard Fougner** (født 20. januar 1933 i Gjøvik, død 1. april 2002) var en norsk teolog og biskop i Den norske kirke. Han var biskop i Borg bispedømme fra 1990 til 1998.

Fougner ble *cand.theol.* ved Menighetsfakultetet i 1957, og ordinert til prest i 1959. Han arbeidet som sekretær i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag (NKSS) fra 1957, feltprest i 1958, og studentprest tilknyttet NKSS i Trondheim fra 1959 og Oslo fra 1962. I 1966 ble han seminarleder ved Indremisjonsselskapets bibelskole, fra 1972 var han rektor samme sted.

Han gjorde så tjeneste som residerende kapellan i Vestre Aker kirke i Oslo fra 1978 og domprost i Fredriksstad fra 1984 før han ble biskop i Borg i 1990. Han gikk av som biskop i 1998, og ble etterfulgt av Ole Christian Kvarme.

Even Fougner var sentralstyremedlem i Den norske kirkes presteforening fra 1978 til 1984, medlem av hovedstyret til Indremisjonsselskapet fra 1980 til 1986, medlem av Menighetsfakultetets styre fra 1975 til 1980 (de to siste årene også leder). Fougner var i to perioder (1969-73 og 1977-81) vararepresentant til Stortinget for Kristelig Folkeparti i Oslo.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Even Fougner i BIBSYS
* *Apostlenes Gerninger* 1990 (dansk utgave av *Fortolkning til Apostelgjerningene*)
* *Lev i lyset!* 1982
* *Kirkelig fornyelse – virkelig forargelse* 1980
* *Fortolkning til Apostelgjerningene* 1978
* *Hva er Indremisjonen?* 1973
* *Lagsbevegelsen gjennom 40 år* 1964

Se også
-------

* Fougner (slekt)

Referanser
----------

1. ↑  *Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater*. Land og kirke forlag 1974, side 75
2. ↑  *Fougner domprost i Fredrikstad*, Aftenposten, 2. desember 1983

Eksterne lenker
---------------

* (no) Even Fougner hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Even Fougner hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gunnar Lislerud** | **Luthersk biskop av Borg**(1990–1998) | Etterfølger:**Ole Christian Kvarme** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Faroe Airways** var et dansk–færøysk flyselskap. Det fløy mellom Kastrup og Vágar fra 1964 til 1967.

Historie
--------

Douglas DC-3 fra Faroe Airways på Københavns lufthavn
Selskapet blei etablert av Scan-Fly i Danmark og Skipafelagið Føroyar fra Færøyene. Det fløy på ruta mellom Vágar lufthavn og Københavns lufthavn, med mellomlanding på Sola i Norge og i Kirkwall på Orknøyene. Etter hvert overtok selskapet Scan-Fly.

Konsesjonen på ruta tilhørte SAS. I 1967 blei tillatelsen Faroe Airways hadde til å fly mellom Færøyene og Danmark ikke fornya og selskapet blei oppløst.

Flyflåte
--------

Først benytta selskapet innleide de Havilland Heron. I 1965 skaffa det seg en Douglas DC-3, innleid fra det svenske flyselskapet Linjeflyg. Da selskapet blei avvikla hadde det tre DC-3-maskiner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Faroe Airways, Den Store Danske. Henta 16. mai 2015.
2. ↑  Scan-Fly taken over, Flight International, 12. mai 1966, s. 810.
3. ↑  Faroe Airways Cease Operation, Flight International, 12. oktober 1967, s. 599.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Færøyene
**Farouk Abd El Baky El Okdah** (født 1946) er en egyptisk økonom, som fra desember 2003 til januar 2013 var sentralbanksjef i Egypts sentralbank.

Biografi
--------

El Okdah er utdannet Bachelor of Science in Commerce fra Universitetet i Kairo, og er i tillegg Master of Accounting fra samme universitet i 1981. Han har også tatt Master of Business Administration (1981) og doktorgrad (Ph.D.) innen «Business and Applied Economics» ved The Wharton School ved University of Pennsylvania. 

Han startet sin yrkeskarriere som foreleser innen regnskap og økonomi ved The Wharton School ved University of Pennsylvania, fra 1978 til 1982. Deretter jobbet han for banken Irving Trust i New York fram til 1998, der han var *Assistant Vice President* for Midtøstendivisjonen ansvarlig for Afrikadivisjonen. Fra 1998 til 2002 jobbet han for The Bank of New York, bl.a. som *Vice President*, samtidig som han var administrerende direktør i selskapet Incolease (1997–2002). 

I januar 2003 begynte han i sentralbanken, som administrerende direktør og styreformann, og i desember samme år overtok han som sentralbanksjef etter Mahmoud Abul-Eyoun, etter at han ble utpekt av president Hosni Mubarak i slutten av november.

I november 2011 startet El Okdah sin tredje 4-årsperiode som sentralbanksjef. Da denne perioden utløp i januar 2013 gikk han av, og ble erstattet av Hisham Ramez Abdel Hafez, som ble innsatt 4. februar 2013.

Annet
-----

El Okdah har både egyptisk og USA-amerikansk statsborgerskap, og snakker både arabisk og engelsk flytende. Han er gift og har to barn.

Referanser
----------

1. ↑  Wharton Global Alumni Forum – *Dr. Farouk El-Okdah*, besøkt 1. januar 2012.
2. ↑  The Free Library – *EGYPT – Profile – Atef Mohammed Obeid – Prime Minister*, besøkt 2. januar 2012.
3. ↑  The Peninsula – *Egypt's Central Bank chief gets third term*[*død lenke*], besøkt 2. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* World Union Of Arab Bankers - H.E. Dr. Farouk El Okdah
* Egypts sentralbank – Board of Directors


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mahmoud Abul-Eyoun** | **Sentralbanksjef for Egypts sentralbank**(2003–2013) | Etterfølger:**Hisham Ramez Abdel Hafez** |
**Georgia Bureau of Investigation** (**GBI**) er en politietat i den amerikanske delstaten Georgia med ansvar for etterforskning av alvorlige lovbrudd på delstatsnivå, kriminaltekniske laboratorietjenester og strafferettslige datasystemer.

GBI har sin historie tilbake til 1937, da guvernøren underskrev en lov som etablerte sikkerhetsdepartementet, den første organisasjonen med politimyndighet i hele Georgia. Departementet fikk til oppgave å samle fingeravtrykk og etablere et strafferegister for hele delstaten, og ble inndelt i en uniformert gren – Georgia State Patrol – og en ikke-uniformert gren – GBI. Etterhvert fikk GBI også ansvar for etterforskning av lovbrudd på landområder i delstatens eie.

Referanser
----------

1. ↑   Georgia Bureau of Investigation, «GBI History», besøkt 15. september 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Vic Reynolds». Georgia Bureau of Investigation. Besøkt 15. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bjørn Hoelseth** (født 4. desember 1942 i Sandefjord) er en norsk journalist og politiker (H).

Han er utdannet cand.philol. med hovedfag i engelsk og mellomfag i norsk og historie fra Universitetet i Oslo fra 1968. Han har også studert kunsthistorie og gjennomgått Forsvarets høyskole. I studietiden var han også ungdomssekretær og gruppesekretær i Oslo Høyre samt formann i Oslo Unge Høyre.

Fra 1970 til 1977 var han programsekretær/radiojournalist i NRK. I 1977 gikk han til *Sandefjords Blad*, der han var ansvarlig redaktør frem til 1985, deretter journalist/spesialmedarbeider frem til 2009. Som redaktør var han styremedlem i Den Konservative Presses Forening og Høyres Pressebyrå. Han var også redaktør for Norges Forsvarsforenings tidsskrift *Norges Forsvar* det meste av tiden mellom 1988 og 1998.

Hoelseth har vært medlem av Sandefjord bystyre siden 2011 og Vestfold fylkesting for Høyre fra 2011 til 2015.

Han har skrevet og redigert flere lokalhistoriske og samfunnsaktuelle verker.

Referanser
----------

1. 1 2  Øy, Nils E. (red.) (1998). *Pressefolk 1997* (7 utg.). Oslo: Norsk Presseforbund. s. 152.
2. ↑  Informasjon fra Norges Forsvarsforening ved sekretær Jorunn Stelja 30. november 2011, jf. *Aftenposten* 4. desember 2012.
3. ↑  «Bjørn Hoelseth». Høyre. Besøkt 8. desember 2021.
4. ↑  «Hoelseth, Bjørn». BIBSYS.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |