recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Båndstripe for Krigsdeltagerforbundets hederstegn
**Krigsdeltagerforbundets hederstegn** er en norsk utmerkelse, som ble tildelt av Krigsdeltagerforbundet. Utmerkelsen er godkjent til bruk på norsk militær uniform og klassifiseres i gruppe 4 «andre norske utmerkelser». Hederstegnet ble innstiftet i 1968.

Krigsdeltagerforbundets hederstegn er utformet som et hvitemaljert sirkulært bånd som er brutt nederst, der et opprett sverd i gull er plassert med hjaltet i åpningen av det brutte båndet. Båndet har innskriften «KRIGSDELTAGERFORBUNDET» i gull bokstaver. Klingen av sverdet strekker seg over midtmedaljongen og under båndet slik at spissen stikker opp i overkant av båndet. Midtmedaljongen er svart og uten motiv. Medaljen er opphengt i et blått bånd.

Krigsdeltagerforbundet ble etablert 5. mai 1947 for å fremme interessene til og fellesskapet mellom dem som hadde deltatt på norsk side i den andre verdenskrig. Forbundets hederstegn ble tildelt dem som hadde ytt særlig viktige bidrag til organisasjonen og dens sak.

Kong Harald er tildelt Krigsdeltagerforbundets hederstegn.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. oversikt i *f-xtra*, nr. 1, 2009, s. 15, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
2. ↑  «Andre norske dekorasjoner», *f-xtra*, nr. 1, 2009, s. 13, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.

Litteratur
----------

* *Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge*, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum*/Forsvarets Veterantjeneste, 2012
* Oversikt over norske sivile og militære utmerkelser] i *f-xtra*, nr. 1, 2009, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009
**George L. Carpenter** (født 20. juni 1872 i Raymond Terrace i Australia, død 9. april 1948) var Frelsesarmeens general fra 1939 til 1946.

I 1911 ble han kalt til tjeneste ved det internasjonale hovedkvarteret. Han ble litteratursekretær under general Bramwell Booth.[] Han hadde denne ordren frem til 1927. Fra 1927 til 1933 var han tilbake i Australia og tjenestegjorde der som sjefsekretær for Australia østre territorium. I 1933 ble han territorial kommandør i Sør-Amerika øst, i 1937 ble han territorial kommandør i Canada og hadde denne ordren til han ble valgt til general i 1939. Han var general under andre verdenskrig. 

I slutten av august 1945 besøkte han Frelsesarmeen i Norge.

Carpenter var gift med *ensein* (en offisersgrad som ikke finnes lenger) Minnie Rowell i 1899.

Han ble pensjonert som general 26. juni 1946 og døde mindre enn to år senere.

Bibliografi
-----------

Han skrev flere bøker; 

* *Keep the Trumpets Sounding*
* *Banners and Adventures*

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16036527g[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som George Carpenter (Salvation Army), SNAC Ark-ID w6bv7s15, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Evangeline Booth** | **General for Frelsesarmeen**(1939–1946) | Etterfølger:**Albert Orsborn** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sverre Leiro** (født 26. april 1947 på Voss) er en norsk næringslivsmann og tidligere konsernsjef og styremedlem i NorgesGruppen. Leiro var fra 2006 styremedlem i Terra-Gruppen, men trakk seg 23. november 2007 grunnet Terra-skandalen.

Leiro gikk først på landbruksfolkehøyskole på Mysen og hadde en kort utvekslingsperiode på en gård i Canada. Han studerte deretter økonomi og jus i Oslo.

Leiro ble ansatt i Stabburet AS, Fredrikstad i 1973. Han ble direktør i Stabburet-Nora i 1985. I perioden 1987 til 1991 var han administrerende direktør i Nora Foods og konserndirektør i Nora Industrier. Han ble administrerende direktør i Orkla ASA i 1991 med ansvar for næringsmiddel- og drikkevareområdet. I 1994 arbeidet han kort tid som konsernsjef i Hakon Gruppen i. Deretter, samme året, påtok han seg oppgaven med å etablere og drifte NorgesGruppen.

Leiro har hatt en rekke styre- og tillitsverv; blant annet innen bank og finans, elektro - og byggevarebransjen og flere typer kjedekonsepter. Han har også vært styremedlem i NHO.

Han var ordfører i representantskapet i Kreditkassen i 2000 når Nordea oppnådde konsesjon for å overta banken.

Leiro var også i en periode president i Hovedorganisasjonen Virke.

Sverre Leiro er sønn av Senterparti-politikeren Lars Leiro.

Referanser
----------

1. ↑  pamenyen.no: Bondegutten som ble superkremmer Arkivert 24. januar 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  vg.no, 29. desember 1999: - Skyter seg selv i foten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Nebojša Novakovic** (serbisk: Небојша Новаковић, født 29. oktober 1964 i Sarajevo) er en bosnisk-serbisk-født tidligere svensk fotballspiller. Han er for tiden assistenttrener i Sandefjord Fotball.

Biografi
--------

Novakovic kom til Sverige fra tidligere Jugoslavia hvor han hadde spilt for laget Dinamo fra Vinkovci. I Sverige spilte han først i Vasalunds IF og Djurgårdens IF før han kom til AIK, som er klubben han har blitt sterkest forbundet med. I tiden han spilte der fikk han blant annet SM-gull (1998), cupgull (1997, 1999) og spill i Mesterligaen. Novakovics mål mot FC Barcelona i Mesterligasesongen 1999-2000 på hjemmebane blir sett på som et av hans beste. Ved å lobbe ballen over målvakten gav han AIK ledelsen over de regjerende spanske mesterne. Målet ble vist om og om igjen på TV-kanaler verden over. Selv anser han det også som et av de beste minnene fra tiden i AIK sammen med målet over AEK Athen, som bidro til at AIK kom til Champions League. Cupgullet 1997 betyr også mye for ham, for det var det første han vant i svensk fotball. Siste gang som aktiv i svensk fotball var 27. oktober 2001 i kamp mot Malmö FF på Råsundastadion.

Trener
------

Han begynte sin trenerkarriere som assisterende trener i Väsby IK sammen med Rikard Norling. I 2004 ble han ansatt som individuell trener for AIK, men etter at Richard Money forlot klubben ble han assisterende trener under Patrik Englund. Siden ble det gjenforening med Norling da denne ble trener i AIK i 2005. 10, november 2008 gikk han av etter eget ønske som assisterende trener i AIK etter turbulens i klubbens ledelse og styre. Som grunn ble det oppgitt at hovedtrener Norling ble dårlig behandlet i forbindelse med avskjedigelsen. Fra 2009 er han assisterende trener i Sandefjord Fotball.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 9df9adc5[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, oppført som Nebojsa Novakovic, Transfermarkt spiller-ID 160126, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nebojša Novaković – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Nebojša Novaković – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Må ikke forveksles med Infratek (selskap).
**Infratek** er et system for av-ising av fly ved hjelp av varme (infrarød stråling).

Systemet består av infrarøde paneler som er fyrt med naturgass og installert i et stort, hangar-likt telt med åpninger i begge ender. Når flyet kjøres inn under varmepanelene vil isen smeltes av vingene og flykroppen. Fordelen er at man sparer kjemiske avisingsmidler som f. eks. glykol, som er miljøskadelig og svært dyrt. En ulempe kan derimot være at naturgassen bidrar til CO2-produksjonen, noe som fremstilling og distribusjon av glykol dog også gjør. Interessant nok brukes glykol også i produksjonen av naturgass.

Infratek-systemet finnes på flyplassene JFK og Newark i New York. Et system, til dels sponset av produsenten, ble installert på Gardermoen i januar 2006. Forventningen var at glykolforbruket kunne reduseres med 90 %, men i februar 2007 hadde man fremdeles ikke klart å få systemet i drift.

Referanser
----------

1. ↑  *Infrarød fiasko på Gardermoen*, travelnews.no

Eksterne lenker
---------------

* Radiant Energy Corporation
*Må ikke forveksles med elva Wanganui på Sørøya (New Zealand).*

Elva ved Whanganui City Bridge og Durie Hill.
**Whanganui** er den tredje lengste elva på New Zealand, og den nest lengste på Nordøya.

Geografi
--------

Elva springer ut fra den nordvestre hellingen av Mount Tongariro sentralt på Nordøya. De første 60 kilometerne følger den en nordvestlig retning, før den vender sørover ved småbyen Taumarunui. Den mest spektakulære delen av elva er strekningen mellom Whakahoro og Pipiriki, der den passerer en rekke trange juv gjennom et av Nordøyas største områder av uberørt skog. Mye av dette området er del av Whanganui nasjonalpark. Det er også en rekke stryk på denne strekningen, og det er populært å padle med kajakk mellom Taumarunui og Pipiriki. Whanganui er New Zealands lengst farbare elv; helt opp til Taumarunui.

Bortsett fra broen i Taumarunui er det bare fire broer over elva, alle i byen Whanganui.

Det meste av elveløpet går gjennom områder med sandstein og leire, noe som gir vannet et høyt slaminnhold.

Historie
--------

Elva renner gjennom området til maorifolket *Iwi*, også kjent som *Te Āti Haunui-a-Pāpārangi*, og det var på 1800-tallet en rekke stammekriger om kontroll over elva.
Alexander Hatrick drev en dampskipsrute på elva mellom Whanganui og Pipiriki fra 1892, og den ble forlenget til Taumarunui i 1903. Ruta lagt ned i 1958, da veiene var blitt gode nok.

Det var store flommer i 1904, 1940, 1958, 1965, 1990 og 1998. I 1904 og 1940 ble de laveste delene av byen Whanganui oversvømt. Siden 1972 er noe av Whanganuis kildevann blitt ledet nordover til elva Waikato, som en del av et vannkraftprosjekt.

Referanser
----------

1. ↑  Te Ara. The Encyclopedia of NZ
2. ↑  Landcare Research NZ

Eksterne lenker
---------------

* (en) Whanganui River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
De snødekkede Pangaionfjellene sett fra skogene i Kavala.
**Pangaionfjellene** (gresk: Παγγαίο), homerisk navn **Nysa**, er en fjellkjede i Hellas, omtrent 40 km fra Kavala. Høyeste punkt over havet er 1 956 meter og fjelltoppens navn er Koutra. Egeerhavet ligger sør for fjellene og sletten mellom Filippi og Drama ligger i nord.

Fjellkjeden dekker de sørøstlige delene av prefekturet Serres foruten også den nordvestlige delen av prefekturet Kavala som dekker det meste av fjellene.

Fjellene ligger direkte på tvers av en fruktbar slette fra den antikke byen Filippi (oppkalt etter Filip II av Makedonia, far til Aleksander den store), de er lokalisert mellom elvene Strymon og Xiropotamos, og er dekket av skoger bestående av trær av typen europeisk platan eller orientplatan (*Platanus orientalis*). Kastanjetrær er også utbredt.

Byer i Pangaionfjellene er blant annet jordbruksbyene Nikisiani og Palaiochori. Det dyrkes hovedsakelig tobakk og korn. Palaiochori har ruiner fra en festning fra antikken som står på en høyde med utsikt over byen. Området var viktig da det ble hentet fram gull og sølv fra gruver i området. Den athenske tyrannen Peisistratos ble landsforvist og dro til dette området. Gullforekomstene var såpass rike at bystaten Athen anla en koloni i år 465 f.Kr. i et område som kalles Ennea Hodoi («Ni veier»). Kolonistene ble massakrert av trakere og den ble forlatt, men athenerne kom tilbake til området og grunnla den langt større kolonien Amfipolis.

Kommunen Pangaio har fått navn etter fjellkjeden og setet for kommunen er byen Eleftheroupoli.

Referanser
----------

1. ↑  (en) Mont Pangaion *Encyclopædia Britannica*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pangaion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder av flora i Pangaion Arkivert 2. oktober 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***What Happened to Father?*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av C. J. Williams.

Handling
--------

For å betale tilbake sin økende gjeld, skriver en far en komisk opera som får navnet Frolic of the Frogs. Stykket hans får økonomisk støtte fra Carelton Bayne, som er interessert i hans yngste datter. På operaens åpningsdag skal Fredericka, den eldste datteren hans, gifte seg. Men når faren hennes mottar en telefon som forteller at en av skuespillerne under operaen hans skal erstattes av en av Baynes tidligere elskere, forlater faren bryllupet og skynder seg til teateret.

Men han klarer ikke å forhindre at både den mannlige og kvinnelige hovedrollen ikke skal være med under opptredenen likevel. Han trer derfor inn som en av hovedrollene, etter alt for lite øvelse, men han blir kraftig buet på av publikum. Det skjer deretter en rekke eventyr og misforståelser før faren og resten av familien hans kan gjenforenes under datterens bryllup.

Skuespillere
------------

* Bernice Berner
* Frank Daniels
* John Hollis
* Adele Kelly som Fredericka
* Frank Kingsley som Mortimer

Referanser
----------

1. ↑  WHAT HAPPENED TO FATHER?

Eksterne lenker
---------------

* (en) *What Happened to Father?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *What Happened to Father?* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *What Happened to Father?* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *What Happened to Father?* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Metakromatisk leukodystrofi**, forkortet **MLD**, er en sjelden og dødelig stoffskiftesykdom. Leukodystrofier (også kalt hvit substans-sykdommer) påvirker vekst og/eller utvikling av myelin, fettstoffet som fungerer som en isolator rundt nervefibre i sentralnervesystemet og det perifere nervesystemet.

Årsak
-----

MLD er direkte forårsaket av mangel på enzymet *Arylsulfatase A*. I nesten alle tilfeller er dette en medfødt defekt, og uten dette enzymet, vil sulfatider hope seg opp og ødelegge myelinlaget i nervesystemet. Uten dette kan nervene i hjernen ikke fungere optimalt. Sulfatider vil også samles opp i andre organer og påvirke funksjoner i disse.

Genetikk
--------

Sykdommen er recessivt arvelig og er definert som en defekt på kromosom nr. 22. Det er mulig å diagnostisere sykdommen ved fostervannsprøve eller morkakeprøve og det tilbys genetisk veiledning i Norge til familier som er bærere av sykdommen. I gjennomsnitt fødes det ca. 1 barn pr. år i Norge med sykdommen.

Symptomer og prognoser
----------------------

Det er definert 3 varianter av sykdommen etter hvordan symptomene utvikler seg:

* *Den sen-infantile form* som inntrer etter at barnet er fylt 1 år. Symptomene er forsinket utvikling av språk og gange, og etterhvert tap av ervervede motoriske og intellektuelle ferdigheter. Dette er den mest utbredte variant og er normalt dødelig innen måneder eller få år.

* *Den juvenile form* har samme forløp som den sen-infantile form, men inntreffer senere (3-10 årsalder) og har langsommere utvikling. Pasienten vil også kunne leve flere år med sykdommen.

* *Den adulte form* inntreffer etter fylte 16 år og er den mildeste form. Symptomene er også her tap av motoriske og intellektuelle ferdigheter, og vil i tidlig stadium oppfattes som personlighetsforstyrrelse og kunne forveksles med psykisk sykdom.

Pasientene kan også utvikle epilepsi, spasmer, og pustebesvær.

Behandling
----------

Sykdommen er uhelbredelig etter dagens medisinske definisjoner, men ved behandling er det gode muligheter for å redusere symptomene. Sterke smerter dempes med morfin og antiepileptikum kan forebygge spasmer. Tidlig diagnose vil også kunne forsinke sykdomsutviklingen noe.

I noen få tilfeller har benmargstransplantasjon stoppet utviklingen av sykdommen for pasienter med juvenil eller adult form.

Barn som rammes av MLD vil etter kort tid bli pleietrengende. I senere stadier kan det også være nødvendig med respirator og gastrostomi for å opprettholde livsfunksjonene.

Pågående forskning på sykdommen inkluderer stamcelleforskning, genterapi og kunstig tilførsel av enzymer.

Eksterne lenker
---------------

* *Metakromatisk leukodystrofi*, Frambu - senter for sjeldne funksjonshemninger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Norske Dimmu Borgir i 2005
**Tuska Open Air Metal Festival**, er en finsk musikkfestival, ofte kun kalt **Tuska** (*smerte*, *lidelse*), og er den største heavy metal-festivalen i Norden.

Festivalen startet i 1998 og har gradvis økt i størrelse med tiden. Fra 2001 til 2010 har festivalen blitt holdt i Kaisaniemiparken midt i Helsingfors. I 2011 blir festivalen holdt på Suvilahti i Sörnäinen, Helsingfors. 

I 2005, 2006, 2008 og 2010 var alle billetter utsolgt og over 36 000 publikummere var til stede for å se og høre 32 artister på det meste.

Av norske artister har blant annet disse opptrådt: Kvelertak, Enslaved, Satyricon, Immortal, Dimmu Borgir, Emperor og Gorgoroth. 

Andre anerkjente artister av internasjonal størrelse har vært blant andre: Celtic Frost, Venom, Accept, Dio, Nightwish, Bruce Dickinson, Type O Negative, Kreator, Morbid Angel, Slayer, Cannibal Corpse, Suicidal Tendencies, W.A.S.P. Testament, Megadeth og Kamelot.

  


Tuska Open Air Metal Festival i Kaisaniemi 2010

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Tuska Open Air Metal Festival – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En N hann-kontakt
En **N-kontakt** er en koaksialkontakt som ofte brukes for profesjonelle applikasjoner og på måleutstyr for radiomålinger. Den er vesentlig større enn SMA-kontakten og brukes når det kreves bedre mekanisk robusthet og/eller mulighet til å tåle høyere signaleffekt. På spektrumanalysatorer og nettverksanalysatorer finner man ofte en N-kontakt for å koble til målekablene. Den er også vanlig på antenner.

Dette var en av de første kontaktene som var i stand til å bære signaler på mikrobølge-frekvenser. Den ble oppfunnet i 1940-årene ved Bell labs av ingeniøren Paul Neill - derav bokstaven N i navnet .

Kontakten ble først konstruert for å kunne bære frekvenser opp til 1 GHz. Moderne N-kontakter klarer allikevel stort sett fint opp mot 11 GHz, mens enkelte presisjonskontakter klarer opp mot 18 GHz.

Det finnes to hovedvarianter av N-kontakten der den ene har en karakteristisk impedans på 50 ohm, mens den andre har en karakteristisk impedans på 75 ohm. 50 ohm-varianten er definitivt den vanligste. Hvis man kobler disse to variantene sammen med hverandre, kan man skade kontaktene. Uheldigvis er de ofte dårlig merket.

Effekt
------

Kontakten tåler mer effekt ved lavere frekvenser. Typisk tåleevne er 5000 W ved 20 MHz og 500 W ved 2 GHz. Maksimal anbefalt spenning er 1000 V RMS ved lave frekvenser. Det er allikevel ikke uvanlig å operere kontaktene på maksimalt en femtedel av disse verdiene i applikasjoner hvor man har behov for at det fungerer over lenger tid.

Referanser
----------

1. ↑  «Paul Neill (1882-1968) - Find A Grave Memorial». *www.findagrave.com* **(engelsk)**. Besøkt 20. desember 2020.
**Sjøstjernene** er en klasse av pigghuder som finnes i alle hav. Det fins ca. 2 000 ulike arter.

De har vanligvis femkantet symmetri, men kan ha opptil omkring 20 armer. Ytterst på hver arm sitter ett øye, som kan oppfatte lys. Hvis én arm går tapt, vokser en ny ut igjen.

Sjøstjernen puster og urinerer gjennom huden, og på undersiden har den mange små tubeføtter i form av sugekopper som gjør den i stand til å flytte seg og feste seg på underlaget. Den har også smaksløkene på undersiden, så den smaker på alt den passerer over. Finner den mat, kjenner den smaken med kroppen. Den spiser ved å gulpe opp magesekken og tømme fordøyelsessaft over maten.

Sjøstjernens Kjønnsåpninger sitter mellom armene, og tømmer ut egg og sperm (ytre befruktning). Larvene ser ut som en bittesmå sjøstjerner med fallskjerm. Stort sett er sjøstjerner særkjønnede, men noen er hermafroditter. Noen kan produsere mer enn to millioner egg på én gang.

En rekeart på Hawaii, *Harlequin-shrimps*, har spesialisert seg på sjøstjerner. De samarbeider om å dra en fanget sjøstjerne inn i rekehulen, der de begynner å spise av en arm snart vokser ut igjen. En sjøstjerne blir derfor en slags fornybar ressurs som kan holde dem lenge med mat, og Harlekin-reker kan mate fangen slik at den fungerer som matlager lengst mulig.

Sjøstjernen kan låse skjelettet sitt når det passer seg slik. Straks den har klart å lage en glipe i blåskjell den prøver å åpne, låses skjelettet så den ikke trenger bruke mer kraft for å holde blåskjellet åpent. Så klemmer sjøstjernen magesekken sin inn i glipen og tømmer fordøyelsessaft ut over offeret, som fordøyes i levende live.

I Norge finnes omkring 50 arter. Mest alminnelig langs norskekysten er korstrollet, som har fem armer og kan ha en diameter på opptil 60 cm. En annen type er solstjerner, med 9–12 armer.

Sjøstjerner spiser små dyr, som muslinger. Noen kan også ta små fisk.

Referanser
----------

1. ↑  Ingvild Rishøi: «Stjerner i sikte», *Dagens Næringsliv* 4. august 2021
2. ↑  Harlekin-reker og sjøstjerner
3. ↑  Ingvild Rishøi: «Stjerner i sikte», *Dagens Næringsliv* 4. august 2021

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sjøstjerner* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *sjøstjerner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sjøstjerner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sjøstjerner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sjøstjerner* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sjøstjerner* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *sjøstjerner* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *sjøstjerner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Asteroidea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Starfish* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Asteroidea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NDL **·** BBC Things
 |
| Riachuelo-slaget |
| --- |
| Konflikt: Trippelalliansekrigen |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 11. juni 1865 |
| Sted | Elven Paraguay i Argentina27°33'44"S 58°50'21"V |
| Resultat | Viktig seier for de allierte |

 |
| Stridende parter |
| Paraguay | Trippelalliansen (Argentina, Brasil og Uruguay) |
| Kommandanter og ledere |
| Kommandør Pedro Ignácio Mesa | Admiral Francisco Manuel Barroso |
| Styrker |
| 7 skip (36 kanoner) og støtte fra landstyrker | 9 skip (59 kanoner) |
| Tap |
| 400 døde, hundrevis sårede og forsvunne | 123 døde, 124 sårede og forsvunne |

**Sjøslaget ved Riachuelo**, eller bare **Riachuelo-slaget**, ble utkjempet den 11. juni 1865 ved breddene av elven Riachuelo, en sidestrøm av elven Paraguay, i provinsen Corrientes, Argentina.

Slaget er ansett av militærhistorikere som en av de viktigste slagene under trippelalliansekrigen (1864–1865). På slutten av 1864 hadde Paraguay vunnet en rekke slag, men den 11. juni 1865 snuddekrigslykken, med Brasils seier, dette til fordel for de allierte.

Paraguays flåte var før slaget kun en brøkdel av Brasils. Den ankom Humaitá om morgenen den 9. juni. Paraguays president Francisco Solano López forberedte seg på å angripe skipene ved Riachueloelven til støtte for de alliertes landtropper. Åtte skip og seks flåter med kanoner, totalt 36 kanoner, angrep den brasilianske skvadronen som hadde 59 kanoner. Paraguay planla å utføre angrepet i morgentimene for å utnytte overraskelsesmomentet til sin fordel, dette for å utjevne forskjellene i våpenmengden. Motortrøbbel forårsaket en forsinkelse i angrepet og flåten kom derfor til Riachuelo ved 9-tiden i dagslys.

De paraguayanske kommandørene klarte å lokke de brasilianske skipene mot breddene av elven, hvor de hadde problemer med å manøvrere, for å lede skipene inn i sandbankene. Dette hjalp dessverre ikke mot den overlegne brasilianske ildkraften som ved ett-tiden på dagen hadde vunnet slaget. Tre av åtte paraguayanske skip var sunket før retretten.

De paraguayanske tapene er ikke kjent. Brasilianske hadde et tap på 247 menn (selv om noen kilder sier at antallet kan ha vært opptil 750). Det paraguayanske forsøket på å kontrollere Paranáelven hadde slått feil; tapene ved Riachuelo ble fulgt av tap på land, og i 1870 led Paraguay et totalt og ødeleggende tap.

Brasilianske skip
-----------------

* *Amazonas* (1 050 tonn)
* *Belmonte* (602)
* *Jequitinhonha* 647)
* *Beberibe* (637)
* *Parnaíba* (602)
* *Ipiranga* (325)
* *Araguari* (415)
* *Iguatemi* (406)
* *Mearim* (415)

Paraguayanske skip og tropper
-----------------------------

* *Tacuary* (620 tonn)
* *Igurey* (650)
* *Marquez de Olinda* (300)
* *Salto Oriental* (300)
* *Paraguary* (730)
* *Iporá* (300)
* *Jejuy* (200)
* *Pirabebé* (150)
* *Rangel*
* 2 "chatas" (flåter) (40)
* 5 "chatas" (35)
* landtropper

Eksterne lenker
---------------

* (en) Battle of the Riachuelo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Nordby Idrettslag** holder til på Nordby/Vinterbro i Ås kommune i Akershus. Idrettslaget ble stiftet 13. januar 1946 og har fotball, håndball, vannpolo, idrettsskole og langrenn som hovedaktiviteter. Fotballagene spiller sine hjemmekamper på Nordbybanen, mens håndballagene holder til i hallen i Emily Kirkeruds vei. Styret ledes av Thor Ringstad. Hver av undergruppene har egne styrer.

Klubben er med i SAMK-prosjektet, et fotballprosjekt som involverer klubbene Ås, Nordby, Ski, Oppegård, Langhus og Vestby.

Nordby fotball
--------------

**Nordby Fotballklubb** spiller i røde og grønne drakter og spiller hjemmekampene sine på Nordby Kunstgress. Sander Belle er ansvarlig trener i klubben. I tillegg består trenergruppen av assistenttrener Bjørnar Dahl.

Etter mange år uten noen resultater som er verdt å skrive om, regnes 2011 som året hvor Nordby fikk sin gjenreisning. Daværende spiller, Sander Belle, tok over før høst-sesongen 2011 med seg fikk han Bjørnar Dahl på trenersiden kort tid etter. Nordby landet mitt på tabellen i 8. divisjon den sesongen. Før 2012-sesongen ble det tatt noen raske grep, etter et travelt overgangsvindu ble det hentet inn noen nye "stjerner" til Nordby Kunstgress, samtidig som det kortsiktige målet var å samle en treningsvillig gruppe. De som ble hentet inn for å få fart på poengfangsten fant ut at det å trene var gøy, og endte med å ha det mest treningsvillige mannskapet i nærmiljøet. Nordby rykket opp i 2012 og var ett fattig mål unna finale i kretsmesterskapet.

Foran 2013 sesongen ventes det stadig flere spillere inn, samtidig som ansatte i administrasjonen øker. Blant annet er klubbens målvakt Kjetil Johansen ansatt som KK *(kreativ koordinator)*

Tabellplasseringer

| År | Div | Pos. | Kamper | V | U | T | M+ | M- | P | Notat |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | 8. | **6** | 14 | 3 | 5 | 6 | 34 | 43 | **14** |  |
| 2012 | 8. | **1** | 18 | 15 | 1 | 2 | 59 | 27 | **46** | Opprykk |
| 2013 | 7. | **0** | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | **0** |  |

Eksterne lenker
---------------

* Nettsiden til Nordby IL

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Nordbybråten transittmottak** er et asylmottak i Våler i Østfold, omkring 15 km fra Moss. 

Siden 1990 har det vært ulike former for mottaksdrift på Nordbybråten, avhengig av behovet, ankomstene og politiske føringer. Leiren har stort sett fungert som transittmottak for nyankomne asylsøkere. Flyktningstiftelsen drev transittmottak på Nordbybråten fra 2004 fram til 1. juli 2010 da kontrakten med UDI gikk ut.

Beboerne på Nordbybråten falt da inn under to kategorier:

* Asylsøkere som skulle overføres til et annet europeisk land i henhold til Dublin-samarbeidet.
* Asylsøkere som skulle få søknaden behandlet i Norge, men som ventet på å bli intervjuet av UDI.

Den 24. juli 2008 ble beboerne på Nordbybråten angrepet av 40–50 menn bevæpnet med balltre, macheter og jernrør. 23 personer ble sendt til sykehus med skader, blant dem kvinner og et barn på 11 år. 

Da det i 2009 ble kjent at DSB skulle selge den tidligere sivilforsvarsleiren, anbefalte UDI overfor Justisdepartementet å benytte statlig forkjøpsrett for å beholde leiren til mottaksdrift. Det følger av Justisdepartementets oppdragsbrev til Statsbygg at hensikten med overføringen blant annet er å sikre et visst antall mottaksplasser sentralt på Østlandet på langvarig basis. 

