recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ordenstegn for offiser av Ordenen for fortjenester i Sahara
**Ordenen for fortjenester i Sahara** (fransk: *Ordre du mérite saharien*) er en fransk orden innstiftet 4. april 1958 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats i de områder av Sahara som var under fransk kontroll. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av departementet for Sahara.

Inndeling
---------

Ordenen for fortjenester i Sahara var inndelt i tre grader:

* Kommandør (*commandeur*)
* Offiser (*officier*)
* Ridder (*chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen for fortjenester i Sahara er utformet med utgangspunkt i tuaregenes smykketradisjoner og tar form av et såkalt Agadèzkors, som representerer sørkorset. Dette har en utbuet kvadratisk form med tre spisser og en krans øverst. Kransen, som er mer ornamentert for kommandørgraden enn for de øvrige grader av ordenen, bærer innskriften «REPUBLIQUE FRANÇAISE». På revers står i midtfeltet innskriften «MERITE SAHARIEN». 

For kommandører og offiserer er ordenstegnet i gull, for riddere i sølv. Ut over forskjellig materiale er ordenstegnene for de forskjellige grader identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.

Ordensbåndet er gult med to smale blå kantstriper.

  

* Båndstriper for Ordenen for fortjenester i Sahara
* KommandørKommandør
* OffiserOffiser
* RidderRidder

Tildeling
---------

Ordenen for fortjenester i Sahara ble tildelt for fortjenstfull innsats av mange slag. Ordenen belønnet sosial og humanitært arbeid i Sahara, forskningsarbeid og fremme av økonomi og forvaltning i området. I motsetning til andre ministerielle ordener, fantes det ingen aldersgrenser for utnevnelse til Ordenen for fortjenester i Sahara. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende fem års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til offiser og deretter ytterligere tre års tjeneste før eventuell forfremmelse til kommandør. Ved eksepsjonell innsats kunne reglene fravikes. Utlendinger kunne også tildeles ordenen. 

Antall utnevnelser var begrenset til fire kommandører, 30 offiserer og 110 riddere årlig. Tildelinger til utlendinger kom utenom.

Kilder
------

* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 141
* Klietmann, Kurt-Gerhard og Ottfried Neubecker: *Ordens-Lexikon*, bd. 3, Berlin: Verlag Die Ordens-Sammlung, 1964
**Martin Olai Mathisen** (født 26. november 1876, død 16. desember 1943) var en norsk bygdeoriginal. Han var kjent under mange navn, deriblant **Olai Hedrum**, **M. Olai Mathiesen**, **Olai Mathisen-Moen**, **Olaf M. Nordkvellemoen** med flere.

Han vokste opp på Nordkveldmoen i Kvelde i Vestfold. Han var mye syk som ungdom, med flere lange sykehusopphold. Han begynte på lærerseminar, men måtte avbryte på grunn av helsen.

Mathisen var en kunnskapsrik bygdeoriginal, og kunne foredra om temaer som arkeologi, botanikk, geografi og astronomi. I 1921 kom han med det han selv omtalte som en «geologisk avhandling», med tittel *Svundne tider*. I denne gikk han imot den vitenskapelige konsensus innenfor stratigrafien og paleontologien, og hevdet at alle geologiske lag (strata) kom fra én enkelt, brå katastrofe. Denne fikk blant annet spalteplass på forsiden av avisen *Dagen*, der den ble rosende omtalt og vurdert som kompatibel med den bibelske syndefloden.

Olai Mathisen var en ivrig fotograf, og i 29 år fra 1903 til 1942 tok han bilder av konfirmantene i Kvelde og Hvarnes. Han fotograferte også kirker, gårder, vann, fjell, enkeltpersoner, forretninger og annet. Han skrev også dikt, og gav ut to hefter med egne minner fra Lågendalen. Mathisen var også en stadig gjest i avisredaksjoner i Sandefjord og Larvik, der han leverte dikt og leserbrev. Blant verkene hans var et dikt om bybrannen i Sandefjord i 1900, og *Religiøs Sjømannssang*. En av hans siste produksjoner var en foreslått bysang, *En hilsen til Sandefjord* (med melodi fra *Ja vi elsker*), offentliggjort i Sandefjord-avisene 2. desember 1941.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Berg, Knut (1984). *Sandefjords historie 1940-1983*. Sandefjords blad og trykkeri. s. 482. ISBN 8299070422.
3. 1 2 3  Hoffstad, Arne (1983). *Sandefjords historie 1861-1940*. Sandefjords blad og trykkeri. s. 302. ISBN 8299070414.
4. 1 2  Olai Mathisen. «Korte trekk fra min egen historie». Besøkt 20. januar 2020.
5. 1 2 3  Kolbjørn Bye. «Olai Mathiessen». *Dikt og viser av Olai Mathissen*. Besøkt 20. januar 2020.
6. ↑  «Bøker og Blad». *Dagen*, 15. juli 1921, side 1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
Grevelingenmeer
**Grevelingenmeer** (nor. Grevelingen sjø), før 1971 **Grevelingen**, var en arm av Nordsjøen inntil den ble stengt med Grevelingendemningen i øst i 1965, og Brouwersdemningen i vest i 1971. Demningene er en del av Deltaprosjektet (ned. *Deltawerken*). Siden da er den en kunstig innsjø i de nederlandske provinsene Zeeland og Zuid-Holland. Grevelingenmeer ligger på nordsiden av Schouwen-Duiveland og sør for Goeree-Overflakkee (i Zuid-Holland). Sjøen dekker et område på 140 km², og fra tid til annen blir saltvann sluppet inn via en sluse i Brouwersdemningen. Videre er fiske etter østers en viktig næringsgren.

Innsjøen er et populært mål for rekreasjon, blant annet trives kajakkpadlere godt her. De bruker Grevelingenmeer til å trene før de padler i åpent hav. Rundt innsjøen ligger det mange havner (blant annet Battenoord). 

Grevelingenmeer har flere naturvernområder, blant annet der tidligere sandbanker har blitt til øyer (som *Hompelvoet*). På disse øyene har mange sjøfugler tilhold.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grevelingenmeer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart over området

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ordenen for fremragende virke** (engelsk: *Order of Excellence*) er en jamaicansk orden innstiftet i 2002 av Jamaicas parlament. Den tildeles utenlandske statsoverhoder og regjeringssjefer. Ordenen er den nest fremst i Jamaicas ordensvesen og rangerer – i lag med Nasjonens orden – etter Nasjonalheltens orden, men foran Fortjenstordenen. Generalguvernøren er ordenskansler.

Inndeling
---------

Ordenen for fremragende virke har én klasse, *medlem*. Medlemmene tiltales *The Most Honourable*.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen for fremragende virke er en ordensstjerne til å bære på brystet. Den består av en tolvtagget, fasettert stjerne med ananasfrukter i hvitt gull mellom taggene. Stjernen har en rødemaljert midtmedaljong som bærer Jamaicas riksvåpen i gull. Medaljongen er omgitt av en blåemaljert bord med innskriften «EXCELLENCE THROUGH SERVICE». Dette er ordenens motto. Ordenbåndet til å bære over skulderen ned mot hoften er gult med smale grønne og svarte striper nær kantene.

Tildeling
---------

Ordenen for fremragende virke tildeles utenlandske statsoverhoder og regjeringssjefer eller tidligere statsoverhoder og regjeringssjefer.

Ordenen ble i 2003 tildelt Sør-Afrikas president Thabo Mbeki og i 2009 tildelt kong Juan Carlos av Spania.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Order of Excellence (OE) Arkivert 2. januar 2013 hos Wayback Machine. opm.gov.jm, besøkt 7. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Order of Excellence (OE), fra Government of Jamaica, Office of the Prime Minister
Ordenstegn for offiser av Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester (avers og revers)
**Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester** (fransk: *Ordre de l'économie nationale*) er en fransk orden innstiftet 6. januar 1954 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats for fransk økonomi. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av finansdepartementet.

Inndeling
---------

Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester var inndelt i tre grader:

* Kommandør (*commandeur*)
* Offiser (*officier*)
* Ridder (*chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester består av en hvitemaljert femtagget stjerne. Stjernen dannes av doble stråler, som i vinklene har gullspisser. Midtmedaljongen bærer en allegorisk figur som skal forestille nasjonaløkonomien. Motivet er omgitt av en krans av ti kuler. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd utformet som et tannhjul. Reversen har en globus satt på en åttetagget stjerne, det hele med omskriften «ORDRE DE L'ECONOMIE NATIONALE». 

Ordenstegnet er i gull for de to øverste ordensgrader og i sølv for den nederste. Ut over forskjellig materiale er ordenstegnene for de forskjellige grader identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.

Ordensbåndet er safranfarget. 

  

* Båndstriper for Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester
* Kommandør
* Offiser
* Ridder

Tildeling
---------

Ordenen for nasjonaløkonomiske fortjenester ble tildelt for fortjenstfull innsats fransk økonomi. Innsats for økonomiske studier av produksjon, produktivitet og internasjonal handel ble også belønnet med denne ordenen. Det samme gjaldt innsats i næringslivets organisasjoner. 

En minstealder på 35 år og tolv års tjeneste var vilkår for utnevnelse. Utnevnelse skjedde i hovedregelen til ordenens laveste grad, med påfølgende fem års tjeneste før det kom på tale med forfremmelse til høyere grad. Ved eksepsjonell innsats kunne reglene fravikes. Det var satt begrensninger på det årlige antall tildelinger av ordenen.

Utledninger kunne også tildeles ordenen.

Kilder
------

* *Décorations officielles françaises*, Paris: Administration des monnaies et médailles, 1956, s. 124–125 og 209
* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 139–140
**Ordenen den italienske solidaritets stjerne** (italiensk: *Ordine della Stella della Solidarietà Italiana*) er en italiensk orden. Den ble innstiftet 27. januar 1947 til belønning særlig av utenlandsboende italienere og utledninger som ytt bidrag til Italias gjenoppbygning etter den andre verdenskrig. Ordenen tildeles nå til italienske borgere som bor utenfor landet og til andre lands borgere for fremme av Italias omdømme. Italias president er ordenens stormester. Ordenen administreres av et ordensråd på fem medlemmer, ledet av Italias utenriksminister. Ordenen den italienske solidaritets stjerne rangerer som nummer fire av Italias ordener.

Inndeling
---------

Ordenen den italienske solidaritets stjerne hadde ved innstiftelsen én grad. Dette ble i 1948 utvidet til tre grader. Fra 1965 har disse betegnelsene:

* Storoffiser (*Grande Ufficiale*)
* Kommandør (*Commendatore*)
* Ridder (*Cavaliere*)

Insignier
---------

Ved innstiftelsen besto ordenstegnet for riddere av en femtagget stjerne i gull. I midten bar stjernen en avbildning av den gode samaritan. For kommandører hadde stjernen stråler i vinklene. Ordensstjernen for storoffiser var en større versjon av dette. Ordenstegnene for riddere og kommandører var opphengt i båndet i en krans. Ordensbåndet var grønt med hvite og røde kanter. Dette er fargene i Italias flagg.

Ordensinsigniene for Ordenen den italienske solidaritets stjerne ble nytegnet i 2001. Ordenstegnet for riddere består nå av en hvitemaljert stjerne med fire tagger satt på en firetagget stjerne i grønt. Stjernene hviler på en gullkrans av oliven og eik. Midtmedaljongen er i gull og viser den gode samaritan. Medaljongen er omgitt av en blå bord som har innskriften «SOLIDARIETÀ ITALIANA» i gull. Ordensstjernen er i sølv og har åtte tagger. Midtmedaljongen er den samme. Ordensbåndet er nå rødt, med hvite og grønne kanter.

|  |
| --- |
|  |
| Bæremåte for ordenstegnene. Fra venstre mot høyre: Ridder, kommandør, storoffiserBåndstriper siden 2001 |
| Ridder | Kommandør | Storoffiser |
|

Tildeling
---------

Ordenen den italienske solidaritets stjerne ble tildelt i beskjedent omfang inntil 1978, da tildeling av ordenen ble innstilt. Tildeling ble gjenopptatt i 2002. Det er totalt utnevnt 1031 storoffiserer, 4200 kommandører og 8654 riddere. Ordenen kan tildeles italienske, såvel som utenlandske statsborgere.

Norske innehavere
-----------------

Vibeke Løkkeberg er innehaver av riddergraden av Ordenen den italienske solidaritets stjerne.

Kilder
------

* (da) Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966.
* (en) «Order of the Star of Italian Solidarity» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1241–1242.

Eksterne lenker
---------------

* Ordine della Stella della Solidarietà Italiana, Presidenza della Repubblica.
* Alessandra Malesci Baccani: *The Italian Honours Procedure*, Office of the Prime Minister, Department of Protocol.
**Olaf Søyland** (født 28. juli 1952 i Flekkefjord) er en norsk tidligere padler. Han var med landslaget i en årrekke. Den fremste prestasjonen oppnådde han i 1979, da han sammen med Einar Rasmussen ble verdensmester i K2 1000 meter. For denne prestasjonen ble de tildelt Morgenbladets gullmedalje. Han ble også verdensmester i K-4 i 1975.

I tillegg til VM-gullene har han fem gull i nordiske mesterskap og 28 NM-gull. I 1976 fikk han kongepokalen for seieren i K-1 1000 meter. I 2008 fikk han Flekkefjord Sparebanks Honnørpris for 2007 for sin mangeårige innsats for Flekkefjord Kajakklubb. Han har vært trener og instruktør i klubben siden 1980, da han ga seg med padling på toppnivå som en følge av at Norge boikottet Sommer-OL 1980 i Moskva. En av hans elever er Eirik Verås Larsen, som vant OL-gull i padling i 2004 og 2012 og OL-sølv i 2008. 

Olaf Søyland overtok familiens gardinforretning i Flekkefjord og driver denne. Han er gift og har to barn.

Referanser
----------

1. ↑  «*En verdig pris-vinner* Artikkel i Avisen Agder». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 8. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf Søyland – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Søyland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* Karl Birger Sælør: *Ble snytt for OL-medalje* Artikkel i Farsunds Avis[*død lenke*]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Lene Jenssen | **Morgenbladets gullmedaljeSammen med Einar Rasmussen**(1979) | Neste mottaker:Bjørg Eva Jensen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Ordenstegn for Ordenen for sivile fortjenester
**Ordenen for sivile fortjenester** (fransk: *Ordre du mérite civile*) er en fransk orden innstiftet 2. mai 1957 og avviklet ved etableringen av Den nasjonale fortjenstorden i 1963. Den ble tildelt for fortjenstfull innsats på innenriksdepartementets saksfelt, det være seg i statsforvaltningen eller i de forskjellige nivåer av lokalforvaltningen i Frankrike. Ordenen var en av flere ministerielle ordener innenfor saksfeltene dekket av departementene i Frankrikes sentralforvaltning. Den ble administrert av innenriksdepartementet.

Inndeling
---------

Ordenen for sivile fortjenester var inndelt i tre grader:

* Kommandør (*commandeur*)
* Offiser (*officier*)
* Ridder (*chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen for sivile fortjenester består av en blåemaljert stjerne med åtte lange og åtte korte stråler. Midtmedaljongen bærer et høyrevendt kvinnehode, republikkens personifikasjon, iført frygisk lue. Motivet er omgitt av omskriften «REPUBLIQUE FRANÇAISE». På revers står innskriften «MERITE CIVILE». Ordenstegnet for kommandører er opphengt i båndet i et ledd bestående av republikkens monogram, bokstavene «RF». For kommandører og offiserer er korset i gull, for riddere i sølv. 

Ut over forskjellig materiale er ordenstegnene for de forskjellige grader identisk i utforming, men av ulik størrelse og opphengt i bånd av forskjellig type. For riddere bæres ordenstegnet i brystbånd, for offiserer i brystbånd med rosett. Kommandører har ordenstegnet i bånd om halsen.

Ordensbåndet er blått med en smal hvitkantet svart midtstripe.

  

* Båndstriper for Ordenen for sivile fortjenester
* KommandørKommandør
* OffiserOffiser
* RidderRidder

Kilder
------

* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 141
**Frederiks Odde** var fra 1651 til 1664 navnet på den festning i Jylland i Danmark, som kong Frederik III lot anlegge på Bers Odde.

Etter planene skulle festningsverkene blant annet inneholde en hovedvold med bastioner og foranliggende vanngrav mot landsiden, forsvarsmur mot Sønderstrand, en voldkinje langs Østerstrand og et citadell på spissen av odden. Privilegier for å lokke innbyggere til den planlagte by ble utstedt allerede i 1650.

Erobring
--------

Etter to måneders beleiring stormet svenskene den 24. oktober 1657 Frederiks Odde under ledelse av riksadmiral Carl Gustaf Wrangel. Festningen var på det tidspunkt ikke ferdig; vollgravene manglet vann, hovedvolden var ikke fullført og festningslinjen langs kysten var knapt påbegynt. Danskene måtte overgi seg etter en kort kamp. Festningsbyen led store skader, og kommandanten Anders Bille døde i svensk fangenskap. Ytterligere krigshandlinger i de kommende år, etterlot byen i en miserabel forfatning, og i 1664 besluttet kongen at den skulle skifte navn til Fredericia.

Referanser
----------

1. ↑  «Frederiksodde | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 8. august 2021.
2. ↑  «Fredericia Fæstnings Historie, bd. 1-3». *www.historie-online.dk*. Besøkt 8. august 2021.
3. ↑  Dyrn, Ole (2007). *Stormen på Frederiksodde 1657* (PDF). Vejle: Forlaget Jelling.

Portal: Danmark
Ordenstegn for *Ordenen folkenes vennskap*
**Ordenen folkenes vennskap** (russisk: *Орден Дружбы народов*) var en sovjetisk orden innstiftet 17. desember 1972. Den ble innstiftet til belønning av personer, organisasjoner, institusjoner og enheter som hadde gjort en særlig innsats for styrking av vennskap og forbrødring n internasjonalt og for utvikling av vennskapelige forbindelser mellom Sovjetunionen og andre land. Ordenen folkenes vennskap ble avskaffet i etter Sovjetunionens oppløsning og i Russland erstattet av Vennskapsordenen.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Ordenen folkenes vennskap besto av en rød femtagget stjerne med stråler i vinklene. Midtmedaljongen var belagt med Sovjetunionens riksvåpen. 

Ordensbåndet var i fargene hvitt, blått, rødt, gult og grønt.

Norske innehavere
-----------------

Martin Gunnar Knutsen og Gunvor Galtung Haavik var innehavere av Ordenen folkenes vennskap.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Robert Werlich: *Russian orders, decorations, and medals, including those of imperial Russia, the provisional government, the civil war, and the Soviet Union*, andre utgave, Washington, DC: Quaker Press, 1981, s. 152.
2. ↑  «Russia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1531.
3. ↑  Bjørn Steenstrup: *Hvem er Hvem? 1979*, Oslo: Kunnskapsforlaget,  1979, s. 351.
4. ↑  Viktor Grusjko i samarbeid med Isak Rogde: *Mitt liv i KGB*, Gyldendal Norsk Forlag, Oslo, 1995, ISBN 82-05-21955-9, s. 125.
5. ↑  Ørnulf Tofte: *Spaneren: Overvåkning for rikets sikkerhet*, Gyldendal Norsk Forlag, 1987, ISBN 82-05-17390-7, s. 152.
**Harald Rodlauer** (født ca. 1966) er en østerriksk tidligere skihopper og nåværende trener.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1984-1992, men greide bare én gang å ta poeng i verdenscupen (blant de 15 beste). 9.-plassen i Oberstdorf 30. desember 1986 ga ham 7 poeng og 57.-plass sammenlagt sesongen 1986/87. Den sesongen var også hans beste sammenlagt i Hoppuka, med 33.-plass. I kontinentalcupen ble han nummer 34 sammenlagt i 1991/92.

Etter at han ga seg som skihopper, jobbet han i politiet, og var trener for det østerrikske C-landslaget i kombinert, samt arbeidet administrativt for det østerrikske skiforbundet. I 2009 ble han hovedtrener for det italienske kombinertlandslaget. Han sluttet våren 2011 på grunn av uenighet med ledelsen i det italienske skiforbundet, og ble deretter ansatt som hovedtrener for det østerrikske kvinnelandslaget i hopp. Han etterfulgte Sepp Walluschnig, som ble assistenttrener for mennenes B-landslag.

Rodlauer er også aktiv som lokalpolitiker på hjemstedet Traboch, i Trabocher Volkspartei, som er den lokale avdelingen av Österreichische Volkspartei.

Referanser
----------

1. ↑  Kleine Zeitung: Trainiert werden nur noch italienische Adler (29. mai 2009, besøkt 4. desember 2011)
2. ↑  FIS Nordic Combined: Rodlauer resigns[*død lenke*] (4. april 2011, besøkt 4. desember 2011)
3. ↑  Ladies-Skijumping.com: Austria: Harald Rodlauer replaces Sepp Walluschnig (19. mai 2011, besøkt 4. desember 2011)
4. ↑  Steirische Volkspartei: Bgm. Toblier wieder Spitzenkandidat[*død lenke*] (udatert, besøkt 4. desember 2011)

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Rodlauer – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Oleander** (*Nerium oleander*) er en eviggrønn busk eller lite tre i gruppen Apocynaceae. Oleander er en subtropisk plante som vokser i et vidt område fra Marokko og Portugal til Kina, der den som oftest danner kratt langs bekker, vassdrag og elveleier som tørker ut om sommeren.

Oleander har vært dyrket i middelhavslandene siden klassisk oldtid. Den er fortsatt en vanlig prydplante i hager og parker i de sørligere deler av Europa, og brukes som hekk langs mange veier. Den har vært dyrket i oransjerier på slott siden 1600-tallet. I Norge har oleander vært brukt som potteplante. Den er svært glad i sol og trives godt utendørs om sommeren. Som mange andre planter fra middelhavsområdet vil den gjerne ha en kjøligere hvileperiode om vinteren. 

I vill tilstand kan den bli en svær busk på opptil fem meter i høyden og seks meter i diameter. Blomstene er hjulformet, fylte eller enkle, og sitter gruppevis ytterst på stengelen. De har en behagelig, mild duft. Den naturlige fargen på blomstene er rosa, men de dyrkede formene fins i flere rosa nyanser samt hvitt. Bladene er lange, smale og læraktige. 

Planten er uhyre **giftig**, og bare litt av plantesaften er nok til å ta livet av barn og skape store problemer for voksne. Den inneholder kraftigvirkende hjerteglykosider. Forgiftninger sees på uregelmessig hjertevirksomhet, kramper og forstørrede pupiller. Planten er kjent for å holde på giften selv etter uttørking. I Sør-Europa har folk blitt forgiftet av å grille kjøtt på greiner av oleander. Røyken som utvikles ved brenning er også giftig. Det er viktig at man er klar over at dersom man ønsker å dyrke oleander må man aldri plassere den i små barns rekkevidde. Selv små doser av giften kan få alvorlige konsekvenser. Man kjenner imidlertid ikke til mange tilfeller av alvorlig forgiftning hos mennesker.

Oleander har likevel vært svært populær fordi den er vakker og fordi det ikke er så mange andre blomstrende planter som tåler så mye sol og varme som den.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oleander* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Oleander* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Oleander* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Oleander* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Oleander* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Oleander* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Oleander* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Nerium oleander* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Nerium oleander* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Nerium oleander* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* International Oleander Society
* Plant care guide for oleanders

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ole Ålgård** (født 9. september 1921 på Ålgård, død 26. januar 1995) var en norsk jurist og diplomat. 

Ole Ålgård tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1940. Han begynte i utenrikstjenesten etter å ha utdannet seg til jurist: Han ble cand.jur. i 1946 og tok også eksamen på Académie de droit international de La Haye i Frankrike i 1947. Han var ambassaderåd i Brussel fra 1965 til 1967 og var da også fast norsk representant i Europarådet. Ålgård var ambassadør i Beijing fra 1967 til 1970, Norges ambassadør til FN i New York i ti år fra 1972 til 1982. Fra 1975 var han leder av FNs tilsynskomite for FNs andre utviklingstiår. Han avsluttet sin karriere i utenrikstjenesten som ambassadør i København fra 1982 til 1989. 

Ole Ålgård var kommandør av St.Olavs Orden (1978).

Sitater
-------

Per Egil Hegge siterer Ole Ålgård:

> «I Sverige er alt som ikke er tillatt, forbudt. I Norge er alt som ikke er forbudt, tillatt. Og i Danmark er alt som er forbudt, tillatt.» 
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ole\_Ålgård[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Ole Ålgård ambassadør i Peking", 10. desember 1966 s.12.

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1980 ISBN 82-516-0756-6
* Ole Ålgård - Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker
---------------

* Overenskomst om felles Nordisk Arbeidsmarked, undertegnet av Ole Ålgård
* Likheter og forskjeller mellom Danmark og Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
Jacob Ulfeldt (1535–1593) til Selsø, fra portrettsamlingen på Frederiksborg slott.
Rikshovmester Corfitz Ulfeldt.
**Ulfeldt** (også **Ulfeld**) er en utdødd dansk uradelsslekt, kjent siden år 1186. I 1635 og 1641 ble noen medlemmer utnevnt til riksgrever.

Slekten førte som våpen i sølv en rød valravn (halvt ulv, halvt ørn) og på hjelmen en oppvoksende rød ulv. Skjoldmerket kjennes fra et segl benyttet av Peder Strangesen (død 1241) i 1230. Slekten tok navnet Ulfeldt (dvs. «ulvefelt») på 1500-tallet etter slektsvåpenet. 

En rekke slektsmedlemmer var medlemmer av det danske riksrådet fra 1400-tallet til 1600-tallet, og på 15- og 1600-tallet var slekten blant de mest innflytelsesrike danske adelsslektene. Til slekten hører bl.a. rikskansler Jacob Ulfeldt og sønnen rikshovmester Corfitz Ulfeldt, som var gift med kong Christian IVs datter Leonora Christina Ulfeldt. Lensherre Ebbe Ulfeldt var gift med Christian IVs datter Hedevig Ulfeldt.

Slektens siste mann i Danmark var *schoutbynacht* Laurids Christoffer Ulfeldt (1678–1762). Rikshovmesteren Corfitz Ulfeldt hadde i ekteskapet med Leonora Christina ti barn, hvorav keiserlig general, kammerherre og riksgreve Leo Ulfeldt (1651–1716) som var far til ungarsk hoff- og statskansler, riksgreve Anton Corfitz Ulfeldt (1699–1769) til Goltzsch og Jendkau m.m. Med ham døde slekten ut i mannslinjen i 1769.

Slektsmedlemmer har eid en rekke gods og slott i Danmark, bl.a. Egeskov slott.

Litteratur
----------

* Albert Fabritius, «Ulfeldt», i: Povl Engelstoft & Svend Dahl (red.), *Dansk biografisk Leksikon*, København: J.H. Schultz Forlag 1932-44.
* *Danmarks Adels Aarbog*, XL, 1923, s. 499-541; XLVI, 1929, II, s. 310; XLVIII, 1931, II, s. 160; LI, 1934, s. 280; LII, 1935, II, s. 147; LV, 1938, II, s. 138; LVII, 1940, II, s. 172; LVIII, 1941, II, s. 119; LIX, 1942, 1944, s. 111; 1947, s. 105; 1953, s. 43; 1955, s. 118.
* A. Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904
* H. Storck: *Dansk Vaabenbog*, København 1910
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Shawarma fra Istanbul, Tyrkia
Döner kebab (bilde) og shawarma har mange likheter
**Shawarma** (tyrkisk:Şavurma, arabisk: شاورما, hebraisk: שווארמה) er en variant av eller et annet navn på tyrkisk kebab, som brukes mye i midtøsten. Den består av et stykke skårede kjøttbiter, som regel av lam, sau eller okse, eventuelt kylling, som grilles samtidig som de roterer på samme måte som döner kebab. Hovedforskjellen fra döner kebab er den spesielle sausen og krydderblandingen som brukes i shawarma. Ofte brukes disse om hverandre. Ordet shawarma er mer utbredt i arabisktalende land, mens kebab dominerer spesielt i Europa og USA.

Ordet *shawarma* kommer opprinnelig fra det tyrkiske ordet *çevirme*, som betyr *roterende* eller *snurrende*.

Referanser
----------

1. ↑  The World Cookbook for Students, Volum 1 Av Jeanne Jacob,Michael Ashkenazi, side 10.
2. ↑  A Dictionary of Food and Nutrition Av David A. Bender, se under "kebab"
3. ↑
4. ↑  Terrorism, the Origin and the Sources: An Anthology of Poetry Ambigrams and Political Oratories, p. 307.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** TasteAtlas
 |
***Lost Years*** er en amerikansk stumfilm fra 1911.

Handling
--------

John Walters, formann ved et konstruksjonsanlegg, må irettesette en av arbeiderne hans - James Brown - på grunn av dårlig arbeid. En krangel oppstår, og arbeideren blir hørt når han kommer med trusler mot formannens liv. Neste morgen får Brown sparken, og de begynner igjen å krangle. Walters snur seg for å gå sin vei, men han sklir på en våt planke og stuper med hodet først i en elv. Brown klarer ikke å svømme, og det blir umulig for ham å redde Walters.

Få øyeblikk senere, når to politimenn ankommer området, og det blir snart fastslått at Walters har druknet. De arresterer derfor arbeideren, og sikter ham for drap. Brown blir funnet skyldig, dømt til Livsvarig fengselsstraff, og tilbringer de neste førti årene bak murene. Men det viser seg at Walters egentlig ikke hadde druknet i det hele tatt.

Skuespillere
------------

* Francis X. Bushman - James Brown

Referanser
----------

1. ↑  Lost Years

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lost Years* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Lost Years* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Lille Frogner allé** (1-5, 2-10) er en gate på Frogner i Oslo. Den går fra Frognerveien vis-à-vis Gabels gate til Gyldenløves gate vis-à-vis Eilert Sundts gate. Over Kruses gate inngår et lite stykke gangvei og trapp, og gatestumpen mot Gyldenløves gate er i praksis en blindvei. Kjøremessig henger Frogner-enden sammen med Kruses gate, som er enveiskjørt opp fra Frognerveien.

Det kan synes som om gaten i utgangspunktet var tenkt som en forlengelse av Gabels gate. Gaten fikk navn i 1927 etter gården Lille Frogner, som har adresse nr. 6-8. Nr. 4D er en enebolig med atelier (ark. Arnstein Arneberg) oppført for maleren Henrik Lund i 1927. Ellers er husrekken i nr. 2-4 (og Frognerveien 25) tilpasset til den gamle gårdsbygningen, mens husene på oddetallsiden varierer noe i stil. Blokken i nr. 1 er overført fra Frognerveien 21 på 2000-tallet. Nr. 3 er en frittliggende leiegård som ble tegnet av Johan Storm Munch og oppført i 1890-årene. Den hadde tidligere adresse Frognerveien 25, som nå betegner nederste inngang i et hus på motsatt side av gaten. Blokken i nr 10 er tegnet av Sverre Aasland og Ulf Nyqvist i 1939 og har noen av de samme kvalitetene som de funksjonalistiske boligene Aasland og Korsmo tegnet i Havna allé.

Referanser
----------

1. 1 2  Jf. kart fra 1900 hos Oslo byarkiv.
2. ↑  Geir Tandberg Steigan: Oslo: Lille Frogner, Lille Frogner allé 6−8
3. ↑  Geir Tandberg Steigan: Arkitektur og historie i Oslo: Lille Frogner allé 3
4. ↑  Mykleby, Axel (20. februar 2017). «Sverre Aasland». *Norsk kunstnerleksikon*. Besøkt 20. desember 2020.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Lille Frogner allé». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 333. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (L)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Harald Frithjof Seiersted Ofstad** (født 13. oktober 1920 i Bergen, død 5. oktober 1994 i Oslo) var en norsk moralfilosof.

Ofstad tok *examen artium* i 1939 og utdannet seg først til jurist, før han gikk over til filosofi og ble en av Arne Næss' studenter. Han ble *cand. mag.* i filosofi i 1946, og var universitetsstipendiat ved Universitetet i Oslo fra 1949 til 1954, avbrutt av et opphold ved Yale-universitetet i USA. I 1954 ble han ansatt som professor ved Universitetet i Bergen, men alt året etter flyttet han til Universitetet i Stockholm, hvor han ble værende til han gikk av med pensjon i 1987. Da flyttet han tilbake til Norge og bosatte seg i Oslo.

Ofstads interesse for filosofi oppsto ved møtet med nazismen under andre verdenskrig. Han tolket nazismen som en forakt for svakhet, en teori han utviklet i boken *Vår forakt for svakhet* (1971). I 1978 rettet han et kraftig angrep på Thorkild Hansens bok *Prosessen mot Hamsun*.

Bibliografi
-----------

* *Vår forakt for svakhet*. Oslo: Pax, 1971.
* *Ansvar og handling*. Oslo: Universitetsforlaget, 1980.
* *Vi kan ändra världen*. Stockholm: Prisma, 1987.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Harald Ofstad i BIBSYS
* (no) Harald Ofstad i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Bindingsverk, fra tysk *Lexicon der gesamten Technik*. 1904. I fig. 1 øverst betegner f losholt, g overdekning.
**Losholt** er et sammenbindende horisontalt tømmerstykke mellom to *stendere* i bindingsverk, også kalt *rigel*. Begge betegnelser er lånord fra henholdsvis nedertysk *Lösholt* og tysk *Riegel*. I tradisjonelt europeisk bindingsverk var formålet å underdele faget før utfylling med leirklint flettverk eller murverk. I hvert fag var det én eller to losholter, avhengig av etasjehøyden. Losholter avgrenser også åpninger over og under vinduer og over dører. I eldre bidningsverk ble losholtene
tappet inn i stenderne og sikret med trenagler.

I bordkledd bindingsverk, og særlig i moderne *lett bindingsverk* fungerer losholtene mest som *spikerslag*, og dette ordet oppfattes ofte som synonym for losholt. De festes med spiker til stenderne. Over vinduer og dører i bærende vegger erstatter en kraftigere overdekning losholten med spinklere dimensjon.

Litteratur
----------

* Broch, Theodor (1848). *Lærebog i Bygningskunsten*. Christiania. S. 10.
* Holmgren, Landmark, Vesterlid (1945). *Husbygging* bind 3. Oslo. Aschehoug. S. 50–52.
* Volmer, Lutz og W.Haio Zimmermann (2012): *Glossary of Prehistoric and Historic Timber Buildings*. Verlag Marie Leidorf GmbH, Rahden. ISBN 978-3-86757-333-7, s. 176.
* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 476. ISBN 978-82-7935-197-9.
**Harald Johan Norvik** (født 21. juni 1946 i Vadsø) er en norsk næringslivsleder.

Han er sønn av tannlege Harald Norvik, og vokste opp i Snertingdal. Han er fetter av den avdøde Høyre-politikeren Erling Norvik. 

Norvik er utdannet siviløkonom fra Norges handelshøyskole fra 1971. Han var industri- og finanspolitisk sekretær for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1973–1976, personlig sekretær for statsminister Odvar Nordli 1976–1978 og statssekretær i Olje- og energidepartementet 1979–1981.

Norvik var direktør i Akergruppen 1981–1988. Han gikk i 1988 fra stillingen som administrerende direktør i Astrup Høyer AS og divisjonsdirektør i Akergruppen for å bli konsernsjef i Statoil ASA. I 1999 gikk han av som konsernsjef etter økonomiske overskridelser ved Åsgardfeltet. Han har vært styreleder i SAS 1992–1993, Telenor ASA 2007–2012, Umoe ASA 2000–2003, H. Aschehoug & Co. AS fra 2002, TV 2 ASA 2000–2005 og Oslo Børs 2000–2006, leder i representantskapet i DnB NOR ASA 1997–2006, styremedlem i E.ON Ruhrgas AG 2003–2005, Petroleum Geo-Services ASA og ConocoPhillips Inc. fra 2005. Han har vært styreleder, partner og strategisk rådgiver i rådgivningsselskapet Econ Pöyry AS.

Han er medlem av rådet i Norsk-Tysk Selskap og medlem av Den trilaterale kommisjon.

Norvik har mottatt en rekke ordener for sitt virke. Han ble i 1994 utnevnt til kommandør av 1. klasse av Finlands løves orden. I 1995 ble Nordvik tildelt Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. Han ble i 1999 utnevnt til kommandør av Den nasjonale fortjenstorden i Frankrike.

Referanser
----------

1. ↑  Ryggvik, Helge. «Harald Norvik». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 11. mars 2014.
2. ↑  «Board of Directors». Umoe. Arkivert fra originalen 25. mai 2014. Besøkt 11. mars 2014.
3. ↑  «Board of Directors. Harald J. Norvik». ConocoPhillips. Besøkt 11. mars 2014.
4. ↑  «Curriculum Vitae». Insight. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 11. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Norvik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Harald Norvik hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ulfat Mansurovitsj Mustafin** (russland: Ульфа́т Мансу́рович Муста́фин; født 3. mai 1959 i landsbyen Staroikhsanovo i Den basjkirske autonome sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 29. oktober 2020 i Moskva) var en russisk politiker, forretningsmann og offentlig tjenestemann. Han var borgermester i Ufa, hovedstaden i Basjkortostan, fra 2018 til død i 2020.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Mustafin tok eksamen fra Ike Bashir høyskole i 1976, og begynte så på Hong Ufa kunstkollegium. I mai 1977 ble han innkalt til militærtheneste i den sovjetiske hær. Fra mai 1979 til mars 1981 fortsatte han sin utdannelse ved Ufas institutt for lettindustri, og gikk ut derfra med utdannelse i kunst og teknologi.

### Karriere

Han begynte sin forretningsmannskarriere i juni 1981 i Kirov-distriktet i Ufa. I 1992 tok han eksamen fra Ufa statsuniversitet for flyteknikk.

Han var deretter medlem av eksekutivkomiteen i Kirov distriktråd. Fra 2003 til 2008 ledet han avdelingen for finans og økonomi i Republikken Basjkortostans regjering. Den 58. mai 2008 løste presidenten seg fra denne posten. Fra 2010 til 2013 innehadde han en rekke stillinger i kjernekraftsselskapet Rosatoms ledelse. I 2013 vendte han tilbake til Ufa og arbeidet for energiselskapet Gazprom.

Den 29. oktober 2018 ble Mustafin valgt til borgermester i Ufa.

Han døde 61 år gammel den 29. oktober 2020, av covid-19, etter å ha vært innlagt på sykehus i Moskva i 35 dager.

Referanser
----------

1. ↑  Новым мэром Уфы назначен 59-летний Ульфат Мустафин
2. ↑  Мэром Уфы избран Ульфат Мустафин
3. ↑  Радий Хабиров выразил соболезнования родным и близким Ульфата Мустафина
4. ↑  Скончался мэр Уфы Ульфат Мустафин
5. ↑  Мэр на два года: Башкирия потеряла столичного главу из команды Радия Хабирова Источник
**Nicholas Payton** (født 26. september 1973) er en trompetist fra New Orleans, Louisiana som spiller jazz. Han er sønnen av den kjente bassisten Walter Payton. Nicolas Payton begynte å spille trompet i en alder av fire år og da han var ni år spilte han i bandet Young Tuxedo Brass Band sammen med sin far. Han studerte ved New Orleans Center for Creative Arts, og deretter ved Universitetet i New Orleans, der han studerte sammen med Ellis Marsalis som senere også ble en kjent musiker.

Etter å ha turnert sammen med blant andre Marcus Roberts ­og Elvin Jones tidlig i 1990-årene, signerte Payton en platekontrakt med Verve Productions, hans første album med dette studioet, *From This Moment*, ble publisert i 1994. I 1996 opptrådte han på soundtracket til filmen *Kansas City*, og i 1997 mottok han en Grammy Award innen kategorien Best Instrumental Solo. Etter å ha spilt inn sju album ved Verve Productions, signerte Payton med Warner Bros Records.

I 2008 ble Payton en del av gruppen The Blue Note 7, som ble dannet til ære for syttiårsdagen for The Blue Note Records. Gruppen spilte inn et album i 2008, kalt *Mosaic*, som ble utgitt i 2009 på Blue Note Records / EMI, og Payton var med da gruppen var på turne i USA under promoteringen av albumet mellom januar og april 2009.

Payton spiller også piano, og noen ganger spiller han begge instrumentene samtidig.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 16. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Wikidata Q99181182
4. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Montreux Jazz Festival konsert ID 2677, Wikidata Q99181182

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Payton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Nicholas Payton på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Nicholas Payton på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Payton på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Payton på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Payton på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Payton på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Nicholas Payton på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Nicholas Payton på YouTube Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Lars Hesla** (født 19. juni 1948) er en norsk musiker, gitarist, pianist, keyboardist og låtskriver. Han er mest kjent som keyboardist i rockebandet Flax fra 1971 til 1982 og igjen fra 1985 til oppløsningen i 1986. Han var også keyboardist i rockebandet Junipher Greene fra 1975 til oppløsningen i 1983. Han har i de siste årene spilt i band som Pub Floyd (tributeband til Pink Floyd) og hammord/mellotron i **Lars Hesla Band** sammen med Espen Saga (gitar), Knut Grue (trommer/vokal) og Lars Kristian Evensen (bass). Han var broren til John Hesla (1947–2014) som spilte gitar i Flax.

Diskografi
----------

### Flax

* *One* (1976)
* *Monster Tapes* (1980)
* *Flax Tracks* (1986)

Singler/EP-er
* *What'cha Gonna Do/Pain in the Ass* (1978)
* *Uptown/Taken In* (1986)
* *Minus One, Memory of John Hesla* (2015)

### Junipher Greene

* *Rewind* (1981)
* *Forbudte formiddagstoner* (1982)

Singler
* *Slaraffenliv/Alla Toya* (1983)

### Deltar på

* Philips: *Heavy Norsk* (1976)
* Vertigo Records: *Norske Riff og Tordenskrall 1967–1992: Norsk hardrock gjennom 25 år* (1993)
* Vice Records: *Trapped Under Vice Vol. II* (2009)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Harald Fredrik Stoud Platou** (født 29. oktober 1877 i Kristiania, død 23. september 1946 samme sted) var en norsk jurist, jeger og OL-fekter.

Etter cand.jur. 1902 ble han fullmektig hos sorenskriveren oppe i Odalen og Vinger, beliggende ved Kongsvinger i Hedmark. Etter et par år reiste han til England for å studere. Vel tilbake i hjemlandet fikk han jobb i hjembyen hos firmaet Petersen, Platou og Torstensen som kompanjong. Han var overrettssakfører.

For Norges Jeger- og Fiskerforbund var han sekretær og redaktør fra 1910 til 1935, da han ble æresmedlem, som han også var i Norges Dyrehundklubb (etablert 1899, fra 1950 kalt Norsk Elghundklubb) der han var viseformann, likt med at han var nestformann i Norsk Kennel Klub (etablert 1898). I egenskap av disse vervene var han en hyppig bidragsyter til landets aviser. Innen fekting var han med i Oslo Fekteklub (etablert 1905) og var også med å starte Norges Fekteforbund i 1911. Harald deltok som fekter for Norge under Sommer-OL 1912 som ble avholdt i Stockholm.

Harald var sønn av jusprofessor Oscar Ludvig Stoud Platou (1845–1929) og Emma Collett (1850–1934) som var dattera til amtmann og statsråd Johan Christian Collett. Faren var jusprofessor og av slekten Platou. Broren til Harald, han Eilif Oscar Stoud Platou (1886–1954) ble dr.ing. i kjemi og sprengstoffsjef. Harald giftet seg i Vinger kirke i 1908 med Fanny Blix (1877–1964) fra Kongsvinger.

Referanser
----------

1. ↑  *Dødsfall* i Aftenposten den 24. september 1946.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald Platou – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harald Platou – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Portal: Askøy

**Tveitevåg** er en liten bygd vest på Askøy i Hordaland. Bygden ligger sør for Tveit, mellom Storavatnet og Hauglandsosen. Øst for Tveitevåg ligger Grønneviken og videre Hauglandshella, men her går det ikke veiforbindelse.

Området som idag utgjør Tveitevåg ble kjøpt av gårdbrukeren Olavus Krøger i 1815 for den nette betaling av en tønne med korn. I 1830 startet hans sønn, Samson Krøger, opp barkemølle, som i 1853 ble ombygget til kornmølle. På 1850-tallet ble det også etablert sagbruk i bygden, og senere kom også landhandel. Mølla var en økonomisk suksess, og ved hjelp av kapital herfra ble det første dampskipsselskapet stiftet i 1889.

I nyere tid har næringsvirksomheten i Tveitevåg avtatt betraktelig, men på slutten av 1900-tallet var et anlegg for produksjon av kveiteyngel plassert her. Fortsatt tilhører utmarksområdene mellom Tveitevåg og Hauglandshella gårdsbruket etter Olavus Krøger.

Kilder
------

* Conrad Clausen: "Askøy Herad i hundrad år"
**Wanda Elisabeth Hareim** (født 6. oktober 1951 i Oslo) er en norsk billedkunstner. 

Hun bodde 5 år i en landsby i Sør-Frankrike hvor hun hadde bolig og atelier, men flyttet tilbake til Norge I april 2016. Wanda bor nå på Jessheim hvor hun har bolig og atelier.Hun har gått i lære hos Jakob Weidemann og har div. kurs ved SHKS. Hareim arbeider både med akvareller pastell og oljemaling, men i de siste årene har hun konsentrert seg om olje på lerret. Hun gir fargene liv og form i billedmessige uttrykk som går fra det abstrakte til det figurative. 

Hun har hatt en rekke separatutstillinger, bl. a. i Bærum kunstforening, Galleri Galtung og Galleri Arctandria i Oslo, Lillestrøm kultursenter, Ullensaker kunstforening og Galleri ORO, Elverum og Galleri Asbjørn, Kongsvinger. Hun har også hatt utstillinger i Danmark, Polen og Frankrike. I Paris deltok hun med ett oljemaleri på Salon d'Automne (Høstutstillingen) i oktober 2016.

Hennes malerier er innkjøpt av bedrifter og offentlige instanser, og hun har hatt flere utsmykkingsoppdrag.