recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Usjakovmedaljen
**Usjakovmedaljen** (russisk: Медаль Ушакова) er en russisk tapperhetsmedalje for maritime operasjoner, opprinnelig innført av Sovjetunionen under andre verdenskrig.

Historie
--------

Usjakovmedaljen ble opprettet 3. mars 1944. Dekorasjonen har fått navnet etter den russiske admiralen Fjodor Usjakov.

Medaljen, som har én klasse, skulle tildeles soldater og underoffiserer i den sovjetiske marinen for tapper stridsinnsats. Offiserer kunne for tilsvarende innsats tildeles Usjakovordenen.

Medaljen kunne frem til 1980 bare tildeles for krigstjeneste, men ved en revisjon av statuttene det året ble det åpnet for å tildele medaljen også for tapperhet i fredstid. Før det hadde en ved et tilfelle tildelt medaljen for fredstjeneste; til ubåtkaptein Nikolaj Sjumkov som gjennomførte Sovjetunionen sin første utskyting av en atomtorpedo.[]

Det ble tildelt rundt 15 000 medaljer for innsats under andre verdenskrig.

Medaljen ble i 1994 gjenopptatt av Den russiske føderasjon. Statuttene er senere revidert i 1999 og 2010.

Utforming
---------

Medaljen er 36 mm i diameter og laga av sølv. Adversen viser byste av admiral Usjakov med de to orda АДМИРАЛ ✯ УШАКОВ (ADMIRAL ✯ USHAKOV) over portrettet. Reversen er prega av et anker som stikker utafor den sirkulære medaljen. Baksida viser og serienummeret til medaljen.

Medaljebåndet er lyseblått med kvit og mørk blå kantstriper. Båndet er og karakteristisk med at en kjetting henger foran båndet.

Referanser
----------

1. ↑  «Decree of the Presidium of the Supreme Soviet of the USSR of March 3, 1944» **(russisk)**. Wikisource. 28. september 2011.
2. 1 2  John D. Clarke: *Gallantry Medals and Decorations of the World*, Barnsley: Leo Cooper, 2001, s. 209–210.
3. ↑  Alec A. Purves: *The Medals, Decorations & Orders of the Second World War II 1939-1945*, London: Savannah, 2004, s. 127.
4. ↑  «Decree of the President of the Russian Federation of March 2, 1994 No 442» **(russisk)**. Commission under the President of the Russian Federation on state awards. 15. desember 1999. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).  «Arkivert kopi». Archived from the original on 5. februar 2012. Besøkt 23. november 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  «Decree of the President of the Russian Federation of January 6, 1999 No 19» **(russisk)**. Commission under the President of the Russian Federation on state awards. 15. desember 1999. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).  «Arkivert kopi». Archived from the original on 5. februar 2012. Besøkt 23. november 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
6. ↑  «Decree of the President of the Russian Federation of September 7, 2010 No 1099» **(russisk)**. Russian Gazette. 7. september 2010.
7. 1 2  «Statute of the Medal of Ushakov» **(russisk)**. Commission under the President of the Russian Federation on state awards. 7. september 2010. Besøkt 15. februar 2012.
Hovedbygningen på skolen i april 2011. (Foto: Lars Schmidt)
Sidebygningen ut til Toldbodgade, oppført i 1913 til KFUM. (Foto: Lars Schmidt)
**Viborg Private Realskole** er en privatskole som ligger i Viborg. Skolen har ca. 500 elever.

Skolen ble grunnlagt i 1890 som *Cand.theol. Plenges Skole*, seinere kjent som *Fønss’ Skole*. Skolen var opprinnelig en pikeskole, men fra 1903 tok opp både jenter og gutter. Elevene ble ført frem til realeksamen, som til dels muliggjorde opptagelse ved Viborg Katedralskole, dels var adgangsbillet til elevplasser i byens banker, kontorer og forretninger. Inntil utbyggingen av skolevesenet i omegnen ble en del elever tatt opp herfra.

Skolen driver i dag som privat grunnskole med tilhørende 10. klasse. Den driver også barnehageklasse og skolefritidsordning etter regler om friskoler og private grunnskoler.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Viborg Private Realskole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Viborg Private Realskoles hjemmeside.

Portal: Danmark
**Gong'an** (kinesisk: 公安县; pinyin: *Gōng'ān Xiàn*) er et fylke i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Jingzhou.

Befolkningen var på 1 073 030 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Jimingcheng-funnstedet (*Jimingcheng yizhi*, 鸡鸣城遗址) og Jingjiang-avledningsslusen (*Jingjiang fenhongzha*, 荆江分洪闸) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gong'an County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Else Willas Jensen** (født 26. mai 1913 på Eidsvoll, død 13. september 1981 på Hamar; født Else Dorthea Waage Svindland) var en norsk jurist, høyrepolitiker og kvinnesaksforkjemper. Hun ble utdannet cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1939. Hun var nestleder i Norsk Kvinnesaksforening på nasjonalt nivå fra 1950 til 1952 og landsstyremedlem fra 1948 til 1958. Hun representerte Høyre i politikken i Hedmark. Hun var blant annet medlem av kommunestyret og stortingskandidat for Høyre. Hun hadde en rekke verv i foreningslivet på Hamar, bl.a. i Hamar Røde Kors der hun var styremedlem i Røde Kors-klinikken. Hun var også medlem av komiteen om en folkegave til kongen fra Hamar.

Referanser
----------

1. ↑  *Studentene fra 1933*. 1958.
2. ↑  Lønnå, Elisabeth (1996). *Stolthet og kvinnekamp: Norsk kvinnesaksforenings historie fra 1913*. Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 8205244952.
3. ↑  *Dagbladet*. 23. mai 1950.
4. ↑  Stortingsvalget i 1961
5. ↑  *Hamar Arbeiderblad*. 22. mars 1950.
6. ↑  *Hamar Arbeiderblad*. 28. mai 1947.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Sandvolleyball: |
| NM |
| Gull |  2018 Stavanger |  |
| Sølv |  2019 Stavanger |  |
| Bronse |  2012 Drammen |  |
| Bronse |  2015 Oslo |  |

**Lars Tveit Retterholt** (født 8. januar 1991) er en norsk Sandvolleyballutøver. Hans nåværende partner (juni 2019) er Daniel Bergerud.
Retterholt har tidligere spilt sammen med Bjarte Usken, og disse deltok i storturneringen Stavanger Major i 2015, hvor de endte på 25.plass.

Norgesmesterskap
----------------

Retterholt har flere gode resultater fra NM i sandvolleyball. Sammen med Svein Solhaug vant han gull i 2018. Sammen med Bergerud vant han sølv i 2019. I tillegg har han to bronsemedaljer. En sammen med Usken i 2015, og en sammen med Hendrik Mol i 2012.

Referanser
----------

1. ↑   www.fivb.org, besøkt 3. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK (12. juni 2015). «USKEN UTE AV SANDVOLLEYEN:». *NRK*. Besøkt 28. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Retterholt‎ – Beach Volleyball Database Rediger på Wikidata
Vibenshus Runddel sett fra Nørre Allé.
**Vibenshus Runddel** (også kalt **Store Vibenshus** eller simpelthen **Store Viben**) er et veikryss på Østerbro i København, hvor Jagtvej, Lyngbyvej og Nørre Allé møter hverandre. Krysset ligger rett utenfor det nordvestlige hjørne av Fælledparken. Opprinnelig møttes også Øster Allé i dette krysset, som ble anlagt som en rundkjøring midt i 1770-årene.

Navnet *Vibenshus* stammer fra kroen Store Vibenshus, som var oppført i 1629 som bolig til bomvakten, da Lyngbyvej var en kongevei. Tilsvarende ble veikrysset Jagtvej/Strandvejen (nå Østerbrogade/Strandboulevarden), hvor det også lå et bevertningssted, kalt Lille Vibenshus eller simpelthen Lille Viben (svarer omtrent til Poul Henningsens Plads i dag). Café Vibenshus Bodega, Østerbrogade 103 finnes fremdeles.

I 1960-årene ble rundkjøringen sløyfet til fordel for et alminnelig veikryss i forbindelse med forberedelsene til den aldri gjennomførte Sjøringen. Samtidig ble Øster Allé bøyet av så den fikk sit «eget» T‑kryss med Nørre Allé ca. 100 meter syd for krysset.

Ved veikrysset lå produksjonsfasiliteter for Galle & Jessen (G&J) oppført fra 1884. I 1918 ble det avholdt en arkitektkonkurranse om en regulering av dette hjørnet, som var et sammensurium av forskjellige bygninger. Kay Fisker vant konkurransen med et prosjekt til et stort hus med konkav fasade, men det ble aldri til noe.

En del av produksjonsbygningene ble dog revet i forbindelse med Sjøring-prosjektet, og i 1999–2000 ble de siste bygninger erstattet av et premiert kontorbygg for Mærsk Data, senere International Business Machines, tegnet av C.F. Møllers Tegnestue ved Anna Maria Indrio. Fabrikkens skorsten med blinkende neonlys i form av hoppende frø var delvis skjult bak kontorbygningen og stod til september 2009. I 1932 var neonuret på plass ved siden av G&J-monogrammet og frisen med frøene kom opp i 1962. Reklamen kunne ses viden om og var et vartegn for Vibenshus.

Det vil bli bygget en stasjon på Vibenshus Runddel i forbindelse med metroens etablering av cityringen.

Referanser
----------

1. ↑  Abslon.nu om Vibenshus Runddel[*død lenke*]
2. ↑  Se artikkelen Sjøringen
3. ↑  AoK om Galle & Jessen-skorstenen

Eksterne lenker
---------------

* Byggeri.dk om Vibenshus Runddel og Galle & Jessen-ejendommen
* Sterms kort over Østerbro, 1841.[*død lenke*]
To zurnaer; en tyrkisk til venstre og en syrisk til høyre.
**Zurna** (også kalt **surnay**, **zurla**, latvisk horn, surla, sornai, zournas, zurma eller armensk Զուրնա) er en type treblåseinstrument med dobbelt rørblad og konisk boring som forekommer på Balkan. Instrumentet er til utendørs bruk og spilles vanligvis sammen med davul (basstromme) i anatolisk folkemusikk. Navnet kommer fra tyrkiske *zurna*, som igjen kommer fra det persiske ordet سرنای *surnāy*, bestående av سور *sūr* («bankett, festmåltid») og نای *nāy* («siv, rør»). Zurna går også under navnet **sopile** i Midtøsten og Italia. I Europa kjenner man zurnaen først og fremst under navnet skalmeie. I Tyrkia spilles instrumentet tradisjonelt i bryllup. 

Zurnaen stammer trolig fra Persia i tiden rundt 700 e.Kr. I perioden 900-1000 e.Kr. kom instrumentet til Europa og ble veldig populær helt frem til 1700-tallet. Utformingen forandret seg noe i løpet av disse 700 årene, men ikke mye. Zurnaen ble i hovedsak forlenget slik at den kunne gi fra seg mørkere lyd, rørbladene av takrør ble skiftet og etter hvert utviklet man et deksel rundt rørbladene slik at de ikke trengte å være inne i munnen.

Instrumentet brukes mye i kurdisk folkemusikk i Nord-Kurdistan i det østlige Tyrkia og i Armenia. Det brukes for det meste utendørs da det er veldig høylytt og kombineres ofte med en stor tromme. I en større gruppe har man en mindre (20-35 cm) zurna som spiller melodien og en større (40-60 cm) som fungerer som en bordun. Å spille med de større bordunpipene er spesielt vanlig på Balkan. Instrumentet er ofte laget av tre fra kirsebær- eller plommetre og er formet som en trakt ved utblåset og en holder for rørbladene ved munnstykket. Med åtte hull (ett på undersiden) kan man spille ulike toner. 

Andre nært beslektede instrumenter omfatter sorna, rhaita, suona, sopila, skalmeie, birbynė, tuiduk og surma-horn.

Referanser
----------

1. ↑  Güncel Türkçe Sözlük Arkivert 4. mars 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  Nişanyan Sozluk[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Søk: 'zurna'».
* (en) Armenian Zurna: Instructions
* (en) Armenian Zurna
* (en) Zurna FAQ
* (en) Zurla

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Vibriose** er en sykdom hos sau som i våre dager er sjelden.
Vibriose kan også knyttes til sykdommer på fisk som er forårsaket av Listonella (Vibrio) anguillarum – klassisk vibriose eller Vibrio salmonicida – kaldtvannsvibriose, også kjent som hitrasjuke.

Symptom
-------

Kan gi kasting (abortering) hos søyer. Kastingen kommer helst den siste måneden før lamming. Søyene viser få sykdomstegn før kasting. Av og til kan de være nedstemte, kjønnsåpningen kan være oppsvulmet og med utflod i dagene før kasting. Etterpå kan noen av søyene få byrdbetennelse, men vanligvis kvitter søyene seg raskt med infeksjonen.

På fisk gir bakterien en hemorragisk septikemi med ekstensive innvendige blødninger som fører til alvorlig anemi. Dette er alvorlige infeksjoner som angriper mange ulike fiskearter.

Litteratur
----------

* Arne Maurtvedt (redaktør), *Saueboka*, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2
* Trygve Poppe (redaktør), *Fiskehelse og fiskesykdommer*, 1999 Universitetsforlaget. ISBN 82-00-12718-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Møtestedet i Zunyi
**Zunyikonferansen** (kinesisk: 遵义会议; pinyin: *Zūnyì Huìyì*, i byen Zunyi i provinsen Guizhou i Kina fra 15. til 17. januar 1935) var et utvidet møte for Politbyrået for Kinas kommunistparti. Det fant sted noe etter begynnelsen av «den lange marsjen», og utgjorde et viktig slag i den pågående maktkampen mellom fraksjonen rundt Mao Zedong på den ene side og den Kominterntro fraksjon rundt Bo Gu, Otto Braun og Wang Ming på den annen. De sistnevnte ble beskyldt for opportunisme og gitt skylden for mange militære feilviurderinger og høye tapstall. 

Mao Zedong klarte å få andre innflytelsesrike kommunister som for eksempel Zhou Enlai, Zhu De og Liu Bocheng til å helle over til sin side. Mao ble valgt inn i Partiets sekretariat og inn i Politbyråets stående komite. Otto Braun og Bo Gu ble fjernet fra sine verv; Mao Zedong, Zhou Enlai og Wang Jiaxiang overtok den militære ledelse.

Zunyikonferansen har i Folkerepublikken Kinas historiografi fått rang av et kanskje enda viktigere vendepunkt enn det faktisk var. Det er blitt stilisert opp til den gang da de ideologisk forblindete representanter for Sovjetunionens linje ble fratatt makten, fordi de skadet den kommunistiske sak. Dette banet veien for vendepunktet i kommunistenes kamp – nå først var den kinesiske revolusjon befridd fra den manglende realismen i de sovjetiske forelegg. 

Stedet for konferansen er blitt et mål for Kinas «røde turisme».

Eksterne lenker
---------------

* Site of the Zunyi Conference[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Zupu** (kinesisk: 族谱, pinyin: *Zúpǔ*, Wade-Giles: *Tsu-p'u*) er en kinesisk slektsklans register, med beskrivelse av historien (eller legendene) om slektens historiske røtter, slektsleddene i mannlig linje, og gjerne litt om slektens mer fremstående medlemmer. Slike registre oppdateres gjerne av den eldste i generasjonen, som så overlater oppgaven til neste generasjon.

I kinesisk tradisjon anses *zupu*oppdatering (修族谱, *Xiū zúpǔ*, *Hsiu tsu-p'u*) som en svært viktig oppgave, og det finnes slike registre som går tusenvis av år tilbake.

Det overveldende flertall av registrene forvaltes privat innen slekten, men det er også saamlinger av dem i Pekinguniversitetet, Shanghaibiblioteket, Cornell University og Toyo Bunko.

Referanser
----------

1. ↑  Zupu 族谱 Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. juli 2010. Besøkt 19. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Chinese clan record book (中华大族谱)
* Taiwan Genealogy Online 臺灣尋根網
* 中华寻根网
* Genealogy (Zupu) of Huang Qiaoshan lineage of the Huang Clan
**Juan Vespucci** (egentlig *Giovanni di Antonio Vespucci*, født 1486 i Firenze, ukjent dødsdato) var en florentinskfødt los, kartmaker og handelsmann virksom i spansk tjeneste. Han er kjent for sine kart.

Liv og virke
------------

Navnet hans opptrer i forskjellige varianter, fra italiensk Giovanni Vespucci til spanske navnevarianter. I spanske dokumenter opptrer han gjerne med navnet Juan Vespuche eller Juan Vespuchi. Han var nevø av Amerigo Vespucci.

Vespucci flyttet til Sevilla i Spania, der onkelen også arbeidet. I Spania virket han som los, kosmograf og kartograf. I 1512 begynte Vespucci å arbeide som los for Casa de la Contratación de las Indias i Sevilla. I 1514 deltok han i en ferd over Atlanterhavet til det som i dag er Panama.

Vespucci er kjent for kart som bærer hans signatur. En portulan over Europa og Middelhavet er fra 1520. Planisfæren hans er fra 1526. Videre ble et trykket verdenskart utgitt med hans navn i Italia i 1524. Dette kartet er kjent i tre varianter. En versjon av hans verdenskart, datert 1526, er en del av samlingene til Hispanic Society of America i USA.

Tjenesten for Casa de la Contratación de las Indias endte i 1525. Vespucci var deretter engasjert i handelen med Vestindia. Han var med på ytterligere minst én reise til den nye verden. Han er sist nevnt i kildene i 1527.

Det er hevdet at Vespucci var spion for Lorenzo de' Medici i Firenze, men det skyldes ifølge en studie en forveksling med en annen italiener av samme navn som i noen måneder i 1514 var i Spania samtidig som Juan Vespucci.

Referanser
----------

1. 1 2   DOI 10.1080/03085694.2020.1675341[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Luis A. Robles Macías: «No, Mapmaker Juan Vespucci Was Not a Medici Spy», *Imago Mundi. The International Journal for the History of Cartography*, vol. 72, nr. 1, 2020, s. 41.
3. 1 2  «Map of the World», The Hispanic Society of America. Lest 10. mai 2020.
4. ↑  U.L. Piñero: «Vespucio, Juan (ca. 1460-?)» Arkivert 3. juli 2014 hos Wayback Machine. *La web de las biografías*. Lest 10. mai 2020.
5. ↑  Robles, 2020, note 4 s. 45.
6. ↑  Robles, 2020, s. 41-46. Den andre identifiseres som diplomaten Giovanni di Guidantonio Vespucci. De to navnebrødrene var fjernt beslektet.
**«Piggies»** er en sang med The Beatles fra deres doble album *The Beatles (White Album)* utgitt i 1968. Den er hovedsakelig skrevet av George Harrison og har en barrokk-stil cembalo og en strykerkvartett – som tar en uventet sving ved brått å spille blues. Som teksten indikerer er den en sosial kommentar om lyst og markedsgrådighet.

«Piggies» begynte som en Harrison-sang, og er også kreditert ham, men han etterlot den uferdig. Da hans mor oppdaget den et år etter, hjalp John Lennon til med å ferdiggjøre den. I Harrisons bok *I Me Mine*, utgitt 1982, skriver han at hans mor kom opp med hjelp på en strofe; *What they need is a damn good whacking!* Sangen har absolutt ingenting med amerikanske politimenn å gjøre, skriver han videre, som ofte ble kalt ‘pigs’ på 1960-tallet. I tillegg hadde sangen et ekstra vers som ikke ble benyttet:

*Everywhere there's lots of piggies*
*Playing piggie pranks*
*You can see them on their trotters*
*At the piggy banks*
*Paying piggy thanks*
*To thee pig brother*

Feiltolkninger
--------------

Charles Manson som feiltolket flere sanger fra *Det hvite albumet* til å rettferdiggjøre hans mord, tok spesielt verselinjen *What they need is a damn good whacking!* som forsvar for å angripe politiet. Da Sharon Tate, Leno og Rosemary LaBianca og andre ble myrdet den 9. august 1969 ble kniver og gafler brukt ettersom disse var blitt nevnt i sangen. Ordene «pig» og «piggy» ble skrevet med ofrenes blod på veggene. Harrison ble forskrekket og forferdet over at hans sang skulle få en slik mening.

Et annet band som har brukt ordet «piggies» i bortmot tilsvarende måte er Death In June. Deres leder Douglas Pearce navnga en av deres album *All Pigs Must Die*. Lyrikken på tittelsangen relaterer seg til Mansons drap i refrenget *All pigs must die, this ain't August '69*.

Sammenlign med
--------------

* «Pigs (Three Different Ones)», ved Pink Floyd, på albumet *Animals*
* «War Pigs» ved Black Sabbath, på *Paranoid*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Piggies* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
**Kompaktbil** er en betegnelse som brukes i EU-området for å klassifisere biler i C-segmentet, dvs. modeller som er større enn småbiler og mindre enn mellomstore biler. Klassen kalles også *små familiebiler* eller *kompaktklassen*. I Europa er også betegnelsen *Golfklassen* svært utbredt, selv om Fiat 128 og ikke Golf var modellen som opprinnelig definerte klassen. Disse bilene måler gjerne mellom 4,15 og 4,5 meter.

I denne klassen har bilene gjennomgående motorer med gode ytelser,[] noe som gjør dem interessante for førere som vil kjøre litt mer sportslig. Samtidig har de fleste på grunn av størrelse/vekt/motorisering et relativt gunstig forhold mellom pris og ytelser. De siste årene er det først og fremst kombikupéer som har vært mest populære i klassen.

Mens prisene i segmentet starter på vel 200 000 kroner, regnes BMW 135i Cabriolet som segmentets dyreste med en pris i Norge på over 900 000 kroner. (sept 2009).

Segmentet inkluderer typiske modeller som 

* Audi A3
* BMW 1-serie
* Ford Focus
* Honda Civic
* Hyundai i30
* Mazda 3
* Mercedes-Benz A-Klasse
* Opel Astra
* Peugeot 307
* Toyota Auris
* Volkswagen Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Soligalitsj** (russisk: Солига́лич) er en by i Kostroma oblast i Russland. Byen ligger på høyre bredd av elva Kostroma, rundt 170 km nordøst for Kostroma. Innbyggertall: 6 996 (folketelling 2002).

Historie
--------

Byen oppsto som et senter for saltverk, som forsynte ikke bare Russland, men også store deler av Skandinavia med salt. Disse saltverkene ble først nevnt i Ivan Kalitas testamente som *Sol-Galitskaja* (russisk: Соль-Галицкая, eller «Salt fra Galitsj»).

På slutten av 1300-tallet ble familien til Dmitrij Sjemjaka eiere, og forsynte ham med nødvendige inntekter til å kunne føre en langvarig krig om kontrollen over Moskva. I 1450 ble både Galitsj og Soligalitsj til slutt erobret av Vasilij II av Storfyrstedømmet Moskva. På 1500-tallet ble saltverkene utnyttet av Troitse-Sergijeva Lavra og fem andre klostre. Bosetningen ble gjentatte ganger plyndret av Kazan-tatarer og udmurter.

I 1609 ble Soligalitsj sete for en vojvod. Den ble igjen plyndret av en av de polske hærene som streifet rundt i Russland i Russlands urolige tider. I 1649 ble trebyen ødelagt av brann. Mot slutten av 1600-tallet ble et halvt dusin kirker gjenoppbygd i stein, og de står den dag i dag.

I 1708 ble Soligalitsj en del av Arkhangelsk gubernija. Sytti år senere ble det separate Kostroma gubernija dannet, med Soligalitsj som et av ujezd-sentrene.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Byen er i dag kjent som et spa-sted, ettersom den har mineralkilder, silt- og mudderbad.

Kjente personer fra Soligalitsj
-------------------------------

* Gennadij Nevelskoj, russisk oppdagelsesreisende.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Soligalitsj historie og landemerker (russisk)

  


| * v
* d
* r
Byer i Kostroma oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Kostroma |
| Flagget til Kostroma oblast | Buj **·** Galitsj **·** Kologriv **·** Makarjev **·** Manturovo **·** Neja **·** Nerekhta **·** Sjarja **·** Soligalitsj **·** Tsjukhloma **·** Volgoretsjensk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
I dag forbinder de fleste begrepet *pitbull* med en type hunder, men det beskriver egentlig en **kampokse**
**Pitbull** er en britisk betegnelse som oppsto som følge av såkalt *bull baiting*. Begrepet beskrev opprinnelig en type kvegokse (kampokse) som ble alet opp og brukt i kamper på liv og død mot hunder (bull baiting). Folk inngikk veddemål om utfallet. Kampformen ble forbudt i Storbritannia i 1835, men begrepet har siden heftet ved den typen hunder som overtok kamparenaen etter at kampoksen forsvant. Hundekamper var også blitt ulovlig, men det var lettere å arrangere slike kamper, siden det var enklere å gjemme seg bort med hunder enn okser. I Nord-Amerika har begrepet gjerne fått en enda bredere betydning, idet alle større blandingshunder som kan minne om de hundene som egentlig kalles pitbuller, gjerne kalles en pitbull.

Pitbull viser i dag til:

* Pitbullterrier, en hunderase med begrenset internasjonal aksept
* Pitbuller, en gruppe blandingshunder der (typisk) bullterriere inngår
* Pitbull (rapper), en amerikansk rappartist
* Pitbullterje, en norsk filmkomedie fra 2005

  

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Pitbull*.
**Hammondsport** er en landsby i Steuben County, New York, USA. Folketallet var 731 i folketellingen år 2000.Hammondsport ligger nær byen Urbana, nordøst i Bath, New York.

Historie
--------

Landsbyen ble bosatt av Lasarus Hammond rundt 1827 og formelt 
stiftet i 1856. Landsbyen ble senere et senter for vin-bransjen i New York.

Den amerikanske motorsykkel-konstruktør og produsent, og en anerkjent ekspert på bensinmotorer Glenn Hammond Curtiss ble født i Hammondsport i 1878 og ble boende der. Hammondsport er også kjent i forbindelse med utvikling av fly og sjøfly, som ble gjennomført i Hammondsport hvor Curtiss hadde sluttet seg til Alexander Graham Bell og andre i Aerial Eksperiment Association.

I 1921 kjøpte fem lokale menn en tretønnefabrikk like sør for den nåværende D. W. Putnam Wine Company, og kallte den Aerial Service Corporation. To av disse mennene, Henry Kleckler og William Chadeayne var tidligere med i Curtiss Aeroplane Company som ble grunnlagt av Curtiss. I dag, er dette selskapet kjent som Mercury Corporation.

Mer informasjon
---------------

US Post Office Hammondsport, New York, April 2011
En av Hammondsports nåværende vinprodusenter, Pleasant Valley Wine Company som ble grunnlagt i 1860 ble utpekt USA Limt Vingård Nr 1. Den
har åtte bemerkelsesverdig steinbygninger som er oppført i det Nasjonale registeret over historiske steder.

Landsbyen er også kjent som «Luftfartens vugge». Her holder Glenn H. Curtiss Museum til, dedikert til minne om denne luftfarspioner pioner og har i sine samlinger en fullskala kopi av marinens første fly og mange originale fly utviklet av Curtiss.

Dagens Mercury Corporation er et privateid selskap som har et 150 000 m² stort produksjonsanlegg i New York, med datterselskaper i Florida, Nord-Carolina, Minnesota og Mexico, samt partnerskap i Europa og Asia. Det er en av de ledende selskaper som er involvert i kontraktsproduksjon, metallproduksjon og montering, og støping av plastprodukter.

Landsbyen var tidligere tilknyttet en jernbane, Bath & Hammondsport i mange år. Sporene ligger fortsatt på plass, men jernbanetrafikken er blitt avviklet.

Referanser
----------

1. ↑  National Park Service (2009-03-13). [*ufullstendig referanse*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
***Solisten*** (org: *The Soloist*) er en dramafilm fra 2009 med Jamie Foxx og Robert Downey jr.

Filmen er basert på boken om den sanne historien om Nathaniel Anthony Ayers, Jr. en lovende cellist som studerte på The Juilliard School, som utviklet schizofreni og endte opp som hjemløs i Los Angeles. Foxx spiller rollen som Ayers, og Downey Jr. spiller rollen som Steve Lopez, journalisten som tilfeldigvis treffer Ayers, blir kjent med ham og skiver om han i Los Angeles Times. Lopez skrev så boken *The Soloist*, som filmen er basert på.

Filmen ble omtalt 22. mars 2009 på 60 Minutes på CBS, og ble lansert 24. april 2009, og kom på DVD og Blu-ray 5. august samme år.

Handling
--------

I 2005 er Steve Lopez journalist for Los Angeles Times. Han er skilt, men arbeider nå for sin eks-kone, Mary, en redaktør. En dag hører Lopez en fiolin spilles, og han møter Nathaniel Ayers, en hjemløs mann med schizofreni, som spiller på fiolin. Lopez oppdager at Ayers en gang var student ved Juilliard. Han blir nysgjerrig på hvordan en tidligere student fra en så prestisjefylt skole kunne endte opp som hjemløs. Lopez oppdager at Ayers var student ved Juilliard, men droppet ut etter to år. 

Lopex kontakter Ayers sin søster, som gir Lopex den informasjonen han trenger: Ayers var en gang et vidunderbarn på cello, til han begynte å vise symptomer på schizofreni som student ved Juilliard. Han klarte ikke å håndtere sine psykiske problemer, og Ayers endte opp som hjemløs. Uten en cello å spille på, må han ty til en to-strengs fiolin. Lopez skriver en artikkel. En leser blir så rørt at hun sender ham en cello som han kan gi til Ayers. Lopez bringer intrumentet til ham, og Ayers viser at han er like dyktig som på fiolin. En bekymret Lopez forsøker å få en doktor han kjenner til å hjelpe. Han forsøker også å snakke med Ayers om en leilighet, men Ayers nekter. Lopex overtaler en annen venn, Graham, en cellist, til å rehabilitere Ayers gjennom musikk.

Roller
------

* Jamie Foxx som Nathaniel Ayers
* Robert Downey jr. som Steve Lopez
* Catherine Keener som Lopez sin x-kone og redaktør hos Los Angeles Times
* Tom Hollander som Graham Claydon, en Los Angeles Philharmonic Orchestra cellist som prøver å rehabilitere Ayers
* Lisa Gay Hamilton som Jennifer, Ayers søster
* Rachael Harris som Lopez sin medarbeider
* Jena Malone som laboratorietekniker
* Diana Gomes som psykolog
* Stephen Root som Curt Reynolds

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Solisten* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Solisten* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Solisten* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Solisten* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Solisten* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Solisten* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Solisten* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Solisten* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Solisten* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Solisten* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** MusicBrainz
 |
Ukebladet *Solidarność* («Solidaritet») nr. 18, juli 1981, det siste legale nummeret før «krigstilstanden» med de kommunistiske myndighetene i Polen.
**Solidaritet** (polsk: *Solidarność*, offisielt **Det uavhengige selvstyrte fagforbundet «Solidaritet»**, *Niezależny Samorządny Związek Zawodowy «Solidarność»*) er et polsk fagforbund, grunnlagt i september 1980, opprinnelig ledet av Lech Wałęsa. På 1980-tallet samlet det en bred antikommunistisk sosial grasrotbevegelse med medlemmer fra Den romersk-katolske kirke på den ene siden til sosialister på den andre siden. Forbundet ble støttet av organisasjonen for intellektuelle dissidenter (KOR), og var basert på ikke-voldelig motstand.

I april 1989 fikk Solidaritet tillatelse til å delta i det kommende valget. I dette begrensede valget vant forbundets kandidater en knusende seier, og som oppglødet den videre utviklingen for antikommunistiske motrevolusjoner i Sentral- og Øst-Europa fra og med 4. juni. I slutten av august tok en Solidaritetsledet koalisjonsregjering av høyre-partier over, og i desember ble Lech Wałęsa valgt til Polens president. Samtidig trådte han tilbake fra sitt verv i Solidaritet.

Solidaritet spilte en viktig rolle for de kommunistiske regimenes sammenbrudd i Sentral- og Øst-Europa.

Se også
-------

* Polens historie

Referanser
----------

1. ↑   www.etuc.org, besøkt 24. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Solidarność – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BBC Things
 |
Soliman Pasja-statue ved det egypiske militærmuseum
**Soliman Pasja**, tyrkisk *Süleyman Paşa*, arabisk *Sulaymân Pasha*; (født 17. mai 1788 som ***Joseph Anthelme Sève*** i Lyon; død 11. mars 1860 i Kairo) kalt **al-Faransawî** («den franske») var en fransk-egyptisk offiser.

Liv og virke
------------

Joseph Anthelme Sève var årene 1803–1814 soldat og offiser i Napoleons store franske hær og ble til sist adjutant til marskalk Emmanuel de Grouchy. I 1815 dro han til Egypt, som på denne tid ble styrt av Muhammad Ali Pasja. Der gjorde han stabstjeneste for Ibrahim Pasja, Muhammad Ali Pasjas sønn. 

Under Joseph Anthelme Sèves ledelse ble den egyptiske hær modernisert. Denne av ham moderniserte styrke kunne i den osmansk-saudiske krig (1811–1818) beseire wahhabittene i Arabia, rykke frem opp Nilen til Sudan og nedkjempe den greske revolusjon (1821–1829). 

I 1823 ble Joseph Anthelme Sève utnevnt til bey. Årene 1824–27 kjempet han under Ibrahim Pasja i Morea (PÅ Peloponnes). I 1831 ble han generalmajor. Som dette kjempet Ibrahim Pasjas hær mot den osmanske hær. Han utmerket seg i 1832 i slaget ved Konya og ble utnevnt til pasja.

Han giftet seg med en egyptisk kvinne, Maria Myriam Hanem, med hvem han hadde tre barn, Nazli (senere bestemor til dronning Nazli), Aasma og Mahadi. Dronningen var hustru til kong Fuad, og mor til kong Faruk.

Litteratur
----------

* Encyclopaedia of Islam, 2. A.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, oppført som Soliman Pacha, GeneaStar person-ID soliman[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Weekend Nostalgia». *The Middle East Journal*. 31. mai 2013. Besøkt 20. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Soliman Pasha al-Faransawi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biografi på fransk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Trotula di Ruggiero** (født ca. 1090) var en kvinnelig lege, tilskrevet forfatterskapet av en lang rekke beskrivelser av kvinnesykdommer.

Hun er også kjent som **Trotula av Salerno**, **Trotula Platearius**, **Trota**, **Trocta** eller **Trotula**. Bortsett fra at hun virket som professor i medisin ved Salernoskolen vet vi svært lite om hennes liv, men hennes hovedverk er *Passionibus Mulierum Curandorum* eller *De passionibus mulierum*, som også omtales som *Trotula Major*. Et annet verk, *Encyclopaedia regimen sanitatis*, skrev hun sammen med John Platearius, som visstnok var hennes ektemann.

Trotula argumenterte for at det trengtes et eget fokus på kvinnesykdommer, og skrev avhandlinger om menstruasjon og barnafødsler. Blant annet foreskrev hun bruk av opiater til kvinner for å dempe smerter blant fødende, og hun mente også at kvinner var mer mottaklige for sykdommer på grunn av Evas synd. 

Hennes dødsdato er ukjent, og enkelte har til og med stilt spørsmål ved hennes eksistens og ment navnet bare har vært et pseudonym. En samtidig oversetter har ment at verket *Trotula Major* egentlig består av tre distinkte tekster, hvorav kun den ene skulle vært skrevet av Trotula.

Referanser
----------

1. ↑  Introduction to *The Trotula: A Medieval Compendium of Women's Medicine*, Monica H. Green, ed. trans. University of Pennsylvania Press, 2001 (reviewed by Vivian Nutton[*død lenke*])

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
***Solino*** er en tysk film av regissøren Fatih Akın fra 2002. Den er et tidsbilde av en italiensk families innvandring fra Syd-Italia til Ruhrområdet på 1960-tallet, og viser familiens skjebne frem til 1984. Filmen har mottatt flere priser.

Handling
--------

«Romano Amato» (Gigi Savoia) og hans kone «Rosa» (Antonella Attili) har hørt om det økonomiske mirakelet i Tyskland. Med sine to barn flytter de i 1964 fra landsbygden i det fattige Syd-Italia til Duisburg og håper å få et bedre liv der. Mor og far åpner stedets første pizzeria med navn etter landsbyen de kommer fra, *Solino*. Gigi, den mer rolige av sønnene, blir venn med innehaveren av fotoforretningen ved siden av, og etter at et filmteam som spiller inn en film i nærheten spiser i foreldrenes pizzeria, oppdager han sin lidenskap for fotografi og film. Den mer rastløse «Giancarlo» er mer interessert i den felles venninnen «Jo».

Ti år senere, i 1974, møtes Gigi (Barnaby Metschurat), Giancarlo (Moritz Bleibtreu) og Jo (Patrycia Ziolkowska) i en leilighet. Gigi og Jo er da et par. Giancarlo omgir seg med tvilsomme typer, mens Gigi lager filmer og opplever suksess. En av hans dokumentarfilmer er nominert til Ruhrfestspiele. Det harde arbeidet i familiens pizzeria har samtidig utmattet moren, som oppsøker en lege og får vite at hun lider uhelbredelig av leukemi. Som om ikke det var nok tar hun mannen på fersk gjerning med en blondine. Hun vil reise tilbake til Solino, og Gigi har ikke hjerte til å la henne være alene og reiser derfor sammen med henne til Italia. Der får han vite over telefon at filmen hans skal vises på festivalen og avtaler med broren at denne skal ta seg av moren. Giancarlo kommer ikke til Solino, men utgir seg for å være broren på filmfestivalen og tar imot troféet. Gigi leser dette i avisen og reiser rasende til Duisburg. Der tar han Giancarlo på fersk gjerning i sengen med kjæresten Jo og det kommer til brudd mellom brødrene. Siden Giancarlo ikke er villig til å ta seg av moren, har ikke Gigi annet valg enn å reise tilbake til Solino. Der møter han Ada, en venninne fra barndommen i Italia. De åpner en friluftskino i Solino, der Gigi viser sine filmer.

Det går igjen ti år. I 1984 gifter Ada og Gigi seg, og til og med Giancarlo kommer til bryllupet. Bare faren vil ikke reise tilbake til fødelandsbyen.

Medvirkende
-----------

* Barnaby Metschurat: «Gigi»
* Moritz Bleibtreu: «Giancarlo»
* Antonella Attili: «Rosa»
* Gigi Savoia: «Romano»
* Patrycia Ziolkowska: «Jo»
* Tiziana Lodato: «Ada»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Solino* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Solino* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Solino* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Solino* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Solino* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Solino* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Solino* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
* Filmselskapets side om filmen
***Pistvakt*** er en svensk film fra 2005 av Stephan Apelgren. Filmen hadde svensk premiere 7. oktober 2005. Filmen er en oppfølger av TV-serien *Pistvakt.*

*Pistvakt* ble spilt inn høsten 2004 i Arcushallen i Luleå og ble den mest sette svenske filmen på kino i 2005.

Handling
--------

Brødrene Sven-Erik (Sven-E, spilt av Lennart Jähkel), Jan-Erik (Jan-E, spilt av Jacob Nordenson) og Olof (Olle, spilt av Tomas Norström) Marklund jobber som løypevakter i Svartlien. Deres far Stor-Erik (spilt av Sten Ljunggren) er død, og etter begravelsen tar skianleggets leder, Bengt-Hans, endelig mot til seg og inviterer løypevaktenes mor Gudrun på forlovelsestur. Jan-E ser frem til å overta den store arven som faren har etterlatt seg, og forbereder seg på et nytt liv i luksus og overflod. Det blir imidlertid ikke som han hadde tenkt. Stor-Erik var slett ikke den personen som Sven-E lurte brødrene sine til å tro at han var, og Jan-E blir så rasende over løgnene at han drar sin vei. Når alt har kollapset og det er mørkest i Svartlien, skjer det imidlertid noe som fører løypevaktenes liv inn på et helt annet spor. Samtidig lusker et blodtørst dyr rundt i mørket utenfor. De tre brødrene står overfor større prøvelser enn noen gang før.

Roller
------

* Lennart Jähkel – Sven-Erik (Sven-E) Ivar Marklund
* Jakob Nordenson – Jan-Erik (Jan-E) Ivar Marklund
* Tomas Norström – Olof (Olle) Ivar Marklund
* Sten Ljunggren – Stor-Erik Ivar Marklund
* Barbro Oborg – Gudrun Marklund
* Pierre Lindstedt – Bengt-Hans (Beng-Ha)
* Carl-Magnus Dellow – Yngve Bäck
* Amanda Uusitalo – Lillemor

Referanser
----------

1. ↑  «Pistvakt (2005) - SFdb» **(svensk)**. Besøkt 6. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pistvakt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Pistvakt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Pistvakt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
**Den Internasjonale Transportarbeiderføderasjonen** (ITF) er en verdensomspennende sammenslutning av fagforbund for transportarbeidere, og ble grunnlagt i 1896. Sammenslutningen hadde i 2005 over 600 medlemsforbund med til sammen over fem millioner medlemmer fordelt på over 140 land.

ITF står tilsluttet ITUC. Enhvert uavhengig fagforbund med medlemmer som arbeider ved virksomheter i transportnæringer er kvalifisert til medlemskap i ITF.

ITF representerer transportarbeidernes interesser i FN-organer som ILO, IMO og ICAO. Organisasjonen har også som oppgave å informere og rådgi fagforbund om utviklingen i transportnæringen i andre land og deler av verden, og organiserer internasjonale solidaritetsaksjoner når medlemsforbund i et land er i konflikt med arbeidsgivere eller sine myndigheter.

Hovedkvarteret er i London og organisasjonen har kontorer i Nairobi, Ouagadougou, Tokyo, New Delhi, Amman, Rio de Janeiro, Moskva, Brussel og Georgetown (Guyana).

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
Innslaget på den italienske siden.  Foto: François Trazzi 
**Mont Blanc-tunnelen** er en biltunnel mellom byen Chamonix i Frankrike og byen [[Courmayeur]] i Valle d'Aosta i Italia. Tunnelen ble påbegynt i 1957 og sto ferdig i 1965. Den er 11,6 km lang og 8,6 meter bred (et tunnelrør). Europavei 25 følger tunnelen. Fem ingeniører og en arbeidsstokk på rundt 350 arbeidere arbeidet i rundt 4,6 millioner arbeidstimer for å fullføre prosjektet. 700 tonn med eksplosiver ble benyttet for å sprenge 555 000 m³ med fjell.

Tunnelen ble innviet 16. juli 1965. Den 19. juli begynte offentlig biltrafikk i tunnelen.

På tunnelens midterste sted er det nesten tre kilometer klippe over det borede tunnelrør. Landegrensen er 7,6 kilometer inne i tunnelrøret når man kjører i retning mot Italia.

Tunnelen var den lengste veitunnel i verden ved åpningen i 1965. I 2018 benyttet mer enn 1,9 millioner kjøretøyer tunnelen. Sammen med Frejustunnelen utgjør Mont Blanc-tunnelen en meget viktig alpin passasje for veitrafikk mellom Frankrike og Italia.

Den 24. mars 1999 tok en belgisk lastebil fyr i tunnelen, og 39 mennesker døde. Etter brannen var tunnelen stengt i tre år før den igjen kunne åpnes for trafikk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «tunnelmb.net, history». Besøkt 4. august 2019.
2. 1 2  «chamonet.com, Mont-Blanc-Tunnel». Besøkt 5. august 2019.
3. ↑  «Gerd Illeris: Mont Blanc-tunnelen i Den Store Danske, Gyldendal». Besøkt 4. august 2019.
4. ↑  «britannica.com, Mont-Blanc-Tunnel». Besøkt 5. august 2019.
5. ↑  «tunnelmb.net, traffico-annuale-1965-2018» (PDF). Besøkt 5. august 2019.
6. ↑  «tunnelmb.net, a-cultural-crossroad». Besøkt 4. august 2019.
7. ↑  «news.bbc.co.uk». Besøkt 5. august 2019.
8. ↑  «europa.eu». Besøkt 5. august 2019.
9. ↑  «Mont Blanc Tunnel, Italy», *Infrastructural Fires*
10. ↑   Capella, Peter (27. mars 1999): «35 die, 1 Briton missing in Mont Blanc tunnel fire», *The Guardian*
11. ↑   Barry, Keith (16. oktober 2007): «July 16, 1965: Mont Blanc Tunnel Opens», *Wired*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mont Blanc Tunnel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
***Løpsk rakett til Venus*** (amerikansk tittel: *Have Rocket, Will Travel*) er en amerikansk science fiction-komedie fra 1959 regissert av David Lowell Rich. Manuset ble skrevet av Raphael Hayes. I rollene ses blant andre The Three Stooges (Moe Howard, Larry Fine, Joe De Rita), Jerome Cowan og norske Anna-Lisa. *Løpsk rakett til Venus* markerte Joe De Ritas debut som medlem av The Three Stooges. Han erstattet Joe Besser.

Innspilling
-----------

Filmen ble spilt inn fra 18. mai til 1. juni 1959.

Fakta om filmen
---------------

Den amerikanske originaltittelen, *Have Rocket, Will Travel*, var en parodi på tittelen til en daværende populær westernserie på TV: *Have Gun, Will Travel*.

I rulleteksten på begynnelsen av filmen står det skrevet: *«Columbia Pictures Corporation presents the Three Stooges in Have Rocket--Will Travel»*. Howard, Fine and De Rita blir imidlertid kreditert på individuell basis i filmen og blir aldri referert til som The Three Stooges i fortellingen.

Til tross for at det i flere anmeldelser ble angitt at *Løpsk rakett til Venus* var den første langfilmen med The Three Stooges i hovedrollene, hadde faktisk trioen spilt hovedrollene i to langfilmer tidligere, *Rockin' in the Rockies* (1945) og *Gold Raiders* (1951). The Three Stooges hadde også opptrådt i biroller i tallrike langfilmer i årene 1930–1951.

Ifølge en artikkel i *Daily Variety* i 1959 var The Three Stooges på randen til å trekke seg tilbake da Columbia Pictures' TV-produserende datterselskap, Screen Gems, slapp deres kortfilmer for visning på TV, noe som gav dem et nytt publikum. Økningen i popularitet førte til en rekke langfilmer med trioen i hovedrollene og kulminerte med filmen *Storbandittene kommer* i 1965.

Handling
--------

The Three Stooges befinner seg inni en romrakett som blir avfyrt ved et uhell. Den har blitt satt på automatisk kurs til Venus. Etter at raketten har landet blir de angrepet av en ildsprutende edderkopp. Senere treffer trioen på en talende enhjørning, en flyvende bil og en boksliknende robot. Sistnevnte lager onde robotkopier av dem. Når guttene vender tilbake på jorden, blir de hyllet som helter.

I rollene
---------

* Moe Howard - Moe
* Larry Fine - Larry
* Joe DeRita - Curly Joe
* Jerome Cowan - Mr. Morse
* Anna-Lisa - Dr. Ingrid Naarveg
* Robert Colbert - Dr. Ted Benson
* Don Lamond - Den venusianske roboten / avismann / forteller
* Marjorie Bennett - Mrs. Huntingford
* Nadine Ducas - Fransk pike
* Robert J. Stevenson - Tingens stemme
* Dal McKennon - Enhjørningens stemme

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Have Rocket--Will Travel». *AFI Catalog of Feature Films*. American Film Institute. Besøkt 17. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Løpsk rakett til Venus* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Løpsk rakett til Venus* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Løpsk rakett til Venus* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Løpsk rakett til Venus* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Løpsk rakett til Venus* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Løpsk rakett til Venus* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Mont Lozère** (oksitansk: *Mont Losera*) er et fjellmassiv i den sørøstlige delen av Massif Central, i departementet Lozère i Frankrike. Toppen ligger på 1 699 meter, og det er dermed det høyeste fjellet i Cevennene. Noe øst for toppen ligger kilden til elva Tarn. Fjellet er en del av Cevennene nasjonalpark.

Fjellet består hovedsakelig av granitt, med en alder på 310-315 millioner år.

Om vinteren blir Mont Lozère mye brukt til skisport. Om sommeren er fjellet også en populær destinasjon for skole- og universitetsgrupper. Den smale veiforbindelsen fra Le Bleymard til Le Pont-de-Montvert passerer relativt nær toppen. I Le Pont-de-Montvert er «écomusée du Mont Lozère» etablert.

Steinformasjon på Mont Lozère, nær Mas Camargues

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mont Lozère – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fotos fra Mont Lozère
* Turistkontoret for Cevennene og Mont Lozère

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |