recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anton Jervell** (født 14. juni 1901 i Kristiania, død 29. desember 1987) var en norsk overlege og professor, kjent for sine bidrag til vitenskapen.

Han tok medisinsk eksamen (1925) og studerte ellers i Wien, Paris, England og USA, samt dr.med. på avhandlingen *Elektrokardiographische Befunde bei Herzinfarkt* (Kistes forlag, 1936) om bruk av elektrokardiografi ved hjerteinfarkt. Med Fred Lange-Nielsen oppdaget han «Agdergenet» også kjent som «Jervell og Lange-Nielsens syndrom» (JLNS) (1953).

Jervell hadde sin kliniske utdannelse fra Ullevål sykehus, Rikshospitalet og Gades patologiskanatomiske Institutt ved Haukeland sykehus. Siden virket han som overlege ved medisinsk avdeling, Tønsberg sykehus (1938–56) og Ullevål sykehus (1956–71), samt utnevnt til professor ved Universitetet i Oslo (1956–71). Etter pensjonering praktiserte han indremedisin (1971–80). Han var langtids medlem av Statens Sykehusråd, styreformann i Norsk Medisinaldepot, formann i Det norske råd for hjertekarsykdommer (1966–69), og medlem av Den faste Farmakopekommisjon.

Han var far til medisinprofessor Jak Jervell.

Utmerkelser
-----------

* Christian Xs frihetsmedalje
* ridder av St. Olavs orden

Referanser
----------

1. ↑  Anton Jervell og Fred Lange-Nielsen (1957). «Congenital deaf-mutism, functional heart disease with prolongation of the Q-T interval and sudden death». *American Heart Journal* (54): 59-68.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Utbredelse markert i rødt
**Dadiwankulturen** (forenklet kinesisk: 大地湾文化; pinyin: *Dàdìwān wénhuà*) var en prehistorisk kinesisk neolittisk kultur. Dadiwankulturen er den eldste påviste neolittiske kultur i det nordvestre Kina, og var i sin tid løssplatåets kultursentrum. Den eldste fasen av Dadiwankulturen er datert ca 5900/5800 f.Kr. til 5200 f.Kr.

Det hovedsakelige funnstedet for Dadiwankulturen er ved sørbredden av Qingshuifloden utenfor landsbyen Wuyingxiang 45 km øst for Qin'an i Gansuprovinsen. På funnstedet er det blitt utgravd blant annet 240 hustufter og 71 mausoleer.

Utgravningene av Dadiwankulturen har gitt bevis for flere viktige forhistoriske hendelser:

* Bevis for at hirse ble tørrdyrket ca 5000 f.Kr.
* Funn av Kinas eldste keramikk fra ca 6000 f.Kr.
* Funn av de eldste eksempler på kinesiske skrifttegn (med likheter med de 1 000 år yngre funnene i Banpo)
* De eldste funn av kinesiske palasser.
* Funn av et av verdens eldste betonggulv.
* Funn av et av verdens eldste malerier.

Kulturområdet er i det østre Gansu men strekker seg også godt inn i naboprovinsen Shaanxi.

Dadiwankulturen dekker totalt opp tidsspennet fra ca 5800 f.Kr. til ca 2800 f.Kr. og kan deles inn i fem tidsepoker. Den eldste epoken kalles også Laoguantaikulturen og ligger tidsmessig før Yangshaokulturen. Deretter følger tre faser (tidlig/midtre/sen) som ligger samtidig med Yangshaokulturen. Den femte fasen er yngre enn Yangshaokulturen og kalles også Changshankulturen.
Jordbruket under Dadiwankulturen kan deles inn i to distinkte faser:

* Fase I, Pre Yangshao / Midtneolitikum, ca 5900 f.Kr. til 5200 f.Kr.
* Fase II, Yangshao / Senneolitikum, ca 4500 f.Kr. til 2900 f.Kr.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Dadiwan Relics Break Archeological Records» **(engelsk)**. China.Org 中国网. Besøkt 23. mars 2017.
2. 1 2  «Agricultural origins and the isotopic identity of domestication in northern China» **(engelsk)**. National Center for Biotechnology Information. Besøkt 27. mars 2017.
3. 1 2 3  «The Early Yangshao Settlement at Dadiwan, Qin’an County, Gansu Province» (PDF) **(engelsk)**. Gansu Provincial Institute of Antiquity and Archaeology. Arkivert fra originalen (pdf) 2. april 2017. Besøkt 27. mars 2017.
4. ↑  «大地湾遗址："拜谒"千古之谜» **(kinesisk)**. Sohu.com Inc. Besøkt 2. april 2017.

Litteratur
----------

* Allan, Sarah (red): *The Formation of Chinese Civilization: An Archaeological Perspective*, ISBN 0-300-09382-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Korean Air Lines Flight 902** var et sivilt koreansk rutefly som ble innblandet i en skyteepisode 20. april 1978 nær Murmansk, Sovjetunionen (i dag Russland), etter å ha kommet ulovlig inn i russisk luftrom og unnlatt å svare på anrop fra russiske jagerfly. Opptak av samtaler mellom flyene som var tatt opp av flykontrollen i Rovaniemi viser at pilotene på KAL 902 hadde identifisert seg. To passasjerer ble drept da russiske jagere åpnet ild. 107 passasjerer og besetning overlevde etter at flyet hadde foretatt en nødlanding på en frossen innsjø.

Hendelsesforløp
---------------

 Russisk Sukhoj Su-15 jagerfly med NATO-kallenavn **Flagon** 
Boeing 707-maskinen forlot Paris på en kurs mot Anchorage i Alaska hvor det skulle foreta en teknisk mellomlanding for etterfylling av drivstoff før den videre kurs mot Seoul, Sør-Korea. Etter Anchorage endret det kurs mot sør i retning Murmansk, praktisk talt i stikk motsatt retning enn den som den skulle ha tatt, mot Seoul. Pilotene oppdaget ikke at de var 180 grader ut av kurs og fløy mot Barentshavet og inn i russisk luftrom. Russiske Sukhoi Su-15 *Flagon* jagere ble sendt opp og det koreanske flyet ble i første omgang feilaktig tatt for å være et amerikansk rekognoseringsfly. 

I henhold til russiske rapporter så ignorerte inntrengeren gjentatte ganger å følge etter jagerflyene. Kapteinen på Su-15 fikk ordre om å skyte ned etter at han hadde forsøkt å overbevise sine overordnende på bakken om at det dreide seg om et sivilt fly. Han fyrte av et par raketter som forårsaket betydelig skade på deler av den venstre vinge, punkterte skroget og drepte to av de 97 passasjerene 

Etter å ha blitt truffet forsvant flyet inn i skyene og var for en tid ute av syne for de russiske jagerne. Det ble oppdaget igjen og tilslutt tvunget til å lande på en frossen innsjø som lå 140 km fra den finske grensen. De 107 ombord ble reddet av russiske helikoptre og fløyet til Murmansk.

Passasjerene ble sluppet fri etter to dager. Besetningen ble holdt tilbake og slapp fri først etter å ha gitt en formell unnskyldning og bekreftet at de med hensikt hadde unnlatt å følge jagerflyene. Russland krevde 100 000 dollar som dekning for underhold av passasjerer og mannskap i den tiden de ble holdt tilbake. Passasjerene ble fløyet fra Murmansk til Helsingfors med et fly fra Pan Am hvorfra en Korean Air Boeing 707 tok dem videre til Seoul.

Det koreanske passasjerflyet var blitt så sterkt skadet at det ikke var regningssvarende å reparere det og det måtte avskrives. 

Hendelsen satte det russiske luftforsvar i forlegenhet fordi det koreanske passasjerflyet allerede hadde trengt i russisk luftrom før det ble oppdaget og forsøkt avskåret av jagerne. Det kan ha bidratt til en hendelse fem år senere da russiske jagere skjøt ned et annet koreansk passasjerfly Korean Air 007 som ble skutt ned over Okhotskhavet av sovjetiske jagere i 1983.

KAL Flight 902s planlagte rute i blått; og aktuell og feilaktig rute i rødt.

Eksterne lenker
---------------

* Rapport fra Aviation Safety Network
* Sort-hvitt fotos av KAL B-707 wreckage
* KAL 902 svarer ikke på anrop

Portal: Korea
**Grosvenor Bridge**, også kalt **Victoria Railway Bridge**, er en togbro over Themsen i London, mellom Vauxhall Bridge og Chelsea Bridge.

Grosvenor Bridge består egentlig av to broer, begge bygget rundt midten av 1800-tallet. Den østre siden ble bygget av London, Chatham and Dover Railway i 1858–1860 for å bringe tog til Victoria stasjon. Dette var den første togbroen over Themsen i sentrale London. Den vestre siden ble bygget av London, Brighton and South Coast Railway. Begge broene ble ombygget i stål i 1963–1967, og de opprinnelige utliggerne ble innpakket i betong.

På den nordlige elvebredd er Pimlico i øst og Chelsea i nord og vest; Lister Hospital og Royal Chelsea Hospital ligger umiddelbart i nordvest. På den sydlige bredden er Nine Elms i øst og Battersea i vest. Battersea kraftstasjon ligger rett syd for broen, og Battersea Park er i sydvest.

Se også
-------

* Liste over broer i London

Referanser
----------

1. ↑  Grosvenor Bridge 1967, 1859, 1866, 1907 på Structurae

| * v
* d
* r
Broer i det sentrale London |
| --- |
| 
* Chelsea Bridge
* Grosvenor Bridge
* Vauxhall Bridge
* Lambeth Bridge
* Westminster Bridge
* Hungerford Bridge
* Waterloo Bridge
* Blackfriars Bridge
* Blackfriars Railway Bridge
* Millennium Bridge
* Southwark Bridge
* Cannon Street Railway Bridge
* London Bridge
* Tower Bridge

 | Englands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Flagrax*** er en slekt av rødvinger. De fleste er mer eller mindre røde på farge, dette er et signal om at de er usmakelige og giftige, såkalt aposematisme. En lang rekke insekter, både giftige og harmløse, etterligner rødvingene.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange rødvinger med kraftig skulpturerte, gulbrune til røde dekkvinger, spissen kan være svart. Antennene er trådformede or rundt halve kroppslengden. Pronotum er trapesformet med krfatig ribber som gjerne avgrenser et rombeformet felt i midten.

Levevis
-------

De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Andre arter tar trolig ikke næring til seg som voksne. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sentral-Afrika.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Dictyopterinae Houlbert, 1922
					- Stammen Dictyopterini
						* Understammen Flagraxina Kazantsev, 2004
							+ slekten ***Flagrax*** Kazantsev, 1994
								- *Flagrax auberti* (Bourgeois, 1881)
								- *Flagrax grandis* (Kleine, 1942)
								- *Flagrax parallelus* (Pic, 1922)
								- *Flagrax vanschuytbroecki* Kazantsev, 2017
								- *Flagrax ziminae* Kazantsev, 2017

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Flagrax* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Flagrax* hos NCBI Rediger på Wikidata
Kart som viser hvor KTX går.
**Korea Train eXpress (KTX)** er en høyhastighetsbane i Sør-Korea. Banen forbinder byene Seoul, Busan og Mokpo, og opereres av Korail. Togets teknologi er basert på det franske TGV/LGV og kan oppnå en topphastighet på 350 km/t, men er regulert ned til 305 km/t for de originale togsettene KTX-I av sikkerhetsgrunner.

De nye togsettene, KTX-II er basert på HSR-350x utviklet i Sør-Korea, med en hastighet på over 350 km/t. Landet utvikler neste generasjons testtog, HEMU-400X som skal kunne gå over 400 km/t innen 2012.

Etter tolv års byggevirksomhet ble første del av KTX, Gyeongbulinja, som forbinder Seoul med Busan via Daejeon og Daegu samt Honamlinja, mellom Yongsan, Gwangju til Mokpo åpnet 31. mars 2004. 

Da første del av KTX åpnet i 2004 lå daglig passasjerantall på 70.900, eller en tredel av hva en planla for. Imidlertid har passasjertallet gradvis steget, og passerte 100.000 i desember 2005. Passasjer nr. hundre millioner ble fraktet etter 1116 dagers virksomhet. I 2007 gikk banen i balanse økonomisk sett. I 2009 lå antall daglige passasjerer fremdeles noe over 100.000, mens rekorden for en dag lå på 183.000 passasjerer, satt 26. januar 2009, dagen som også er koreansk nyttår.

| År | Antall pass. |
| --- | --- |
| 2004 | 19,88 million (apr-des) |
| 2005 | 32,37 million |
| 2006 | 36,49 million |
| 2007 | 37,286 million |
| 2008 | 38,02 million |
| 2009 | 37.5 million |
|  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Korea Train eXpress
* (en) Kart
* (en) JRTR 40: Transportation Revolution, the Korean High-Speed Railway
* (en) KTX: Visitseoul[*død lenke*]

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Feddersen & Nissen** er et tidligere Handelshus i Hammerfest, grunnlagt av Anders Rambech Nissen i kompaniskap med Franz Heinrich Feddersen i 1861.

Feddersen & Nissen var et handelshus i Hammerfest som gjennom menneskealdre skulle bli av stor betydning for byens liv, og mange fiskevær langs finnmarkskysten. Etter tre år ble kompaniskapet også befestet med familiebånd, idet Nissen giftet seg med Feddersens datter, Heinriche. I 1895 trådte Franz Heinrich Feddersen ut av firmaet og hans svigersønn Anders Rambech Nissen ble nå eneinnehaver, men bare tre år senere døde begge grunnleggerne med bare en ukes mellomrom. Anders Rambech Nissens sønn Franz Heinrich Feddersen Nissen fikk nå lederansvaret.

Firmaet var en stor eksportør av fisk og ishavsprodukter i landsdelen, og drev ishavsfangst med rundt 11 ishavskuter. Firmaet hadde et stort ishavsbruk på Fuglenes i Hammerfest. Firmaet utviklet seg og hadde filialer i Honningsvåg, Kjøllefjord, Dyfjord, Skjøtningberg, Gjesvær, Tufjord, Mehamn, Berlevåg og Hamningberg. Firmaet drev med både fiskeproduksjon, ishavsfangst, eksport og butikkvirksomhet.

De to sønnene Trygve Nissen og Heinrich Nissen overtok ledelsen av firmaet i 1920. Ishavsbruket på Fuglenes i Hammerfest var et innholdsrikt anlegg, og herfra ble ishavskutene utrustet for avgang fra medio mars med retur første halvdel av mai. Ishavskutene var «Wildflower» og «Sælen» 1910, «Venus», «Altenfjorden», «Drott» fra 1906, «Veiding» bygget i 1918 og innkjøpt i 1923. «Lillan», som den aller nyeste ble bygget for rederiet i 1935. Brukets arbeidsformann helt til evakueringen var bødker Rudolf J.M.Olsen. Han bodde rett ovenfor bruket og var Hammerfests sist arbeidende bødker. Under krigen ble det store anlegget med kaier og pakkhus brent og slettet med jorden. Heinrich Nissen hadde evakuert til Bjarkøy og fortsatte virksomheten delvis derfra. Dette førte til at firmaet ble delt i 1947, og Heinrich overtok ishavsrederiet unntatt ishavskuta M/S «Veiding». Broren Trygve ble i Hammerfest og fortsatte virksomhet her under eget navn, Trygve Nissen AS. Firmaet hadde etter krigen i tillegg virksomhet i Tufjord, Gjesvær, Kjøllefjord, Dyfjord og Mehamn. Krigen førte altså til oppdeling av Feddersen & Nissen og at den store ishavsflåten og ishavsbruket til Feddersen & Nissen på Fuglenes ikke ble gjenoppbygd, med dette ble flere generasjoners ishavsdrift borte fra ishavsbyen Hammerfest historie.

Kilder
------

* *Havet ved din stuedør*, jubileumsskrift i anledning Hammerfest Handelsstandsforenings (HHF) 150-årsjubileum 1844-1994, utgitt 1994
* Hammerfest historielags kalender 2008
«Karyatideterrasen» på Erekhtheion, Akropolis i Athen.
**Kore** (gresk Κόρη – pike/jomfru; flertall *korai*) betegner en type arkaisk gresk skulptur, hovedsakelig i marmor, opprinnelig malt.

Skulpturenes tema var unge kvinner, påkledt, stående frontalt, vanligvis med beina ikke splittet, men samlet, eller med den ene foten satt noe foran. Armene hang som regel ned ved siden av kroppen, eller en arm bøyd og løftet en votivgave av ulikt slag. Kvinnene er kledd, enten i *peplos* eller i *chiton*.

Malt kore, rekonstruksjon utstilt i Glyptoteket i München.
Koreskulpturer var ikke kun frittstående skulpturen, men kunne fungere i greske templer som arkitektonisk element istedenfor søyler, kalt *karyatider*. De mest kjent er karyatidene på sørsiden av Erekhtheion-tempelet på Akropolis fra den såkalte rike tiden (430-410 f.Kr.). Skulpturgruppen kalles populært for «Jomfruenes terrasse» eller mer prosaisk for «Karyatideterrasen»: hver statue utformet forskjellig fra de andre og konstruert på et slikt vis at den mest slanke delen, nakken, er i stand til å holde oppe taket og fremdeles beholde en grasiøs positur.

Den såkalte *Peplos Kore* (se illustrasjon til venstre) er datert til årene 530-520 f.Kr. Den ble funnet i Athen og står i dag i Akropolismuseet i Athen. Det har blitt fremmet spekulasjoner om skulpturen fremstiller gudinnen Athene. Det er dog flere teorier til hvem disse skulpturene var ment å representere, og om de avbildet dødelig eller guddommer. En teori på det sistnevnte er at de representerer en opprinnelig khthonisk guddom *Kore*, senere identisk med Persefone, datter av Demeter og Zevs, hustru av Hades og dronning og gudinne av underverdenen, – og kore således en gudedatter i triaden av modergudinner, en kult eller votivfigurer knyttet til en jomfrugudinne.

Den mannlige motpart til koreskulpturer er *kouros* (flertall *kouroi*), og i begge tilfeller er de avbildet med et behersket «arakisk smil», men i motsetningen til korefigurene som alltid er påkledd, er kouroi alltid nakne, unge menn stående frontalt med delt bein, eller det ene noe foran det andre. Korenes klesdrakter var opprinnelig malt i sterke farger, stundom i komplekse mønstre, og de hadde ofte forseggjorte hårfrisyrer. Noen av frisyrene kan i stil minne om tilsvarende egyptiske og minoiske. Sammenlignet med kouroi kan korene virke mer avslappet og stående i en mer naturlig positur.

Litteratur
----------

* Karakasi, Katerina: *Archaische Koren*. Hirmer, München 2001, ISBN 3-7774-8840-2.
* Guralnick, Eleanor: «Proportions of Korai», *American Journal of Archaeology*, Vol. 85, No. 3 (Jul. 1981), ss. 269-280.
* Richter, G.M.A.: *Korai. Archaic Greek Maidens, a Study of the Development of the Kore Type in Greek Sculpture*, 1968.
* Stieber, Mary: *The poetics of appearance in the Attic korai*. Univ. of Texas Press, Austin 2004, ISBN 0-292-70180-2.

Eksterne lenker
---------------

* Korai – Ancient-Greece.org
* Galleri – Mlahanas.de

Portaler: Kunst | Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN
 |
**Hanne Karine Schaulund** (født 27. mai 1953) er en norsk forfatter og journalist.

Hun er utdannet ved Norsk Journalistskole og tok hovedfag ved Universitetet i Oslo (1984). Hun har også arbeidet som lærer.

Schaulund var på 1980-tallet engasjert i kvinnebevegelsen, og satt en periode som redaktør for Kvinnefrontens tidsskrift *Kvinnefront*, senere *Kvinnejournalen*.[] Hun har sittet i redaksjonen for tidsskriftet *Ikkevold* og har skrevet for *Klassekampen*.

Hun har vært bosatt på Bøler i Oslo. Hun har blant annet vært styremedlem i Bøler Arbeiderpartilag, vararepresentant i bydelsutvalget og med i redaksjonen i Bølers menighetsblad *Bølerposten*.[]

Bibliografi
-----------

* *Vannlinjen*, roman, Aschehoug (1995) ISBN 82-03-17591-0
* *Den første av de fire*, roman, Aschehoug (2000) ISBN 82-03-18344-1

Referanser
----------

1. ↑   forfatterkatalogen.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hanne Karine Schaulund i Forfatterkatalogen

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Hanne Müller** (født 1. februar 1947, død 18. november 2012) var en norsk sosialantropolog. Hun jobbet blant annet som førsteamanuensis ved Høgskolen Stord/Haugesund.

Hun hadde bakgrunn fra ml-bevegelsen, og var medlem av AKP(m-l) fra 1973 – 1982. Hun var medlem av partiets distriktsstyre i Hordaland i årene 1974 – 1975, og forkvinne i Kvinnefronten i Bergen i 1974 – 1975.

Hanne Müller ble mag. art. i 1978, ved Sosialantropologisk institutt, Universitetet i Bergen. Hun ble dr. philos. i 2000 ved samme institusjon. Hun har siden arbeidet med forskning knyttet til arbeidsliv – først som stipendiat, siden som forsker, ved SEFOS, Universitetet i Bergen. Hun var en periode førstelektor ved samme institusjon. Fra 2007 av er hun i stilling som førsteamanuensis.

Müllers dr. philos.-grad, kalt *Indre erfaring som antropologisk blikk og stemme*, var et arbeid som på antropologisk vis tematiserte «taus kunnskap» i norsk arbeidsliv.

Referanser
----------

1. ↑  Minneord, side 24 *Bergens Tidende* 15. mars 2013
2. ↑   Terje Tvedt (red): *(ml)*, side 237. Ad Notam forlag, Oslo (1989) ISBN 82-417-0023-7

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Hanne Müller i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Hanne Müller i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** CRIStin
 |
**Hanne Refsholt** (født 16. november 1960) opprinnelig fra Larvik i Vestfold, nå bosatt i Oslo er sivilagronom/cand.agric fra Universitetet for miljø- og biovitenskap på Ås og har en MBA fra BI. Hun var konsernsjef i TINE SA fra februar 2005 fram til 31. desember 2018. I mars 2007 ble hun av avisa Nationen kåret til den mektigste kvinne i norsk landbruk.

Refsholt begynt i på forsknings- og utviklingssenteret til TINE på Voll i 1988, og ble senere produktutviklingssjef. I perioden 1996-1998 var hun direktør i Kjøttbransjens Landsforbund, men kom tilbake til TINE som direktør for forsknings- og utviklingssenteret i 1998. Hun ble viseadm. direktør i TINE i 2001, og visekonsernsjef i 2002.

Refsholt ble 3. april 2007 valgt til ny styreleder i Domstein ASA. Hun er også styreleder i Norseland Inc. TINEs heleide datterselskap i USA.

Referanser
----------

1. ↑  Nationen:Her er landbrukets viktigste kvinner Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Firdaposten:TINE-sjef blir styreleiar i Domstein

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Hanne Yung Qvigstad** (født 23. august 1972 i Seoul, Korea) er en norsk popartist kjent som **Hanaumi**. Hun kom til Norge seks år gammel, og er oppvokst i Drøbak. Før hun ble sangartist hadde hun hatt plass på Norges landslag i taekwondo, og tjenestegjort 15 måneder i Marinen.

Som artisten Hanaumi er hun mest kjent for singelen «Fisherman's Net» som lå på toppen av VG-lista i 1996. Hun debuterte med singelen *I Don't Wanna Wait* i 1995. Den ble mye spilt på radio. Gjennombruddet kom med sangen «Fisherman's Net» som lå hele 12 uker med beste plassering på 9.-plass på VG-lista i 1996. Det ble diskutert om refrenget i sanget var «I was *born* in fisherman's net» eller «I was *caught* in fisherman's net». Det ble senere oppklart av Hanaumi selv at det hun synger er «caught». Samme året kom debutalbumet *Hanaumi* ut og den lå fire uker på VG-lista. Den ble også populær i Japan. I 1998 kom hun med dance-singelen «Japanese Boy». 

På slutten av 1990-tallet endte imidlertid sangkarrieren i en nedtur, og åpen økonomisk konflikt med daværende manager Alf Wigen. Etter dette ble det stille rundt Hanaumi, men i 2006 var hun tilbake med albumet *Games You Play*.

Diskografi
----------

Album
* *Hanaumi* (1996)
* *Partylife* (1998)
* *Games You Play* (2006)

Singler
* *I Don't Wanna Wait* (1996)
* *Fisherman's Net* (1996)
* *Japanese Boy* (1998)
* *Games You Play* (2006)
* *How Did You Wait For Me* (2006)

Referanser
----------

1. ↑  «En ny norsk popblomst», *Aftenposten* 19. januar 1996, s. 38
2. ↑  «I en tynn tråd», *Dagbladet* 29. mai 1996, s. 35
3. ↑  «Må betale 125 000 til manager», *Dagbladet* 5. januar 1999, s. 44

Eksterne lenker
---------------

* Hanaumi - *I Don't Wanna Wait* musikkvideo YouTube
* Hanaumi - *Fisherman's Net* musikkvideo YouTube
* Hanaumi - *Japanese Boy* YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Blackie's Redemption*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av John Ince.

Handling
--------

Kjeltringen Boston Blackie er fast bestemt på å endelig bli lovlydig. Men greven Fred planter en stjålet edelstein på ham, og Blackie blir snart arrestert og dømt til tjue år i fengsel. Greven Fred forsøker deretter å vinne Blackies forlovede Mary Dawson for seg selv, men Mary avviser ham. Blackies eneste håp om å stikke av fra fengsel går via sykehuset, så han klarer å komme dit i en svekket tilstand.

Blackie rømmer snart fra sykehuset, men blir forfulgt av en vaktmester. Blackie nekter å skyte den forsvarsløse mannen, og vaktmesteren anerkjenner derfor Blackie som en hederlig person - og lar ham komme seg unna. Blackie planlegger deretter å ta hevn mot greven, og reise på ferie til Honolulu sammen med Mary.

Skuespillere
------------

* Bert Lytell som Boston Blackie
* Alice Lake som Mary Dawson
* Henry Kolker som Fred
* Bernard Durning som Sober Dent
* Jack Duffy

Referanser
----------

1. ↑  BLACKIE'S REDEMPTION

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Blackie's Redemption* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Blackie's Redemption* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Blackie's Redemption* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Blackie's Redemption* på Silent Era Rediger på Wikidata
Andromeda lenket til en klippe, et maleri av Rembrandt
**Andromeda** (gresk: Ἀνδρομέδα) var i gresk mytologi en figur som var lenket til en klippe for å bli spist av et sjømonster og ble reddet av Persevs som hun senere giftet seg med. Andromeda er den latiniserte formen av det greske Ανδρομέδη (*Andromedē*). Betydningen av navnet er «å tenke på en mann» fra ανδρας (*andros*) «av mann», satt sammen med μηδομαι (*mēdomai*), «å tenke, å være opptatt av» .

Andromeda var datter av Kefevs og Kassiopeia, konge og dronning av det fønikiske kongedømmet Etiopia. Kassiopeia hadde skrytt av å være like skjønn som nereidene og fikk Poseidons hevn over seg. Han sendte en oversvømmelse og et sjømonster som drepte både mennesker og dyr. Orakelet i Ammon annonserte at det ikke ville finnes hjelp før kongen utsatte sin datter Andromeda for monsteret, derfor ble hun lenket til en klippe ved kysten.

Persevs returnerte etter å ha drept gorgonen Medusa, fant Andromeda, drepte monsteret, satte henne fri og giftet seg med henne til tross for at hun var lovet til Finevs. I bryllupet fant det sted en krangel mellom rivalene, og Finevs ble til en stein da han fikk se hodet til gorgonen.

Andromeda fulgte sin mann til Tiryns i Argos. Persevs og Andromeda hadde seks sønner (*perseidene* som har gitt navn til meteorittsvermen Perseidene): Perses, Alkaios, Helevs, Mestor, Sthenelos og Elektryon. De hadde også datteren Gorgofone. Deres etterkommere hersket over Mykene fra Elektryon til Eurystevs. Etter ham fikk Atrevs kongedømmet. Ifølge denne mytologien er Perses stamfar til perserne.

Etter at hun døde ble hun plassert blant stjernebildene i den nordlige stjernehimmelen av Athene, nær Persevs og Kassiopeia, kjent som stjernebildet Andromeda. De antikke dramatikerne Sofokles og Evripides (og i mer moderne tider Pierre Corneille) gjorde fortellingen til emnet i tragedier. Fortellingen er også visualisert i tallrike antikke kunstverk.

Litteratur
----------

* Pseudo-Apollodorus: *Bibliotheke* II, iv, s. 3-5
* Ovid: *Metamorfoses* IV, s. 668-764.
* Edith Hamilton: *Mythology*, del tre, s. 204-207

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andromeda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Andromeda (mythology) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Androzelma*** er en slekt av løpebiller som hører til gruppen graveløpere og lever mer eller mindre underjordisk.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 9 millimeter, tross artsnavnet som betyr kjempe), avlang, glinsende brunsvart løpebille. Hodet er avrundet firkantet, noe flatt, bredere enn langt, med markerte kantrender og flere furer, i midten med store, noe uregelmessige punktgroper. Kjevene (mandiblene) er ganske kraftige og nesten så lange som resten av hodet. Fasettøynene er forholdsvis små og flate og sitter bak midten av sidekanten. Antennene er tynne, litt kortere enn hode + pronotum. Pronotum er nesten kvadratisk, forhjørnene avrundede, bakhjørnene litt uttrukne og skarpe. Det har en bred midtfure og tett, grov punktering. Dekkvingene er jevnbrede med kraftige punktrader. Hos denne arten er "stilken" mellom pronotum og dekkvingene, typisk for graveløpere, ganske kort og lite påfallende. Beina er korte og kraftige, tilpasset graving.

Levevis
-------

Graveløperne er rovdyr som lever mer eller mindre underjordisk, der de graver ganger. Biologien til denne arten er forøvrig ukjent.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Vietnam.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera** Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Adephaga
		- Overfamilien løpebiller og vannkalver, Caraboidea
			* Familien løpebiller, Carabidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien **Graveløpere, Scaritinae** Bonelli, 1810
					- Stammen Salcediini Alluaud, 1930
						* Understammen Androzelmina R.T. Bell, 1998
							+ Slekten ***Androzelma*** Dostal, 1993
								- *Androzelma gigas* Dostal, 1993

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Androzelma* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Androzelma* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Androzelma* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Jersey-pund** er en lokal utgave av britisk pund utgitt av myndighetene på Jersey. Det har samme verdi som britisk pund. Et pund er inndelt i 100 *pence*. Jersey-pundet er ikke å regne som en egen valuta og har derfor heller ikke en egen ISO 4217-kode. Hvis det er behov for en kortform, blir *JEP* brukt.

Jersey har ingen egen sentralbank og Jersey-pund blir utstedt direkte av styresmaktene på øyen. Britiske sedler utgitt av Bank of England sirkulerer side om side med lokalt utgitte sedler. Begge er tvungne betalingsmidler på Jersey. Også sedler utgitt på Guernsey og av banker i Skottland er i sirkulasjon. Pundsedler utgitt på Jersey er ikke tvungent betalingsmiddel i Storbritannia.

1/13 av en Jersey-shilling eller 1/260 Jersey-pund, 1851.
Inntil 1834, da britisk pund ble gjort til tvungent betalingsmiddel, benyttet Jersey en egen pengeenhet kalt *livre*. Franske mynter ble benyttet. Den første pengeseddelen på Jersey ble utgitt i 1797 av en Hugh Godfray and Company, en vinhandler som startet Jerseys første bankvirksomhet. Et utall utgivelser, av privatpersoner, bedrifter og banker, fulgte utover 1800-tallet. Fransk mynt sirkulerte på Jersey inntil disse i 1923 ble byttet ut mot lokal mynt. I 1941, under den tyske okkupasjonen, utga Jerseys myndigheter pengesedler som resultat av mangel på skillemynt. Disse utgivelsene opphørte straks andre verdenskrig var over. Myndighetenes seddelutgivelse ble gjenopptatt i 1963.

Referanser
----------

1. ↑  «The Island» Arkivert 6. januar 2014 hos Wayback Machine. Jersey Finance Ltd.
2. 1 2 3  *On Demand. New Jersey Currency*, States of Jersey, 2010.

Eksterne lenker
---------------

* *On Demand. New Jersey Currency*, brosjyre om nye pengesedler utgitt av States of Jersey
**Tåkern** er en innsjø nær Vättern helt vest i Östergötlands län i Sverige. Sjøen dekker i dag et areal på 44 kvadratkilometer. Innsjøen ligger i et meget flatt terreng, og dekket tidligere et større areal. I 1842-44 ble vannstanden senket om lag 1,7 meter, noe som gjorde at 1700 dekar nytt åkerland ble vunnet. Det er imidlertid fortsatt mye våtmark langs breddene, med et svært rikt fugleliv. Sjøen med breddene er derfor vernet som Tåkern naturreservat og Ramsar-område.

Ved Glänås på sjøens sørside er det bygget et besøks- og informasjonssentrum, såkalt «naturum». Naturum er registrert varemerke for Naturvårdsverket.

Innsjøens samlede nedbørsfelt utgjør knapt 390 kvadratkilometer, hvorav nær 40 % er jordbruksareal og 37 % er skog. Utløpet er i nord gjennom Tåkerns kanal til Mjölnaån og Vättern ved Vadstena.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 9. oktober 2016.
2. 1 2 3  «Sjödjup och sjövolym» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 9. oktober 2016.
3. 1 2  «Vatteninformationssystem Sverige». Vattenmyndigheterna. Besøkt 9. oktober 2016.
4. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 24. mai 2021.
5. ↑  Fågellokaler i Sverige ISBN 91-0-042826-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Aslak Aarhus** (født 27. august 1952) er en norsk fotograf og filmskaper, bosatt i Asker.

Aarhus har bakgrunn som fotoreporter fra internasjonale konfliktområder og har laget flere større multimedia-programmer fra Latin-Amerika og Afrika, for eksempel «Eldorado» og «Hvite skygger». Han har laget over 20 dokumentarer fra tre kontinenter for NRK og TV 2. Flere av filmprosjektene har han utført i samarbeid med Ole Bernt Frøshaug. I 2006 ble han tildelt Ole Bull-prisen for dokumentarfilmen *Ole Bull – himmelstormeren* der han var regissør.

Aslak Aarhus er tilknyttet bildebyrået Samfoto.

Bibliografi
-----------

* *Draumar i krysseld* (sammen med Sigrun Slapgard), Samlaget (1989) ISBN 9788252134421

Filmer
------

* *Når øyeblikket synger* (sammen med Ole Bernt Frøshaug).
* *Stygg men deilig*, om iguaner (sammen med Ole Bernt Frøshaug).
* *Under en mykere himmel*, fra El Salvador (sammen med Ole Bernt Frøshaug).
* *Sex i solen*, om sexturisme på Cuba.
* *Ole Bull – himmelstormeren*.
* *Underet i Drammen*.

Eksterne lenker
---------------

* www.visions.no
* Ole Bull-prisen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** NMFF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
***Tåkens hersker*** (originalt *El príncipe de la niebla*, 1993) er debutromanen til den spanske forfatteren Carlos Ruiz Zafón. Romanen ble utgitt i 1993, oversatt til norsk og utgitt av daværende Juritzen forlag i 2017. Romanen beskrives som en grøsser for de som er «unge i hjertet».

Handling
--------

Romanens handling foregår i en liten, ikke navngitt landsby. Året er 1943, og faren til Max ønsker at familien skal flytte, både for å komme seg bort fra krigen og for at de skal kunne bygge seg et nytt liv. Han har kjøpt et gammelt hus som ble bygget i 1928 for en fremstående London-kirurg, doktor Richard Fleischmann og hans kone Eva Gray. Huset har stått ubebodd i flere år etter en tragisk hendelse i 1936 der sønnen til ekteparet druknet. Bak huset er det en inngjerdet og overgrodd hage som inneholder tjue skulpturer plassert i en sirkel. I midten av sirkelen står en klovneskulptur.

Mens Max er i hagen, rydder faren i garasjen og finner en filmfremviser og flere rull med film. Samme kveld setter familien seg for å se filmene, som viser seg å være amatøropptak fra skulpturhagen og innsiden av huset. Alicia avslører for Max at hun hadde hatt en drøm om klovneskulpturen natten før de flyttet til landsbyen.

Senere på dagen møter Max unggutten Roland, som viser ham rundt i landsbyen. Når han introduserer Roland for søsteren Alicia neste dag, oppstår det tydelige følelser mellom Roland og Alicia. Max blir både sjalu og glad på søsterens vegne. De tre drar til Rolands hytte, som ligger på stranden nedenfor fyrtårnet. Roland viser dem hvordan de kan dykke ned til det forliste skipsvraket *Orfeus*, og forteller dem om forliset, som bestefaren Víctor Kray hadde fortalt ham.

I mellomtiden skjer det en ulykke med Irina i huset. Idet Max, Alicia og Roland kommer tilbake, venter foreldrene på ambulansen som skal få Irina på sykehuset. I de påfølgende dagene får Alicia og Max vite mer om Kain, også kjent som tåkens hersker, historien bak huset og *Orfeus* fra fyrvokteren Kray. Mystiske og farlige ting begynner å skje.

Persongalleri
-------------

* Max Carver – 13 år gammel
* Alicia Carver – Max' eldre søster, 15 år
* Irina Carver – Max' yngre søster, 8 år
* Maxmillian Carver – faren, urmaker
* Andrea Carver – moren
* Roland – foreldreløs, ble adoptert som guttunge av fyrvokteren Víctor Kray.
* Víctor Kray – fyrvokteren i landsbyen, bygde fyrtårnet etter at skipet *Orfeus*, som han befant seg på, forliste nær stranden.
* Jacob Fleischmann – sønn av Richard, Krays beste venn og store kjærlighet, druknet som åtteåring.
* Doktor Richard Fleischmann – faren til Jacob og Krays beste venn. Bygget huset som Max' familie senere flytter inn i.
* Eva Gray/Fleischmann – Krays store kjærlighet og moren til Jacob.
* Kain – tåkens hersker, oppfyller folks ønsker i bytte mot deres lojalitet.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  *Tåkens hersker - Deichman.no* **(norsk)**. Besøkt 21. april 2019.
**Tårekjuke** *(Inonotus dryadeus)* er en soppart av typen kjuke som fortrinnsvis snylter på røttene av gamle eiketrær, og forårsaker hvitråte hos vertstreet. Den vokser helt nederst ved rotfestet på treet.

Beskrivelse
-----------

Fruktlegemet, som er ettårig, varierer i størrelse fra 5 til 30 cm, men eksemplarer på opp til 75 cm er funnet. Den buede overflaten har lys brun til kremgul farve, og under vekst har den opp til 3 cm store poreåpninger som utskiller en lys brun væske (*derav det norske navnet*). Fruktkjøttet, som har en ubehagelig lukt, er mykt og gulbrunt. På undersiden har den 4-6 porer pr. mm. Disse er først gråhvite, senere gule til oker. Sporepulveret er hvitt, og sporene er 6.5–8×7–8 μm store.

Forekomst
---------

Tårekjuke finnes i de tempererte nordlige delene av Europa og i Nord-Amerika. Det er bare gjort to funn i Norge.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tårekjuke* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tårekjuke* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Tårekjuke* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Tårekjuke* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tårekjuke* hos Index Fungorum Rediger på Wikidata

* (en) *Tårekjuke* hos MycoBank Rediger på Wikidata

* (en) *Tårekjuke* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pseudoinonotus dryadeus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Emre Yaksi** (født 13. mars 1978 i Tyrkia) er hjerneforsker. Han er professor på Fakultet for medisin og helsevitenskap ved NTNU. Forskningsgruppen Yaksi-group som ledes av Emre Yaksi er del av Kavli instituttet for nevrovitenskap. Hovedområdet for Yaksis forskning er hvordan sensorisk informasjon kodes i hjernen. Det meste av forskningen som gjøres i Yaksi-gruppen er grunnforskning. Det vil si at funnene kan gi økt innsikt, men er ikke umiddelbart anvendelig i klinisk medisin. Yaksi og hans team studerer fiskehjerner; hvordan fisken reagerer på ulik stimuli (finne mat, unngå farer, skaffe partner). Selv om fiskens hjerne er enklere, så er det mye grunnleggende felles med menneskehjernen.  Yaksi-gruppen har oppdaget et område i hjernen, som kalles Habenula, som er sentralt i koding av sanseinformasjon. Habenula finnes i alle virveldyr, fra fisk til pattedyr.

Yaksi ble i 2014 tildelt det prestisjefylte stipendet, ERC Starting Grant, på 1,5 millioner euro over fem år, til forskningsprosjektet «CHEMOSENSORYCIRCUITS – Function of Chemosensory Circuits». ERC-stipendet tildeles av Det europeiske forskningsrådet (ERC). 

Emre Yaksi har Bachelor of Science (B.Sc.) i molekylærbiologi (2001) fra Middle East Technical University, Ankara. Yaksi fullførte doktorgrad (PhD) (2007) ved Max Planck Institute for Medical Research, Heidelberg, ved laboratoriet ledet av Dr. Rainer Friedrich. Som postdoktor arbeidet han (2007–2010) ved laboratoriet til Dr Rachel Wilson’s på Harvard Medical School, i Boston. Yaksi har ledet sitt eget forskerteam ved Neuro-Electronics Research Flanders (NERF) fra desember 2010 og ble oppnevnt assistant professor på KU Leuven fra oktober 2011. Yaksi flyttet forskningen sin fra Leuven til Trondheim og Kavli instituttet i 2015

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Emre Yaksi i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Emre Yaksi i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑  «EMRE YAKSI – FKNE» **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2022.
2. ↑  «Emre Yaksi - NTNU». *www.ntnu.edu* **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2022.
3. ↑  «Yaksi Group - Kavli Institute for Systems Neuroscience - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 3. mai 2022.
4. ↑  «Fiskehjerner avslører din hjernes hemmeligheter». *Gemini.no*. 9. september 2015. Besøkt 3. mai 2022.
5. ↑  Meland, Svein Inge (22. januar 2015). «(+) Sebrafisk inntar Mosers rottelab». *adressa.no*. Besøkt 3. mai 2022.
6. ↑  Publisert 26.08.2021, Av Nancy Bazilchuk- (26. august 2021). «Hjerneområde viktigere enn vi trodde». *Gemini.no*. Besøkt 3. mai 2022.
7. ↑  «ERC Grants - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 3. mai 2022.
8. ↑  «Function of Chemosensory Circuits». Besøkt 3. mai 2022.
9. ↑  «NERF | NeuroElectronics Research Flanders». *NERF | NeuroElectronics Research Flanders* **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2022.
10. ↑  «EMRE YAKSI – FKNE» **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2022.
11. ↑  Normannsen, Sølvi Waterloo (16. desember 2014). «Får sju mill. til å forske på homoerotiske dikt». *www.universitetsavisa.no*. Besøkt 3. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID
 |
**Jeremiah Horrocks**, eller **Horrox**, (født 1618, død 3. januar 1641) var en engelsk astronom. Han var den første som forutså og observerte en venuspassasje.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var født i Toxteth Park nær Liverpool som sønn av en småbruker. Til tross for små midler ble han opptatt ved University of Cambridge, men avslutta studiene i 1635 uten å ta eksamen, trolig av økonomiske grunner.

### Astronomi

I Cambridge ble han kjent med verkene til bl.a. Johannes Kepler og Tycho Brahe. Kepler hadde beregna at Venus ville komme nær sola i 1639, men uten å passere. Horrocks hadde gjort sine egne observasjoner av Venus i årevis, og var overbevist om at Keplers beregning var gal, og at en venuspassasje virkelig ville finne sted. 

Horrocks fokuserte bildet av sola gjennom et enkelt teleskop på et stykke kartong. Han hadde regna ut at passasjen ville begynne klokka 15 den 24. november (4. desember etter den gregorianske kalender) på observasjonsstedet hans, Much Hoole i Lancashire. Været var skya, men klokka 15:15 kunne han se Venus avtegne seg på bildet av sola på papparket, og han observerte den i en halv time til solnedgang. Passasjen kunne også observeres av vennen og medarbeideren William Crabtree i Salford.

Ut fra disse observasjonene kunne Horrocks som den første gjøre beregninger på Venus’ størrelse, og på avstanden fra Jorda til sola. Den siste beregningen endte et stykke fra det riktige (63 % av den faktiske avstanden), men den var mye bedre enn de overslagene som forekom på hans tid.

Horrocks døde plutselig under et opphold på hjemstedet Toxteht Park av ukjent årsak, 23 år gammel. Avhandlingen *Venus in sub sole visa* ble utgitt av vennen Johannes Hevelius i 1662.

Referanser
----------

1. 1 2   MacTutor History of Mathematics archive, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator xx0264031, Wikidata Q13550863,

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MacTutor **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Jeremiade** (fra tysk, etter profeten Jeremia) er «klagesang», «jamring»

En jeremiade er et litterært verk, vanligvis i prosa, men tidvis i poesi, hvor forfatteren bittert klager over tilstandene i samfunnet og dens manglende moral med vedvarende hånsord, og inneholder alltid en profeti om samfunnets umiddelbare eller truende sammenbrudd.

Ordet er et eponym, navngitt etter den bibelske profet Jeremia, og kommer fra det bibelske verk som er tilskrevet ham *Jeremias bok* og *Klagesangene*. Førstnevnte bok kommer med profetien om at kongedømmet Judea vil gå under, og forsikrer at dette vil skje ettersom landets herskere har brutt pakten med Herren.

*Fra nord skal ulykken helles ut*
*over alle som bor i landet.*
*Klagesangene* er tilsvarende klagingen over at kongedømmet Judea har gått under etter erobringen som Jeremia spådde:

*Ensom sitter hun,*
*den folkerike byen.*
*Hun er blitt enke,*
*den store blant folkene.*
*Dronningen blant landene*
*er blitt slave.*
Generelt benyttes begrepet jeremiade på moralistiske tekster som fordømmer et samfunn for sin ondskap og ugudelighet, og spår dets sammenbrudd og elendighet. Jeremiade var et hyppig brukt litterært grep av 1600-tallets amerikanske puritanere, særlig i prekener som «Sinners in the Hands of an Angry God» («Syndere i hendene på en rasende Gud») av Jonathan Edwards. Increase Mather, en annen framtredende puritansk prest, var overbevist om at indianerkrigene, uvanlige stormer, branner, politiske situasjoner og lignende var Guds tilstedeværelse i dagliglivet og hans straff for synder i New England. Han advarte hyppig sitt publikum om farene knyttet til Satan i sine jeremiader.

Forfattere fra Gildas til Robert Bork har hatt denne betegnelsen knyttet til sine verker. I samtidig bruk er det hyppig nedsettende, og anvendt for å antyde at teksten tone er overdrevent pessimistisk og anstrengt.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka: Jeremiade[*død lenke*]
2. ↑  Nettbibelen: Jeremias bok 1:14 Arkivert 28. januar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  Nettbibelen: Klagesangene1:1[*død lenke*]
4. ↑  Daniels, Bruce C. (2005): *Puritans at Play*. New York: Palgrave McMillan. ISBN 978-1403972125
5. ↑  Sacvan Bercovitch (red) (1984): *Increase Mather: Jeremiads (Library of American Puritan Writings)*. Ams Pr Inc, ISBN 978-0404608200
6. ↑  «Biography: Increase Mather (1639–1723)» Arkivert 4. april 2013 hos Wayback Machine. The Mather Project

Litteratur
----------

* Luedicke, Marius K.; Thompson, Craig J.; Giesler, Markus (2010): «Consumer Identity Work as Moral Protagonism: How Myth and Ideology Animate a Brand-Mediated Moral Conflict» i: *Journal of Consumer Research* '*36* (6): 1016–32. doi:10.1086/644761.

Eksterne lenker
---------------

* Forms of American Puritan Rhetoric: The Jeremiad, jeremiade, former for amerikansk puritansk retorikk
* The Jeremiad as a figure of speech, jeremiade som talemåte

Portal: Litteratur
**Anna-Maria Galojan** (født 23. februar 1982 i Kohtla-Nömme) er en estisk politiker som er mest kjent for å ha blitt dømt for underslag i Estland, sitt eksilopphold i London og rettssaker i det engelske rettssystemet for å prøve å slippe utlevering til sitt hjemland. Hun er både beskrevet som en av Estlands mest populære politikere, kjendis, journalist og som den «estiske svindleren». Hun beskriver seg selv som en statsviter og dissident.

Hun var leder av ungdomsavdelingen for det estiske reformpartiet, stilte som kandidat til det estlandske parlamentet uten å komme inn, og arbeidet for EU-bevegelsen i Estland..

I may 2011 ble hun dømt for underslag av 60 000 euro fra den ideelle organisasjonen European Movement Estonia hvor hun var daglig leder. Etter domsavsigelse rømte hun til London hvor hun har kjempet imot utlevering. Hun beskriver seg selv som en politisk flyktning som har kommet på kant med eget parti, mens andre beskriver dette som en «svært spesiell sak» på grunn av den omfattende mediadekningen og at pengene allerede var brukt før hun tiltrådte som daglig leder. Den 19. februar 2015 ble hun utlevert fra England til Estland og overført til fengselssoning i Tallinn Galojan slapp ut av fengselet da straffen var ferdig sonet den 14. juli 2015

Hun er ellers kjent for å ha vært forsidepike for den estlandske utgaven av Playboy i 2009.

Referanser
----------

1. ↑  "Eight Questions for Anna-Maria Galojan" Arkivert 5. februar 2015 hos Wayback Machine..
2. ↑  "The Estonian swindler will strive on a political asylum in Great Britain" Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine..
3. ↑  "Looking for justice at home".
4. ↑  "Appeal Rejected - Galojan Headed to Jail".
5. ↑  "London Court Gives Galojan Another Break".
6. ↑  "Galojan Appeals Extradition".
7. ↑  "Galojan, Kaldalu set up electoral alliance named Protest".
8. 1 2  "Inno ja Irja kohvik".
9. ↑  «Galojan released from prison». *Sport*. Besøkt 3. februar 2016.
10. ↑  "Galojan extradited to Estonia, arrives in prison". news.err.ee.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |