recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hasim "The Rock" Sharif Rahman** (født 7. november, 1972), er en amerikansk tungvektsbokser fra Baltimore. Han begynte å bokse i en alder av 20 år. I Baltimore overlevde han etter å ha blitt skutt av narkolangere. Senere kolliderte han i en bilulykke, men kom fra ulykken uten varig mén, men han fikk et arr på venstre kinn. Etter å ha bare gått ti amatørkamper, debuterte han som profesjonell tungvekter i 1994. I 1998 var han ranket blant de fem beste bokserne i sin vektklasse i verden.

Det første tapet kom imidlertid mot David Tua i 1999. Etter å ha ledet kampen på poeng, ble han truffet av et slag etter at runden ble avsluttet. Ifølge reglementet skal man da ha rett til 5 minutters hvile. Dette fikk han ikke innvilget, og da runde ti begynte var det en ustø Rahman som tok i mot mange slag før dommeren stoppen kampen.

Året etter tapte han mot russeren Oleg Maskaev på knockout etter å ha ledet på poeng. Etter dette tapet var ikke Rahman lenger ranket som blant de 10 beste i verden.
Etter å ha slått Corrie Sanders i mai 2000, fikk han imidlertid sin livs mulighet og tittelkamp mot Lennox Lewis, ubestridt verdensmester. Oddsen på Rahmans seier var 1-20. Kampen fant sted i Brakpan i Sør-Afrika i april 2001. Kampen var jevnere enn alle trodde, og Rahman traff med flere slag i løpet av kampen. I 5. runde fikk Rahman stjernetreff og Lewis dundret i gulvet foran ett sjokkert publikum. Lennox Lewis ble brutalt knocket ut og **Hasim Rahman** ble stjerne over natten.

Rahman inngikk umiddelbart samarbeid med promotøren Don King som hadde planene klare. Han ville forsvare tittelen mot dansken Brian Nielsen i Kina. Et tittelforsvar mot Mike Tyson var også aktuelt. Lewis saksøkte Rahman for å få returkamp og vant frem. Returkampen skulle gå i Las Vegas i november 2001. I en direktesendt debatt mellom de to før kampen, røk de to i tottene på hverandre da Rahman betvilte Lewis' seksuelle legning. Lewis knocket Rahman i 4. runde i en underholdende kamp.

I 2002 var det ny kamp for Rahman mot Evander Holyfield. Etter å ha blitt skallet i syvende runde ble kampen stoppet, og Holyfield vant en splittet poengseier. Året etter var det duket for returkamp mot David Tua, en kamp som endte uavgjort på poeng etter 12 runder. Etter kampen gjorde han et byks på rankinglistene og var klar for tittelkamp mot ukraineren Vitalij Klitsjko i 2005. Etter å ha blitt utsatt flere ganger på grunn av skade hos Klitsjko, ble Rahman WBC-mester uten kamp. Tittelen tapte han igjen i en returkamp mot Oleg Maskaev på teknisk knockout i tolvte runde. Siden har Rahman bokset flere kamper, lagt opp og gjort comeback.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Hasim Rahman – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Hasim Rahman – BoxRec Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Munzinger (sport)
 |
**Hasier Arraiz Barbadillo** (født 13. juni 1973 i Gasteiz) er en spansk journalist og politiker. Han er en ledende baskisk nasjonalist og leder av partiet Sortu. Sortu ble legalisert av grunnlovsdomstolen etter først å ha blitt forbudt. Han har vært medlem av spansk Baskerlands parlament en periode.

Biografi
--------

Arraiz begynte sin politiske karriere i den baskiske ungdomsorganisasjonen Jarrai på 1990-tallet. I 1995 var han involvert i antikrigs-bevegelsen og nektet å avtjene militærtjeneste. For dette ble han dømt til to år og fire måneder fengsel i 1997. Han ble benådet året etter.

På 2000-tallet ble Arraiz en lederfigur innen Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen og Batasuna. I 1998 og 2001 stilte han for Euskal Herritarrok i valgene til Baskerlands parlament, uten å bli valgt. I 2012 stilte han for valgalliansen EH Bildu og ble valgt inn i det baskiske parlamentet.

### Sortu

Sortu ble stiftet 9. februar 2011 og forbudt av spansk høyesterett 23. mars samme år. Som en reaksjon på forbudet gikk de to mindre baskiske partiene Eusko Alkartasuna og Alternatiba sammen med uavhengige kandidater med bakgrunn i Batasuna og dannet valgalliansen Bildu.

20. juni 2012 ble Sortu legalisert av den spanske grunnlovsdomstolen. Domstolen la vekt på Sortus brudd med Batasunas sedvane om å nekte å fordømme ETA. Åtte måneder etter legaliseringen avholdt Sortu en formell stiftelseskongress der Arraiz ble valgt til leder og Arnaldo Otegi til generalsekretær, til tross for at sistnevnte sitter fengslet for å ha forsøkt å reorganisere Batasuna.

Referanser
----------

1. ↑  EITB: Sortu launched formally, Hasier Arraiz confirmed as president Arkivert 2014-01-10, hos Wayback Machine.
2. ↑  «EITB: Biografia: Hasier Arraiz, un dirigente forjado durante la década de ilegalización». Arkivert fra originalen 10. januar 2014. Besøkt 11. januar 2014.
3. ↑  «Eusko Legebiltzarra - Parlamento Vasco > Quién es quién > Fichas > Fichas personales > Arraiz Barbadillo, Hasier». Arkivert fra originalen 11. januar 2014. Besøkt 11. januar 2014.
4. ↑  The New York Times: Spain Party Is Denied Legal Status
5. ↑  EITB: Constitutional court grants legal status to banned party Sortu Arkivert 2014-01-10, hos Wayback Machine.
6. ↑  EITB: Sortu launched formally, Hasier Arraiz confirmed as president Arkivert 2014-01-10, hos Wayback Machine.

Portal: Baskerland
**Hasle/Ise Salongskytterlag** (HISSL) er et skytterlag med tilhørighet i bydelene Hasle og Ise i Sarpsborg kommune i Østfold. Laget ble stiftet 1. juni 1997, ved en sammenslåing av de to lagene Hasle Salongskytterlag og Ise Miniatyrskytterlag.

Det eldste av lagene, Ise Miniatyrskytterlag, ble stiftet 20. november 1927. Lagets første formann var Sigurd Thue. Han ble etterfulgt av Godtfred Haakafoss, som var formann i 60 år, fra 1934 til 1994. Laget holdt til i lokalet Varden på Ise, hvor det var en 15-metersbane med 6 standplasser. En 50-metersbane med 15 standplasser ble i 1965 bygget ved Sikkeland på Ise. På denne banen er det senere blant annet blitt arrangert norgesmesterskap 2 ganger. Skytterlaget fikk i 1980 bygget en 10-meters luftgeværbane i kjelleren i rådhuset til tidligere Skjeberg kommune. I 1995 var det slutt på skytingen i Varden, ettersom både lokalet og baneforholdene ikke lenger tilfredsstilte kravene som nå ble stilt. I de 2 årene fram til sammenslåingen var laget derfor uten egen 15-metersbane.

Hasle Salongskytterlag ble stiftet 18. februar 1967. Laget hadde 25 medlemmer fra starten, og deres første formann var Robert Lilleborgen. Laget holdt de første 5 årene til i en brakke ved Hasle trafo. Skytterhuset sto ferdig i 1972, og det er senere blitt påbygget flere ganger. Det rommer i dag en bane med 6 standplasser og skivetrekk.

Det har vært lagt stor vekt på rekrutteringen, og laget har hatt en av fylkets største ungdomsgrupper gjennom mange år.

Eksterne lenker
---------------

* Hasle/Ise Salongskytterlag[*død lenke*]
**Erling Holmøy** (født 25. mars 1959) er en norsk samfunnsøkonom. Han har vært forsker i Statistisk sentralbyrå (SSB) siden 1984, og tidligere forskningsleder. Han har særlig arbeidet med utvikling av langtidsprognorser for norsk økonomi og statsfinanser ved bruk av likevektsmodeller. 

Han vokste opp på Nordstrand i Oslo og er samfunnsøkonom (cand.oecon.) fra Universitetet i Oslo (1984). Hans mor var høyesterettsdommer Vera Holmøy.

Holmøy er særlig kjent for å utført prognosene i Brochmann-utvalgene (i media ofte omtalt som «innvandrerregnskap»). Han har særlig forsket på tallgrunnlaget for Finansdepartementets langtidsplanlegging i perspektivmeldingene og beregning av langsiktige effekter på statsregnskapene av pensjonssystem og skattenivå. 

Han har sittet i det såkalte rederiskatteutvalget og i det rådgivende utvalget for modell- og metodeutvikling i den økonomiske planlegging.

Referanser
----------

1. ↑  Stille etter stormen - NTL-magasinet nr. 10 - 2017
2. ↑  «En usedvanlig dyktig, pliktoppfyllende og arbeidsom jurist». *www.aftenposten.no*. Besøkt 10. april 2022.
3. ↑  «Minneord Vera Holmøy (1931–2021) | FAB». *Tidsskrift for familierett, arverett og barnevernrettslige spørsmål* **(norsk)**. doi:10.18261/fab.20.1.1. Besøkt 10. april 2022.
4. ↑  «Erling Holmøy - Forvaltningsdatabasen - NSD». *www.nsd.uib.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 31. oktober 2017.

Bibliografi
-----------

* Publikasjoner av Holmøy utgitt av SSB
* 

* (no) Publikasjoner av Erling Holmøy i BIBSYS

Eksterne lenker
---------------

* ssb.no Erling Holmøy
* ssb.no Holmøys publikasjonsliste

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Erling Heiestad** (født 7. mars 1905, død 28. mars 1960) var en norsk journalist, motstandsmann og politiker (NKP).

Heiestad ble tidlig engasjert i Norges Kommunistiske Ungdomsforbund, og var på slutten av 1920-tallet NKU-leder.

Han begynte som journalist i *Ny Tid* i Trondheim, og jobbet senere i *Arbeidet* i Bergen og *Arbeideren* i Oslo.

I årene 1931–1933 studerte han ved den såkalte Lenin-skolen i Moskva. På NKPs landsmøte i 1936 Ble Heiestad valgt inn i ledelsen, slik at han satt i partiets sentralkomite da krigen kom til Norge. Han var også sentral da NKP startet sine første illegale aviser, som *Kjennsgjerninger*, *Folkets Røst* og *Friheten*.

I 1941 besøkte han Trondheim for å orientere om forholdene i Oslo og opprette kontakter for avisdistribusjon. Henry Rinnan klarte imidlertid å infiltrere motstandsbevegelsen i byen, og rullet opp en stor del av NKPs organisasjon. Heiestad var blant dem som ble arrestert, brakt til Grini og sendt til Tyskland, men overlevde oppholdet i Sachsenhausen.

Rett etter krigen begynte han som journalist i *Friheten*, som i 1945 ble lansert som dagsavis. Fra 1954 var han nyhetsredaktør i avisen.

Referanser
----------

1. ↑  Side 171. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1
2. ↑  *Dødsfall*, *VG* 28. mars 1960
3. ↑  Side 369. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
4. ↑  side 192. Torgrim Titlestad: *I kamp, i krig. Peder Furubotn 1942-1945*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
5. ↑  Side 63. Hans Luihn: *Den frie hemmelige pressen*, Nasjonalbiblioteket (1999) ISBN 82-7965-010-5
6. ↑  Side 380, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
7. ↑  Side 172. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Olaf Berger** (født 15. september 1871 i Drammen, død 30. juni 1958) var overrettssakfører og politiker. Han var ordfører i Drammen fra 1926 til 1929. Han var fra 1899 sakfører i Drammen, og i perioden 1901-19, formannskapssekretær og deretter medlem av formannskapet og viseordfører. Som formann i Idrettskomitéen gjorde han et grunnleggende arbeide da idrettsplassen på Marienlyst skulle opparbeides.

Han var sønn av skipsfører Bernt Berger og Hanna Henriette Poulsen. Bror av norskamerikaneren Bernt Berger (1866–1919).

I 1961 fikk han en gate i byen oppkalt etter seg da tidligere Skovveien som lå på grensen mellom Drammen og Lier (Åssiden) byttet navn, for ikke bli forvekslet med Skogerveien.

Referanser
----------

1. 1 2   Drammen byleksikon, byleksikon.drmk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Historisk befolkningsregister ID pc00000001448878[Hentet fra Wikidata]
3. ↑
4. ↑
5. ↑

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ole Ulfert Brunbas Lied** | **Drammens ordfører**(1926–1928) | Etterfølger:**Ole Ulfert Brunbas Lied** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Rossija K** (russisk: Россия K, norsk oversettelse: *Russland K*) er et russisk fjernsynsnettverk som hovedsakelig kringkaster kultur- og kunstprogrammer. Den tilhører det statseide kringkastingskonsernet VGTRK. Rossija K startet sendinger 1. november 1997 under navnet *RTR-2*, men bare to måneder etter endret kanalen navn til *Kultura.* 1. januar 2010 ble kanalen omdøpt til dagens navn, Rossija K. Fra 2001 til 2017 videreformidlet også kanalen sendinger fra den europeiske nyhetskanalen Euronews. Sergej Sjumakov har vært kanalsjef siden 2009.

Tv-kanalen produserer en rekke programmer selv, og hovedsakelig innen kultur, kunst og vitenskap. Rossija K spesialiserer seg på programmer innen russisk historie og verdenshistorie samt teknologi, vitenskap, litteratur, musikk, kunst og arkitektur.

Kanalen har rundt 700 medarbeidere, men skal nedbemanne med over 100 ansatte i løpet av 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «ВГТРК – About». *vgtrk.com*. Arkivert fra originalen 9. august 2011. Besøkt 25. november 2017.
2. ↑  «Интеллигент, творец, начальник» **(engelsk)**. Besøkt 25. november 2017.
3. ↑  «Många får gå från statlig rysk kulturkanal - Kulturnytt». Sveriges Radio. 14. juni 2017. Besøkt 25. november 2017.
**Røssvassholmen** (sørsamisk *Sååle*) i Hattfjelldal kommune er Nord-Norges største og Norges nest største innlandsøy. Den ligger i den sørligste delen av Røssvatnet.

Enkelte leksika opererer med samme areal for Helgøya og Røssvassholmen. Nyere beregninger fra Kartverket viser at Helgøya er klart størst. Beregninger basert på oppdaterte kartdata viser at Helgøya er 18,34 km² og Røssvassholmen 17,39 km². Disse er basert på høyeste regulerte vannstand for hhv. Mjøsa og Røssvatnet.

Røssvassholmen naturreservat er et område på 3409 daa på østsida av øya. Begrunnelsen for vernet er «å bevare et område med sjelden og sårbar natur med svært lite påvirket granskog, delvis urskog, med dets biologiske mangfold i form av arter, naturtyper, økosystemer og økologiske prosesser».

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus, Røsvassholmen naturreservat
* FOR 2011-02-25 nr 231: Forskrift om fredning av Røssvassholmen naturreservat, Hattfjelldal kommune, Nordland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Erling Johannes Husabø** (født 29. september 1961 i Leikanger) er en norsk jurist. Han er professor ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Bergen siden 1998.

Husabø ble cand.jur. i 1986 og tok den juridiske doktorgrad i 1994 med avhandlingen *Rett til sjølvvalt livsavslutning?*. Han mottok Meltzer-prisen for yngre forskere i 1995, og har vært konstituert lagdommer i Gulating lagmannsrett og prodekanus ved det juridiske fakultet i Bergen. Han var medlem av Nasjonalt råd for prioriteringer i helsevesenet fra 2000 til 2004, og var medlem av Bioteknologinemnda i perioden 2004–2007.

Han har blant annet engasjert seg i debatten om såkalte kjønnsnøytrale ekteskap og endringer i straffeloven i forbindelse med krigen mot terrorisme.

Fra 1. juli 2019 er han medlem av EOS-utvalget.

Referanser
----------

1. ↑  Husabø får Meltzer-prisen[*død lenke*]
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Erling Johannes Husabø i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Erling Johannes Husabø i BIBSYS
* Hjemmeside
* Kronikk i *Aftenposten* 18. august 2005: «Ekteskap er ikkje kjønnsnøytralt»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
Rester etter det «nye» vaskeriet ved gruvene.  Tommy Gildseth (7 September 2010)
**Røstvangen gruver** ligger midt mellom Kvikne og Tynset i Østerdalen. Gruvedrifta på Røstvangen startet i 1904 og ble drevet sammenhengende helt til de gikk konkurs i 1921. Malmen som ble tatt ut var kobberholdig svovelkis.

Røstvangen hadde vaskeri, postkontor, bakeri, forsamlingshus, bolighus, boligbrakker, butikker og noe så uvanlig som en kino. 

Det nedlagte Eidsfossen kraftverk ble opprinnelig bygget for å forsyne Røstvangen gruver med strøm.

I perioden 1904-1909 var det 100 arbeidere ansatt på Røstvangen. I 1909-1915 ble antallet utvidet til 170. Fra 1916 til 1919 steg antallet fra 170 til 260, men i 1919 startet nedturen da bergverket begynte å få økonomiske problemer. Ved konkursen i 1921 var arbeidsstokken på 120 mann.

Taubanen
--------

18. februar i 1910 sto taubanen klar til bruk for å frakte malmen ned til Tynset.
Den hadde i overkant av 100 kibber og brukte rundt to timer og ti minutter på en tur til Tynset med malm. Hver kibbe kunne ta i overkant av 300 kg med malm, og nesten 30 personer var i arbeid daglig ved taubanen. Etter at malmen hadde vært lagret på Tynset ble den transportert til Trondheim med Rørosbanen, for så å bli sendt til utlandet med skip.

Konkursen
---------

Selskapet gikk konkurs i 1921. Dette var en av de største konkursene Norge hadde opplevd på det tidspunktet. Etter konkursen ble alle maskinene fjernet. Mange av husene ble revet eller sprengt, bortsett fra de største bygningene. Noen av disse er i dag «Heim» på Tynset og «Vidarheim» på Tolga. Alle arbeiderne flyttet fra stedet umiddelbart. De fleste reiste ut av distriktet, men noen holdt seg i traktene rundt Røstvangen.

Eksterne lenker
---------------

* Guidebeskrivelse av gruveområdet brukt ved omvisninger

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Røssjøen** er en innsjø på grensa mellom Nord-Aurdal og Etnedal kommuner, Innlandet fylke. Sjøen har vesentlig tilsig fra elva Døla, som kommer fra Sebu-Røssjøen og Steinbui i øst, samt flere mindre bekker. Utløpet er i sørenden gjennom det korte Stuvevaet til Rotvollfjorden, som ligger på samme nivå, og videre til elva Rotvolla, ei sideelv til Etna.

Sjøen ligger i Røssjøen naturreservat, som er bundet sammen med Langsua nasjonalpark via Storlægeret landskapsvernområde som ligger i mellom.

Det finnes abbor og ørret i sjøen, og det er observert oter. Røssjøen er sammen med Rotvollfjorden den rikeste enkeltlokaliteten innenfor Etnas nedbørsfelt når det gjelder fuglefauna. Det er registrert 85 fuglearter, herunder et høyt antall sårbare og truete arter. Her er også et meget stort antall vannplanter.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. april 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. april 2015
3. ↑  (no) Røssjøen i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  (no) Storlægeret landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  Verdier i Etnavassdraget, VVV-rapport 2001-27 Arkivert 25. november 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* NVE dybdekart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Nelson Mandela kommer fra xhosa-folket, et av de kapoide folkeslagene.
Mellom 1000 og 2000 år gammelt hulemaleri fra buskmenn i Zimbabwe.
**Den kapoide rase** eller **kapoider** (se menneskeraser) er en betegnelse som har vært brukt på urbefolkningen som var utbredt i sørlige Afrika før zuluer og boere fortrengte dem fra 1600-tallet av. Folkegrupper som i dag regnes til dem er khoisan (buskmenn og hottentotter) og delvis xhosa-stammene, som også har et betydelig innslag av bantu. Kapoidene skiller seg fra Zuluene og andre bantuer ved å være mindre av bygning, med mindre framspringende ansiktstrekk og en mer gul eller sandfarget hudfarge og en epikantisk fold i øyekroken («skjeve øyne»). De kapoide språkene er også distinkte, og omfatter spesielle kikkelyder. Xhosaene snakker et bantu-språk, men har tatt opp i seg khoisan-lydene (X-lyden i *xhosa* uttales med denne lyden). Genetiske undersøkelser har senere vist at disse gruppene utgjør en naturlig enhet av beslektede folkeslag.

I forhistorisk tid har kapoide folkestammer levd over store deler av den sørlige Afrika, men har blitt fordrevet fra mange av sine tidligere områder. Historisk drev ikke kapoidene med jordbruk. Buskmenn var nesten rene jegere og samlere, xhosaene drev kvegdrift og hottentottene drev en kombinasjon. Fordi kapoidene på denne måten ikke var i stand til å fø så mange mennesker per kvadratkilometer som jordbruksfolkene (zuluene og boerne) ble de fort fortrengt. I dag er xhosa den mest folkerike gruppen som er tilbake, og utgjør omtrent 18 % av befolkningen i dagens Sør-Afrika, mens buskmenn er uhyre fåtallige og finnes i dag som noen få spredte stammer i Kalahariørkenen.
***Erythraenus*** er en gruppe av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae).

Utseende
--------

En middelsstor, fargerik trebukk. Hannene har forkortede dekkvinger som ikke dekker bakkroppen og flygevingene. Det meste av billene er rødoransje, men antennene, dekkvingenes bakerste del og flygevingenes ytre del er svarte. Antennene er kraftige og sagtakkede (i alle fall hos hannen). Hodet er firkantet, kjevene ikke forstørrede. Pronotum har en pigg midt på hver sidekant og er kraftig innsnevret bak denne. Scutellum er rundet, mye bredere enn langt. De forkortede dekkvingene har rettvinklede "skuldre", med et gult tarrbånd foran den brunsvarte spissen. Hos hannen når de bare omtrent bakover til roten av bakbeina. Bakkroppen er jevnbred, brått tilsmalnende på det bakerste, synlige leddet. Beina er kraftige, leggene (tibiae) noe flatt utvidete.

Levevis
-------

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er natt-aktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Sarawak.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
						* Stammen Anacolini Thomson, 1857
							+ Slekten *Erythraenus* Bates, 1875
								- *Eythraenus borneensis* Bates, 1875

Kilder
------

* Liste over artene
* Prioninae of the World - *Erythraenus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Erythraenus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Erythraenus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Erythraenus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilde av arten
* Bilde av arten
**Kapitalflukt** eller **ulovlig kapitalflukt** (capital outflow) er penger fra korrupsjon og kriminalitet, samt utbytte av lovlig virksomhet som ikke oppgis til beskatning. Ulovlig kapitalflukt og skatteunndragelse utgjør en stor trussel for innteksgrunnlaget i alle land, men er spesielt et stort problem for utviklingsland.

Konsekvenser
------------

Kapitalflukt bidrar til å hindre beskatning, og fører dermed til at stater får inn mindre penger i skatteinntekter. Dette vil i sin tur påvirke alt staten finansierer, som for eksempel sykehus, skoler og lignende. Disse konsekvensene er spesielt tydelige i utviklingsland, hvor det anslås at minst 1260 milliarder dollar forsvinner hvert år i kapitalflukt. Til sammenligning er den årlige bistanden på ca 120 milliarder dollar.

Referanser
----------

1. ↑  [*Skjult - Et hefte om skatteparadis, kapitalflukt og hemmelighold* Publisert: 2012]
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. mai 2013. Besøkt 3. juli 2013.

Litteratur
----------

* *Skjult - Et hefte om skatteparadis, kapitalflukt og hemmelighold*. Tax Justice Network. 2012. [*død lenke*]

Portal: Økonomi
Vår Frue av evigvarende hjelp.
**Sant'Alfonso all'Esquilino**, også kalt **Santissimo Redentore e Sant'Alfonso in Via Merulana**, er en kirke i Roma, dedisert til den hellige Alfonso dei Liguori, grunnlegger av Den allerhelligste Gjenløserens kongregasjon. Kirken ligger ved Via Merulana i rione Esquilino og tilhører sognet Santa Maria Maggiore in San Vito.

Kirkens historie
----------------

Kirken ble oppført 1855–1859 i nygotisk stil etter tegninger av den britiske arkitekten George J. Wigley (1825–1866). Det var den første kirke i Roma i nygotisk stil, og den siste kirke i byen som ble bygget mens paven fremdeles hersket over den som monarkisk statssjef. I kirken æres det undergjørende ikonet *Nostra Madre del Perpetuo Soccorso*, utført av den kretiske skole på 1300-tallet. Fasaden preges av spissbuen og rosettvinduet. Kirken gjennomgikk en ombygging 1898–1900 av arkitekten Maximilian Schmalzl (1850–1930). I interiøret har Eugenio Cisterna utført en rekke malerier.

Tittelkirke
-----------

Santissimo Redentore e Sant'Alfonso in Via Merulana ble stiftet som tittelkirke av pave Johannes XXIII år 1960.

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Litteratur
----------

* *Roma* **(italiensk)**. Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 532. ISBN 88-365-2541-5.
* *Roma: chiese, conventi, chiostri: progetto per un inventario 313—1925* **(italiensk)**. Roma: Edilstampa. 1993. s. 315.
* *Guida insolita ai misteri, ai segreti, alle leggende e alle curiosità delle Chiese di Roma* **(italiensk)**. Roma: Newton & Compton. 2000. s. 22. ISBN 88-8289-419-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sant'Alfonso de Liguori (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Vulkanske søyler på Jupiters måne Io. Månen har høy vulkansk aktivitet på grunn av at månens indre varmes opp av tidevannskreftene fra Jupiter.
**Tidevannsoppvarming** er en effekt der tidevannskrefter fører til at energi fra rotasjon og banebevegelse frigjøres som varme i skorpen på måner og planeter.

Io, en av Jupiters måner, er det legemet i solsystemet med høyest vulkansk aktivitet, og ingen kratre på månens overflate overlever over lengre tid. Månens baneeksentrisitet (en konsekvens av baneresonansen) gjør at tidevannskreftene fra Jupiter deformerer Io. Høyden på overflaten varierer betydelig (med opp til 100 m), og det er friksjonen fra denne prosessen som varmer opp månen indre.

Det teoretiseres at en liknende, men svakere prosess, har ført til at de nedre islagene rundt steinmantelen på Jupiters nest største måne, Europa, har smeltet til vann i et hav under isoverflaten. Det er også mulig at Saturns måne Enceladus har flytende vann under isoverflaten av samme grunn; det antas at isvulkanene som spyr ut vanndamp fra Enceladus skyldes friksjon som følge av at tidevannskreftene beveger på isskorpen og skaper friksjonsvarme.

Beregning av tidevannsoppvarmingen
----------------------------------

Den totale mengden tidevannsoppvarming {\displaystyle q\_{tid}} er gitt ved

{\displaystyle q\_{tid}=63\rho n^{5}r^{4}e^{2}/38\mu Q}
der r er satellittens radius, n er den gjennomsnittelige banebevegelsen, {\displaystyle e} er baneeksentrisiteten, {\displaystyle Q} er en dimensjonsløs dissipasjonsfaktor, og {\displaystyle \mu } er skjærmodulen.

Se også
-------

* Isvulkan
* Tidevannsakselerasjon
* Bundet rotasjon

Referanser
----------

1. ↑  Peale, S. J.; Cassen, P.; Reynolds, R. T. (1979), «Melting of Io by Tidal Dissipation», *Science* **203** (4383): 892–894, Bibcode 1979Sci...203..892P, DOI:10.1126/science.203.4383.892, PMID 17771724, besøkt 2010-10-12
2. ↑  Matson, D. L.; *et al.*; (2006); *Enceladus's Interior and Geysers – Possibility for Hydrothermal Geometry and N2 Production*, 37th Annual Lunar and Planetary Science Conference, abstract 2219
3. ↑  Czechowski, L. 2006, Parameterized model of convection driven by tidal and radiogenic heating, Adv. Space Res, 38, 4, 788-793
Utsikt mot sør fra Kapiti.
**Kapitiøya** er en øy 5 kilometer vest for Nordøya på New Zealand. Den er rundt 8 kilometer lang og 2 kilometer bred. Det høyeste punktet på øya er *Tuteremoana* som er 521 meter over havet. Den siden av øya som vender ut mot havet har flere høye klipper som faller rett ned i havet.

På 1700- og 1800-tallet bosatte maoriene seg på øya. Stammen som slo seg ned på øya brukte den som base for plyndringstokt langs den sørvestlige kysten av Nordøya. Senere ble øya brukt som base for hvalfangere. I 1987 ble øya gjort om til nasjonalpark og i løpet av 1980- og 1990-årene ble det lagt ned mye arbeid for å tilbakeføre øya til sitt naturlige økosystem. Først ble sauer og pungrotter fjernet fra øya, og i 1998 ble rotter helt utryddet fra øya.

Referanser
----------

1. ↑  Kapiti Island Nature Tours
2. ↑  Statistikk for Kapiti Island

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kapiti Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Kapong kommune, i provinsen Phang Nga.
Skogkledd fjellandskap langs riksvei 401, helt nord i Kapong kommune.
**Amphoe Kapong** (Kapong kommune) er en kommune i provinsen Phang Nga i Thailand. Den er den eneste kommunen i provinsen som ikke har kyst, og ligger i de skogkledde fjellområdene i innlandet øst for kysten mot Andamanhavet. Kommunen utgjør 588,8 km² og hadde 12 963 innbyggere i 2005.

Kommunesenteret er tettstedet Kapong med 1 700 innbyggere, ved Kapong-elva som munner ut i Andamanhavet ved kommunesenteret Takua Pa i nabokommunen Takua Pa. Rommani er det andre større tettstedet med nesten 1 500 innbyggere, det ligger helt i nordøst ved riksvei 401, nær grensen mot Khao Sok i Surat Thani.

Kapong-elva med omliggende åser og fjell utgjør nesten hele kommunen. I øst er det en sammenhengende fjellrygg som når opp i 1 050 moh. i sørøst og 898 moh. i nordøst. Den er kledd med tropisk lauvskog og noe regnskog, mens slettelandet rundt elven i vest er dyrket med innslag av banan- og gummidyrking.

Syrelivet er frodig med typiske tropiske arter av slange, krypdyr og øgler. Det holdes noe elefant i skogsområdene i nord.

Riksvei 401 går øst-vest gjennom kommunen helt i nord, den går fra Takua Pa og inn i provinsen Surat Thani. Det er relativt dårlige kommunikasjoner og uregelmessig mobildekning i kommunen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Parkanlegget
**Gunnebo slott** ligger nordøst i Mölndal kommune, mellom Mölndal og Pixbo.

Det ligger nær Rådasjön og Stensjön. Historien til Gunnebo kan følges tilbake til slutten av 1300-tallet, da navnet første gang blir brukt om en storgård med tilhørende kvernhus. 
Det nåværende Gunnebo slott ble bygget av den rike kjøpmannen John Hall d.e. som i 1778 kjøpte Gunnebo for å bygge seg et sommerhus som sto i stil med at han var en av de rikeste mennene i Sverige. Det ble kalt «Rike Hall» i samtiden.
Slottsanlegget inneholder en hovedbygning i tre og et parkanlegg. Parken er en av de best bevarte i Sverige fra sin tid. Arkitekt var Carl Wilhelm Carlberg og mange av originaltegningene hans av Gunnebo er i dag i samlingene til Röhsska museet i Göteborg. Parken er åpen for alle og det blir arrangert guidede omvisninger inne i slottet.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gunnebo slott – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Santo Trafficante jr.** (født 15. november 1914 i Tampa i Florida, død 19. mars 1987 i Houston i Texas) var en sentral skikkelse i den såkalte Tampa-mafiaen i Florida. Han var sønn av Santo Trafficante senior (sr.)  som døde i 1954. På begynnelsen av 1940-tallet slo faren seg sammen med Lucky Luciano, Frank Costello og Meyer Lansky og videreutviklet mafiaens kontroll over gambling på Cuba. Etter farens død overtok Trafficante jr. hele virksomheten til Tampa-mafiaen.

I 1953 ble Trafficante jr. sendt til Cuba for å styre noen av Tampa-mafiaens kasinoer i Havanna. President og diktator Fulgencio Batista mottok $25 000 for hver kasino-lisens og 50 % av fortjenesten fra spillemaskinene (*one armed bandits*). 

Trafficante jr. ble fengslet da Fidel Castro kom til makten i januar 1959, men ble løslatt og utvist til USA etter noen måneder. I september 1960 møttes mafiabossene Johnny Roselli, Sam Giancana og CIA-sjefen Allen Welsh Dulles som var broren til utenriksminister John Foster Dulles. Temaet for møtet var å finne en måte de kunne ta livet av Fidel Castro og reversere revolusjonen på Cuba. I 1961 ble Trafficante jr. og Meyer Lansky deltakere i gruppen som planla å drepe Castro. Sistnevnte tilbød også en million dollar i belønning til den som myrdet Castro. 

Det antas at Trafficante var involvert i mordet på president John F. Kennedy. Warren-kommisjonen som ble oppnevnt for å etterforske mordet på Kennedy, kunne imidlertid ikke finne noen direkte kontakt mellom Trafficante og Jack Ruby, og konkluderte derfor med at Lee Harvey Oswald stod alene bak mordet på Kennedy. Trafficante fortsatte å arbeide for CIA mens han samtidig ivaretok Tampa-mafiaens «forretninger». Trafficante jr. var også involvert i Iran-Contras-skandalen under USAs president Ronald Reagan. 

Den 14. januar 1992 skrev New York Post at Trafficante jr. Jimmy Hoffa og Carlos Marcello hadde vært involvert i mordet på president Kennedy. Det antas også at Trafficante jr. stod bak mordet på sin rival innen mafiaen, Albert Anastasia.

Litteratur
----------

* Deitche, Scott M. (2004) «Cigar City Mafia: A Complete History of the Tampa Underworld», Barricade Books, ISBN 1-56980-266-1

Eksterne lenker
---------------

* Om Tampa-mafiaen på www.americanmafia.com
* Om Santo Trafficante jr. på www.spartacus.schoolnet.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
*Arnolfinis forlovelse* av Jan van Eyck (1434).
**Tidlig renessansemaleri** danner en bro mellom middelalderkunsten og renessansekunsten i den europeiske kunsthistorie.

To områder i Europa var kunstnerisk aktive i denne perioden. I første omgang Italia, og senere Nord-Europa, særlig Flandern. Renessansen betraktes å ha nådd Nord-Europa sent på 1400-tallet, tidlig mot 1500-tallet. Det vil si at mesteparten av den tidlige renessansekunsten i Nord-Europa ble laget mellom 1420 og 1550.

Motiver og symbolisme
---------------------

Kunstverkene i denne perioden består hovedsakelig av religiøse motiv, og kirken var hovedoppdragsgiver for disse kunstnere. Jacobus de Voragines *Den Gyldne Legende* (1260) har vært en inspirasjon for den religiøse symbolisme. Også verdslige motiv ble utført, men ofte religiøst eller mytologisk fremstilt.

Teknikk
-------

* Benyttelsen av perspektiv: Den første store behandlingen av et maleri som et vindu inn i rommet tilsynekom i verkene til Giotto på begynnelsen av det 14. århundre. Sentralperspektivet ble først oppfunnet senere, av Filippo Brunelleschi og Leon Battista Alberti, og videreført innen maleriet av Masaccio. I tillegg til å gi en mer realistisk fremstilling av kunsten, resulterte sentralperspektivet i at flere renessansekunstnere lagde flere malerier.
**Gunnerius Larsen** (født 1838 i Verdal, død 1912 i Levanger) var lærer, klokker, gårdbruker og ordfører i Snåsa i to valgperioder 1884–1887. I alt var han medlem av kommunestyret i 28 år, og varaordfører 1888–1901.

Han gikk på Klæbu seminar 1856–1858, og fikk beste karakter der. Han var huslærer 1858–60, lærer og kirkesanger i Ekne 1860–62 og lærer i Trondheim 1862–69. Han arbeidet som lærer ved Vinje skole i Snåsa fra 1869 til 1905. Han arbeidet som kirkesanger/klokker i Snåsa i den samme perioden. I ettermælet hans som lærer heter det at han var myndig og streng og «hardhendt med barna». I et upublisert manus fra 1926 skrev lærerkollegaen og lokalhistorikeren Hans Skar at Larsen i eldre år hadde mistet interessen for elevene og lærerjobben og «vilde sløse bort tiden med alt annet en skolearbeid.»

Ved siden av skolen og kommunepolitikken var han med på å stifte Snåsa meieri i 1885 og Snåsa handelsforening i 1878. Han var den første formannen i handelforeningen fra 1878 til 1882, og var også formann i Snåsa skytterlag 1877–80 og 1883–84, og i kretsskytterlaget for Midtbygda 1888–91.

Larsen var aktiv i partiet Venstre, men i hans tid i kommunepolitikken var det personvalg med én liste i Snåsa (forholdstallsvalg med flere lister ble først innført i 1910), så han representerte ikke Venstre i kommunestyret.

Han bodde på klokkergården Forberg. Han og kona Louise hadde 11 barn; ekteparet bosatte seg i Levanger da han ble pensjonist, men er likevel begravet på Snåsa. Av de 11 barna utvandret 9 til Amerika, mens to ble igjen i Norge. Den yngste av barna, Ragna Larsen, ble i 1896 den første formannen i Snåsa ungdomslag.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7  Sandnes, Jørn (1960). *Snåsaboka. 2. Bygdehistorien etter år 1800*. Kommunen. s. 231, 288, 318, 340.
3. 1 2 3 4  Skar, Hans (1907). *Det gamle Snaasen ; Snaasens kulturhistorie til aaret 1907*. Mallingske bogtrykkeri. s. 101f.
4. 1 2 3  Rogstad, Kaare Granøyen (1970). *Fest-skrift til Snåsa : ved kyrkja sitt 100 års og 750(?) års jubileum 1. juli 1970*. s. 89f.
5. ↑  «Lærer og kirkesanger Gunnerius Larsen». *Kumur, årsskrift for Snåsa historielag* 2013. Side 26-27. R. Velde er oppført som forfatter.
6. ↑  *Beretning om Snåsen handelsforenings virksomhet i 50-årene 1878–1928*. 1928.
7. ↑  Gjerstad, Joralf (1990). *Fra krambu til varehus*. [Snåsa handelslag]. s. 88. ISBN 8299212804.
8. ↑  Oldervik, Heidun (1999). *Snåsa skytterlag 1874-1999*. [Skytterlaget]. s. 20.
9. ↑  Avdød: Gunerius Larsen; Ministerialbok for Snåsa prestegjeld, Snåsa sokn 1902-1927; Digitalarkivet
10. ↑  Tømmerås, Bodvar (1996). *Snåsa ungdomslag 1896-1996*. Ungdomslaget. s. 50f. ISBN 8299386500.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Samarinbreen** er en 11 km lang og 81 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordlige Sørkapp Land. Volumet er 14 km³. Uten umiddelbare sidebreer er den 11 km lang. Breen strekker seg fra Mefonna og Toverudfjellet (727 m) i sør, til havet ved Samarinvågen i Hornsund-fjorden i nord, øst for Hornsundtind (1429 m). Samarinbreen er både en massiv innlandsbre i sør og en utløper til hav i nord, med en morene langs Samorinvågkysten i nordøst under Meranfjellet. 

Helt nederst i bildkanten strekker Samarinbreen seg fra Samarinvågen i nord (venstre) og sørover (høyre) innover mot Mefonna. Foto: Erlend Bjørtvedt 
Regnet fra nord og med klokken har den sidebreene Stuptindbreen og Vestjøkulen i nordøst, Mefonna i sørøst, Jekselbreen, Søre Kneikbreen og Nordre Kneikbreen i sørvest, og Jakobstigen og Eggbreen i nordvest mot Hornsundtind-massivet.

Samarinbreen har sitt navn etter den russiske fiskeren Samarin, fra Mezen ved Kvitsjøen, som under ekspedisjonene i 1900 og 1901 var med som håndverker på den russiske delen av den svensk-russiske meridianbue-ekspedisjonen (1899–1902).

Referanser
----------

1. ↑  Samarinbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Gunnbjørns Fjeld** er med sine 3 693 meter Grønlands høyeste fjell, og verdens høyeste fjell nord for polarsirkelen. Det er det største av nunatakene i Watkinsfjellene i Ittoqqortoormiit kommune i Østgrønland.

Fjellet ble første gang besteget 16. august 1935 av Augustine Courtauld, Jack Longland, Ebbe Munck, Harold G. Wager, og Lawrence Wager. Det er oppkalt etter Gunnbjørn Ulvsson, oppdageren av Grønland.

Toppen ligger i et vanskelig tilgjengelig område innenfor Blossevillekysten, mellom Tasiilaq og Ittoqqortoormiit. De få som har besteget fjellet har benyttet helikopter eller småfly fra Island.

Innbyggerne i den norrøne bosetningen på Grønland kalte fjellet for «Hvitserk», dvs. «hvit-trøye». Fjellet kan ha vært et viktig referansepunkt for navigasjonen mellom Island og Grønland

Referanser
----------

1. 1 2 3  peakbagger.com (på engelsk)
2. ↑  Johannes Kristoffer Tornøe (1935). «Hvitserk og blåserk» (PDF). *Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelser*. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Petter Bjørstads bestigning 17. mai 2004 (på engelsk)
* Detaljert topografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Gunnbjørn Ulvsson**, sønn av Ulv Kråke, var en norrøn oppdager på første halvdel av 900-tallet som var den første fra Europa som fikk se Nord-Amerika.

Gunnbjørn kom kraftig ut av kurs da han seilte fra Norge og til Island. Han og mannskapet fikk se noen øyer eller skjær som han siden kalte opp etter seg selv, *Gunnbjørnskjær*. Han gikk ikke i land, men fikk korrigert kursen og seilte til Island hvor han fortalte om hendelsen. Senere ble det klart at det var det store, islagte landet, som Eirik Raude senere ga navnet Grønland, han hadde sett.

Grønland er fysisk og kulturelt en del av Nord-Amerika, kun delt fra den kanadiske øya Ellesmere Island ved et smalt strede, og det var delvis bosatt av nordamerikanske folk, inntil historisk tid da norrøne folk fra Norge og Island slo seg ned og hadde en bosetning som varte i flere århundrer.

Den nøyaktige datoen for denne hendelsen er ikke opptegnet i sagaene, men ulike kilder har hentydninger som strekker seg fra 876 og til 932, noe som kun må betraktes som hentydninger. Hvor Gunnbjørnskjær lå er åpent for spekulasjon, og kanskje var det et sted i nærheten av dagens Tasiilaq (Ammassalik) på østlige Grønland.

Det første ferd til Gunnbjørnskjær som ble gjort med hensikt var ved den norrøne oppdageren Snøbjørn Galte Holmsteinsson en gang rundt 978. Snøbjørn gikk i land, men forsøket endte i katastrofe. Siden dro Eirik Raude til Grønland og undersøkte landet i tre år før han bosatte seg med andre norrøne folk. Verken Snøbjørn eller Eirik seilte i blinde. De hadde Gunnbjørns fortellinger om stedet som retningslinjer.

Eksterne lenker
---------------

* Gunnbjörn Ulfsson, Project Gutenberg
* Medieval Mapping Project
* Cheryl L. DeFries, Leif Eriksson: Viking Explorer of the New World

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Gunnel Malmstrøm** (født 10. august 1921, død 7. august 2007) var en norsk oversetter og forlagskonsulent i Aschehoug forlag.

Hun tok magistergraden i litteraturhistorie ved Universitetet i Oslo i 1954 om Pär Lagerkvist, og var ansatt i Aschehoug fra 1955 til 1988. Som forlagskonsulent samarbeidet hun tett med blant andre Torborg Nedreaas, Hans Børli og Ebba Haslund. Samtidig oversatte hun en lang rekke bøker fra svensk til norsk, blant dem bøker av Tove Jansson og Kerstin Ekman. Hun var en av initiativtakerne til Tverrlitterært Kvinneforum i 1978

Hun ble i 2001 tildelt Bastianprisen for barne- og ungdomslitteratur for «en fremragende oversettergjerning» og fikk Norsk kulturråds oversetterpris i 1985 og Kirke- og undervisningsdepartementets oversetterpris i 1981.

Referanser
----------

1. ↑  Bastianprisen; oversetterforeningen.no
2. ↑  *Fortegnelse over barnebøker premiert av Kulturdepartementet 1948-1994*. Oslo: Statens bibliotektilsyn. 1994.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Gunnhilde Høyer** (født 2. august 1983) er en norsk billedkunstner, bosatt i Arendal. Hun arbeider hovedsakelig med maleri og grafikk, ofte basert på dokumentariske avtrykk av objekter fra natur og fauna.

Høyer er utdannet fra Kunsthøgskolen i Oslo, med master i kunstfag (2005-2010). Hun har i tillegg studert ved Einar Granum Kunstfagskole (2004-2005) og ved University of Art and Design Helsinki (2006-2007). I 2010 deltok hun på HATCH-utstillingen i Agder Kunstsenter, en utstilling for nyutdannede kunstnere i regionen. Hun deltok på STUNT i 2011, en gruppeutstilling på Kunsthøgskolen i Oslo. I september 2014 deltok hun på Høstutstillingen. Hun har også separatutstillinger og duo-utstillinger bak seg; blant annet med utstillingen «Unfolds» i Tromsø, utstillingen «Environmental residue» i Arendal (2014), «Registreringer i akvarell» i ARTendal, Arendal (2014) og Jubileumsutstillingen på Sørlandets kunstmuseum i Kristiansand (2015). 

I 2013 mottok Gunnhilde Høyer Aust-Agder fylkeskommunes kunstnerstipend på deling, sammen med tekstilkunstner Elin Igland. Hun har mottatt stipend fra Billedkunstnernes Vederlagsfond (2011, 2015 og 2017), Norske Grafikeres fond (2010) og Bildende Kunstneres Hjelpefond (2010).

Gunnhilde Høyer er medlem av Landsforeningen Norske Malere og Norske Grafikere.

Referanser
----------

1. ↑  *Kurant.* «"ELIMINATOR" Lisa Him-Jensen og Anja Ulset + "Unfolds" Gunnhilde Høyer» Arkivert 4. februar 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 4. februar 2015)
2. ↑  Liv Ekeberg: «To kunstnere» i *Agderposten,* 12. februar 2014, s. 31
3. ↑  Bjørn Lønnum Andreassen: «Spent grafikk-master» i *Agderposten*, 5. juni 2010, s. 60

Eksterne lenker
---------------

* Gunnhilde Høyers hjemmesider
**Geoffrey II** «Ferreol», greve av Gâtinais (født ca. 1004, død 1. april 1046) var en fransk adelsmann i middelalderen. Fra vicomtene av Orleans og grevene av Gâtinais ble forfedrene til Huset Plantagenet som ble det herskende dynasti i England i tre århundrer.

Geoffrey ble født i Seine-et-Loire i Frankrike. Hans far var grev Geoffrey I de Gatinais (av Gâtinais) og hans mor var Beatrix (Beatrice) de Macon. Han var det eneste barnet.

Hans bestefar på farsiden var grev Aubri II de Gatinais, og besteforeldre på morsiden var Alberic II de Macon og Ermentrude de Reims en Rouci. Geoffrey var også en etterkommer av Robert II av Normandie.

Han ble gift med Ermengarde av Anjou (1018–1076) i 1035. De hadde følgende barn:

* Hildegarde de Château-Landon
* Geoffrey III av Anjou, født 1041
* Fulko IV av Anjou, født 1043

Geoffrey II døde i Jerusalem den 1. april 1046. Hans hustru Ermengarde giftet seg på nytt i 1048 med hertug Robert I av Burgund, («den gamle»). Hertugens brutale voldsstyre vendte seg imot ham da han ble myrdet under gudstjeneste sammen med sin hustru den 18. mars 1076.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p24819.htm#i248186, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |

Portal: Historie
**Samarbeidsutvalg** forkortet *SU* er et lovpålagt organ bestående av brukerrepresentanter som skal finnes ved alle grunnskoler i Norge. I noen kommuner har driftsstyret også rollen som samarbeidsutvalg.

Samarbeidsutvalet skal sikre brukermedvirkningen i styringen av skolen, og utvalget har rett til å uttale seg i alle saker som gjelder skolen. Samarbeidsutvalget kan også fungere som skolemiljøutvalg.

Utvalget skal bestå av to representantar for undervisningspersonalet, en for andre tilsatte, to for foreldreråd, to for elevene og to for kommunen. Dersom kommunen delegerer styringsoppgaver til samarbeidsutvalget, kan kommunen oppnevne flere representanter til utvalget.

Foreldreutvalget for grunnopplæringen (FUG) sier følgende: *Kommunen kan velge å oppnevne samarbeidsutvalget som styre for skolen etter § 11 i kommuneloven. Dersom kommunen oppnevner et annet styre for skolen enn samarbeidsutvalget, skal minst to representanter for foreldrerådet være med i styret. Ingen av gruppene elever, tilsatte eller foreldre kan ha flertall i styret alene. Rektor har rett til å møte, tale og komme med forslag.*

Referanser
----------

1. ↑  Opplæringslova § 11-1.

| * v
* d
* r
Foreldrerepresentasjon i barnehage, grunnskole og grunnopplæring |
| --- |
| **Lokalt**: Foreldrerådet **·** Foreldrenes arbeidsutvalg **·** Samarbeidsutvalg i grunnskolen **·** Kommunalt foreldreutvalg **·** Skolemiljøutvalg |
| **Statlig**: Foreldreutvalget for grunnopplæringen **·** Foreldreutvalget for barnehager |