«**På Fjeldveien, En bergensk kjærlighedssang**», også kjent under navnet «**Fjellveivisen**», er en bergenssang skrevet av skuespilleren og teaterregissøren Hans Wiers-Jenssen. Melodien er hentet fra visen «Naar mit Øje er lukt» av den danske dikteren Hans Peter Holst. Teksten i melodien er utvidet med en ekstra stavelse i hver linje, for å gi den folkelighet og spennings-elementer.

Den ble sunget første gang i 1902 av bankassistent Arnt Grønlie på et arrangement til inntekt for den nye teaterbygningen på Engen.

Samme melodi ble i 1913 brukt av Karen Sofie Hanssen til revyvisa «Svart og hvitt», bedre kjent som «På Youngtorgets basar».

Teksten
-------

  

**Fjellveivisen.**  
  

Eg ve sønge om min sorg,  

om min pie, Ingeborg,  

som for evig havner knust mit unge hjerte.  

Ja, med tårer her eg står  

og min harpe langsomt slår,  

for det letter at få trøkke ud sin smerte.  
  

Det var en aftning, då eg gik  

ut te Sandvigen med trik,  

det var sommerkveld, og månen sken så bli, De!  

Ikkje ondt eg tenkte på,  

kuns en tur eg vilde gå,  

mens han endte, ok, så svinagtig utidig!  
  

For på Fjeldveien der sto  

en yndig pigelil og lol,  

hon var så storskjøn, at eg tenkte: Du får freste.»  

Eg gikk hen og sa som så:  
  

«Kveld mor! Kest ska turen stå,  

Er du også ut' å går på byens beste?»  
  

Ok. men hon – jo hon va go!  

Tænk hon såg på meg og lo,  

og sa «Gå hem igjen og sei, du har'ke vært der!»."  

Men så følte eg på stand,  

at mit hjerte kom i brand.  

Då forsto eg, ka de kaller «elskovs smerte.»  
  

Og så var bekjentskab gjort,  

eg bedåret hinner fort.  

For te sånt er somme pier nokså snaue.  

Eg fortelte, kem eg va,  

hon sa, k'est hon var ifra.  

Og tænk, så var vi begge to fra same smaue.  

Og så gikk vi arm i arm,  

elskovslauen brændte varm,  

– de er underlige Amor sine pile!  

Og så kjøst' eg hinner kår  

der et mindesmærke står  

med den indskrift «Husk at hesten trænger kvile.».  
  

Men eg skai sei', hon va'kje ty.  

Då vi kom til Bellevy,  

der fór træskheden hinner udi barmen.  

For en sjømand der hon såg,  

– han var borte' fra Laksevåg –  

han sto og flirte med et hanorgel i armen.  
  

Falskelig forlod hun mig,  

sa farvel og tak for sig,  

og gik med *han*! Ja, det var nok' å være kry a!  

Men mit arme hjerte fik  

akkurat s'et dolkestik:,  

For tenk, hon lo utav meg, då hon gik, den slya!  
  

Først bestemt' eg meg t'å dø  

te å gå i dyben sjø  

men etterpå bestemt' eg meg te å la det være.  

Å du fagre, falske ven!  

Mon vi træffest mer igjen?  

Men på Fjeldveien, der går eg aldri mere!

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Guttene. Utgitt på *Bergens CD'en* i 2014
* Bergeners. Innspilt i 1997. Utgitt på LP-platen *Frekk å tidi* (ARC 8613)

Melodien
--------

* «Fjellveivisen» på *Bergens CD'en* med Guttene på Spotify

Referanser
----------

1. 1 2  *Den Nye nystemte: en samling Bergensviser*. Oslo: Gyldendal. 1994. s. 103–110. ISBN 8205210411.
2. ↑  Paulson, Andreas (1861-1953) (1946). *Forfatter og teatermann: Hans Wiers-Jenssen*. Oslo: Damm. s. 18–23.
3. ↑  «Bergeners - Frekk Å Tidi». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 1. april 2018.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |