recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Kåres Nam-Nam-bok*** (1974) er en kokebok, utgitt av Kåre Siem på forlaget Cappelen og illustrert av Ellen Auensen (født 1944). 

Den har undertittelen «Primitiv minikokebok for de absolutte nybegynnere, duster og kløner» og inneholder oppskrifter på retter som speilegg, biff, svinekotelett og stekt flesk. Oppskriften på raspeball var godkjent av Arthur Klæbo.

Boken ble av ernæringsfysiolog og slankebokforfatter Marianne Rykke kritisert for å mangle den måletekniske presisjon og detaljeringsgrad som forordet kunne gi inntrykk av.

Referanser
----------

1. ↑  Siems erfaringer ved steking av egg er ytterligere beskrevet i Per A. Borglunds artikkel *Legg til en klype salt* i Aftenposten den 31. mars 2010.
2. ↑  Haz. *Han spiser speilegg med pasjon* i Aftenposten den 1. november 1974.
3. ↑  Magnus Rustøy og Trond Hjerpeseth, *Det fødes stadig nye forfattere av kokebøker* i Aftenposten den 18. januar 1975.

Eksterne lenker
---------------

* Kåre Siem (1974). *Kåres nam-nam-bok: (primitiv minikokebok for de absolutte nybegynnere, duster og kløner)*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202031036.

Portal: Litteratur
«Bootleg» har flere betydninger.
Kassetten bidro til økt distribusjon av bootlegs på 1980-tallet.
En **bootleg** er en uoffisiell musikkinnspilling som distribueres uten økonomisk fortjeneste for artisten, med eller uten artistens samtykke. En bootleg inneholder uutgitt materiale som ikke er tilgjengelig gjennom kommersielle kanaler, og skiller seg derfor fra piratkopiering, som er distribusjon av kommersielt tilgjengelig materiale. Bootlegs distribueres typisk gjennom platemesser, bruktbutikker og internett.

Bootlegs kan typisk inneholde opptak fra konserter, studioopptak fra en pågående albuminnspilling, eller studiomateriale som det ikke er plass til på et album.

Begrepet «bootleg» blir også brukt om generelle kopivarer.

Etymologi
---------

Opprinnelig var *bootleg* et amerikansk uttrykk for smuglersprit. Uttrykket oppsto ganske enkelt fordi mange smuglet spriten i støvelskaftet. Årsaken til at det oppsto i forbindelse med illegale musikkutgivelser, er at det opprinnelig dreide seg om konsertopptak gjort med utstyr som ble smuglet inn på konsertene samme sted.

Referanser
----------

1. ↑  «bootleg». *Wiktionary* **(engelsk)**. 24. desember 2021. Besøkt 1. januar 2022. «To make, transport and/or sell an illegal version or copy of a copyrighted product.»
2. ↑  Ayto, John (1993). *Dictionary of Word Origins*. New York: Arcade Publishing.

Litteratur
----------

* Heylin, Clinton (1994): *The Great White Wonders: The Story of Rock Bootlegs*. Viking Press. ISBN 0-670-85777-7
* Heylin, Clinton (2004): *Bootleg! The Rise & Fall of the Secret Recording Industry*. Omnibus Press.
* Thompson, Dave (2002): *A Music Lover's Guide to Record Collecting*. Backbeat Books. ISBN 0-87930-713-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** Munzinger **·** Munzinger
 |
Et par tilhørende *Datu*klassen, avbildet i *Boxer Codex gta 1500-tallet.*
En **datu** eller **datto** var en stammehøvding og leder av et lokalt fellesskap på Filippinene, og tildels i andre land innen den malayiske kulturkrets. Tittelen ble og blir til tider brukt flere steder utenfor Filippinene, som i Malaysia, Brunei og Indonesia.

Ordet *datu* er utledet fra det gammelmalayiske begrep *dato* eller *datok*, som er en herskertittel.[] Sammen med *maharlika*ene, *timawa*ene og *alipin*ene utgjorde *datu*ene kastesystemet i det middelalderske Sørøst-Asia.[]

Før spaniernes ankomst til de filippinske øyer på 1500-tallet hadde de lokale fellesskap på øyene, det såkalte barangay eventuelt *dulohan*, en *datu* som leder.[] De lokalsamfunn som ble ledet av en datu, bestod normalt av bare noen titalls familier.[] Bare sjeldent var en barangay større. I den sørlige del av Filippinene var situasjonen en annen, der to sultanater ble ledet av en sultan eller rajah. Titlene datu, sultan og rajah er i fortsatt bruk i den sørlige del av Filippinene for å betegne den lokalt herskende klasse. Ordet *datu* er avledet fra det malayiske ordet *dato,* også skrevet *datto,* eller *datuk*; begge adelstitler til malayer.

Bruk i moderne tid
------------------

I de fire nevnte land finnes det fortsatt noen fyrstelige ledere eller folk av fyrstelig bakgrunn som kalles *datu*er.[] Og iMamalysia benyttes tittelen *datuk seri* for mannlige medlemmer av det palaysiske parlament (*Dewan Rakyat*).[]

Litteratur
----------

* Oppslagsordet *barangay* i *Enciclopedia Universal Ilustrada Europea-Americana*, Madrid: Espasa-Calpe, S. A. 1991, Vol. VII, p.624

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Dato-tids-gruppe** (**DTG**) er en NATO-standard for representasjon av dato og klokkeslett eller en angivelse av dato og klokkeslett i henhold til denne standarden.

Representasjonen starter med seks sifre, fulgt av et suffiks som angir tidssonen, og tre bokstaver som angir måneden. Ytterligere to sifre kan brukes til å angi årstallet.

| Format |
| --- |
| **ddhhmmZMMMyy** |

De to første sifrene angir dag i måneden; de to neste angir klokketimen; det tredje paret av sifre angir minuttet. Tidssonen angis i forhold til UTC; *Z* angir selve UTC; *A*­–*I*,*K*–*M* angir UTC+1 til UTC+12; *N*–*Y* angir UTC-1 til UTC-12; *J* angir lokal tid. Månedene angis med de tre første bokstavene fra deres respektive engelske navn, og året, om det er oppgitt, angis med de siste to sifrene fra årstallet.

DTG-en står normalt plassert i headingen på en beskjed; den kan, dersom den er unik for hver beskjed, bli brukt som identifikasjon på hver beskjed. 

I Norge er også DTG benyttet i fellessambandet hos nødetatene; den forekommer da i forkortet utgave der måned og år ikke er tatt med.

|  |  |
| --- | --- |
| Eksempel | **271913Anov08** |
| ISO 8601 | 20081127T1913+01 |
| Norsknormaltid | 27. november2008, 19:13 |

Se også
-------

* ISO 8601

Referanser
----------

1. ↑  *NATO glossary of terms and definitions* (AAP-6) [PDF] – side 71
2. ↑  U.S. Naval Observatory: *World Time Zone Map* Arkivert 7. desember 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Sunndal kommune: Felles sambandsreglement for nødetatene [PDF] – side 17

Eksterne lenker
---------------

* (no) Dato-tids-gruppe i Store norske leksikon
**Moffen** er en øy som ligger nord for utløpet av Wijdefjorden på nordsiden av Spitsbergen på Svalbard. Øya er helt flat og er derfor lett tilgjengelig for sjøpattedyr. Øya er et særlig viktig hvileområde for hvalross, som finnes i store kolonier på øya. Øya er også en viktig hekkeplass for fugler.

Hvalross
Øyas totale areal er ca. 4,8 km². Høyeste punkt omtrent 2 moh.

Navnet kommer av det nederlandske *Moffen* som er et nedsettende ord for tyskere (Jansz 1651), eller tysk *Muffen* (Martens, 1675).

Hele øya er inkludert i Moffen naturreservat og er en del av Nordvest-Spitsbergen nasjonalpark.

Det er ferdselsforbud på øya i perioden 15. mai – 15. september, inkludert en 300 meter lang sone ut i sjøen regnet ved lavvann.

Hvalrossene og plasseringen rett nord for 80° gjør Moffen til et populært mål for cruiseskip langs Svalbard-kysten, men på grunn av ferdselsforbudet må de holde seg litt på avstand.

Referanser
----------

1. ↑  Verneområder med ferdselsforbud[*død lenke*] – brosjyre fra Sysselmannen, 2010. (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Moffen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Eva Koren** (født 1913 i Oslo) var en pioner i sosialt arbeid i Norge. Karrieren hennes begynte med en sosialarbeiderutdanning, fullført i 1935. Seinere tok hun to års barnevernsutdanning, og arbeidet som barnehagelærer før hun tok sykepleieutdanning i 1943. Koren ble sykehuskurator ved Ullevål sykehus, og var med på å danne fagforeningen Sykehuskuratorenes forening i 1948.

Etter hvert som sosialmedisin ble etablert som fag, med opprettelsen av Institutt for Sosialmedisin ved Universitetet i Oslo i 1951, ble Koren engasjert i undervisningen der, helt fram til hun gikk av med pensjon. 

Koren mottok Kongens Fortjenestemetalje i gull i 1975.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Koren, Eva 1913-2006, viaf.org, besøkt 2. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Johannesdottir, Helga. 2006: Eva Koren – en pioner i sosialt arbeid. Om profesjonsutvikling i et historisk perspektiv. Nordisk sosialt arbeid 01/2006 (Volum 26)
* Strøm, Axel, Marthinsen, Arne og Eva Koren. 1955: Veileder i sosialmedisin. Oslo. Universitetsforlaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Eva Kviig Mohn** er en fiktiv skikkelse i nettserien *Skam* og hovedfiguren i første sesong. Karakteren ble spilt av Lisa Teige, som fikk god kritikk for rolleskildringen i serien.

I serien
--------

I første sesong er Eva ei usikker jente. Hennes eneste venner er Jonas, kjæresten, og hans bestevenn Isak Valtersen. Hun klarer ikke å stole på Jonas og er redd for å bli forlatt av han til fordel for ei anna jente. I sinne og frustrasjon hooker hun med tredjeklassegutten Christoffer. Hun angrer og søker til Isak for råd, men Isak går bak ryggen hennes og sprer ryktet til hele skolen. Etter hvert bestemmer Eva seg for at hun må finne ut hvem hun er og hva hun mener på egen hånd. Hun gjør det slutt med Jonas, men de forblir venner. Eva tar også et oppgjør med eks-bestevenninna Ingrid.

Videre, i andre sesong, hooker hun rundt med noen gutter uten å helt slå seg til ro. Hun blir litt lei seg da hun finner ut at Jonas har fått seg en ny kjæreste, og Eva opplever igjen å bli usikker på Jonas. I tredje sesong er Eva mer i bakgrunnen, og man får egentlig ikke noe innblikk i livet hennes. I siste episode av sesong 3, på Kosegruppas juleavslutning, sier Isak unnskyld til Eva for at han gikk bak ryggen hennes.

I den fjerde sesongen er Eva kritisk til sammenslåingen av hennes gjeng og PepsiMaks-gjengen (russebussgjengen til eks-bestevenninnene hennes). Hun vet at disse jentene er falske og manipulerende. I slutten av fjerde sesong ligger Eva med Jonas igjen. Etter dette kommer Christoffer hjem fra militæret, og Eva får litt dårlig samvittighet fordi hun lå med Jonas og nå ligger med Christoffer. Eva avslår Christoffer da han hinter til at han vil bli kjærester med henne. I siste episode på Eid-festen til Sana faller Christoffer for førsteklassingen Emma. Eva og Jonas ender opp med å hooke. I løpet av fire sesonger utvikler Eva seg fra å være usikker til å bli mer sikker på seg selv. Hun blir også mer moden og ansvarlig.

Eksterne lenker
---------------

* Eva Kviig Mohn på SKAM Wikia

| * v
* d
* r
*Skam* |
| --- |
| Hovedfigurer | Eva Kviig Mohn (sesong 1)  **·** Noora Amalie Sætre (sesong 2)  **·** Isak Valtersen (sesong 3)  **·** Sana Bakkoush (sesong 4) |  |
| Skuespillere | Lisa Teige **·** Josefine Frida Pettersen **·** Tarjei Sandvik Moe **·** Iman Meskini **·** Ulrikke Falch **·** Ina Svenningdal **·** Thomas Hayes **·** Herman Tømmeraas **·** Henrik Holm |
Skitrekket på Kvitfjell begynner nedenfor jernbanelinjen.
**Kvitfjell Alpinanlegg** er et alpinanlegg som ligger i Fåvang i Ringebu kommune ca. 45 minutters kjøring fra Lillehammer. Under Vinter-OL i 1994 ble konkurransene i utfor og super-g for damer og herrer avviklet i anlegget.

Kvitfjell Alpinanlegg består av tre sammenknyttede deler med et familievennlig område på Kvitfjell Vestsiden og et på Varden. På Kvitfjell Øst (ofte referert til som Mellomstasjonen) finnes World Cup-bakken og andre utfordrende nedfarter.

Kvitfjellanlegget er idag[*når?*] eid av Alpinco, som også eier Hafjell Alpinsenter. Hafjell og Kvitfjell er knyttet sammen med gratis skibuss som tar ca. 30 minutter og til sammen danner de Norges største skidestinasjon med totalt 75 km nedfarter (samme heiskort).

Skianlegget har 33 nedfarter og det finnes 14 heiser. I tilknytning til alpinanlegget finnes det også langrennsløyper med en total lengde på 600 km.

Alpinanlegget på Kvitfjell samarbeidet tidligere med anleggene på Skeikampen, Sjusjøen og Gålå, slik at man kunne bruke det samme skikortet i alle de 5 skianleggene. Samlet ga samarbeidet 55 heiser og 125 nedfarter. Alpinanlegget er knyttet sammen med langrennsløypene og det kjøres løyper fra blant annet den nyutbyggede siden på Varden til Skeikampen og Gålå.

Det arrangeres årlig verdenscuprenn i utfor og super-g i begynnelsen av mars i Kvitfjell.

Referanser
----------

1. ↑  [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kvitfjell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* World Cup Kvitfjell

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jodi Gordon** (født 1. februar 1985) er en australsk skuespiller og tidligere modell. Fra 2005 og til 2010 framstilte hun figuren «Martha MacKenzie» i den australske såpeoperaen *Home and Away*. Gordon vant prisen Logie-prisen for «mest populære nye kvinnelige talent i 2006». Hun deltok i den åttende sesongen av det australske TV-programmet *Dancing with the Stars* og hadde sin debut i en spillefilm med *The Cup* (2011), skjønt hun hadde en mindre rollen i filmen *Suburbia* året forut.

Liv og karriere
---------------

### Første år

Da hun var 8 år, flyttet familien til forskjellige plasser nedover kysten fra Mackay til Sydney. Hun spilte nettball fra hun var 12 til hun var 16 år.

### Karriere

Da hun var 13 år vant Jodi Gordon en modellkonkurranse og fikk en kontrakt med Vivien's Modeling Agency. Modellkarrieren førte henne til byer og land som Japan, London og Milano. Etter at hun hadde arbeidet som modell i London i to måneder tok hun sjansen på å reise gjennom flere land i Europa.

I 2004 forberedte Gordon seg på å flytte til New York, men mens gikk hun på audition for rollen «Martha MacKenzie» i den australske såpeoperaen *Home and Away* som hun fikk. Rollen ga henne Logie-prisen i 2006 som mest populære nye talent.

### Personlig liv

Familien hennes består av mor, far og den eldre broren Ben. Hennes far er opprinnelig fra New Zealand. Den 4. mars 2007 omkom hennes kjæreste gjennom to år, Chris Burkhardt, av leukemi i en alder av 23 år. Hun giftet seg i 2012 med den australske rugbyspilleren Braith Anasta. De har en datter ved navn Aleeia.

Filmografi
----------

Film| År | Tittel | Rolle | Merknader |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | *Suburbia* | Tara |  |
| 2011 | *The Cup* | Trish Oliver |  |
| 2012 |  *Any Questions For Ben* | Kelly |  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jodi Gordon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jodi Gordon på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Jodi Gordon på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jodi Gordon på AllMovie Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Joe Adamov** (russisk:Иосиф Адамов – Iosif Adamov) (født 7. januar 1920 – død desember 2005) var en russisk journalist og programleder i Radio Moskva og i dets etterfølger Voice of Russia i tilsammen 60 år. Han var av armensk herkomst, og født i Batumi i Georgia. Han bodde det meste av livet i Moskva. Hans død ble rapportert på radiostasjonen Voice of Russia sin engelskspråklige nyhetsbulletin 12. desember 2005, men verken denne eller kommende nekrologer gav en konkret dødsdato.

Adamov snakket flytende engelsk med nøytral amerikansk aksent. Dette bidro til at han fikk jobb som programleder i Radio Moskva i 1942. Her ble han best kjent for å lede programmet *Moscow Mailbag*, der spørsmål fra lytterne om Sovjetunionen og Russland ble besvart. Gjennom den kalde krigen studente vestlig etterretning dette programmet på lik linje med øvrige programmer fra Radio Moskva, noe sovjetiske myndigheter var vel vitende om. Adamov presenterte programmet fra 1957 til like før hans død, da helseproblemer gjorde at han måtte droppe radiojobbingen. Radioprogrammet fortsatte imidlertid med ny programledelse.

I jobben som journalist og programleder i Radio Moskva fikk Adamov anledning til å intervjue mange vestlige politikere og journalister, som blant annet Dwight D. Eisenhower, Eleanor Roosevelt, Walter Cronkite og Larry King.

Adamov var offisiell oversetter under rettssaken mot Gary Powers, piloten av et U2fly som ble skutt ned over Sovjetunionen i 1960.

Signaturen til *Moscow Mailbag* var:

*You can't do better*
*than send us that letter*
*and in it tell Joe*
*what you think of his show*

Eksterne lenker
---------------

* Voice of Russia nekrolog
* Biografi av Katherine Lawson
* Moscow Mailbag arkivmateriale presentert av Joe Adamov

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Sybilla av Normandie** (født 1092, død 13. juli 1122) var gift med kong Alexander I av Skottland og således dronning av Skottland.

Sybilla ble født rundt 1092 i Domfront i Normandie i dagens Frankrike som den illegitime (utenfor ekteskap) datteren til kong Henrik I av England og Sybilla, datteren av Robert, greve av Mortain, jarl av Cornwall.[] Hun ble i 1107 giftet bort til Alexander I av Skottland, en mann som er blitt skrevet som kombinasjon av en hensynløs kriger og særdeles from kristen.[] Ekteskap resulterte ikke i barn, men Alexander fikk minst en sønn utenfor ekteskap som ikke ble konge.

Sybilla døde mellom den 12. og 13. juli 1122 av ukjente årsaker på den lille øya «Kvinneøya» eller Eilean nam Ban (Eilean nan Bannoamh: «Øya med kvinnelige helgener») i Loch Tay. Alexander grunnla senere et priori på øya i hennes minne. Hun ble gravlagt på klosteret Dunfermline Abbey i Fife hvor også Alexander ble lagt til hvile kun to år senere.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10485.htm#i104847, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Descemets membran** er en støttehinne som ligger mellom hovedbestandelen, stroma i Cornea og den endotele (bakerste) hinne i cornea.

Det endotele lag er det avsluttende innerste (posterior) lag i cornea. Decrements membran danner underlag for det endotele lag som består av et enkelt lag av kubiske epitele celler.

Tykkelsen spenner fra 3 μm ved fødselen til 8-10 μm som voksen. 

Den er også kjent under navnene **Posterior limiting lamina**, **posterior elastic lamina**, **lamina elastica posterior**, og **membrane of Demours**. Den fikk sitt navn etter den franske legen Jean Descemet (1732–1810).

Se også
-------

* Kayser-Fleischer ring

Referanser
----------

1. ↑  
Johnson DH, Bourne WM, Campbell RJ: The ultrastructure of Descemet's membrane. I. Changes with age in normal cornea. Arch Ophthalmol 100:1942, 1982

Eksterne lenker
---------------

* Tversnitt av cornea. Boston Universitet
* MeSH navn
* Diagram at dryeyezone.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**EUREF89** er det offisielle geodetiske datumet i Norge. Internasjonalt brukes navnet **European Terrestrial Reference System 1989 (ETRS89)** om samme datum. 

Det er et horisontalt datum som definer en ellipsoide. Punktene på jordoverflaten blir først overført til ellipsoiden, og deretter blir de overført til det todimensjonale kartplanet ved hjelp av en kartprojeksjon. Datumet bruker GRS80-ellipsoiden. Den har sentrum i jordas massesentrum, store halvakse 6 378 137 m, lille halvakse 6 356 752,314 m og flattrykning 1⁄298,257 222 101. I Norge ligger GRS80-ellipsoiden mellom 18 og 48 m under geoiden.

EUREF89 er en regional referanseramme for den eurasiske kontinentalplaten, og en tar derfor ikke hensyn til kontinentaldrift ettersom innmålte punkter ikke vil forskyve seg relativt til hverandre. EUREF89 var likt med det globale datumet ITRF (International Terrestrial Reference Frame) i epoken 1989.0, men kontinentalplaten beveger seg ca. 2,5 cm i året. EUREF89 brukes som regel sammen med UTM-projeksjonen, og UTM-koordinater angis som *nord* og *øst* med enhet meter. EU anbefaler at EUREF89 brukes som referanseramme for geodata i Europa.

I Norge har EUREF89 erstattet de eldre datumene NGO1948 og ED50. I perioden 1994–1997 ble det ved hjelp av GPS bygget opp et helt nytt stamnett med ca. 1000 fastmerker i Norge. Deretter ble det fram til 2008 bygget opp et landsnett med ca. 11 000 punkter. Fra 2009 er EUREF89 tatt i bruk i alle landets kommuner for kartlegging og annen stedfesting av data.

EUREF89 UTM er det offisielle koordinatsystemet i Norge. I 2013 ble det innført et sekundært koordinatsystem, EUREF89 NTM, som brukes i bygge- og anleggsbransjen i tilfeller der en må ha stor målestokknøyaktighet. Dette systemet bruker en annen kartprojeksjon, men har samme datum.

Kilder
------

* «Referanserammer for Norge». Statens kartverk. 30. april 2015. Arkivert fra originalen 23. juli 2016. Besøkt 23. juli 2016.
* «De koordinatbestemte fastmerkene». Statens kartverk. 24. oktober 2014. Arkivert fra originalen 11. august 2016. Besøkt 23. juli 2016.
* Bjørn Godager (5. mai 2006). «Utfordringer med EUREF (foredrag for Veidekke)» (PDF). Høgskolen i Gjøvik. Besøkt 23. juli 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
**EUFOR Concordia** var en fredsbevarende operasjon i regi av EU i Republikken Makedonia. Operasjonen var i virksomhet fra 31. mars til 15. desember 2003. Oppgaven var å beskytt observatører fra EU og OSSE. Disse overvåket iverksettelsen av Ohridavtalen, fredsavtalen mellom makedonske og albanske partier. EUFOR Concordia overtok oppgaven etter NATOs Operasjon Allied Harmony. 
EUFOR Concordia hadde en styrke på 350 mann. Norge bidro med seks offiserer til operasjonen.

EUFOR Concordia var et ledd i EUs sikkerhets- og forsvarspolitikk (ESDP) og var unionens første militære fredsbevarende styrke. Politioperasjonen Proxima, som også var ledet av EU, overtok etter militæroperasjonen EUFOR Concordia.

Referanser
----------

1. 1 2  «The EU and Peacekeeping»[*død lenke*], *eufocus*, november, 2008. Besøkt 14. mars 2011.
2. ↑  «Tabell 3.1 Oversikt over norske militære bidrag i utenlandsoperasjoner etter 1945 og frem til 2008» i *«Fra vernepliktig til veteran» Om ivaretakelse av personell før, under og etter deltakelse i utenlandsoperasjoner*, St.meld. nr. 34 (2008–2009), Forsvarsdepartementet, s. 15–16. Besøkt 13. august 2011.
***Vi vil skilles*** er en norsk filmkomedie fra 1952 regissert av Nils R. Müller. Dette var en av flere såkalte ekteskapskomedier på 1950-tallet og var en slags oppfølger til *Vi gifter oss* (også regissert av Müller). Arne Fjelberg, prest ved Uranienborg kirke, spilte prest i denne filmen. Hovedrollene ble spilt av Randi Kolstad og Espen Skjønberg.

Handlingsreferat
----------------

Ola og Bitten gifter seg etter ett veldig kort kjærlighetsforhold. De kjøper hus sammen, men huset er mye dyrere enn de egentlig har råd til. Når Bittens mor oppfordrer Ola til å kjøpe flere dyre møbler til huset deres, blir ting enda verre og det økonomiske ansvaret tynger Ola. Samtidig forsømmer Bitten husarbeidet, og hennes romantiske ideer om ekteskap begynner snart å slå sprekker. Men paret får snart en sønn, Morten, som umiddelbart overtar alt fokus i familien. Bitten går så mye opp i foreldrerollen at hun helt glemmer Ola.

Mottakelse
----------

En kritiker mente at regissøren viste « ... sjelden filmfølelse ... filmen fører norsk
filmproduksjon et skritt videre ... hadde han bare husket litt mer på saksen ... at det er blitt så mange gjentakelser skyldes vel at det er nokså tynt stoff i virkeligheten danner det jo ikke en gang noen virkelig historie».
 I en reprise i 2004 noterte NRK idet man ga fire stjerner: «Ekteskapskomedie nummer to fra Niels R. Müller og hans kone Gaselle. «Klara Klok på Saga,» skrev en bare måtelig fornøyd VG-kritiker og mente at filmekteparets problemer hverken var tragiske eller komiske nok. Men Espen Skjønberg begeistret: «Skjønberg kommer vel til å bli en søkt mann av filmprodusentene etter dette,» antok VG-anmelderen. Og ble knapt gjort til skamme.»

Referanser
----------

1. ↑  *Nærbilder: artikler om norsk filmhistorie*. Oslo: Universitetsforl. 1997. s. 106. ISBN 8200227162.
2. ↑  *Østlands-Posten* (27. september 1952): «Vi vil skilles», s. 3
3. ↑  «Klara Klok på saga». Dagbladet. 27.9.1952.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vi vil skilles* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Vi vil skilles* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Vi vil skilles* hos Filmfront Rediger på Wikidata
***Vi som går köksvägen*** er en svensk-norsk filmkomedie fra 1932, i regi av Gustaf Molander. Han skrev også manuset sammen med Tancred Ibsen etter Sigrid Boos roman *Vi som går kjøkkenveien* fra 1930.

Innspillingen av filmen ble gjort samtidig i en norsk og en svensk versjon. Den norske versjonen hadde tittelen *Vi som går kjøkkenveien*.

Innspillingsfakta
-----------------

Filmen ble spilt inn 4. august – 9. desember 1932 i Filmstaden i Råsunda (studioscener) samt i Tollare og Saxtorp sydøst for Landskrona (eksteriørscener).

Handling
--------

Helga er en kjed, sjalu og skikkelig bortskjemt rikmannsdatter, som - etter en diskusjon om hennes inkompetanse i kjøkkenet - trassig inngår et veddemål med sin kavalér. Veddemålet går ut på at Helga skal klare å arbeide som kjøkkenpike hos en fremmed familie i ett år. Den unge, vakre og motebevisste jenta, som verken kan koke kaffe eller lage kalvefrikassé, blir først ansatt hos en mann og en kvinne som driver henne til vanvidd, og hun får ganske fort sparken.

Helga gir ikke opp, tross motgangen, og blir ansatt i kjøkkenet på det store bruket Vinger. Hun avslører ikke sitt virkelige navn, ettersom hennes far er en kjent foretakseier. Helga anstrenger seg hardt for å klare sine kjøkkenoppgaver og etter et par riktige tabber så lærer hun seg å håndtere kjøkkenoppgavene. Helga får hjelp av den korpulente og varmhjertede kokka, som har arbeidet i huset en lengre tid. Tross de begge kvinnenes ulikheter blir de gode venner.

Helga møter også en ung mann, en motorsyklist som arbeider som sjåfør på bruket. Søt romantikk oppstår. Helgas far og den unge mannen kjenner hverandre, ettersom faren finansierer motorsykkelen som han har bygd og konkurrerer med. Dette innebærer komplikasjoner, ettersom hun arbeider der under falsk identitet og ikke vil tape veddemålet. Til slutt blir likevel sannheten oppdaget.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Carl Barcklind - Adolf Beck, brukseier på Vinger
* Tutta Rolf - Helga Breder / Helga Haraldson, hushjelp
* Bengt Djurberg - Bertil Frigård, Becks sjåfør
* Emma Meissner - Fru Beck
* Karin Swanström - Laura Persson, Becks kokke
* Sigurd Wallén - Pontus, redaksjonssekretær
* Tollie Zellman - Fru Pontus
* Renée Björling - Astrid, Becks eldste datter
* Anne-Marie Brunius - Ellen, Becks yngre datter
* Einar Fagstad - Bengtsson, skolelærer
* Siegfried Fischer - Anders, Becks gårdsgutt
* Rut Holm - Olga, Becks tjenestejente
* Åke Ohberg - Jörgen Beckman
* Mathias Taube - Hans Breder

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Vi som går köksvägen». *Svensk Filmdatabas*. Svenska Filminstitutet. Besøkt 12. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vi som går köksvägen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Vi som går köksvägen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Vi som går köksvägen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
***Kvinnen og skjebnen*** (tysk tittel: *Manolescu - Der König der Hochstapler,* også vist i Norge under tittelen *Manolescu*) er en tysk stumfilm-drama fra 1929 regissert av Viktor Tourjansky med Ivan Mosjukin og Brigitte Helm i hovedrollene. Handlingen er løst inspirert av bedriftene til den virkelige rumenske svindleren Georges Manolescu.

Handling
--------

George Manolesou reiser til Monte Carlo og treffer den mystiske kvinnen Cleo på toget. De blir et par, og George utvikler seg til en slu svindler for å skaffe henne luksus. Så blir han nesten slått ihjel av Cleos venn Jack. På sykehuset blir han pleiet av søster Jeannette, forelsker seg i henne, og bestemmer seg for å leve et bedre liv. Den sjalu Cleo angir ham til politiet, og han blir satt i fengsel. Cleo får ingen glede av det hun har gjort, for Jack ber henne ryke og reise etter å ha fått vite om hennes forræderi.

Rolleliste
----------

* Ivan Mosjukin – Georges Manolescu
* Brigitte Helm – Cleo
* Heinrich George – Jack
* Dita Parlo – Jeanette

Se også
-------

* *Manolescus Memoiren* (1920)

Referanser
----------

1. ↑  «Kvinnen og skjebnen» **(norsk)**. Medietilsynet. Besøkt 12. juni 2022.

Portal: Film
Klias-våtmarkene.  Foto: Stefan Fussan (2009) 
Klias-elven.  Foto: Uwe Aranas (2012) 
**Klias-halvøya** er en halvøy som ligger helt sørvest i den malaysiske staten Sabah på Borneo. Halvøya ligger mellom Kimanisbukta i nord og Bruneibukta i sør, med Sørkinahavet i vest og Crockerfjellene i øst. Den har et samlet areal på rundt 1 800 kvadratkilometer, som administrativt er delt mellom de to distriktene Kuala Penyu og Beaufort. Beaufort, Kuala Penyu, Membakut, Weston og Menumbok er de viktigste byene og landsbyene på halvøya.

Deler av Klias-halvøya har noen av de siste gjenværende mangrovevåtmarkene langs vestkysten av Sabah, og 316 kvadratkilometer har fått vernestatus som nasjonalpark eller skogsreservater. Halvøya er kjent som et av områdene hvor neseapene lever, og det er ett av de områdene på Sabah som har mest nedbør med et årsgjennomsnitt på om lag 3 680 millimeter. Jordbruk, med palmeolje- og gummiplantasjer og frukt-, ris-, sago- og ananasdyrking er de viktigste næringene.

Referanser
----------

1. 1 2 3  BirdLife International: Klias Peninsula. Besøkt 14. desember 2013. (en)
2. ↑  Geocities: Klias Peninsula. Besøkt 14. desember 2013. (en)
3. ↑  Klias Peninsula - An Assessment of Tourism Potential Arkivert 14. desember 2013 hos Wayback Machine.. September 1998. Side 3. Besøkt 14. desember 2013. (en)
**Kvinner på tvers** er et samarbeid mellom kvinnedominerte fagforeninger, kvinneorganisasjoner og andre interesseorganisasjoner, på tvers av skillene mellom fagbevegelse og kvinnebevegelse, mellom ulike forbund og hovedsammenslutninger, mellom offentlig og privat sektor, mellom mannsdominerte og kvinnedominerte yrker, mellom norske kvinner og minoritetskvinner, mellom homofile og heterofile etc. Samarbeidet organiseres først og fremst rundt en årlig landsomfattende konferanse i september og har pågått i femten år. Temaene for konferansene varierer fra år til år; mye er konsentrert rundt spørsmål som angår kvinner i arbeidslivet, som lønn, arbeidstid og arbeidsforhold, men konferansen har også tatt opp en rekke andre spørsmål som ulike sider ved velferdsstaten, f.eks. pensjon og forholda for eneforsørgere, kvinners helse, situasjonen til kvinner med minoritetsbakgrunn, menns vold mot kvinner og internasjonal kvinnesolidaritet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Kvinner på tvers på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Tadeja Brankovič** (født 20. desember 1979 i Kranj) er en slovensk tidligere skiskytter.

Hun debuterte i verdenscupen i 1995 i Östersund. Den første sesongen oppnådde hun få gode plasseringer, og fikk verdenscuppoeng i bare tre renn. Sesongen etter fikk hun sin første plassering blant de ti beste med en sjetteplass på sprinten, igjen i Östersund.

Hun deltok for Slovenia i olympiske vinterleker i 1998 i Nagano, 2002 i Salt Lake City, 2006 i Torino og 2010 i Vancouver, men uten å oppnå noen plasseringer blant de 30 beste. Hennes fremste mesterskapsplassering ble en femteplass på jaktstarten under VM 2007 i Antholz.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tadeja Brankovič-Likozar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tadeja Brankovič-Likozar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Tadeja Brankovič-Likozar – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Tadeja Brankovič-Likozar – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Tadeja Brankovič-Likozar – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata
* Statistikk hos *Biathlonworld*
«Sic» har flere betydninger.
**Sic** (latin, «slik», *sic erat scriptum*, slik ble det skrevet) er en merknad man setter i parentes for å indikere at en uvanlig staving eller skrivemåte for et ord, en frase eller et sitat skal leses eller skrives på nøyaktig den måten det er vist (at det altså ikke er en stavefeil), og derfor ikke skal rettes opp.

Sic kan ha to forskjellige betydninger; enten var stavefeilen gjort fra før av personen man siterer, men at det ville være ukorrekt å rette opp feilen, eller at det bare ser ut til å være en feil, men faktisk er korrekt. For eksempel, hvis man siterer en person som heter Sandra Ballock (altså ikke skuespilleren Sandra Bullock), kan man skrive «En lokal innbygger, Sandra Ballock (*sic*), sa i et intervju at ...».

Sic kan også brukes sarkastisk, for å henlede leserens oppmerksomhet mot en dumhet eller på annen måte oppsiktsvekkende opplysning.

Hovedformålet med å bruke ordet er å unngå hyperkorreksjoner, det vil si feilaktige rettelser, det være seg tenkte korreksjoner eller endringer utført i teksten.

En vanlig misoppfatning er at «sic» står for det engelske «spelled incorrectly» (stavet feil), men det er en misforståelse, selv om «sic» ofte brukes til å peke ut en uvanlig eller ukorrekt stavemåte.

Bruk i faste uttrykk
--------------------

Ordet sic brukes også i en rekke faste latinske uttrykk:

* «Sic transit gloria mundi» («slik svinner verdens herlighet»)
* «Sic semper tyrannis» («slik alltid for tyranner»)

Referanser
----------

1. ↑  Garner, Bryan A. (1. januar 2001). «A Dictionary of Modern Legal Usage» **(engelsk)**. Oxford University Press. Besøkt 6. mars 2016.
2. ↑  «Abbreviations.com». Besøkt 27. januar 2010.
3. ↑  «Thefreedictionary.com». Besøkt 27. januar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Sichuanbassenget
Satellittbilde av Sichuanbekkenet
**Sichuanbassenget** (kinesisk: 四川盆地; pinyin: *Sìchuān Péndì*) er en lavlandsområde i sørvestlige Kina. Det er lokalisert i de sentrale og østlige deler av Sichuan provinsen, i tillegg til Chongqing fylke. Det var i kinesisk oldtid en egen provins, **Yi**.

I tillegg til å være et dominant geografisk særtrekk i regionen, er Sichuanbassenget også et kulturområde med unike skikker, matkulturer og dialekter. Det kalles også «Det røde bekken». 

Sichuanbassenget er berømt for risdyrking. Det er også den viktigste gassproduserende regionen i Kina.

Sichuan bassenget er omgitt av fjell på alle sider. Det består av åser og elvesletter, og flere store elver munner ut i Chang Jiang (Yangtze), som går gjennom sørlige del av bassenget. Den seismisk aktive Longmenshanforkastningen som forårsaket den katastrofale jordskjelvet i Wenchuan 2008 går langs den vestlige grense til bassenget, og adskiller det fra Tibets høydeområder i vest.

Urtre (*Metasequoia glypostroboides*) ble oppdaget her i 1944. Bassenget har minimalt med regn fra juni til august. Sichuanbassenget har ikke bare minimal i nedbør, men det mangler også variasjon i vegetasjon.

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***En reise til India*** (originaltittel: *A Passage to India*) er en britisk dramafilm fra 1984 regissert av David Lean. Hovedrollene spilles av Victor Banerjee, James Fox, Judy Davis og Peggy Ashcroft. Filmen er basert på 1924-romanen «*A Passage to India*», skrevet av E. M. Forster.

Handling
--------

Handlingen er lagt til 1920-årenes India, da landet var en britisk koloni. 

Den britiske kvinnen Adela Quested (Judy Davis) er på reise i India og hevder å ha blitt voldtatt av inderen Dr. Aziz (Victor Banerjee) under en strabasiøs utflukt til noen huler i fjellene. Etterhvert som dramaet utvikler seg blir det store spørsmålet hvorvidt hun snakker sant. Har hun blitt voldtatt eller er det hun som har forført ham, og har det skjedd noe i det hele tatt? Det blir satt i gang en rettssak etter britisk skikk og bruk som etter hvert får stor oppmerksomhet i det indiske samfunnet.

Filmen omhandler motsetningene mellom indiske tradisjoner, tro og levesett, satt opp mot engelsk kolonimakt med sin arroganse, maktmisbruk og ufølsomhet.

Om filmen
---------

Filmen ble godt mottatt av kritikerne og har oppnådd høye 83% på Rotten Tomatoes. Variety var begeistret og skrev «*an impeccably faithful, beautifully played and occasionally languorous adaptation of E.M. Forster's classic novel about the clash of East and West in colonial India*». For flere kritikere se. Kommersielt kan den beskrives som en moderat suksess da den innbrakte $27 millioner ved amerikanske kinoer .

Priser
*Reisen til India* vant i 1985 Oscar i kategoriene beste kvinnelige birolle (Peggy Ashcroft) og beste musikk (Maurice Jarre), og ble nominert i ytterligere 9 kategorier. Den vant samme år tre Golden Globes i samme kategorier, pluss beste utenlandske film. Den ble året etter tildelt en BAFTA-pris for beste kvinnelige hovedrolle (Peggy Ashcroft). Den ble også tildelt en rekke andre priser.

I rollene
---------

* Victor Banerjee – Dr. Aziz
* Judy Davis – Adela Quested
* Art Malik – Ali
* Saeed Jaffrey – Hamidullah
* Roshan Seth – Amritrao
* Peggy Ashcroft – Mrs. Moore
* Alec Guinness – Professor Godbole
* Nigel Havers – Ronny
* James Fox – Fielding
* Richard Wilson – Turton
* Antonia Pemberton – Mrs Turton
* Michael Culver – McBryde

Referanser
----------

1. ↑  Priser

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Reisen til India* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Reisen til India* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Reisen til India* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Reisen til India* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Reisen til India* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Reisen til India* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Reisen til India* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Reisen til India* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Reisen til India* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Reisen til India* på Metacritic Rediger på Wikidata

Portal: Film


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Finnmarkspors** (*Rhododendron tomentosum*) er en av to arter i Rhododendronslekta som vokser vilt i norsk natur. Den andre er lapprose (*Rhododendron lapponicum*). Finnmarkspors er en østlig plante i Norge som er vanligst i grensestrøk i Nord-Norge fra Bardu til Vadsø og ganske hyppig i indre strøk på Østlandet fra Halden til Engerdal. Ellers finnes det spredte funn i Ringerike, Tønsberg, Re og Kviteseid, Snåsa og Hamarøy. Ellers har arten en østlig utbredelse innover mot Russland, men den vokser også spredt sør til Tyskland. 

Den er nær beslektet med grønlandspors (*Rhododendron groenlandicum*). Planten har en litt sprikende vekst og kan bli opp til 1,2 meter, men er som regel langt lavere. Bladene er smale og læraktige med innrullet bladkant og rustfarget hårvekst på undersiden. Blomstene er hvite og kommer i tette klaser på grenspissene. Den foretrekker fuktige voksesteder, men kan også vokse på tørre områder.

Finnmarkspors var tidligere skilt ut i en egen planteslekt, *Ledum*, sammen med noen få andre arter på Nordkalotten, men de ble etter inngående studier av Kron & Judd (1990) og Harry Harmaja (1991) innlemmet i Rhododendronslekten i seksjon *Ledum*. Den kan gjerne dyrkes som hageplante, men bør klippes med noen års mellomrom for å få en kompakt vekst.

Finnmarkspors inneholder giftstoffer og bruken av finnmarkspors som krydderurt i øl har fått noe av skylden for at vikingene ble kjent for å gå berserk.

Referanser
----------

1. ↑  Lid, J. og D. T. Lid (2005). Elven, R. red. *Norsk Flora*. Oslo: Samlaget. s. 601–2. ISBN 9788252160291.
2. ↑  «Finnmarkspors, snl.no». Besøkt 31. desember 2020.
3. ↑   Nielsen, Harald (1979). *Giftplanter*. [Oslo]: Cappelen. s. 108. ISBN 8202042259.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Finnmarkspors* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Finnmarkspors* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Finnmarkspors* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Finnmarkspors* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Finnmarkspors* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Finnmarkspors* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Finnmarkspors* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Finnmarkspors* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Rhododendron tomentosum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Rhododendron tomentosum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Rhododendron tomentosum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
***Vi tre*** er en svensk dramafilm fra 1940, i regi av Schamyl Bauman. Manuset ble skrevet av Hilding Östlund og Bengt Idestam-Almquist, basert på en idé av Gösta Stevens. Filmen er en frittstående fortsettelse på *Vi to* fra 1939. Norske Georg Løkkeberg spiller rollen som arkitekten *Arne Rank*, og norskfødte Ingrid Borthen spiller rollen som ekspeditrise i en konfektbutikk.

Filmen ble spilt inn Sandrew-Ateljéerna i Stockholm med utendørsscener fra Gamla Stan og Centralstationen i Stockholm.

De hadde svensk premiere på kinoene *Plaza* og *Astoria* i Stockholm 23. februar 1940.

Handling
--------

Den unge og fremgangsrike arkitekten *Sture Ahrengren* går mer och mer opp i sitt arbeid og forsømmer hustruen *Kristina* og sønnen *Olle*. En julaften kommer den norske kollegaen og vordende kompanjong, *Arne Rank*, på besøk. Når *Sture* i fortsettelsen desto oftere forsømmer *Kristina*, interesserer nordmannen seg desto tydeligere for henne. 

*Olle* rammes av blindtarmsbetennelse og dette - sammen med motganger i yrket - fører til et brudd mellom *Sture* og *Kristina*. Hun blir reiseleder. *Sture* går konkurs og begynner som reklametegner. *Arne* gjør alt for å overtale *Kristina* til å gifte seg med ham og skaffe *Olle* en ny far, men hun tviler i det lengste.

I jobben som reiseleder møter *Kristina* noen amerikanske byggmestere som ønsker kontakt med en svensk arkitekt for å bygge et barnehjem i USA etter svenske prinsipper. *Kristina* vet at *Sture* har tegnet et slikt, men at han aldri har kunnet realisere planene. Når *Sture* avviser henne med begrunnelsen at han ikke vil ta imot nådegaver fra sin eks-hustru, bestemmer hun seg for å si ja til *Arne*. 

Allerede samme kveld har hun og *Arne* besluttet seg for å dra sammen til Oslo, men hun ser aldri noe til ham på jernbanestasjonen. Da hører hun stemmen til *Sture*. Han har angret seg og vil ha henne og sønnen tilbake. Sammen bestemmer de tre seg for å begynne et nytt liv.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Sture Lagerwall - *Sture Ahrengren, arkitekt*
* Signe Hasso - *Kristina Ahrengren, hans hustru*
* Olle Bauman - *Olle, deres sønn*
* Georg Løkkeberg - *Arne Rank, arkitekt*
* Stig Järrel - *Baltzar Ekberg, arkitekt*
* Ilse-Nore Tromm - *Helena Ekberg, hans hustru*
* Gösta Cederlund - *Sune Hagstam, professor*
* Carl Barcklind - *Doktor Frodde, hovpredikant*
* Torsten Hillberg - *Odelgren, generalkonsul*
* Sven Bergvall - *Mr. Brown*
* John Ericsson - *Mr. Hardwick*
* Bellan Roos - *Lisa, hushjelp hos Ahrengrens*
* Greta Tegnér - *Stures sekretær*
* Emil Fjellström - *En ramp*
* Ingrid Borthen - *Ekspeditrise i konfektbutikken*
* Arne Lindblad - *Sjef for turistbyrået*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vi tre* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Vi tre* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Vi tre* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
**Ivar Digernes** (født 29. april 1904 på Digernes i Ørsta, død 8. februar 1958 i Oslo) var en norsk politiker (Norges Kommunistiske Parti), oversetter og pressemann. 

Digernes var en av få medlemmer av Mot Dag som ble værende i NKP etter at organisasjonene skilte lag i 1929.Digernes flyttet til Kristiania for å studere i 1923 og sluttet seg der til Mot Dag. Etter blant et år som redaksjonssekretær i *Rjukan Arbeiderblad* under Jacob Friis' ledelse og virke som lærer i Bergen. Kort tid etter at han var blitt med i NKP startet han i 1927 et niårig opphold i Sovjetunionen. Her var hovedbeskjeftigelsen hans å arbeide med oversettelser av Lenins verker til norsk og generelt arbeid i det statlige sovjetiske forlaget for fremmedspråk. Han møtte også Nordahl Grieg under hans opphold i Moskva i 1933. I 1930 giftet han seg med russiske Tatjana Nesterova, som han fikk tre barn med. 

I 1936–37 arbeidet Digernes nært med Nordahl Grieg som redaksjonssekretær i Veien Frem. I 1939 flyttet han til Narvik for å arbeide som adjunkt. Under annen verdenskrig oppholdt han seg mesteparten av tiden i Sverige, og etter krigen begynte han som journalist i *Friheten*, en stilling han hadde til sin død. Han var også bidragsyter til tidsskriftene *Fossegrimen (tidsskrift)* og *Ringen*. I sine siste år var han også engasjert som oversetter for den sovjetiske ambassaden.

Referanser
----------

1. ↑  Bull, Trygve (1987). *Mot Dag og Erling Falk*. Cappelen. ISBN 8202111943.
2. ↑  Hoem, Edvard (1989). *Til ungdommen*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8257407615.
3. ↑  *Profil*. Oslo: [Universitetet i Oslo, Avdeling for idéhistorie]. 1974.

Eksterne lenker
---------------

* Om Ivar Digernes, fra NKP Midt-Norge

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Ivar Eivin Enoksen** (født 15. juni 1940) er en norsk journalist og forfatter. Han har virket både innen presse, fjernsyn og film. Enoksen er bosatt i Flakstadvåg på Senja.

Han utga i 1993 biografien *Bilder i havlys* om kunstneren Dagfinn Bakke, og kom i 1999 med romanen *Lanternene ved Karabiga*. Han har i stor grad jobbet med materiale om Nordkalotten, noe som også omfattet kontroversielt, politisk materiale. Som ung frilansjournalist laget Enoksen i 1971 et program om den norske spionen Selmer Nilsen, som hadde arbeidet for Sovjetunionen fra 1948 til 1967 før han ble avslørt. Den gang stanset NRK Enoksens program. Det ble først vist 37 år etter at det var ferdig.

I 1988 fikk Enoksen Amandaprisen for seriemanuskriptet til *Nattseilere*, som gikk på NRK samme år. Enoksen har også arbeidet som lærer i filmdramaturgi.

Bibliografi
-----------

* *Bilder i havlys* – (1993)
* *Lanternene ved Karabiga* – roman (1999)
* *Tusen glemte menn : og historien om den egentlige James Bond* – (2005)
* *Berg og Torsken bygdebok : Bind 3 : Ytterst i vest* – (2011)
* *Karlsen* – roman (2016)

Referanser
----------

1. ↑  Presentasjon av Ivar Enoksen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
2. ↑  Ståle Hansen (25. oktober 2013): Spionprogrammet NRK nektet å sende. *nrk.no*
3. ↑  Bokaktuell vil tilbake til den gode historien; Folkebladet, 13.12.2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivar Enoksen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Ivar Enoksen hos *bokhylla.no*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ivar Fonnes** (født 24. mai 1944) er en norsk arkivar, og fra 2006-2014 riksarkivar i Norge, det vil si leder av Arkivverket og Riksarkivet.

Han er utdannet cand. philol ved Universitetet i Oslo med hovedfag i historie. Fonnes ble ansatt som leder for Riksarkivets EDB-avdeling i 1983. Før dette jobbet han ved Universitetet i Oslo som EDB-konsulent, amanuensis og førsteamanuensis. I 1990 ble han utnevnt til avdelingsdirektør og leder for en av Riksarkivets storavdelinger. Før han ble riksarkivar 1. august 2006, var han assisterende direktør i Riksarkivet.

Fonnes har vært leder for videreutviklingen av NOARK-standarden for elektronisk journalføring og arkivering. Han har var leder for det offentlige utvalget som laget *NOU 2005:6 Siste stopp for pasientjournalene*. Han har skrevet *Arkivhåndboken for offentlig forvaltning*.

Eksterne lenker
---------------

* «Ivar Fonnes tiltrådte i embetet som Riksarkivar i dag, 1. august» på Arkivverket.
* BT, 30.07.06: Historieinteresserte vestlendinger.
* NOU 2006:5 Siste stopp for pasientjournalene.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**John Herstad** | **Riksarkivar**(2006–2014) | Etterfølger:**Inga Bolstad** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |