recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kamkata-viri** er det største nuristanispråket og omfatter hoveddialektene kata-vari, kamviri og mumviri. Kata-vari og kamviri defineres ofte som to separate språk, men ifølge språkforskeren Richard Strand utgjør de ett språk. Språket tilhører den indoiranske gren i den indoeuropeiske språkfamilien. 

Kamkata-viri snakkes av stammene kata, Kom, mumo, ksto og noen mindre, tidligere nuristanistammer i deler av Afghanistan og Pakistan. Det er dialektale forskjeller blant brukerne av kamkata-viri i Pakistan. De mest brukte alternative navnene er *bashgali* eller *kati*, som er avledet fra khowar. 

Kamkata-viri snakkes av 18 700 kata-folk (15 000 i Afghanistan, drøyt 3 700 i Pakistan) og rundt 5 500 (eller opp i mot 10 000) kom. Lesekyndigheten er lav: under 1 % for mennesker som har det som morsmål, og mellom 15 % og 25 % for mennesker som har det som andrespråk. Kativiri-dialekten kan høres på radio i Afghanistan.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kati på ethnologue.com
* (en) The Kamkata. *Richard F. Strand: Nuristan, Hidden Land of the Hindu-Kush*.
* (en) The Kâta. *Richard F. Strand: Nuristan, Hidden Land of the Hindu-Kush*.
* (en) The Kom. *Richard F. Strand: Nuristan, Hidden Land of the Hindu-Kush*.
* (en) The Mumo. *Richard F. Strand: Nuristan, Hidden Land of the Hindu-Kush*.

| * v
* d
* r
Nuristanispråk |
| --- |
| Askunu · Kamkata-viri · Vasi-vari · Tregami · Kalasha-ala |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | UNESCO lang
 |
**«Chikyū»** (地球; ちきゅう) er et japansk vitenskapelig forskningsboreskip bygget for Intergrated Ocean Drilling/Discovery Program (IODP). Boreskipet ble bygget for å endelig kunne bore over 7 kilometer under sjøbunnen på et sted hvor jordens jordskorpe er mye tynnere enn på land og inn til jordens mantel på et så stort havdyp som ingen hadde boret ennå. 

Det planlagte boredypet er signifikant mye mindre enn det Russiske Kola Superdeep Borehole (som nådde et dyp på 12 kilometer på land), men de vitenskapelige resultatene er forventet til å bli mye mer interessant grunnet boreområdet valgt for boringen som skal utføres av Chikyu inkluderer et av de mest aktive seismiske områdene i verden. 
Andre dype brønner utført i forbindelse med Deep Sea Drilling Project og Ocean Drilling Program ble utført av boreskipet Joides Resolution.

Boreskipet Chikyu som betyr "Jorden" på japansk ble bygget av Mitsui Engineering & Shipbulding og skipet ble sjøsatt 18. januar 2002 i Nagasaki. Skipet ble utrustet av Mitsubishi Heavy Industries og overlevert til JAMSTEC 29 July 2005.

Skroget på skipet er 210 meter langt, 38 meter i bredde og 16,2 meter høyt, vekten er på ca. 57 000 brutto tonn. Dypgangen på skipet er 9,2 meter og maksimum marsj fart er på 12 knop. Skipets boretårn har en høyde på 121 meter over vannoverflaten og boretårnet og utstyr har en løfte kapasitet på 1000 ton.

Boreskipet Chikyu ble bygget for dypvanns vitenskapelige geologiske undersøkelser som nå også ikke bare inkluderer undersøkelser i aktive jordskjelv forkastningssoner, men også undersøkelser av hydrotermiske skorsteiner på havbunnen og sjøbunns metanhydrat.

Chikyu startet det vitenskapelige boreprogrammet NabTroSEIZE 16 November 2007 med å bore til 1400 meter på en fremtidig lokasjon for et dypvanns observatorium. Det Norske boreselskapet Smedvig Offshore AS fra Stavanger ble leid inn av JAMSTEC i oppstartfasen for å utføre idriftsettelse av boreoperasjonene og opplæring av lokalt personell.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chikyu (ship, 2002) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) IMO 9234044 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Chikyu – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* www.iodp.org
* www.jamstec.go.jp/chikyu/e/
* globenewswire.com
«Bartolomeus» har flere betydninger.

Bartolomeus går gjennom ildprøven, av Gustave Doré.
**Peter Bartolomeus** (født i Marseille i kongedømmet Frankrike, død 20. april 1099 i Antiokia ved Orontes i fyrstedømmet Antiokia) var en soldat, munk og mystikker fra Frankrike som tok del i det første korstog.

Korsfarermunk
-------------

Peter var del av  Raimond IV av Toulouses hær. Peter var opprinnelig en av tjenerne til Guillaume, Herren av Cunhlat. 

Han begynte å få syner i desember 1097, under beleiringen av Antiokia, for det meste fra St. Andreas. Peter hevdet at St. Andreas tok ham til St. Peter, inne i Antiokia, og viste ham hvor relikviet av den hellige lanse lå. St. Andreas instruerte Peter til å fortelle korstogets ledere om dette og å gi lansen til Raimond IV av Toulouse når den ble funnet. Peter informerte ikke umiddelbart Raimond eller andre ledere om dette, og han ble besøkt fire ganger til før juni 1098. Han begynte å miste sine syner i februar 1098, antagelig på grunn av hungersnøden som påvirket korsfarerne, men han trodde at St. Andreas straffet ham. 

Etter at korsfarerne erobret Antiokia, begynte Peter og Raimond å grave ut gulvet i kirken. Den 14. juni 1098 fant og identifisertePeter lansen, og han hevdet å ha blitt besøkt enda en gang av St. Andreas samme natt. Han fortalte ham at han skulle etablere en feiringsdag til ære for oppdagelsen. Mange, inkludert den pavelige legat biskop Adhemar av Le Puy, trodde at Peter var en sjarlatan og bare hadde bragt med seg et stykke jern som han kunne «finne». Etter Adhemars død senere i 1098, sa Peter at Adhemar besøkte ham for å bekrefte lansens ekthet.

Oppdagelsen av lansen ble til å begynne med regnet som et godt tegn, og den hevet moralen til korsfarerne da de selv ble beleiret av en muslimsk hær. Lansen fikk æren for den påfølgende seieren i beleiringen, akkurat som St. Andreas hadde lovet.

Men Peters rykte ble svekket fordi mange av adelsmennene fremdeles ikke trodde ham. Han hevdet senere at Kristus hadde besøkt ham og instruert korsfarerne om å marsjere barfot til Jerusalem, men dette ble stort sett ignorert. Andre syner, fra Kristus, St. Andreas, Adhemar og andre, avslørte guddommelig sinne ovenfor forskjellige synder og svakheter hos korsfarerne. 

Den 8. april 1099 gikk Peter gjennom en ildprøve i et forsøk på å bevise sin uskyld. Det er svært sannsynlig at han var alvorlig forbrent i prosessen, selv om han hevdet at han var uskadet på grunn av at Kristus hadde dukket opp i ilden og han han ble skadet etterpå da folkemengden stormet mot ham. Han døde den 20. april.

Litteratur
----------

* *Anonymi Gesta Francorum et Aliorum Hieorsolimitorum* (red L. Bréhier as Histoire Anonyme de la Premiére Croisade), Paris, 1924.

* Runciman, Steven, *A History of the Crusades (Vol I)*, Cambridge: Cambridge University Press, 1951.

* Asbridge, Thomas *The Holy Lance of Antioch: Power, Devotion and Memory on the First Crusade*, Reading Medieval Studies 33 (2007), 3-36.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Peter Ivan Lodtz Bastiansen** (født 20. september 1912 i Vadsø, død 13. april 1995 i Bergen) var en norsk-venezuelansk advokat, forretningsmann, motstandsmann og politiker.

Han var født i Vadsø, vokste opp på Hvaler og tok juridisk embetseksamen (cand.jur.) ved Universitetet i Oslo i 1936. Under krigen deltok han i motstandsarbeid og medvirket blant annet til transport av jøder til Sverige. Han unnslapp såvidt Gestapo i 1943 og reiste til London. Han representerte Norges Kommunistiske Parti (NKP) i Oslo bystyret 1945–1948. I 1948 bosatte han seg i Venezuela og utviklet der C.A. Savoy Candy til et stort næringsmiddelforetak som senere ble overtatt av Empresas Polar. For sitt kontaktskapende arbeid mellom Norge og Venezuela, ble han i 1985 tildelt Den Kongelige Norske Fortjenstorden, ridder av 1. klasse.

Han var bror av kjemiprofessor Otto Bastiansen.

Se også
-------

* Slekten Astrup

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Peter\_Bastiansen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Ivan Lodtz Bastiansen, Norsk biografisk leksikon ID Peter\_Bastiansen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  SNL: Peter Bastiansen lest 4. mai 2013.
4. ↑  NTB "Peter Bastiansen 80. år", telegram, 18.09.1992

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Produksjonslokalene i Molde.  Foto: Cato Edvardsen (2012) 
Glamox' nye hovedkontor på Skøyen i Oslo.
**Glamox** er en norsk produsent og leverandør av belysning, som ble stiftet av Birger Hatlebakk i 1947. Firmaet produserer hovedsakelig lysarmaturer for industri, skipsfart, oljevirksomhet og næringsbygg.

Hatlebakk utviklet en prosess som gjorde det mulig å framstille reflektorer av aluminium. Navnet Glamox kommer fra «**GLA**tt **M**att **OX**idised», og henviser til denne prosessen.[]

Glamox et konsern med omtrent 2200 ansatte og en omsetning på omkring 3,3 milliarder NOK (2021). Konsernet har salg og produksjon i flere europeiske land, samt i Asia og Nord-Amerika. Den største fabrikken ligger i Molde som ble valgt som lokalitet av Birger Hatlebakk i 1957. I 1973 satte bedriften i gang en fabrikk på Vågstranda på sørsida av fjorden.

Se også
-------

* Glamox Luxo

Referanser
----------

1. ↑  «Organization - Glamox». *glamox.com*. Besøkt 2. august 2016.
2. ↑  Harnes, Per Arnt (1997). *Mye lys og varme: Glamox 50 år : 1947-1997*. Molde: Glamox. ISBN 8290393849.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsidene til Glamox

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Vladimir Viktorovitsj Semjonov** (russisk: Владимир Викторович Семёнов; født 10. mai 1938 i Moskva, død 21. november 2016 samme sted) var en sovjetisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1960 i Roma, 1964 i Tokyo og 1968 i Mexico by.

Semjonov vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det sovjetiske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Italia. Semjonov spilte fem kamper i turneringen.

Fire år senere, under Sommer-OL 1964 spilte han alle seks kampene med Sovjetunionen og scoret fire mål. Ungarn vant vannpoloturneringen foran Italia og Sovjetunionen.

Under Sommer-OL 1968 i Mexico by, vant han sin andre olympiske sølvmedalje i vannpolo. 
Sovjetunionen vant semifinalen mot Italia med 8-5 men tapte i finalen til Jugoslavia med 11-13. Semjonov spilte alle åtte kampene og scoret fire mål.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Sølv Sølv i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1968 Mexicos flagg Mexico by - Sølv Sølv i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1964 Japans flagg Tokyo - Bronse Bronse i vannpolo, Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   www.waterpolo.ru[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vladimir Semjonov – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Semjonov – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Semjonov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Semjonov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Bankside** er et område i bydelen Southwark i London. Bankside er området på den sørlige bredden av elven Themsen mellom London Bridge og Blackfriars Bridge. Det ligger kun 2,4 km øst for Charing Cross. Området er i seinere år blitt en av Londons turistmagneter, særlig når det gjelder kulturattraksjoner. Millennium Bridge har gjort Bankside mer tilgjengelig fra sentrum, og det er anlagt en gangveg langs Themsen. Bankside er også navnet på gata langs Themsen mellom Jubilee Footbridge og Millenium Bridge.

Bankside har en bemerkelsesverdig konsistent historie som Londons viktigste forlystelsessted, som bjørnetemmere, oksekamper, spillebuler, bordeller og flere teatre Shakespeares Globe Theatre. Det eldste teateret var The Rase som ble reist i 1587, men hadde forsvunnet før utbruddet av den engelske borgerkrigen. Da stedet lå utenfor jurisdiksjonen til City of London var stedet fritt for å praktisere hva som var forbudt andre steder. Kvinner som arbeidet ved Banksides hus med dårlig rykte var kjent som «Winchestergjess» grunnet toleransen som ble gitt av biskopene av Winchester da de eide eiendommene og således hadde økonomiske fordeler av den uanstendig aktiviteten. Det meste av fornøyelsene på Bankside ble stengt under puritanernes moralske opprustning fra 1642.

Under den industrielle revolusjon ble mye industri lagt til Bankside – verft, pakkhus og fabrikker. På grunn av industrien ble Bankside et mål for Luftwaffe under den andre verdenskrig og tungt bombet. Nedbygginga av tradisjonell industri på 1970- og 1980-tallet etterlot Bankside som en industriell ruin, men det nye Globe Theatre og ombygginga av Banksides kraftstasjon til kunstmuseet Tate Modern har gitt området nytt liv.

Severdigheter
-------------

* Bankside Gallery
* Globe Theatre
* Southwark Cathedral
* Tate Modern
* Vinopolis

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Bankside, Southwark», *Hidden London*

Eksterne lenker
---------------

* Om Bankside, samfunnsnettsted for London SE1
* Bankside Mix, lokal promotering og turisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Vladimir Mikhajlovisj Plesjakov** (russisk: Владимир Михайлович Плешаков født 2. november 1957) var en sovjetisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona.

Plesjakov vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det sovjetiske laget som kom på tredjeplass landhockeyturneringen bak India og Spania. Seks lag deltok og det ble spilt en innledende enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Sovjetunionen kom på tredjeplass og fikk møte Polen som ble nummer fire i en bronsefinale. Sovjetunionen vant bronsefinalen med 2-1. Plesjakov spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Bronse Bronse i landhockey, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vladimir Plesjakov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Plesjakov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Vladimir Plesjakov – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Glanshøstfly** (*Agrochola nitida*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne arten er funnet på noen få lokaliteter ved Oslofjorden i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 32 – 37 mm), kraftig bygd, brunt eller rødbrunt nattfly. Forkroppen er rødbrun. Forvingen er avrundet, brun eller rødbrun, med tre diffuse, mørke tverrbånd: ett nær roten, ett som går gjennom nyremerket og ett lenger ute som går parallelt med ytterkanten. Ring- og nyremerkene er markerte og lyskantede. Vingeårene er litt lysere farget enn resten av vingen. Bakvingen er brungrå, lysere ved roten.

Levevis
-------

Arten finnes helst i løv- og blandingsskog. Larvene lever, i alle fall i de siste larvestadiene, på urter som nøkleblom (*Primula* spp.), syrer (*Rumex* spp.), veronika (*Veronica* spp.) og kjemper (*Plantago* spp.). Arten overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr om natten i september.

Utbredelse
----------

Glanshøstflyet har en nokså begrenset utbredelse i den sørlige delen av Nord-Europa og de østlige delene av Mellom- og Sør-Europa. I Norge ble den først registrert fra Vestby i Akershus i 1993, senere er den også funnet på et par lokaliteter i Sarpsborg og Halden i Østfold. De kjente norske bestandene er små og arten antas å være noe truet i Norge.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Glanshøstfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *glanshøstfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *glanshøstfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *glanshøstfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *glanshøstfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *glanshøstfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *glanshøstfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agrochola nitida* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Moderne batteridrevet generator for strømgjerde.   John Erling Blad (2009)
**Elektrisk gjerde** er et stengsel utført som et gjerde med en eller flere strømførende ledere. Vanligvis brukt med moderat spenning for å holde husdyr inne på et begrenset område, men også kjent fra fengsler og fangeleirer hvor det kan brukes høyere spenning.

Husdyrhold
----------

Spenningene som brukes er moderate og tilpasset dyrene som skal kontrolleres. De fleste dyr er forsiktige i møte med elektriske strømgjerder, mens andre kan være mer pågående. I enkelte tilfeller kan bruk av strømgjerder være av mindre nytte.

* Hest som tar tak i ene stolpen til strømgjerdet…   John Erling Blad  (2009)Hest som tar tak i ene stolpen til strømgjerdet…   John Erling Blad (2009)
* … og deretter drar med seg resten av strømgjerdet.   John Erling Blad  (2009)… og deretter drar med seg resten av strømgjerdet.   John Erling Blad (2009)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Allround-VM for veteraner, menn** (eng: Masters‘ International Allround Games) er et uoffisielt verdensmesterskap i hurtigløp på skøyter. Mesterskapet ble etablert i vintersesongen 1991/92 og arrangeres av International Masters’ Speed Skating Committee (IMSSC).

Løperne konkurrerer på distansene 500 meter, 1 000 meter, 1 500 meter, 3 000 meter og/eller 5 000 meter. Etter å ha gått alle de fire distansene i enten liten firkamp eller mini firkamp er det løperen med minst poeng etter sammenlagt av distansene som blir mester. Deltakerne er i alderen 30 år pluss og kalles veteraner.

Kjente tidligere deltagere inkluderer: Gaétan Boucher, Canada (1996, 1997), Rene Schöfisch, Tyskland (1997, 2002), Günter Traub, Tyskland (1999, 2000, 2002), André Hoffmann, Tyskland (2000), Erik Vea, Norge (2002, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016), Paul Fitzgerald, Irland (2004), Atle Vårvik, Norge (2007, 2008, 2009, 2011, 2015), Roberto Sighel, Italia (2008, 2011, 2013), Thor Olav Tveter, Norge (2009, 2010, 2011, 2014), Ivar Njøs, Norge (2009), Martin Hänggi, Sveits (2010).

Referanser
----------

1. ↑  Svensson, Sven-Åge (30. juni 2017). «Masters’ International Games 1992–2017» (.pdf). International Masters’ Speed Skating Committee. Besøkt 13. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Teigen, Magne; Svensson, Sven-Åge (22. juni 2017). «Masters’ International Games, allround for men» (.pdf). International Masters’ Speed Skating Committee. Besøkt 12. desember 2017.
**Byklestigen** er et særdeles vanskelig og farlig parti på den gamle veien mellom Valle og Bykle i Setesdal. I dag går riksvei 9 i tunnel på dette stedet. 

Byklestigen var en bratt klev med rekkverk på begge sider. Veien var så bratt at det ikke var mulig å ri og heller ikke ha kløv på hesten uten at det var folk til å hjelpe. Om vinteren var det spesielt vanskelig når det var vannsig fra fjellet som frøys til is. 

Byklestigen ble valgt til Bykle kommunes kulturminne i kulturminneåret 1997. Veien er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

I 1879 ble en smal vei sprengt ut i fjellsiden så at det ble mulig med hest og vogn, senere bil. Den ble gjort noe bredere i 1930-årene, og Byklestigtunnelen ble åpnet i 1983.

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner Arkivert 30. oktober 2007 hos Wayback Machine. (se avsnitt om Byklestigen)

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kart over Antarktis
**Ellsworth Land** er den delen av det antarktiske kontinentet som ligger mellom 103°24'V og 79°45'V. Sektoren grenser til Marie Byrd Land i vest, til Bellingshausenhavet i nord, til Antarktishalvøya i nordøst og til den vestre enden av Ronne isbrem i øst.
Området øst for 90°V ligger innenfor Chiles territorialkrav i Antarktis, Antártica, mens området øst for 84°V også ligger innenfor det britiske kravet, Britisk Antarktis. Området vest for 90°V er kravløst. Eights Coast strekker seg mellom 103°24'V og 89°35'V, mens Bryan Coast ligger mellom 89°35'V og 79°45'V.

Landområdet består hovedsakelig av et isdekket platå, men omfatter også de majestetiske Ellsworth Mountains og en enkelte spredte fjellpartier som Hudson Mountains og Jones Mountains.

Ellsworth Land ligger nær senter av det området som ble overfløyet av den amerikanske oppdageren Lincoln Ellsworth i november-desember 1935. Det ble navngitt etter ham av US-ACAN i 1962 til minne om den historisk transkontinentale flygningen fra Dundee Island til Rossbarrieren.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 4204

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***Byminner*** er et tidsskrift utgitt av Oslo Museum, avdeling Bymuseet.

Tidsskriftet ble startet i 1955, året Bymuseet fylte 50 år, og hadde fra start museets direktør Harald Olaf Hugo Hals (Harald Hals II) som redaktør. Første hefte (1-1955) hadde 24 sider og en variasjon i innhold som senere har preget *Byminner*, blant annet en artikkel om Henrik Wergeland og forstedenes arbeiderklasse, en kort bedriftspresentasjon (Freia), «Fra dagboken» med notiser om aktuelle hendelser, en side om et fredet piletre i Inkognitogaten, presentasjon av gjenstander fra museets samlinger, intervju med skolerådmannen, en liten biografi om Sven Brun og spørsmål fra museets brukere med svar.

Fra 1955 til 2014 kom tidsskriftet med fire utgaver i året, fra 2015 er antallet tre. Redaktør fra 2017 er Kristin Margrethe Gaukstad, som overtok etter Anne Birgit Gran Lindaas, som var redaktør fra 2007 til 2017.

Referanser
----------

1. ↑  *Byminner* 2/2017, annen omslagsside.

Eksterne lenker
---------------

* *Byminner*. Med artikler i fulltekst fra og med nr. 1-2007. Oslo museums hjemmeside. (besøkt 17. mars 2016)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Petra Fougner** (født Wiel 2. juni 1859 i Frederikshald, død 17. mars 1941) var en norsk lokalpolitiker for Frisinnede Venstre. Hun ble valgt inn i Asker herredsstyre som en av de første kvinnelige representantene sammen med Mathilde Buhre fra Arbeiderpartiet. Dette ble sett på som et lokalpolitisk gjennombrudd.

Bakgrunn
--------

Hennes foreldre var Andreas Melchior Glückstad Wiel og Grethe Constance Münster.

Fougner kjøpte 1901 Drengsrud gård sammen med sin ektemann kommandørkaptein Kristian Fougner. Ved siden av gårdsdrift hadde Fougner et stort sosialt engasjement og var medlem av «Unge Norge» som ble stiftet i 1905.

Sammen med Fredrikke Torgersen var Fougner pådriver til å etablere ambulerende skolekjøkken som valgfag, privat finansiert. I 1921 ble skolekjøkken en del av det obligatoriske pensumet i Askerskolene, om enn bare for jenter.

Fougner døde 1941 i en alder av 82 år.

Se også
-------

* Fougner (slekt)

Referanser
----------

1. ↑  «Folketelling 1910 for Asker herred - Drengsrud». Digitalarkivet. Besøkt 8. januar 2012. [*død lenke*]
2. ↑  Dødsannonse, *Aftenposten*, morgenutgaven 20. mars 1941, s. 9.
3. 1 2  «Drengsrud gård». Asker Biblioteks Askersamling. 18. november 2011. Arkivert fra originalen 20. april 2012. Besøkt 8. januar 2012.
4. ↑  «Wiel, Petra f. 2 Jun 1859 Fredrikshald, Østfold d. 1941: Eidsvollsmenn». *data.eidsvollsmenn.no*. Besøkt 3. mars 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Elektroarbeidernes Fagforening**, Hordaland Sogn og Fjordane ble stiftet 1. juli 1997. Stiftelsen innebar en samling av alle de organiserte elektromontørene i privat sektor i Hordaland og Sogn og Fjordane i en fagforening.

Samlingen var et resultat av en naturlig samfunnsmessig utvikling med hensyn til organisasjon og arbeidsliv, og en forståelse mellom de to store fagforeningene i dette området, Elektromontørenes Forening i Bergen og Stord Elektrikarforening.

Elektromontørenes Forening ble stiftet i Bergen i 1903, og tilsluttet Jern og Metallarbeiderforbundet. Foreningen var blant drivkreftene bak stiftingen av et eget elektrikerforbund i 1918. I 1931 ble foreningen i likhet med resten av fagbevegelsen i Bergen ekskludert fra LO. Fra 1934 var Elektromontørenes Forening tilsluttet Bygningsarbeiderforbundet fram til man i 1949 igjen tilsluttet seg Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund.

Stord Elektrikarforening ble stiftet i 1953 i miljøet rundt skipsindustrien på Stord, og tilsluttet Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund. Foreningen ble etter hvert samlende for elektromontørene i hele Sunnhordland, og etablerte seg etter hvert med en fast ansatt ledelse, slik forholdene også var i Bergen.

Sammen med resten av Norsk Elektriker- og Kraftstasjonsforbund fulgte Elektroarbeidernes Fagforening med over i det nystartede EL og IT Forbundet i 1998.

Elektroarbeidernes Fagforening er i dag EL og IT Forbundets største fagforening med til sammen 2900 medlemmer både innenfor tradisjonell elektroinstallasjon, svakstrøm og ikke minst innenfor oljemiljøet og skipsinstallasjon.
***Bykampen*** er et norsk underholdningsprogram og gameshow med Øyvind Mund som gikk på TV 2 sommeren 1999 og sommeren 2000. I tillegg var Lene Elise Bergum og Elin Tvedt med som medprogramledere. Kari Jaquesson var en del av programlederteamet i første sesong.

Serien kan beskrives som et familievennlig gameshow. I hver episode skulle tre utvalgte familier fra tre norske byer konkurrere mot hverandre i ulike øvelser. Svært mange av konkurransene foregikk i det våte element. Kristiansand vant første sesong, mens Skien vant andre sesong.

Premieren ble sett av 300 000.

Programmet fikk hard medfart av TV-anmelderne.

Konsept
-------

*Bykampen* var verdens første TV-program med sanntids tele-stemming. Selskapet Teletopia Interactive hadde utviklet en videografikk-enhet som ble utplassert i sendbussen til TV 2, som var koblet direkte til Teletopias telesentral via ISDN-linje levert av Telenor. Systemet genererte videografikk (søylediagram osv) i sanntid, basert på antall telefonsamtaler til tele-stemmingssystemene i øyeblikket. Programlederen "hauset opp" stemningen aktivt, ved å vise til at "Nå er det (så og så mange) som holder med Stavanger, må må dere vise hva dere er gode for!!!".

Referanser
----------

1. 1 2  «Tøffere bykamp». *www.dagbladet.no*. Besøkt 30. juli 2016.
2. ↑  «TV 2 - Bykampen». 17. august 2000. Arkivert fra originalen 17. august 2000. Besøkt 30. juli 2016.
3. ↑  «TV-toppen». *VG*. 06.07.1999.
4. ↑  «DU HAR SETT NESTEN ALT FØR». *VG*. 06.07.1999. «TV-anmelderne slaktet TV2s «Bykampen» etter helgens premiere.»
Fra Olaus Magnus: *Om nordens folk* 1555
**Bymusikant** er en betegnelse på musikere som var ansatt for å levere festmusikk til en bys borgere. Fenomenet oppsto i Mellom-Europa, spesielt Tyskland på 1300-tallet og utviklet seg gjennom 5-600 år i mange variasjoner inntil det gradvis forsvant etterhvert som byene opprettet egne musikk-kapell. På tysk er ordet *Stadtpfeifer* vanlig, men også Stadtmusicus, Stadtspielmann, Stadtinstrumentist, Stadtmusikant eller annet ble brukt.

Bymusikantene hadde egne laug hvor mestre tok opp «geseller» og lærlinger som hos ham helst skulle lære seg å spille alle vanlige instrumenter. Bymusikantene spilte på blant annet zinker, naturtrompeter, posauner, fioliner, dulcianer, bombarder, krummhorn, fløyter og slagverk.

I mange byer kunne bymusikantene ha signalgivende oppgaver.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bymusikanter (Waits) i England

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** LCCN
 |
***Petra* Amalie Margrethe Fleischer** (født Ulsaker 28. juni 1881 i Skedsmo, død 8. mai 1963 i Vikedal) var en norsk forfatter, oversetter, misjonær og avholdskvinne.

Familie
-------

Petra Fleischer var datter av sogneprest og prost John Svendsen Ulsaker og Marthe Marie Amble, og søster av komponisten Sven Ulsaker. Hun ble i 1908 gift i Kina med teolog, misjonær, sakprosaforfatter og biskop Andreas Fleischer (1878-1957) av slekten Fleischer, bror av general Carl Gustav Fleischer (1883–1942).

Liv og virke
------------

Petra Fleischer var født i Skedsmo, og kom tre år gammel til Vikedal i Ryfylke da faren i 1884 ble utnevnt til Vikedal sogneprestembete, og vokste opp der. Hun var fra 1893 elev ved Fr. Rings pikeskole i Stavanger, og i perioden 1899-1901 arbeidet hun halvannet år som guvernante. Hun lærte sykepleie i Bergen i 1901-1902, og var i 1905 elev på Fødselsstiftelsen. Hun oppholdt seg i London i 1906, og reiste til Kina i 1907.

Som voksen ble hun lidenskapelig opptatt av misjonen, og hun engasjerte seg aktivt i kristelig og sosialt arbeid, blant annet i den internasjonale avholdsbevegelsen Det Hvite Bånd. Fleisher sto som nummer fem på Kristelig Folkepartis første liste til stortingsvalg i Bergen, i 1926.

Hun skrev en rekke bøker og småskrifter, og var en periode redaktør for det kristelige tidsskriftet *For hjem og samfund*. Hun utga i 1945 en bok om den islandske filantropen Ólafía Jóhannesdóttir. Akkurat som Ólafía engasjerte bispinne Fleischer seg for de svakeste i samfunnet, og gjorde en iherdig innsats for fengselsfugler, hjemløse og prostituerte i Bergen.

Bibliografi
-----------

* 1920: *Slik har vi det*, det Norske missionsselskab
* 1921: *Fortællinger for barn*, Luthersk bokmission
* 1925: *Ved hjemmets arne*
* 1934: *Hvad sier ditt liv?*
* 1935: *Hjemmet – en helligdom og et ansvar*, Norsk søndagsskoleforbunds skriftserie, nr. 3
* 1936: *Den fjerde bønn*
* 1945: *Islenderinnen Olafia Johannsdóttir*

Referanser
----------

1. 1 2 3   Misjonsarkivet, «Petra Amalie Margrethe Fleischer», besøkt 27. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Dagen (Bergen) 1963.05.10*. Norge, Vestland, Bergen. 1963.
3. ↑  Folketelling 1891 for 1157 Vikedal herred: Tellingskrets: 006 Tellingskrets 6: Hallingstad: Bosted land: 019 Hallingstad
4. ↑  Olden, O.F. (1910). *Atlas over norske missioner*. Kristiania: I hovedkommission hos Lutherstiftelsen. s. 13.
5. ↑  *Sandefjords Blad 1963.05.31*. Norge, Vestfold og Telemark, Sandefjord. 1963. s. 5.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 67-68. ISBN 8257900109.
* *Kristelig folkepartis kvinner 1947-1972*. Oslo: Kristelig folkeparti's kvinner. 1972. s. 126-127.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Barbu jernverk** var et av Norges eldste jernverk som vi vet var i drift fra 1630-tallet til slutten av 1650-tallet.

Verket var basert på malm fra jerngruvene som lå like ved. Barbu gruve og Langsæ gruve lå øst for Barbuelva på Langsæ.

På 1650-tallet stanset driften helt, vesentlig av mangel på kull fra lokale kullmiler, men det var også problemer med liten og ujevn vannføring i Barbuelva. Siste gang masovnen var i drift var 1657, og der ble smidd litt stangjern et par år etter. 

Eierne av Baaseland jernverk som ble opprettet 1665 og senere fikk navnet Næs jernverk, fikk kjøpe Barbu gård og rester av det nedlagte Barbu verk av kongen som eide det.

Gruvedriften i Arendalsfeltet ble ganske omfattende i løpet av 1600-tallet og driften var basert på fyrsetting og behovet for setteved var stort. Dette konkurrerte med produksjon av trekull til jernverket. Bare i begrenset grad kunne gruvedrift og jernverk holde til i samme område. I Arendalsfeltet ble gruvedrift prioritert, mens malmen ble videreforedlet i en rekke jernverk lenger øst.

Referanser
----------

1. ↑

Litteratur
----------

* Ingeborg Fløystad: *Fortuna* nr. 3, artikkel: «Barbo jernverk», Næs jernverksmuseum, Tvedestrand 2007
* Bjørn Ivar Berg: Gruveteknikk ved Kongsberg sølvverk 1613 - 1914. Bergverksmuseet 1994.
**Vera Antonovna Misevitsj** (russisk: Вера Антоновна Мисевич, ukrainsk: Віра Антонівна Місевич – *Vira Antonivna Misevytsj*; født 10. april 1945 i Kiev, død 4. mars 1995) var en sovjetisk rytter som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva.

Misevitsj ble olympisk mester i hestesport under sommer-OL 1980 i Moskva. Hun var med på det sovjetiske laget som vant lagkonkurransen i dressur foran Bulgaria og Romania. Laget besto av Jurij Kovsjov på hesten «Igrok», Viktor Ugrijumov på «Sjkval» og Misevitsj på «Plot». Misevitsj og «Plot» kom på fjerdeplass i den individuelle konkurransen i dressur.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - **Gull** i hestesport, dressur lag Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 31. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vera Misevitsj – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Vera Misevitsj – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Vera Misevitsj – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vera Misevitsj – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Vera Misevitsj – FEI Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Anagram Islands** er en gruppe småøyer og skjær som ligger mellom Roca Islands og Argentine Islands i Wilhelm Archipelago i Antarktis. Området ble kartlagt av Belgica-ekspedisjonen under Adrien de Gerlaches ledelse i 1897–99, Den franske antarktisekspedisjonen under Jean-Baptiste Charcot, 1903–05 og 1908–10, og British Graham Land Expedition under John Riddoch Rymills ledelse i 1934–37. Navnene Argentinse, Roca and Cruls ble til forskjellige tider benyttet om de fire øygruppene på sørsiden av French Passage. Øyene ble kartlagte i detalj av Falkland Islands Dependencies Survey fra fotografi tatt fra helikopter og fra informasjon fra Royal Navy Hydrographic Survey Unit i 1958, og de tre navnene ble opprinnelig gitt av de belgiske og franske ekspedisjonene. Den gjenværende øya i gruppen ble kalt Anagram Islands av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee i 1959.

Se også
-------

* Liste over øyer i Antarktis

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Vera Lungu** (født 9. september 1938) er en rumensk-født dikter som bor i Paris. 

Hun ble født i den serbiske delen av Banat, men familien flyttet da hun var ganske liten til Bocșa Montană, Caraș-Severin i Romania. Hennes far, som var rumener, var barneskolelærer og hennes mor, som var serbisk, var russisklærer. Da hun var 14 år gammel reiste hun til hovedstaden, București, for å gå på en teknisk veterinærskole.

I 1971 fikk hun tillatelse av rumenske myndigheter til å delta i en poesifestival i Belfast, Nord-Irland. Etter en del hendelser, der hun bl.a. ble meget syk i Paris og bodde i London en stund, reiste hun til Vest-Berlin, der hun hadde fått et stipend. Da stipendet tok slutt, ville hun fortsette å bo i utlandet en stund, men de rumenske myndighetene beordret henne hjem. Dermed bestemte hun seg for å hoppe av, og reiste til London, der hun gikk på en motedesignskole. Til slutt bosatte hun seg i Paris, der hun en stund ble hjulpet av den rumenske eksilforfatteren Ana Novac. Hun tok flere tilfeldige stillinger i begynnelsen (barnepike, butikkansatt), før hun ble ansatt som motetegner i Vogue.

Hun er også kunstmaler, med soloutstillinger i f.eks. Nederland og Key West, USA.

Hun er søster av filmregissøren Ioan Cărmăzan.

Bøker
-----

* *Poezii*, Editura pentru literatură forlaget, 1968

* *Moralizînd fără glorie*, Eminescu forlaget, București, 1970

* *Alexandros*, Cartea Românească forlaget, 1971, utgitt på engelsk på Agenda Editions, London, 1974, som *Alexandros, Selected Poems*, oversatt av Anne Beresford

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Radu, Dia. «VERA LUNGU: Asta e exilul adevarat. Ca nu mai visez romaneste - Lumea romaneasca - Numarul 1039 - Anul 2012 - Arhiva - Formula AS». *www.formula-as.ro*. Besøkt 30. juni 2017.
2. 1 2  Preda, Sorin. «Diaspora in direct - Diaspora in direct - Numarul 418 - Anul 2000 - Arhiva - Formula AS». *www.formula-as.ro*. Besøkt 30. juni 2017.
3. ↑  Buck, Joan Juliet (7. mars 2017). *The Price of Illusion: A Memoir* **(engelsk)**. Simon and Schuster. ISBN 9781476762944.
4. ↑  «Filobănăţenii - Fundatia Romania Literara». *www.romlit.ro*. Arkivert fra originalen 22. januar 2018. Besøkt 30. juni 2017.

Litteratur
----------

* *Poetry Wales,* nr. 11, 1975, s. 120-121

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Arnar Darri Pétursson** (født 1991) er en islandsk fotballspiller som er målvakt for SønderjyskE. Han regnes som et av Islands største talenter[].

Arnar kom til Lyn mars 2008 fra islandske Stjarnan AC. Han fikk sin Tippeliga-debut 3. august 2009 mot Brann på grunn av at Lyn kun hadde én målvakt i spillerstallen etter at Johan Dahlin hadde blitt solgt og utlånsavtalen med Kenny Stamatopoulos hadde gått ut. Arnar endte på fem Tippeliga-kamper for Lyn i 2009. 

Den 1. juli 2010 ble det kjent at Arnar hadde vært på prøvespill i den danske klubben SønderjyskE som spiller i Superligaen i Danmark og har signert en to årskontrakt med klubben.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 86136, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arnar Darri Pétursson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (is) Arnar Darri Pétursson – Islands fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Arnar Darri Pétursson – FBref Rediger på Wikidata
* Profil på Lyn.no
* Profil på lynfotball.net

Portal: Island
**Kjelvene** er et område i Storhaug (Østre) bydel i Stavanger omkring Johanneskirken. Kjelvene har trolig omfattet området øst for St. Hansvollen, sør for Strømsteinen og vest for Spilderhaug. 

Kjelvene er inntegnet første gang på et kart i 1860. Navnet Kjelvene brukes i skriftlige kilder fra 1764 – og omtales som «Tielven». Gunder Ånesen fikk da lov til å slå graset på myra Kjelvene, mellom St. Hansvollen og Spilderhaug. 
Fram til 1851 var Kjelvene en del av Hetland prestegård. 

I 1851 kjøpte Carl Petter Nyman eiendommen Kjelvene sammen med St. Hansvollen og Lervikryggen av Staten. Det ble så parsellert opp i mindre tomter, og ble i hovedsak utbebygd fra 1850-årene og framover.

Lekeplassen Kjelvene er mest kjent som den store «damprivalsen», som har vært et yndet leketøy i flere generasjon. Det var også vanlig lekeplass med lekeapparater og en stor fotballbane. I 2005 ble den ombygget med en stor rullebrettbane (skatebane – «Betongparken») og kurvballbaner. På 1920-tallet brukte Norges Kommunistiske Parti Kjelvene for friluftsmøter.

Litteratur
----------

* 1ste Mai: Friluftsmøte på Kjelvene, 15. juli 1921.
* Stavanger Aftenblad: Kjelvene, 27. desember 1977.
* Sevald Simonsen: Hetlandsmarkens historie, Ætt og Heim, Stavanger 1972.
* Bjørn Aarre: Kjelvene, Stavangeren, 2004.
* Reidar Frafjord: Nymansveien 44, 2007 –  Arkivert 11. juni 2011 hos Wayback Machine..

Referanser
----------

1. ↑  Simonsen 1972, side 55
***Chiasognathus mniszechii*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 26 millimeter), nokså bred, langbeint, brunlig hjortebille. Kroppen er kort og bred, med mørk metallglans. Pronotum har en pigg ved bakhjørnet og er kledt med korte, lyse, ull-aktige hår på sidene. Beina er slanke, leggene (tibiae) på frambeina med torner. Kjevene hos hannen er lange og tynne, rette med en knekk i spissen, på innersiden med små tenner. Hannene har fire klart adskilte, runde fasettøyne, ett par som sitter på oversiden av kjevene og ett på undersiden. Pronotum er bredere enn langt, omtrent klokkeformet, med spisst uttrukne bakhjørner. Dekkvingene er nokså korte og brede, uten punktrekker.

Hunnene mangler hannenes sterkt forstørrede kjever, selv om kjevene også hos hunnene er temmelig kraftige. Kroppsformen er nokså bred, oval.

Levevis
-------

Disse billene lever i den såkalte valdivianske regnskogen langs vestsiden av Andesfjellene. De voksne billene beveger seg mye omkring oppe i høye trær, der hannene kjemper om hunnene ved hjelp av de lange kjevene. Artene flyr gjerne i solskinn. Hannenes kjever hindrer dem trolig i å spise, mest trolig tar heller ikke hunnene til seg næring som voksne.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Chile og Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Chiasognathini*
						* Slekten *Chiasognathus* Stephens, 1831
							+ Underslekten *Ramireziella* Molino & Olmeda, 2002
								- ***Chiasognathus mniszechii*** Thomson, 1862

Kilder
------

* Oversikt over artene
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – *Chiasognathus*

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri
* (en) *Chiasognathus (Ramireziella) mniszechii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Chiasognathus (Ramireziella) mniszechii* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Chiasognathus mniszechii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Chiasognathus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| EM i friidrett |
| Bronse | 2010 Barcelona | 20 km |
| Junior-EM i friidrett |
| Gull | 2005 Kaunas | 10.000 meter |
| Junior-VM i friidrett |
| Bronse | 2004 Grosseto | 10.000 m |

**Vera Sokolova** (russisk: Вера Соколова, født 8. juni 1987 i Solianoy i Tsjuvasjia) er en russisk kappgjenger. Hun bor i Saransk.

Junior
------

Hun deltok allerede ved Junior-VM i friidrett 2002, der hun kom på niendeplass på 10.000 m. Året etter ble hun verdensmester for ungdom, ved Ungdoms-VM i friidrett 2003 i Sherbrooke i Canada. Hun gikk på tiden 22.50,23.

I 2004 fikk hun sin første junior-VM-medalje, da hun fikk bronse på 10.000 meter ved Junior-VM i friidrett 2004. Hennes lagvenninne Irina Petrova vant gullet.

Året etter, ved Junior-EM i friidrett 2005, vant hun gull på 10.000 meter. Hennes siste internasjonale juniormesterskap var junior-VM 2006, der hun kom på fjerdeplass.

Hun har også to seire fra IAAF World Race Walking Cup; hun vant 10 km i både 2004 og 2006.

Senior
------

Hennes første store mesterskap som senior var VM i friidrett 2009 i Berlin. Her greide hun en 14.-plass på 20 km. Året etter fikk hun bronse ved EM i Barcelona. Olga Kaniskina vant gull i dette mesterskapet.

På nasjonalt nivå har hun ett gull; hun vant *Russian Winter Walking Championships* i Sotsji, der hun satte ny verdensrekord på 20 km, med tiden 1.25,08. Hun slo med det Olimpiada Ivanovas gamle rekord fra 2005 med 33 sekunder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vera Sokolova – World Athletics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Kjeltringer, vi?*** (originaltittel: *Rough Cut*) er en amerikansk krimfilm-komedie fra 1980 med Burt Reynolds, Lesley-Anne Down og David Niven i hovedrollene. Regi er ved Don Siegel.

Handling
--------

Jack Rhodes (Burt Reynolds) er en kjekk juveltyv som opererer i Europa, og som aldri har blitt tatt. En kveld han er på fest hos en millionær treffer han den vakre Gillian (Lesley-Anne Down). Hennes svakhet er kleptomani. Han forelsker seg og snart innleder de et forhold. Det han imidlertid ikke vet er at hun blir presset av inspektør Cyril Willis (David Niven) til å plante informasjon hos Jack om en stor diamantleveranse som kommer til landet. Biter Jack på, vil inspektøren ta han på fersken. Det Cyril ikke hadde regnet med var at Jack og Gillian skulle forelske seg. Gillian forteller Jack om inspektørens lumske plan og sammen legger de en ny plan for å få tak på juvelene, som er verdt $30 millioner. Filmen har en overraskende slutt.

Beskrevet av Medietilsynet som: «En elegant *thriller* om diamant-tyven og hans medhjelper som lurer alt og alle».

### Om filmen

En ganske genial krim-komedie som har fått beskjedent med oppmerksomhet.

I rollene
---------

(utvalg)

* Burt Reynolds – Jack Rhodes
* Lesley-Anne Down – Gillian Bromley
* David Niven – Chief Insp. Cyril Willis
* Timothy West – Nigel Lawton
* Patrick Magee – Ernst Mueller

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kjeltringer, vi?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Kjeltringer, vi?* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Kjeltringer, vi?* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Kjeltringer, vi?* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Kjeltringer, vi?* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Kjeltringer, vi?* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Kjeltringer, vi?* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Kjeltringer, vi?* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Kjeltringer, vi?* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Kjeltringer, vi?* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Chiara Pogneaux** (født 11. september 2002) er en fransk alpinist, som representerer klubben Club de ski de Serre Chevalier. Hun trenes av Michel Lucatelli.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Pogneaux deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, da hun kom på 18.-plass i storslalåm i Auron i Frankrike. Hun fikk sin første pallplass 11. februar 2019, da hun kom på tredjeplass i storslalåm i Font-Romeu. Under Junior-VM i alpint 2019 i februar kom hun på 44.-plass i storslalåm, 27.-poeng i super-G og 19.-plass i kombinasjonen. I mars deltok hun i Fransk mesterskap i alpint 2019, og kom der på 28.-plass i storslalåm og 15.-plass i slalåm.

Hun fikk til sammen 12 poeng i Europacupen i alpint 2018/19, som holdt til delt 155.-plass sammenlagt.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 27.-plass i super-G, og i kombinasjonen kjørte hun seg opp til 16.-plass. I storslalåm kom hun på 12.-plass, og i slalåm kom hun på ellevteplass.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Chiara Pogneaux - Results*, besøkt 24. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Cup Standings - Europa Cup 2019*, besøkt 24. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Chiara Pogneaux* Arkivert 24. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 24. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chiara Pogneaux – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Chiara Pogneaux – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Chiara Pogneaux – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 24. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Kjelsås vel** er en velforening på Kjelsås i Oslo kommune. Foreningen ble dannet i 1910.

Beliggenhet
-----------

Fra Lachmanns vei (Gulldalen ned trappen) til Myrerskogveien, Kurveien, Myrerfeltet (Trygdeboligen tilhører Øvre Grefsen Vel), Hareveien, Arilds vei, (Arildsvingen tilhører Øvre Grefsen Vel, linjen over til Kjelsåsveien 99b tilhører Øvre Grefsen Vel). Grensen følger deretter gangveien over til Grefsenveien til Myrerbekken, Myrerbekken over Kapellveien, deretter sørover parallelt med Kapellveien til Neptunveien. Videre Neptunveien til Akerselva. Følger elven til Kjelsåsveien, Kjelsåsveien opp til Brekkekrysset. Tilbake langs Markagrensen, Oset, Lachmanns vei og Rundhaugveien.

Formål
------

Kjelsås vel er partipolitisk nøytral forening som skal arbeide for:

* å fremme beboernes interesse i distriktet
* å tilpasse andre brukerinteresser i distriktet til beboernes beste
* samhold, samarbeide og planlegge med distriktenes foreninger, slik at størst mulig trivsel kan oppnås for den enkelte beboer

Styre
-----

Foreningen ledes av et styre på 7 medlemmer: Leder, nestleder, sekretær, kasserer og tre styremedlemmer. Styret velges av årsmøte. Valget gjelder for 2 år.

Eksterne lenker
---------------

* Kjelsås vels hjemmeside