recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Quirinalet
**Konklavet 1829** førte til valget av kardinal Francesco Saverio Maria Felice Castiglioni til pave, den 31. mars 1829. Castiglioni tok pavenavnet Pius VIII.

Biskrivelse
-----------

Konklavet 1829 ble holdt etter pave Leo XII's død den 10. februar 1829. Konklavet tok til 24. februar samme år i Quirinalet. 

Konklavet, som besto av 50 valgmenn, brukte lang tid. Et problem var konflikter mellom verdslige nasjoner om hvem som burde velges. Kardinal Emmanuele de Gregorio var den fransk-vennlige fraksjonens kandidat. Han var fransiskaner og tilhørte spiritualene blant dem. De mer moderate kardinalene hadde Bartolomeo Pacca som sin kandidat, men den franske regjeringen, under Karl X og statsminister Jean Baptiste Gay, vicomte de Martignac, motsatte seg denne kandidaten, som også av flere i konklavet ble sett på som for snill/mild til å bli en god pave.

Konklavet trakk ut i tid, men da kardinal Giuseppe Albani ankom, og ingen av støttegruppene til de to øvrige kandidatene kunne samle nok stemmer til å velge enten De Gregorio eller Pacca, fikk det konklavets medlemmer til å samle seg rundt Francesco Saverio Castiglioni. Han ble regnet som et godt kompromiss, slik saken sto. Castiglioni hadde vært en aktuell pavekandidat under konklavet i 1823, som representant for «politicani» (de moderate kardinalene), og han hadde alle kvalifikasjoner for å bli pave, men slet med dårlig helse.

Innen 31. mars, etter 35 dager, ble Castiglioni valgt til pave. Han var også *papabile* i 1823, men da ble han ikke valgt på grunn av en dominerende gruppes skepsis.

Siden Castiglioni hadde blitt kalt «Pius VIII» av pave Pius VII alt før sistnevntes død i 1823, og siden Leo XII under konklavet i 1823 hadde sagt at Castiglioni en vakker dag ville bli Pius VIII, var det i grunnen allerede bestemt hvilket pavenavn Castiglioni skulle ta.

Referanser
----------

1. ↑  Valérie Pirie. «The Triple Crown: An Account of the Papal Conclaves - Leo XII (De la Genga)».
2. ↑  Valérie Pirie. «The Triple Crown: An Account of the Papal Conclaves - Pius VIII (Castiglione)».
**Norske Kunsthåndverkere** (**NK**) er en landsomfattende organisasjon opprettet i 1975 for profesjonelle utøvere av faget kunsthåndverk. Driften sikres gjennom midler over statsbudsjettet, og medlemskontingenten. NK driver både kunstpolitikk og kunstformidling. Organisasjonen ivaretar medlemmenes juridiske og økonomiske interesser, og målet er at medlemmene kan ha en karriere som kunstner med kunsthåndverk som levebrød.

Organisasjonen har i dag medlemmer innen faggruppene keramikk, tekstil, metall, tre, glass og lær. Medlemmene har utdanning fra en av landets kunsthøgskoler eller tilsvarende utdanning fra utlandet. Kunststudenter kan også bli medlem.

NK er delt inn i 7 regioner, med eget styre og regionleder. Organisasjonen initierer, administrerer og støtter utstillingsprosjekter, seminarer, workshops osv. både i Norge og utlandet. Det er opprettet en egen virksomhet for utlandsformidling, Norwegian Crafts.

NK har siden opprettelsen produsert den årlige juryerte mønstringen Årsutstillingen. NK gir også ut tidsskriftet *Kunsthåndverk* og har etablert galleriene Format i Oslo (1991) og KRAFT i Bergen (1997).

Se også
-------

* Kunsthåndverkprisen
* Norske Kunsthåndverkeres ærespris

Referanser
----------

1. ↑  «Organisasjon». Norske Kunsthåndverkere. 18. juni 2021. Besøkt 24. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norske Kunsthåndverkere på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Norske Kunsthåndverkere på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Norske Kunsthåndverkere på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Norske Kunsthåndverkere på YouTube Rediger på Wikidata
* (no) Norwegian Crafts
* (no) Galleri Format Oslo
* (no) Galleri KRAFT i Bergen Arkivert 28. februar 2019 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |

Portal: Kunst
***Nicrophorus investigator*** (Zetterstedt, 1824) er bille som blir mellom 15 og 25 mm lang og har sorte dekkvinger med oransje mønster. Den omtales ofte bare som *åtselgraver* i dagligtale, men dette navnet deler den med flere andre biller. Den er én av flere ganske like norske åtselgravere, men kan skilles fra de andre blant annet på den oransjefargede klubben ytterst på følehornene.

Denne billen er en av naturens renholdsarbeidere. Med sin gode luktesans finner den frem til åtsler på svært lang avstand. Når den finner et åtsel, ofte en død mus eller liten fugl, graver den dette ned for videre bearbeidelse og for å holde åtslet unna konkurrenter.

Med «billemidden» *Pergamasus crassipes*
Den har svært ofte med seg «billemidden» (*Pergamasus crassipes*). De er små midd i samme oransje farge som mønsteret på åtselgraverens dekkvinger. Dette er ikke en skadelig parasitt, men et nyttig dyr som lever i symbiose med billen. Blant annet holder den predatorer (rovdyr) unna billens larver.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nicrophorus investigator* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nicrophorus investigator* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Nicrophorus investigator* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Nicrophorus investigator* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Nicrophorus investigator* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Nicrophorus investigator* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Nicrophorus investigator* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Nicrophorus investigator* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Nicrophorus investigator* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Nicrophorus investigator* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Robert Sloman** (født 18. juli 1926 i Oldham i Lancashire i England, død 24. oktober 2005 i England) var en manusforfatter. Han jobbet også i *The Sunday Times* i over 20 år, hvor han ble distribusjonssjef, men har er mest kjent for manusene han skrev for TV.

Sloman begynte som skuespiller i 1951 etter at han var ferdig på universitetet. Han begynte å skrive manus et par år senere og fortsatte med det til fordel for skuespillerkarrieren. I 1970-årene skrev han flere historier for science fiction-serien *Doctor Who*. Sammen med produsent Barry Letts skrev han fire historier da Jon Pertwee spilte Doktoren. De het *The Dæmons* (kreditert til psevdonymet Guy Leopold), *The Time Monster*, *The Green Death* og *Planet of the Spiders*. Den første er sett på som en av de beste historiene i serien, mens de andre har sterke moralske budskap, spesielt *The Green Death* som handler om forurensning og globalisering. Da den ble utgitt på DVD i 2004 ble Sloman intervjuet om historien.

Sloman hadde også planlagt å bringe dalekene tilbake på slutten av sesong 9 i en historie kalt *The Daleks in London*. Denne historien ble forkastet da de som laget serien fant ut at man ikke hadde noen historie å lokke seerne til TV-en med på begynnelsen av sesongen og det viste seg at historien var for lik *The Dalek Invasion of Earth*. Forfatteren Louis Marks ble spurt om han kunne omskrive sin historie til å inkludere dalekene og den ble hetende *Day of the Daleks*.

Sloman skrev også to skuespill for Londons West End: *The Golden Rivet* og *The Tinker*, som senere ble til filmen *The Wild and the Willing*.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 154828, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Sloman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Robert Sloman på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Robert Sloman på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Robert Sloman hos The Movie Database Rediger på Wikidata
.
* Nekrolog i The Guardian av Barry Letts.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
En Globe Air Britannia på Schiphol
**Nicosia Britannia katastrofen** var en flyulykke som krevde 126 liv på en Bristol Britannia fra det sveitsiske flyselskap Globe Air da det styrte i bakken 4 km sør for Nicosia Airport i Kypros.

Ulykken
-------

Britannia var et charterfly som skulle bringe turister fra Bangkok i Thailand til Basel i Sveits. Flyet mellomlandet i Colombo i Sri Lanka og deretter Bombay i India med planlagt neste stopp Kairo. Mannskapet valgte å fly til Nikosia på grunn av dårlig vær i Kairo. Fyet gjennomførte sitt tredje forsøk på å lande i voldsomt uvær fløy i en høyde nær landsbyen Lakatamia og brast i flammer.

På ulykkestidspunktet hadde begge flygerne overskredet sin maksimale flytid med tre timer. Styrmannen hadde mindre enn 50 timer flytid med Britannia.

To tyske passasjerer (Christa Blümel og Peter Femfert) og to sveitsiske (Veronika Gysin og Nicolas Pulver) passasjerer overlevde starten. Tre av dem ble alvorlig skadet og ble behandlet i FNs feltsykehus i nærheten Nicosia, den fjerde, Nicolas Pulver ble rapportert til å være rimelig uskadd.

Referanser
----------

1. ↑  Gero, David. *Aviation Disasters Second Edition*. Patrick Stephens Limited. s. 72.
**Robert H. Serry** (født 1950 i Kolkata) er en nederlandsk diplomat og FN-tjenestemann.

Tjeneste
--------

Serry er statsviter fra Universitetet i Amsterdam.

Han har tjenestegjort i Nederlands utenrikstjeneste og vært stasjonert i Thailand, Russland, Ukraina og ved Nederlands FN-representasjon i New York. Serry var Nederlands første ambassadør i Ukraina. I 2005 ble han ambassadør i Irland. Han har også vært assisterende visegeneralsekretær for krisehåndtering og operasjoner i NATO.

Serry ble i 2007 utnevnt til FNs spesialkoordinator for fredsprosessen i Midtøsten, FNs generalsekretærs personlige representant til Palestinas frigjøringsorganisasjon og Den palestinske selvstyremyndigheten, samt utsending til Midtøsten-kvartetten.

I mars 2014 var han som seniorrådgiver FN-utsending i Ukraina i forbindelse med Krimkrisen. Serry ble truet av væpnede menn og tvunget til å avbryte oppdraget.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Deputy Assistant Secretary General, Crisis Management and Operations. Robert H. Serry», NATO.
2. ↑  «Secretary-General Appoints Robert H. Serry of Netherlands United Nations Special Coordinator for Middle East Peace Process», Secretary-General, SG/A/1111, BIO/3952, Department of Public Information, News and Media Division.
3. ↑  «- Uakseptabelt at FN-utsending ble tvunget til å forlate Krim» Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine. *Aftenbladet*, 5. mars 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Otto Fredrik Wollertsen** (født 12. november 1927, død 24. desember 2016) var en byoriginal i Bergen. Av bergenserne ble han ofte kalt «Ottoen». Tidligere bodde han utendørs, men flyttet i 1992 inn i Bakkegaten bo- og omsorgssenter. 

På dagtid befant han seg ofte på Torgallmenningen, og han hadde alltid med seg sykkelen sin og et munnspill. I 1989 ble han påspandert tur til England for å spille inn sangen om seg selv i Abbey Road Studios.

I 2008, i mangfoldsåret, medvirket han på en konsert sammen med blant annet Bergen filharmoniske orkester.  Ottoen ble oppfattet som et bysymbol og ble malt sammen med andre bergensene av nederlenderen Willem Sanders. Bildet ble i 2003 vist på utstillingen «Borgere av Bergen». I desember 2013 laget gatekunstneren Argus et bilde av ham på en vegg i Skostedet.

Om Ottoen
---------

> Om man spør seg selv hvilken nålevende enkeltperson som betyr mest for bergensernes identitetsfølelse tror jeg (etter at Herman Friele har flyttet ut av rådhuset) at svaret er den 80 år gamle Ottoen. Otto Fredrik Wollertsen har hatt gaten som sitt hjem mesteparten av sitt voksne liv. Gjennom sine daglige krumbøyde vandringer gjennom byens gater i mange tiår, med sykkel, kassettspiller og munnspill, er han blitt en del av Bergens sjel. Og gjennom sitt valg av tilværelse har han sett verden fra et ståsted nesten ingen annen kjenner. Derfor er hans historie unikt berikende.
> 
> 
> Ole Hamre i 2008 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Fikk nytt munnspill» i Bergensavisen
3. ↑  «Britisk presse feirer Otto'en». *Bergens Arbeiderblad*. 29. september 1989.
4. ↑  «Ballade.no». Arkivert fra originalen 19. desember 2013. Besøkt 30. desember 2012.
5. ↑  Scenekunst Arkivert 19. desember 2013 hos Wayback Machine.
6. ↑  Bergens Tidende: «Willem og Bergens-borgerne» besøkt 30. desember 2012
7. ↑  Ottoen som gatekunst besøkt 18. desember 2013
8. ↑  Bergens Tidende: «Mangfoldets velsignelse» besøkt 29. desember 2012

Eksterne lenker
---------------

* Ottoen Otto Fredrik Wollertsen, video i Bergens Tidende, Fred Ivar Utsi Klemetsen, besøkt 3. mai 2015
* Bergensavisen:«Fikk nytt munnspill» besøkt 30. desember 2012
* Bergensavisen:«Ottoens festaften» besøkt 30. desember 2012
* Dag-Geir Bergsvik Knudsen, Origo:«Også byoriginaler står i endringens tegn.»[*død lenke*] besøkt 30. desember 2012
* Fotografier besøkt 30. desember 2012
* BA: Her er den ekte «Ottoen», Byikon foreviget i Vestre Skostredet. besøkt 18. desember 2013
**Robert Channing Seamans jr.** (født 30. oktober 1918 i Salem i Massachusetts, død 28. juni 2008 i Beverly i Massachusetts) var en professor fra Massachusetts Institute of Technology (MIT). 

Semans ble tildelt en Bachelor of Science in Engineering fra det prestisjetunge Harvard University i 1939 eller 1940, og han fikk en mastergrad innen astrofysikk fra Massachusetts Institute of Technology (MIT) i 1942, og han studerte til en doktorgrad ved MIT i 1951. Seamans mottok også følgende ærestitler: Doctor of Science fra Rollins College i 1962 og samme tittel fra New York University i 1967. 

Seamans, Wernher von Braun og President John F. Kennedy ved Cape Canaveral
Seamans ble gjort til Doctor of Engineering ved Norwich Free Academy i 1971, og han ble tildelt samme tittel fra University of Notre Dame i 1974, og fra Rensselaer Polytechnic Institute (RPI) samme året. Fra 1941 til 1955 holdt han flere undervisnings- og prosjektstillinger ved MIT og i løpet av denne tiden arbeidet han med forskjellige problemer med romferd og luftfart, inkludert instrumentering og kontroll av fly og raketter. Fra 1948 til 1958 arbeidet Seamans i flere forskjellige tekniske komiteer ved NASAs forgjengerorganisasjon, National Advisory Committee for Aeronautics (NACA). 

Seamans satt som administrerende direktør for National Aeronautics and Space Administration (NASA) fra 21. desember 1965 da han etterfulgte Hugh L. Dryden som hadde avgått med døden i dette embetet, og han satt som direktør frem til 5. januar 1968 da han ble etterfulgt av doktor Thomas O. Paine. Han tjenestegjorde som konsulent for Scientific Advisory Board tilhørende det amerikanske flyvåpenet fra 1957 til 1959. Seamans satt som president for National Academy of Engineering fra mai 1973 til desember 1974. Han returnerte deretter som gjesteforeleser ved MIT i 1977. Han døde 28. juni 2008 i Beverly i Massachusetts i en alder av 89 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Robert C. Seamans, Jr. Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Robert-C-Seamans-Jr, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6d22jvt, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.washingtonpost.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   searchpub.nssc.nasa.gov[Hentet fra Wikidata]

  


| * v
* d
* r
NASAs viseadministratorer |
| --- |
| 
* Dryden
* Seamans
* Paine
* Low
* Lovelace
* Mark
* Graham
* Myers
* Thompson
* Cohen (fungerende)
* Dailey (fungerende)
* Mulville (fungerende)
* Gregory
* Dale
* Garver

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Eksempel på konkret poesi: Et av Guillaume Apollinaires *Calligrammes*
**Konkret poesi** (av latin: *concretum*, «det sammenvokste», «det sansbare») eller **konkretisme** er en retning innafor lyrikken der det typografiske arrangementet er like viktig for helhetsopplevelsen av diktet som de lydlige effektene og ordenes betydningsinnhold.

Termen ble lansert på 1950-tallet. I Brasil danna det seg ei gruppe av poeter som i 1958 publiserte et manifest for en konkret poesi, med Augusto de Campos som en av forgrunnsfigurene. Hovedbudskapet i manifestet er å gjøre ordene til en del av et visuelt verk, og dermed gi dem et egenliv som frigjør dem fra det å bare være meningsbærere.

Sjøl om termen er ny, er ideen om å bruke typografi for å gi et dikt et ekstra tilskudd av mening gammel. Mest kjent er den franske poeten Guillaume Apollinaires *Calligrammes* fra tidlig på 1900-tallet, som fikk følge av flere andre dadaister. Seinere har diktere som E.E. Cummings og Ezra Pound eksperimentert med typografien. Velkjent er også musas fortelling («tale») i *Alice i eventyrland*, som er forma som en hale («tail»).

En annen form for konkretisme er den som legger avgjørende vekt på diktets auditive (lydlige) side. Dette er dikt som primært må høres. En pioner innafor denne formen for poesi var den tyske dadaisten Kurt Schwitters, som tidlig i forrige århundre framførte sine nonsensdikt med ekstrem stemmebruk, og som også eksperimenterte med nye opptaksteknikker.

Kinetisk poesi er en utvikling av konkretisme som utnytter elektroniske medier. Poetikon.no er et nettsted av norske Morten Skogly med eksempler på kinetisk poesi, hvor ord og bokstaver er animerte. AfsnitP har danske eksempler på og omtaler av kinetisk poesi. Det visuelle er viktig i mye elektronisk litteratur.

Jan Erik Vold er den som først og fremst har innført konkret poesi i norsk litteratur. Hans debutsamling *mellom speil og speil* inneholder mange eksempler på **figurdikt**.

**Konkret poesi** kan også mer allment stå for en type poesi som domineres av konkrete bilder og ikke av abstrakte begreper.

Eksterne lenker
---------------

* Augusto de Campos' nettsted med eksempler på konkret poesi og gruppas manifest
* UbuWeb inneholder en mengde eksempler på konkret poesi
* The Sackner Archive of Concrete and Visual Poetry
* Concrete Poetry: A World View

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**«By the Time I Get to Phoenix»** er en amerikansk popsang med melodi og tekst av Jimmy Webb. Den ble opprinnelig spilt inn på plate av Johnny Rivers i 1965, men ble gjort berømt av Glen Campbell. Sangen ble utgitt på singlen Capitol 2015. Produsent, arrangør og dirigent var Al De Lory. «By the Time I Get to Phoenix» fantes også på albumet med samme tittel fra 1967.

Den vant to Grammy Awards: for Best Vocal Performance, Male og Best Contemporary Male Vocal Performance.

Coverversjoner
--------------

Sangen har blitt en popstandard og er angivelig én av de som har blitt gjort flest coverversjoner av.

Coverversjoner har blant annet blitt spilt inn på plate av følgende artister: Solomon Burke, Nick Cave and the Bad Seeds, Georgie Fame, Isaac Hayes, Burl Ives, Jack Jones, William Bell, Reba McIntire, Denny Mclain samt Marty Wilde.

Isaac Hayes' versjon av sangen har en lengde på forbløffende atten minutter og førti sekunder og består for en stor del av en detaljert bakgrunnshistorie om hendelsene som inntraff før den faktiske road tripen fant sted.

Brídín Brennan, sangeren Enyas søster, samplet sangen for hennes andre single fra albumet *The Eyes of Innocence*.

Rapgruppen Public Enemy skrev on sang om Evan Mecham/Martin Luther King Day-kontroversen til dens CD-album *Apocalypse 91... The Enemy Strikes Back*. Den hadde tittelen «By the Time I Get to Arizona».

Norsk versjon
-------------

Terje Mosnes har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Alene». Sangen ble utgitt av Tove Kristine på singlen Polydor NH 66 823 i 1969.

Innhold
-------

Sangen handler om en mann som beskriver sin avgjørelse om å forlate sin kvinne ved å skrive en lapp hvor han forteller henne om dette og som beskriver hva han føler at hun vil oppleve idet han ankommer forskjellige steder (Når en kvinne synger sangen, er det hun som forlater mannen og han blir igjen, ellers er teksten uendret).

*«By the time I get to Phoenix she'll be ringing...*
*By the time I make Albuquerque she'll be working...*»
Og:

*«By the time I make Oklahoma she'll be sleeping...»*

Komponisten
-----------

Jimmy Webb, som bodde i Los Angeles da han skrev sangen, var oppfostret i Oklahoma.

Listeplasseringer
-----------------

Campbells versjon nådde en tredjeplass på Billboard Country Singles-listen i 1968.

Referanser
----------

1. ↑  Glen Campbell – By The Time I Get To Phoenix (7") at Discogs
2. ↑  allmusic ((( Glen Campbell > Charts & Awards > Grammy Awards )))
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Sangteksten
5. ↑  allmusic (((Glen Campbell > Charts & Awards > Billboard Singles )))
Et AgustaWestland AW139 på Farnborough Air Show i 2006.
**Finmeccanica** (nå **Leonardo**) **AW139**, tidligere **AgustaWestland AW139** og **Agusta-Bell AB139**, er et mellomstort to-motors turbinhelikopter.

Det ble utviklet som et samarbeid mellom Bell Helicopter Textron og AgustaWestland kjent som Bell Agusta Aerospace Company.
Det finnes i både sivile og militære utgaver, med forskjellige konfigurasjoner tilgjengelig.
Sivile utgaver brukes blant annet til passasjertransport, luftambulanse, offshoreflyging, politioppdrag og søk & redning.
Første flyging skjedde 3. februar 2001 og første helikopter ble levert til en kunde i 2003.

Ytelse
------

AW139 er utstyrt med to PT6C-67C turboshaft-motorer som har en maksimal kontinuerlig effekt på 1 531 hk.

Helikopteret kan ta inntil 15 passasjerer i tillegg til 2 flygere.

Maksimal startmasse er 6 800 kg og maksimal nyttelast oppgis til 2 570 kg.

Maksimal hastighet er 310 km/t og helikopteret oppgis å ha en maksimal rekkevidde på 1 250 km.

Bruk i Norge
------------

Lufttransport opererer helikoptertypen på Norges eneste passasjerrute med helikopter som går mellom Bodø og Værøy i Lofoten, og som luftambulanse fra basene i Ålesund, Brønnøysund og Tromsø.

Referanser
----------

1. ↑  Leonardocompany.com. «AW139». Besøkt 18.07.2016.
2. ↑  «AgustaWestlands salgsprospekt». Arkivert fra originalen 24. august 2014.
3. ↑  «Rutetabell Bodø-Værøy».
4. ↑  «Helse Sunnmøre, luftambulanse» **(norsk)**. Besøkt 5. juni 2011. [*død lenke*]
5. ↑  «Luftambulansetjenesten ANS». Arkivert fra originalen 16. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

| * v
* d
* r
Agusta/AgustaWestland |
| --- |
| Agusta | 
* A.101
* AB.102
* A.103
* A.104
* A.105
* A.106
* A109
* A.115
* A.120
* A.123
* A129
* AZ8-L
* CP-110
* EH101

 |
| AgustaWestland | 
* AW009
* AW101/VH-71/CH-149
* AW109
* AW119
* AW139
* AW149
* AW159
* AW169
* AW189
* AW609
* T129
* Project Zero

 |
| Annet | 
* Giovanni Agusta
* MV Agusta
* PZL-Świdnik
* Westland Helicopters
* Caproni
* Finmeccanica

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Quirinalet
**Konklavet 1823** førte til valget av kardinal Annibale Della Genga til pave den 28. september 1823, som tok navnet *Leo XII*. Han ble valgt selv om det var aktiv motstand fra Frankrike. Han var den pro-østerrikske *zelanti*fraksjonens kandidat.

Beskrivelse
-----------

Konklavet begynte den 2. september 1823 i Quirinalpalasset i Roma, og det skulle ta 26 dager før de lyktes i å velge ny pave. Blant de 56 kardinalene var det to dominerende grupper. Det var for det første *zelantiene*, som var pro-østerrikske. De var anført av kardinalene Albani, de Gregorio, della Somaglia, Falzacappa, Pallotta og Testaferrata. Det andre partiet var *de moderate*, anført av kardinalene Consalvi, Pacca, Arezzo og Morozzo. Deres styrke og innflytelse var omtrent like stor. 

Den østerrikske keiser hadde – med rette – ansett det som tenkelig at en annerledes sinnet kardinal, kardinal Severoli, kunne bli valgt, og ønsket å forhindre det. Gjennom kardinal Giuseppe Albani nedla han derfor østerriksk veto mot et slik utfall straks Severolis stemmetall kom så høyt opp at et valg var overhengende. Det var den 21. september, da Severoli fikk så meget som 26 stemmer. 

Heller ikke kardinal Francesco Castiglioni nådde opp; hans kandidatur ble motarbeidet idet man anså han stod kardinal Consalvi for nær.

Da Della Genga ved den 51. avstemningen fikk det tilstrekkelige stemmetall den 27. september ville han av helsegrunner først ikke godta valget, og påpekte tårefull for kardinalene at de hadde valgt "en død mann". Men da kardinalene insisterte på at det var hans plikt å takke ja, aksepterte han valget dagen etter, og tok navnet Leo XII. Han ble kronet den 5. oktober 1823 av kardinal Fabrizio Ruffo. 

Det er mulig at Della Gengas svekkede helse var med å skaffe ham det tilstrekkelige antall valgstemmer; enkelte kardinaler trodde de valgte en "overgangspave".

Referanser
----------

1. ↑  Valérie Pirie. «The Triple Crown: An Account of the Papal Conclaves - Leo XII (De la Genga)».
2. ↑  Valérie Pirie. «The Triple Crown: An Account of the Papal Conclaves - Pius VIII (Castiglione)».

Litteratur
----------

* Frederic J. Baumgartner: *Behind Locked Doors: A History of the Papal Elections.* Palgrave Macmillan, 2003, ISBN 0-312-29463-8.
* Artaud de Montor, Alexis François (1843). *Histoire du Pape Léon XII*. Paris 1843, I, pp. 26–84.
* Cipolletta, Eugenio (1863). *Memorie politiche sui conclavi da Pio VII a Pio IX, compilate su documenti diplomatici segreti*. Milano: Legros e Marazzani 1863, pp. 127–164 [based on Neapolitan documents].
* Iervese, Marco (2016). "La registrazione dei voti nel Barberiano latino 4662." Sermattei and Regoli, *Il conclave e l'elezione di Leone XII Genga*, pp. 307–317.
* Sermattei, Ilaria Fiumi; Regoli, Roberto (edd.) (2016). *Il conclave e l'elezione di Leone XII Genga, castello, chiesa di San Clemente 31 luglio - 28 agosto 2016.* Stampato dal Consiglio Regionale Assemblea legislativa delle Marche. Quaderni del Consiglio Regionale delle Marche, n. 209. Ancona 2016.
**Kolstadtunet** (1–28b) er en todelt blindvei på Kolstad sør for Trondheim sentrum. Den har tilførsel fra Saupstadringen på denne veiens nordøstre punkt og strekker seg i retning fra vest mot nordøst og sørøst. Den nordøstlige strekningen av Kolstadtunet fungerer som adkomstveg til fem lavblokker som en del av Ringvegen borettslag. Den sørøstlige strekningen av veien ender i et gatetun med rundkjøring omgitt av rekkehus i klynger.

Mot øst for Kolstadtunet heller det et skogkledd terreng nedover mot Bjørndalen, kun avbrutt av Størenbanen. Mot nord mellom Kolstadtunet og Kolstadflata ligger den nye Dalen aktivitetspark, som ble åpnet høsten 2020 som en del av områdeløftet for Saupstad-Kolstad.

Referanser
----------

1. ↑  Trondheim2030.no – Dalen aktivitetspark skapt med 800 ungdommer på laget (Av Ingunn Grøtte. Publisert 24. september 2020, besøkt 24. januar 2021)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 295. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Konjunksjon** eller **logisk *og*** er en viktig sannhetsfunksjon i setningslogikken (latin *con* = «sammen» og *junctio* = «forbindelse»).
Konjunksjonen av to eller flere utsagn er sann hvis og bare hvis *alle* disse utsagnene er sanne.
Den symbolske skrivemåten for konjunksjonen av to utsagn **A** og **B** er

{\displaystyle \mathbf {A} \land \mathbf {B} }
og uttales som «A og B» eller «både A og B».
I noen programmeringsspråk eller andre sammenhenger der særtegn ikke kan brukes, skrives også «&» eller et multiplikasjonstegn («·» eller «\*») istedenfor «\land».

Grunnen til at multiplikasjonstegn brukes, er at konjunksjon har flere fellestrekk med multiplikasjon.
Konjunksjon er bl.a.

* kommutativ: «A og B» er ekvivalent med «B og A», eller symbolsk

{\displaystyle (\mathbf {A} \land \mathbf {B} )\Leftrightarrow (\mathbf {B} \land \mathbf {A} )})
* assosiativ:

{\displaystyle ((\mathbf {A} \land \mathbf {B} )\land \mathbf {C} )\Leftrightarrow (\mathbf {A} \land (\mathbf {B} \land \mathbf {C} ))}
* distributiv med inklusiv disjunksjon som parallell til addisjon:

{\displaystyle (\mathbf {A} \land (\mathbf {B} \lor \mathbf {C} ))\Leftrightarrow ((\mathbf {A} \land \mathbf {B} )\lor (\mathbf {A} \land \mathbf {C} ))}

  

Negasjonen av en konjunksjon er en inklusiv disjunksjon av negasjonene (De Morgans lov):

{\displaystyle \neg (\mathbf {A} \land \mathbf {B} )\Leftrightarrow (\neg \mathbf {A} \lor \neg \mathbf {B} )}.
Utsagnet «Det stemmer ikke at jeg er en norsk mann (dvs. norsk *og* mann)» er altså ekvivalent med «Jeg er ikke norsk *eller* jeg er ikke mann.»

|  |
| --- |
| **Setningslogikk** |
| **Sannhetstabell** (0 = usant, 1 = sant):

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **A** | **B** |

 | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| usant | A *og* B | A, *menikke* B | A | *ikke* A,*men* B | B | *enten* A*eller* B | A *eller* B | *verken* A*eller* B | *hvi**ss*** A,*så* B | *ikke* B | A *hvis* B | *ikke* A | *hvis* A,*så* B | A *NAND* B | sant |

 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **0011** | **0101** |

 | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 0000 | 0001 | 0010 | 0011 | 0100 | 0101 | 0110 | 0111 | 1000 | 1001 | 1010 | 1011 | 1100 | 1101 | 1110 | 1111 |

 |

 |
| **Sannhetsfunksjoner**: abjunksjon | adjunksjon | alternativ | antivalens | bisubjunksjon | disjunksjon | eksklusjon | ekvijunksjon | ekvivalens | implikasjon | injunksjon | konjunksjon | kontrajunksjon | kontravalens | negasjon | subjunksjon |

Se også
-------

* Inklusiv disjunksjon
* Eksklusiv disjunksjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld **·** MathWorld **·** GND
 |
Det sixtinske kapell.
**Konklave** er en betegnelse på forsamlingen av kardinaler som velger den nye pave, ved den forrige paves bortgang. Betegnelsen kan også brukes på stedet hvor forsamlingen finner sted (Siden 1878 har alle konklaver vært holdt i Det sixtinske kapell).

Ordet *konklave* kommer fra latin *con* + *clave*, «med nøkkel», på grunn av tradisjonen om at man isolerer kardinalene fra omverdenen inntil de har valgt en pave. Den første gangen dette skjedde, i 1241 skal kardinalene bokstavelig talt ha blitt låst inne i Det sixtinske kapell av den romerske senatoren Matteo Rosso Orsini; de brukte lang tid på å bestemme seg, og til slutt ble de låst inne med beskjed om at de ikke fikk slippe ut før de hadde valgt en ny pave. Man regner allikevel konklavenes historie tilbake til 1061, da det ved valget av Aleksander II for første gang var bare kardinalene som hadde stemmerett; selv om det ikke var snakk om innlåsing frem til 1241 var reglene rundt valget i all hovedsak de samme fra 1061.

Se også
-------

* Pave
* Liste over konklaver
* Pavevalg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Otto Georg Enger** (født 3. februar 1860 i Vinger, død 7. februar 1940 i Horten) var en norsk offiser og politiker (V) og ordfører i Horten.

Som 16-åring kom han inn i marinen som skipsgutt, og gjennomgikk der Sjømilitære korps sin underoffisersskole. Han ble uteksaminert fra Horten tekniske skole i desember 1883. I 1884 ble han båtsmann, før han i 1885 rykket opp til underkanonér.

Han tjenestegjorde ved marinens tøymesterkontor som tegner og var assistent ved kontrollen av byggingen av panserskipene «Norge» og «Eidsvold» i Newcastle. Enger ble i 1900 forfremmet til premierløytnant i det da nyopprettede marinens intendantur. I juli 1904 ble han kaptein og arbeidet ved intendanturen til høsten 1924.

I 1889 var Enger bestyrer av Norges fiskeriavdeling på verdensutstillingen i Paris. Han ble i den forbindelse tildelt en fransk minneorden. I 1893 hadde han samme oppgave ved verdensutstillingen i Chicago.

Han var i en årrekke medlem av Horten kommunestyre – herunder to perioder som varaordfører (1905–06 og 1915) og to perioder som ordfører (1907–10 og 1916). Enger var vararepresentant til Stortinget for Horten bykrets fra 1913 til 1918. Han møtte noen uker i 1918. Han representerte Venstre.

Enger var barn av skomakermester Arne Gundersen Enger (1831–1915) og Anne Kristine f. Olsen (1826–1893). Han døde i 1940 og ligger gravlagt på Horten kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 210–211.

Kilder
------

* Horten tekniske skole, *75 års biografisk jubileums-festskrift: Horten tekniske skole*, 1855-1930, 1930
**Oddvar Skaar** (født 8. august 1954) er en norsk tidligere lokomotivfører og faglig tillitsmann. I 1989-1990 var han en periode formann i Norsk Lokomotivmannsforbund. 

Skaar begynte i NSB i 1978, gikk lokomotivinstruktørkurs i 1982 og ble ansatt som lokomotivfører i 1984. Som medlem av Oslo Distrikts Lokomotivpersonalets Forening hadde han en rekke tillitsverv, og var fra 1987 formann. I 1989 fikk han jobben som nestleder i NLF. Da den valgte forbundslederen Gunnar Tønder i 1989 av helsemessige grunner trakk seg fra vervet trådte Skaar inn i funksjonen. Formelt ble han valgt til forbundsleder på NLFs landsstyremøte 27. desember 1989.

Styrevalget av Skaar skjedde med knapt flertall (18 mot 14 stemmer) på et tidspunkt det var store spenninger innad i NLF, og på organisasjonens neste landsmøte ble hans opponent Øystein Aslaksen valgt med stort flertall.

Etter perioden som forbundsleder sluttet Skaar som lokomotivfører, og begynte å arbeide på personalsiden. Senere har han jobbet som personalsjef i Stavanger kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Side 188-189, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk Lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993
2. ↑  Stavanger kommunes nettsider Arkivert 15. desember 2014 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* «Oddvar Skaar», side 197, Olaf Ingebretsen: *Først i sporet gjennom 100 år. Norsk Lokomotivmannsforbund 1893-1993*, Notabene Forlag, Oslo 1993

  


| * v
* d
* r
Ledere i Norsk Lokomotivmannsforbund |
| --- |
| 
* Karl Andersen (1893-1901)
* Ludvig O. Bauer (1901-08)
* Emil Sandberg (1908-11)
* Thorvald Nordahl (1911-16)
* Jens Kraft Lund (1916-19)
* Sigurd Iversen (1919-24)
* Emil Sandberg (1924-25)
* Robert Lund (1925-31)
* Thorleif Narvestad (1931-50)
* Mathias Heggestad (1950-61)
* Oluf Andreas Anfinsen (1961-75)
* Gunnar Tønder (1975-90)
* Oddvar Skaar (1989-90)
* Øystein Aslaksen (1991-2011)
* Rolf Ringdal (2011-)

 |
| *Lokomotivmands Tidende* |
**Otto Adolph Gjerdrum** (født 6. desember 1831 i Kristiania, død 7. mars 1908 samme sted) var en norsk forretningsmann, jurist og hoffjegermester. Han var sønn av embetsmann og forretningsmann Ole Gjerdrum og hustru Mette Alette (født Krohn). Han var gift med Ingeborg Birgitte Wergeland (1847-1868), datter av Harald Nicolai Storm Wergeland.

Gjerdrum tok artium i 1851 og ble i 1856 cand.jur. Han engasjerte seg i næringslivet og var medeier i Nydalens Compagnie, der han fra 1858 til 1889 var bestyrer. Gjerdrum ble i 1863 underrettssakfører. Han var også aktiv i jeger- og fiskersaken og satt i direksjonen i Norsk Jeger- og Fiskerforening. I 1870 ble Gjerdrum utnevnt til hoffjegermester ved Det kongelige hoff i Oslo.

Gjerdrum mottok en rekke utmerkelser for sitt virke. I 1885 ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. Han mottok Kong Oscar IIs jubileumsmedalje og var kommandør av 2. klasse av Vasaordenen. Han var også offiser av Æreslegionen og offiser av det franske akademi, offiser av Oranje-Nassau-ordenen og mottok 4. klasse av Den røde ørns orden.

Referanser
----------

1. ↑  *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947, s. 223.
2. ↑  Holst, R. Sommerfelt (1931): Slekten Krohn fra Kronborg og Ringerike. Oslo: Morten Johansens Boktrykkeri.
3. ↑
4. ↑  *Norges statskalender 1871*.

Eksterne lenker
---------------

* Deler av familien Gjerdrum utenfor bestyrerboligen i Nydalen, foto hos Oslo museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Containerskipet «Gunvor Maersk». Bygget 2005 på Lindøværftet
**Odense Staalskibsværft** (ofte kalt **Lindøværftet**) var et skipsverft på Lindø ved Munkebo på Fyn. Verftet omsatte for omtrent 7 milliarder danske kroner i 2005 og beskjeftiget 3200 medarbeidere, noe som gjorde det til Fyns største privateide arbeidsplass.

Historie
--------

Verftet ble grunnlagt av skipsreder A.P. Møller i 1917/1918 og lå dengang nærmere Odense, derav verftets navn. Verftet ved Munkebo ble innviet i 1959. Familiens eierskap ble videreført gjennom A.P. Møller-Mærsk Gruppen. Det var et av verdens mest moderne verft som leverte mange ulike skipstyper til internasjonal skipsfart.

Oppkjøp og nedsalg
------------------

Odense Staalskibsværft kjøpte i 1994 Loksa Shipyard og i 1997 Balti ES i Estland, i 1997 kjøpte man også Shipbuilding Yard Baltija i Litauen og i 1998 kjøpte man Volkswerft Stralsund i Tyskland. I 2007 ble Volkswerft Stralsund solgt til Hegemann Gruppen i Tyskland og Balti ES solgt til Cargotec Corporation. Samlet hadde Odense Staalskibsværft-konsernet omtrent 5500 medarbeidere i 2007.

I august 2006 leverte verftet det som da var verdens største containerskip, Emma Mærsk.

Stengning
---------

Ifølge en pressemelding fra A.P. Møller-Mærsk, trykket i Fyens Stiftstidende den 10. august 2009, ville Odense Staalskibsværft stenge i 2012 når de inneværende ordrer er bygget ferdig.  

A.P. Møller-Mærsk annonserte et forsøk på å omdanne området til en industripark. Området ville senere bli forsøkt solgt, da det ikke hadde strategisk betydning for konsernet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. oktober 2007. Besøkt 2. mars 2010.  Værftet – serie om Odense Staalskibsværft på TV 2/Fyn
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. august 2009. Besøkt 2. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Odense Staalskibsværft
* Odense Staalskibsværft på Kulturarvsstyrelsens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Danmark
**Otto Freundlich** (1878–1943) var en tysk maler og billedhogger. Han var en av de første kunstnerne til å dyrke abstrakt kunst.

Freundlich var født en jødisk familie i Stolp i Pommern i Det tyske keiserriket (nå Słupsk i Polen) og startet ut med tannlegestudium før han bestemte seg for å satse på kunst. Han dro derfor til Paris i 1908 og slo seg ned i Montmartre, der han var nær Picasso, Braque og andre forgrunnsfigurer innen kunsten på den tid.

Han dro tilbake til Tyskland i 1914 og deltok i første verdenskrig som medisinsk soldat. Etter det ble han politisk aktiv som medlem av Novembergruppen. Han organiserte den første Dada-utstillingen i Köln i 1919 sammen med Max Ernst og Johannes Theodor Baargeld, og slo seg sammen med Abstraction-Création-gruppen i 1925.

De tyske nazistene mente at modernistiske billeduttrykk var «utartet kunst» som hadde utviklet seg feil og blitt «degenerert», både latterlig, dum, syk, farlig og ikke minst «utysk». I 1937 arrangerte myndighetene den store kampanjeutstillingen «Entartete Kunst» der en hånet ekspressiv, eksperimentell og abstrakt billedkunst. «Det nye mennesket», Otto Freundlichs skulptur fra 1912, ble plakatmotiv. Den tyskjødiske avant-gardisten ble henrettet i Konzentrationslager Majdanek i 1943, samme dag han ankom.
Han var hovedsakelig i Frankrike fra 1925 av. Som jødisk kunstner ble han raskt erklært «entartet» av det nazistiske regimet i Tyskland, og verkene ble inndradd, og noen vist til spott og spe. Skulpturen «Der Neue Mensch» («Det nye mennesket») ble fotografert med vidvinkelobjektiv fra en ufordelaktig vinkel, og prydet plakatene for den store utstillingen i 1937. Skulpturen selv forsvant senere, og antas å ha blitt støpt om.

Da annen verdenskrig brøt ut, ble Freundlich arrestert og internert en tid av franske myndigheter. Picasso var blant dem som fikk ham fri, for en tid. Han ble arrestert igjen i 1943 og sendt til konsentrasjonsleiren Majdanek, hvor han ble henrettet samme dag som han ankom.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, «Otto Freundlich», Benezit-ID B00068155[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   RKDartists, «Otto Freundlich», RKD kunstner-ID 29424[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Guide gjennom vandreutstillinga «Entartete Kunst» (digital blakopi)
7. ↑  Beslagsprotokollen viser 5 verk

Eksterne lenker
---------------

* Biographic Details

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** CiNii
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Norge 1 : 50 000** er den topografiske hovedkartserien for hele Norge (utenom Svalbard) i målestokk 1 : 50 000. Den sivile betegnelsen er **Norge 1 : 50 000** og den militære betegnelsen er **M711**. Kartene er lettleste og nøyaktige, de viser bl.a. høydekurver (20 m), fjelltopper, merkede stier, veier, bebyggelse og vassdrag. Denne kartserien passer godt til turbruk, for jegere, fiskere, hytte-eiere og andre som ferdes i norsk natur.

Den militære serien omfatter 727 kartblad. Arbeidet med kartserien ble påbegynt i 1952, og førstegangskartleggingen ble fullført i 1988. Fra 2012 blir den sivile serien trykket på plastpapir, på begge sider av arket og i et større format slik at hvert kartblad nå tilsvarer fire kartblad i den militære serien. Den sivile serien omfatter 212 kartblad. Det ajourføres nå omkring 60 kartblad i året. Statens kartverk (Kartverket) har ansvaret for oppdatering og vedlikehold av kartserien. Kartene kan kjøpes i de fleste bokhandlere, eller de kan bestilles fra en av Kartverkets forhandlere.

Kartserien blir utgitt som gradteigskart, dvs. at netto kart-areal er begrenset av meridianer og breddesirkler. Den bygget opprinnelig på Europeisk datum 1950 (ED50) med den internasjonale ellipsoiden fra 1924 som referanseellipsoide og geoidehøyde null i Helmerts tårn i Potsdam (kart med **sort** rutenett). I 1993 ble European Reference Frame 1989 (EUREF89) offisielt geodetisk datum i Norge. EUREF89 fremkom ved å «fryse» WGS 84 under en internasjonal målekampanje i 1989. For målestokkområdet 1 : 50 000 er EUREF89 tilnærmet lik WGS 84. På kartserien brukes derfor begrepet EUREF89 (WGS84) som geodetisk datum (kart med **blått** rutenett). Alle kartbladene er påført fullstendige geografiske koordinater i de fire kartbladhjørnene. Koordinatene er transformert fra ED50 til EUREF89. Kartene blir fremstilt i UTM-projeksjon.

Ved skiftet av geodetisk datum ble den opprinnelige bladbegrensningen, basert på ED50, beholdt. For alle M711 (og gamle Norge 1 : 50 000) kartbladene er begrensningen i nord-syd retning 15 breddeminutter (ED50). Bladinndelingen øst-vest tar utgangspunkt i meridianen gjennom Oslo observatorium, 010° 43' 10,2" (ED 50) øst for Greenwich. For disse kartene varierer begrensningen øst-vest med breddegraden:  

nord for 68° N (ED50) er den 36 lengdeminutter (ED50),  

mellom 68° N (ED50) og 62° N (ED50) er den 30 lengdeminutter (ED50),  

og syd for 62° N (ED50) er den 22½ lengdeminutt (ED50).  

Sterkt forenklet kan dette illustreres slik:

| Bredde | Lengde | Anmerkning |
| --- | --- | --- |
| **68° N**(ED 50)
**62° N**
(ED 50) | 36lengdeminutter(ED 50) | Gjelder alle kartblad som ikkehar avvikende bladinndeling. |
| 30lengdeminutter(ED 50) |
| 22½lengdeminutt(ED 50) |
| 15breddeminutter(ED 50) | **M711kartblad** |

Eksterne lenker
---------------

* Kartverket
* Kartverkets side om Norge 1:50 000

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
Jamkaran-moskéen

**Jamkaran-moskéen** (persisk: ‏مسجد جمکران‎, *Masjed-e Jamkāran*) i utkanten av Qom i Iran er et populært pilegrimsmål for sjiamuslimer. 

Den lokale folketro i traktene omkring Qom gjør gjeldende at den tolvte sjiaimamen Muhammad al-Mahdi al-Muntazar - en messiasgestalt som ifølge sjiaenes tro skal gjenkomme og lede verden til fred og forsoning - en gang åpenbarte seg ved Jamkaran for å be. Hver tirsdags kveld samles titusener av sjiamuslimer i Jamkaran for å be og for å etterlate et brev til imamen der de ber om hjelp med problemer som de måtte ha.

Historie
--------

Troen på Jamkarani er av forfatteren Vali Nasr blitt jamført med noen katolikkers tro på at jomfru Maria i 1917 åpenbarte seg for tre barn av en sauegjeter i Fátima i Portugal.

Moskéen, som ligger seks kilometer øst for Qom sentrum, har vært et hellig sted siden 22. februar 984. Da skal en mann ved navn Hassan ibn Muthlih Jamkarani ha møtt Muhammad al-Mahdi sammen med profeten Al-Khidr. Jamkarani ble fortalt at grunnen de befant seg på var hellig og at eieren - Hasan bin Muslim - skulle slutte å dyrke den og bruke penger han hadde tjent på sitt tidligere jordbruk til å bygge en moské.

Rituale
-------

I perioden 1995-2005 ble moskéen svært populær, og mange pilegrimer, særlig unge mennesker, begynte å besøke den. På moskéens bakside finnes en brønn for bønner der etter sagnene den tolvte imamen en gang ble mirakuløst synlig for et kort intensivt øyeblikk av kjærlighetsfullt fellesskap med sin skaper. Ved den hellige brønn etterlater pilegrimene sine brev med bønner, som de håper skal bli mottatt av Imam Mahdi.

Tirsdager er populære ettersom det sies å være den ukedag åpenbaringen fant sted og derfor den dag da imamen, skjønt usynlig, tar i mot pilegrimenes bønner. Foruten de religiøse ritualer, har sammenkomstene også betydelige sosiale og økonomiske innslag. Noen ganger samles over hundretusen pilegrimer til kveldsbønnen utenfor den overfylte moskéen.

Referanser
----------

1. ↑  Nasr, Vali, *The Shia Revival*, (Norton, 2006), p.220

Eksterne lenker
---------------

* (fa) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jamkaran Mosque – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Sydney Morning Herald, May 15, 2006: Iranian president backs messianic cult
* Informasjon på iransk Arkivert 9. september 2015 hos Wayback Machine.
* Informasjon på engelsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Odense Teater** kan dateres tilbake til 1796 og er dermed Danmarks nest eldste teater. Det er et av landets tre landsdelsscener.

Teateret ligger i Jernbanegade, Odense, hvor det råder over scenene *Store Scene*, *Værkstedet* og *Foyerscenen*, dessuten har teateret scenene *Farinen* og *Raffinaderiet* i det gamle sukkerkokeriet, Odense, hvor det dessuten drives en teaterskole.

Historie
--------

Odense Teater har tidligere ligget på Sortebrødre Torv, hvor H.C. Andersen debuterte som statist.

Siden 1914 har teateret ligget i Jernbanegade like ved Kongens Have.

Bygningen
---------

Dagens teaterbygning er tegnet av arkitekt Niels Jacobsen og oppført i 1914. Fasaderelieffet er utført av billedhugger Thomas Bærentzen.

Referanser
----------

1. ↑  
Lyding, Henrik; Rask, Elin. «Odense Teater». *Den Store Danske / lex.dk.* **(dansk)**. Besøkt 20. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Odense Teater – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon
 |

Portal: Danmark