recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Krigen mot bandittene |
| --- |
| Konflikt: Den kalde krigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1959-1965 |
| Sted | Escambrayfjellene, Cuba |
| Resultat | Seier for regjeringen
* Fidel Castro beholder makta
 |
| Casus belli | Den cubanske revolusjonen |

 |
| Stridende parter |
| Cubas flagg Cubas regjering*Støttet av:*Sovjetunionens flagg USSR (fra 1960) | Cubas flagg Kontrarevolusjonære CIA |
| Kommandanter og ledere |
| Cubas flagg Fidel CastroCubas flagg Osvaldo Dórticos TorradoCubas flagg Victor DrekeCubas flagg Raul CastroCubas flagg Che Guevara | Cubas flagg Huber MatosCubas flagg Luis Posada CarrilesCubas flagg William Alexander MorganUSAs flagg Dwight D. EisenhowerUSAs flagg John F. KennedyUSAs flagg Lyndon B. Johnson William "Rip" Robertson |

**Krigen mot bandittene** er navnet de cubanske styresmaktene gav det seks år lange opprøret mot de nye makthaverne i kjølvannet av den cubanske revolusjon. Opprørsgruppen, som ble kjent som «bandittene», mottok støtte fra CIA, Batista-tilhengere, lokale bønder og tidligere allierte av 26. juli-bevegelsen som hadde brutt med Castro. Opprøret varte mellom 1959 og 1965, og endte med en total seier for Castro-regimet og eliminering av alle opprørsgrupper.

«Bandittene» brukte den samme taktikken som Castro hadde brukt tidligere, geriljakrig. Taktikken gikk ut på å angripe fort og trekke seg raskt tilbake. Opprørerne gjennomførte dusinvis av angrep mot skoler, hus, kollektiver, gårder, butikker og varehus. Castro-regimet slo brutalt ned på opprøret. USA forsøkte å intervenere, men den såkalte invasjonen av Bahía de Cochinos ble en total fiasko og innvarslet at USA ikke lenger kunne utøve innflytelse over Cuba. I løpet av kampanjen mot bandittene omkom over 80 cubanske soldater, og hundrevis ble skadet. Ettersom den cubanske hæren nå mottok materiell støtte fra Sovjetunionen, var de overlegne i både antall og utstyr. Og til tross for at opprørerne var desperate, hadde de ikke store muligheter til å seire. I 1965 var bandittene blitt fullstendig beseiret, og hæren sørget for å rykke opp infrastrukturen deres for å unngå et lignende opprør i fremtiden. Mennesker ble henrettet på stedet, og ingen ble tilfangetatt.

Mens enkelte grupper overga seg og sparte seg for et totalt nederlag, fortsatte andre den desperate kampen til siste slutt. Et mindre antall opprørere greide å flykte fra øya, men ingen dokumentasjon kan gjengi det eksakte antallet.

Se også
-------

* Den cubanske revolusjon
* Liste over kriger Cuba har deltatt i
**Scary Kids Scaring Kids** (ofte forkortet **SKSK**) var en amerikansk post-hardcoregruppe, som ble startet i Gilbert i Arizona, i 2002. Navnet 'Scary Kids Scaring Kids' kommer fra en sang på Cap'n Jazz' album med samme havn. Gruppa ble ga seg etter en avsjedsturné i 2010.

Historie
--------

### Starten

Gruppa, som opprinnelig var sammensatt av vokalist Tyson Stevens, gitarist Chad Crawford og Steve Kirby, og trommis Peter Costa, spilte inn sin selvfinansierte debut-EP,  *After Dark* , mens de fortsatt gikk på videregående. *After Dark* ble gitt ut på nytt av Immortal Records i 2005. Gruppa ble nesten nedlagt, men medlemmene bestemte seg for å være musikere på heltid, de finasierte dette med å vaske biler, naken, samt å ta opp lån for å finansiere sine turene. 
Gruppa ga ut sitt første hele album i 2005, kalt *The City Sleeps in Flames*, som ble spilt inn i fem uker og produsert av Brian McTernan. *The City Sleeps In Flames* reflekterer mange personlige utfordringer gruppa møtte mens de var på turné, langt borte fra sine venner og familie. 

### Album og oppløsning

Albumet *Scary Kids Scaring Kids* ble gitt ut 28. august 2007 og produsert av Don Gilmore i North Hollywood, California. I januar 2008 fikk gruppa en *Libby Award* av PETA for *Beste Nykommere*.

Scary Kids forlot Immortal Records, før selskapet gikk konkurs og signerte en ny avtale med RCA Records. Etter en turné høsten 2008, annonserte at de vil jobbe på deres tredje album etter at de hadde fullført turnéen.

30. november 2009, postet Pouyan en offisiell uttalelse om at gruppa var oppløst.

Medlemmer
---------

Siste medlemmer
* Tyson Stevens – vokalist(2002–2010) (død)
* Chad Crawford – gitar (2002–2010)
* DJ Wilson – bass (2002–2010)
* Pouyan Afkary – keyboard (2002–2010)
* Steve Kirby – gitar (2004–2010)
* Derek Smith – trommer, perkusjon (2009–2010)

Tidligere medlemmer
* Peter Costa – trommer, perkusjon (2002–2005)
* Justin Salter – trommer, perkusjon (2005–2007)
* Tanner Wayne – trommer, perkusjon (2009)

Turnémedlemmer
* Eric Jandacek – gitar (2007)
* Brandon Bolmer – vokal (2009)
* Craig Mabbitt – vokal (2009)
* Cove Reber – vokal (2009)

Diskografi
----------

Studioalbum
* *The City Sleeps in Flames* (2005)
* *Scary Kids Scaring Kids* (2007)

EP-er
* *After Dark* (2003)

Andre innspillinger
* *Punk Goes 90s* (2006)

Referanser
----------

1. 1 2 3  Apar, Corey. «Allmusic biography». Allmusic. Besøkt 23. desember 2007.
2. ↑  «Scary Kids Call It Quits». *Alternative Press*. Besøkt 22. oktober 2014.
3. ↑  «Scary Kids Scaring Kids // Blog». Modlife.com. Besøkt 22. oktober 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Annelise Knudtzon** (født 25. oktober 1914 i Oslo, død 4. september 2006 samme sted) er en norsk vevkunstner og designer.

