recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Wikipedia på arabisk** (arabisk: ويكيبيديا العربية *Wīkībīdyā al-ʿArabiyya* or ويكيبيديا، الموسوعة الحرة *Wīkībīdyā, al-Mūsūʿa al-Ḥurra*) er den arabiskspråklige versjonen av Wikipedia. Den startet i september 2001. Ved slutten av 2012 hadde den over 200 000 artikler, 1 237 000 sider, 579 039 registrerte brukere og tjuesju administratorer. Den arabiske Wikipedia er for øyeblikket den 24. største utgaven av Wikipedia etter artikkelantall ifølge liste over Wikipediaer.

Relaterte Wikipediaer
---------------------

Det er andre Wikipediaer som enten har samme skrivemåte (fra høyre mot venstre) eller som har samme alfabet:

* Persisk Wikipedia – samme alfabet
* Urdu Wikipedia – samme alfabet
* Hebraisk Wikipedia – samme skrivemåte
* Jiddisch Wikipedia – samme skrivemåte

Referanser
----------

Wikipedia på **Arabisk**

1. ↑  Hjemmeside for Internettarkiv
2. ↑  Liste over Wikipediaer etter antall artikler

Eksterne lenker
---------------

* (ar) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Arabic Wikipedia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Lorentz Nicolai Bøgset** (også *Lornts Bøkset*, født 1830 i Snåsa, død 1868 i Snåsa) var lærer, klokker, gårdbruker og ordfører i Snåsa i en og en halv valgperiode 1866–1868. Han døde en snaut år inn i den andre valgperioden, og ordførervervet ble deretter skjøttet av varaordfører og sogneprest Thomas Conrad Hirsch.

Han var den første fra Snåsa som tok lærerutdanning. Han gikk på Klæbu seminar 1849–1851, og arbeidet som lærer ved fastskolen i Snåsa fra 1854. Han overtok som klokker etter faren fra 1867. Det sies om ham at «hans begavelse var stor, og det paastaaes at han, hvis han hadde levet længere, ville blitt en av amtets mest fremragende mænd», og at han «viste som gutt helt usedvanlige evner.» Han kom raskt inn i verv og ombud i bygda, og var med på å stifte Snaasen Brandassuranceforening i 1860, ble den første formann i Snaasen Landboforening i 1864 og ble ordfører i sin første periode i formannskapet i 1866. Han døde imidlertid ung, etter en «smertefull og lang sygdom».

Han var sønn av kirkesanger og ordfører Bård Larsen Bøgset, og giftet seg i 1855 med Karen Muus; hun var datter av gårdbruker og ordfører Peter Muus. Han bodde fra 1852 på klokkergården Forberg, og fra 1865 eide og drev de gården Aun Søndre.

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Sandnes, Jørn (1960). *Snåsaboka. 2. Bygdehistorien etter år 1800*. Kommunen. s. 94, 118.
4. 1 2 3 4 5  Skar, Hans (1907). *Det gamle Snaasen ; Snaasens kulturhistorie til aaret 1907*. Mallingske bogtrykkeri. s. 64, 100f.
5. ↑  Rogstad, Kaare Granøyen (1970). *Fest-skrift til Snåsa : ved kyrkja sitt 100 års og 750(?) års jubileum 1. juli 1970*. s. 89.
6. ↑  Skavlan, Gunnar (1962). *Snåsaboka. 4. Brukarhistoria*. Kommunen. s. 102, 231.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Wiksten båtbyggeri** var et norsk trebåtbyggeri etablert i 1937 ved Larvik i Vestfold. Det ble i alt bygget mer enn 400 såkalte «Wiksten-båter». Firmaet gikk konkurs i 2013.

Historie
--------

Båtbyggeriet ble startet av Gustav Wiksten, som under første verdenskrig forlot hjemlandet Estland som matros, slik at han skulle slippe å bli innrullert i den russiske hæren. I 1920 fikk han hyre på et norsk skip som bragte ham til Larvik, der han gikk i land for godt. Han fikk jobb ved Stavern Båtbyggeri. Etter hvert ble han tatt opp som partner med båtbygger Harald Johansen. I 1937 etablerte han Wiksten Båtbyggeri i Larvik. Sønnen Hroar Wiksten kom inn i firmaet i 1942, og jobbet der i 50 år.

Fiskere hadde lenge satt standarden for hvordan båtene skulle være, helt til Wiksten introduserte krysserhekken på de små fiskesnekkene på 20-25 fot. Dette resulterte i bedre bæring, særlig med sjøen aktenfra var dette viktig. Båtbyggeren så krysserhekken første gang på ei fiskerimesse i Göteborg rundt 1950 og i 1952 ble den første snekka med denne hekken sjøsatt. Fiskere i de værharde farvannene rundt Oslofjorden og Skagerak lærte raskt å sette pris på nyvinningen.

Etter hvert ble båtene også benyttet som fritidsbåter, slik at produksjonen ble effektiv og kundetilpasset. Da plastbåtene gjorde sitt inntog var Wiksten et av de få trebåtbyggeriene som hadde marked nok til å fortsette.

Foruten far og sønn hadde firmaet på det meste seks mann i arbeid. Fra 1955 holdt verkstedet til i lokaler på Karistranda i Larvik. I 1987 flyttet virksomheten til Stavern, hvor Ivar Hesselberg tok over driften fra 1994. Etter en litt omflakkende tilværelse endte Wiksten båtbyggeri og Hesselberg opp i Sandefjord. Etter hvert gikk Hesselberg over til å produsere Wiksten-båtene i Kina.

Båtbyggeriet ble slått konkurs i september 2013.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Redaksjonen (19. mai 1997). «Wikstens Båtbyggeri: Koggmakeri i 60 år». *www.batmagasinet.no* **(norsk)**. Besøkt 4. april 2021.
2. ↑  «Skjærgårdens Harley Davidson». *Hytteavisa.no - For oss som har hytte i Vestfold*. 20. juli 2018. Besøkt 4. april 2021.
3. ↑  «Sjektekanalen med trebåtene». *www.visitstavern.no*. Besøkt 4. april 2021. «Staverns egen båtbygger, Harald Johansen, etablerte båtbyggeri der «Losen» ligger nå, i 1919. Gustav Wiksten etablerte båtbyggeri i Larvik i 1937.»
4. ↑  Bache, Kjersti (13. august 2007). «Wikstensjekter made in China». *Østlands-Posten* **(norsk)**. Besøkt 4. april 2021. «Hva synes du selv om å sitte i en Wikstensjekte som ikke er bygget av deg personlig? - Det er vemodig. På en måte et nederlag. Men alternativet er at jeg måtte legge ned. Dette er en måte å videreføre den norske tradisjonen på en litt spesiell måte. | Ivar Hesselberg vil fortsette å ha verksted. Han håper det er noen som vil betale litt mer for å få sjekta laget av han i Norge.»
**Triakel** er en musikkgruppe fra Östersund i Sverige som består av Emma Härdelin (vokal), Kjell-Erik Eriksson (fiolin) og Janne Strömstedt (tråorgel). Triakels medlemmer er alle godt kjente fra svenske folkemusikkgrupper som Garmarna og Hoven Droven.

Triakel oppsto etter et nyttårsløfte. Etter en fest sammen avtalte Eriksson og Strömstedt å opptre sammen med tråorgel og fiolin i desember 1994. Opptredenen ble så vellykket at de ønsket å følge opp suksessen. De fikk med seg sangeren Emma Härdelin og gruppen var komplett. 

Gruppens repertoar av viser og folkemusikk består av alt fra gamle revynumre via skillingsviser til salmer. Mange av visene stammer fra bandmedlemmenes hjemtrakter, Jämtland og Hälsingland. Gruppas særtrekk er fortellende tekster med Emma Härdelins sang langt framme i lydbildet og en lavmælt musikk som syder av undertrykte emosjoner. Musikken avspeiler bandmedlemmenes ønske om et akustisk og enkelt lydbilde som motvekt mot deres ellers elektrisk forsterkede musikalske hverdag. 

Triakel har spilt inn fire album og CD-singelen «Innan Gryningen», den siste sammen med Benny Andersson – han har også skrevet melodien til denne salmen med tekst av Ylva Eggehorn. Platene er gitt ut i Tyskland og USA, og er også eksportert til bl.a. England, Japan, Holland, Portugal, Slovenia og Sydafrika. Bandet har reist på turné i et titalls europeiske land samt i USA og Canada.

*Triakel* er den svenske betegnelsen på en tradisjonell søtsak laget av einebær, fløte og brunsukker som minner om lakris/karamell og som i Hallingdal og Valdres kalles treak eller brisketreak. Bandnavnet er et ordspill på *trio*, at musikken er like mørk som brisketreak og at Emma er søt.

Album
-----

* «Innan Gryningen» (singel, 1999)
* *Triakel* (mai 1998)
* *Vintervisor* (november 2000)
* *Sånger från 63° N* (mai 2004)
* *10 år med Triakel* (2005)
* *Ulrikas minne – Visor från Frostviken* (CD, 2011)
* *Thyra* (2014)
* *Händelser i Nord* (2019)

Kilder
------

* CD-heftet til *Triakel* (mai 1998)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Triakel på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Triakel på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Triakel på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Triakel på AllMusic Rediger på Wikidata
* (sv) Triakel på North Side Artist Information

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Nåverdimetoden** er en metode for å beregne lønnsomheten av en investering basert på hva nåverdien av fremtidige diskonterte kontantstrømmer.
Med en positiv nåverdi så vil investeringen være lønnsom, med en negativ nåverdi vil investeringen være ulønnsom.

Formelen for nåverdien er:

{\displaystyle NV=-{\frac {CF\_{0}}{(1+i)^{0}}}+{\frac {CF\_{1}}{(1+i)^{1}}}+{\frac {CF\_{2}}{{(1+i)}^{2}}}+\dotsb +{\frac {CF\_{n}}{{(1+i)}^{n}}}=-CF\_{0}+\sum \_{t=1}^{n}{\frac {CF\_{t}}{{(1+i)}^{t}}}}

Hvor:

{\displaystyle CF\_{t}} – er kontantoverskudd eller innbetalingsoverskuddet i år *t*.
{\displaystyle CF\_{0}} – er investeringsutgiften.
n – er levetiden.
i – er kalkulasjonsrenten.

Eksempel
--------

Kontantstrømmer for prosjekt *A* i 1 000 kroner:

| PROSJEKT/TIDSPUNKT | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Prosjekt *A* | -1 200 | 200 | 400 | 600 | 600 |

Bedriftens avkastningskrav er satt til 10 %. Beregningen av nåverdi for prosjekt *A* matematisk skjer på denne måten: 

{\displaystyle -1200+(200/1,10)+(400/1,10^{2})+(600/1,10^{3})+(600/1,10^{4})=+173}

I dette eksempelet vil altså den beregnede lønnsomheten til investeringen være 173 kroner omregnet til nåverdi.[]

Diskonteringsrente
------------------

Utdypende artikkel: Diskonteringsrente

Diskonteringsrente er den renten alle fremtidige kontantstrømmer diskonteres med. Diskonteringsrenten kan være basert på renten til alternative investeringer eller kalkulert basert på for eksempel kapitalverdimodellen. Diskonteringsrenten avgjør i stor grad lønnsomheten i prosjektet. Dess lavere en diskonteringsrente settes jo større vil nåverdien bli. Settes diskonteringsrenten høyere enn den bør vil dette føre til kunstig lave nåverdier og dermed føre til at potensielt lønnsomme investeringer ikke utføres. Settes den derimot lavere vil nåverdien bli kunstig høy og gjøre potensielt ulønnsomme investeringer tilsynelatende lønnsomme.
Internrenten er den kalkulasjonsrenten som gir prosjektet en nåverdi lik null.

Se også
-------

* Paybackmetoden
* Internrente

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
Eidsborgbryner.  Foto: Rune Mathisen (Bitjungle) 
Brynesteinsbruddet 
**Eidsborgbryner** er brynesteiner produsert i bygda Eidsborg i Tokke kommune i Telemark, fra vikingtiden til midt på 1900-tallet. Brynesteinsemnene ble utvunnet i dagbrudd og bearbeidet av steinhoggere. Fra steinbruddet ble steinen fraktet med hest og transportert til Skien på vannveiene. Om vinteren ble steinen også dratt over isen.

Det forliste Klåstadskipet, en knarr fra vikingtiden, var lastet med eidsborgbryner. Dette viser at produksjonen av brynestein var i gang allerede på slutten av 900-tallet.

Det er gjort arkeologiske funn av eidsborgbryner mange steder i Nord-Europa, fra Island og England til Polen. Funn fra Polen dateres til 800-tallet.

Steinen består av finkornet kvartsskifer med innslag av feltspat og glimmer. Steinen kløver seg lett i vinkelrette stykker. Da produksjonen var på topp i 1852 ble det vunnet ut 750 000 emner.

Vest-Telemark Museum har utstilling om Eidsborgbryner.

Referanser
----------

1. ↑  Meyer, Åsne Dolve (28.09.2012). «Brynestein fra Eidsborg». *Telemark fylkeskommune*. Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 28. november 2016.
2. ↑  Norgeshistorie.no, Hans Jacob Orning, «Selveiende bønder». Hentet 28. nov. 2016 fra .
3. ↑  «Fylkesstein for Telemark: Brynestein - Naturhistorisk museum». *www.nhm.uio.no*. 26. august 2014. Besøkt 28. november 2016.

Litteratur
----------

* Håkon Livland: Eidsborgbryner – Eksportvare i Telemark fra vikingtid til våre dager. Lårdal Bygdemuseum 1992.

Eksterne lenker
---------------

* Hva er et bryne?
* Arbeidet i steinbruddene
* Firmaet Norrøna i Porsgrunn Arkivert 24. august 2005 hos Wayback Machine.
**Hagia Sion** var en byzantinsk basilika på Sionfjellet i Jerusalem.

*Hagia Sion* ble bygget i 415 under biskop Johannes II av Jerusalem son en femskips basilika. Samme ble de bein som munken Lukian hadde funnet takket være en visjon, tiskrevet en kristne protomartyr Stefanus. Allerede den 26. desember 415, på festdagen for kong David og Herrens bror Jakobus, overførte man beinrelikviene til *Hagia Sion*. 

Kirken er gjengitt på Madabakartet, en gulvmosaikk med kart over Jerusalem fra 560/565 i kirken i Madaba (i Jordan). Men Hagia Sion ble ødelagt allerede i 615 da sassanidene under kong Khosrau II plyndret byen. 

Under bygngingen av Hagia Maria Sion (*Dormitiobasilikaen*) støtte man på dens og andre kirkers fundamenter.

Litteratur
----------

* Bargil Pixner: *Wege des Messias und Stätten der Urkirche. Jesus und das Judenchristentum im Licht neuer archäologischer Erkenntnisse* (= *Studien zur biblischen Archäologie und Zeitgeschichte.* 2). 2. erweiterte Auflage. Brunnen, Giessen 1994, ISBN 3-7655-9802-X, s. 110 f.
**Sven Ingvar Åkesson** (født 9. november 1946) er en svensk jurist og embetsmann. Han var fra 1. september 2003 til 31. august 2013 generaldirektør for Försvarets radioanstalt (FRA).

Liv og virke
------------

Åkesson har vært *tingsnotarie* ved Oxie och Skytts tingsrätt og har arbeidet for Konstitutionsutskottet i Sveriges riksdag. Han gikk deretter til Försvarsdepartementet, der han i 1997 ble ekspedisjons- og rettssjef.

I hans tid som generaldirektør ekspanderte Försvarets radioanstalt og virksomheten ble modernisert. Tjenesten, som driver signaletterretning mot utlandet og har ansvar for å ivareta informasjonssikkerhet i forbindelse med ytre trusler mot Sverige, ble som følge av FRA-loven sterkt omdiskutert.

Åkesson ble i 2011 utnevnt til kommandør med stjerne av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for særlig fortjenstfullt virke for fremme av norsk-svensk forsvarssamarbeid.»

Referanser
----------

1. ↑  Ingvar Åkesson blir generaldirektör för Försvarets radioanstalt[*død lenke*], pressemelding fra Försvarsdepartementet, 3. juli 2003. Dokumentets side 287.
2. ↑  Monica Kleja: FRA-chefen får sitta kvar Arkivert 6. desember 2010 hos Wayback Machine. *Ny Teknik*, 16. april 2009.
3. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.
**Haggerston** er et område i distriktet Hackney sentralt i østlige London. Vanligvis defineres Hagerston som området mellom Hackney Road, Kingsland Road og Middleton Road. I øst grenser Hagerston til London Fields og Broadway Market.

Etymologi
---------

Stedsnavnet Haggerston er første gang dokumentert i *Domesday Book*, sammenstilt i 1086, som *Hergotestane*, noe som muligens er av norrøn opprinnelse. Det var da en perifer grend av Shoreditch. På Rocques kart over Hackney fra 1745 er landsbyen omtalt som *Agostone*, men ved 1800-tallet hadde det blitt til *Haggerstone*, og var blitt en del av den voksende urbane utbredelsen med fabrikker og gater med arbeiderboliger langs den nylig anlagte Regent's Canal.

Dagens Haggerston
-----------------

Haggerston bibliotek i forgrunnen med Haggerston moské i bakgrunnen
Haggerston park
På 1990-tallet ble en rekke av området mer nedslitte boligeiendommer oppusset og del offentlige bygninger som ikke lenger var i bruk ble omdannet til kommunale hus med ulike aktiviteter. I 2010 ble Haggerston jernbanestasjon gjenåpnet litt lengre mot nord enn den opprinnelige stasjonen.

I løpet av de siste tiåra har Haggerstone tapt noe av sitt arbeiderklassepreg ved at det er blitt et populært strøk for studenter, kunstnere, skribenter og folk innen medieverden. Haggerston ser ut til gjennomgå den samme utviklinga som Hoxton på andre sida av Kingsland Road. Haggerston har også en stor innvandrerbefolkning, særlig av vietnamesisk,kambodsjansk og laotisk opphav, og Kingsland Road har et stort utvalg av sørøstasiatiske restauranter.

Foruten Regent's Canal kan området by på Hagerston Park – anlagt på tomta til et nedlagt gassverk. Her ligger også besøksgården Hackney City Farm med griser, sauer og høner, en kafé og verksteder der gamle håndverk blir demonstrert.

Referanser
----------

1. ↑  «London's Places» Arkivert 6. september 2015 hos Wayback Machine. (PDF), GLA. *Greater London Authority*.
2. ↑   «The northern suburbs: Haggerston and Hackney», *British History Online*
3. ↑   «Stanford's Library Map Of London And Its Suburbs 1872», *London1872.com*
4. ↑   Hackney City Farm

Eksterne lenker
---------------

* Haggerston Community Centre

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Vladislav II** eller **Vladislaus I** av huset Přemyslid (født 1110, død 18. januar 1174) var hertug av Böhmen fra 1140, og deretter konge fra 1158. Hans kongetittel var personlig og gikk ikke i arv til hans etterfølgere.

Vladislav var sønn av Vladislav I og Richeza av Berg. Han var gift to ganger, først med Gertrud av Babenberg, deretter med Judith av Thûringen.

Fyrste
------

I sin ungdom utvandret han til Bayern, men etter at onkelen Sobeslav I døde i 1140 vendte han tilbake, og ble valgt til fyrste i Böhmen med støtte fra sin svoger kong Konrad III av Det tysk-romerske rike.

Hans krav på tronen ble utfordret av Sobeslavs sønn, som også het Vladislav, og Sobeslav hadde tidligere fått sønnen godkjent som arving både ved en tysk riksdag i Bamberg i 1138 og senere samme år av den tsjekkiske adelen. En ny riksdag i Bamberg bekreftet imidlertid valget av Vladislavs sønn. Vladislav lyktes å slå ned et opprør av lokale hertuger og beholde tronen ved hjelp av Konrad III, som var halvbror av hans kone Gertrud av Babenberg.

Konge
-----

I 1147 fulgte han Konrad på Det andre korstog, men gjorde vendereis i Konstantinopel. Vladislav ble med støtte av Konrads etterfølger Fredrik Barbarossa Böhmens andre konge 11. januar 1158. Han fikk dessuten Oberlausitz i len. Han ble kronet i Milano 8. september, mens han fulgte Barbarossa på et felttog til Italia.

Abdikasjon
----------

For å sikre at sønnen Fredrik etterfulgte han på den fortsatt ikke arvelige tronen, valgte han å abdisere, uten å ha fått böhmeske adelens eller keiserens godkjennelse på forhånd. Fredrik beholdt i første omgang tronen i mindre enn et år.

Vladislav døde i januar 1174 i Thüringen, der hans andre kone kom fra. Han ble gravlagt i domkirken i Meissen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 136908969, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   MAK, oppført som Władysław, PLWABN-ID 9810540843105606[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bibliography of the History of the Czech Lands, oppført som český král Vladislav I. BHCL UUID 3d490b6f-e2b5-4ad7-94b2-4f1c50f4e3c5[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0005514, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   The Peerage person ID p11392.htm#i113916, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vladislaus II of Bohemia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Peter Ingvar Bøhn** (født 27. juni 1838 i Ullensaker, død 26. september 1924) var en norsk folkehøgskolelærer, lyriker og komponist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var av bondeslekt, men faren var lensmann og han fikk anledning til å gå på Hartvig Nissens skole der han tok examen artium i 1856. Han begynte å studere, men hadde dårlig helse og var mye syk. Først i 1867 tok han teologisk embetseksamen. 

I 1885 ble han angivelig helbredet ved bønn og håndspåleggelse av snekker Andersen i Kristiania. Han var disippel av den svenske Fredrik August Boltzius, som var en kjent helbreder på den tiden. To år senere gav Bøhn ut boka *Om underfulde helbredelser* hvor han skriver mye om Boltzius og hans virksomhet.

### Pedagog

I studietida hadde Bøhn blitt kjent med Christopher Bruun og vinteren 1868–69 var han lærer hos Bruun, som på den tiden hadde folkehøgskole på Sel i Gudbrandsdalen. Året etter startet han folkehøgskole i hjembygda Ullensaker og var lærer der i tre år. Fra 1874 til 1877 var han lærer på Hardanger Folkehøgskule hos Johannes Helleland, og fra 1877 var han atter lærer hos Brun på Vonheim i Gausdal. De tre siste årene skolen ble drevet (1893–1896) var han også skolestyrer. I denne perioden var dessuten Christopher Bruun, Kristofer Janson, Matias Skard og Frits Hansen lærere. Deretter var han sogneprest i Vestnes i Romsdal til 1908. Som pensjonist bodde han på Lillehammer og i Gausdal. 

Han var den første som gav ut en nynorsk sangbok. Det er et lite, nesten ukjent hefte med nynorske sanger som ble utgitt allerede i 1869, men det er den reviderte utgaven, *Norske Visor aat Skulom* fra 1871 som er best kjent.

I dag huskes han for melodien til folkevisa «Bendik og Årolilja», kanskje også for «Nordmanns-song» («I djupe dalar og grøne lider»).

Bibliografi
-----------

* *Norske songar og visor* 1921
* *Lidt teologi for hvermand* 1924
* *Om kristendomstvilene* 1923
* *Jesu Kristi kristendom* 1911
* *I djupe dalar og grøne lider* [musikktrykk] [19-]
* *Gunnar og Sigri : forteljing i stev* 1891
* *Framgang's Gratisbog* 1890
* *Om underfulde helbredelser* 1887
* *Norske songar* 1882
* *Norske Visor aat Skulom* 1871

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Ingvar Bøhn, Norsk biografisk leksikon ID Ingvar\_Bøhn, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Anton Aure, *Norske songar og visor* utgjevne med ei livsskildring av bokskrivaren ved Anton Aure. Risør 1921
* Kristian Tordhol, Menneske eg kjende: Ingvar Bøhn. Årbok for Gudbrandsdalen 1960, s.11 -- 17

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
*Denne artikkelen nevner Wikimedia eller et av Wikimedias prosjekter. Vær oppmerksom på at Wikipedia er et Wikimedia-prosjekt.*

**Wikivoyage** er en nettbasert reisehåndbok for reisemål og reiseemner skrevet av frivillige forfattere. Navnet er en sammensetning av ordene «wiki» (en nettbasert programvare som lar brukere åpent redigere innholdet) og «voyage», det franske ordet for «reise».

Prosjektet ble starta som en forgrening av den tyskspråklige utgaven av Wikitravel i september 2006, for å unngå kommersiell innflytelse på prosjektet. Wikivoyage ble starta av den tyske foreningen Wikivoyage e.V. og ble lansert 10. desember 2006. Innholdet gis ut under den frie lisensen Creative Commons Navngivelse-DelPåSammeVilkår.

Midt i 2012 ønsket størsteparten av Wikitravels engelskspråklige fellesskap, deriblant de fleste administratorene, å gjenforene Wikitravel- og Wikivoyage-prosjektene som et nytt ikke-kommersielt prosjekt. De søkte støtte fra Wikimedia Foundation til å ha prosjektet som en del av Wikimedia-organisasjonen, hvilket ble godkjent i september 2012.

Referanser
----------

1. ↑  Tilman Bayer (31. oktober 2012). «Wikimedia Highlights, September 2012». *Wikimedia blog*. Henta 20. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wikivoyage – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Wikimedia-prosjekter |
| --- |
| 
* Wikibøker
* Wikidata
* Wikifunctions
* Wikimedia Commons
* Wikinytt
* Wikipedia
* Wikiquote
* Wikikilden
* Wikispecies
* Wikiversity
* Wikivoyage
* Wiktionary

 |
**Albert Johan von Hanno** (ført 19. august 1894, død 19. november 1952) var en norsk arkitekt og tegnelærer. Han var sønn av Albert Oscar von Hanno (1862–1938), sønnesønn av arkitekt Wilhelm von Hanno (1826–1882), bror til maleren Carl von Hanno (1901–1953), gift med keramikkunstneren Ingeborg von Hanno (f. Ulstad) og far til skuespilleren og billedkunstneren Eva von Hanno.

Von Hanno gikk ut fra Krigsskolens 1. avdeling i 1915 og fra arkitektlinjen på NTH i 1919. Han var ansatt som assistent hos Kristofer Lange i 1919–22 og vikarierte i omtrent samme periode som tegnelærer ved Teknisk aftenskole. I 1922–23 foretok han studiereiser til Tyskland, Italia og Frankrike.

Von Hanno drev periodevis egen praksis, og hadde forskjellige arbeidsforhold som lærer. Fra 1931 var han lærer i konstruksjonstegning ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, i 1933–36 underviste han i konstruksjons- og frihåndstegning i privatskole, og fra 1936 var han ansatt som lærer i frihåndstegning ved kunst- og håndverksskolen. I tillegg til å undervise skrev von Hanno bøker til undervisning i frihåndstegning.

Som arkitekt har von Hanno tegnet villaer og leiegårder, deriblant de nyklassisistiske gårdene i Gabels gate 25 og 27 og Vidars gate 11 i Oslo, de to første sammen med Heinrich Jürgensen.

Von Hanno hadde en rekke tillitsverv. Han er gravlagt på Vår Frelsers gravlund i Oslo.

Bibliografi
-----------

* *Undervisning i frihåndstegning* (1942) (tilgjengelig på Bokhylla.no)
* *Undervisning i frihåndstegning. Del I – Plantegning* (2. utg. 1947) (tilgjengelig på Bokhylla.no)
* *Undervisning i frihåndstegning. Del II – Romform og perspektiv* (1948) (tilgjengelig på Bokhylla.no)

Se også
-------

* Slekten von Hanno

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
3. ↑  Ingeborg von Hanno i Norsk kunstnerleksikon
4. ↑  Cecilie Broch Knudsen: *Nekrolog: Ingeborg von Hanno* (Aftenposten, 20. juni 2014, s. 60).
5. ↑  Haavind, A.H. red. (1939). *Studentene fra 1914*. Oslo: Grøndahl. s. 124.
6. ↑  Ifølge skolens årsmelding 1946–47 hadde han ansiennitet, altså fast ansettelse, fra 1. august 1937.
7. ↑  Joar Nyquist og P.D. Hofflund, red. (1955). *Oslo gårdkalender: Nybygg 1925–1955*. Oslo: Fredhøi. s. 109 og 345.

Eksterne lenker
---------------

* Slektstreet til Albert Johan von Hanno

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Johan Petter Åhlén** (født 13. april 1879, død 31. mars 1939) var en svensk sportsutøver som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.

Åhlén vant en olympisk sølvmedalje i curling under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på de svenske laget som kom på andreplass i curlingturneringen bak Storbritannia. De andre på det svenske laget var Carl Petersén, Ture Ödlund, Karl-Erik Wahlberg, Carl-Axel Pettersson, Erik Severin, Victor Wetterström og Carl Kronlund.

Tre nasjoner deltok i curlingturneringen som av mange kilder har fremstått som en demonstrasjonsgren, men i februar 2006, noen få dager før de olympiske leker i Torino åpnet, erklærte IOK at curling var en del det av offisielle olympiske programmet i 1924.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Sølv Sølv i curling Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Johan Petter Åhlén, sok.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Åhlén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Johan Åhlén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Johan Åhlén – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Johan Åhlén – World Curling Federation Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
Ingvaldbukta på kartet over SvalbardIngvaldbuktaIngvaldbuktaIngvaldbukta på kartet over Svalbard
**Ingvaldbukta** er en 2,5 km bred bukt øst i Van Mijenfjorden og dannes av deltaet til Danzigelva som har bygget opp Conwentzodden. På andre siden av odden starter Torellbukta med morenemasser ut mot sjøen. Bukta ligger 10 km sørvest for Sveagruva, nord i Nathorst Land på Spitsbergen, Svalbard. 

Danzigelva renner gjennom Danzigdalen fra Svalbreen, og fjellsidene utover det flate elvedeltaet er bratte med Birketvedttoppen (1070m) og Lundgrenfjellet (1054 m).

Stedet er oppkalt etter ishavsskipperen Ingvald Svendsen fra Tromsø. 

I Ingvaldbukta stod et lite lemhus som Orvin observerte her i 1936, det tjente kanskje som bistasjon for fangstmenn.

Referanser
----------

1. ↑  Gustav Rossnes, *Norsk overvintringsfangst på Svalbard 1895-1940*, Norsk polarinstitutt Meddelelser nr. 127 1993, side 53.

Eksterne lenker
---------------

* Ingvaldbukta *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Johan Øian** (født i Os i Hedmark 8. juli 1915, død 4. oktober 1978) var en norsk pianist, arrangør og komponist. Han avla organisteksamen ved Trondhjems Musikkskole med Oskar Skaug som lærer.

Foruten konsertoppdrag, deriblant med Filharmonisk Selskaps Orkester, arbeidet han som musiker i NRK, der han begynte i Kringkastingsorkestret i 1946 og virket som orkesterpianist og akkompagnatør fram til sin død. Han improviserte klaveroverganger i direktesending ved den ukentlige Meloditimen med Kringkastingsorkestret og Øivind Bergh som dirigent og programleder.

Videre akkompagnerte og arrangerte han populærmusikk og komponerte flere stykker for piano og orgel. Mest kjent er Øians melodier til en rekke populære barneviser, deriblant «Noen barn er brune» for Barnetimen, og «Nøtteliten», «Helene Harefrøken» og «Bolla Pinnsvin» til tekster av Alf Prøysen, innspilt med komponistens eget ensemble i 1955.

Hans «Festmarsj» og «Melodi Beguine» har oppnådd stor popularitet og er innspilt med Kringkastingsorkestret og Øivind Bergh.

I en årrekke spilte han i Den norske kammertrio med fiolinisten Aage Wallin og cellisten Arne Novang. Trioen var særlig aktiv på femti- og sekstitallet med jevnlige sendinger i NRK Radio.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   nekrolog[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Biografi i *Norsk pop- og rockleksikon* fra 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Iuput II hersket over Leontopolis fra 754 til 720/715 f.Kr.
**Leontopolis** (gammelegyptisk: *Taremu*) var en by i fortidens Oldtidens Egypt som befant seg nord ved Nildeltaet i Nedre Egypt. Stedet var antagelig lokalisering for en farao under det 23. dynasti

Den fungerte som en provinshovedstad og som metropolitanbispedømme, som har forblitt en romersk-katolsk titulært bispedømme. Det arkeologiske stedet og bosetningen er i dag kjent som *Tell al Muqdam*. Stedet er hejret av plyndring ved gjentatte tilfeller av bevæpnete gjenger fra nabolandsbyene som søker oldtidsgjenstander for salg på det ulovlige markedet.

Stedets navn
------------

Stedet er kjent i dag og i akademiske forskning ved dets tradisjonelle greske navn *Leontopolis*, Λεόντων πόλις, bokstavelig «byen med løver», eller *Leonto*, Λεοντώ, «løve». Byens demografi endret seg kulturelt og lingvistisk over dens lange historie, og det greske navnet ble i økende grad brukt mer og mer på bekostning av det innfødte egyptiske navnet *Taremu*, bokstavelig «landet med fisk». Etter annekteringen av ptolemeiske Egypt av Romerriket og omgjort til en romersk provins beholdt byen sitt greske navn og ble referert til i latinske kilder som *oppidum Leontos*, skjønt det egyptiske navnet fortsatte å bli brukt av koptiske egyptere til ut i senantikken. I dag er stedet i seg selv referert til på arabisk som *Tell el-Muqdam*, «byens haug». Jf. tell i arkeologiske forstand.

Byens greske navn, «byen med løver», er et vitnemål til oldtidstemplene for løvegudinnene Bast og Sekhmet, og deres sønn Maahes, guddom framstilt med løvehode. Levende løver ble holdt ved templene selv under den greske tidsepoken.

Referanser
----------

1. ↑   «Titular Metropolitan See of Leontopolis in Augustamnica, Egypt», *Gcatolic.org*
2. ↑   Desmarais, France, red. (2015): *Countering Illicit Traffic in Cultural Goods. The Global Challenge of Protecting the World’s Heritage* (PDF), ICOM International Observatory on Illicit Traffic in Cultural Goods, ISBN 978-92-9012-415-3, s. 49
3. ↑  Klaudios Ptolemaios, iv. 5. § 51; Strabon, xvii. s. 802, 812
4. ↑   Hieronymus, *ad Jovian.* ii. 6
5. ↑  GDG VI, 26; *Lexikon der Ägyptologie* (LÄ) VI, 351
6. ↑   Plinius den eldre, v. 20. s. 17

Litteratur
----------

* Talbert, Richard: *Barrington Atlas of the Greek and Roman World*, ISBN 0-691-03169-X, s. 74.
* Bonnet, Hans (2000): «Leontopolis (2.)» i: *Lexikon der ägyptischen Religionsgeschichte*, Hamburg, ISBN 3-937872-08-6, s. 423.
* Küchler, Max (2002): «Leontopolis» i: *Religion in Geschichte und Gegenwart. Handwörterbuch für Theologie und Religionswissenschaft.* (RGG) 4. Auflage, Mohr Siebeck, Tübingen, s. 274.

Eksterne lenker
---------------

* «Leontopolis», *Jewish Encyclopedia*
* «Leontopolis», *Catholic Encyclopedia*
**Western Open** er den nest eldste golfturneringen i USA, etter US Open. Den ble arrangert for første gang i 1899 med en premiepott på 150 dollar, hvorav vinneren fikk 50 dollar. I likhet med US Open ble turneringen i de første årene vanligvis vunnet av profesjonelle spillere fra Storbritannia.

Western Open har vært spilt på flere forskjellige baner i og rundt Chicago, men siden 1993 har vertsklubben vært Cog Hill Golf and Country Club. Turneringen er fast stopp på PGA-touren og spilles ultimo juni eller primo juli. De siste årene har den hatt flere forskjellige sponsornavn foran tittelen, inkluldert Beatrice, Centel, Sprint, Motorola, Advil og Cialis.

Vinnere siden 2000
------------------

| År | Vinner | Land | Score |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Jon Rahm | Spanias flagg | 276 |
| 2019 | Justin Thomas | USAs flagg | 263 |
| 2018 | Keegan Bradley | USAs flagg | 260 |
| 2017 | Marc Leishman | Australias flagg | 261 |
| 2016 | Dustin Johnson | USAs flagg | 265 |
| 2015 | Jason Day | Australias flagg | 262 |
| 2014 | Billy Horschel | USAs flagg | 266 |
| 2013 | Zach Johnson | USAs flagg | 268 |
| 2012 | Rory McIlroy | Nord-Irlands flagg | 268 |
| 2011 | Justin Rose | Englands flagg | 271 |
| 2010 | Dustin Johnson | USAs flagg | 275 |
| 2009 | Tiger Woods | USAs flagg | 265 |
| 2008 | Camilo Villegas | Colombias flagg | 265 |
| 2007 | Tiger Woods | USAs flagg | 262 |
| 2006 | Trevor Immelman | Sør-Afrikas flagg | 271 |
| 2005 | Jim Furyk | USAs flagg | 270 |
| 2004 | Stephen Ames | Canadas flagg | 274 |
| 2003 | Tiger Woods | USAs flagg | 267 |
| 2002 | Jerry Kelly | USAs flagg | 269 |
| 2001 | Scott Hoch | USAs flagg | 267 |
| 2000 | Robert Allenby | Australias flagg | 274 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Profil på PGATOUR.com

Portal: Golf
**Leopold Christian** (født 25. august 1678, død 13. juli 1707) var en sønderjysk fyrstelig, som var titulærhertug av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Franzhagen fra 1702 til 1707. 

Han var eldste sønn av hertug Christian Adolf og Eleonore Charlotte av Sachsen-Lauenburg. Da faren døde bortfalt den kongelige livrente, hvorfor økonomien ble anstrengt både for enkehertuginnen og sønnene. 

24 år gammel forelsket Leopold Christian seg i den 50-årige Anna Dorothea von Schack. Hun var hoffdame hos enkehertuginnen, og forholdet ble betraktet som upassende pga. rang- og aldersforskjell. For få gå gjort en ende på forholdet, fikk enkehertuginnen henne arrestert. 

Leopold Christian forelsket seg heretter i Anna Sophie Segelke, en gift kvinne som hadde forlatt sin ektemann. Paret fikk tre barn, som ikke var arveberettiget til hertugtittelen.

For å sikre seg livsopphold gjorde han tjeneste i den danske hæren hvor han endte som oberst.

Leopold Christian døde i Hamborg i 1707. Hans yngre bror Ludvig Karl overtok hertugtittelen.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, oppført som Leopold Christian Herzog von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Franzhagen, The Peerage person ID p573.htm#i5728, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rasmussen, Carsten Porskrog (2008). *Die Fürsten des Landes. Herzöge und Grafen*. Wachholtz. s. 242.
4. ↑  *Erste Section A - G ; Franz I. - Freiburg* **(tysk)**. Brockhaus. 1848.
**Aldcliffe** er liten engelsk grend (eller landsby) sørvest i distriktet City of Lancaster i grevskapet Lancashire. Landsbyen ligger kun rundt 30 minutters gangveg eller 2, 5 km fra byen Lancasters sentrum. Stedet ligger på østsiden av elven Lune.

Stedsnavnet
-----------

Våtområder mellom Aldcliffe og elven Lune.
Selve navnet Aldcliffe kan bli delt i to deler, *ald*, angelsaksisk for «old», altså gammel, og *clif* som betyr høyereliggende område, noe som er åpenbart sett fra elven. Det er en mulighet for *Ald* kan vise til personnavnet Alda.

Historie
--------

Aldeclif er nedtegnet i Domesday Book for året 1086, og av den grunn kan det bli slått fast at det har vært en bosetning der før den tid. Etter den normanniske erobringen i 1066 kom Aldcliffe under besittelse av en Roger av Poitou, i henhold til en opptegnelse hos i klosteret St. Mary i Lancaster. Aldcliffe Old Hall ble bygget under styret til kong Vilhelm Rufus på slutten av 1000-tallet og ble utvidet på slutten av 1400-tallet. Det var åpenbart også et katolsk kloster her. På 1100-tallet hadde familien Fitz Reifrid interesser i området, og siden familien Ypres. I 1834 nevnes det at klosterforstander John Innocent leide ut landgods Aldcliffe til en viss Peter de Bolron for 60 år. Denne leien må ha blitt utvidet for i 1482 holdt en Thomas Bolron fortsatt land i Aldcliffe. Da det ble vanskelig å opprettholde katolsk tro i byer som Lancaster på slutten av 1500-tallet og begynnelsen av 1600-tallet var Aldeclif for en stakket stund et fristed.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bellis, Robert (juni 1987): «Aldcliffe» Arkivert 4. september 2014 hos Wayback Machine. (DOC), Lancaster University

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aldcliffe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Aldcliffe» i Domesday Book

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
*Se Alfa Romeo Giulietta (1954) eller Alfa Romeo Giulietta (1977) for tidligere modeller med samme navn*
**Alfa Romeo Giulietta** (2010–2020) er en 5-dørs familiebil fra italienske Alfa Romeo, tegnet under ledelse av Alfas egen Alessandro Maccolini ved *Centro Stile* i Arese, som det siste design utført før eieren Fiat flyttet designavdelingen til Torino.

Den er bygget i Cassino (sør for Roma) på eieren Fiat sin C-Evo plattform og fås med bensinmotorer på 1.4 (120 og 170 hk) og 1.75 TBi (235 hk) og dieselmotorer på 1.6 (105 hk) og 2 liter. I 2014 og 2016 kom mindre kosmetiske endringer. Topputgaven heter **Quadrifoglio Verde (QV)** ("grønn firkløver"), som er fabrikkens lykketegn (se Ugo Sivocci)

* 2014 2014
* QV QV

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Alfa Romeo Giulietta (2010)*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Davide Varenna, *Alfa Romeo Giulietta: Ecco come e nata* i motorbox.com den 31. mai 2010.
2. ↑  «Alfa Romeo to close Milan style centre and lay off workers». *eurocarblog.com*. Arkivert fra originalen 21. juni 2009. Besøkt 6. november 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. februar 2014. Besøkt 8. mai 2016.
3. ↑  Terje Bjørnsen, *Kamuflert superbil* på klikk.no den 24. juni 2011.
**Xaviera Hollander** (født **Xaviera de Vries** 15. juni 1943 i Surabaya i Nederlandsk Østindia, i dagens Indonesia) er en tidligere belgisk prostituert og horehuseier.

Xaviera Hollander er best kjent for sin bestselgende selvbiografi *The Happy Hooker: My Own Story* som ble publisert i 1971, og hun har senere utgitt en rekke andre bøker. Hollander hadde en nederlandsk-jødisk far og en fransk-tysk mor. Hun tilbrakte de første to årene av sitt liv i en japansk fangeleir. Da hun var i 20-årsalderen, forlot hun Nederland til fordel for Johannesburg i Sør-Afrika, hvor hennes ste-søster bodde på denne tiden. 

Der møtte Xaviera og ble forlovet med Carl Gordon, en amerikansk økonom. Senere forlot hun Sør-Afrika og flyttet til New York i USA. I 1968 forlot hun sitt arbeid som sekretær ved det nederlandske konsulatet på Manhattan for å begynne som en prostituert. Som prostituert klarte hun å tjene 1000 dollar per natt. Et år senere åpnet hun sitt eget bordell og snart ble hun New York Citys ledende horehuseier. I 1971 ble hun arrestert for prostitusjon av New York-politiet og hun ble tvunget til å forlate USA. I januar 2007 giftet hun seg med en nederlandsk mann, Philip de Haan, som var 10 år yngre enn henne. Dette giftermålet fant sted i Amsterdam.

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 114196[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1125663, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6698fnq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0390904, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Xaviera Hollander – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Xaviera Hollander på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Xaviera Hollander på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Xaviera Hollander på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Xaviera Hollander hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** ICCU **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Alfa Romeo Stelvio** er en SUV bilmodell fra italienske Alfa Romeo og er fabrikkens første SUV.[1]

Navnet kommer av Stelvio, et fjellpass i Alpene, men den bygges i Cassino ved Roma.

Stelvio har Alfa Romeos Q4 firehjulsdrift der forhjulsdriften kun kobles inn gradvis når det blir glattere. Den er ifølge Tidens Krav basert på Alfa Romeo Giulia (2016).[2] Som Giulia, ble Stelvio lansert med toppmodellen **Quadrifoglio** med en ny 2.9-liters V6 med doble turboer og over 500 hk, samt en 8-trinns automat fra tyske ZF Friedrichshafen. Ellers fås den med 2-liters bensin (200 og 280 hk) eller 2,2-liters diesel (150, 180 eller 210 hk).

Til Norge kom den i 2017 som *First edition* og 280 hk.[3] Utgaven **NRING** (2018) er en Quadrifoglio for å minnes raserbanen Nürburgring. Den kom også for Julia og bygges i 108 eksemplarer i anledning fabrikkens 108 år og leveres med røde kjørehansker og mansjettknapper.[4] Likens kom i 2019 den hvite og røde **Racing** med eksospotter laget av titan fra Slovenia og dermed 28 kg lettere.[5]

* Stelvio
* På Motor Show Poznań 2017
* NRING
* Racing
* innenfra
* den er oppkalt etter Stelvio

Referanser
----------

1. ↑  Den nye SUVen vekker oppsikt i dinside.no.
2. ↑  *Disse ser vi på veien i år* i Tidens Krav den 26. januar 2017.
3. ↑  First edition Arkivert 6. februar 2017 hos Wayback Machine. fra www.alfaromeo.no.
4. ↑  Terje Ringen, *Alfa med to spesialser* i bilnorge.no den 14. juni 2018.
5. ↑  Giulia and Stelvio Quadrifoglio "Alfa Romeo Racing" fra alfaromeo.com, sist lest den 5. juli 2019.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Alfa Romeo Stelvio*** 
 |

 |
**Leontine Wasiliowna Buch** (født 23. juni 1841 i Christiania, død 5. juli 1902 i Kristiania) var en norsk skuespillerinne og sangerinne.

Familie
-------

Leontine Buch var datter av gravør André Wasiliowich Buch og Anna Magdalene Elisabeth Leontine Mecklenburg. Hun giftet seg i Vår Frue kirke i Trondhjem 21. desember 1865 med høyesterettsadvokat Karl Ludvig Bugge (1840-1916), sønn sønn av skipsbyggmester Gunder Henrik Tørrisen Bugge og Gustava Agathe Gjerstrøm. Hun var mor til blant andre høyesterettsadvokat Folkvard Bugge.

Liv og virke
------------

Leontine Buch debuterte i november 1860 i rollen som *Brita* i sangspillet *Huldrebakken* av Erik Bøgh, på Kristiania norske Teater. Om debuten skrev man i samtiden blant annet at:

«I […] *Huldrebakken* optraadte for første Gang en ung Dame her fra Byen, Frøken Leontine Buch, som forener en mere end almindelig dannet og behagelig Sangstemme med et indenfor sine Grændser ubestridelige Talent for Scenen».
I januar 1861 fikk hun fast engasjement ved Kristiania norske Teater, og der fortsatte hun ut sesongen. Hun var skuespiller ved Det norske Theater i Trondheim i periodene 1861-1862 og 1863-1865. Der satte man stor pris på hennes vakre sopran, som fikk utfolde seg i ulike syngestykker og operaoppsetninger.

Roller i utvalg
---------------

*Brita* i sangspillet *Huldrebakken* av Erik Bøgh (Kristiania norske Teater, 1860)

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 33. ISBN 8200056228.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Illustreret Nyhedsblad*. Christiania: Dzwonkowski.
4. ↑  Øisang, Ole (1941). *Teater i Trondheim gjennom 125 år*. Brun. s. 136.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Macadamia-slekten** er en planteslekt fra Øst-Australia. Frøene fra noen av artene blir spist som makadamianøtter.
Slekten er kalt opp etter John Macadam, en australsk vitenskapsmann som var kollega av Ferdinand von Mueller, som først skildret slekten botanisk.

Slekten omfatter fire arter. Tidligere regnet en med flere arter som nå er blitt skilt ut til slekten *Lasjia.* To av disse vokser på Sulawesi i Indonesia og tre i Australia. Disse tre siste er fremdeles kjente som makadamiatre i dagligtale.

Macadamia-arter danner eviggrønne tre som kan nå høyder fra to til tolv meter. De har blomster med en lengde på 10–15 mm som varierer i farge fra hvit til rosa til lilla.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Macadamia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Macadamia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Macadamia* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Macadamia* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Macadamia* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Macadamia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Macadamia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
|  |
| --- |
| artikkelen inngår i**«serien om tamhunden»** |
| Appenzeller sennenhund |
| Andre artikler om hunder |
| Generelle artikler |
| Artikler om brukshundtyper |
| Artikler om hundegrupper |
| Artikler om hunderaser |
| Artikler om hundesport |
| Artikler om hundeforeninger |
| Artikler om hundeskoler |
| Lister over hunderaser |
| Alfabetisk raseliste |
| Gruppevis raseliste |

**Sennenhunder** er også kjent som **sveitsiske kveghunder**. Det er en gruppe med tradisjonelle gårds- og kveghunder av molossertype som stammer fra Sveits. De utgjør seksjon 3 i FCIs gruppe 2, vakt- og vokterhunder.

Sennenhundene kan nedstamme fra den gamle romerske molosseren, som ble innført til Sveits av romerske legionærer i romertiden. I middelalderen fantes det en type trefarget molosser i Sveits og de sørlige delene av Tyskland som gikk under tilnavnet «slaktermastiff». Denne ble blant annet brukt av sveitsiske soldater i krig og er trolig en etterkommer av de gamle romerske kamphundene. Fra disse har så trolig både sennenhundene og rottweiler oppstått.

Sennenhundene har tradisjonelt fungert som regulære vokterhunder for kveg og vakthunder på gårdene, men de var også trekkhunder, og fungerte som både kjerrehunder og sledehunder om bonden hadde behov for hjelp. I gamle dager var således disse hundene ofte å se løpende mellom bakhjulene på vognlasset, når den sveitsiske bonden skulle på markedet med varene. Vel framme fungerte hundene også som vakthunder ved salgsboden, om bonden selv måtte gjøre seg et ærend.

Fysisk er sennenhundene store, tunge og kraftige hunder. De blir av mange regnet som gode familiehunder og har som sådan en rekke flotte brukshundegenskaper.

Sennenrasene
------------

* Appenzeller sennenhund
* Berner sennenhund
* Grosser schweizer sennenhund
* Entlebucher sennenhund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |