recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Andørja kirke  Foto: 3s 
Utbygging av Engenes Fiskerihavn ble påstartet høsten 2022
Ubyggingen, og utvidelsen av Engenes havn pågår fortsatt i februar 2024. Bildet er tatt 16.01.2024.
**Engenes** er en bygd i Ibestad kommune i Troms. Stedet har ca. 50 innbyggere.

I bygda ligger Andørja kirke, som stod ferdig i 1914.

Engenes har lang historie med fiskeri og ble etablert som statlig fiskerihavn i 1930-årene. Engenes er i 2022 havn for både små og større fiskefartøy, blant annet kystnot og trål.

I 2012 ble arbeidet med å få til en utbygging av Engenes fiskerihavn påstartet. Utbyggingen av Engenes fiskerihavn ble endelig godkjent i Ibestad kommunestyre 29. juni 2022. Totale kostnader for prosjektet er beregnet til 130 millioner kroner. Av dette dekker staten 95 millioner kroner i en forskutteringssak vedtatt av Stortinget.

Entreprenør Oscar Sundquist AS fra Kirkenes har fått oppdraget med utbyggingen av Engenes fiskerihavn. Utbyggingen er påstartet høsten 2022 og forventes ferdigstilt i løpet av høsten 2023.

I nyere tid er Engenes kjent for oppdrett av laks som matfisk. Selskapet Kleiva Fiskefarm har siden 1986 drevet oppdrettsvirksomhet, og gir arbeid til mange av kommunens innbyggere.

Som følge av sjømatnæringens tilhørighet er et også oppstått en næring for servicebåter og brønnbåter.

Det er ikke skole i Engenes, men i nabobygden Åndervåg ligger det en egen montessoriskole som er en barne- og ungdomsskole. I tillegg finnes det også egen butikk.

Fram til og med 2018 fant det årlige sportsarrangementet «Tour de Andørja» sted på Engenes den andre helgen i juli. Arrangementet strakk seg over flere dager, med kombinert terrengløp, sykkelløp og fjelltur/-løp (såkalt «triple challenge»).

Referanser
----------

1. ↑  Svinnung, Bent. «Engenes (Andørja)». *turliv.no*. Besøkt 19. januar 2017.
2. ↑  KA. «Andørja kirke, Andørja - Kirker i Norge | Kirkesøk». *www.kirkesok.no* **(norsk)**. Besøkt 26. november 2020.
3. ↑  «Engenes havn - Ibestad kommune». *www.ibestad.kommune.no* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2017.
4. ↑  «Nordsild Havfiske AS». *www.nordsild.no*. Arkivert fra originalen 31. januar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
5. ↑  «Fiskebåt». *fiskebat.no*. Arkivert fra originalen 31. januar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
6. 1 2  «Kleiva Fiskefarm, oppdrett av laks som matfisk». *Kleiva Fiskefarm, oppdrett av laks som matfisk*. Besøkt 19. januar 2017.
7. ↑  «Andørja Montessoriskole». *www.andorja-montessoriskole.no* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2017.
8. ↑  «Engenes 4401». *COOP*. Arkivert fra originalen 1. februar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
9. ↑  «Tour de Andørja». *Tour de Andørja*. Besøkt 19. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**RS 3 «Tordenskjold»** er en tidligere redningsskøyte. Den ble bygget i 1889 som losbåt av Thor Martin Jenssen i Porsgrunn, *Porsgrund Baadbyggeri* i Knardalstrand og innkjøpt av Bergen Kreds av Redningsselskapet i 1892. Den ble da ombygget til redningsskøyte blant annet ved at det ble laget såkalt synkefri innredning, det vil si vanntett garnering og dørk og satt i tjeneste i 1893.

Thor Martin Jenssen var formann hos Colin Archer fra 1879–1885. Da han startet sitt verft i 1885, bygget han de første årene losskøyter med jernkjøl etter Colin Archers tegninger. Han fikk etter hvert andre lokale konstruktører, men linjene var fortsatt av Archer-typen med jernkjøl. Hvem som ellers konstruerte for Thor Martin Jenssen er ukjent fram til 1896, da Fredrik Johannessen ble engasjert. Tegningen til RS 3 er ikke kjent, annet enn at bilder viser at den er av Archer-typen med skarpe linjer, særlig i baugen. RS 2 «Langesund» er bygget etter samme tegning ifølge kontrakten for bygging av «Langesund», men er én fot lengre.

Det første året ble «Tordenskjold» drevet av Bergens Kreds og bemannet av losene i Korsfjorden.

RS 3 «Tordenskjold», RS 2 «Langesund» og RS 4 «Feie» var alle 1-mastere beregnet på at losene skulle ha sikre båter og fungere som redningsskøyter, dvs. losredningsskøyter. På det tidspunktet ikke var bestemt om losene skulle utgjøre redningsvesenet eller om man skulle ha større skøyter bare til redning. Det viste seg at redningstjenesten kom i konflikt med losenes arbeid og båtene ble innen et år overført til Redningsselskapet, og det ble ikke noe mere samarbeid med losene. Siden skøytene da ikke skulle brukes til losing, ble de større 2-masterne foretrukket for de kommende skøytene; les mer om losredningsskøyter.

Frem til 1905 var «Tordenskjold» i redningstjeneste og berget 81 personer fra «den visse død», 15 fartøyer fra totalforlis og ga assistanse til totalt 254 fartøy.

Referanser
----------

1. ↑  *Heltemot i 100 år*, Bergens Tidende, 17.12.1994

Litteratur
----------

* Sannes, Tor Borch. *Båtbyggeren Colin Archer*. Norsk maritimt forlag, 1984. 431 s. (Revidert ettbinds-utgave av: *Colin Archer : skipene* (1978) og *Colin Archer : skøytene og lystbåtene* (1979)) ISBN 82-90319-05-3
* Bjørn Foss: *Fra seil til vannjet*. Norsk maritimt forlag 2002. ISBN 82-90319-34-7
* Jeppe Jul Nielsen & James Ronald Archer: *Colin Archer, konstruktøren på Tollerodden.* Ugitt av Stiftelsen Tollerodden i Larvik 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av RS 3 Tordenskjold
* Båtbygger Thor Martin Jenssen. http://colin-archer.no/ThorMartinJenssen.html

Portal: Sjøfart
**Fridtjov Ingvard Grann-Meyer** (født 5. juni 1857, død 18. september 1931) var en norsk arkitekt og fotograf. Han var sønn av den tyske murmesteren Fredrik Meyer, og var lærling hos faren i 1870-årene. Etter studier ved den polytekniske høyskolen i Hannover kunne han titulere seg som murmester i 1881. Ved midten av 1880-årene var han inspektør for Algierkompaniet, som kjøpte Røverstatene på Ruseløkka og fikk oppført Victoria terrasse. Han hadde oppsyn med byggingen i den forbindelse.

Grann-Meyer etablerte egen arkitektpraksis i 1886 og tegnet enkelte leiegårder i 1890-årene, som Ullevålsveien 39 (1891–92), Vibes gate 12 (1892), Waldemar Thranes gate 1, Oscars gate 13 og Tomtegata 3 (revet). Disse er alle i nyrenessanse. Etter Kristianiakrakket utførte han hovedsakelig mindre arbeider.

Grann-Meyer var aktiv som fotograf mot slutten av 1800-tallet. Han fotograferte fra yrkesliv og familieaktiviteter, og Akershusmuseet har digitalisert en rekke av hans bilder.

Bilder
------

* Ullevålsveien 39Ullevålsveien 39
* Vibes gate 12Vibes gate 12
* Oscars gate 13Oscars gate 13

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   histreg.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Skrivemåte på gravsteinen, jf. Gravferdsetaten i Oslo. Det forekommer ellers svært mange forskjellige skrivemåter for Grann-Meyers navn, jf. f.eks. Arkitekturhistorie.no og Historisk befolkningsegister.
4. 1 2  Geir Tandberg Steigan: Frithjof Grann-Meyer (Arkitekturhistorie.no)
5. ↑  Digitalarkivet
6. ↑  Trond M.E. Dancke (2000). *Norske arkitekter før 1914*. Oslo: Norsk arkitekturmuseum. s. 19. ISBN 82-91773-06-8.
7. ↑  De er publisert i Digitalt museum.

Kilder
------

* Geir Tandberg Steigan: Frithjof Grann-Meyer (Arkitekturhistorie.no)
* Fridtjov Grann-Meyer i Lokalhistoriewiki
**Fullriggeren «Ragna»** var en fullrigger bygget i Drammen i 1878 av Jørgensen & Knudsen skipsverft som verftets siste og største skip. Den målte 1111,24 tonn brutto med en lengde på 184 fot med tre master.

Den var først eid av J.C Gullichsen i 1878 til 1882, deretter av Ole Jørgensen i 1882-1891 sammen med rederiet «Laget ved Risør», siden O. Caspersen 1891-1892. «Ragna» ble solgt til J.W. Prebensen i 1892. Alle rederier som eide skipet kom fra det samme stedet, Risør.

«Ragna» ble benyttet til transport mellom England og Australia samt til oljetransport fra USA fram til 1898. Den 31. januar 1898 strandet «Ragna» utenfor Bahia, Savannah, Georgia i USA og gikk tapt.

Skipsførere
-----------

* 1878-81 E. Lund
* 1881-88 Simon Jacob Engelhart Jørgensen
* 1888-91 Michael Sivertsen (fungerte mens Jørgensen konstruerte og førte livbåten Storm King på sin jordomseiling)
* 1891-94 Simon Jacob Engelhart Jørgensen
* 1894-98 J. Olsen

Referanser
----------

1. ↑  «RAGNA (1878)». *digitaltmuseum.org*. Besøkt 19. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* «Fullrigger Ragna». Lillesand sjømannsforening. Besøkt 26. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**MK «Heland»** M-5-V, er et fiskefartøy som i tillegg til fiske ble brukt i Englandsfarten under andre verdenskrig. Den er nå fredet og tilhører Sunnmøre Museum.

«Heland» ble bygget i 1937 hos Einar Hellands båtbyggeri på Vestnes i Romsdal. Eiere av båten var Sevrin A. Roald, Arne A. Roald og Olaf Røssvik på Vigra. Prisen på nybygget var 30 000 kroner. Lengden var 63 fot. Stavn, spant og kjøl var dimensjonert for mulig forlengelse senere. Den ble utrustet med 85 HK Haahjem-motor og rigget med fokk, storseil og mesan.

Fiskebåten
----------

Slik det var vanlig med fiskekuttere på Mørekysten ble «Heland» brukt til helårsfiske. Om vinteren var det drivgarnfiske etter sild, så var det torskefiske til den i mai ble utrustet til fangst av brugde og småhval. Det var helst springere og vågehval den fanget. Hvalfangsten foregikk i Barentshavet, farvannet rundt Island og i Nordsjøen. Om høsten var det kveitefiske på Storegga. «Heland» hadde køyeplass til ti mann, men det var bare på sildefiske det var så mange.

Shetlandsfarten
---------------

Høsten 1941 ble skipper Sevrin A. Roald spurt om å gå til Shetland med Kompani Linge som hadde vært på oppdrag
i Norge. 4. november gikk «Heland» vestover med passasjerene. Etter en strabasiøs, men vellykket tur, returnerte de til 
norskekysten og tok til med å fiske. De tok en ny tur til Shetland i januar 1942. På slutten av februar foretok de så den tredje og siste turen som startet i Norge. De hadde da med flere som hadde kommet seg unna arrestasjonene som fulgte etter Henry Rinnans infiltrasjon av motstandsarbeidet i Ålesund. 
Etter dette ble «Heland» en del av marineavdelingen Shetlandsbussen. I alt gikk den 6 turer til norskekysten, men bare en av disse var vellykket. Den siste turen var i februar 1943. «Heland» ble på disse turene ført av andre enn Sevrin A. Roald. Han hadde for god kjennskap til motstandsarbeidet i Ålesund til at det kunne risikeres at han ble arrestert.

Museumsbåt
----------

MK «Heland» ble kondemnert i 1972. I stedet for å bli senket, slik det var vanlig å gjøre med kondemnerte båter, ga eierne den til Sunnmøre Museum. Der inngår båten som en viktig del av museets formidling av utviklingen av fiskeriene, og er et flytende krigsminne. «Heland» fikk status som verneverdig fartøy av riksantikvaren i 1977. Midt på 1990-tallet gjennomgikk båten en storstilt restaurering ved Hardanger Fartøyvernsenter. Dette prosjektet ble støttet faglig og økonomisk av riksantikvaren.

Litteratur
----------

* Per Sæther: M/K «Heland» – bevaringsverdig båt fra ny tid. *KYSTEN* Nr. 4 1983
* Per Sæther: «Heland» En fiskekutter og krigsveteran blir berga. *GAVLEN* Nr. 2 – 3 1997
* Kristian Janson: Frå soga om M/B «Heland» i fredstid. *Årbok 1976 Sunnmøre Museum*
* Ragnar Ulstein: M/B «Heland» og det store spelet. *Årbok 1976 Sunnmøre Museum*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Heland – Krigsseilerregisteret Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Trine Søreide Jansen** (født 21. januar 1969 i Florø, død 20. desember 2022 i Oslo) var en norsk historiker og arkivar, som ble kjent fra sin podkast om hvordan det er å være kreftpasient i det norske helsevesenet i Norge, «Trine i biter».

Midt i sin kamp for livet, og mot kreften, ble Jansen med på podkasten om egne erfaringer om å bli behandlet stykkevis og delt, basert på kroppens ulike organer. Dette skjer i et helsevesen som også oppleves stykkevis og delt. Journalist Anne Håskoll-Haugen fulgte Trines vei gjennom det norske helsevesen gjennom et helt år. Med støtte fra Fritt Ord ble det laget en radiodokumentar som fikk navnet, «Trine i biter», for å synliggjøre utfordringene med manglende helhetlig oppfølging i helsevesenet.

Lanseringsarrangementet for podkasten «Trine i biter» var i Farsund 4. mai 2022. Der ble det sendt utdrag fra podcasten, etterfulgt av en panelsamtale mellom journalist Anne Håskoll-Haugen, pasient Trine Søreide Jansen, kommuneoverlege Ann-Margret Haaland. Seansen ble moderert av journalist Øystein Mikalsen.

I mai 2022 ble Trines historie tema i en episode av podkasten *Pia og psyken* med journalisten Pia Beate Pedersen.

Bakgrunn
--------

Jansen var født og oppvokst i Florø. Hun gikk på Firda videregående skole fra 1985 til 1988 og tok siden utdannelse ved blant annet Aarhus Universitet. Hun var bosatt på Holmlia og mor til to gutter. Før hun ble syk var Jansen daglig leder i tankesmia, Res Publica. Tidligere arbeidet hun ved Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek.

Referanser
----------

1. 1 2 3   verdbegravelse.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   verdbegravelse.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Trine Søreide Jansen». verdbegravelse.vareminnesider.no. Besøkt 29. desember 2022.
4. 1 2  «Hvil i fred, Trine». respublica.no. Besøkt 29. desember 2022.
5. 1 2  «Trine Søreide Jansen». agendamagasin.no. Besøkt 29. desember 2022.
6. 1 2  «Podcast - Trine i Biter». open.spotify.com. Besøkt 29. desember 2022.
7. ↑  «Kreftsyke Trine har hatt 60 forskjellige leger». NRK. 10. mars 2019. Besøkt 29. desember 2022.
8. 1 2  «ONSDAG 4. MAI 2022 KLOKKEN 19:00 - Når kreftkatastrofen rammer: Trine i biter». facebook.com/events. Besøkt 29. desember 2022.
9. ↑  «Pia og psyken - Når døden nærmer seg». psykologisk.no. 23. mai 2022. Besøkt 29. desember 2022.
10. ↑  «# 260 Om å stå ansikt til ansikt med døden, med Trine Søreide Jansen». podcasts.apple.com. Besøkt 29. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Spotify: Podcast - Trine i Biter
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**«Herkules»** var et dansk-norsk orlogsskip bygd og sjøsatt i det norske landskapet Båhuslen av Henrik Knudsen Gyldenstjerne, en admiral som døde den 2. april 1592 som lensmann på Båhus festning. Han etterlatt seg to skip i enkens varetekt etter sin død, og i det neste året ble disse overført til den dansk-norske flåten. Disse fikk en kort levetid i tjeneste for den dansk-norske kongen.

«Herkules»
----------

Enken etter admiralen, Mette Rud som var datter av admiral Otto Rud, inngikk en avtale med kongen Christian IVs formynderregjeringen om å levere de to skip hennes mann hadde sjøsatt, «Hector» og «Herkules». De to skip var de eneste som var levert til den dansk-norske orlogsflåten mens formynderregjeringen hadde makten fra 1588 til 1596. Skipet som også het «Hercules», var på 800 tonn i sitt deplasement med en bestykning på 42 kanoner. Det ble levert til København med utrustningen tatt fra storskipet «Wohl Herr in Gottes Namen».

I året 1601 dro den unge kongen til Norge ombord på «Victor» som hans favorittskip for sjøreiser, med «Herkules» som eskorte. Den første reisen til Norge var tidlig i året fra 14. april til 3. mai mens det ennå var is i Oslofjorden, den andre reisen var til Båhus festning fra 11. til 19. juni. Under den andre reisen ble «Herkules» rammet av omfattende lekkasjer, så det måtte søke havn mens kongen fortsatte ombord på «Victor» til Hornbæk i Danmark.

Skipet ble tatt ut av flåtelistene det samme året, så det må betyr at det ble opphugget etter en meget kort levetid som kongens orlogsskip. Det mindre skipet fra Båhuslen, «Hector» på 300 tonn, var tatt ut av flåtelistene i 1605. Meget lite er kjent om disse norskbygde orlogsskipene fra Båhuslen.

Referanser
----------

1. ↑  Probst, s. 90

Litteratur
----------

* Niels M. Probst: *Den danske flåde 1588–1660: Christian 4.s flåde* 1996 ISBN 87-00-28586-2

Eksterne lenker
---------------

* Herkules (1596)[*død lenke*]
**Natasha Campbell-McBride** (født 1. mai 1961) er en russisk lege, alternativ behandler og forfatter. Hun har siden 1992 bodd i Storbritannia.

Campbell-McBride er født i Russland hvor hun også tok legeutdannelse. Etter at hun flyttet til Storbritannia har hun tatt videreutdannelse i ernæring og deretter arbeidet som ernæringsterapeut.

Hennes barn skal ha fått en autismediagnose, og hun satte da i gang med forsøk på å behandle dette ved å gjøre endringer i kostholdet. Hun utviklet sin egen hypotese om at autisme skyldes forstyrrelser i fordøyelsessystemet som påvirker hjernen. Hun har kalt dette for *Gut and Psychology Syndrome* (GAPS), og avledet fra dette begrepet har hun utviklet sin egen diett som angivelig skal kunne kurere autisme og en rekke andre tilstander som ADHD, dysleksi og schizofreni. Hun har også utgitt flere bøker om emnet. Det finnes ingen vitenskapelig støtte for syndromet eller dietten. Ernæringseksperter fraråder dietten fordi den fordrer et veldig smalt kosthold som lett kan føre til mangelsykdommer.

Campbell-McBride er motstander av barnevaksinasjon, og mener at det er bra for barnas immunforsvar å gjennomgå barnesykdommene.

I Norge har idéene til Campbell-McBride blitt formidlet av ernæringsbloggeren Margit Vea.

Referanser
----------

1. 1 2  «So why are the Hemsley sisters fans of a 'deadly' diet guru? As celeb food bloggers endorse controversial self-styled food doctor, a warning from nutritionists». *Daily Mail*. 16. mai 2016.
2. 1 2  «GAPS in a doctor's reasoning about vaccines and autism». *ScienceBlogs*. 31. juli 2011.
3. ↑  «The GAPS Diet Promises To Health-ify Your Gut And Your Brain». *Women's Health*. 28. april 2019.
4. 1 2  «This Multimillion-Pound Charity Is Offering To Pay For Autistic Children To Have Pseudoscientific Treatments». *BuzzFeed*. 24. juni 2017.
5. ↑  «Clean-eating stars Jasmine and Melissa Hemsley peddling dangerous advice». *New Zealand Herald*. 25. mai 2016.
6. ↑  «Anbefaler kraft til babyer. Nå får hun kraftig kritikk.». *Bergens Tidende*. 25. mars 2018.
Bilde av fyllingen i 1910, med Hovedbygningen i bakgrunnen.  Foto: Universitetsbiblioteket i Trondheim 
Høgskolebrua rundt 1927. Legg merke til trikken på Singsakerlinjen nede til høyre.  Foto: Universitetsbiblioteket i Trondheim 
Høgskolebrua sett fra Christian Frederiks gate en gang mellom 1927 og 1930.  Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Høgskolebrua** eller **Høyskolebrua** er en bro/viadukt ved Gløshaugen (østre) i Trondheim som går over Christian Frederiks gate fra Høgskoleringen til Øvre Allé. Brua ble oppført etter tegninger av stadskonduktøren Sverre Pedersen på en allerede eksisterende fylling, som sannsynligvis ble til gjennom tilkjørt utgravningsmasse fra byggingen av de første NTH-byggene.

Brua var byens eneste viadukt, da den ble oppført i 1927 for å gjøre plass til trikketraseen Singsakerlinjen, som gikk oppover Christian Frederiks gate mellom Klostergata og videre oppover Eidsvolls gate. I den forbindelse ble også Christian Frederiks gate forlenget til krysset Høgskoleringen og Eidsvolls gate som et ledd i å lede hovedtrafikken fra sentrum opp til Singsaker og Tyholt.

Høgskolebrua består av to langsgående platedragere som igjen hviler på fire slanke betongsøyler via jernkuler. Skråningene fra søylene og opp til brofestet er for øvrig stensatt med teglstein.

Referanser
----------

1. ↑  Trondhjems Arkitekturforening, Arkitektur i 1000 år – Arkitekturguide for Trondheim (2009). s. 149

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Trondhjems Arkitekturforening, red. Helge Solberg (2009). *Arkitektur i 1000 år – Arkitekturguide for Trondheim*. Trondheim: Tapir Utrykk. s. 149. ISBN 978-82-995433-1-6.

Eksterne lenker
---------------

* Vegvesenets vegkart

Portal: Trondheim

| * v
* d
* r
Broer i Trondheim |
| --- |
| Over Nidelva | 
* Bakke bru
* Ceciliebrua
* Elgeseter bru
* Gamle Bybro
* Gangbrua
* Kroppanbrua
* Nydalsbrua
* Nidareid bru
* Nidelv bru
* Pirbrua
* Sluppenbrua
* Stavne bru
* Tillerbrua
* Verftsbrua

 | bro |
| Andre | 
* Bjørndalsbrua
* Brattørbrua
* Dalgårdbrua
* Hoemsbrua
* Høgskolebrua
* Jernbanebrua
* Ravnklo bru
* Ravnkloløpet bru
* Sandmobrua
* Skansenbrua
* Svingbrua
* Udduvollbrua

 |
| Under bygging | 
* *Saupstadbrua*

 |
| Tidligere | 
* Kongsgårds bro
* Leirbrua
* St. Olafs bro

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**«Min soldat»** er en svensk sang med melodi og tekst av Nils Perne (Jokern). «Min soldat» ble skrevet til og opprinnelig fremført i revyen *Det kommer en vår* på Folkan i Stockholm. Der ble den sunget av Naemi Briese. Det var dog gjennom Ulla Billquists innspilling for plateselskapet Sonora at sangen virkelig ble spredt og kjent som én av den andre verdenskrigs mest populære svenske melodier.

Ulla Billquist
Billquists innspilling ble gjort 8. januar 1940 og ble opprinnelig utgitt på 78-platen Sonora 3630, men ble senere flyttet til katalognummeret 3654. Orkesterleder og arrangør var Sven Arefeldt.

Innspillingen var den første Billquist gjorde for Sonora etter at hun ble kjøpt over fra det konkurrerende platemerket Columbia. Flere andre plateselskaper utgav konkurrerende innspillinger med kvinnelige sangere, deriblant Karin Juel og Siv Ericks.

Forfatteren Jan Olof Olsson (Jolo) tok en linje fra sangen som tittel for sin TV-serie fra beredskapstiden, *Någonstans i Sverige*, og Ulla Billquists innspilling ble anvendt som signatur. Det gav sangen en ny popularitet.

> 
> «Hans skor är för stora och hans mössa för trång
> Hans byxor för smala och hans rock är för trång
> men det gör detsamma för han är min soldat
> någonstans i Sverige»
> 
>

Andre versjoner
---------------

* «Min soldat» har blitt spilt inn på plate av den danske sangeren Birthe Kjær med Helmer Olesens orkester på platen *Det var en yndig tid*. Den danske tittelen er «Min lille soldat». Teksten var skrevet av Knud Pfeiffer.
* «Min soldat» fikk også suksess i USA, hvor blant annet The Andrews Sisters with Vic Schoen & His Orchestra 15. november 1941 spilte den inn under tittelen «The Shrine of Saint Cecilia». Carroll Loveday skrev den engelske teksten.
* Sangen ble også fremført i filmen *Jazzgossen* (1958) av Maj-Britt Nilsson.
* Annifrid Lyngstad sang den i TV-produksjonen, «När stenkakan slog» (1970). Et filmopptak ble gjort hvor hun syngende sitter i en togkupé.

Norsk versjon
-------------

Torgeir Audunson har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «For jeg elsker henne». Willy Johansens orkester med sang av Aage Braarud utgav den på 78-platen HMV A.L. 2734.

Referanser
----------

1. 1 2   Radioporogrammet *Dacapo*, SR P4, 19. januar 2008
2. ↑  Audio Lab Stockholm
3. ↑  Se plateetiketten
**«Saga Farmann»** er en rekonstruert kopi i full størrelse av «Klåstadskipet», restene etter et norsk handelsskip fra vikingtida som ble funnet i Klåstadkilen i Tjølling i Larvik kommune. Skipet ble funnet i 1893 og gravd ut i 1970. Den nybygde replikaen ble sjøsatt i Tønsberg 6. september 2018.

Bygging og konstruksjon
-----------------------

Bygginga av «Saga Farmann» foregikk på «Vikingodden» på Lindahlplan i Tønsberg. Entusiaster i Stiftelen Oseberg Vikingarv (OVA), brukte tre år, fra 2015 til 2018, på å bygge en nøyaktig kopi av «det fjerde vikingskipet», en knarr datert til like før 1000. Båtbyggerne brukte redskap som i vikingtida.

«Saga Farmann» er 60 fot lang (20,6 meter) som originalen, har hånddrevet spill (vinsj) for å heise seilet og keiper til årene. Sommeren 2019 ble det i tillegg montert batteridrevet elmotor som drivkraft i motvind og smult farvann. Elektrisiteten produseres av en generator som står på dekket. Under dekket ligger den elektriske drivlinjen til propellene under skroget. Den elektriske motoren kan styres fra fire stasjoner, to foran og to bak. Marsjfart er seks-sju knop.