Hun har utdanning fra SHKS 1943-44, og studier i Dalarna og Helsingfors. Hun har drevet egen vevstue fra 1946, med produksjon av innredningstekstiler, med vekt på «personlig pregede tekstiler i klare farger» og også «utsmykninger i form av veggryer til ambassader og næringslivets lokaler». Hun var designer for Røros Tweed 1958–75. Hun samarbeidet også, fra 1953, med maleren Knut Rumohr om å utforme vevde ryer og gulvtepper med abstrakte, naturinspirerte motiver. I 1950- og 1960-årene samarbeidet hun med møbelarkitekten Bjørn Ianke om større innredningsarbeider i offentlige bygg som Stiftsgården og Erkebispegården i Trondheim.

Hun hadde utstilling i Kunstindustrimuseet i Oslo 1975, og utstillinger sammen med Knut Rumohr i Kunstnerforbundet 1957 og Kunstnernes hus 1971. Hun er innkjøpt av Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum, har fått Merket for god design tre ganger – i 1965 og 1971, for gardinstoffer for bedriften Røros-Tweed. og mottok Jacobprisen i 1984.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Annelise\_Knudtzon, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 156e485c-2536-4c2c-ad61-0a4be5bd04dc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Annelise Knudtzon i Store norske leksikon
4. 1 2  «Annelise Knudtzon» i Norsk kunstnerleksikon. Oslo, 1982-86
5. 1 2  Leena Mannila. *God form i Norge, Jacob-prisens vinnere 1957-1995*. Messel forlag / Norsk Form, 1996. ISBN 82-452-0011-5. (ebok)
6. ↑  norskdesign.no Søk i designpriser[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Le Cordon Bleu** (fransk for «blått bånd») er en internasjonal kjede av kulinariske skoler som underviser i fransk kokekunst.

Skolene stammer fra *L'Ordre des Chevaliers du Saint Esprit*, en fransk ridderorden etablert i 1578. Hvert medlem ble tildelt Korset av Den hellige ånd, som hang i et blått bånd. Ordenen ble kjent for sine ekstravagante og luksuriøse banketter, som fikk navnet *cordon bleu*. Bankettene tok slutt med den franske revolusjon, men navnet forble synonymt med ypperlig matlaging.

Navnet ble tatt i bruk av det kulinariske tidsskriftet *La Cuisiniere Cordon Bleu*, grunnlagt tidlig på 1800-tallet. Tidsskriftet begynte å tilby spesielle undervisningstimer av noen av de beste kokkene i Frankrike. Dette vokste til å bli en kulinarisk skole som åpnet i Paris i 1895 og som snart ble en av de mest prestisjetunge kulinariske skolene i verden.

I 1990 ble skolen internasjonal da den åpnet en avdeling i London. Senere har det kommet avdelinger i Adelaide, Sydney, Seoul, Ottawa, Tokyo, Lima og flere byer i USA. Totalt studerer 12 000 elever ved *Cordon Bleu*-skoler hvert år.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Le Cordon Bleu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI
 |
Corbusierhuset  Foto: A.Savin 
**Le Corbusier-huset i Berlin** (tysk: *Corbusierhaus*) er en boligblokk oppført etter planer av den sveitsiske arkitekten Le Corbusier i Berlins ortsteil Westend. Bygningen er 141 m lang, 23 m bred og 53 m høy.

Bygningen kalles også *Unité d'Habitation, berlinversjonen (Typ Berlin)*, etter Le Corbusiers ide om å oppføre boligblokker så store at de rommet en landsby i seg selv. Andre realiserte versjoner av Unité d'Habitation finnes i Marseille, Nantes, Briey og Firminy, alle Frankrike. 

Corbusierhuset i Berlin ble oppført mellom 1956 og 1958 innenfor rammen av byggeutstillingen Interbau som hadde sitt tyngdepunkt i Hansaviertel. Bygningen var opprinnelig planlagt for Hansaviertel, men ble for stor for området og arkitekten ble isteden enig med Berlins senat om en tomt på «olympiahøyden» i nærheten av Olympiastadion. Lokale byggeforskrifter førte til endringer i planene for bygget, noe som særlig gjaldt innvendig takhøyde. Le Corbusiers planer forutsatte en byggehøyde på 2,26 meter under taket, mens Berlins forskrifter krevde 2,5 meter under taket. Bygget ble ferdig på 18 måneder. Det ble i 1979 omgjort til eierleiligheter.

Referanser
----------

1. ↑  berlin.de: *Le-Corbusier-Haus - Unité d'Habitation, Typ Berlin*
2. ↑  Bygningen på Berlins liste over kulturminner besøkt 21. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Corbusierhaus, Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Lê Duẩn** (Le Duan) (født 7. april 1907, død 10. juli 1986) var en vietnamesisk politiker.

Han arbeidet opprinnelig som jernbanearbeider, og på 1920-tallet var han en av stifterne av det indokinesiske kommunistpartiet, hvor han etter hvert ble en av lederne i Vietnam, både innen parti og statsstyre. 

Duan var medlem av sentralkomiteen i det nordvietnamesiske kommunistpartiet under Hồ Chí Minh, og han leda arbeidet med å bygge opp en kommunistisk undergrunnsorganisasjon i Sør-Vietnam. Han blei førstesekretær i partiet i 1960, og var dermed formelt nummer to i partihierarkiet (etter Ho).

Da Hồ Chí Minh døde i 1969, blei Lê Duẩn leder for regjeringa i nord, og etter Saigons fall i 1975 leda han samlinga av de to landa. I 1976 blei han generalsekretær for det samla kommunistpartiet. Han godkjente den vietnamesiske invasjonen i Kambodsja i 1978 for å kaste Røde Khmer-styret, som var støtta av Kina. Dette førte til spenning mellom Vietnam og Kina, og mange innbyggere av kinesisk etnisitet blei utvist fra Vietnam. Landet blei i denne perioden knytta nærmere til Sovjetunionen. I 1979 blei Le Duan tildelt Lenins fredspris.

Duan beholdt posten som generalsekretær fram til sin død i 1986. Han ble etterfulgt av Trường Chinh. 

Duan var også kjent som *Le Dung* og som «anh Ba» eller «Bror nummer tre».

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000012497, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id le-duan[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.prazskyhradarchiv.cz[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Le Duan hos BBC
* Bibliografi: Le Duan


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hồ Chí Minh** | **Vietnams våpenskjoldDet vietnamesiske kommunistpartis generalsekretær**(10. september 1960–10. juli 1986) | Etterfølger:**Trường Chinh** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
Panguilbukten og Mount Malindang.
**Panguilbukten** er en bukt som i nord skjærer inn i øya Mindanao på Filippinene. Dan adskiller provinsene Misamis Oriental (i nord) og Lanao del Norte (sør); innerst i vest grenser den til provinsen Zamboanga del Sur. Den er en sørvestlig utbuktning av den større Iliganbukten. Langs dens kyster ligger de filippinske storbyer Tangub City og Ozamis City. I nord reiser vulkanen Malindang seg.

Bukten har store mudderflater og mangroveskoger. På øya Sumalig er det et verneområde for saltvannskrokodiller (*Crocodylus porosus*). Regionen har tropisk vått klima uten tørkeperioder.

De få korallrevene i bukten er utenfor kommunene Clarin og Maigo, og heter Hulaw-hulaw- og Maigo-revene; begge ligger i *Marine Protected Areas*, opprettet i 1991. På den tid var det registrert 50 fiskearter, allerede i 1996 var dette steget til 160 arter.

Innerst, der bukten fortsettes av sumper, er det stor tilførsel av ferskvann fra elver og strømmer. 

Panguilbukten er generelt rikt på fisk; det fryktes av Mindanao State University (i Naawan) et visst overfiske. Fiskernes fangster er beregnet til å bestå til 40% av forskjellige fiskearter, 35 % av bløtdyr og 25 % av krepsdyr. De viktigste fiskearter som det fiskes kommersielt etter, er *Leiognathus equulus, Vagamugil cunnesius, Johnius borneensis, Gerres filamentosus* og *Upeneus sulphureus*. Av krepsdyr er det *Penaeus indicus, Scylla tranquebarica* av *Scylla olivacea*. Av bløtdyr er det artene *Meretrix meretrix, Katylesia hiantina, Modiolus metcalfei* og *Psammotea elongate*.

Referanser
----------

1. ↑  «Die Panguil-Bucht auf der Webseite des ASEAN Centre for Biodiversity». Arkivert fra originalen 1. februar 2014. Besøkt 7. august 2018.
2. ↑  *Panguil Bay in Philippine coral reefs through time* Arkivert 22. august 2011 hos Wayback Machine. (PDF), Publikation des *Marine Science Institute, University of the Philippines,* Diliman, Quezon City, Philippines, s. 93.
3. ↑  *Panguil Bay Fisheries over the Decades: Status and Management Challenges* Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine. (PDF): Jaime U. Jimenez, Asuncion B. De Guzman, Cesaria R. Jimenez und Rodrigo E. Acuña i: *Journal of Environment and Aquatic Resources.* 1/2009, s15–31.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Annesley Hall** er en «grade II» bevaringsverdig herregård ved Annesley, Nottinghamshire, Storbritannia. Det har vært sete for familien Chaworth-Musters.

Bygget skriver seg fra 1200-tallet og var bolig for Annesley-familien. Herregården gikk over til Chaworth-familien da arvingen Alice giftet seg med George Chartworth 1440. Bygget ble vesentlig utvidet på 1600-tallet. 

Lord Byron bodde på nabogodset (Newstead Abbey) og var som unggutt betatt av Mary Chaworth (1786-1832). Hun giftet seg istedet med John Musters noe som ga opphav til navnet Charworth-Musters. Chaworth-Musters ble en av de mektigste i Nottinghamshire. Lord Byrons dikt «The Dream» omhandler hjemstedet i Nottinghamshire og Mary.

Ved ombygging midt på 1800-tallet ble deler av den gamle Annesley-landsbyen tett ved revet. Herregården ble solgt til Football Association i 1973 og deler av bygget ble revet. Anlegget ble aldri tatt i bruk som et treningssenter slik det var tenkt. En brann i 1998 skadet deler av bygget som siden 2000 har stått ubrukt og til forfall. Bygget fikk store skader i 2015 da en brann ødela to av tre etasjer.

Portnerboligen og Annesley gamle kirke regnes også som bevaringsverdige.

Ornitolog og offiser James Lawrence Chaworth-Musters vokste opp på stedet. En eldre bror overtok herregården mens James overtok familiens eiendom i Surnadal på Nordmøre, Norge. Familien eide på 1800-tallet også Colwick Hall, den ble solgt av James' far til en bedrift.

Referanser
----------

1. 1 2 3
2. ↑
3. ↑  Christopher John Murray (13. mai 2013). *Encyclopedia of the Romantic Era, 1760-1850*. Routledge. s. 294. ISBN 1-135-45579-1.
4. ↑  Kathryn Walchester (1. desember 2014). *Gamle Norge and Nineteenth-Century British Women Travellers in Norway*. Anthem Press. s. 105. ISBN 978-1-78308-365-7.
5. ↑  «Fire damages derelict stately home». *BBC news* **(engelsk)**. 16. mai 2015. Besøkt 14. februar 2019.
6. ↑  «Annesley Old Church to be conserved». Heritage Lottery Fund. Arkivert fra originalen 22. oktober 2011. Besøkt 15. oktober 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. oktober 2011. Besøkt 31. juli 2017.
7. ↑  «The Chaworth-Musters family: a brief history - The University of Nottingham». *www.nottingham.ac.uk* **(engelsk)**. Besøkt 31. juli 2017.
**Selvtekt** er betegnelsen på at en person hevder sine rettigheter på egen hånd uten å gå veien om myndighetene, for eksempel politiet eller sivil rettspleie. Ved selvtekt befinner en seg ikke i en nødssituasjon. Begrepet avgrenses derfor mot nødrett og nødverge.

Lovligheten av selvtekt varierer fra land til land.

Danmark
-------

Selvtekt er ulovlig i Danmark, da selvtekt ødelegger rettssikkerheten ved at en part i saken tildeler en vilkårlig, og typisk ikke lovlig, straff, i stedet for å la skyldspørsmålet, samt dom og straff avgjøres ved en domstol av en objektiv myndighet regulert av loven.

Straffeloven § 294 regulerer selvtekt, og sier «*Den, som ulovligt tager sig selv til rette, straffes med bøde.*» Da selvtektsmannen dog ofte begår andre straffbare handlinger, såsom vold eller innbrudd, er det typisk disse forhold som blir straffet, og paragrafen er derfor sjelden i bruk.

Norge
-----

Som utgangspunkt etter norsk rett er ikke selvtekt lovlig, rettshåndhevelse skal utøves av offentlige myndigheter, ikke private. Dette innebærer ikke direkte at selvtekten er straffbar, skal den være det må den rammes av et straffebud. Det er likevel åpnet en viss adgang for ellers straffbar selvtekt på ulovfestet grunnlag, da som en straffrihetsgrunn. Selvtekt kan være aktuelt der det vil være urimelig å forvente at den som er krenket skal måtte vente på at myndighetene skal gripe inn. Sentralt i vurderingen av om selvtekten skal føre til straffrihet eller ikke er om selvtekten etablerer en nyordning eller om den gjenoppretter en tidligere tilstand. I det sistnevnte tilfellet vil man i større grad kunne akseptere selvtekten. Et typisk eksempel på dette vil være eieren som tar tilbake eiendelene sine fra en tyv når denne påtreffes. I den nye straffeloven er selvtekt lovfestet som en straffrihetsgrunn. Bestemmelsen bygger på den rettstilstanden som er utviklet i rettspraksis.

Referanser
----------

1. ↑  Andenæs, J. (2004) *Alminnelig strafferett*. 5. utg. Oslo, Universitetsforlaget, s. 174.
2. ↑  «Straf ikke selv en forbryder» (PDF).
3. ↑  Straffeloven. (2005) *Lov om straff av 20.5.2005 nr. 28*, § 19.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL
 |
**Fortunado Rafael Roncagliolo Orbegoso**, kjent som **Rafael Roncagliolo** (født 14. november 1944 i Lima i Peru, død 1. mai 2021 samme sted), var en peruansk sosiolog, politiker og en gang utenriksminister.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Roncagliolo vokste opp i Nasca, der faren hans var borgermester. 

Han gikk på Colegio de la Inmaculada og studerte deretter sosiologi ved Pontificia Universidad Católica del Perú i Lima frem til 1970. Så ble han journalist. Han arbeidet blant annet for dagsavisen *Expreso*. Senere hadde han også ledende stillinger i radio og fjernsyn. Han underviste i spansk og var dessuten professor i sosiologi ved Universidad Nacional Mayor de San Marcos og Pontificia Universidad Católica del Perú.

### Politisk virke

Roncagliolo med Ollanta Humala da han ble innsatt som utenriksminister.
Roncagliolo assisterte flere peruanske ministerier og institusjoner som rådgiver. I 1995 var han en av grunnleggerne av organisasjonen Asociación Civil Transparencia. Den fant anerkjennelse i alle partier for en uavhengig, nøytral instans som valgovervåker i Peru, for å se til at valgene forløp korrekt.[]

Da Ollanta Humala ble president den 28. juli 2011 ble Roncagliolo utenriksminister. Han gikk av i mai 2013. Han ble kritisert for sin holdning til uroen i Venezuela og dets president Nicolás Maduro.

Fra april 2015 til mai 2016 var Roncagliolo Perus ambassadør i Spania. 

Han døde den 1. mai 2021 i Lima av covid-19 midt under valgkampen for en ny president.

Referanser
----------

1. ↑   larepublica.pe, besøkt 30. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rpp.pe[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BOE ID BOE-A-2013-9808[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   cde.gestion2.e3.pe[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Fallece Rafael Roncagliolo, excanciller y embajador peruano.* La Republica, (spansk), 2. mai 2021, lest 5. juni 2021
6. ↑  *Conozca a Rafael Roncagliolo, el próximo canciller de la República.* RPP Noticias, (spansk), 21. luli 2011, lest 5. juni 2021
7. ↑  Jacqueline Fowks: *Unasur respalda a Maduro y crea una comisión para investigar la violencia.* El País, (spansk), 10. april 2013, lest 5. juni 2021
8. ↑  *CORONAVIRUS PERÚ: Muere Rafael Roncagliolo, excanciller: últimas noticias y reacciones*, lest 26. juni 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Saliha Sultan**, opprinnelig *Aleksandra* (født i 1680 i Konstantinopel, død 1739 samme sted) var validesultan i Det osmanske rike under sin sønn sultan Mahmud I fra 1730 til 1739.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var født om Aleksandra i en gresk familie i Konstantinopel. Hun kom tll Det keiserlige osmanske harem som slavekonkubine til sultan Mustafa II i 1695, og konverterte som seden var til islam og fikk et persisk navn, Saliha.

Da Mustafa døde og ble etterfulgt av sin bror i 1703, ble hun ført til et palass for pensjonerte konkubiner. Hun hadde bygd opp et verdifullt kontaktnett i det keiserlige harem, og hun fremmet sin sønns utsikter med hjelp av haremets storevnukk.

### Validesultan

I 1730 besteg hennes sønn tronen, og hun fikk tittelen validesultan og fikk rang foran alle andre kvinner ved hoffet.

Mahmod I praktiske metoden å hele tiden utskifte sine storvesirer for å unnvike at noen av dem fikk bygget opp for meget makt, og hans mor, hvis råd han respekterte, skal ha tatt imot bestikkelse i bytte mot å råde ham etter bestilling ved hans utnevelser.

Likesom andre validsultaner viet hun seg til byggeprosjekter og filantropisk virke.

Litteratur
----------

* Wielemaker, Alexander Frans (2015). *The Taksim water network, 1730-33. Political consolidation, dynastic legitimization, and social networks*.
* Uluçay, Mustafa Çağatay (2011). *Padişahların kadınları ve kızları*. Ankara, Ötüken.
* Sakaoğlu, Necdet (2008). *Bu mülkün kadın sultanları: Vâlide sultanlar, hâtunlar, hasekiler, kadınefendiler, sultanefendiler*. Oğlak Yayıncılık. ISBN 978-9-753-29623-6.

Referanser
----------

1. ↑  Fanny Davis (1986). The Ottoman Lady: A Social History from 1718 to 1918. Greenwood Publishing Group. p. 174. ISBN 978-0-313-24811-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Tallboy** (en oversettelse er **Storegutt**) var en stor konvensjonell flybombe som ble brukt av det britiske flyvåpen mot slutten av andre verdenskrig.

Design
------

Tallboy ble utviklet av Barnes Wallis for å skape en «jordskjelveffekt» ved at den trengte dypt ned i marken før den eksploderte. Bomben ble betydelig mindre enn de ti tonnene den opprinnelig skulle veie ettersom intet fly kunne ta så stor last.

For å kunne trenge dypt ned i marken, hadde bomben et tykt skall av herdet stål. Den hadde også en mer aerodynamisk form enn andre bomber på den tiden for å oppnå høy hastighet i fritt fall. Det viste seg at luftmotstanden ble for stor når bomben nærmet seg lydhastigheten, noe som gjorde at bomben begynte å rotere. Dette ble løst ved å endre litt på vingene slik at bomben begynte å rotere allerede i flukten. Den gyroskopiske effekten gjorde at bomben falt rett, også når den passerte lydmuren.

Tallboy-bomber var dyre å produsere på grunn av at den uvanlige konstruksjon stilte høye krav til presisjon, og det meste av arbeidet måtte gjøres for hånd.

Anvendelse
----------

Tallboy-bomben kunne bare fraktes i spesialbygde Avro Lancaster-fly. Tallboy ble brukt første gang i juni 1944 under Operasjon Crossbow for å slå ut underjordiske fabrikker og utskytningsramper for V-1 og V-2 flyvende bomber. Til og med en av V-3-kanonene i Mimoyecques ble slått ut.

Det tyske slagskipet *Tirpitz* ble senket av Tallboy-bomber den 12. november 1944.
Den mest berømte innsatsen var dog senkningen av slagskipet *Tirpitz* utenfor Tromsø. Tre angrep med Tallboy-bomber ble satt inn der. Ved det første angrepet, Operasjon Paravane den 15. september 1944 ble slagskipet truffet, før en Tallboy forsaket store skader. Blant annet ble samtlige motorer satt ut av drift. Dette gjorde det umulig for *Tirpitz* å stikke tilsjøss igjen. Britene kjente nok ikke til skadenes omfang og satte derfor inn ytterligere to angrep. Operasjon Obviate den 29. oktober 1944 kunne ikke gjennomføres på grunn av dålig sikt, men under Operasjon Catechism den 12. november 1944 ble hun truffet av to Tallboy-bomber. Ytterligere fire bomber bommet og havnet i vannet tett ved fartøyet. Det var trykkbølgen fra disse som fikk *Tirpitz* til å kantre.

Under bombingen av Laksevåg 4. oktober 1944 ble det anvendt jordskjelvbomber da 32 Lancasters og en Mosquito angrep ubåtbunkeren og havnen i Bergen. (Angrepet kostet britene fire Lancaster, men fra tysk side ble det sagt at elleve bombefly var skutt ned). Fra lokale kilder ble det opplyst at tre jordskjelvbomber hadde trengt gjennom det 3½ m tykke armerte betongtaket i ubåtbunkeren og forårsaket store skader på verksteder, kontorer og lagre.

Eksterne lenker
---------------

* Barnes Wallis Trust
* En Lancaster med "Storegutt"
* Artikkel om uskadeliggjøre en ueksplodert Tallboy, fra *Hamburger Abendblatt* (de)
* "Store bombeøvelser mot målet før den eksploderer"[*død lenke*] *Popular Mechanics*, February 1945, p. 49.

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Mohamedou Ould Slahi** (arabisk: محمد ولد صلاحي‎) (født 31. desember 1970) er en mauretaner som var internert i Guantánamobukten fangeleir siden 4. august 2002 til 2016. Han ble holdt fanget fordi amerikanske myndigheter mener at han da var del av al-Qaida. Han ble ikke siktet eller tiltalt for noe.

Han reiste til Afghanistan i 1990 for å støtte mujahedin og deltok i opplæring i en al-Qaida leir der. Han besøkte Afghanistan på nytt i 1992. Slahi meldte seg selv for mauritanske myndigheter i november 2001 og ble senere overlevert til amerikansk etterretning. Amerikanske myndigheter hevder han har vært knyttet til al-Qaida siden 1990, Slahi hevder han har brutt alle forbindelser etter det siste besøket. Ifølge Amnesty International ble han arrestert i Mauretania i 2001 og bortført til Jordan der han ble avhørt og torturert trolig med bistand fra amerikanske agenter. Fra Jordan ble han overført til Bagram-basen i Afghanistan og ble 5. august 2002 overført til Guantánamo .

Slahi publiserte i 2015 *Guantánamo Diary*, det første verket utgitt av en som fortsatt er fange i Guantánamo. Boken ble utgitt på norsk i 2015 som *Dagbok fra Guantánamo* (Cappelen).

Han ble løslatt i 2016 og overført til Mauritania. Myndighetene der har nektet å gi ham pass slik at han ikke har mulighet til å forlate landet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Flood, Alison (1. mars 2019). «Guantánamo Diary author 'blocked from travelling for medical treatment'». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077. Besøkt 8. november 2020.
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 27. februar 2017. Besøkt 12. september 2015.
3. ↑  «Mohamedou Ould Slahi: Endelig et håp om frihet». *amnesty.no*. Besøkt 8. november 2020.
4. ↑  Blame Game, *Economist*, 31. januar 2015.
5. ↑  Vågnes, Av Øyvind. «Ein vev av løgner». *Prosa*. Besøkt 8. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (2021) Nrk.no
* (en) Mohamedou Ould Slahi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
Magleås ved Birkerød i Danmark
**Magleås** er en eiendom i Høsterkøb, i nærheten av Birkerød, i Nord-Sjælland i Danmark. Den ligger i dag i Rudersdal kommune i Region Hovedstaden, 25 km. utenfor København. Hovedbygningen er omgitt av ca. 80 dekar privat park, og grenser direkte til Rude Skov. Det er også bl.a. stall og forvalterbolig på eiendommen.

Eiendommen ligger i et morenelandskap med småsjøer og tunneldaler. Områdets høyeste punkt er *Maglebjerg* (91 moh.). Her ligger eiendommen Magleås. Hovedbygningen ble bygget i 1910 for forretningsmannen Aage Westenholz (1859–1935), som bl.a. var onkel til Karen Blixen og medeier og styreleder for Karen Coffee Company Ltd. og som tidligere hadde tjent en formue i Asia. Westenholz hadde kjøpt opp en del landbruksjord og eiendommer med sikte på å bygge en herskapelig privatbolig for seg og sin familie. Hovedbygningen ble tegnet av Westenholz' svoger, arkitekt Torben Grut, i en nybarokk stil med 50 rom, og Westenholzfamilien flyttet inn i løpet av 1910 med en stor tjenerstab. Grut tegnet også den lange stallbygningen på eiendommen. Like i nærheten ligger eiendommen Aasebakken, også tegnet av Torben Grut og bygget for godseier og forretningsmann Lennart Grut, og på begge eiendommene ble det ført et stort selskapelig liv i Westenholz/Grut-familiens tid.

I 1942 ble Magleås kjøpt av pavelig kammerherre og greve Christopher Tostrup Paus, som hadde solgt sitt gods Herresta i Sverige i 1938 og som døde i 1943. Magleås ble så overtatt av Thorleif Lintrup Paus, som solgte eiendommen til den katolske kirke i Danmark (Ansgarstiftelsen) i 1945. Deretter ble eiendommen eid av forskjellige eiere og brukt som folkehøyskole i flere år. I 1974 ble Magleås så kjøpt tilbake av den katolske kirke og tatt i bruk som kurs- og konferansesenter samt til representative formål.

Fra 1942 har naboeiendommen Aasebakken vært kloster for Benediktinerordenen, under navnet *Vor Frue Kloster*.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. juli 2014. Besøkt 10. juni 2013.
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 30. september 2013. Besøkt 16. juli 2013.

Litteratur
----------

* Ingelise Schmidt og Tormod Hessel: *Magleås og Åsebakken. Mennesker og begivenheder*. Birkerød, Birkerød Lokalhistoriske Forening, 2012, 131 s. ISBN 978-87-87087-03-2.
* Niels Peter Johansen, «Livet på Magleås og Åsebakken», i *Birkerød Lokalhistorie*, vol. 3, nr. 4, 1992, s. 3–5
* Tormod Hessel, «Magleås og Åsebakken : fra patricierejendomme til højskole og kloster», i *Birkerød Lokalhistorie*, vol. 3, nr. 4, 1992, s. 6–7

Eksterne lenker
---------------

* Magleås kursuscenter Arkivert 9. juni 2013 hos Wayback Machine.
Det svenske talkshowet *Carin 21:30*
Et **talkshow** er en type studiobasert TV-program hvor samtalen står sentralt. Ordet stammer fra amerikansk engelsk «talkshow», mens det tilsvarende britisk engelske ordet er «chatshow». På svensk kalles det *pratprogram*. Talkshow er ofte direktesendte.
Dermed har det blitt et varemerke for kommersielle TV-kanaler, spesielt i USA. Basiselementene i programformen er en programleder, gjester og publikum.
Den ene blir sendt tidlig på kvelden, det er ofte en kvinnelig programleder og en tar for seg intime og private saker relatert rundt og med et fokus på enkeltpersoner og forholdet mellom dem. Eksempler på dette er *The Oprah Winfrey Show*, *The Ricki Lake Show* og *The Jerry Springer Show*.

Den andre typen blir sendt sent på kvelden, det er ofte en mannlig programleder og programmet relaterer seg rundt offentlige personer som kjendiser eller politikere. *Late Night with Conan O'Brien*, *The Tonight Show* i USA og *Senkveld med Thomas og Harald* og *Skavlan* i Norge og Sverige er eksempler på dette.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Talk shows – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
*Se også Magistrat (romersk)*
**Magistrat** (fra latin *magistratus*, øvrighet) er en tittel som er brukt i mange stater om ulike offentlige tjenestemenn.

Danmark-Norge
-------------

I Danmark-Norge var det betegnelsen på kollegiet av et utvalg av byens husfaste menn og forskjellige kongelige embedsmenn som utgjorde byenes sivile administrasjon. I mange land var magistraten et rettslig embete med begrenset autoritet til å administrere og håndheve loven. En magistrat kunne ha domsmakt i sivilsaker, kriminalsaker, eller begge deler.

Magistratens historiske røtter går helt tilbake til midten av 1200-tallet, selv om begrepet *magistrat* først oppsto ved midten av 1600-tallet. I Kristian IVs bylov av 1619 ble det fastslått at lensherrene skulle føre kontroll med byenes magistrater. Samtidig ble preget av borgerrepresentasjon svekket. Ved innføringen av eneveldet i 1660 ble magistratene oppnevnt av kongen, som en del av hans embedsverk.

Magistratene besto på 1600-tallet av et relativt stort antall medlemmer, i Kristiania åtte mann. Antallet ble stadig redusert, og fra ca. 1690 til 1819 var det i Kristiania fire, deretter to, og fra 1828 tre. I de fleste småbyene var det bare én mann. Magistratens leder hadde fram til 1828 tittelen magistratspresident, deretter borgermester, en tittel som tidligere var blitt brukt på nestlederen. De øvrige medlemmene ble kalt rådmenn helt fram til 1894, da alle ble kalt borgermestre.

Magistratene ble opphevet 1. juli 1922 (lov av 09.03.1917), men kommunene ble gitt adgang til å ansette en rent kommunal borgermester og rådmenn. I Kristiania kunne således de tre borgermestrene fortsette som kommunale tjenestemenn, men hver for seg fikk de reduserte arbeidsoppgaver idet man økte antallet til seks. En ny lovendring i 1938 medførte at borgermestertittelen falt bort.

Se også
-------

* Magistraten i Christiania

Kilder
------

* (no) Magistrat i Store norske leksikon
* Ivar Bugge (1986). *Kommunal forfatning : En historisk gjennomgang av utviklingen med hovedvekt på tidsrommet fra 1837, og en beskrivelse av kommunalrett og kommunal forfatning i dagens Norge*. Oslo: Kommunalforlaget. s. 15–16.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Magistraten på Arkivportalen
* Bergen byleksikon på nett, om Magistraten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GND
 |
*Selz er også det tyske navnet for elven Seille i Frankrike.*
**Selz** er en elv i Rheinland-Pfalz i Tyskland og en av sideelvene til Rhinen fra venstre med en lengde på 63 kilometer. Elven har sitt utspring i Donnersbergkreis og renner gjennom det største tyske vinområdet kalt Rheinhessen. 

Elven har sitt utspring nær landsbyen Orbis i Donnersbergkreis og krysser grensen fra Pfalz til Rheinhessen etter om lag 8 kilometer ved byen Alzey i *landkreis* Alzey-Worms. Herfra renner elven gjennom kanaler under byen. Videre renner den gjennom Gau-Odernheim, Nieder-Olm og Ingelheim før den munner ut i Rhinen ved Frei-Weinheim.

Selz har et nedbørfelt på 375 km², men elven har flere steder en ujevn vannføring. Store deler av elven ble rettet opp og kanalisert på 1950– og 1960-tallet, og i senere tid har man gjennomført et prosjekt for å føre elven tilbake til sin naturlige tilstand. En del av årsaken til denne gjennopprettingen var at flomfaren ble større etter at elven ble kanalisert.

Byer og landsbyer langs elven
-----------------------------

Orbis, Morschheim, Mauchenheim, Alzey, Alzey-Schafhausen, Framersheim (Der Selz mottar sideelven Weidas), Gau-Köngernheim, Gau-Odernheim, Bechtolsheim, Undenheim, Friesenheim, Köngernheim, Selzen, Hahnheim, Sörgenloch, Nieder-Olm, Stadecken-Elsheim, Bubenheim, Schwabenheim an der Selz, Groß-Winternheim og Ingelheim am Rhein.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Selz (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
*Må ikke forveksles med Hirakud kullkraftverk*

**Hirakud-demningen** er en jordfyllingsdam i betong, med to kraftverk beliggende hnhv 15 og 30 km fra byen Sambalpur  i delstaten Orissa i det østlige India. Den ble vedtatt igangsatt i 1946, arbeidene påbegynt 1948, og ferdig konstruert i 1956. Reservoaret er 55 km langt langs elven Mahanadi. 

Installert effekt er 275,5 – 307,5 MW. Det fordeler seg på to vannkraftverk

* **Hirakud I** *Burla* har installert 5 x 37,5 MW, samt 2 x 24 MW, totalt 235,5 MW.
* **Hirakud II** *Chiplima* har installert 3 x 24 MW = 72 MW.

Demningen er verdens største jordfyllingsdam. Jordfyllingsdelene mellom to høyder er 3.600 meter lang, pluss en 1.200 meter lang betongdel. Men totalt har demningsanlegget en lengde på hele 26 kilometer inklusive et venstre dike på 9.837 meter, og høyre dike på 10.759 meter. Høyden er 61 meter. 

Reservoaret som demmes opp er et av de største i Asia, med et areal på 743 km² ved optimal fylling. Om lag 22.000 familier måtte flytte da demningen ble anlagt. Det utnyttes et nedslagsfelt på 83.400 km².

Referanser
----------

1. ↑   npp.gov.in[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Hydro Power Plant Surya» – SlideShare.
* Projects - Orissa Hydro Power Co. Besøkt 11. september 2010.
* Detaljert beskrivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Endre Asbjørnsen Ugland** (født 7. februar 1854 i Greipstad, død 26. desember 1918 i Kristiansand) var en norsk lærer, gårdbruker, handelsmann og politiker for Venstre.

Ugland gikk 1869–70 på Søgne Lærerskole og var deretter lærer i rundt fem år. I 1875 kjøpte han gården Underåsen i Greipstad og dreiv denne. Han var også landhandler og trelasthandler, i tillegg til at han dreiv ei mølle og et sagbruk. I 1887 solgte han Underåsen og overtok farsgården til kona, Stokkeland, og flytta dit.

Han var medlem av herredsstyret i Greipstad 1892–1904 og 1907–10 og varaordfører 1896–1901. Han var forlikskommissær fra 1898 og noen år formann i skolestyret. Ellers var han formann i såvel skogselskapet i amtet som i Vest-Agder folkevæpningssamlag. Han var også ordfører for forstanderskapet i den lokale sparebanken. Han satt i landsstyret i Norges Landmandsforbund.

Ugland var valgmann for Søgne ved alle valga fra 1888 til 1903. Han satt på Stortinget som representant for Oddernes krets i Lister og Mandals amt i periodene 1913–15 og 1916–18. I den første perioden var han medlem av tollkomiteen og valgkomiteen, i den andre av landbrukskomiteen. På grunn av sjukdom hadde han forfall heile 1918-sesjonen, og han døde på slutten av året. Ugland var vararepresentant i periodene 1904–06 og 1907–09.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 738[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 912[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 738–739.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Endre Ugland hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Endre Tilli** (født 15. august 1922 i Budapest, død 14. august 1958 i Shannon) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Tilli vant en olympisk bronsemedalje i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Han var med på det ungarske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett, bak Frankrike og Italia. De andre på laget var Aladár Gerevich, Endre Palócz, Lajos Maszlay, Tibor Berczelly og József Sákovics.

Fire år senere, under Sommer-OL i 1956 i Melbourne, vant han en ny bronse med det ungarske florettlaget.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse Bronse i fekting, florett lagkonkurranse Ungarns flagg Ungarn
* 1956 Australias flagg Melbourne - Bronse Bronse i fekting, florett lagkonkurranse Ungarns flagg Ungarn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Endre Tilli – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Endre Tilli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Endre Tilli – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) Endre Tilli – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Diyala** eller **Sirvan** (arabisk: نهر ديالى *Nahr Diyālā*; kurdisk: **Sîrvan**, farsi: سيروان *Sīrvān*) er en sideelv til Tigris. 

Diyals kilder ligger i Zagrosfjellene i iransk Kurdistan. Elva går her igjennom et fjellandskap og kalles *Sirwan* som kan overettes med brølende elv/vann. Diyala er grenselv mellom Iran og Irak over 32 kilometer før den går inn i Diyalaprovinsen i Irak og flyter etterhvert rolig gjennom det tørre mesopotamiske slettelandet før den munner ut i Tigris like nedenfor Bagdad.

De øvre delene av elva er ikke farbar med båt, men Diyaladalen er en viktig ferdselsåre. Allerede de første bøndene i Mesopotamia utnyttet vannet i Diyala til vanning, men vannføringen var ujevnt fordelt gjennom året med flommer om våren og lite vann utover vekstsesongen. I 1961 ble Darbandikhandammen fullført i nedre del av Diyaladalen, nær byen Suleimania, den gir flomkontroll, kraftproduksjon og vann til landbruket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Diyala River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Firenze var en av de mest betydningsfulle og rikeste italienske bystatene.
**De italienske bystatene** var en politisk periode fra 800-tallet og fram til 1400-tallet da små uavhengige bystater fikk en framgang og vekst som delvis uavhengige stater i Sentral- og Nord-Italia.

Etter Vestromerriket falt klarte de urbane bosetninger og byer i nordlige Italia seg bedre enn resten av Vest-Europa. Samtidig var det mange av de republikanske institusjonene fra Romerriket overlevd videre. En del føydale herrer eksisterte med underdanig arbeidskraft og store landområder, men innen 1000-tallet hadde mange byer som Venezia, Milano, Firenze, Genova, Pisa, Siena, Lucca, Cremona, og mange andre vokst til å bli mektige handelssentre med makt nok til å oppnå uavhengighet fra sine formelle overherrer.

I kjølvannet av Justinians gjenerobring av Italia i 533 ble de italiensk byene i stor grad avbefolket. Fra denne tiden og fram begynnelsen av 1000-tallet var Italia i stor grad en rural region med få og beskjedne befolkede urbane sentre og byer. På 1100-tallet kom det derimot en ny oppblomstring i byene, en tendens som økte radikalt på 1200-tallet. De italienske byene, særlig Venezia, hadde lenge fungert som mellomledd for handelen mellom Sentral-Europa og de bysantinske og muslimske statene i øst. Denne handelen var betingelsen for de italienske byenes vekst, og etter hvert som de ble rikere, utviklet disse byene et banksystem lenge før resten av Europa.

Den enorme veksten i rikdom i de italiensk byene førte til en tilsvarende vekst i bystater, hvilket innebar at de enkelte regionene ble styrt sentralt fra en enkelt by. Til sammenligning ble byene i sentrale og nordlige Europa styrt av monarker, og de italienske bystatene oppnådde en stor grad av selvstyre og ekspanderte deres politiske innflytelse over områdene rundt dem. Byens vekst ble fremmet av pengene som strømmet inn fra handel og banksystemet. Ved begynnelsen av renessansen var det fem bystater som pekte seg ut som de mektigste: Kirkestaten (eller Romagna) var styrt av paven, republikkene Venezia og Firenze, kongedømmet Napoli og hertugdømmet Milano.

En del av de vesentlige trekkene som preget bystatene fram mot renessansen som først utviklet seg i Italia kan oppsummeres i følgende:

* en vekst i befolkningen; befolkningen doblet seg i perioden
* en framvekst i store byer; Venezia, Firenze og Milano hadde over 100 000 innbyggere på 1200-tallet mens mange andre, slik som Genova, Bologna og Verona hadde over 50 000 innbyggere.
* bygging av store katedraler
* betydelig innvandring fra de rurale bygdene til byene. I Italia nådde graden av urbanisering 20 prosent, noe som gjorde det til det mest urbaniserte samfunnet i Europa på denne tiden.
* en landbruksrevolusjon
* utvikling i handel og banksystem

Se også
-------

* Gonfaloniere
* Italias historie

Referanser
----------

1. ↑  «Il Comune Medievale» Arkivert 2012-03-18, hos Wayback Machine. *Homolaicus.com* (på italiensk)
2. ↑  «Italia i perioden 1000-1500», *Europas-historie.net*
3. 1 2  «Background to the Italian Renaissance», *Washington State University*
***Endoxyla cinereus*** er en sommerfugl som tilhører familien tredrepere (Cossidae). Den finnes i Australia. Hunnene kan veie opptil 30 gram og den er dermed en av de tyngste av alle sommerfugler. Slekten *Endoxyla* har tallrike, store arter i Australia. Larvene av denne slekten er kjent som "witchetty grubs" og har tradisjonelt blitt spist av Australias aboriginer.

Utseende
--------

En meget stor (vingespenn opptil 250 mm) og kraftig, grå sommerfugl. Hannens antenner er fjærformede i den innerste halvdelen, trådformede ytterst, hunnens trådformede. Forkroppen er lysgrå med en mørk ring i midten. Forvingen er lysgrå-melert med tre små, brune flekker. Bakvingen er brun, bakkroppen tykk og mørkbrun med lyse tverrstriper. Larven er opptil 15 cm lang og kremhvit med purpurfargede tverrbånd.

Levevis
-------

Larvene borer i eukalyptus-trær (*Eucalyptus* spp.), der de gnager en tykk gang. De store hunnene kan legge opptil 20 000 knøttsmå egg i barksprekker. De nyklekte larvene firer seg ned til bakken i silketråder. Man vet ikke sikkert hvordan de leevr det neste året, men sannsynligvis lever de på røttene av ulike planter. Når de er rundt 1 år gamle og 25 mm lange, kommer de opp fra bakken, kryper opp i eukalyptus-trær og borer seg inn. Resten av larvetiden tilbringer de i en vid, men grunn gang inne i treet. Det er trolig at de for det meste lever av sårvev som treet produserer når de gnager på det.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Australia, der den er kjent fra Queensland og New South Wales.

Kilder
------

* Herbison-Evans, D. Marriott, P. & Crossley, S. (2009) Caterpillars of Australian Moths and Butterflies.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Endoxyla cinereus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Endoxyla cinereus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Endoxyla cinereus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Endoxyla cinereus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Espen Mork Dahl** (født 15. november 1978 i Tromsø), er en norsk fotograf/fotokunstner. Han jobber med tradisjonell fotografi og mye med mixed media, spesielt med en teknikk han kaller «malerealisme».

Han har vært representert på utstillinger som Scope Art Miami 2016, *The Inaugural Exhibition* på Art Raw Gallery, Chelsea NY, *Clima X* på Norsk Teknisk Museum og *Death Metal – fra vugge til grav* på Ringve Museum. Han sto også bak den omtalte «Fjesveggen», en 3 ganger 30 meter vegg med portretter som viste festivalens utvikling ved ansiktsportretter i løpet av Hovefestivalens første år. Han skapte også «Suddenly an without warning the polluted apples attacked to make a political statement» som på norsk blir «Plutselig uten en advarsel angrep de forurensede eplene for å gjøre en politisk meddelelse». Det var en 4 kvadratmeter stor fotoinstallasjon under vann ved Skral Festival.

Mork Dahl er også tilknyttet Canal Street Jazz&Blues Festival.

Eksterne lenker
---------------

* Espen Mork Dahl, presentasjon hos *Lightstalkers.org*
* Hjemmeside