I en første fase skal UDI sette i stand to eksisterende bygninger på tomten. Arbeidet skulle sluttføres i første halvdel av 2012. Statsbygg har ansvaret for alle forhold i tilknytning til søknad og byggeprosesser. Bygningene skal brukes for innkvartering av opp mot to hundre asylsøkere innenfor transittsystemet. 

Statsbygg skal sette opp to nye bygg på tomten. Disse vil ha plass til inntil 400 beboere. Til sammen vil mottaket ha over 500 plasser.

Eksterne lenker
---------------

* Flyktningestiftelsen
Tsitsikammas kystlinje sett fra Nature's Valley. Peak Formosa er det høyeste fjellet øverst til venstre.
**Tsitsikammafjellene** er en fjellkjede som ligger langs kysten i regionen Garden Route i de sørlige provinsene Western Cape og Eastern Cape i Sør-Afrika. Den strekker seg ca. 80 km fra Keurbooms-elven like nord for Plettenberg Bay til Kareedouw Pass i øst i nærheten av byen Kareedouw. Fjellkjeden består nesten utelukkende av Table Mountain sandstein som er svært motstandsdyktig mot erosjon. Peak Formosa er det høyeste punktet i fjellkjeden med en høyde på 1 675 moh. Klimaet i fjellkjeden er svært mildt, med temperaturvariasjoner vanligvis bare mellom 10 °C og 25 °C og nedbørsmengden passerer 1 000 mm pr. år. Dermed er regionen hjem til frodig fynbos og afromontane, tempererte galleriskoger. Snø forekommer enkelte ganger på de høyeste toppene om vinteren. 

Fjellenes topografi er interessant, i og med at fjellkjeden stiger brått oppover fra sør i en tydelig definert linje som går nesten i rett øst-vest-retning ved breddegrad 34° sør. Dette skyldes den svært naturlige fremveksten av Table Mountain sandstein i en antiklinal, foldet berggrunn over det omkringliggende Tsitsikamma-kystplatået.

Regionen
--------

Tsitsikamma nasjonalpark ligger like nord for fjellkjeden, ute på Det indiske hav. Området mellom Tsitsikammafjellene og havet bærer også navnet Tsitsikamma og karakteriseres av noen bondegårder, små bosetninger og tett afromontane (temperert) galleriskog. Denne regionen ligger på et 200 meter høyt platå mellom fjell og bratte klipper som skråner ned mot Det indiske hav. Bloukrans Bridge danner grensen mellom provinsene Eastern Cape og Western Cape, og det er her verdens høyeste strikkhopp utføres. 

*Tsitsikamma* betyr «stedet med mye vann».
***Tsirk*** (originaltittel: *Цирк*) er en sovjetisk film fra 1936, regissert av Grigorij Aleksandrov.

Handling
--------

Orlova spiller en amerikansk sirkus-artist som, etter å ha født en mørkhudet baby (spilt av James Lloydovich Patterson) umiddelbart blir et offer for rasisme, og blir tvunget til å slutte seg til et sirkus. Men hun oppdager etterhvert kjærlighet og lykke i Sovjetunionen. Farens skjebne blir ikke nevnt, men det antydes at han ble lynsjet. Dixon blir tatt under vingen til Franz von Kneishitz, en skummel tysk teateragent hvis bart og væremåte ligner på Adolf Hitler. Kneishitz presser Dixon til å bli hans kjæreste, samtidig som han utnytter henne og slår henne ganske brutalt.

Ved sirkuset i Moskva ansetter sirkusdirektøren Ludvig den arktiske utforskeren Ivan Petrovitsj Martinov for å utvikle et nytt sirkusnummer som skal toppe Dixons tidligere akt. Samtidig har Ludvigs datter Rayetsjka et forhold til kjæresten Skameikin. Til tross for oppdraget sitt blir Martinov forelsket i Dixon, noe som gjør Kneishitz rasende. Dixon ønsker å bli værende i Moskva sammen med Martinov, og sier at hun har funnet lykken igjen. Men Kneishitz krever at Dixon skal reise videre sammen med ham.

Da Kneishitz forsøker å ty til vold for å hindre Dixon og sønnen å forlate ham, kommer publikum og soldater fra den røde armé dem til unnsetning, og filmen ender med at Rayetsjka og Dixon marsjerer sammen i den årlige 1. mai-paraden under bannere med Lenin og Stalins portretter.

Skuespillere
------------

* Lyubov Orlova som Marion Dixon. Skuespiller og sirkus-artist.
* James Patterson som Jimmy, Marions baby
* Sergei Stolyarov som Ivan Petrovich Martinov, sirkus-direktør
* Pavel Massalsky som Franz von Kneisсhitz.
* Vladimir Volodin som Ludvig.
* Yevgeniya Melnikova som Rayechka.
* Aleksandr Komissarov som Skameikin
* Nikolai Otto som Charlie Chaplin

Referanser
----------

1. ↑  Этот безумный «Цирк». Что окружало фильм Александрова
2. ↑  Цирк

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tsirk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Tsirk* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Tsirk* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Tsirk* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tsirk* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Tsirk* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Tsirk* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Tsingy de Bemaraha naturreservat** (gassisk: *Tsingin'ny Bemaraha*) på Madagaskars vestkyst er naturreservat siden 1927, et verdensarvområde siden 1990, og deler av området er siden 1997 nasjonalpark. Nasjonalparkdelen ligger i sør, og utgjør 666 km². Naturreservatet som utgjør den nordlige delen utgjør 853 km². 

Lemurarten fingerdyr (*Aye-Aye, Daubentonia madagascariensis*) finnes i parkenParkens geografi er slående, med steile canyoner, kalksteinsskoger og bratte klipper. Høyden varierer fra 150 til 700 moh, og parken ligger 60-80 km fra kysten. På grunn av størrelsen og det relativt lave trykket av menneskelig aktivitet, er dette uten sidestykke det viktigste naturfredningsområdet på vest-Madagaskar. Plante- og dyrelivet i parken er lite dokumentert, men omfatter flere typer lemurer. 

Begrunnelsen for verdensarvstatus var naturområder av usedvanlig karakter, og habitat for truede arter.

Eksterne lenker
---------------

* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*
* Artikkel i National Geographic Magazine

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Botlektunnelen** ligger sørvest for Rotterdam by i den nederlandske provinsen Zuid-Holland. Den ble bygget for å overta rollen til Botlekbroen som ble bygget i 1956.

Gjennom tunnelen under elven Oude Maas er riksvei *A15* mellom Rotterdam og Europoort lagt. Gjennom Botlektunnelen går all slags veitransporter, med unntak av transporter av farlige stoffer. Disse må fremdeles bruke Botlekbroen.

Design og byggeteknikk
----------------------

Tunnelen består av to rør, hvert med tre filer. Mellom disse to ligger et ekstra, smalere rør som kan brukes i nødstilfeller. Tunnelens lukkede del er utført som en synketunnel, bygget opp av 5 elementer (fire 115 meter lange og en på 87,5 meter) som er 30,9 meter brede og 8,95 meter høye. Innkjørslene i begge ender ble bygget ved at tørrdokker ble laget på stedet. Innkjørselen på vestsiden er 320 meter lang, mens den østlige er 530 meter.

Byggestart var i 1975, og elementene ble bygget i samme dokk som elementene for Beneluxtunnelen som ble ferdigstilt i 1967. Til byggeforberedelsene hørte mudring av byggedokken. Byggingen av tunnelelementene begynte 1. juni 1976.

Forberedelser treffes for å øke veinettets kapasitet ved å anlegge en Botlektunnel til («Tweede Botlektunnel»). Et definitivt vedtak er ikke gjort, undersøkelser pågår for å se om det er mulig. Videre må finansieringen av den klargjøres.

For Betuweruten ble en jernbanetunnel bygget, Botlekjernbanetunnelen som ble tatt i bruk i 2006.

Kilder
------

* Stiksma, K. (ed.), *Tunnels in the Netherlands, underground transport connections*, Ministerie van Verkeer en Waterstaat, Den Haag 1987
**Utenrikspolitikk** er den politikk en stat fører overfor andre stater, med den hensikt å ivareta sine interesser. Gjennom utenrikspolitikken sikter staten mot å oppnå sikkerhetsmål, velferdsmål og ideologiske mål.

En stats utenrikspolitikk kommer til uttrykk på flere måter. Dels uttrykkes den eksplisitt gjennom deklarasjoner og offisielle uttalelser av makthaverne. Dels inngås overenskomster med andre stater om den politiske agendaen, for eksempel gjennom FN eller EU. I tillegg kommer flere uformelle kanaler, som kan være minst like viktige for landenes relasjoner.

Den utenrikspolitiske beslutningsprosessen skjer som regel i et utenriksdepartement som ledes av en minister, og har en forvaltning av politiske rådgivere og embedsmenn. Til utenrikspolitikken hører også representasjon i andre land, under hvilken diplomater inngår. Ambassader organiseres under statssjefen og regjeringen i det land som representeres. Internasjonale organisasjoner har i praksis stor betydning for utenrikspolitikken, for eksempel gjennom å øve innflytelse på opinionen. Andre viktige aktører er media og forskere i visse akademiske emner.

Se også
-------

* Diplomati
* Utenriksdepartementet
* Norsk utenrikspolitisk institutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
Fra den tyske krigskirkegården i Botn
**Botn tyske krigskirkegård** ved Rognan i Nordland er anlagt der Botn fangeleir lå under 2. verdenskrig. Her ligger tyske soldater som falt i Nord-Norge under 2.verdenskrig begravet. Gravstedet ligger om lag en kilometer fra E6 nordøst for Rognan ved siden av Botn jugoslaviske krigsgravplass.

Etter frigjøringen ble det bestemt at alle tyske begravelser av soldater i Nord-Norge skulle samles på Botn tyske krigskirkegård, i et område som tidligere var fangeleir for jugoslaviske og sovjetiske krigsfanger. 4 730 tyske soldater er begravet her. Flyttingen ble gjennomført i 1954.

Et eksempel er de falne fra slagskipene «Scharnhorst» og «Tirpitz» ble først begravet ved den tyske Elverhøy æreskirkegård på toppen av Tromsøya. I 1954 ble de gravlagte flyttet, og et tysk monument ble gravd ned. Seinere er dette flyttet til Botn tyske krigskirkegård.

Et unntak er falne fra kampene i Narvik; disse ligger på Narvik kirkegård.

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑   arkitekturguide uit
2. ↑  Kulturminnesøk.no
3. ↑  Hanssen, J: Den tyske krigskirkegården på Elverhøy, Artikkel i Tromsø, 2010. Luftfoto 1952, 1956

Eksterne lenker
---------------

* Wikimedia Commons
* arkitekturguide uit
En ramme fra Locost.
En **byggesettbil** (engelsk *kit car*) er et kjøretøy som selges i deler og kan monteres av kjøperen. Ofte hentes større mekaniske deler som for eksempel motor og girkasse fra et donorkjøretøy eller kjøpes ferdig fra andre produsenter. Det varierer hvor komplette forskjellige byggesett er.

Mange byggesettbiler er laget for å etterligne kjente sportsbiler, og bilen kan da kalles en **replikabil**. Dette var særlig populært på 1970- og 1980-tallet.

Statens vegvesen skiller mellom **byggesett** fra produsenter og **amatørbygg** (selvbygd bil) som er helt egne konstruksjoner.

Galleri
-------

* Fiberfab FT Bonito, et byggesett basert på VW Boble.Fiberfab FT Bonito, et byggesett basert på VW Boble.
* 1972 Sterling Nova1972 Sterling Nova
* Robin Hood kit carRobin Hood kit car
* Saker GTSaker GT
* Radical SR8Radical SR8
* Ultima GTRUltima GTR

Se også
-------

* Amatørbygd fly

Referanser
----------

1. ↑  BilNorge.no // 11-10-2017 // 14:07, Jon Winding-Sørensen // Bilverden //. «Meningsfull hobby for mørke vinterkvelder». *www.yrkesbil.no*. Arkivert fra originalen 17. oktober 2020. Besøkt 10. oktober 2020.
2. ↑  Dette er egentlig en VW Boble fra 1973 | ABC Nyheter
3. ↑  «Godkjenning av amatørbygg». *Statens vegvesen*. Besøkt 10. oktober 2020.
Utgangshastighet for kuler med ulik masse avfyrt fra samme våpen. Figuren viser at økende kulevekt gir lavere hastigheter.
**Utgangshastighet** (også kalt **munningshastighet**) er den hastigheten et prosjektil har når det forlater våpenets munning. Utgangshastigheter ligger mellom ca. 240 m/s for noen pistoler og eldre patroner og 1 200 m/s i moderne rifler med høyytelses patroner, slik som .220 Swift og .204 Ruger. Moderne stridsvogner med APFSDS-prosjektiler har en utgangshastighet på rundt 1 800 m/s. Den sistnevnte hastigheten ligger nær grensen som er oppnåelig med kjemiske brennstoffer. Hastigheten til et prosjektil er størst ved munningen og minker gradvis på grunn av luftmotstand. Utgangshastigheten er vesentlig avhengig av prosjektilvekt, kruttgassens trykk og løpets/rørets lengde. Utgangshastigheten har innvirkning på skuddvidde, prosjektilbanens form, treffsikkerhet og prosjektilets gjennomslagskraft. 

I konvensjonelle våpen bestemmes utgangshastigheten av kvaliteten (brennhastighet, ekspansjon) og mengde brennstoff, prosjektilets masse og lengden på løpet. Et sakte brennende drivstoff krever et lengre løp for å brenne fullstendig, men kan på den andre siden bruke et tyngre prosjektil. Et raskt brennende drivstoff kan akselerere et lettere prosjektil til større hastigheter hvis den samme mengden drivstoff benyttes. I et våpen er trykket som kommer fra forbrenningsprosessen den begrensende faktor for prosjektilhastigheten. En balanse mellom drivstoffets kvalitet og kvantitet (mengde), prosjektilmasse og løpslengde må være til stede dersom både sikkerhet og optimal ytelse skal oppnås. 

Lengre løp gir kraften fra drivstoffet mer tid til å «dytte» og akselerere kulen. Av denne grunn gir lengre våpenløp generelt større hastigheter dersom alt annet er likt. Ettersom kulen beveger seg nedover løpet minker imidlertid gasstrykket fra drivstoffet bak kulen. Gitt et langt nok løp, vil det eksistere et punkt hvor friksjon mellom kulen og løpet (og luftmotstanden) vil være lik kraften fra gasstrykket bak den, og fra det punktet vil kulens hastighet avta. 

Store skipskanoner og skipsartilleri vil ha et forhold mellom lengde og diameter på mellom 38:1 og 50:1. Dette lengdeforholdet maksimerer prosjektilhastigheten. Det er stor interesse i å modernisere sjøvåpen ved bruk av elektrisk drevne skinnekanoner (*rail guns*), som overgår begrensningene nevnt over. Med skinnekanoner oppnås en konstant akselerasjon i enhetens fulle lengde, noe som i stor grad bidrar til økt utgangshastighet. Det er også en betydelig fordel at slike våpen ikke trenger å bære eksplosivt drivstoff, og selv prosjektilets indre ladninger kan elimineres på grunn av den store hastigheten – prosjektilet blir strengt tatt et kinetisk våpen.

Se også
-------

* Skytevåpen
* Indreballistikk
* Munningsenergi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Calopus*** er en slekt av lange og slanke biller som vanligvis er lite sklerotiserte, dvs. myke. De voksne billene kan ofte finnes på blomster, mens larvene lever inne i plantestengler eller i morken, død ved. Det er kjent én art fra Norge.

Utseende
--------

Middelsstore (15 – 21 mm), slanke biller, kroppen vanligvis mer eller mindre myk. På farge er de gjerne brunlige eller brokete. Oversiden er fint og kort hårete. **Hodet** er ganske lite, med utstående, nyreformede fasettøyne. Antennene er 11-leddete, sagtakkede, og omtrent så lange som kroppen. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, mye smalere enn dekkvingene, hvelvet, ofte med knøler eller groper. **Dekkvingene** er langstrakte og parallellsidige, vanligvis myke, ofte med lengdefurer eller opphøyde ribber. **Beina** er lange og slanke, hos mange arter er hannenes baklår sterkt fortykkede og bakleggene krumme. For- og mellomføttene har fem ledd, bakføttene fire. **Larvene** er langstrakte og tynnhudete.

Levevis
-------

Bløtbukkenes larver lever enten inne i plantestengler eller i fuktig, råtten, død ved. Av de norske artene lever den store arten *Calopus serraticornis* i soppangrepet trevirke, som døde stokker av ulike treslag, men de kan også forekomme i gjerdestolper og råttent bygningstømmer. De rører ikke friskt tømmer og gjør dermed ikke noen skade der det ikke er betydelige råteskader fra før. De voksne billene finner man ofte på blomster, særlig i kurvplantefamilien, der de spiser pollen. De er aktive i solskinn.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Bløtbukker**, Oedemeridae Latreille, 1810
					- Underfamilien **Råtebløtbukker**, Calopodinae Costa, 1852
						* Slekten ***Calopus*** Fabricius, 1777
							+ *Calopus angustus* LeConte, 1851
							+ *Calopus serraticornis* (Linnaeus, 1758) – største europeiske art, 20 mm, med sagtakkede antenner, finnes i Norge

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.
* Zahradnìk, J. og Chvála, M. 1991. *Teknologisk forlags store bok om insekter*. N.W. Damm. Om bløtbukker, side 324-325.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Calopus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Calopus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Calopus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Calopus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Calopus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Calopus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Calopus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Calopus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata