recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Beaglekanalen
**Beaglekanalen** er et 240 km langt sund som går på tvers gjennom øygruppen Ildlandet fra Atlanterhavet til Stillehavet. Kanalen skiller  (Ildlandet) Storøya fra flere mindre øyer som Picton, Lennox og Nueva, Gableøya, Navarinoøya, Hosteøya, Londonderryøya, O'Brienøya og Stewartøya. Den østlige delen av kanalen utgjør landegrensen mellom Chile og Argentina mens den vestlige delen hører til Chile.

Beaglekanalen, Drakestredet og Magellanstredet er tre mulige ferdsalternativ for skip i trafikk mellom Atlanterhavet og Stillehavet uten å runde Kapp Horn. Av disse er Drakestredet det bredeste og dermed den mest brukte.

Beaglekanalen er bare 5 km bred på det smaleste. Kanalen strekker seg fra øya Nueva i øst til Cookbukta i vest. Den sørvestlige delen går mellom Hosteøya og Gordonøya før kanalen munner ut i Cookbukta. Den nordvestlige delen går inn i Darwinsundet mellom Gordonøya og Storøya. Darwinsundet knytter seg til Stillehavet via to kanaler: O'Brienkanalen og Ballenerokanalen, som går på hver sin side av O'Brienøya.

Kanalen har blitt oppkalt etter skipet HMS «Beagle» som drev hydrografisk utforsking av området fra 1826 til 1830. Skipet ble senere kjent for Charles Darwin som ble med skipet fra 1833.

Kart over Beaglekanalen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Otto Rudolf von Brentano di Tremezzo** (født 9. desember 1855 i Darmstadt i storhertugdømmet Hessen, død 21. juli 1927 samme sted) var en tysk politiker (Det katolske sentrumspartiet).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, utdannelse og yrke

Brentano di Tremezzo, som tilhørte en adelsslekt av italiensk opprinnelse, studerte fra 1874 til 1877 jus i Giessen og München. Han arbeidet så som advokat i Friedberg, og i 1891 flyttet han sitt kontor til Offenbach am Main. I 1900 ble han også notar, og i 1902 ble han utnevnt til justisråd og i 1913 til geheimejustisråd.

Hans sønn Heinrich von Brentano di Tremezzo var tysk utenriksminister fra 1955 til 1961. Sønnen Clemens von Brentano di Tremezzo var ambassadør til Italia, og sønnen Bernard von Brentano var forfatter.

### Politisk karrière

Otto von Brentano di Tremezzo var medlem av bystyret i Offenbach am Main i flere år. Fra 1897 til 1918 var han medlem av det hessiske andrekammeret for valgkretsen Bingen-Land. 

I 1919 og 1920 tilhørte han Weimar-nasjonalforsamlingen, og deretter var han frem til 1924 riksdagsmann for det katolske sentrumspartiet. Fra 1919 til 1927 var han også medlem av den hessiske landdagen. Mellom 1918 og 1927 var han dessuten hessisk justisminister og fra 1921 til 1927 også hessisk innenriksminister.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Répertoire International des Sources Musicales, RISM ID pe30052726[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 91673, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «1891: Ein Geleitsstraßen-Haus kann erzählen». *Offenbach*. Arkivert fra originalen 3. juni 2016. Besøkt 14. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Vympel R-33 under en MiG-31
**Vympel R-33** (NATO-kallenavn: **AA-9** «**Amos**») var et sovjetiskprodusert luft-til-luft-missil. Det er fortsatt i aktiv tjeneste i de russiske væpnede styrker.

Utvikling
---------

R-33 ble utviklet som primærvåpenet til det planlagte jagerflyet MiG-31. Utviklingen av R-33 begynte på samme tid som utviklingen av MiG-31, i 1972.

På denne tiden var NATO den sovjetiske hovedmotstanderen, og R-33 ble derfor konstruert med tanke på strid mot NATO-flyene SR-71 Blackbird, B-1 Lancer og B-52 Stratofortress.

I 1984 ble R-33 tatt i bruk i aktiv tjeneste.

Vympel-fabrikken begynte på midten av åttitallet å arbeide med en forbedret versjon av R-33, som skulle få typebetegnelsen R-33E. Dette prosjektet ble etterhvert til missilet Vympel R-37.

Spesifikasjoner
---------------

* **Hastighet**: Mach 3,5
* **Diameter**: 380 mm
* **Lengde**: 4,15 meter.
* **Rekkevidde**: 160 km
* **Stridshode**: 47,5 kg

Eksterne lenker
---------------

* GlobalSecurity.org om R-33 (engelsk)
* «Federation of American Scientists» om R-33 (engelsk, med bildegalleri)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Origo Gentis Langobardum
**Gambara** var en mytisk stammor for langobardenes herskere. Hun oppgis å ha vært mor til brødrene Ibor (Ybor) og Aion (Agio) som ble valgt til langobardenes første konger. Langobardenes opphavsmyte er fortalt i *Origo Gentis Langobardum* fra ca. 650, og Paulus Diaconus’ mer utfyllende *Historia Langobardum* fra ca. 790.

Ifølge opphavsmytene stammet langobardene opprinnelig fra «en øy i Skandinavia», og levde der under sitt gamle navn vinniler (Winnili). De skal ha emigrert sørover til den sørlige kysten av Østersjøen hvor de kom i konflikt med folkegruppen vandalene.

Opphavsmyten
------------

I *Langobardenes historie* forklares utvandringen fra Skandinavia med at befolkningen hadde vokst til et punkt hvor det ikke lenger var utkomme for alle. Befolkningen ble da delt i tre deler, og det ble kastet lodd om hvilken tredel som skulle forlate fedrelandet og søke nye bosteder. Den gruppen som måtte forlate landet valgte brødrene Ibor og Aion til høvdinger (eller konger). Også deres mor Gambara deltok i ledelsen av emigrantene, hun omtales som en meget klok kvinne som nød stor tillit.

Vinnilene kom til et sted som kalles Scoringa. Ordet kan bety kystland (jf. engelsk: *shore*). Det har vært lagt fram flere teorier om hvor dette kan ha vært, enten ved Østersjøens sydkyst eller ved Bardengau ved Elben. Stedet var bebodd fra før av vandaler, det antas at disse kan ha bodd i området mellom Oder og Elben. Vandalenes høvdinger Ambri og Assi krevde skatt av vinnilene, om de ikke betalte ville de bli møtt med krigsmakt. Vinnilene besluttet å ta kampen opp mot vandalene.

Wotan gir vinnilene seier
-------------------------

Vandalhøvdingene Ambri og Assi vendte seg til guden Wotan (Odin) og ba om seier i kampen mot vinnilene. Wotan svarte at «*de jeg først ser ved soloppgang skal jeg gi seier.*» Samtidig oppsøkte vinnilenes ledere Frea (Odins hustru Frigg) og ba om seier for sitt folk. Frea instruerte da vinnilene om at alle skulle komme til dem ved soloppgang, og at deres kvinner skulle binde sitt lange hår opp i ansiktet som skjegg. Ved soloppgang snudde Frea sin ektemann mot øst og vekket han til synet av alle vinnilene. Ved synet av kvinnene spurte han hvem disse lang-skjeggene var («*Qui sunt isti longibarbae*»?). Frea svarte at «*nå når du har gitt dem et navn må du også gi dem seier*». Wotan ga dem seier over vandalene, og fra den tid ble folkegruppen omtalt som langobarder.

Etterkommerne
-------------

Etter at Ibor og Aion var døde ble Aions sønn Agelmund konge over langobardene, og han regjerte i 33 år.

Referanser
----------

1. ↑  *Origo Gentis Langobardum*, kap. 1
2. ↑  Paulus Diaconus, *Langobardenes historie*, 1. bok, kap 3
3. ↑  *Origo Gentis Langobardum*, kap. 1
4. ↑   Paulus Diaconus, *Langobardenes historie*, 1. bok, kap 14

Eksterne lenker
---------------

* *Origo Gentis Langobardum*, engelsk og latinsk tekst
* Paulus Diaconus, *Historia Langobardum*, engelsk tekst
**Gambella nasjonalpark** er en nasjonalpark som ligger i Etiopia. Parkens areal er 5 061 km², noe som gjør den til Etiopias største nasjonalpark (pr. 2014). Den ligger i sin helehet i regionen Gambela omtrent 850 kilometer vest for hovedstaden Addis Abeba. Landskapet er forholdsvis flatt med elvesletter og skogsområder. Høyden over havet er mellom 400 og 768 meter, og klimaet er varmt og fuktig. Årlig nedbør er normalt omkring 1400 mm, og regntiden er fra mai til oktober. Maksimum og minimum årlig middeltemperatur er henholdsvis 34,8 og 20,4 grader celcius. Parken grenser til elvene Baro i nord og Gilo i sør.

Parkens infrastruktur er ikke særlig godt utbygd, og det enorme området er vanskelig å bevokte. Ulovlig jakt er utbredt, og konflikten i nabolandet Sør-Sudan har gjort at en god del illegale våpen har havnet i Gambela-regionen. I 2010 var det 121 utenlandske besøkende i parken.

Dyreliv
-------

Gambella nasjonalpark er leveområde for et rikt dyreliv. 41 forskjellige arter av større pattedyr er registrert her. De vanligste er afrikansk bøffel (kafferbøffel), sjiraff, vannbukk, ulike antilope-arter som trekker til og fra områder i nabolandet Sør-Sudan, sebra, vortesvin, flodhest og elefant. I elvene lever nilkrokodiller samt mange fiskearter (i elven Baro er det fanget nilabbor på opptil 100 kg). Av fugler er det antatt at minst 300 arter har tilholdssted i nasjonalparken. Av truede fuglearter som i en årrekke er observert i parken er treskonebb og mesopotamiasanger.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Norske artsnavn på fuglene er i henhold til listen *Norske navn på verdens fugler* utarbeidet av Norsk Ornitologisk Forening / Norsk navnekomité for fugl

Referanser
----------

1. 1 2  James Young: Ethiopian protected areas - A Snapshot (publisert mars 2012) Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 6. oktober 2014
2. 1 2  Ethiopian Wildlife and Natural History Society: A Glimpse at Biodiversity Hotspots of Ethiopia - side 39. (pdf) - (publisert 2011) Arkivert 16. april 2012 hos Wayback Machine. Besøkt 6. oktober 2014

Kilder
------

* Ethiopian Wildlife Conservation Agency: Gambella National Park Besøkt 8. oktober 2014

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Etiopia |
| --- |
| Nasjonalparker | Abijata-Shala • Alatish • Awash • Bale Mountains • Chebera-Churchura • Gambella • Geraille • Kafta Sheraro • Mago • Maze • Nechisar  • Omo • Simien Mountains • Yabello • Yangudi Rassa | Etiopias flagg |
| Vilteservater | Babile elefantreservat • Senkelle kuantilopereservat |
**Anne Alvik** (født 1937 i Namsos) er norsk lege og tidligere helsedirektør.

Hun tok medisinsk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1962. Hun ble Master of Science i Community Medicine ved  London School of Hygiene and Tropical Medicine 1980. Anne Alvik har lederopplæring («Solstrandkurset») ved Administrativt forskningsfond 1983-84, og er spesialist i samfunnsmedisin fra 1985.

Etter turnustjenesten var hun sykehuslege i to år, og arbeidet deretter i en årrekke i ulike legestillinger i primærhelsetjenesten. 

Fra 1977 til 1982 var hun assisterende overlege i Helsedirektoratet og fra 1982-85 assisterende fylkeslege i Akershus. Anne Alvik ble utnevnt til medisinalråd/assisterende helsedirektør i 1985. Hennes overordnede, Torbjørn Mork, døde brått i 1992, og Alvik overtok for ham som konstituert helsedirektør og leder for Helsedirektoratet (fra 1. januar 1994 Statens helsetilsyn), og ble formelt utnevnt til embetet i august 1993. Hun fratrådte i 2000 etter mediekritikk i den såkalte Bærum-saken som gjaldt en lege ved Bærum sykehus som hadde anvendt terminal sedering. Det ble påstått at saken var et eksempel på aktiv dødshjelp. Anne Alvik utga i 2010 en bok om denne saken og sin avgang. Hun ble etterfulgt av Lars E. Hanssen. 

Fra 2000 til 2007 var hun seniorrådgiver ved Senter for helsetjenesteforskning (HELTEF) og Universitetet i Oslo, Institutt for allmenn- og samfunnsmedisin.

Anne Alvik var delegat til Verdens helseorganisasjon (WHO) 1990-2000 og styremedlem i WHO 1997-2000. Hun var delegat til Public Health Committee under Europarådet 1988-92.

Hun har vært medlem i flere offentlige råd og utvalg, blant annet Hovedkomitéen for norsk forskning, Grøholtutvalget om forskningsrådsstrukturen og områdestyret for Medisin og helse i Norges forskningsråd. Fra 1986 til 1992 var hun leder av aksjonskomitéen ved atomulykker. Anne Alvik var medlem i kommunestyret i Ås og fylkestinget i Akershus for Det Nye Folkepartiet 1975-79, og gruppesekretær for partiet i Stortinget 1975-76. Hun hadde sentrale tillitsverv i Den norske lægeforening 1981-85.

Referanser
----------

1. ↑   tidsskriftet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Anne Alvik | Tidsskrift for Den norske legeforening». *tidsskriftet.no*. Besøkt 14. januar 2023. «Forfatterinformasjon fra siste artikkel 18.10.2011: Anne Alvik (f. 1937) er spesialist i samfunnsmedisin og tidligere helsedirektør.»
3. ↑  Anne Alvik: *Min side av saken.* Oslo, Unipub, 2010. ISBN 978-82-7477-481-0

Se også
-------

* Statens helsetilsyn

Eksterne lenker
---------------

* Festskrift til Anne Alvik på 70-årsdagen 7. mai 2007. Tidsskriftet Michael 2/2007
* Anne Alviks hjemmeside spesielt angående saksbehandlingen under Bærumssaken


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Torbjørn Mork** | **Medisinaldirektør / Helsedirektør**(1992–2000) | Etterfølger:**Lars E. Hanssen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Sazae-san*** (サザエさん, ****Sazae-san****) er en yonkoma manga skrevet og illustrert av Machiko Hasegawa. Den ble først publisert i *Fukunichi Shinbun* (フクニチ新聞, **Fukunichi Shinbun**) 22. april 1946. Siden spurte avisen *Asahi Shinbun* Hasegawa om å tegne serien i denne avisen, hvilket førte til at hun flyttet til Tokyo i 1949. Figurene i serien gjorde det samme som følge. Mangaen tok for seg samtidens situasjoner i Tokyo helt til Hasegawa pensjonerte seg og avsluttet serien 21. februar 1974.

*Sazae-san* vant den åttende Bungeishunjū-mangaprisen i 1962. En anime til serien sendt på Fuji Television fra oktober 1969, og holder verdensrekorden for lengstgående animerte TV-serie.

Handling
--------

I begynnelsen var Sazae mer interessert i å være sammen med hesten sin, enn å kle seg ut i kimono og sminke for å tiltrekke seg en potensiell fremtidig ektemann. Sazae var en veldig frigjort kvinne, og handlingen dreide seg ofte om at Sazae sjefet rundt ektemannen hennes - til stor bestyrtelse for naboene hennes, som mente at en mann burde være overhodet i husstanden hans. Senere blir Sazae feminist, og var involvert i en rekke komiske situasjoner angående hennes tilknytning til sin lokale kvinne-gruppe.

Til tross for seriens aktuelle karakter, dreide kjernen av historiene seg ofte rundt den store familie-dynamikken - men ble presentert på en letthjertet, enkel måte. Den siste tegneserien, i 1974, dreide seg om Sazaes lykke over at et egg hun lager til sin manns frokost - som visste seg å inneholde en dobbel eggeplomme. Katsuo bemerker den lykke som de «små tingene» i livet kan bringe. I dagens kultur blir den populære Sazae-san animen ofte sett på som en nostalgisk representasjon av det tradisjonelle japanske samfunnet, fordi den representerer en enklere tid før mange av endringene som ble brakt av moderne teknologi.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sazae-san (manga) - Anime News Network». *www.animenewsnetwork.com* **(engelsk)**. Besøkt 22. februar 2018.
2. ↑  Craig, Timothy J. (8. april 2015). *Japan Pop: Inside the World of Japanese Popular Culture* **(engelsk)**. Routledge. ISBN 9781317467212.
3. ↑  Hasegawa, Machiko (1997). *Taiyaku Sazae-san* **(engelsk)**. Kodansha International.
4. ↑  «文藝春秋漫画賞 こみっくらぼ». *www.ztv.ne.jp*. Arkivert fra originalen 13. februar 2012. Besøkt 22. februar 2018.
5. ↑  «Sazae-san (TV) - Anime News Network». *www.animenewsnetwork.com* **(engelsk)**. Besøkt 22. februar 2018.
6. ↑  «Guinness Certifies Sazae-san as Longest Running Animated Show». *Anime News Network* **(engelsk)**. Besøkt 22. februar 2018.
7. ↑  «Sazae-san enters Guinness World Records as longest-running animated TV series». *Japan Today* **(engelsk)**. Besøkt 22. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
* *Sazae-san* (manga) på Anime News Networks encyclopedi
* *Sazae-san* (anime) på Anime News Networks encyclopedi


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL
 |
**Gambesonater** er tre mye spilte sonater for viola da gamba og cembalo (BWV 1027–1029) av Johann Sebastian Bach.

Sonatene har ingen stilistisk tilknytning til den samtidige franske gambekulturen (for eksempel Antoine Forqueray, Sainte-Colombe, Marin Marais) som kjennetegnes av virtuos ornamentikk og høyt utviklet akkordspill. Sannsynligvis er ikke disse sonatene opprinnelig skrevet for gambe.

I dag spilles komposisjonene blant annet på cello, bratsj og kontrabass, men på disse instrumentene ligger musikken enten veldig lavt eller høyt.

De tre sonatene er satt nesten helt kontrapunktisk, det vil si at gambisten og hver av cembalistens hender er likeberettiget i en trestemmig sats. Bare på begynnelsen av andre sonates tredje sats og ved begynnelsen på tredje sonates første sats finnes det generalbassbesifring.

De enkelte sonatene
-------------------

### Sonate i G-dur BWV 1027

Satser
* Adagio 12/8 G-dur
* Allegro ma non tanto 3/4 G-dur
* Andante c e-moll
* Allegro Moderato ¢ G-dur

Verk
Sontaten finnes også i en versjon for to tverrfløyter og continuo (BWV 1039, også den i G-dur); Bach oktaverte den andre fløytens stemme og gav den til gamben. Den tredje satsen er en bemerkelsesverdig harmonistudie; begge de hurtige satsene er fuger, henholdsvis *fugati*

### Sonate i D-dur BWV 1028

Satser
* Adagio 3/4 D-dur
* Allegro 2/4 D-dur
* Andante 12/8 h-moll
* Allegro 6/8 D-dur

Verk
Den tredje satsen er siziliano som blir mer og mer harmonisk vidtfavnende. Avslutningssatsen er en fuge med to temaer som de to instrumentene stadig bytter på; den inneholder svært moderne konsertante elementer – framfor alt har begge instrumentene hver sin stort anlagte virtuose kadens. Dersom det finnes en opprinnelig versjon for andre instrumenter må Bach ha omarbeidet den vesentlig.

### Sonate i g-moll BWV 1029

Satser
* Vivace c g-moll
* Adagio 3/2 B-dur
* Allegro 6/8 g-moll

Verk
Hele oppbyggingen og flere detaljer minner tydelig om konsertformen og det formodes at sonatene er en bearbeidet konsert, sannsynligvis for to fløyter. Unisonotemaet i første sats bringer tankene til tredje Brandenburgerkonsert; soliene spiller et eget kontrasterende tema mot det. Den enkle bass-stemmen i midtsatsen er harmonisk ukomplisert og nesten arkaisk, og over den spiller de to overstemmene en uttrykksfull og forslagspreget vekselsang. Sluttsatsen er en fuge med en langt mellomspill med et overraskende og tydelig kontrasterende andre tema *cantabile* – noe som får satsen til å virke svært «moderne», stedvis nesten som et verk fra neste generasjon.

Annen kammermusikk med gambe
----------------------------

### Trio for oboe d'amore, viola da gamba og continuo

Disse tapte komposisjonene kan rekonstrueres av Triosonate nr 4 i e-moll for orgel (BWV 528).

Eksterne lenker
---------------

* BWV 1027...1029: Gambesonatene: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Gambia** (engelsk: *Gambia River*) er ei 1 120 km lang meanderelv i Vest-Afrika som løper fra Fouta Djallon-platået nord i Guinea til Atlanterhavet ved Banjul. Halve elva er seilbar.

Fra Fouta Djallon renner elva nordvest inn i den senegalesiske provinsen Tambacounda, gjennom Niokolo-Koba nasjonalpark, flyter sammen med Niéri Ko og Koulountou før den går inn i Gambia ved Fatoto. Her renner elva for det meste vestover, men med et meandrerende løp. Ca 100 km fra munningen utvider den seg gradvis til en bredde på 10 km. 

James Island, som ligger ytterst i elva nær Juffure, ble brukt under slavehandelen fra Afrika til USA. Øya står nå på UNESCOs verdensarvliste.

Elevøyer
--------

Flere steder deler elva seg og samler seg igjen. Dette skaper såkalte elveøyer. Det største eleveøyene i Gambiaelva er fra øst mot vest; Janjanbureh, som også er navnet på byen på øya, Kajakat Island, Baboon Island, Deer Island, Pasri Island, Poppa Island, Elephant Island, og den mindre øya Kunta Kinteh Island med St. James Fort. Ved elvemunningen ligger hovedstaden, Banjul på et avskåret elvedelta, Banjul Island.

Fergesamband over elva
----------------------

Elva har rundt 8 fergekrysninger:

* Ferjesambandet Bamba Tenda–Yeli Tenda, ble erstattet av brua Senegambia Bridge i 2019.
* Ferjesambandet Banjul–Barra
* Ferjesambandet Janjanbureh–Lamin Koto
* Ferjesambandet Bansang-Dobo

Referanser
----------

1. ↑  Gambia River *Encyclopædia Britannica*
2. ↑  Monographie Hydrologique Du Fleuve Gambie (Stand: 1987) *ORSTOM – OMVG* (PDF) s. 12

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gambia River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Anne Beate Odland** (født 22. august 1947) er en norsk skuespiller og sanger.

Hun ble tatt ut til «Hår» ved Den Nationale Scene i Bergen i 1970, men allerede før det var hun med i Brand ved Rogaland Teater. Etter Statens Teaterhøgskole ble hun fast ansatt og fikk mange store roller på Riksteatret – innimellom sangstudieopphold i New York med stemme- og musikklærere ved Juilliard School of Music. Også vellykket prøvesang for Kirsten Flagstads akkompagnatør og orkesterleder Edwin Mac Arthur.

Roller
------

Spilt tittelrollene i *Victoria* av Knut Hamsun, regi Sverre Udnæs, Hedda Gabler, regi Pål Løkkeberg, Sally Bowles i *Cabaret*, Den syngende narr i Tor Åge Bringsværds *Da er jeg en klingende bjelle*, musikk Terje Rypdal, regi Svein Erik Brodal, Offenbachs *Fagre Helena"* (nynorskversjon av Hartvig Kiran) regi Göran Eriksson, Eline i Fru Inger til Østeraad, regi Sven Erik Brodal, (turné også i Sverige), Nattviol i Cappelens Eufemianatten på Akershus festning, regi J. Møyen, Fru Linde i Et dukkehjem, regi Johan Huldt, (også turné i Sverige), Heksa fra Nord i Trollmannen fra Oz i Sam Besekows regi, Heksa i Nesegrevet, til OL på Lillehammer, og Festspillene i Bergen, regi Edith Roger, *Jubelbrus med champagnesus*, regi Arne Lindtner Næss, Fru Hedvig Anker i grunnlovsjubileumsforestillingen i og rundt Eidsvollsbygningen: *Spillet om Eidsvold* i Barthold Halles regi.

Utlånt til millenniumskiftets festforestilling ved Haugesund Teater i tittelrollen "Gutlarina" med stort kor og orkester, og turnerte også med bl.a. Wenche Foss i My Fair Lady.

Spilt i den finske filmen "Jon" regi Jaco Pühälle, foto Kari Solberg, prisbelønnet i Europa. Siden bl.a. filmen "Mistet", regi Lisa Gamlen, foto Anna Myking, filmen prisbelønnet ved filmfestival i Oslo. Også medvirket i Radioteatret og i TV.

Av Aftenpostens teaterkritiker kalt "ett av de mest uttrykksfulle ansikter i norsk teater". 

Har[*når?*] spilt på rundt 200 steder i Norge foruten Svalbard og gjestespill i Sverige.

Hun har også diplomeksamen etter utdannelse i grafisk design og reklame ved Kunsthåndverkskolen i Bergen og Konstindustriskolan i Göteborg, og har stilt ut arbeider i grafikk og maleri.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anne Beate Odland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Anne Beate Odland hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***The Death of Jack Hamilton*** er den fjerde novellen i samlingen *Everything's Eventual: 14 Dark Tales* av Stephen King. Historien går under sjangeren krim, og er basert på den sanne historien om et av medlemmene i John Dillingers første gjengs død.

Handling
--------

Historien er skrevet i førsteperson. Homer Van Meter, et medlem i John Dillingers gjeng, forteller om gjengmedlemmet John Hamiltons sakt, smertefulle død. Van Meter begynner med å beskrive da Dillinger ble drept av Melvin Purvis' menn utenfor Biograph Theater (Purvis refereres til som Homers nemesis flere ganger), og tar også for seg teorien om at det ikke var Dillinger som ble drept. Etter hvert legger han fra seg disse teoriene, på grunnlag av at han selv så Jack Hamiltons død. I løpet av flukten fra en skytescene i Little Bohemia Lodge i Wisconsin blir Hamilton skutt av politiet, og kulen sitter fast i lungen, noe som etter hvert fører til et seriøst tilfelle av koldbrann. Joseph P. Moran nekter å behandle ham, og Van Meter og Dillinger blir tvunget til å ta Hamilton med til Volney Davis og hans kjæreste, Rabbits, to medlemmer fra Ma Barkers gjeng, samt Mas egen sønn, Arthur Barker. Kings forteller går i detalj angående Hamiltons siste minutter, inkludert at han går inn i demens før han dør en smertefull, endelig død.
***Odinokim predostavljajetsja obsjtsjezjitije*** (originaltittel: *Одиноким предоставляется общежитие*) er en sovjetisk film fra 1984, regissert av Samson Samsonov.

Handling
--------

Vera Golubeva, en fabrikk-arbeider som produserer tekstiler, bor på en sovesal sammen med mange andre kvinner. På fritiden forsøker hun å finne passende ektemenn for de andre kvinnene ved sovesalene. Selv om hun gjør dette uformelt og gratis, går Vera veldig profesjonelt til verks: hun studerer kontaktannonser i forskjellige aviser. Hun sender ekteskapsforslag over hele Sovjetunionen, og velger grundig ut friere. Men Vera selv er veldig ensom.

En dag, i den kvinnelige sovesalen, dukker det opp en ny kommandant - Viktor Petrovich - en pittoresk tidligere sjømann. Tidligere hadde han selv blitt forlatt av en kvinne, og etter dette Viktor hadde sett på kvinner med den største mistenksomhet. Først kjemper han mot måten ting blir gjort ved sovesalen, og forsøker å stenge Veras ekteskapskontor. Men etter hvert begynner Viktor å forstå at Vera kan være den kvinnen han har ventet på hele livet.

Skuespillere
------------

* Natalya Gundareva som Vera Nikolayevna Golubeva
* Aleksandr Mikhailov som Kommandør Victor Petrovich Frolov
* Tamara Syomina som Larisa Evgenievna.
* Yelena Drapeko som Nina
* Frunzik Mkrtchyan som Vartan
* Viktor Pavlov som Ilya Belenky
* Elena Mayorova som Ira Sanyko

Referanser
----------

1. ↑  Одиноким предоставляется общежитие (1983)
2. ↑  «Я тебе один умный вещь скажу». Почему Фрунзик Мкртчян так рвался к смерти

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Odinokim predostavljajetsja obsjtsjezjitije* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Gråvann** eller **gråvatn** er avløpsvann fra vask, dusj og vaskemaskin (kjøkken, bad og vaskerom). Håndtering av gråvann (les om gråvannsrensing) benyttes oftest ved avløpsløsninger for husholdning (inkl hytter) og industri hvor avløpsvannet er separert i to utløp; gråvann og svartvann (fra toalett). Metoden kalles i denne sammenheng kildeseparering og benyttes i kombinasjon med renseanlegg for gråvann og egen håndtering av svartvann (kloakk).

De vanligste renseløsningene for gråvann er biofilter med slamavskiller og komprimert infiltrasjon, infiltrasjon direkte i resipient og i konstruert våtmark og slamavskilling før utslipp. I kombinasjon med lavtspylende toalett (inkl vakuumtoalett) kan bruk av gråvann gi betydelige vannbesparelser og er svært effektiv til resirkulering av vann. Å splitte gråvann fra svartvann og annet kommunalt avløpsvann bidrar til effektiv reduksjon og en optimal gjenbruk av gråvann. Avløpsvann blir i denne sammenheng omgjort fra å være et stort samfunnsproblem til en verdifull vannreserve. Norge har gode erfaringer for anlegg med rett dimensjonering. 

I bobiler tar man vare på gråvannet i egne tanker som må tømmes med jevne mellomrom.

Eksterne lenker
---------------

* Ny norm for prefabrikkerte gråvannsrenseanlegg- Forskning på kildeseparering
* Informasjon om Kildeseparasjon- Forskning på forbedring av helse forbundet med rening og gjenbruk av gråvann
* Informasjon om gråvann[*død lenke*]- www.avlop.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NDL **·** KulturNav
 |
**The Del-Vikings** (også *The Del Vikings* og *The Dell-Vikings*) var en doo-wop-gruppe fra Pittsburgh, Pennsylvania i USA som ble dannet i 1955. Bandet hadde to store hits, «Come Go with Me» og «Whispering Bells». Bandet var et av svært få med forskjellige raser i en tid der USA fortsatt var påvirket av segregering. The Del-Vikings forsvant omtrent like raskt som de slo gjennom, takket være interne stridigheter og misforståtte ambisjoner.

Bandet startet ved Pittsburgh Air Force-basen, der fem sorte soldater, Corinthian "Kripp" Johnson (førstetenor), Clarence E. Quick (bass), Don Jackson (andretenor), Bernard Robertson og Samuel Paterson, begynte å synge sammen. De gjorde det svært bra i talenkonkurranser, og ble oppdaget av en disk jockey. Navnet, da Del Vikings, er usikkert, men kan stamme fra basketlaget til førstetenoren fra Brooklyn eller at de likte navnet. Det eksisterte et barbershop band med navnet The Vikings, og dette kan ha påvirket bandet til å legge med «Del».

På grunn av at soldatene ble flyttet fra sted til sted, varierte medlemmene, og i 1956 ble Robertson og Paterson sendt til Tyskland. Norman Wright tok over som førstetenor, og David Lerchey (bariton) ble det første hvite medlemmet. Det hadde forekommet før at man hadde forskjellige raser i grupper, men det var fortsatt uvanlig. De spilte inn a capella versjoner av sangene, og ble etter mange skuffelser tilbudt kontrakt hos Free Bee records. Singlen «Come Go with Me» ble så stor at den ble tatt over av Dot Records. Innen den store suksessen ble noe av, hadde andretenor Don Jackson blitt erstattet av Gus Backus, gruppens andre hvite medlem. For å kapitalisere på sksessen, ble «Whispering Bells» sluppet kort tid etterpå. Den hadde også suksess. Imidlertid ble flere større plateselskaper interessert i dem, og det ble så stor rift at det splittet gruppen, der førstetenor Johnson og låtskriver Quick gikk til hvert sitt band, Johnsons Dell-Vikings og Quicks Del-Vikings. Stridighetene varte til slutten av 1957, da alle medlemmene gikk sammen igjen, men da var Del-Vikings allerede ferdige på nasjonalt nivå.

Referanser
----------

1. 1 2 3  The Del-Vikings - Allmusic.com
2. 1 2 3  The Del-Vikings - Vocal Group Hall of Fame

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Del-Vikings – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) The Del-Vikings på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Del-Vikings på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Del-Vikings på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Del-Vikings på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) The Del-Vikings på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Innen databasehåndteringssystem kan **datauthenting** vise til å hente ut data fra for eksempel en objektorientert database (ODBMS). I slike tilfeller er dataene representerte på en strukturert måte, og det er ingen tvetydighet i dataene.

For å hente ut de ønskede dataene angir brukeren en spørring med en mengde kriterier. Deretter velger databasehåndteringssystemet de forespurte dataene fra databasen. De hentede dataene kan for eksempel lagres i en fil eller vises på en skjerm.

Et spørrespråk som for eksempel Structured Query Language (SQL) kan brukes til å lage spørringene. SQL-språket er standardisert av American National Standards Institute (ANSI) og spesielt utviklet for å skrive databasespørringer. Ulike databasehåndteringssystemer kan ha egne språk, for eksempel en egen variant av ANSI-SQL med små variasjoner kalt SQL-dialekter. De fleste databasespråkene er relasjonelle.[*klargjør*]

Spørringer brukes ofte for å hente ut data til rapportering. Noen databasehåndteringssystemer har innebygd rapportgenerator, i andre tilfeller brukes selvstendige generatorer som kobles på databasen.

Se også
-------

* Databasemodell
* Dataforvaltning
* Relasjonsdatabase

Referanser
----------
**Ripsglassvinge** (*Synanthedon tipuliformis*) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den er funnet spredt nord til Hedmark i Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 11-19 mm) og slank glassvinge. Antennene er svarte, hos hannen med fine hår. Hodet og forkroppen er svarte, sistnevnte med to gule legdestriper. Bakkroppen er slank og sylindrisk, slank med tre (hunnen) eller fire (hannen) smale, gule tverrstriper. Haledusken er stor og svart. Forvingen er smal, med smalt svart framkant og en stor, svart diskflekk. Vingespissen er brunlig. Bakvingen er glassklar med en smal, svart ytterkant og korte, mørke frynser.

Levevis
-------

Arten lever i hager og i åpen skog der det vokser busker i slekten *Ribes,* som er larvenes næringsplanter. Denne slekten omfatter hagerips, villrips, alperips, solbær og stikkelsbær. Larvene utvikler seg inne i stammene og bruker to år på utviklingen. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i juni og juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, bortsett fra Den iberiske halvøya, og i det nordlige Asia til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge er den funnet spredt nord til den nordlige delen av Hedmark og Sør-Trøndelag.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, ripsglassvinge:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Synanthedon tipuliformis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ripsglassvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *ripsglassvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ripsglassvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ripsglassvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ripsglassvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *ripsglassvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Synanthedon tipuliformis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Synanthedon tipuliformis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Synanthedon tipuliformis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Politisk Revy*** var et dansk forlag og tidsskrift som kom ut hver fjortende dag fra 1963 til 1987. Sammen med *Dagbladet Information* var Politisk Revy et talerør for den venstreorienterte og kulturradikale opinionen i landet.

Tidsskriftet ble opprettet i 1963 av en gruppe som var knyttet til Socialistisk Folkeparti (SF) og det nedlagte tidsskriftet *Dialog*. I de første årene var målet at tidsskriftet skulle være et forum for hele den danske venstreopinionen, fra SF til Det Radikale Venstre. Men fra midten av 1960-tallet ble det stadig mer venstreorientert og viste åpen støtte til 1960-tallets ungdomsopprør. Til forskjell fra avisen Land og Folk hadde Politisk Revy en kritisk innstilling til kommunismen og Sovjetunionen. Den kritiserte også den politiske utviklingen i Vietnam (også etter krigen) og Kambodsja (Pol Pot og Røde Khmer), samt Sovjetunionens invasjon av Afghanistan. Derimot var det periodevis mer positivt innstilt til Cuba og kulturrevolusjonen i Kina. På 1970-tallet var tidsskriftet dessuten knyttet til partiet Venstresocialisterne.

Politisk Revy fulgte samme utvikling som resten av den danske venstrebevegelsen og minsket i betydning på 1980-tallet. Samtidig var de ytterste venstrepartiene i dansk politikk i oppløsning i forbindelse med at Glasnost og Perestrojka ble gjennomført i Sovjetunionen. Tidsskriftet ble lagt ned i 1987 og forlaget med samme navn fortsatte som et enmannsprojekt.

Se også
-------

* Karen Jespersen
* Preben Wilhjelm

Referanser
----------

1. 1 2  «Politisk Revy». *Den Store Danske Leksikon*. Gyldendal. Besøkt 8. august 2012.
2. 1 2 3 4 5 6  Hansen, Bente & Thing, Morten. «Politisk Revy». Leksikon for det 21. århundrede. Besøkt 8. august 2012. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** OCLC **·** ISSN
 |
***The Desperate Hero*** er en amerikansk stum dramakomedie fra 1920, regissert av Wesley Ruggles. Hovedrollen spilles av Owen Moore.

Handling
--------

Henry Baird arbeider for en avis, og har veldig lite penger. Men han ønsker å ta med seg kjæresten sin, Mabel Darrow - som er datteren til en velstående forretningsmann - til en flott og dyr restaurant. Men så snart Henry får tak i en del penger, krever en skredder at Henry betaler ned på en gjeld han skylder.

Til tross for en rekke komplikasjoner, og ankomsten til den forførende Dorothy Kind som utgir seg for å være Henrys kone og moren til hans fire barn, klarer Henry endelig å stå imot alle sine utfordringer og vinne sin store kjærlighet.

Skuespillere
------------

* Owen Moore som Henry Baird
* Gloria Hope som Mabel Darrow
* Emmett King som Philip Darrow
* Rube Miller som Alan Moss
* Arthur Hoyt som Whitty
* Charles Arling som Joseph Plant
* Nell Craig som Evelyn Plant
* Virginia Caldwell som Dorothy Kind
* Tom Ricketts som en hovmester

Referanser
----------

1. ↑  THE DESPERATE HERO

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Desperate Hero* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Diskett med kildekoden for verdens første dataorm, fra 1988, utstilt på Computer History Museum
**Dataorm** er en variant av et datavirus som ikke trenger noen vert for spredning. Den har de mekanismer selv som trengs for spredning, men opptrer forøvrig på samme måte som et datavirus.

I tillegg til reproduksjon, kan både virus og ormer ha andre funksjoner. De kan være harmløse, og ikke ha annen funksjon enn spredning, til svært destruktive ved å slette alle data på harddisk og alle lagringsmedia som senere settes inn i maskinen. De kan være tidsbomber som går av på en gitt tid, eller logiske bomber som går av under en gitt forutsetning eller handling. Ofte er ormer benyttet for å avlytte brukeres passord og for å skaffe kontroll, og ta over maskinen. Ofte spres de gjennom e-post, og sender seg selv videre til alle på adresselista i e-postprogrammet. Det minste kjente dataviruset er på 13 byte.

Conficker fra 2008 er et av mange eksempler på dataormer.

Eksterne lenker
---------------

* The Wildlist Arkivert 1. desember 2016 hos Wayback Machine. – liste over virus og dataormer «i det fri», dvs funnet av datasikkerhetsselskaper (engelsk)
* Jose Nazario diskuterer dataormer – oversikt over dataormer av en kjent sikkerhetsekspert (engelsk)
* Vernalex.com veiledning for å fjerne dataorm – informasjon om bakgrunn for dataormer, hvordan fjerne de og forebygging (engelsk)
* Informasjon om dataormer (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
***The Demon*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George D. Baker.

Handling
--------

Jim Lassells reiser til Afrika, i forsøk på å skaffe bevis på at fetteren hans Harold Brooks virkelig er død som ryktene om ham påstår. Han oppdager at en algerisk sultan hadde drept den velstående amerikaneren. Siden det antas at Brooks var barnløs, arver Jim søskenbarnets formue. På et slave-marked kjøper han deretter en ung jente som heter Perdita, og han sender henne til et kloster på Korsika for å skaffe henne en bedre utdannelse.

Flere år senere møtes Jim og Perdita igjen, smatidig som han reiser gjennom Korsika sammen med den uhyggelige hertuginnen av Westgate og datteren hennes: Lady Lilah Grey. Men Jim oppdager at Perdita ikke bare er en persisk prinsesse, men hun er også den for lengst tapte datteren til Harold Brooks. Dermed blir hun den rettmessige arvingen til Brooks sin formue. Men Perdita har allerede forelsket seg i Jim.

Skuespillere
------------

* Edith Storey som Prinsesse Perdita
* Lew Cody som Jim Lassells
* Charles K. Gerrard som Tom Rearrdon
* Virginia Chester som Lady Lilah Grey
* Mollie McConnell som grevinnen av Westgate
* Laura Winston som Aissa
* Fred Malatesta som Grev Theodore de Seramo
* Frank Deshon som Prins Lorenzp di Rivoli
* Alice Knowland som Señorita Selina Rossi
* Anne Schaefer som Señorita Agatha Rossi

Referanser
----------

1. ↑  THE DEMON
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Demon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Demon* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Datastøttet journalistikk** er innhenting og analyse av store datasett med informasjonsteknologi i journalistisk arbeid. Sluttresultatet kan enten være tradisjonell undersøkende journalistikk, eller nettjenester som visualiserer datasett som er interessant for allmennheten. 

Datasett som ofte benyttes som råmateriale i datastøttet journalistikk er skattelister, politirapporter om lovbrudd, eiendoms(salgs)registre, styresammensetninger, offentlige postjournaler, budsjetter og lister over offentlige tildelinger. 

Kjente nettsteder for publisering av datastøttet journalistikk er NRK-brennpunkt, SVT Pejl i Sverige. I engelsktalende land er særlig The Guardians datablogg og The New York Times visualiseringer.

Referanser
----------

1. ↑  SVT Pejl
2. ↑  The Guardian datablog
3. ↑  «New York Times Infographics». Arkivert fra originalen 13. juni 2013. Besøkt 14. juni 2013.

Litteratur
----------

* Espen Andersen *Datastøttet journalistikk*, 2013 ISBN 978-82-02-40426-0
* Jonathan Gray, Lucy Chambers, Liliana Bounegru *The Data Journalism Handbook How Journalists Can Use Data to Improve the News* O'Reilly Media 2012 ISBN 978-1-4493-3001-9

Eksterne lenker
---------------

* Artikler på Voxpublica.no om datajournalistikk
* Awesome Interactive Journalism lenkesamling til beste eksempler på datajournalistikk og digital historiefortelling
* Data journalism awards årlig kåring av internasjonale prisvinnere i datastøttet journalistikk
**Ripipterygidae** (før ofte stavet Rhipipterygidae) er en gruppe av rettvingene (Orthoptera) og tilhører en familiegruppe blant gresshoppene. Disse små, merkelig gresshoppene lever i Sør- og Mellom-Amerika.

Utseende
--------

Små gresshopper, vanligvis brokete farget i svart, hvitt, gult og rødt, mange ligner noe på veps.
Hodet er avrundet med forholdsvis store fasettøyne, antennene er lengre enn hode + thorax til sammen. For- og mellombeina er forholdsvis lange og slanke. Bakbeina holdes gjerne oppkrummet slik at føttene ikke kommer nedi underlaget bortsett fra når de skal hoppe. Forvingene er gjerne lange, smale og rette.

Levevis
-------

Ripipterygidene lever mest i fuktige eller våte miljøer, blant annet mellom bregner i høytliggende regnskog (tåkeskog). Mange svømmer godt. De ser ut til å være noe selskapelige, og kan lage felles reir av mudder eller planterester der de tilbringer natten. Man antar at de spiser blant annet alger, men nesten ingenting er kjent om biologien deres.
De beveger seg gjerne i raske, rykkvise forflytninger, dette øker likheten med vepser.

Utbredelse
----------

De er utbredt fra det nordlige Argentina i sør til Mexico i nord, også på noen av de karibiske øyene.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* **vingede insekter** (Pterygota)
	+ **Neoptera** («nyvinger»)
		- **Orthopteroida** («gresshoppelignende insekter»)
			* Orden rettvinger (Orthoptera)
				+ Underorden **gresshopper** (Caelifera)
					- Overfamilie Tridactyloidea
						* Familie Ripipterygidae
							+ Slekten *Mirhipipteryx* Günther, 1969 – 25 arter
							+ Slekten *Ripipteryx* Newman, 1834 – 43 arter

Kilder
------

* Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ripipterygidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ripipterygidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ripipterygidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Ripipterygidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Ripipterygidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ripipterygidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ripipterygidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Foto av *Ripipteryx limbata*
* Norsk Entomologisk forening
En **datastruktur** er innen informatikk en måte å organisere data på i en datamaskin. Ved behandling av store datamengder er det en nødvendighet å bruke gode datastrukturer slik at effektive algoritmer kan anvendes for å løse beregningene på kortest mulig tid. En god datastruktur kjennetegnes av at den minimerer antallet beregninger CPU-en må gjøre, samt at den minimerer bruken av minneplass og sørger for platelageret blir brukt minst mulig.

Generelt sett er det fire forskjellige grunnleggende operasjoner som må kunne gjøres i en datastruktur:

1. Sette inn et element
2. Fjerne et element
3. Søke etter et bestemt element
4. Teste om strukturen er tom

Mange programmeringsspråk inneholder ferdige moduler en programmerer kan bruke til å skape effektive datastrukturer. Disse ligger ferdige i språkets standardbibliotek, slik at de praktiske implementasjonene gjemmes for programmereren.

Typer datastrukturer
--------------------

Datastrukturer kan deles inn i to hovedgrupper; lineære datastrukturer, og datastrukturer som baserer seg på grafer.

Blant de lineære datastrukturene finner man lister, herunder lenkede lister. Tabeller, hashtabeller, stakker og køer er andre viktige lineære datastrukturer.

Av datastrukturene som bygger på grafteori, er trær av forskjellige typer den viktigste. Det finnes mange typer trær, de viktigste er binære søketrær og heaper. I tillegg til trær er datastrukturen kalt disjunkte mengder viktig.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Rikspresidentpalasset på Wilhelmstraße i Berlin.
**Reichspräsident** (norsk: rikspresident) var tittelen på statsoverhodet i Tyskland (*Deutsches Reich*) fra 1919 til 1945.

Historikk
---------

Embetet ble opprettet ved Weimarforfatningen ved keiserdømmets fall og opprettelsen av Tyskland som republikk. Presidenten ble valgt for sju år av gangen og kunne gjenvelges.

Sosialdemokraten Friedrich Ebert ble valgt til den første presidenten av nasjonalforsamlingen i Weimar i 1919. Hans partiløse etterfølger Paul von Hindenburg ble valgt i 1925 og 1932. Etter Hindenburgs død innlemmet Adolf Hitler rikspresidentembetet i sitt eget Reichskanzlerembete. 

Karl Dönitz ble av Adolf Hitler testamentarisk utnevnt til Reichspräsident ved Hitlers død 30. april 1945. Ved arrestasjonen av Dönitz 23. mai 1945 opphørte i praksis hans embetsperiode.

Reichspräsidenten
-----------------

| # | Portrett | Navn(Født-Død) | Tiltrådte | Fratrådte | Parti |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | **Friedrich Ebert**(1871-1925) | 11. februar 1919 | 28. februar 1925(i embetet til sin død) | SPD |
| 2 |  | **Paul von Hindenburg**(1847-1934) | 12. mai 1925 | 2. august 1934(i embetet til sin død) | Partiløs |
| 3 |  | **Adolf Hitler**(1889-1945)(Führer og rikskansler) | 2. august 1934 | 30. april 1945(selvmord) | NSDAP |
| 4 |  | **Karl Dönitz**(1891-1980) | 30. april 1945 | 23. mai 1945(arrestert; embetet nedlagt) | NSDAP |

Fungerende Reichspräsident
--------------------------

Fra Friederich Eberts død 28. februar 1925 og fram til Paul von Hindenburg avla eden i Riksdagen 12. mai 1925 hadde Tyskland to fungerende presidenter.

I egenskap av å være rikskansler overtok Hans Luther (1879–1962) midlertidig presidentens funksjoner 28. februar 1925 (Reichsverfassung, 1919, artikkel 51). Han satt til 12. mars 1925.

Riksdagen vedtok 10. mars 1925 *Gesetz über die Stellvertretung des Reichspräsidenten*. Ifølge §1 skulle presidenten for Reichsgericht utnevnes som den avdøde presidentens stedfortreder. President for Reichsgericht, Walter Simons (1865–1937), var fungerende Reichspräsident 12. mars 1925–12. mai 1925.

Standarter
----------

Rikspresidentens standarter (flagg) i ulike perioder. 

* 1919–19211919–1921
* 1921–19261921–1926
* 1926–19331926–1933
* 1933–19341933–1934
* 1934–19451934–1945
* 30. april 1945–23. mai 194530. april 1945–23. mai 1945

Se også
-------

* Presidentvalget i Tyskland 1925, det første valget til tysk president (Reichspräsident)
* Presidentvalget i Tyskland 1932, det andre og siste valget til tysk president
* Liste over Tysklands presidenter
* Forbundspresidenten

Referanser
----------

1. ↑  «Hans Luther». *Archontology*. Besøkt 7. juli 2019.
2. ↑  «Germany: Legislation». Archontology. Besøkt 7. juli 2019.
3. ↑  «Walter Simons». *Archontology*. Besøkt 7. juli 2019.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |