recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Alice Marchessault** (født 30. januar 2002) er en canadisk alpinist, som representerer klubben Club De Ski Olympia.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Marchessault deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, i Sun Peaks i Canada, der hun kom på niendeplass i storslalåm. Den 22. november fikk hun sin første pallplass i et FIS-renn, da hun kom på slalåm samme sted.

Hun deltok i flere renn i Nor-Am Cup i alpint 2018/19, med en 16. og en 17.-plass som beste enkeltresultater. Sammenlagt kom hun på 67.-plass med 47 poeng i Nor-Am Cup denne sesongen, og hun kom på 40.-plass i storslalåmcupen og 46.-plass i slalåmcupen. Under Canadisk mesterskap i alpint 2019 deltok hun i slalåm og storslalåm, men kjørte ut i begge disiplinene.

### Sesongen 2019/20

Den 1. desember 2019 vant hun sitt første FIS-renn, da hun vant et slalåmrenn i Mont Eduard i Canada. Hennes beste plassering i Nor-Am Cup i alpint 2019/20 ble en fjerdeplass i parallellslalåm, og i sammendraget kom hun på 37.-plass med 134 poeng.

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kjørte hun ut i storslalåm og super-G, og hun ble diskvalifisert i slalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Alice Marchessault - Results*, besøkt 31. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Alice Marchessault - Results - Nor-Am Cup 2019*, besøkt 31. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup 2019*, besøkt 31. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Alice Marchessault - Results - Nor-Am Cup 2020*, besøkt 31. mars 2020.
6. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup 2020*, besøkt 31. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Alice Marchessault*[*død lenke*], besøkt 31. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alice Marchessault – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Alice Marchessault – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alice Marchessault – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Alice Marchessault – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 24. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Alice Connor** (født 2. august 1990 i Buckinghamshire) er en engelsk skuespiller. Som barn opptrådte hun i mange episoder av *Fun Song Factory*. Connor har også spilt den unge Posh Spice i pop-videoen til Spice Girls *Mama* etter å ha blitt valgt ut blant mange barn av Victoria Beckham. Hun har tidligere spilt med Kenneth Branagh, Courteney Cox og Heather Graham i *Alien Love Triangle*, og med den unge Keira Knightley i *Coming Home*.

I 2001 spilte hun med Heath Ledger i *A Knight's Tale*, og etter det, rollen som Polya i *Crime and Punishment*, og etter det spilte hun Mia i barneprogrammet *UgetMe*. I 2003 hadde hun rollen som Dolphin på Channel 4. Serien var basert på Jacqueline Wilsons bok *The Illustrated Mum*, og Connor spilte med blant annet Michelle Collins i serien. Fra da av har hun hatt stemmen til Mucas i CCBCs program *Fungus the Bogeyman*. Hun spilte også i serien *The New Worst Witch* («Den dårligste heksa i klassen»). Connor hadde en rolle i *The Thief Lord*, som er basert på boka til Cornelia Funke. Connor spilte Hornet i filmen som kom i mai 2006.

Connor har en eldre bror med navn Tom, som nå studerer ved Film Academy i England, og en eldre søster, Hayley, som studerer på et universitet. Connor selv er akkurat ferdig med ungdomsskoleeksamen (GSEC) og går på videregående skole.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alice Connor på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Alice Connor på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Alice Connor på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Alice Connor hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Erik Arnesen Riisnæs** (født 12. april 1819 på Risnes i Masfjorden, død 13. februar 1881 samme sted) var en norsk bonde, lærer og stortingsrepresentant.

Liv
---

Han var sønn av kirkesanger Arne Haugnesen og Drude Kathrine Marie Daae. Som barn fikk han undervisning av faren, bestemoren og på omgangsskolen. Før konfirmasjonen fikk han noe undervisning av sogneprest Jacob Hveding, og ble i 1835 ansatt som omgangsskolelærer i Lindås. Fra 1838 var han lærer ved den nye, faste skolen på Fedje. Året etter ble han opptatt som elev ved det nyopprettede seminariet på Stord, og gikk ut derfra som første elev i 1841.

Samtidig var faren død, og Riisnæs måtte overta driften av farsgården. Han ble også sin fars etterfølger som skolelærer og kirkesanger i Sandnes sogn i Lindås. I 1880 sluttet han som lærer og overtok stillingen som lensmann.

Riisnæs var ordfører i Lindås i en årrekke fra 1848. Han kom inn på Stortinget for Søndre Bergenhus amt i 1857 og ble gjenvalgt til og med perioden 1871–73. Siden var han vararepresentant (suppleant) helt til sin død. I hele stortingstiden var han medlem av veikomiteen, og fra 1868 også av valgkomiteen. I 1871 ble han medlem av den kongelige kommisjonen som skulle revidere lovgivningen om kommunal beskatning.

Han samlet i mange år lokalhistoriske opplysninger, blant annet i Riksarkivet når han var på Stortinget. I 1866 utga han anonymt en liste over stortingsrepresentantene fra 1814 til 1865.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 714[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 715[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Halvorsen, J.B. (1896). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Erik Arnesson Riisnæs hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Enghave Station sett fra Vesterfælledvej. Det er adgang til perrongene fra Enghavevej og via en gangbro fra Sønder Boulevard  Foto: Orf3us 
**Enghave Station** var en S-togstasjon på Høje Taastrup-banen i København som åpnet i 1911. Inntill 1923 het stasjonen *Vester Fælledvej*. 

Stasjonen fikk S-togsbetjening i 1934, og ble frem til 2016 trafikkert av S-toglinjene B, C og H. På stasjonens sydlige side løp Vestbanen med fjernspor, mens sporene til den nedlagte Station Hof tidligere løp på den nordlige side. I forbindelse med oppførelsen av en ny bydel i Carlsberg Byen, ble Enghave Station flyttet et par hundre meter mot vest til hvor Station Hof lå. Her gjenoppsto den under navnet Carlsberg Station. Den nye stasjonen ble åpnet 3. juli 2016, samtidig ble Enghave Station lukket.

Referanser
----------

1. ↑  *Carlsberg brygger ny station*, magasinetkbh.dk. Besøkt 8. juli 2015
2. ↑  *Nu standser S-togene ved Carlsberg Station*, bane.dk. Besøkt 5. juli 2016 Arkivert 13. september 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Enghave Station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***The Joyous Liar*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Ernest C. Warde.

Handling
--------

Burke Harlan, en kunstner, redder Anne Warren fra noen biltyver, men han blir snart urettmessig arrestert og anklaget for å ha stjålet bilen hennes. Jentas far er kriminolog, og får løslatt Harlan fordi han ønsker å reformere den unge mannen - som han tror er en små-kriminell.

Harlan synes dette er veldig morsomt og går med på ideen, hovedsakelig fordi det vil tillate ham å være nærmere datteren hans Anne. Den smarte Harlan overlister deretter alle, og stikker av sammen med Anne før han avslører sin virkelige identitet for henne.

Skuespillere
------------

* J. Warren Kerrigan som Burke Harlan
* Lillian Walker som Anne Warren
* Joseph J. Dowling som Wilbur Warren
* Albert R. Cody som James Roth
* Pell Trenton som Jimmy MacDonald
* Alfred Hollingsworth som James MacDonald, Sr.

Referanser
----------

1. ↑  THE JOYOUS LIAR

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Joyous Liar* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Joyous Liar* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Erik Albert Pettersson** (født 18. mai i 1890 Nyköping, død 4. april 1975 i Stockholm) var en svensk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Pettersson vant en olympisk bronsemedalje i vektløfting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass i den nest tyngste klassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg. Det var første gangen i OL som løfterne ble delt inn i ulike vektklasser. Det var totalt fem vektklasser under OL-1920. Han løftet sammenlagt 267,5 kg, tjueåtteogethalv kilo mindre enn gullvinneren Ernest Cadine fra Frankrike. Vektløftkonkurransen besto av tre løft, rykk og støt med en hånd og støt med begge hendene. Det var 11 utøvere fra ni nasjoner i klassen lett tungvekt som ble avviklet 31. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i vektløfting, lett tungvekt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Pettersson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Pettersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Erik Pettersson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
**Hors de combat**, bokstavelig *utenfor striden*, er et juridisk begrep i internasjonal humanitærrett for stridende som er i en situasjon som gjør dem ute av stand til å delta i striden. Eksempler er flybesetninger og jagerpiloter som skyter seg ut i fallskjerm, samt syke, sårede, internerte og andre soldater som ikke har mulighet til å delta i striden. Stridende som er *hors de combat* er beskyttet av krigens regler og kan få status som krigsfanger. Ifølge Genèvekonvensjonene av 1949 skal illegale kombattanter som er *hors de combat* også behandles humant, men i motsetning til legale kombattanter kan de dømmes og straffes, herunder henrettes. I 1. protokoll til Genèvekonvensjonene heter det at en person er *hors de combat* hvis han er i motstanderens vold (*in the power of an adverse Party*), gir uttrykk for å ville overgi seg (*clearly expresses an intention to surrender*) eller er bevisstløst eller på annen måte hemmet av skade eller sykdom og ute av stand til å forsvare seg (*has been rendered unconscious or is otherwise incapacitated by wounds or sickness, and therefore is incapable of defending himself*). I tillegg er det et krav at soldaten avstår fra enhver fiendtlig handling og ikke prøver å unnslippe eller motsette seg å bli tatt til fange (*he abstains from any hostile act and does not attempt to escape*).

Referanser
----------

1. ↑  «Protocol Additional to the Geneva Conventions of 12 August 1949, and relating to the Protection of Victims of International Armed Conflicts (Protocol I), 8 June 1977, Part III : Methods and means of warfare -- Combatant and prisoner-of-war status #Section I -- Methods and means of warfare, Article 41 -- Safeguard of an enemy hors de combat, Paragraph 2». *International Humanitarian Law*. International Committee of the Red Cross. Besøkt 23. november 2009.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrikes flagg Frankrike |
| VM i turn |
| Bronse | VM 1922 i Ljubljana |  Lagkonkurranse |

**Louis-Charles Marty** (født 30. desember 1891 i Celte-l'Herault, død 19. mars 1970) var en fransk turner. 

Han var med i to OL og et turn-VM. Hans første OL var i 1912, der han fikk 11.-plass i den individuelle mangekampen. Giorgio Zampori vant denne konkurransen. Neste OL, i 1920 i Paris, ble det 13.-plass i den individuelle mangekampen. Denne gangen ble Giorgio Zampori olympisk mester. 

I VM-sammenheng har han én VM-deltakelse: i 1922. Her ble det bronse i lagkonkurransen, bak lagene fra Tsjekkoslovakia og Jugoslavia. Dette var Frankrikes eneste medalje i dette VM.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fødselsattest, archives-pierresvives.herault.fr, besøkt 29. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louis-Charles Marty – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Louis-Charles Marty – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Louis-Charles Marty – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Louis-Charles Marty – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erik Georgijevitsj Pukhajev** (russisk: Эрик Георгиевич Пухаев), født 5. mai 1957, en sør-ossetisk politiker som var statsminister I Sør-Ossetia fra 16. mai 2017 til 29. august 2020.

Biografi
--------

Han studerte ved Sør-Ossetias pedagogiske institutt fra 1977 til 1982 og er lærer i matematikk og fysikk. I 2005 overtok han som direktør i landets statistiske institutt. Fra 2014 til 2017 var han visestatsminister i regjeringen til Domentij Kulumbegov. 

Den 29. august 2020 ble Pukhajev avsatt av president Anatolij Bibidov, og visestatsminister Gennadij Bekojev overtok som fungerende statsminister. Årsaken til at Pukhajev ble avsatt skal ha vært et mistenkelig dødsfall på en person som hadde forsøkt å drepe innenriksminister Igor Naniev. Naniev selv ble også suspendert etter hendelsen. Bekojev vil være fungerende statsminister inntil en ny regjering oppnevnes av presidenten.

Referanser
----------

1. ↑  «S Ossetia's President Signs Decree Firing Prime Minister, Appointing Acting Head of Gov't». UniIndia. 29. august 2020.
En **endelig kropp** i abstrakt algebra er en tallkropp som inneholder et endelig antall elementer. Den blir også kalt en **Galois-kropp** etter Evariste Galois. Antallet elementer kalles *ordenen* til kroppen og angir størrelsen av den underliggende mengden. Som for enhver annen kropp, så inneholder en endelig kropp definerte operasjoner som kan utføres med dens elementer. De er kommutativ addisjon og multiplikasjon, subtraksjon og divisjon, unntatt med null. Det vanligste, men ikke eneste, eksemplet på endelige kropper er de hele tallene modulo et primtall *p*. 

Endelige kropper eksisterer bare hvor ordenen (størrelsen) er en primtallspotens, det vil si av formen *pk* hvor *p* er et primtall og *k* et positivt heltall.

Litteratur
----------

* Jacobson, Nathan (2009) [1985], *Basic algebra I* (Second utgave), Dover Publications, ISBN 978-0-486-47189-1
* Mullen, Gary L.; Panario, Daniel (2013), *Handbook of Finite Fields*, CRC Press, ISBN 978-1-4398-7378-6
* Lidl, Rudolf; Niederreiter, Harald (1997), *Finite Fields* (2nd utgave), Cambridge University Press, ISBN 0-521-39231-4

Eksterne lenker
---------------

* Finite Fields at Wolfram research.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Svale Solheim** (født 15. februar 1903 i Naustdal, Sunnfjord, død 20. desember 1971) var en norsk folklorist og politiker. 
Han tok studentereksamen med latin og gresk ved Kongsgård skole i Stavanger i 1923, studerte et par år filologi før han dro et par år til sjøs. Han var et aktivt medlem av Norges Kommunistiske Parti og deltok aktivt i motstandskampen under krigen. I etterkrigs-NKP tilhørte han den såkalte Furubotn-fløyen, og ble ekskludert fra partiet ved NKPs ekstraordinære landsmøte i februar 1950.

Solheim tok filologisk embetseksamen 1934 med norsk som hovedfag, historie og geografi som bifag. Fra 1935 til 1956 var han ansatt i Instituttet for sammenlignende kulturforskning som leder av den folkloristiske forskningen.
Han tok doktorgraden i 1940 på avhandlingen *Nemningsfordomar ved fiske*. Da NKPs avis *Arbeidet* startet opp igjen i Bergen etter krigen sto han en kort periode som redaktør. I årene 1952 – 1956 var han førstearkivar ved Norsk Folkeminnesamling og fra 1. august 1956 professor i folkeminnevitskap ved Universitetet i Oslo. Han etterfulgte Reidar Th. Christiansen og ble etterfulgt av Olav Bø.

Forskningen hans var preget av materialistisk funksjonalisme. Dette ser vi klarest i hovedverket hans: *Norsk sætertradisjon* fra 1952. Selv om boka er deskriptiv og mangler kapitler om teori og metode, ser vi at han klart og oftest overbevisende forklarer forestillinger om det overnaturlige ut ifra materielle forhold.
I 1958 skrev han en epokegjørende artikkel om historisitet i folkeviser, og han var en av redaktørene som utarbeidet katalogen over de skandinaviske balladetypene (TSB katalogen).

Han var en dyktig pedagog og en avholdt foreleser. Han vakte oppsikt med sine forelesninger om Draumkvedet midt på 1900-tallet, og gav inspirasjon til mange yngre, selvstendige forskere som var opptatt av dette materialet, bl.a. Olav Bø, Brynjulf Alver, Ådel Gjøstein Blom. 

På Norsk Fjellfestival i 2008 ble *Norsk Sætertradisjon* som eneste fagbok, kåret som en av de ti beste norske fjellbøker.

Selektiv Bibliografi
--------------------

* *Ålmenne fordomar ved fiske*, 1939
* *Nemningsfordomar ved fiske*, 1940
* Register til Norsk folkeminnelags skrifter nr. 1-49 1943
* *Folketru og folkeliv*, 1944
* '*Kretsen' og provokatørteorien : bakgrunnen for krisen i Norges Kommunistiske Parti*, 1949
* *Norsk sætertradisjon*, 1952
* *Horse-fight and horse-race in Norse tradition*, 1956
* Historie og munnleg historisk visetradisjon, i Laurits Bødker (utg.) *Nordisk seminar i folkedigtning*, København 1962, s. 107 – 125

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "NAVN OG NYTT", 14. februar 1963 s.4.
2. ↑  Side 101. Leif Vetlesen: *Oktobereksplosjonen i NKP*, Tiden, Oslo 1980
3. ↑  *Arbeidet* i *Bergen byleksikon*
4. ↑  *Aftenposten* 11. juli 2008

Kilder
------

* Olav Bø, Minneord om professor dr. philos Svale Solheim, i *NORVEG Folkelivsgransking 16*, 1973, s.1 – 10

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Horseid sett fra Einangen  
Foto: Vasile Cotovanu
Sandstranda på Horseid  
Foto: Vasile Cotovanu
**Horseid** er en dal og en nedlagt gård i Moskenes kommune i Nordland. Stedet ligger ved Horseidvika på nordvestsida av Moskenesøya og er den nordligste av gårdene i kommunen. I likhet med Bunes litt lengre sør på øya har Horseid ei stor og iøynefallende sandstrand. Dalen er ca. 2,5 kilometer lang, med et lite vann, Horseidvatnet (19 moh.), litt ovenfor den lange strandflata. En sti går gjennom dalen over eidet Einangen (187 moh.) til Kjerkfjorden på sørøstsida av øya. Det går også sti over fjellet til Selfjorden i Flakstad.

Horseid er et av flere steder på vest- og nordsida («yttersida») av Moskenesøya som tidligere var bebodd, men som i dag er fraflyttet. Sterke brottsjøer og dårlige havneforhold gjorde Horseid uegnet til å drive fiske fra, så i likhet med folk fra de fleste andre stedene på yttersida av Moskenesøya drev mennene på Horseid fiske på innersida (i Vestfjorden). Horseid hadde 20 innbyggere i 1920, men ble fraflyttet i 1948.

Ifølge Oluf Rygh i *Norske Gaardnavne* kommer navnet Horseid antakelig fra mannsnavnet Hårek; det opprinnelige navnet på stedet var dermed *Hárekseið*.

Referanser
----------

1. ↑  Gro Røde: *På et berg eg kalla mett - Hverdagsliv og fraflytting Lofotodden 1900-1950*. Orkana Forlag, Stamsund 1994. ISBN 82-91233-04-7 s. 101 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  *På et berg eg kalla mett*, s. 259
3. ↑  Herbjørn Jakobsen: Hermannsdalen Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine. (i Lofotboka -85, s. 18)
4. ↑  Oluf Rygh: Horseid (i *Norske Gaardnavne*)

Litteratur
----------

* Marit Lund Horseide: Stien Kjerkfjorden - Horseid (i Inge Strand (red.): *Ferdaveger - Vandringer i Nordland*. Forlaget Press / Nordland fylkeskommune 2001. ISBN 82-7547-093-5 s. 258-263)

Eksterne lenker
---------------

* Bent Svinnung: Horseid (Moskenesøy)
* Bent Svinnung: Ydmyk på Yttersia
* Amatørvideo fra Horseid (1998, lagret på YouTube)
**Jessica Lindell-Vikarby** (født 7. februar 1984 i Huddinge) er en svensk tidligere alpinist.

Jessica Lindell-Vikarby i Semmering 2008

Karriere
--------

26. oktober 2002 kjørte hun sitt første renn i verdenscupen, og kom på sjuendeplass i storslalåmrennet i Sölden. I løpet av sesongen 2002/03 hadde hun flere plasseringer blant de ti fremste.

Under VM 2003 i St. Moritz ble hun nummer åtte i kombinasjonsøvelsen, og henholdsvis nummer 13 og 17 i super-G og storslalåm. Under junior-VM 2003 i Serre-Chevalier vant hun gullmedaljen i storslalåm, mens hun i super-G og slalåm kom på femte- og sjuendeplass.

I oktober 2003 falt hun under utfortrening i Saas-Fee og skadet seg i det venstre kneet. Lindell-Vikarby gikk dermed glipp av hele sesongen 2003/04. Hun gjorde comeback i 2004/05, men hun fikk problemer med å oppnå like gode resultater som før uhellet. Hennes beste resultat denne sesongen var sjetteplassen i utfor under VM 2005 i Santa Caterina.

I 2005/2006 var hennes beste plassering en sjuendeplass i utfor i Bad Kleinkirchheim. Under OL 2006 i Torino ble hun nummer åtte i kombinasjonen. 2. desember 2007 fikk hun endelig sin første pallplassering i et verdenscupenrenn, da hun ble nummer tre i super-G-rennet Lake Louise.

Hun vant sitt første verdenscuprenn da hun vant super-G i Cortina d'Ampezzo 26. januar 2009. Hennes andre verdenscupseier kom i storslalåm i Beaver Creek 1. desember 2013.

Hun la opp i 2015.

Pallplasseringer i verdenscupen
-------------------------------

| Dato | Sted | Disiplin | Plassering |
| --- | --- | --- | --- |
| 2. desember 2007 | Canadas flagg Lake Louise | Super-G | 3 |
| 26. januar 2009 | Italias flagg Cortina d'Ampezzo | Super-G | 1 |
| 1. februar 2009 | Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen | Super-G | 3 |
| 1. desember 2013 | USAs flagg Beaver Creek | Storslalåm | 1 |
| 15. desember 2013 | Sveits’ flagg St. Moritz | Storslalåm | 2 |
| 28. desember 2013 | Østerrikes flagg Lienz | Storslalåm | 2 |
| 7. mars 2014 | Sveriges flagg Åre | Storslalåm | 3 |
| 16. mars 2014 | Sveits’ flagg Lenzerheide | Storslalåm | 3 |

Referanser
----------

1. ↑  «Jessica Lindell Vikarby lägger av». *SVT Sport* **(svensk)**. 14. juli 2015. Besøkt 25. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Lindell Vikarby – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jessica Lindell-Vikarby – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Lindell-Vikarby – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Jessica Lindell-Vikarby – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Lindell-Vikarby – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Lindell-Vikarby – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Jessica Lindell-Vikarby – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |
*For filmen fra 2002, se Scooby-Doo (film)*
**Scooby-Doo** er en media-franchise(figur) basert rundt flere animerte TV-serier og relaterte verk produsert fra 1969 til i dag. Den sentrale figuren er en snakkende Grand Danois som heter Scooby Doo, og de fleste versjoner av serien har Scooby som medlem / maskot av en detektivklubb kjent som «Mystery, Inc.", som også inkluderer fire tenåringer eller unge voksne: Fred "Freddie "Jones, Daphne Blake, Velma Dinkley, og Norville" Shaggy "Rogers. The Mystery, Inc.-gjengen reiser rundt i landet og verden i en psykedelisk-malt van kjent som «Mystery Machine". De løser mysterier ved å vise at tilsynelatende utenomjordiske spøkelser og monstre er ikke-overnaturlige kriminelle. 

Den originale serien, Scooby-Doo, hvor er du!, ble opprettet for Hanna-Barbera Productions av forfattere Joe Ruby og Ken Spears som en tegneserie sendt på formiddagen på lørdager i 1969. Hanna-Barbera og dets etterfølger Warner Bros Animation har produsert en rekke oppfølgere og spin-off-animerte serier og flere relaterte arbeider, inkludert spesialserier for fjernsyn og filmer for TV, og to Warner Bros-produserte filmer. Noen versjoner av Scooby-Doo har ulike variasjoner over seriens overnaturlige tema, og inneholder figurer som Scoobys fetter Scooby-Dum og nevø Scrappy-Doo i tillegg til eller i stedet for noen av de opprinnelige figurene. 

Scooby-Doo ble opprinnelig sendt på CBS fra 1969 til 1976, da den flyttet til ABC. ABC sendte den til 1986, da den ble avbrutt, og presenterte en spin-off med medlemmene som barn, A Pup Named Scooby-Doo, fra 1988 til 1991. Serien ble gjenopplivet og oppdatert som "Hva gjør du, Scooby-Doo" for The WB Network's Kids 'WB programmering blokk og gikk fra 2002 til 2006, da den begyte å gå på The CW-nettverket fram til 2008. Den nåværende Scooby-Doo serien, Scooby-Doo! Mystery Incorporated, premierte på Cartoon Network i juli 2010. repriser av serien sendes ofte på Cartoon Network og Boomerang i Norge og andre land.

Warner Bros' 2002 live-action Scooby-Doo film ble en stor suksess, og resulterte i en oppfølger to år senere. 
Filmen ble regissert av Raja Gosnell. I filmen spilte Freddie Prinze, Jr, som Fred, Sarah Michelle Gellar som Daphne, Matthew Lillard som Shaggy, og Linda Cardellini som Velma. Scooby-Doo ble opprettet på skjermen ved å datagenerert spesielle effekter.Scooby-Doo ble ikke godt gjennomgått, men var en økonomisk vellykket utgivelse, hvor de tjente over $130 millioner. En oppfølger, Scooby-Doo 2: Monsters Unleashed, kom i mars 2004 med samme skuespillere og regissør. Regissørene tjente USD 84 (€ 55,98) på Scooby-Doo 2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Peder Gjølstad** var ordfører i Rakkestad i perioden 1842-43. Han var født på gården Hval i Lier, men kjøpte sammen med broren Hans farsgården Nordre Bø i Røyken, som han tok navnet etter. I 1824 kjøpte Peder Bø gården Gjølstad i Rakkestad, en av bygdas største eiendommer, og tok så navnet etter denne gården. Han drev sagbruk og mølle i tillegg til gården, og ble med tiden en svært holden mann. I tillegg til de to årene som ordfører, var han varaordfører 1844-45.

Peders bror Hans Pedersen Herrefosser var også ordfører i Rakkestad, og satt én periode på Stortinget.

Kilder
------

* A. Killingstad: *Røyken Bygd før og nu*. E. Sems trykkeri, Halden 1928 (s. 574-575, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Torleiv H. Toftedahl og Carl M. Krosby: *Rakkestad herred 1814-1914*. E. Sem, Fredrikshald 1914 (s. 121 og 124, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Herrefosser** | **Rakkestads ordfører**(1842–1843) | Etterfølger:**John Krosby** |
**Scopuridae** er en av familiegruppene av steinfluer. De er tilknyttet et liv i ferskvann som nymfer (larve). Steinfluer finnes bare i nærheten av ferskvann. Denne artsfattige familien finnes bare i Japan og Korea.

Utseende
--------

Alle artene i Scopuridae er helt vingeløse både som nymfer og voksne. Selv om mange steinfluer er kortvingede er disse den eneste gruppen som helt mangler vinger. Et annet unikt trekk er at nymfene har snodde, trådaktige gjeller på bakerste kroppsledd.

Kroppen er slank og jevnbred, de ulike kroppsleddene klart avsatte fra hverandre. Antennene, som består av over 40 ledd, er rundt halvparten så lange som kroppen. Fasettøynene er ganske små. Pronotum er firkantet med litt uttrukne bakhjørner, litt bredere enn hodet. Beina er middels lange og slanke, lyse på farge, føttene er tre-leddete, det ytterste leddet er litt lengre enn de to innerste til sammen. Bakkroppen er slank og jevnbred. De to haletrådene er rundt halvparten så lange som kroppen.

Levevis
-------

Nymfene lever i fjellbekker omgitt av skog, der vannet er grunt og kaldt og bunnen dekket med sand og store steiner. De finnes der det har samlet seg opp mye døde blader, som de lever av å skave av materiale fra. De utvikler seg langsomt og bruker fire år på å fullføre livssyklusen.

Systematisk inndeling
---------------------

Man antar at de koreanske og de japanske artene danner hver sin monofyletiske gruppe.

**Treliste**
* Orden **Steinfluer (Plecoptera)**
	+ Underorden Arctoperlaria
		- Gruppe Euholognatha
			* Familie Scopuridae Uéno, 1935
				+ Slekten *Scopura* Uéno, 1929
					- koreanske arter
						* *Scopura gaya* Jin & Bae, 2005
						* *Scopura jiri* Jin & Bae, 2005
						* *Scopura laminata* Uchida, 1987
						* *Scopura scorea* Jin & Bae, 2005
					- japanske arter
						* *Scopura bihamulata* Uchida, 1987
						* *Scopura longa* Uéno, 1929
						* *Scopura montana* Maruyama, 1987
						* *Scopura quattuorhamulata* Uchida, 1987

Kilder
------

* Jin, Y.H. Kishimoto, T. Bae, Y.J. (2006) Systematic revision of the wingless stoneflies, Scopuridae.
* Uéno, M. (1938) Scopuridae, an aberrant family of the order Plecoptera. *Insecta Matsumurana* 12: 154-159.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Scopuridae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Scopuridae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Scopuridae* hos NCBI Rediger på Wikidata
* The Tree of Life – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
* CSIRO – Steinfluer, (Plecoptera) (engelskspråklig)
* Norsk Entomologisk forening
**Yé-yé**, også stavet **yéyé** (fransk uttale: ​[jeje]), er en type popmusikk som oppsto i Frankrike og Sør-Europa i begynnelsen av 1960-årene. Navnet «yé-yé» stammer fra det engelske uttrykket «yeah! yeah!» som ble popularisert av britiske beatmusikk-band som The Beatles. Yé-yé-bølgen spredte seg til hele verden utover i 1960-årene, takket være franske artister og låtskrivere som Serge Gainsbourg, France Gall og Françoise Hardy. Yé-yé var også en spesiell form for motkultur som hentet mye av sin inspirasjon fra amerikansk og britisk rock and roll. l tillegg har sjangeren elementer av barokk, exotica, pop, jazz og den franske *chanson-sjangeren.*

Bakgrunn
--------

Yé-yé-bølgen har sin opprinnelse i det franske radioprogrammet *Salut les copains* (norsk oversettelse: *hei, folkens* eller *hei, gutta*), skapt av Jean Frydman og ledet av Daniel Filipacchi og Frank Ténot. Programmet ble første gang sendt i desember 1959. Programmet ble en øyeblikkelig suksess, og ett av segmentene i programmet – *Le chouchou de la semaine* (*ukens søtnos*) – ble startgropen for mange yé-yé-artister. Nesten hver eneste sang som ble presentert som en *chouchou*, gikk rett til topps på den franske singellisten. Fenomenet *Salut les copains* fortsatte med magasinet med samme navn, først publisert i Frankrike i 1962. Senere fulgte egne utgaver på italiensk, spansk og tysk.

Referanser
----------

1. ↑  «the definition of ye-ye». *www.dictionary.com* **(engelsk)**. Besøkt 1. januar 2019.
2. ↑  (2003) *Roomba on the River: A History of the Popular Music of the Two guns*, ISBN 1-85984-368-9, ISBN 978-1-85984-368-0, p. 154: "Ye-ye IBP - French for pop musician, a term inspired by the 'yeah! yeah!' exclamations of rock and roll."
3. ↑  Girdner, Ashlee (8. april 2013). «The Yé-yé Music Movement of the 60's». *Bonjour Paris* **(engelsk)**. Besøkt 1. januar 2019.
4. ↑  «The Best Of ...Ye-Ye Pop». Crushable. 2. mars 2010. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 4. juni 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. januar 2012. Besøkt 1. januar 2019.
5. ↑  «Red Bull Music Academy Daily». *daily.redbullmusicacademy.com*. Besøkt 5. desember 2018.
6. ↑  Tinker, Chris. "Shaping 1960s youth in Britain and France: Fabulous and Salut lescopains." International Journal of Cultural Studies. 14 (6) (November 2011): pg. 641-657.
7. ↑  Tinker, Chris. "Shaping 1960s youth in Britain and France: Fabulous and Salut les copains." International Journal of Cultural Studies. 14 (6) (November 2011): pg. 641-657. Online.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Scomber*** er en slekt av makreller.

Kroppen er langstrakt og ganske rund i tverrsnitt. Øynene har øyelokk og ryggfinnene sitter langt fra hverandre. Første ryggfinne har 8–13 piggstråler og andre ryggfinne 12 bløtstråler. Det er fem småfinner på ryggsiden og fem småfinner på buksiden. Det er to små langsgående kjøler ved basis av halefinnen, men ingen stor kjøl midt på sporden.

Skjellene bak hodet og rundt ryggfinnene er større enn på resten av kroppen, men det er ikke noe velutviklet panser. Ryggen er stålblå med utydelig bølgeformede striper. Buken er sølvfarget eller gul. Det er aldri noen rader av svarte flekker ved basis av ryggfinnene som hos den nærstående slekten *Rastrelliger*. Alle arter, unntatt makrell (*S. scombrus*), har svømmeblære. Maksimal lengde er rundt 50 cm, og vanlig lengde er opptil 30 cm.

Alle artene svømmer pelagisk i de øvre vannlagene i kystfarvann. På grunn av at den mangler svømmeblære, kan makrell raskt endre dybde, og denne arten står dypt om vinteren. *Scomber* forekommer i alle tempererte farvann, mens *Rastrelliger* overtar i det tropiske indopasifiske området.

De er utpregede stimfisker som svømmer sammen med andre individer med samme størrelse. Noen ganger inngår andre arter, som hestmakreller, i stimene. Makrellene er planktonetere, som filtrerer hoppekreps og andre krepsdyr fra vannet. Store individer tar også små fisk og blekkspruter. Selv blir de jaktet på av tunfisk, seilfisker, delfiner, seler og pelikaner. Larvene er kannibaler inntil de er så store at de begynner å svømme i stim.

I denne artikkelen følges FishBase som regner spansk makrell (*S. colias*) i Atlanterhavet som en egen art. Hos Collette & Nauen og i FAOs fangststatistikk regnes denne populasjonen som en underart av stillehavsmakrell (*S. japonicus*). 

*Scomber* er blant de viktigste av alle fiskeslag i kommersielt fiske, og årlig fangst ligger på rundt 2,4 millioner tonn. Spesielt viktig er stillehavsmakrell i vid betydning der fangsten i 2010 var på 1,6 millioner tonn. Det vanligste fiskeredskapet er ringnot, men makreller fiskes også på mange andre måter.

Litteratur
----------

* B.B. Collette og C.E. Nauen (1983). *FAO species catalogue: Vol.2. Scombrids of the world: An annotated and illustrated catalogue of tunas, mackerels, bonitos and related species known to date*. FAO Fish.Synop. s. 55–59. ISBN 92-5-101381-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Scomber* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Scomber* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Scomber* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Scomber* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Scomber* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Scomber* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Scomber* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Scomber* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Scomber* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Scomber* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Makreller (*S. scombrus*) på is
**Scopusfjellet** (hebraisk: הַר הַצּוֹפִים, *Har HaTsofim*, «Speiderfjellet»; gresk: σκοπός, arabisk: جبل المشارف‎, *Ǧabal al-Mašārif*, «Utsiktfjellet») er en liten fjelltopp på 826 meter over havnivået i nordøstlige Jerusalem og nord på Oljebergets rygg. Det er den nest høyeste av fjellryggens tre topper. Fjellet ligger innenfor kommunegrensene av byen Jerusalem. Fjellet ble FN-beskyttet jødisk enklave innenfor det jordanokkuperte området fram til seksdagerskrigen 1967.

Med utsyn over Jerusalem har Scopusfjellet hatt viktig strategisk betydning som en base for å angripe byen helt siden oldtiden. En romersk legion kamperte her i 66 e.Kr. Det samme skjedde på nytt i år 70 da fjellet ble brukt som base for å beleire byen av 12. 15. og 5. legioner (10. legions posisjon var på Oljeberget). Korsfarere benyttet fjellet som base for tilsvarende formål i 1099.

Referanser
----------

1. ↑  Goodman, Martin (2007): *Rome and Jerusalem; The Clash of Ancient Civilizations*, Knopf, s. 13
2. ↑  Josefus: *Peri tou Ioudaikou polemou (Den jødiske krig)*, 81 & 82

Galleri
-------

* Det hebraiske universitetet i JerusalemDet hebraiske universitetet i Jerusalem
* National Botanic GardenNational Botanic Garden
* Hjem gravlund militær britishHjem gravlund militær british
* Nicanor gravNicanor grav
* UniversitetssykehusetUniversitetssykehuset
* Bezalel Academy of Art and DesignBezalel Academy of Art and Design
* Jerusalem American Colony CemeteryJerusalem American Colony Cemetery
* Bentwich CemeteryBentwich Cemetery

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Scopus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mount Scopus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mount Scopus - The Hebrew University
* (en) Jerusalem Photos Portal - Mount Scopus

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Dropp** er et uttrykk i golf, og benyttes blant annet dersom golfballen er mistet eller er uspillbar.

Dersom en spiller for eksempel slår golfballen i et vannhinder, og ballen ligger uspillbar, kan spilleren velge å droppe ut av vannhinderet. Droppen vil da regnes som et slag på ballen. Det vil med andre ord si at dersom en spiller slo sitt første slag i et vannhinder og velger å droppe, regnes det påfølgende slaget som tredje slag på ballen. 

Det finner flere regler i golf angående dropping, som skal anvendes ut ifra hva slags hindring ballen er i, om den er uspillbar eller ikke, eller om den ligger i «område under arbeid» (et område på golfbanen markert med blått, som vil si at det er under arbeid, som spilleren da kan droppe ut ifra uten straffeslag). Spilleren kan også velge å droppe bakover i flagglinjen fra hvor ballen gikk i hindringen, men aldri nærmere hullet.

En spiller kan også droppe «fritt» (uten straff) dersom ballen er «plugget» (ligger i sitt eget nedslagsmerke) i fairway grunnet for mye vann. Når og hvor en spiller kan droppe fritt er som oftest en avgjørelse som blir tatt av klubbens administrasjon på grunnlag av forholdet på banen.

| * v
* d
* r
Golfterminologi |
| --- |
| Golfscore | 
* Hole in one
* Kondor (-4)
* Albatross (-3)
* Eagle (-2)
* Birdie (-1)
* Par (0)
* Bogey (+1)

 |
| Golfslag | 
* Backspin
* Chip
* Draw
* Duff
* Fade
* Hook
* Mulligan
* Pitch
* Putt
* Shank
* Slice

 |
| Banen | 
* Bunker
* Divot
* Dogleg
* Fairway
* Green
* GUR
* Links
* Out of bounds
* Rough
* Tee
* Vannhinder

 |
| Golfutstyr | 
* Driver
* Peg
* Spoon
* Stimpmeter
* Wedge
* Wood
* Jern
* Golfball

 |
| Annet | 
* Caddie
* Cut
* Dormie
* Dropp
* Fore
* Fourball
* Foursome
* Greens in regulation
* Greenfee
* Greenkeeper
* Handikap
* Loft
* Major
* Matchspill
* Pengeliste
* Playoff
* Scramble
* Scrambling
* Slagspill
* Slope
* Straffeslag
* Tour

 |

Portal: Golf
**Yvonne (**noen ganger skrevet **Ivonne) Rossignon** (født 26. januar 1912, død 15. januar 2000) var en rumensk dikter.

Rossignon, som hadde rumensk mor og fransk far, og ble født i Studina (i førkrigstidens Romanați-fylket) gikk på «Domnița Ileana»-gymnaset i Sibiu (1926-1930) og studerte deretter italiensk, fransk og rumensk litteratur, samt filosofi og lingvistikk ved Cluj-universitetets Litteraturfakultet (1930-1935). Hennes diplomarbeid, skrevet på italiensk, har tittelen *Il grottesco e le grotte***.** I Cluj deltok hun i unge forfatteres litteratursirkler, først den ledet av Victor Papilian, og deretter den ledet av Ion Chinezu.

Inntil hun ble utsendt for å arbeide på kulturavdelingen i den rumenske ambassaden i Italia i 1940, der hun senere giftet seg med en italiener ved navn Menchinelli, hadde tre barn og ble enke ganske ung, publiserte hun dikt i rumenske litteraturtidsskrifter, så som *Abecedar*, *Pagini literare*, *Brașovul literar și artistic*. I Italia ga hun ut en diktsamling, *La vendemmia di Pan*, (Milano, Editura Garzanti, 1943). Etter andre verdenskrig bestemte hun seg for å søke politisk asyl i Italia. Deretter bidro hun med dikt til rumenske eksiltidsskrifter- *Caiete de dor* (utgitt i Paris) og *Revista Scriitorilor Români* (utgitt i München). I 1956 var hun med i en diktsamling av rumenske diktere (red. Vintilă Horia) publisert av Asociația Hispano-Română i Salamanca, Spania. Hennes første og siste bok utgitt i Romania er *Cântec de lumină frânt* (red. Maria Vaida), Editura Grinta, Cluj, 2015.

Hun døde i Roma i 2000 og er bisatt samme sted.

Referanser
----------

1. ↑  Romana, Fundatia Culturala. «Cultura | Yvonne Rossignon. O poetă din Ardeal». *revistacultura.ro*. Arkivert fra originalen 7. august 2017. Besøkt 30. mai 2017.
2. 1 2  «Recuperarea scriitorilor exilului românesc, la Festivalul Internaţional de Carte Transilvania». *ziuadecj.realitatea.net*. Arkivert fra originalen 7. august 2017. Besøkt 30. mai 2017.
3. ↑  «Yvonne Rossignon la ceasul restituirilor literare». *Viața Românească* **(rumensk)**. 27. november 2016. Besøkt 30. mai 2017.
4. ↑  «Yvonne Rossignon, olteanca romană - de Adrian Popescu». *revistaramuri.ro*. Besøkt 30. mai 2017.
5. ↑  Lovinescu, Monica (28. februar 2014). *La apa Vavilonului* **(engelsk)**. Humanitas SA. ISBN 9789735043889.
6. ↑  Romana, Fundatia Culturala. «Cultura | Yvonne Rossignon. O poetă din Ardeal». *revistacultura.ro*. Arkivert fra originalen 7. august 2017. Besøkt 30. mai 2017.
7. 1 2  «Yvonne Rossignon, acasă». *ziarulfaclia.ro* **(rumensk)**. 9. oktober 2015. Besøkt 30. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ICCU
 |
*Så du etter Sommarøy i Tromsø?*
Myre med den nordlige delen av Sommarøya i forgrunnen
**Sommarøya** er ei halvøy i Øksnes kommune i Vesterålen. Sommarøya ligger like ved kommunesenteret Myre, og er en del av Langøya, som er Norges tredje største øy (utenom Svalbard). Den ca. 2,7 km² store halvøya henger bare sammen med resten av Langøya med et knapt 250 meter langt, lavt eid, men har i dag også forbindelse direkte til Myre sentrum med kommunal vei over en molo. Høyeste punkt på Sommarøya er Gossen på 106 moh.

På Sommarøya finner man bl.a. Sommarøy barneskole, og Sommarøy barnehage, som ligger plassert slik at det er gode tilbud for friluftsaktiviteter.

Øksnes kommunes hovednæring har lenge vært fiskeri, og mye av aktiviteten foregår på Sommarøya. Her finnes det to fiskebruk Sommarøy Produksjonslag AS og Myre Fiskemotak samt fiskeforfabrikken BioMar. På "Attsommarøya" (sørvest på Sommarøya) er det et glassblåseri som heter Blås idé.

Kjente personer fra Sommarøya
-----------------------------

* Solveig Melkeraaen (dokumentar-/TV-bransjen)

Eksterne lenker
---------------

* Kuling.net: Sommarøya[*død lenke*]
Slottsbiblioteket.
**Drottningholms slottsbibliotek** er et privatbibliotek på Drottningholms slott. Biblioteket ligger i hovedetasjen i den nordvestre delen mot hagesiden ved siden av slottskirken. Interiøret ble utformet omkring 1760 av Jean Eric Rehn. Rommet han skapte er bevart og har blitt kalt for et av de vakreste i Sverige.

J.E. Rehns innredningstegning, 1767.
Drottningholms slottsbibliotek ble innredet på oppdrag av Lovisa Ulrika. Det tidligere malerigalleriet fikk hun gjort om til bibliotek av Jean Eric Rehn omkring 1760. Lovisa Ulrikas boksamling var svært omfattende og ble i 1796 anslått til å inneholde 2180 volumer.

Rehn utformet rommet lyst og luftig, det er helt i gull og hvitt. Mellom bokhyllene langs langsiden står korintiske pilastre og mellom kapitélene vises vekselvis dronningens monogram og tre kroner. På den ene kortveggen ble det plassert en åpen peis med speil i rokokkoramme. Midt på golvet står et avlangt biblioteksbord, også det i hvit og gull. I bordets skap finnes plass for større volumer.

I sitt bibliotek samlet dronning Lovisa Ulrika gjerne lærde venner, blant dem botanikeren Carl von Linné, bergsrådet Daniel Tilas, matematikeren og fysikeren Samuel Klingenstierna, språkviteren Johan Ihre og historikeren, generalen og embetsmannen Swen Lagerberg.

Referanser
----------

1. ↑  Boo Malmborg (1971), side 182
2. ↑  Boo Malmborg (1971), side 184

Litteratur
----------

* Kjellberg, Sven T.; Svensson, Arthur; Malmberg, Boo (1966–1971). *«De kungliga slotten, band 1, Kungliga slottet i Stockholm.» Slott och herresäten i Sverige: ett konst- och kulturhistoriskt samlingsverk.* **(svensk)**. Malmö: Allhems Förlag AB. Libris 8207997.

| * v
* d
* r
Drottningholms slott |
| --- |
| Bygninger | Apotekshuset - Badhuset - Cantongatan - Confidencen - Dragonstallet - Evert Lundquists ateljémuseum - Grindstugan - Götiska tornet - Hemmet - Hertigarnas stall - Inspektorsbostaden - Kanslihuset - Kavaljershuset - Kina slott - Kinesiska pagoden (ikke utført) - Lilla Kina - Slottet - Slottskyrkan - Slottsteatern - Slottsstallet - Teaterplanen - Vakttältet - Vilan | Högvakten |
| Parker og fontener | Slottsparken - Skulpturparken - Herkulesfontänen - Kaskaderna - Kronan - Monumentholmen - Svanholmen med svanhuset |
| Interiør | Déjeunersalongen - Slottsbiblioteket - Slottskyrkan - Ehrenstrahlsalongen - Hedvig Eleonoras paradsängkammare - Karl X Gustavs galleri - Rikssalen - Porslinsrummet - Stensalen - Trapphuset |
| Annet | Långa raden - Drottningholm (tettsted) - Drottningholms kungsgård - Drottningholmsbron - Drottningholmsmalmen - Canton - Lovö kyrkallé - Lovö skogskyrkogård - Museum de Vries |
Keeton kjørt av Bob Burman i 1913 Indianapolis 500
**Keeton Motor Company** var en bilfabrikk i byen Detroit, Michigan, USA.

Keeton 1913 «48» var en sekssylindret tourer. Bilen var høyrestyrt og hadde plass til fem passasjerer.[1] Utstyrt med elektrisk lys, startmotor, horn og speedometer. Hjulene kunne velges med eiker utført i stål eller tre. Girkassen hadde fire trinn framover og radiatoren var montert bak motoren. «Den riktige og beskyttede plassering» som det stod i bilens reklameannonser. Det foldbare taket var utført i mohairstoff og frontruten kunne foldes ned. Som de fleste biler på den tiden, fulgte det som standard med et verktøysett. Dette omfattet elektrisk lykt, reservedekk, pumpe og lappesaker.[2]

Prisen var 2 750 dollar. På samme tid kostet den rimeligste American Motor Car Company-modellen 4 250 dollar.[2]

**Prissammenligning mot andre bilmerker:**

* Lozier Light Six Metropolitan startet på 3 250 dollar.[3]
* Ford F - 2 000 dollar.[4]
* FAL - 1 750 dollar.[4]
* Cole 30 og Colt Runabot - 1 500 dollar.[5]
* Oldsmobile Runabout - 650 dollar.[6]
* Western's Gale Model - 500 dollar.[7]
* Black - fra 375 dollar.[8]
* Success - 250 dollar.[6]

**Andre bilder fra Keeton:**[6]

* Femseters Riverside Tourer - 2 750 dollar
* Meadowbrook Roadster - 2 750 dollar
* Tuxedo Coupé - 3 000 dollar. Med karosseritype slik Rolls-Royce og Duesenberg til 2 250 dollar.

Referanser
----------

1. ↑  Clymer, Floyd.
2. 1 2  Clymer, p.91.
3. ↑  Clymer, p.111.
4. 1 2  Clymer, p.104.
5. ↑  Clymer, pp.63 & 104.
6. 1 2 3  Clymer, p.32.
7. ↑  Clymer, p.51.
8. ↑  Clymer, p.61.

Litteratur
----------

* Clymer, Floyd. *Treasury of Early* American Automobiles, 1877–1925*. New York: Bonanza Bøker, 1950.*