recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hølen bru i Sokndal, sett nedstrøms
**Hølen bru** er en steinhellebro i Sokndal i Rogaland. Den er trolig bygget i første halvdel av 1800-tallet, er i underkant av 20 m lang og har fire spenn på fem brokar. Broen krysser Bakkaåna som en del av den gamle veien mellom Songdalstrand og Eide.

Historie
--------

Hølen bru ble bygget i første halvdel av 1800-tallet, noen år etter Bakka bru, og antatt samtidig med Indre Høla bru. Den daværende veien mellom Sogndalstrand og Vestlandske hovedvei på Heskestad gikk over Hølen til Vassenden, hvor man enten byttet til båt over Steinsvatnet og Eidsvatnet eller fortsatte over Duefjellet til Steine og videre til Eide. Ved Gildredalen var det sidevei til Elgjestraum over Elgjestraumen bru.

Byggemåte
---------

Hølen bru består av fem brokar i stablet stein, med svære steinheller som dekke i de fire spennene. To av brokarene er utformet med spisse ender både oppstrøms og nedstrøms, muligens ment som isbrytere. De to største brokarene har også steiner på hver side som markerer en veibredde tilsvarende brodekkene.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sokndal kommune, kulturminner og kulturmiljø» (PDF). Besøkt 18. august 2023.
2. ↑  «Statens vegvesen, infoplakat Eljestraum bru».
En rekonstruksjon av en gruppe Hesperornis, med en eksemplar som har fanget en fisk.
En skjelett av Hesperornis regalis.
***Hesperornis*** (som betyr "vestlig fugl") er en slekt av flyveløse vannlevende fugler som spredte den første halvdelen av Campanium-alderen av sen kritt perioden (83,5 til 78 millioner år siden). En av de mindre kjente funn av paleontologen O. C. Marsh i slutten av det 19. århundre beinkrigene, det var en tidlig funn i historien av aviær paleontologi. Steder for Hesperornis fossiler inkluderer sen kritt marine kalksteiner fra Kansas og de marine leirskifer fra Canada. Ni arter er anerkjent, hvorav åtte har blitt utvunnet fra fjellet i Nord-Amerika og en fra Russland. Hesperornis var en stor fugl, og nådde opp til 1,8 meter (5,9 fot) i lengde. Det hadde nesten ingen vinger, og svømte med sin kraftige bakbein. Fossil bevis viser at tærne ble trolig flikete, som i dagens lappedykkere, snarere enn svømmehud som i de av lommer. Som mange andre mesozoikum fugler som Ichthyornis, Hesperornis hadde tenner samt et nebb, som ble brukt til å holde byttedyr. I hesperornithiform linjen var de fra et annet arrangement enn i noen annen kjent fugl (eller i ikke-aviære  theropode dinosaurer), sammen med tennene sitter i et langsgående spor i stedet for i de enkelte fatninger, i en bemerkelsesverdig tilfelle av konvergent evolusjon med mosasaurer. Tennene på Hesperornis var tilstede langs nesten hele nedre kjeve (dentary) og på baksiden av den øvre kjeve (overkjeve). Den fremre delen av den øvre kjeve (premaxilla) og spissen av den nedre kjeve (predentalen) manglet tenner og var sannsynligvis dekket av et nebb. Studier av benoverflaten viser at i det minste spissene av kjevene understøttet en hard, horn nebb lik den som finnes i moderne fugler. Ganen (munntaket) inneholdt små groper som tillot de nedre tennene for å låse på plass når kjevene ble lukket. De har også beholdt en dinosaur-lignende ledd mellom nedre kjeve bein. Det antas at dette tillot dem å rotere den bakre delen av kjeven, uavhengig av den fremre, noe som tillater de nedre tennene løsner. Den første Hesperornis eksemplaret ble oppdaget i 1871 av Otniel Charles Marsh. Marsh var gjennomfører sin andre vestlige ekspedisjon, ledsaget av ti studenter. Teamet ledet til Kansas hvor Marsh hadde gravd før. Bortsett fra å finne flere bein som tilhører den flygende krypdyret Pteranodon, Marsh oppdaget skjelettet av en "stor fossil fugl, minst fem fot i høyde". Eksemplaret var store, vingeløse, og hadde sterke ben-Marsh vurdert det en dykker arter. Dessverre, manglet eksemplaret et hode. Marsh kåret til funnet Hesperornis regalis, eller "kongelig vestlig fugl".

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hesperornis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hesperornis* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hesperornis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hesperornis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
En sjaman blant alaska-eskimoer; foto fra ca. 1890
**Angakkoq** eller **Angakkuq** (også *Angatkuq*, *Angakok*, eller *Ilisitsok*) er en sjamanperson i inuittenes mytologi og i inuittkulturen. Både inuittene på Grønland og de andre eskimokulturene yupik og inupiat har tilsvarende sjamanfigurer. 

Ved å hensette seg i transe og med bistand fra hjelpende ånder (*toornat*), kan angakkoqen bistå sitt folk mot onde makter. Han kan helbrede sykdom, gjenopprette balansen etter tabubrudd, se skjulte ting, og kommunisere med maktene som Havkvinnen og Månemannen.

Blant inuittene er det en del tabuforestillinger:

* *tirigusuusiit*, ting man må unngå
* *maligait*, ting man må følge
* *piqujait*, ting å gjøre

Dersom disse tre ikke følges kan det hende at Angakkuqen må gripe inn overfor den som «skyldige», for å unngå skadelige konsekvenser for ham eller gruppen han tilhører.

Referanser
----------

1. ↑  Tor Åge Bringsværds innledning til *Inuit, myter og sagn fra Grønland*, 2006
2. ↑  «Tirigusuusiit and Maligait». Francophone Association of Nunavut. Arkivert fra originalen 14. november 2007. Besøkt 01.02.2008.

Eksterne lenker
---------------

* Shamanism – the powers of the angakkuq- SILA, 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Seier i mørket*** er en svensk film fra 1954, i regi av Gösta Folke. Hovedrollene spilles av Olof Bergström og Eva Stiberg.

Handling
--------

Historien følger Gustaf Dalén, gårdsgutten som ble kjent som en av Sveriges største oppfinnere. Allerede som barn kommer det bevis på hans tekniske oppfinnsomhet. Noen år senere møter Gustaf kvinnen som senere skal bli hans kone, Elma. Men etter at moren til Gustaf dør, mener faren hans at Gustaf burde overta den gamle familie-gården deres. Men Gustaf ønsker å skaffe seg en høyere utdannelse. Gustaf studerer ved Chalmers Institute i Göteborg, og etter studiene kontakter han Gustaf de Laval i håp om å skaffe seg en jobb. Men De Laval sliter økonomisk, og han blir nødt til å avvise Gustaf. Han begynner deretter å studere i Zürich.

Senere åpner Gustaf sitt eget verksted like utenfor Stockholm, sammen med Henrik Kugelström - hvor Gustaf blant annet eksperimenterer med acetylen-gass. Elma har i mellomtiden skaffet seg jobb hos en adelig familie. Gustaf og Elma gifter seg, og de får snart en sønn. Etter hvert gjør Gustafs oppfinnelser til opprettelsen av Svenska AB Gasaccumulator, også kalt AGA. Men når det kommer rapporterer at det har oppstått problemer med en av oppfinnelsene deres, forsøker Gustaf å hjelpe til med å løse situasjonen. Men under en gass-eksplosjon blir Gustaf blind. Samme år blir han tildelt Nobelprisen i fysikk for hans arbeid.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Olof Bergström som Gustaf Dalén
* Eva Stiberg som Elma Dalén
* Gunnar Björnstrand som Henrik Kugelström
* Kolbjörn Knudsen som Anders Johansson
* Erik Strandmark som Mellander
* Gunnar Sjöberg som Gustaf de Laval
* Åke Claesson som Professor Wijkander
* Märta Arbin som Lovisa Johansson
* Carl Ström som Höjer
* Hans Strååt som Albin Dalén
* Gunnar Olsson som Anders Persson
* Olle Hilding som Bergquist

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Seier i mørket* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Seier i mørket* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Seier i mørket* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

Portaler: Film | Sverige
**Meles Zenawi** (født **Legesse Meles Asres**; 1955–2012) var en etiopisk politiker og Etiopias statsminister frem til sin død. Han var landets president fra 1991 til 1995.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Zenawi var sønn av etiopieren Zenawi Asres fra Adwa og av Alemash Guebreluel fra Adi Quala i Eritrea. Han var det tredje av seks barn. Hans første navn var **Legesse** (det gir Legesse Zenawi, ge'ez: ለገሰ ዜናዊ *legesse zēnāwī*). Han skulle imidlertid bli bedre kjent under sitt nom de guerre *Meles*, som han tok for å ære universitetsstudenten Meles Tekle, også fra Tigray, som var blitt henrettet av Mengistus regjering i 1975.

Zenawi fullførte videregående skole i 1972 på Generelt WinGate School i Addis Abeba. Han begynte på det medisinske fakultet ved Addis Abeba University (tidligere kjent som Haile Selassie-universitet), der han studerte i to år før han avbrøt sine studier i 1974 for å delta i Tigrayan People's Liberation Front.

### Geriljakamp og politiske verv

Som ung sluttet Zenawi seg til en geriljagruppe som kjempet mot president Mengistu Haile Mariam. Da denne måtte flykte fra landet i 1991 ble Zenawi president. Han var Etiopias president i perioden 28. mai 1991 til 22. august 1995.

Zenawi ble før 1997 ansett for å være en demokratisk leder som arbeidet for en bedre utvikling i Etiopia.[] Statsministeren ble imidlertid beskyldt av mange valgobservatører siden valget i 2005 for å være en diktator, på grunn av at hans regjeringssoldater drepte over 200 demonstranter på Addis Abebas gater og fengslet flere tusen.[]

Zenawi gjorde seg bemerket internasjonalt. Blant annet var han representant for Afrika ved klimaforhandlingene i København i desember 2009. I 2010 ble det meldt at han skulle sitte i ledelsen for et FN-klimapanel som skulle sikre 100 milliarder amerikanske dollar i året innen 2020 for klimatiltak i utviklingsland.[]

Zenawi døde den 20. august 2012 etter lengre tids sykdom.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000019949, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 67135[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Ato Meles Zenawi, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id zenawi-ato-meles, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Amimo, Uduak (10. august 2005). «Profile: Ethiopian leader Meles Zenawi». *BBC News*. BBC. Arkivert fra originalen 31. desember 2005. Besøkt 6. februar 2011.
6. ↑
7. ↑  Ivo Romein. «Nom de guerre Meles». Home.planet.nl. Besøkt 13. november 2011.
8. ↑  Aftenposten.no – Etiopias statsminister Meles Zenawi er død (Av NTB. Publisert og besøkt 21. august 2012)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Meles Zenawi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
**Jølstramål** er den gamle dialekten blant jølstringer. Jølstramål er en nordvestlandsk dialekt, også kalt nordlige e-mål, et dialektområde fra ytre Sogn til og med Romsdal innenfor hovedgruppen vestnorsk.

Jølster har to senter i hver sin ende av Jølstravatnet, og målet har variert mellom den indre (østdelen som sogner til det tidligere kommunesenteret Skei) og nedre delen (vestdelen som sogner til tettstedet Vassenden) i området. På 1900-tallet har dialekten særlig i «nedrebygda» blitt mer utvannet og påvirket av innflyttere fra andre deler av landet,[] både til Jølster og til Førde, som er et senter for indre Sunnfjord.

Særtrekk i det tradisjonelle jølstramålet
-----------------------------------------

Det tradisjonelle jølstramålet hører til de nordlige e-målene. Norrøn *a* i utlyd har blitt redusert til en svak e-lyd i infinitiv og i ubestemt form av svake hunkjønnsord. På jølstramål heter det *«å sove», «å kaste»* mens det på norrønt het *«sofa», «kasta»*. Der *a* har blitt fulgt av en konsonant har jølstringene holdt på *a* for eksempel presens *kasta* het i norrønt *kastar* og flertall *steina* het i norrønt; *steinar*. Lokalt holder man også på gamle genitivsformer på *-a* for eksempel bygdafolk - norrønt; bygdarfolk. Palatalisering i er utbredt (palatalisering er vanlige i nordvestlandske dialekter). Den norrøne uttalen av pronomen som eg og deg har i stor grad holdt seg til moderne tid i form av *ek* og *dek.* Konsonanten *r* i slutten av ord i norrønt har falt bort i presens og substantiv for eksempel kasta (norrønt *kastar*) og bøke (norrønt *bøkr*).

Disse trekkene i jølstramålet finnes til dels i andre områder av Nordfjord og Sunnfjord. En vokallyd mellom ø og å har vært særlig utbredt i Jølster som i *brōt* (brudd) og *sōve* (vanlig også i Vest-Telemark), mens det i Førde vanligvis heter for eksempel ståve (stue), låk (lokk) og såve. Halvemål har vært vanlig Jølster samt i Breim og Gloppen.

Forskjeller mellom indrebygda og nedrebygda
-------------------------------------------

* I indrebygda (øst) finnes trekk fra nordfjordmål. Blant annet en *ø*-lignende lyd på uttalen av gammal kort *o* (til dømes i ordet *stove*).
* I nedrebygda (vest) finnes dialekttrekk fra Førde-området.

Et eksempel er dyrenavnet rev:

* Indrebygda: 'ræve
* Midtre Jølst: 'róve
* Nedrebygda: 'røve

Referanser
----------

1. ↑  Sandøy, Helge (1987). *Norsk dialektkunnskap*. no#: Novus. ISBN 8270991228.
2. 1 2  Vigeland, Bjørn (1995). *Norske dialektar*. no#: Universitetsforl. ISBN 8200227057.
3. ↑  Skjekkeland, Martin (1997). *norske dialektane*. Kristiansand: Høyskoleforl. ISBN 8276341039.
4. ↑  *Sogn og Fjordane*. Oslo: Gyldendal. 1980. ISBN 8205117721.
5. ↑  Ramsfjell, Berit Sagen (1978). *Språkkunnskap*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203091601.
6. ↑  Dvergsdal, Daniel (1996). *Jølstramålet*. Jølster mållag. ISBN 8299246423.
7. ↑  Ølmheim, Per Arvid (1983). *".. sa sogningen til fjordingen"*. Sogn mållag. Firda mållag. ISBN 8299100518.
8. ↑  *Store dialektboka*. no: Novus. 1990. ISBN 8270991678.
**Israel Jacobson** (født 17. oktober 1768 i Halberstadt, død 14. september 1828 i Berlin) tilhørte den jødiske reformbevegelsen, og spilte en viktig rolle innen pedagogiske reformer og gudstjenestereformer i tysk liberal jødedom.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jacobson kom fra enkle kår. Da utdannelsen ved den offentlige skolen i Halberstadt var utilstrekkelig, gikk han hovedsakelig på jødiske religiøse skoler, og tilegnet seg kunnskaper på egen hånd. 19 år gammel forlovet han seg med Philip Samsons barnebarn. 

### Karriere

Samson grunnla Samsonskolen i Wolfenbüttel, hvor bl.a. Leopold Zunz og Isaak Markus Jost var utdannet. Han reiste til Braunschweig, der han tjente en betydelig formue, og i 1801 åpnet han en skole i Seesen hvor 40 jødiske og 20 kristne barn fikk fri kost og fri undervisning sammen. Jacobsons skole ble fort berømt, og flere hundre elever fikk i årenes løp sin undervisning ved den. I de hundre årene skolen eksisterte hørte den til de fremste innen alle områder av sitt pedagogiske arbeid.

Kort etter grunnleggelsen av skolen fant Jacobson det nødvendig å gi ungdommene muligheten til dypere religiøse opplevelser. I 1810 bygget han en synagoge på skoleområdet, og utrustet den med et orgel, noe som innenfor jødedommen var nytt. Ved siden av hebraiske bønner innførte han også bønner og prekener på tysk. Etter opprettelsen av kongeriket Westfalen med Napoleons bror Jérôme som konge, ble Jacobson, som hadde slått seg ned i residensbyen Kassel, utnevnt til president for det jødiske konsistorium. I denne egenskap fortsatte han med øket kraft sine reformbestrebelser: Han åpnet et gudshus i Kassel med en ritus tilsvarende den i Seesen, og finansierte et seminar for utdannelse av jødiske lærere.

Etter at Napoleon ble styrtet i 1815 flyttet Jacobson til Berlin, og fortsatte der sitt reformarbeid. Han åpnet et bønnerom i sitt eget hus, hvor det ble holdt prekener av bl.a. Zunz og Berthold Auerbach. Den prøyssiske regjeringen, som ikke hadde glemt Jacobsons franske sympatier og dessuten fikk stadig flere klager fra ortodokse jøder på Jacobsons virksomhet, gav ikke tillatelse til videreføring av de reformerte gudstjenestene.

Jacobson gikk inn for å fremme forståelsen mellom jøder og kristne, og støttet trengende av begge konfesjoner. Takket være hans innflytelse ble den århundregamle «jødeskatten», *Leibzoll*, avskaffet i 1823 i hertugdømmet Braunschweig-Lüneburg. 

Han døde i 1828 i Berlin, og ble begravet på den jødiske gravlunden i Schönhauser Allee.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Israel Jacobson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hochschule für Jüdische Studien
* Union progressiver Juden
* Jewish Encyclopedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** NKC
 |
**Gerhard Grobelnik** (født 10. juli 1975 i Wien) er en østerriksk fotballdommer.

Grobelnik startet å dømme fotball i en alder av 16 år, og steg i det østerrikske seriesystemet med årene. Han fikk sin debut i Erste Liga (nivå to) og ÖFB-Cup (den østerrikske fotballcupen) i 2002/2003-sesongen. I august 2005 debuterte han som hoveddommer i Bundesligaen under en kamp mellom FC Wacker Innsbruck og FC Pasching.

Etter å fungert som utvekslingsdommer over et par kamper i den sveitsiske toppdivisjonen i januar 2009, ble han samme år lagt til som FIFA-dommer. Hans internasjonale debut kom den 28. mars 2009 under kvalifiseringen for U-17 fotball-EM i 2009. Hans første kamp på internasjonalt seniornivå kom den 5. juni 2010 i en vennskapskamp mellom Romania og Honduras (3–0).

Referanser
----------

1. ↑  Transfermarkt.at – Match report, FC Wacker Innsbruck - FC Pasching 06.08.2005 (Besøkt 14. desember 2013)
2. ↑  FIFA.com – Austria, Football Officials - Referees Arkivert 12. mai 2013 hos Wayback Machine. (Besøkt 14. desember 2013)
3. ↑  Worldreferee.com – Palmares for Gerhard Grobelnik Arkivert 14. desember 2013 hos Wayback Machine. (Besøkt 14. desember 2013)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerhard Grobelnik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Liste over østerrikske internasjonale fotballdommere hos Österreichischer Fußball-Bund
**Kasparov–Deep Blue, parti 6 1996**
 8  Sluttstillingen i 6. runde i første match.

**Deep Blue vs Garri Kasparov** var to sjakkturneringer hvor daværende verdensmester i sjakk, Garri Kasparov spilte mot IBMs
supercomputer Deep Blue. Matchene ble spilt i 1996 og 1997, begge i USA.

Etter denne matchen har konseptet «mennesket mot maskin» i sjakken blitt sett på som overflødig, da det rett og slett vil være umulig for et menneske å vinne. Datamaskinene utvikler seg stadig, og de aller fleste eksperter er enige i at mennesket vil være sjanseløs i matchspill. De beste datamaskinene hadde allerede i 2014 over 3300 i rating, mer enn 400 ratingpoeng mer enn noe menneske noen gang har hatt.

Første duell, 1996
------------------

Første match ble spilt i Philadelphia, Pennsylvania og endte med 4-2-seier til Kasparov etter at maskinen tok ledelsen 1-0 i det første partiet. Dette var første gang i historien der en computer beseirer en sittende verdensmester med full betenkningstid og vanlige turneringsregler. Kasparov slo raskt tilbake, og etter to rolige remiser midt i matchen, avgjorde i de to siste partiene etter å ha funnet ut maskinens svakheter.

Andre duell, 1997
-----------------

Andre match, spilt i New York City startet med at Kasparov vant første parti, men computeren slo raskt tilbake, vant 2. parti og avgjorde matchen med en overbevisende seier i sitt siste hvitparti i nest siste runde. Dette var computerens definitive gjennombrudd i sjakken, og første gang en computer beseiret en sittende verdensmester i en match over flere partier.

Resultattabeller
----------------

Første match 1996| # | Hvit | Svart | Resultat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | **Deep Blue** | Kasparov | 1–0 |
| 2 | **Kasparov** | Deep Blue | 1–0 |
| 3 | Deep Blue | Kasparov | ½–½ |
| 4 | Kasparov | Deep Blue | ½–½ |
| 5 | Deep Blue | **Kasparov** | 0–1 |
| 6 | **Kasparov** | Deep Blue | 1–0 |
| *Totalt:* Kasparov–Deep Blue: 4–2 |

Omkamp i 1997| # | Hvit | Svart | Resultat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | **Kasparov** | Deep Blue | 1–0 |
| 2 | **Deep Blue** | Kasparov | 1–0 |
| 3 | Kasparov | Deep Blue | ½–½ |
| 4 | Deep Blue | Kasparov | ½–½ |
| 5 | Kasparov | Deep Blue | ½–½ |
| 6 | **Deep Blue** | Kasparov | 1–0 |
| *Totalt:* Kasparov–Deep Blue: 2½–3½ |

Referanser
----------

1. ↑   Computerchess.org

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside for matchene
* Alle partiene på Chessgame.com
Oosterscheldekering (Oosterscheldekering)
**Oosterschelde** er en fjord i elven Scheldes delta i den nederlandske provinsen Zeeland. Den ligger mellom øyene Schouwen-Duiveland, Tholen, Sint-Philipsland, Noord-Beveland og Zuid-Beveland. Etter at Oosterscheldekering ble bygget i 1986 er det mulig å skille Oosterschelde fra Nordsjøen. To veiforbindelser mellom Schouwen-Duiveland og Noord-Beveland krysser fjorden, den ene via Oosterscheldekering i vest, den andre over Zeelandbroen på østsiden av fjorden.
Oosterscheldes form, lengde og dybde var lenge variabel. I tiden rundt Romerriket lå munningen av elven Schelde her. Frem til middelalderen var den en forholdsvis liten sideelv, men i tidens løp økte den i omfang. Stykke for stykke har beboerne i Zeeland (ned. *zeeuwen*) tatt landet tilbake, ved å anlegge diker slik at grunne "innsjøer" ble til (ned. *inpoldering*), og ved hjelp av vindmøller ble vannet pumpet ut. Dermed ble forbindelsen med Schelde begrenset til en smal kanal, Kreekrak, som forsandet og ble for grunn for båter. I 1903 ble forbindelsen brutt da et dike for jernbanen ble lagt her, slik at øyen Zuid-Beveland ble knyttet til det Noord-Brabantske fastlandet.
Frem til 5. november 1530, da det som kalles *onde lørdag* eller *Sint-Felixvloed* (oversvømmelse) inntraff, hadde Oosterschelde sitt løp fra østenden av Westerschelde og nordover. Vestenfor Bergen op Zoom dreide den mot vest og fulgte nordkanten av det som i dag er kjent som Verdronken Land van Reimerswaal (Reimerswaals oversvømte land) før den endte i et delta.

Oosterscheldekering
-------------------

**Oosterscheldekering** befinner seg mellom Schouwen-Duiveland og Noord-Beveland. Dette er den største av 13 demninger og barrierer i Deltaprosjektet (ned.: Deltawerken) som ble bygget for å beskytte en stor del av Nederland mot oversvømmelser.

Oosterschelde nasjonalpark
--------------------------

8. mai 2002 ble Oosterschelde en av Nederlands nasjonalparker. Oosterscheldes undervannsfauna er meget variert, for mange dyr og fisker er det et viktig sted for gyting osv. På sandbunnen og ved den tettbevokste, stenlagte delen av dikene lever mange ulike sorter. Dette har gjort Oosterschelde til et sted som trekker dykkere fra hele Europa.

Referanser
----------

1. ↑  «Oosterschelde». *www.zeeland.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Eastern Scheldt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Patriark og katolikos Basilios av Etiopia** (borgerlig navn *Gebre Giyorgis Wolde Tsadik*; født 23. april 1891 i Mada Mikael, Etiopia, død 13. oktober 1970 i Debre Libanos-klosteret) var fra 1951 til 1970 overhodet for den etiopisk-ortodokse kirke. Han var den første patriark av Etiopia.

Basilios var munk ved Debre Libanos-klosteret og ble i 1933 valgt til klosterets 57. abbed. Dette embete, med tittelen *itsjege av St. Tekle Haimanots stol*, var det høyeste kirkelige vervet en etiopiskfødt person kunne inneha på denne tiden. Den etiopiske kirke ble nemlig ledet av en koptisk, dvs. egyptiskfødt, metropolitt (Kyrillos IV), slik det hadde vært praksis siden kirkens grunnleggelse på 300-tallet.

Basilios ble bispeviet av patriark Yusab II av Alexandria i 1948. Da metropolitten døde to år senere, ble Basilios i 1951 innsatt som den første etiopiskfødte metropolitten av Etiopia. I 1959 gikk patriark Kyrillos VI med på å gjøre den etiopiske kirke til en autokefal kirke i den orientalsk-ortodokse kommunion. I en høytidelig seremoni opphøyet han Basilios til patriark av Etiopia.

Sine siste leveår tilbragte Basilios igjen i klosteret Debre Libanos, der han også ble gravlagt. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***Nytt embete*** | **Patriark og katolikos av Etiopia**(1959–1970) | Etterfølger:**Tewophilos** |
| Forgjenger:**Kyrillos IV** | **Abun og metropolitt av Etiopia**(1951–1970) | Etterfølger:**Tewophilos** |
| Forgjenger:**Gebre Menfes Kidus av Dera** | **Itsjege**(1933–1970) | Etterfølger:**Tewophilos** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Fyllingen Basketballklubb** (stiftet 20. mai 1998 som *Vestkanten Basketballklubb*) er en basketballklubb som er tilsluttet Norges Basketballforbund - Region Vest og spiller sine hjemmekamper i Fyllingsdalshallen med A-laget i BLNO og B-laget i 3. divisjon.

Historikk
---------

Klubben ble startet opp i 1997, opprinnelig som en rekrutteringsklubb for Hordaland Basketballkrets i Bergen Vest, med navnet *Vestkanten Basketballklubb*.

I 2002/03 overtok Loddefjord Idrettslag klubbens aldersbestemte lag, men beholdt et seniorlag for menn og skiftet navn til *Fyllingen Basketballklubb* i 2003/04.

Da Frøya Basket flyttet sin aktivitet ut av Fyllingsdalshallen og til Melkeplassen startet Fyllingen igjen med aldersbestemte lag.

### Divisjonshistorikk

| Liga | Sesong |
| --- | --- |
| 04/05 | 05/06 | 06/07 | 07/08 | 08/09 | 09/10 | 10/11 | 11/12 | 12/13 | 13/14 | 14/15 | 15/16 | 16/17 | 17/18 |
| **BLNO** |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  | 10. |  | 03 3 |
| **1.div.** |  |  |  |  |  |  |  | 7.  | 4.  | 4.(vest) | 02 2(vest) |  | 01 1(vest) |  |
| **2.div.** |  |  | 03 3(vest) | 6.(vest) | 5.(vest) | 5.(vest) | 03 3(vest) |  |  |  |  |  |  |  |
| **3.div.** |  | 01 1(vest) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| **4.div.** | 02 2(vest) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Historien». Fyllingen-Basket.no. Arkivert fra originalen 6. mars 2018. Besøkt 5. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
BLNO for menn 2023/24 |
| --- |
|  | 
* Ammerud
* Asker Aliens
* Bærum
* Centrum Tigers
* Frøya
* Fyllingen
* Gimle
* Kongsberg Miners
* Nidaros Jets
* Oppsal
* Tromsø Storm

 | Norges flagg |
Stambok for Arendals Turnforening.

|  |
| --- |
|  |
| **Norgesdokumentarv** |

**Arkivet etter Arendals Turnforening 1857–2011** er innlemmet i Norges dokumentarv, et register over de viktigste dokumentene i norsk historie. Registeret er en nasjonal utgave av UNESCOs verdensminne-program (*Memory of the World*).

Arkivet befinner seg på KUBEN i Arendal og inneholder blant annet møtebøker, journaler, saksarkiv, regnskap, diplomer, trykksaker og omtrent hundre fotografier fra foreningens historie.
Arkivet omfatter også foreningens *stambok*. Denne protokollen fra 1857 er bundet inn av Joseph Stockinger selv og inneholder blant annet foreningens lover og flere beretninger fra foreningens mange jubileer og andre markeringer.

Nominasjonen
------------

I nominasjonen skriver juryen: *«Arkivet er et eksempel som dokumenterer fremveksten av den frivillige idrettsbevegelsen som en bred folkebevegelse med stor innvirking i norsk samfunnsliv. Arkivet er unikt i nasjonal sammenheng fordi det er fra landets nest eldste idrettslag og det er nærmest komplett fra opprettelsen fram til i dag. Arkivet forteller om tidlig rekruttering og hva som motiverte til medlemskap.»*

Referanser
----------

1. ↑  «Stamboken til Arendals Turnforening». Avtrykk.no. 20. april 2016. Besøkt 29. september 2016.
2. ↑  «Arkivet etter Arendals Turnforening». Kulturrådet.no. 1. desember 2014. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 29. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (no) Arkiv etter Arkivet etter Arendals Turnforening 1857–2011 på Arkivportalen
**Uribrua** eller **Uri bru** er en veibro på fylkesvei 63 i Norddal kommune. Broen krysser Valldøla ved gården Uri. 

Den er oppført av betong i 1924, og er en såkalt kvalfiskbro (eller hvalfiskerbru) med armerte betongbjelker. Det bærende rekkverket i betong er buet og gjør broen særmerket, dette er en av et fåtall slike broer i landet. Rekkverket i betong er 2,5 meter på det høyeste. Brospennet er 23 meter og utvendig bredde er 5,1 meter (innvendig 4 meter). Landkarene er i hugget naturstein sammenføyd med mørtel. Navn og byggeår er preget i rekkverkets betong. Brua krysser elva ved en innsnevring i dalen. Brua ble rehabilitert i 1993 og da viste de bærende delene seg å være i god stand og trengte bare overfladisk oppussing. Etter utbedring av kjørebanen ble største tillatte aksellast økt fra 8 til 10 tonn.

Sammen med de andre nye broene og utbedring av bygdeveien gjennom Valldal på 1920-tallet gjorde den veien gjennom dalen kjørbar med bil, og utgjorde det første trinnet i anlegging av kjørevei over fjellet mellom Valldal og Romsdal. Den erstattet en utkragingsbro av trebjelker fra 1700–tallet, den gamle broen var 55 alen lang 4 alen bred. I 1911 hadde Norddal kommune ikke «hovedveger», bare «bygdeveger». Før betongbrua ved Uri ble satt opp i 1924 var det trebru (bjelkebru) med vel 18 meter spenn over storelva ved Uri. Brua ble revet ned av flom i oktober 1883 og gjenoppbygget på samme sted.

Se også
-------

* Løka gamle bru

Referanser
----------

1. ↑   *nasjonal vegdatabank*, Nasjonal vegdatabank-ID 272481135, Wikidata Q55698494,
2. ↑  foto fra bygging Arkivert 7. mars 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Statens vegvesen: Vegminner i Møre og Romsdal fylke. Molde, 2001.
4. ↑  *Veg og Virke* nr. 2/1993 – artikkelen «Rehabilitering av «Hvalfiskbrua» i Valldal» av Halgeir Brudeseth
5. ↑  Torvik, Arne Inge: *Om samferdsel i Møre og Romsdal.* Molde: MRF, 2000.
6. ↑  Helland, Amund (1911): Topografisk-statisisk beskrivelse over Romsdals amt. Oslo: Aschehoug, s.378.
7. ↑  Norddal bygdebok, 1975, s. 401.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
byste av Cicero ca 60 år gammel
**Om staten** (latin: *De re publica*) er en dialog om romersk politikk i 6 bind, som ble skrevet av den romerske juristen og politikeren Marcus Tullius Cicero mellom år 54 og 51 f.Kr. 

Teksten er skrevet i form av en sokratisk dialog hvor Scipio den yngre – som døde 23 år før Cicero ble født, inntar rollen som en gammel vis mann, en obligatorisk del av genren. Cicero’s verk var politisk kontroversielt. Ved å velge en filosofisk dialog, unngikk han å nevne sine politiske motstandere direkte. Cicero lot ulike talere fremme forskjellige meninger for å gjøre det vanskeligere for disse motstanderne å angripe ham for hva han hadde skrevet.

Det meste av verket gjelder politiske spørsmål, men *Scipios drøm* er en visjon om sjelen, livet etter døden og kosmologi.

Norsk utgave
------------

* *Om staten*. Marcus Tullius Cicero; oversatt, med innledning og noter av Oskar Fjeld ; etterord ved Egil Kraggerud. Aschehoug, 1990. (Thorleif Dahls kulturbibliotek). ISBN 82-03-16492-7 ((no) ebok)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Hans Morten Thrane Esmark** (født 21. august 1801 på Kongsberg, død 24. april 1882) var en norsk luthersk prest med virke i Eidanger og i Ramnes, samt mineralog, ornitolog, oppfinner og entomolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Morten Thrane Esmark var sønn av professor Jens Esmark og Wibeche Thrane f. Brünich. Navnet hadde han etter bestefaren Morten Thrane Brünnich. Han var gift med Ulriche Benedicte Wiborg (1810-1898) fra Ørvik ved Brevik. Naturforskeren Birgitte Esmark (1841–1897) var deres datter.

### Prest

Esmark tok teologisk eksamen i 1825 og begynte som kapellan i Eidanger. Han var en tid sogneprest i Ramnes i Jarlsberg, før han vendte tilbake til Eidanger.

### Mineralog

Han beskrev en rekke nye mineraler, særlig fra området rundt Langesundsfjorden, nær der han hadde sitt prestevirke i Eidanger. Blant annet var det thoritt som er det vanligste mineralet av thorium. Han fant det sistnevnte mineralet på Løvøya, klarte ikke å identifisere det og sendte derfor en prøve til sin far. Denne sendte det videre til Jöns Jacob Berzelius, som i 1828 konstaterte at det var et mineral som inneholdt et tidligere ukjent element. Dette ledet til oppdagelsen av grunnstoffet thorium. 

Esmarkitt, en variant av ortoklas feltspat fra Bamble, er oppkalt etter ham.

### Oppfinner

Esmark bisto Svend Foyn med utvikling av en granatharpun som eksploderte først når fangstlinen ble strammet. Denne oppfinnelsen var basert på Esmarks tidligere oppfinnelse av en tennsats som gjorde at granater eksploderte først ved anslag, den såkalte «spissbomben».

Den engelske presten Richard Carter Smith møtte den unge Esmark i 1838 og beskrev ham som «en intelligent ung mann som er entomolog og ornitolog.» Carter noterte at Esmark hadde en insektssamling som omfattet 2000 arter og en samling på 120 fuglearter (alle norske). Esmarks mineralsamling ble forært det naturhistoriske museet i Tromsø.

Referanser
----------

1. ↑  Ifølge slektsboken var han født i "Kr.a", Kristiania. (Høegh, Karen Sophie og Martha Wiborg Fleischer (1925): Slektene Wiborg, Schreiner, Esmark, Høegh. Slekten Frølich. Oslo: P.M. Bye & Co.)
2. ↑  Store norske leksikon  lest på nett 3.11.2012.
3. 1 2 3  Høegh, Karen Sophie og Martha Wiborg Fleischer (1925): *Slektene Wiborg, Schreiner, Esmark, Høegh. Slekten Frølich*. Oslo: P.M. Bye & Co.
4. ↑  «Svend Foyn». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 15. august 2023. Besøkt 17. august 2023.
5. ↑  Smith, Richard Carter: Reise i Norge 1838. (Oversatt fra håndskrevet manuskript.) Universitetsforlaget 1976, s.58.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND
 |
***Glaucus atlanticus*** har mange navn som inkluderer **blue sea dragon**, **blå engel**, **blue glaucus**, **dragon slug**, **blue dragon**, **blue sea slug** og **blue ocean-slug**) er en sort små, blå snegler, en type pelagiske nakensnegler i familien Glaucidae.

Disse havsneglene er pelagiske; de flyter opp ned ved å feste seg til sjøvannets overflatespenning for å holde seg oppe på vannflaten, hvor de flyter med vind og havstrømmer. 
*Glaucus atlanticus* tar føde fra andre pelagiske skapninger, inkludert portugisisk krigsskip og andre giftige kolonimaneter. Menneskers håndtering av denne sneglen kan få svært smertefulle og potensielt farlige stikk.

  

Blue sea slug er vist på en strand, og dermed er kollapset. Plukke opp dyret kan resultere i et smertefullt stikk, med symptomer som ligner de som er forårsaket av portugisiske krigsskip.
Blue sea slug i vann

Stikk
-----

*Glaucus atlanticus* er i stand til å svelge den giftigste kolonimanet for eksempel Portugisiske krigsskip, og lagre dem i ekstremiteter som for eksempel sin finger-lignende cerata. Å plukke opp dyret på stranden kan resultere i en smertefulle stikk, med symptomer som ligner de som er forårsaket av portugisiske krigsskip. Symptomer som kan forekomme etter at man blir stukket er kvalme og brekninger, smerte og oppkast, samt akutt allergisk kontakteksem, erytem, Papuler, potensielle hudsykdommer og dannelse av post-inflammatorisk hyperpigmentering.

Referanser
----------

1. ↑  Lalli, C. M.; Gilmer, R. W. *Pelagic snails: the biology of holoplanktonic gastropod mollusks*. Stanford University Press. s. 224. ISBN 978-0-8047-1490-7. Besøkt 13. januar 2010.
2. ↑  Rudman, W. B. «*Glaucus atlanticus* Forster, 1777». Besøkt 26. februar 2011.
3. ↑  Ottuso, Patrick Thomas (mai 2009). «Aquatic antagonists: Indirect nematocyst envenomation and acute allergic contact dermatitis due to nudibranchs» (PDF). *Cutis*. 83. Arkivert fra originalen (PDF) 23. juli 2021. Besøkt 11. oktober 2021.
**Albert Benjamin Bishop** (født 1926, død 1997) var en amerikansk-norsk sanger, først populær i Norge fra 1950-tallet med gruppen Deep River Boys, blant annet med jazzversjoner av kjente norske sanger. Som del av Deep River Boys opptrådte han på NRK Fjernsynets åpningsshow, *Startskuddet går*. De sang «Voi-voi» sammen med Nora Brockstedt.

Bishop var tilknyttet den norske gruppen The Bumble Bees en tid fra 1967. Han bodde på Gjelleråsen i Nittedal i 1966 og 1967 og flyttet til Helgeland i 1968. Han hadde flere soloutgivelser, på plateselskapene Troll, HMV, NorDisc og Polydor.

Han er gravlagt på Brønnøy kirkegård.

Referanser
----------

1. ↑  MGP. «Nora Brockstedt – «Voi-voi» – NRK». *NRK TV*. Besøkt 25. april 2021.  *Film av Nora Brockstedt og Deep River Boys. Bishop står til høyre i trioen*
2. ↑  «Al Bishop». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 25. april 2021.
3. ↑  Rockheim. «Al Bishop « Rockipedia». *Rockipedia* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 25. april 2021. Besøkt 25. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* «Serie bilder av Al Bishop, sanger.». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 25. april 2021.
* Riesto, Matti (21. september 2016). «Husker du Al Bishop?». *banett.no*. Besøkt 25. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Samnaun
**Samnaun** (retoromansk: *Samignun*) er en kommune og en dal lengst nordøst i den sveitsiske kantonen Graubünden. I vest, nord og øst grenser den til Tirol (Østerrike). I syd grenser Samnaun til Engadin, men har pga. høye fjell ingen direkte forbindelse dit. Kommunen hadde ved utgangen av 2019 734 fastboende. Innbyggerne er fordelt på de fem landsbyene Compatsch, Laret, Plan, Ravaisch og Samnaun. Kommunesenteret ligger på 1846 meter over havet.

Særegen beliggenhet
-------------------

Samnaun har i lang tid bare vært tilgjengelig via en vei som fører over østerriksk territorium. Samnaun har derfor vært en funksjonell eksklave av Sveits. Siden 1905 fins det en smal vei også på sveitsisk grunn, men den østerrikske veien er bedre utbygd. For å komplisere grenseforholdene ytterligere, fins det en tyrolsk kommune, Spiss, som inntil 1980 bare var tilgjengelig fra Samnaun. Spiss ligger geografisk sett også i Samnaundalen.

På grunn av den nære kontakten til Tirol har innbyggeren i dalen gitt opp sitt retoromanske språk til fordel for en bairisk dialekt av tysk i løpet av 1700- og 1800-tallet. Samnaun er dermed ved siden av Val Müstair det eneste området i Sveits der det tales en tysk dialekt som ikke er alemannisk.

Turisme
-------

Vinterturisme er en betydelig inntektskilde. Samnauns skiløyper er knyttet sammen med de i den østerrikske kommunen Ischgl på andre siden av grensen og fjellene.

Under koronaviruspandemien i 2020 var grenseområdet Ischgl-Samnaun i februar et betydelig smittested.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Einwohnerzahlen der Gemeinde Samnaun». *www.gemeindesamnaun.ch*. Besøkt 10. april 2020.
3. ↑  20min.ch: Das grösste Corona-Krisengebiet der Alpen, 18. mars 2020, lest 10. april 2020

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Samnaun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** LIR **·** GeoNames
 |
Den tidligere høyskolebygningen**Hochschule für die Wissenschaft des Judentums** var en tysk høyskole for jødiske studier. Den ble grunnlagt 6. mai 1872 i Berlin. Til grunnleggerne hørte Ludwig Philippson. Fra 1883 til 1922 hadde den navnet *Lehranstalt für die Wissenschaft des Judentums*. 

Høyskolens forløper var Verein für Cultur und Wissenschaft der Juden med tidsskriftet *Wissenschaft des Judentums*. Dens formål var å fremme vitenskapelig forskning om jødedommen og være tilgjengelig for alle studenter uten hensyn til tro. I tiden som fulgte ble høyskolen likevel utviklet i retning vitenskapelig utdannelse av rabbinere og religionslærere.

Blant berømte lærere kan særlig nevnes: Chanoch Albeck, Leo Baeck, Eduard Baneth, David Cassel, Hermann Cohen, Ismar Elbogen, Ismar Freund, Pinkus Fritz Frankl, Abraham Geiger, Julius Guttmann, Israel Lewy, Leopold Lucas, Sigmund Maybaum, Joel Müller, Friedrich Ollendorf, Martin Schreiner, Chajim Steinthal, Eugen Täubler, Harry Torczyner, Max Wiener og Abraham Schalom Yahuda. 

Under det nasjonalsosialistiske diktaturet ble det opprettet videreutdannelseskurs for jødisk sosialarbeid. Et forsøk på å flytte høyskolen til London mislyktes. 19. juli 1942 ble høyskolen stengt og det verdifulle inventaret beslaglagt. 

Høyskolens tidligere bygning i Tucholskystrasse 9 ble senere kjøpt av Zentralrat der Juden in Deutschland og åpnet 19. april 1999 som *Leo-Baeck-Haus*.

I 1999 åpnet også Abraham-Geiger-Kolleg med sete i Potsdam, som ser seg som etterfølger etter høyskolen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leo-Baeck-Haus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Disentis klosters barokkbygning
**Disentis kloster** er et benediktinerabbedi i Disentis/Mustér i Graubünden. Klosteret er Sveits' eldste bestående kloster.

Abbediet oppstod i den første halvparten av 700-tallet rundt en tidligere eremittbolig. Det utviklet seg raskt til et viktig kulturelt sentrum. Siden klosteret bevoktet overgangen over det viktige Lucmagnpasset sørover mot Italia, fikk det også storpolitisk betydning: De tysk-romerske keiserne Otto I og Fredrik Barbarossa utstyrte klosteret med en del privilegier. Blant annet ble Disentis et riksabbedi som var verdslig hersker over et 720 km² stort område i bl.a. Surselva, Urseren og Lombardia. Fyrsteabbeden av Disentis var en av grunnleggerne av Grauer Bund i 1395.

Dagens klosteranlegg ble bygget i barokkstil mellom 1683 og 1704. Franske tropper ødela klosteret i 1799. Selv om klosteret unngikk sekulariseringen, var dens eksistens truet gjennom hele 1800-tallet. I dag er klosteret bebodd av ca. 30 munker, driver et gymnasium og inneholder flere museer.

Eksterne lenker
---------------

* Klosterets hjemmeside


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** HDS **·** LIR
 |
***Den lille butikk*** (orig.: Obchod na korze) er en tsjekkoslovakisk langfilm regissert av Ján Kadár og Elmar Klos, basert på en roman av Ladislav Grosman.

Filmen vant Oscar for beste fremmedspråklige film under den 38. Oscar-utdelingen i 1965.

Handling
--------

Under andre verdenskrig, i en liten by i Den første slovakiske republikk: Den milde slovakiske snekkeren Antonín Brtko blir utpekt av en svoger, som har en innflytelsesrik posisjon i den lokale fascistiske regjeringen, for å overta en liten butikk eid av den eldre jødiske enken Rozália Lautmannová. Mens Brtko sliter med å forklare Lautmannová, som er nesten døv, veldig glemsom og generelt forvirret, at han fra nå av skal være hennes ariske veileder i butikken.

Imrich Kuchár, Brtkos gode venn, kommer og informerer Brtko om at virksomheten hennes er ulønnsom og at Lautmannová er avhengig av donasjoner for å få endene til å møtes. Men Brtko bruker i steden mesteparten av tiden sin på å fikse Lautmannovás møbler eller andre eiendeler, eller forsøke å hjelpe henne med forskjellige kunder. De begynner etter hvert å utvikle et nært vennskap.

Men en dag oppdager Brtko at myndighetene skal samle alle medlemmene fra det jødiske borgerskapet i byen, og transportere dem til andre området. Men Brtko forteller ikke dette til Lautmannová, og vurderer først å skjule henne. Men han begynner snart å stille spørsmål ved denne handlingen når oppsamlingene av jøder faktisk begynner. Men Lautmannová oppdager endelig at en pogrom av jøder er i ferd med å skje, og får panikk. Når Brtko får øye på noen soldater på vei mot butikken, kaster han Lautmannová som nå er i vanvidd, inn i et skap i forsøk på å skjule henne.

Roller
------

* Ida Kamińska: Rozália Lautmann
* Jozef Kroner: Antonín Brtko
* Hana Slivková: Evelyna Brtková
* Martin Hollý: Imro Kuchar
* Adám Matejka: Piti Báči
* František Zvarík: Markus Kolkotský
* Mikulas Ladizinsky: Marian Peter

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den lille butikk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den lille butikk* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Den lille butikk* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Den lille butikk* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille butikk* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den lille butikk* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den lille butikk* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille butikk* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den lille butikk* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Bernardo Hombach Lütkermeier**, opprinnelig **Bernhard Hombach** (født 12. september 1933 i Krefeld i Tyskland) er en tysjkfødt emeritert [katolsk [biskop]] av Granada i Nicaragua.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Bernhard hHombach vokste opp i Hohenhain nær Freudenberg i Tyskland. Han gikk først på dey kommunale gymnasium i Olpe før han som 15-åring gikk over til De hvite fedres skole i Rietberg, der han bestod sin *Abitur*. Deretter studerte han katolsk teologi og filosofi ved det katolske universitet i Leuven. 

### Prest

Her ble presteviet i Leuven i 1961.

Etter en kort sjelesørgerisk tjeneste som kapellan i Ickern (Castrop-Rauxel) og som prest for spansktalende i Siegen og Dahlbruch dro han til Argentina. På grunn av den usikre politiske situasjonen der, forlot han landet og virket deretter i Peru (blant annet som pastor for det tysktalende samfunn i Lima), Colombia, Nigeria og Venezuela. 

I 1987 flyttet han til Nicaragua, hvor han først var sogneprest i bispedømmet Juigalpa og senere ble utnevnt til bispedømmets generalvikar. Her arbeidet han også som stiftsforvalter i en årrekke.

Fra 1992 til 1995 var Hombach direktør for Caritas i Nicaragua. Et fokus for hans virke var et omfattende leseferdighetsprogram. I 1994 overrakte den tyske ambassadøren Helmut Schöps i Managua ham Fortjenestekorset fra Forbundsrepublikken Tyskland for hans engasjement, og i 2016 overrakte ambassadør Ute König ham fortjenstkorset, 1. klasse.

### Biskop av Juigalpa

I 1995 utnevnte pave Johannes Paul II ham til den tredje biskop av bispedømmet Juigalpa. Han ble ordinert til biskop den 22. april 1995 i Juigalpa av erkebiskopen av Managua, kardinal Miguel Obando Bravo S.D.B.; medkonsekratorer var erkebiskop Johannes Joachim Degenhardt av Paderborn og biskop César Bosco Vivas Robelo, av León i Nicaragua.

### Biskop av Granada (Nicaragua)`

15. desember 2003 ble han utnevnt til femte biskop av bispedømmet Granada og overtok ovisiellt bispedømmet den 7. februar 2004. Siden 2002 var Hombach president i Caritas i Nicaragua; siden 2005 også visepresident for Biskopskonferansen i Nicaragua (CEN).

I september 2008 avviste han en generell amnesti for de tidligere presidenter Arnoldo Alemán og Enrique Bolaños Geyer og tidligere minister Eduardo Montealegre på grunn av uregelmessigheter i deres embetsperiode fra 2002 til 2007; han krevde en juridisk avklaring.[1]

Den 11. april 2010 innvilget pave Benedikt XVI hans alderbetingede avskjedssøknad. Hans etterfølger var Jorge Solórzano Pérez, inntil da biskop av Matagalpa.