Stiftelsen Nytt Osebergskip (SNOS) sjøsatte i 2012 «Saga Oseberg», en liknende replika av «Osebergskipet». Både «Saga Farmann» og «Saga Oseberg» ligger fortøyd til brygga i Tønsberg fritt tilgjengelig for turister.

Tokt
----

Jomfruturen gikk fra Tønsberg 13. juli 2019, opp Telemarkskanalen til Kviteseid. Videre gikk ferden til trebåtfestivalen i Risør, der skipet ble kåra til «Årets båt».[]

Sommeren 2022 seilte Saga Farmann til Rikssamlingsjubileet i Haugesund og Stavanger.

29. april 2023 startet et toårig tokt til Miklagard (dagens Istanbul i Tyrkia) gjennom europeiske elver og kanaler. Fartøyet ble en innledende kort distanse eskortert av replikaen «Saga Oseberg».

Galleri
-------

* Skipet ved brygga i Tønsberg havn i Vestfold. Foto: 2019Skipet ved brygga i Tønsberg havn i Vestfold. Foto: 2019
* Ror  Foto: 2019Ror  Foto: 2019
* Informasjonsplakat festa til vantene  Foto: 2019Informasjonsplakat festa til vantene  Foto: 2019
* Foto: 2019 Foto: 2019
* Foto: 2019 Foto: 2019
* Tønner og tidsriktig kiste sikra med tau ved masten  Foto: 2019Tønner og tidsriktig kiste sikra med tau ved masten  Foto: 2019

Se også
-------

* «Saga Oseberg», en tilsvarende kopi av Osebergskipet

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Informasjonsplakat på skipet
2. 1 2  *Tønsbergs Blad* juni 2019: *«Saga Farmann» får batteridrevne motorer: – Dette vil bli verdens mest moderne vikingskip*
3. 1 2  *Tønsbergs Blad* 12. juli 2019: *Her seiler tidenes mest moderne vikingskip*
4. ↑  Verdens mest moderne vikingskip kan lukeparkere
5. ↑  Seiler med vikingskip(!) forbi Hidra
6. ↑  Med vikingskip til Istanbul

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saga Farmann (ship, 2018) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Povel Huitfeldt** (født ca. 1520, død 21. september 1592, Tryggevælde på Sjælland) var en dansk-norsk embetsmann. 

Huitfeldt var lensherre i Nordfjord 1546–56, og ble i 1572 utnevnt i det nyopprettede embetet som stattholder i Norge. Han var også befalingsmann på Akershus festning og lensherre over Akershus len. Han bevirket til at den kirkelige inndelingen av Oslo bispedømme ble nedtegnet i Oslo og Hamar bispedømmes jordebok 1574-77.

Etter den nordiske syvårskrigen ble Huitfeldt sendt til Norge, der han 1570 fikk Brunla len til 1574. I april 1572 ble han dessuten forlent med Akershus len og Tromsø len. 10. mai 1572 ble det utstedt en instruks til ham om at han skulle være stattholder over hele Norge. Han ble pålagt å delta som dommer på lagtingene i Oslo, Bergen og Trondheim. Han skulle ta seg av klager på lensherrer og fogder og føre nøye kontroll med fogdene, sørge for at kongens inntekter kom inn i rett tid, undersøke om krongods hadde kommet på urette hender og føre tilsyn med forvaltningen av kirken. Huitfeldt har trolig medvirket til avsettelsen av den norske kansler Johan Venstermand samme høst; etter dette var det bare stattholderen som hadde en koordinerende oppgave i den norske rettsvesenet.

Han satt i embetet som stattholder til han søkte avskjed av helsegrunner i 1577.. Han ble begravet i Halmstad kirke.

Han var bror av Christoffer Huitfeldt.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 22. mars 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «(no) Povel Huitfeldt». *Norsk biografisk leksikon*.
3. ↑  Statholderembetet 1572-1771 fra Arkivverket/arkivert utgave

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:(Christen Munk) | **Stattholder i Norge**(1572–1577) | Etterfølger:**Ludvig Munk** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
**Tospråklig Sjekk for Potensielle Tolker** (**ToSPoT**) er en skriftlig ordforrådstest som tar en stikkprøve av kandidatens ordforråd på norsk og tolkespråket. Prøven arrangeres av Integrerings- og mangfoldsdirektoratet.

Testen omtales gjerne som en "synstest for piloter" – det er en forutsetning for å kunne fly at man kan se, men det er ikke tilstrekkelig (det er ikke slik at alle som kan se kan fly), og på samme måte er det en forutsetning for å kunne tolke at man behersker grunnleggende ordforråd på de to tolkespråkene, men dette er ikke tilstrekkelig for å være tolk.

ToSPoT brukes som opptaksprøve for videre opplæring og rekruttering. Det utstedes ikke skriftlig dokumentasjon om kandidatens resultat, og ToSPoT gir i seg selv ikke grunnlag for godkjenning som tolk.

En som har bestått ToSPoT i et språk og har gjennomgått TAO (innføringskurs i tolking), kan søke om å bli oppført på nivå 5 i IMDIs tolkeregister, som finnes på tolkeportalen.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 6. desember 2017 hos Wayback Machine.?
**Joachim von Wessel** (født 1739 i Vestby Prestegård, død 17. juni 1791) var en dansk-norsk offiser og bonde.

Liv og virke
------------

Han var sønn av sogneprest til Vestby Ole Wessel og Magdalena født Vagel. Han ble 1755 underoffiser og gikk som sådan på Den matematiske Skole i Christiania, ble fenrik 1760 ved 1. oplandske nationale Infanteriregiment, hvor han 1762 ble sekondløjtnant, 1766 premierløjtnant, 1786 kaptein; han avgikk derfra i 1789 med karakter av major og 200 rigsdaler i pensjon.

1773 kjøpte han gården Nedrekvern på Hedemarken, hvor han gjorde seg bemerket ved et særdeles dyktig landbruk, som gjentatte ganger innbragte ham medaljer fra Det Kongelige Danske Landhusholdningsselskab, en påskjønnelse, som også ble hans hustru til del for utmerket husflid.

Wessel, hvis helse hadde lidd under hans tidligere virksomhet som landmåler, avgikk ved døden allerede 17. juni 1791. Hans hustru Susanna Marie Vagel, en datter av ingeniørmajor Joachim Vagel i Frederiksstad og Maria Elisabeth von Ulrichsdal, var født 29. februar 1748 og døde i Christiania 25. januar 1820. Av deres to døtre var den ene gift med historikeren, justitiarius Jens Christian Berg.

Referanser
----------

1. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «423 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 15. desember 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree
 |
**Martin August Johansen** (1903–1944) var en norsk sjømann og motstandsmann under andre verdenskrig. Han var et aktivt medlem av Tjemsland-gruppen og ble henrettet i Trandumskogen den 9. mai 1944 som følge av sitt illegale arbeid. 

Johansen ble født i Skien den 3. april 1903 og bosatte seg senere i Peder Clausens gate i Egersund. Han var gift med Margit, født Bertofsen, og sammen hadde de tre barn: Ida, Astrid og Magne.

Han begynte sin karriere som sjømann og seilte i utenriksfart frem til 1932, deretter engasjerte han seg i fiske. I februar 1936 deltok han sammen med to andre i en redningsaksjon utenfor seilingsmerket Hådyret på Egersunds-kysten. De reddet elleve menn fra et dampskip som var i nød, og for denne innsatsen ble Johansen og hans kamerater tildelt Kongens fortjenstmedalje.

I tillegg til sitt engasjement i det relativt store NKP-laget i Egersund på 1920- og 1930-tallet, var Johansen aktiv i fagbevegelsen. Han spilte en sentral rolle i etableringen av Losse- og lastearbeiderforeningen i byen. Etter frigjøringen skrev *1ste Mai* om «helter fra Egersund», der Martin Johansen ble beskrevet som en «stillfarende, rettlinjet og edel mann».

I 1940 pendlet han mellom Stavanger og Egersund, og kort tid etter partiforbudet samme år ble han formann for en kommunistisk gruppe (celle) i Stavanger. Med sin erfaring fra organisasjonsarbeid ble han en av drivkreftene i den illegale kommunistiske undergrunnsbevegelsen.

Martin Johansen ble arrestert den 20. august 1943, og etter opphold i Fengsel A ble han sendt til Grini den 21. september samme år med fangenummer 12937. Han ble dømt til døden av SS- und Polizeigericht Nord ved SS-dommer August Kreischer den 31. mars 1944 og skutt i Trandumskogen den 9. mai 1944. Dommen hadde som hovedpunkt virksomhet for en fiendtlig stat.

Referanser
----------

1. ↑  «VG Våre Falne Martin August Johansen». VG. Besøkt 10. februar 2024.
2. 1 2 3 4  Berglyd, Jostein (1988). *Egersundere og dalbuer i kamp 1940-1945*. Dalane tidende og Dalane folkemuseum.
3. 1 2 3 4  Arntsen, Jan Magne (2018). *En fortiet historie : Tjemsland-gruppa og kommunistisk motstand i Stavanger 1940-1945*. Piren forlag.
4. ↑  Berglyd, Jostein (2003). *Hendelser og skjebner*. Dalane tidene.
5. ↑  «Fanger.no Martin August Johansen». Besøkt 10. februar 2024.
Arolde de Oliveira, 2017
**Arolde de Oliveira** (født 11. mars 1937 i São Luiz Gonzaga i Rio Grande do Sul i Brasil, død 21. oktober 2020 i Rio de Janeiro) var en brasiliansk politiker.

Liv og virke
------------

Han var sønn av Horácio de Oliveira og Margarida Barbosa Gonçalves, og den eldste av deres seks barn. Familien var fattig.[]

Oliveira reiste til Porto Alegre for å ta høyskoleutdannelse. Han gikk på militærskole i samme by. Deretter ble han flyttet til Resende i delstaten Rio de Janeiro. Han ble til slutt kaptein i militæret, og etter tjenesten forble han i delstaten Rio de Janeiro, arbeidet en kort tid som økonom og ingeniør, og gikk så inn i politikken.

Han var medlem av flere partier etter tur, blant annet Partido da Frente Liberal (PFL) og Partido Social Cristão (PSC). Fra 1984 til 2019 var han medlem av det brasilianske deputertkammer. Fra 2019 til sin død var han medlem av det brasilianske senatet. Oliveira var en hengiven baptist som var forkjemper for evangeliske hjertesaker.

Oliveira stemte i 2017 for forslaget om å reise riksrettssak mot president Dilma Rousseff. Oliveira stemte i 2017 for jordreform. Han stemte senere imot et forslag om riksrettssak mot Rousseffs etterfølger Michel Temer.

Ved valgene i 2018 var Oliveira en av seks nye evangelikale og protestantiske politikere som ble innvalgt i det føderale senat. Oliveira var sterkt imot kommunisme og samkjønnede ekteskap.

Han var en heftig motstander av sosial isolering under koronaviruspandemien i 2020, og forkjemper for bruken av hydroksyklorokin for å behandle de smittede.

Oliveira døde 21. oktober 2020 av covid-19 på et sykehus i Rio de Janeiro, i en alder av 83 år.

Referanser
----------

1. 1 2   «Senador Arolde de Oliveira morre no Rio, aos 83 anos», publisert i G1[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nogueira, IP (1991). Evangelical Personalities of Brazil. [Sl]: Notice
3. 1 2  «Batistas repudiam decreto de Dilma» **(portugisisk)**. 8. oktober 2018. Arkivert fra originalen 6. mars 2019. Besøkt 2. mars 2019.
4. 1 2  «Arolde diz que pauta conservadora reage a ativismo LGBT sem tirar direitos» **(portugisisk)**. UOL. 10. oktober 2018. Besøkt 2. mars 2019.
5. ↑  «Reforma trabalhista: como votaram os deputados» **(portugisisk)**. Carta Capital. 27. april 2017. Arkivert fra originalen 9. april 2012. Besøkt 18. september 2017.
6. ↑  «Como votou cada deputado sobre a denúncia contra Temer» **(portugisisk)**. Carta Capital. 4. august 2017. Besøkt 18. september 2017.
7. ↑  «De Araguacema -TO, Pastor Zequinha Marinho é eleito Senador no Pará» **(portugisisk)**. JM Notícia. 8. oktober 2018. Arkivert fra originalen 2. mars 2019. Besøkt 1. mars 2019.
8. ↑  «Defensor da cloroquina e contra isolamento social, senador Arolde de Oliveira morre de Covid-19» **(portugisisk)**. ISTOÉ Independente. 22. oktober 2020. Besøkt 22. oktober 2020.
9. ↑  «Senador Arolde de Oliveira morre no Rio, aos 83 anos» **(portugisisk)**. G1. 21. oktober 2020. Besøkt 21. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Arnt Andersen** (1908–1944) var en norsk hermetikkarbeider og motstandsmann under andre verdenskrig. Han var et aktivt medlem av Tjemsland-gruppen og ble henrettet i Trandumskogen den 9. mai 1944, for sitt illegale arbeid.

Arnt Andersen ble født 31. januar 1908 i Sunde, Kvinnherad, men vokste opp i Stavanger. Han var ugift og bodde i Pedersgata 109. Familien inkluderte faren Andreas, mor Emilie, og syv søsken: Arthur, Robert, Bergit, Solveig, Harriet Marie, Karsten og Ingerda. Solveig var gift med Hjalmar, bror til Arthur Emanuelsen.

Arnt arbeidet som hermetikkarbeider og var organisert i Stavanger Hermetikkarbeiderforening, der han hadde tillitsverv, inkludert som representant i Samvirkende fagforeninger. Han var også aktiv i Sportsklubben Trygg og utøvde boksing. På 1930-tallet ble Arnt med i ungkommunistene.

Arnt Andersen ble arrestert den 4. august 1943, som den første i Tjemsland-gruppen. Arrestasjonen fant sted i Sunde, Kvinnherad, trolig mens han besøkte familien til mora. Dagen etter ble også hans bror, Arthur Andersen, arrestert. Arrestasjonsgrunnlaget var omfattende, inkludert "illegalt arbeid, å ha hatt folk i dekning, lyttet på radio, spionasje og formidlet nyheter." Han satt i Fengsel A til 20. september 1943 og ble deretter sendt til Grini fangeleir, der han fikk fangenummer 12941.

Arnt Andersen ble dømt til døden av SS- und Polizeigericht Nord ved dommer August Kreischer den 31. mars 1944, hovedsakelig for "virksomhet for en fiendtlig stat". Han ble skutt i Trandumskogen den 9. mai 1944.

"Jeg husker Arnt som en rolig mann, kanskje litt sky, men uredd og lojal," sier Karl Emanuelsen om Arnt Andersen.

Referanser
----------

1. ↑  «VG Våre Falne Arnt Andersen». VG. Besøkt 10. februar 2024.
2. ↑  Knutsen, Annalisa Thelin. «Tjemslandgruppa 1943 – Pedersgata». Besøkt 10. februar 2024.
3. 1 2 3 4 5  Arntsen, Jan Magne (2018). *En fortiet historie : Tjemsland-gruppa og kommunistisk motstand i Stavanger 1940-1945*. Piren forlag.
4. ↑  «Fanger.no Arnt Andersen». Besøkt 10. februar 2024.
5. ↑  «10 nordmenn dømt til døden og skutt». *Frostingen*. mai 1944.
6. ↑  Linnerud, Eystein (1969). *Trandumskogen*. [E. Linnerud].
Instrumenter og utstyr på satellitten TIROS 1.
**TIROS-1** (eller **TIROS I**) var den første vellykkede værsatellitten, og den første av en serie med tilsvarende satellitter. Den ble skutt opp 1. april 1960 fra Cape Canaveral i Florida, USA.

Satellitten var konstruert for å teste eksperimentelle teknikker for å ta levende bilder av værmønstre fra jordbane. Satellitten var operasjonell i 78 dager, 15 færre enn planlagt, men var likevel en vesentlig større suksess enn Vanguard 2 i å vise at satellitter kunne benyttes til å studere atmosfæriske endringer fra verdensrommet. Satellitten rakk å returnere 22.952 bilder til jorden.

* Første bilde overført.Første bilde overført.
* Bilde tatt av en syklon.Bilde tatt av en syklon.

Referanser
----------

1. ↑  «U.S. Launches Camera Weather Satellite». *The Fresno Bee*. AP og UPI. 1. april 1960. s. 1a, 4a.
2. ↑  Small Satellites: 1960-1969 Arkivert 6. juli 2009 hos Wayback Machine. fra Surrey Satellite Technology Ltds nettsted

Eksterne lenker
---------------

* 1960-002B, the NSSDC ID for TIROS-1 fra NASAs nettsted
**Ivan Ivanovich Mezhlauk** (1891 – 1938) var en sovjetisk politiker og statsmann som var førstesekretær i kommunistpartiet i Den turkmenske sosialistiske sovjetrepublikk, og han var også republikkens første president.

Biografi
--------

Ivan Mezhlauk ble født 30. september 1891 i Kharkiv, i det nåværende Ukraina, men den gang tilhørende Det russiske keiserdømmet. Hans familie var fra Latvia. Han meldte seg inn i Det russiske arbeiderpartiet (bolsjevikene) i 1918 og gjorde tjeneste i Den røde armé under den russiske borgerkrigen.

Turkmenske SSR
--------------

I 1921 ble Det transkaspiske oblast omdøpt til Det turkmenske oblast og ble en del av Sovjetunionen. Den turkmenske sosialistiske sovjetrepublikk ble erklært som en egen sovjetrepublikk 27. oktober 1924. Mezhlauk var fra 19. november 1924 førstesekretær i det turkmenske kommunistpartiet og republikkens president. I september 1925 gikk han av som president og ble erstattet av Halmurad Sahatmuradov. Han gikk av som førstesekretær i partiet 18. mars 1926 og ble etterfulgt av Shaymardan Ibrahimov.

Fra 1930 til 1933 arbeidet Mezhlauk i det sovjetiske planleggingsapparatet, en tid som sekretær i rådet for arbeid og forsvar.

Mezhlauk var en eldre bror av den sovjetiske planleggingsøkonomen Valery Mezhlauk som var leder for Gosplan (Statens planleggingskomite i Sovjetunionen fra 1934 til 1937. Goplan hadde ansvar for å lage femårsplanene. Begge brødrene ble arrestert under den store terroren i 1937-1938 og var blant de som ble henrettet. Ivan Mezhlauk ble arrestert 3. desember 1937, dømt til døden 25. april 1938 og skutt samme dag. Han ble etter sin død rehabilitert i 1956.

Referanser
----------

1. 1 2  «Жертвы политического террора в СССР». Lists.memo.ru.
2. 1 2  «Turkmenistan». World Statesmen. Besøkt 22. februar 2024.
3. ↑  «Rulers of Soviet Republics». Rulers.org. Besøkt 22. februar 2024.
4. 1 2  R.W. Davies (1990). *Ivan Ivanovich Mezhlauk, i Archie Brown (ed.), The Soviet Union: A Biographical Dictionary*. New York: Macmillan. s. 248-249.
**Theis Tønnessen** (født 27. april 1962 i Arendal) er en norsk lege og spesialist i generell kirurgi (2001) og thoraxkirurgi (2002). Han er fra 2010 forskningsleder ved Hjerte-, lunge-, og karklinikken, Oslo universitetssykehus.

Han er professor ved Universitetet i Oslo fra 2005, har doktorgrad fra 1996 og medisinsk embetseksamen i 1988, begge ved Universitetet i Oslo. Forskningsinteressene er konsentrert omkring hjertesvikt, remodellering av hjertet ved hjertesvikt og beskyttelse av hjertet under hjertekirurgi.

Han sitter i arbeidsutvalget i Nasjonalforeningen for folkehelsen, er styremedlem i Center for Heart Failure Research og i Center for Cardiological Innovation, Associate Editor i Scandinavian Cardiovascular Journal og Cardiology, og var sekretær i Norsk Thoraxkirurgisk Forening 2003-2011.

Referanser
----------

1. ↑  60 års omtale i Aftenposten 27. april 2022
2. ↑  «Tønnessens ansattside ved UiO».  (besøkt desember 2014)
3. ↑  «Styremedlemmer i Center for Heart Failure Research». Arkivert fra originalen 17. desember 2014. Besøkt 10. januar 2015.  (besøkt januar 2015)
4. ↑  «Scandinavian Cardiovascular Journal redaksjonsmedlemmer».  (besøkt januar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Tønnessens publikasjonsoversikt og institusjonelle tilknytning i forskningsdokumentasjonstjenesten Cristin
* Blogginnlegg av Tønnessen på Forskning.no: «Forskningsformidling er viktig, det vi ikke vet kan vi ha vondt av» Arkivert 8. januar 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 8. januar 2015
***Canyon of the Fools*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av Val Paul.

Handling
--------

Robert McCarthy reiser med tog til en avsidesliggende gruve-leir som ligger i nærheten av et uutforsket område kalt Canyon of the Fools. Underveis oppdager Robert at hans tidligere kjæreste May på det samme toget, etter å ha lovet å gifte seg med Jim Harper som hun skal møte ved den samme leiren. Robert blir lagt merke til av sheriff Maricopia Jim (spilt av Jack Curtis) kort tid etter ankomst til leiren.

Sheriffen ansetter ham snart som assisterende sheriff, for å håndtere en fredløs gjeng som opererer i området deres. Men Robert ønsker også å hevne seg på en mann som heter Torrance, som tidligere hadde fått ham urettmessig dømt for en forbrytelse. Men det viser seg at Jim Harper, som May etter planen skal gifte seg med, er lederen for disse kjeltringene. Etter en rekke eventyr redder han May, og blir kvitt alle de kriminelle.

Skuespillere
------------

* Harry Carey som Robert 'Bob' McCarthy
* Carmen Arselle
* Marguerite Clayton som May
* Jack Curtis som Sheriff Maricopia Jim
* Mignonne Golden som Aurelia
* Joe Harris som Terazaz
* Charles Le Moyne som Swasey

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 15. februar 2024.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 15. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Canyon of the Fools* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Canyon of the Fools* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Canyon of the Fools* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Canyon of the Fools* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ottar Lie** (født 5. mars 1896 i Løten, henrettet 1. mars 1943 på Trandumskogen) var en norsk politiker og motstandsmann, medlem i Norges Kommunistiske Partis sentralkomite.

Lie hadde fortsettelsesskole og var fagutdannet jerndreier. Han ble fagorganisert i Norsk Jern- og Metallarbeiderforbund i 1911, og var formann i Løten faglige samorganisasjon i årene 1917 til 1919. I 1918 var han også formann i Løten arbeiderråd. Fra 1920 til 1921 var han bestyrer for Det faglige oplysningskontor på Hamar. I 1921 ble han sekretær i Hedmark fylkes arbeiderparti, og ved partisprengningen i 1923 sekretær for Hedmark distrikt av NKP.

I 1927 ble han sekretær for NKP sentralt. Han satt også som styremedlem i partiets avis *Arbeideren* før krigen. Han satt i sentralkomiteen som ble valgt i 1936. Da partiet 31. desember 1941 arrangerte et utvidet sentralkomitemøte, kamuflert som en nyttårsfest, kom Lie også med i den nye partiledelsen som ble etablert under Peder Furubotns ledelse.

Stolperstein i Oslo
I 1941-1942 var Lie sentral i kontakten mellom NKP-ledelsen og Osvald-gruppen. I dette illegale arbeidet gikk Lie blant annet under dekknavnene «Asle», «Ottar» og «Viggo Foss».

Han deltok i motstandsbevegelsen til han ble arrestert i Vikersund 30. oktober 1942. Han ble utsatt for brutal tortur og plassert på Grini. Lie ble dømt av rett ledet av Hans Latza og Latza la i dommen til grunn en eldre og opphevet paragraf som ga strengeste straff. Berit Nøkleby skriver at den strenge straffen var politisk motivert fordi Lie var kommunist. Henrettelse ble ledet av Oscar Hans. Han ble skutt på Trandum 1. mars 1943 sammen med 17 andre kommunister.

Ottar Lie var bror av Ivar Lie, som var sentral i organiseringen av motstandsarbeidet blant flyktningene i Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  Nettsidene til NKP Midt Norge
2. ↑  *Lie, Ottar, Arbeidernes leksikon* bind V, Arbeidermagasinets forlag (1935)
3. ↑  Side 578, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
4. ↑  Side 191. Torgrim Titlestad: *I kamp, i krig. Peder Furubotn 1942-1945*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
5. ↑  Side 192. Torgrim Titlestad: *I kamp, i krig. Peder Furubotn 1942-1945*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
6. ↑  Side 372, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
7. ↑  Side 241,242. Asbjørn Sunde: *Menn i mørket*. Spartacus (2011)
8. ↑  Side 162. Torgrim Titlestad: *I kamp, i krig. Peder Furubotn 1942-1945*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
9. ↑  Nøkleby, Berit (1996). *Skutt blir den-: tysk bruk av dødsstraff i Norge 1940-1945*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205221731.
10. ↑  Side 375, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
11. ↑  Side 152, *Våre Falne* bind 3 Arkivert 27. juli 2011 hos Wayback Machine.
12. ↑  Side 483, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
> Uten ende, uten begynnelse, ikke avgrenset, ikke evig, verken identisk eller varierende av form, ikke kommer den, ikke går den.  
>   
> Slik er den gjensidig betingede tilblivelse som bringer alle tankekonstruksjoner til en lykkelig hvile. Slik har vi lært det av Den fullkomment våkne som jeg hedrer som den beste av lærere
> 
> 
> Prologen, i Kåre A. Lies gjendiktning
> 
> 

***En grunnleggende avhandling om middelveien*** (devanāgarī: मूलमध्यमककारिक, sanskrit: *mūlamadhyamakakārikā*, tibetansk: དབུ་མ་རྩ་བའི་ཚིག་ལེའུར་བྱས་པ་ཤེས་རབ་, wylie: *dbu ma rtsa ba'i tshig le'ur byas pa shes rab*) er en religiøs tekst fra mahayanabuddhismen, og en av de viktigste tekstene til den indiske filosofen Nagarjuna (ca. 150-250).

Teksten belærer om at middelveien, i motsetning til ekstrem askese eller overdreven vellevnet, var veien til visdom. Nagarjuna argumenterer for middelveien i alle henseende; for å løsrive seg fra fastlåste meninger, og for å erkjenne altets tomhet og menneskets frihet. 

Utdrag fra teksten er oversatt til norsk av Kåre A. Lie i antologien *Lotussutraen, og andre skrifter fra mahayanabuddhismen* (2003) i serien Verdens Hellige Skrifter.

Referanser
----------

1. ↑  Artikkelen bygger på Jens Braarvigs innledning til teksten i *Lotussutraen, og andre skrifter fra mahayanabuddhismen*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |



Taishō Tripiṭaka, seksjon 14