recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fane til St. Patrick-bataljonen.
**St. Patrick-bataljonen** (spansk: **Batallón de San Patricio**) var en meksikansk militær avdeling som kjempet i den meksikansk-amerikanske krigen fra 1846 til 1848. For storparten av krigen, fungerte den som en artilleriavdeling. Avdelingen besto av omtrent 200 soldater (fra 170 til flere hundre soldater, ifølge forskjellige kilder). De fleste av soldatene var desertører eller avhoppere fra USAs hær.

Siste slag
----------

USAs styrker nådde utkanten av Mexico by 20. august 1847. Meksikanske styrker, med San Patricio'ene som artillerister, ga ild fra kanoner ved Churubusco-elva, til ammunisjonen tok slutt. 35 San Patricio-soldater døde i slaget, 85 ble fanget, og 85 fulgte retretten til Mexicos hær.

Henretting
----------

Flere enn 9 000 av USAs soldater deserterte under krigen, men kun San Patricio-soldater ble dømt til henging (arkebusering var datidens forskriftmessige henrettelsesmetode ved desertering i USA).

Heder
-----

Bataljonen er blant annet hedret i lokalene til Representantenes hus i Mexico, der navnet er skrevet med gyldne bokstaver.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
St. Pauls universitetskollegium lå i tilknytning til dagens kirkeruin São Paulo i Macao
**St. Pauls universitetskollegium i Macao** (portugisisk: *Colégio de São Paulo*) var det første universitet av europeisk type i Øst-Asia. Det var et katolsk universitet som ble etablert etter pavelig approbasjon den 1. desember 1594 og bestod frem til 1762, da jesuittene, som drev det, ble undertrykket som ordenssamfunn. 

Kollegiets forløperinstitusjon var vokst frem som en opprinnelig svært beskjeden skole. Det var jesuittenes regionale leder pater Alessandro Valignano som etter samråd med jesuittene som misjonerte i Japan i 1592 tok initiativet til opprettelsen av kollegiet og til at det måtte ha universitetsrang. Hans primære mål var å ha en institusjon i Øst-Asia som kunne utdanne japanere til prester og forberede europeiske prester til prestetjeneste i Japan. Macao var en tryggere beliggenhet enn Japan, der man følte seg mindre trygg på de vekslende makthaveres innstillig til misjonen. Men universitetskollegiet tjente også lignende funksjon for jesuittenes kinamisjon.

Etter at Japan noen år senere ble lukket for kristen misjon, ble universitetskollegiet mer eksklusivt orientert mot kinamisjonens behov. Men det skulle også få noe betydning for Korea.

Et stort antall av de europeiske jesuitter som ble sendt til Kina gjorde opphold i Macao og fikk fullført sine forberedelser på virket i Kina ved St. Pauls universitetskollegium. Mer enn 200 jesuitter, det vil si over 42 % av alle de 467 jesuitter i Kina i den aktuelle periode, ble formet for sitt virke ved kollegiet.

Referanser
----------

1. ↑  John W. Witek, S.J.: *«With a View towards Japan: Alessandro Valignano and the Opening of the College in Macau»*, i John W. Witek (red.): *Religion and Culture: An International Symposium Commemorating The Fourth Centenary of the University College of St. Paul – Macau, 28 November to 1 December 1994*, Macau: Instituto Cultural de Macau, 1999, s. 51-68
2. ↑  Juan Ruiz-de-Medina, S.J.: *«Korean Catholics as seen from Macau, 1566-1784»*, i John W. Witek (red.): *Religion and Culture: An International Symposium Commemorating The Fourth Centenary of the University College of St. Paul – Macau, 28 November to 1 December 1994*, Macau: Instituto Cultural de Macau, 1999, s. 303-317
3. ↑  Huang Qichen: *«The First University in Macau: The Colégio de São Paulo»*, i John W. Witek (red.): *Religion and Culture: An International Symposium Commemorating The Fourth Centenary of the University College of St. Paul – Macau, 28 November to 1 December 1994*, Macau: Instituto Cultural de Macau, 1999, s. 249-269

Litteratur
----------

* John W. Witek (red.): *Religion and Culture: An International Symposium Commemorating The Fourth Centenary of the University College of St. Paul – Macau, 28 November to 1 December 1994*, Macau: Instituto Cultural de Macau, 1999

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Moses Amschel Bauer** (fødselsår ukjent, død 6. oktober 1755) var tysk jødisk pengeveksler, gullsmed og far til grunnleggeren av Rothschild-dynastiet, Mayer Amschel Bauer.

han var sønn av Moses Kalman Rothschild (død 19. oktober 1735). Han giftet seg med Schönche Lechnich (død 1756).

I 1750 åpnet han virksomheten sin i en getto kalt for «Judengasse» («Jødekvarteret») i Frankfurt am Main hvor han hadde forskjellige virksomheter som pengeveksling, gullsmed, og tekstilsalg. For å skille sin virksomhet fra andres, hengte Bauer opp et rødt skilt med en romersk ørn. Det var et symbol hans sønn Mayer Amschel Rothschild tok som sitt navn etter: «Rothschild» (tysk: «rødt skilt»). Han ble senere berømt som en av de største bankfamilier i Europa.

Amschel Moses Rothschild døde i 1755 i et utbrudd av den smittsomme sykdommen kopper i gettoen i Frankfurt.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p19531.htm#i195305, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Amos Elon (1996), s. 43.
4. ↑  Pohl, Manfred (2005): «Rothschild, Meyer Amschel» i: *Neue Deutsche Biographie* (NDB). **22**. Berlin: Duncker & Humblot. s. 131–133.
5. ↑  Amos Elon (1996), s. 55.

Litteratur
----------

* Mosley, Charles: *Burke's Peerage and Baronetage*, 107. utg. bind 3, s. 415.
* Amos Elon (1996): *Founder: Meyer Amschel Rothschild and His Time*. HarperCollins. ISBN 0-00-255706-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**St. Pauls undergrunnsstasjon** er en stasjon i Londons undergrunnsbane. Den ligger ved nordøst-hjørnet av St. Pauls katedral i City of London. Hovedinngangen til katedralen ligger på vestsiden, noen minutters gange fra stasjonen. Den betjener Central-linjen, og er i kollektivsone 1. 

På grunn av at middelaldergatene over stasjonen fortsatt var bevart da stasjonen ble bygget, måtte man finne spesielle løsninger for å holde tunnelen innenfor gateløpet. Ved å gjøre det kunne man nemlig unngå å måtte kompensere eierne av husene i nærheten for støy og vibrasjoner. Derfor er den østgående plattformen lagt rett under den vestgående. Gatene har siden blitt utvidet, og det samme har stasjonens billetthall, men plattformene ligger som før.

Da stasjonen åpnet 30. juli 1900 het den *Post Office*, fordi den lå vis-à-vis hovedpostkontoret i St. Martin le Grand. 1. februar 1937 ble rulletrapper installert, og dermed ble inngangen flyttet nærmere katedralen og stasjonen fikk nytt navn,

Den opprinnelig utgangen og heissjakten ble ombygget for å bedre ventilasjonen, og er fortsatt synlig på en trafikkøy ved St. Martin le Grand. Heissjakten er også godt synlig ved rulletrappene. Heisene gikk til et punkt mellom de to plattformene, slik at det ble så få trappetrinn å gå som mulig for alle, fremfor at noen måtte gå en hel etasje; å lage separate heiser til de to plattformene ville blitt for kostbart.

Stasjonen St. Pauls Thameslink ble åpnet et stykke unna i 1990. Denne Thameslink-stasjonen er ikke forbundet til undergrunnen, og mange havnet på feil sted. Den ble derfor omdøpt til City Thameslink for å unngå forvirring, men i guidebøker som har noen år gamle kart finner man det gamle navnet. 


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Chancery LaneWest Ruislip/Ealing Broadway |  | Central-linjen Central-linjen |  | BankWoodford–Epping/Hainault–Woodford |

Eksterne lenker
---------------

* St. Paul's Underground Station Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Bramo 323 Fafnir
**Bramo 323** *Fafnir* var en 9-sylindret stjernemotor fra andre verdenskrig. Den var hovedsakelig basert på Siemens/Bramos tidligere erfaring med å produsere Bristol Jupiter på lisens, motoren var ikke spesielt moderne og ble bare begrenset brukt.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Utviklingen av 323 var sluttresultatet av en serie med endringer på det opprinnelige Jupiter-designet som Siemens fikk lisens på i 1929. Den første modifikasjonen var å «germanisere» (dvs. omsette tommemål til millimeter). Konstruksjonprogramket endte med å bygge en 950 hk (708 kW) Sh.22 i 1930. Som på Jupiter ble Sk.22 omtalt som en «ganske gammel motor» med ventilstenger på utenpå sylindrene foran. Utseendemessig var den lik den opprinnelige 1925-talls amerikanske ni-sylindrede Pratt & Whitney R-1340 Wasp. På midten av 1930-tallet rasjonaliserte Reichsluftfahrtministerium (RLM) navnsetting av motorer og Bramo ble tildelt 300-tallserien, Sh.14 og Sh.22 ble derfor til Bramo 314 og 322. 322 ble aldri bygget da den ble sett på som upålitelig.

Benyttet i disse flyene
-----------------------

* Arado Ar 196
* Arado Ar 232
* Blohm & Voss BV 222
* Dornier Do 17
* Dornier Do 24
* Focke Achgelis Fa 223
* Focke-Wulf Fw 200
* Henschel Hs 126
* Junkers Ju 52

Referanser
----------

1. ↑  Gunston 1989, p.30.
**Bøyebok** er havneavgiftsprotokoller ført av havnevesenet. Avgift ble betalt for benyttelse av bøyer, dvs. en flytende forankret gjenstand som benyttes til fortøyning eller som sjømerke. Havneavgifter er avgifter som kreves av fartøy og varer i et fastsatt avgiftsområde med hjemmel i lov og i samsvar med gjeldende forskrifter. Protokollen inneholder oppgaver over havnefogdpenger og bøyepenger, og gir informasjon om navn på skip og fører, og om skipets størrelse. Damp og segl er spesifisert. Her finnes månedssammendrag. Avgifter fra meldeprotokoller og broåpningsprotokoller er ført inn.

Historie
--------

På 1600-tallet ble det pålagt alle fartøy som anløp en havn å betale en avgift for benyttelse av offentlige fortøyningsinnretninger justert etter størrelse og liggetid, det ble gjerne kalt ringpenger eller bøyepenger. Inntektene ble blant annet brukt til å betale lønn til havnefogden og til å dekke havnevesenets utgifter i forbindelse med vedlikehold og bygging av kaianlegg. I dag ilegges fartøy en kaiavgift som betaling for blant annet benyttelse av fortøyningsinnretninger.

Se også
-------

* Bryggebok
* Havnevesen

Eksterne lenker
---------------

* Bøyebok - oppslagsverket oVe, artikkel av Ragnhild Botheim, Bergen Byarkiv.
Veksling ved Steinvikholmen
**St. Olavsloppet** (tidligere: **St. Olofsloppet**) er en årlig landeveisstafett som avholdes i slutten av juni mellom Trondheim og Östersund, henholdsvis i Trøndelag og Jämtland. Stafetten er oppkalt etter kong Olav Haraldsson, som var konge i Norge 1015–1028. Etappene har utgangspunkt i deler av den samme ruten som Kongen fulgte fra Novgorod i Russland til Trøndelag i 1030 for å kristne Norge.

Organisering
------------

Det er veksling mellom start og målgang hvert annet år, slik at med start i Trondheim går stafetten i retning av Østersund. Den går motsatt vei ved start i Østersund. Løpet går gjennom Trøndelag og Jämtlands län. Lagene som deltar er en blanding av profesjonelle lag, lokale idrettslag, familielag, bedriftslag og andre.

I Trondheim er start og målgang ved det historiske Torvet, like ved Olavstatuen, mens den i Østersund vanligvis befinner seg i nærheten av torget der. Underveis i stafetten passerer deltakerne flere byer, severdigheter og minnesmerker. Blant disse er Åre, Levanger, Verdal og Stiklestad og Steinvikholm slott.

Løpet følger *Olavsleden,* med utgangspunkt i ruten fra Østersund gjennom Rödön, Alsen, Åre, Sandvika og Stiklestad.

Historie
--------

Løpet har blitt arrangert siden 1988, og går over fire dager, fra onsdag til lørdag. I 2014 og 2015 gikk starten i Trondheim. I 2016 og 2017 gikk starten i Östersund. I 2016 stilte ca. 7000 løpere opp til en eller flere etapper.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Fristat** (tysk: *Freistaat*, engelsk: *Free State*) er en benevnelse som gjennom tidene er blitt benyttet om en rekke land og provinser, men med ulike meninger.

Benevnelsen kan vise til en suverenitet eller uavhengighet fra utenlandske makter. Den kan også referere til en viss grad av autonomitet innenfor en større nasjonalstat. I Tyskland er begrepet blitt brukt som synonym for republikk.

Det engelske samveldet
----------------------

Det engelske parlamentet som eksisterte innenfor det engelske samveldet fra 1649 til 1660, erklærte at «England er bekreftet å være et samvelde og en fristat, og skal heretter bli regjert som et samvelde og en fristat». Samveldet hadde en republikansk konstitusjon.

Tyskland
--------

I Tyskland er begrepet Fristat (*Freistaat*) blitt brukt synonymt med republikk. Helt siden middelalderen har benevnelsen *fri* i Tyskland vært ensbetydende med standsamfunn, frie rikssteder og Hansabyer. Dette innebar bestemte rettigheter, skattefritak eller en selvstendig jurisdiksjon (Gerichtshoheit).

Benevnelsen *Freistaat* er første gang attestert i 1731, da Det sveitsiske edsforbund brukte dette navnet om sin uavhengig fra det tysk-romerske rike som hadde eksistert siden 1648. I sammenheng med opplysningstiden og fremveksten av republikkene i Nord-Amerika og Frankrike, valgte tyske språkpuritanere på 1700-tallet benevnelsen *Freistaat* i stedet for republikk. Den sistnevnte betegnelsen var nemlig avledet av det latinske ordet *res publica* og ble av mange tyskere assosiert med fienden Frankrike, som brukte benevnelsen *république*. Benevnelsen *Freistaat* betegnet en stat som var regjert av folkevalgte personer, «frie personer» i motsetning til et monarki. Etter novemberrevolusjonen i 1918 benyttet flere tyske stater benevnelsene *Freistaat* og *Volkstaat* om den nye demokratiske styreformen.

Etter nasjonalsosialismens maktovertagelse, ble fristatene oppløst og erstattet av Gau, der lederne ikke lenger var folkevalgte. Etter andre verdenskrig ble delstatene gjenopprettet. Fra 1952 kalte Bayern seg bare *Freistaat* og benevnelsen ble således synonymt med Bayern. I 1990 benyttet det gjenopprettede Sachsen denne benevnelsen, og fra 1993 er den også brukt om Thüringen.
**Friskis&Svettis** er en svensk idrettsforening som ble grunnlagt av Johan Holmsäter i 1978. Den første foreningen ble startet i Stockholm som en gren av Johan Holmsäters virksomhet som idrettsleder innen studentidretten i Stockholm. Friskis&Svettis i Sverige, er en av de desidert største idrettsbevegelsene. 5 % av Sveriges befolkning trener med Friskis&Svettis. 

Friskis&Svettis Norge er underlagt Friskis&Svettis Riks (Sverige), men er tilsluttet Norges Idrettsforbund som en egen seksjon i Norges Fleridrettsforbund og har i dag 41 foreninger. Friskis&Svettis' idé engasjerer hver uke 1500 ideelt arbeidende funksjonærer i Norge – treningsledere, instruktører, verter og styremedlemmer.
Grunnidéen i Friskis&Svettis å tilby lystfylt og lettilgjengelig trening av høy kvalitet till alle. 

I Norge finnes det 3 foreninger med egne sentre, de resterende 38 holder treninger i idrettshaller, skoler ol. 
Friskis&Svettis kan tilbyr saltrening og spinning,utetrening, styrkerom – avhengig av forening.
Friskis&Svettis har utviklet egne bevegelses program til bruk i barnehage: Mini-Røris, til bruk i skolen: Røris og for funksjonshemmede: Åpne Dører.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk hjemmeside
* Friskis&Svettis, offisiell hjemmeside
Eksempel på et dreid stykke uten frispor (venstre) og med frispor (midten og høyre).
Et **frispor** er et parti med redusert diameter som blant annet brukes for å lette manuell dreiing av gjenger ved å gi bedre plass til skjæreverktøyet.

Strengt tatt må frisporet på en utvendig gjenge bare være lik eller mindre enn minstediameteren til gjengene. En vanlig tommelfingerregel er at frisporet bør være ha en lengde på minst 1,5 ganger gjengeavstanden, og diameteren bør være minst 0,4 mm mindre enn den minste diameteren til gjengen. Frispor kan også slås på innvendige gjenger, og da må i så fall frisporet ha lik eller større diameter enn den største diameteren til gjengen.

Frispor brukes også på akslinger som har ulike diametre slik at deler trygt kan monteres mot en brystningsflate.

Hvis man ikke bruker frispor vil det alltid være en liten radius på arbeidsstykket, om enn så liten. Slike radier blir ofte spesifisert på tekniske tegninger ved at man angir bredden og enten dybden eller diameteren på bunnen av halsen.

Moderne CNC-maskiner gjør at det i dag ikke alltid er nødvendig å slå frispor.[]

Se også
-------

* Avfasing
* Brystningsflate
* Plansenking
* Forsenking

Referanser
----------

1. ↑  «Thread relief and chamfers». Precision Machined Products Association. Arkivert fra originalen 24. august 2020. Besøkt 19. juli 2009.
2. ↑  Taylor 2004.

### Bibliografi

* Taylor, David L. (2004), *Machine Trades Blueprint Reading* (2nd utgave), Cengage Learning, ISBN 978-1-4018-9998-1,  .
DOSBox versjon 0.74
**DOSBox** er et emulatorprogram som emulerer en IBM PC-kompatibel datamaskin som kjører et DOS-operativsystem. Mange IBM PC-kompatible grafikk og lydkort er også emulert. Dette betyr at originale DOS-programmer (inkludert PC-spill) er utstyrt med et miljø der de kan kjøre riktig, selv om moderne datamaskiner har mistet støtten til det gamle miljøet. DOSBox er fri programvare skrevet primært i C++ og distribuert under GNU General Public License. DOSBox har blitt lastet ned over 34 millioner ganger siden utgivelsen på SourceForge i 2002.

DOSBox kan kjøre gammel DOS-programvare på moderne datamaskiner som ikke ville fungere ellers, på grunn av inkompatibiliteter mellom den eldre programvaren og moderne maskinvare og operativsystemer.

En rekke forbedringer av brukervennligheten er lagt til i DOSBox utover å emulere DOS. De ekstra funksjonene inkluderer virtuelle harddisker, peer-to-peer-nettverk, skjermopptak og screencasting fra det emulerte skjermbildet.

Referanser
----------

1. ↑  «DOSBox 0.74-3 has been released!». 26. juni 2019.
2. ↑  ; *SourceForge*; besøksdato: 27. desember 2016.
| حرب الريفGuerra del RifGuerre du Rif |
| --- |
| Konflikt: Spansk-marokkanske kriger  Fransk-marokkanske kriger |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1920/1921–1926 |
| Sted | Riffjellene, Nord-Marokko |
| Resultat | Spansk-fransk seier. Rifrepublikken oppløst. |

 |
| Stridende parter |
| Spanias flagg Spania* Spansk Marokko

Frankrikes flagg Frankrike* Fransk Marokko
 |  Rifrepublikken |
| Kommandanter og ledere |
| Spanias flagg Manuel Sylvestre † Spanias flagg Dámaso Berenguer  Spanias flagg José Millán-Astray  Spanias flagg Miguel Primo de Rivera  Frankrikes flagg Philippe Pétain  Frankrikes flagg Hubert Lyautey   Yūsuf av Marokko |  ʿAbd al-Karīm al-Ḫaṭṭābī   Aḥmad ibn Muḥammad ar-Raysūnī   ʿAbd as-Salām Muḥammad ʿAbd al-Karīm  Mhamadi Bojabbar Muḥammad |
| Styrker |
| Spanias flagg ~140 000  Frankrikes flagg ~325 000  ~150 fly | ~80 000 (spansk estimat) |
| Tap |
| Spanias flagg ~19 000 døde og sårede  Frankrikes flagg ~12 000 døde og sårede | ~15 400 døde og sårede |
|  |

**Rifkrigen** (arabisk: حرب الريف DIN: *Ḥarb ar-Rīf*; spansk: *Guerra del Rif*, også *Guerra de Marruecos* og *Guerra de África*; fransk: *Guerre du Rif*), også kalt **den andre Marokkokrigen**, ble utkjempet i Riffjellene nord i Marokko fra 1920 til 1926 mellom Spania og Frankrikes arméer og de marokkanske Rif-berberne, ledet av ʿAbd al-Karīm. 

Rif-opprørerne mot det spanske kolonistyret hadde først framgang, og sommeren 1921 knuste de en spansk armé i slaget ved Annual («katastrofen ved Annual» i Spania). De følgende årene hadde de videre militær framgang, og spanjolene tok i bruk kjemiske våpen for å slå dem tilbake. 

Etter at rifsoldatene i 1925 angrep franskmennenes forsvarslinje i det omstridte stammeområdet og påførte dem store tap, intervenerte Frankrike på Spanias side. Frankrike sendte opptil 300 000 godte trente og utrustede soldater fra metropolen, Nord-Afrika, Senegal og den franske Fremmedlegionen til Rif. Da det endelige angrepet ble startet, hadde franskmennene og spanjolene 123 000 menn og 150 fly mot rifernes 12 000 soldater. Etter et år med hard motstand overga stammelederne seg, og ʿAbd al-Karīm ble tvunget i eksil på Réunion.

Se også
-------

* Den første fransk-marokkanske krig
* Den andre fransk-marokkanske krig
* Den franske erobringen av Algerie

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rif War – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**DNV Software** er en heleid virksomhet under Det Norske Veritas (DNV) og lager programvare for design, utvikling, styrkeberegning, risikostyring og HMS-systemer - med fokus på olje, gass og maritime industrier. 

DNV Software har cirka 300 ansatte og en omsetning på cirka NOK 400 millioner. Hovedkontoret ligger på Høvik i Bærum. I tillegg har DNV Software kontorer i Stavanger, London, Glasgow, Rio de Janeiro, Houston, Dubai, Pusan, Shanghai, Beijing, Singapore og Mumbai. Sesam-programmet for styrkeberegning av offshore og maritime konstruksjoner ble opprinnelig utviklet på 1960-tallet for bruk i offshoreindustrien i Nordsjøen.

I juni 2011 gjorde DNV Software oppkjøp av det Stavanger-baserte selskapet Synergi Solutions.

DNV Softwares administrerende direktør er Are Føllesdal Tjønn, som tok over stillingen i 2009.

Eksterne lenker
---------------

* DNV Software Arkivert 21. november 2008 hos Wayback Machine. - Offisiell webside.
* ADMA-OPCO chooses DNV software - *GasTech News*, 11. juni 2012. (engelsk)
* Veritas kjøper Synergi Solutions Arkivert 9. juli 2011 hos Wayback Machine. - *IDG Computerworld*, 7. juli 2011. (norsk)
* DNV acquiring the software company Synergi Solutions - *Nortrade*, 6. juli 2011. (engelsk)
* DNV Software launches new version of Synergi Environmental Management Module[*død lenke*] *Oil and Gas Observer*, Netherlands, 26. juni 2011. (engelsk)
* DNV fusjonerer med Germanischer Lloyd - *DN*, 20. desember 2012. (norsk)

* Store ambisjoner etter oppkjøp - *Budstikka*, 6. juli 2011. (norsk)
En **saksofonkvartett** er enten et **kammermusikkensemble** som består av fire saksofoner, som regel en sopransaksofon, en altsaksofon, en tenorsaksofon og en barytonsaksofon; eller ett **musikkstykke** som er skrevet for et slikt ensemble.

Saksofonkvartetten er bygd opp på nesten samme måte som et firstemt kor. Altså en sopranstemme, en altstemme, en tenorstemme og en barytonstemme (i kor er det ofte en basstemme i stedet). Kvartetten kan også minne litt om en strykekvartett. En del av saksofonkvartett-musikken er traskriberte strykekvartetter, i alle fall på lavere nivå.

Kjente kvartetter er Rashèr-kvartetten, Mule-kvartetten og i Norge, Concentus. I Norge har man egentlig flere unge saksofonkvartetter enn profesjonelle. De mest kjente stykkene som er skrevet for saksofonkvartett er Premier Quatour, op. 57 av Jean-Baptiste Singelèe, Quatour av Alexander Glazunov og kanskje Quatour/Concertino av Pierre-Max Dubois.

Instrumentene i kvartetten
--------------------------

### Sopransaksofon

Sopranen er en av de minste instrumentene i saksofonfamilien. Den er stemt i B(samme som trompeter og klarinetter) og ligger en oktav lysere enn en tenorsaksofon, spiller i G-nøkkel. Det finnes både bøyde og rette modeller, men i kvartett er de rette mest vanlig. Dette er pga. at disse ofte har en annerledes klang og er lettere å intonere/stemme. Sopranen spiller den lyseste stemmen i kvartetten og har ofte mest melodi. Toneomfanget (i B) er fra lille B (under notesystemet) til trestrøken F#, men kan også spille ennå lysere. Sopranen er ikke det minste instrumentet i saksofonfamilien, det lages også Sopraninosaksofoner.

### Altsaksofon

Alten sammen med tenoren den mest kjente og brukte saksofonen. Nesten alle solokonserter o.l. er skrevet for altsaksofon. Alten er stemt i Eb/Ess og ligger altså en kvart dypere enn sopranen og en oktav lysere enn barytonen, spiller også i G-nøkkel. Alten spiller den nest lyseste stemmen i en kvartett. Har samme toneomfang som sopranen.

### Tenorsaksofon

Tenoren er en av de mest kjente saksofonene, spesielt fra jazz og blues. Stemt i B, men en oktav dypere enn sopranen. Spiller også i G-nøkkel. Tenoren spiller den nest dypeste stemmen i kvartetten. Toneomfanget er det samme som alten og sopranen.

### Barytonsaksofon

Barytonen er selve bassen i saksofonkvartetten. Den er også den største av de fire. Stemt i Eb/Ess og klinger en oktav dypere enn alten, spiller også i G-nøkkel. Toneomfanget er fra lille A til trestrøken F#, men man pleier ikke gå spille lenger enn trestrøken C, selv om det er mulig å komme noen oktaver lysere med litt trening. 

Barytonsaksofonen er ikke det største og dypeste instrumentet i saksofonfamilien. Det finnes også bass- og kontrabass-saksofoner.

Eksterne lenker
---------------

Noen saksofonkvartetter

* Rashèr saxofonkvartett Arkivert 14. juni 2006 hos Wayback Machine.
* Concentus saxofonkvartett (norsk)
* Oslo saxofonkvartett (norsk)
* Rollin' Phones saxofonkvartett (svensk)
* Jutlandia saxofonkvartett (dansk)
**(von) Fischer‑Benzon** er en dansk adelsslekt. Major Jacob Ludvig Fischer (1776–1833), stamhusbesitter til Skærsø, fikk i 1805 kongelig patent til å føre navnet *von Fischer‑Benzon* og det benzonske våpen (3. adelige linje av 1679), og ble opptatt i den danske adelstanden.

Bakgrunnen var at stamhuset Skærsø hadde blitt opprettet av den «tredje adelige linje av 1679» av slekten Benzon, som døde ut i den suksesjonsberettigede mannslinjen i 1741. I opprettelsesbrevet var det bestemt at dersom personer utenfor Benzonfamilien tiltrådte stamhuset, skulle de ta det benzonske navn og våpen etter å ha fått kongelig patent på dette. Stamhuset ble i 1754 avstått av Sophie Amalia Benzon (gift med admiral Andreas Rosenpalm til Brorupgaard) til sine fetre Christian Ulrich von Nissen og Christian Siegfried von Nissen, som tok navnet *von Nissen-Benzon* (se Nissen (slekt fra Sønderjylland)). Christian Ulrich var barnløs og stamhuset fulgte hans eldste datter Christine Sophie von Nissen-Benzon (1734–1772). Hun var gift med oberst Jacob Ludvig de Vauvert (1727–1809), som tok navnet de Vauvert-Benzon. Deres datter Frederikke Christiane de Vauvert‑Benzon var gift med rittmester Henrik Fischer (1734–1794), og de var foreldre til Jacob Ludvig Fischer, senere von Fischer-Benzon.

Litteratur
----------

* F. Krogh, Dansk Adelskalender, København, 1878
* A. Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904
* H. Storck: *Dansk Vaabenbog*, København 1910
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973
Brooklyns folkebibliotek
**Brooklyn Public Library** (**BPL**) er det offentlige biblioteket for bydelen Brooklyn i New York. Det er det femte største folkebiblioteket i USA.

BPL ble sanksjonert av den lovgivende forsamlingen i New York 1. mai 1892. Bydelsutvalget vedtok deretter opprettelsen av biblioteket 30. november 1896. Mellom 1901 og 1923 donerte filantropen Andrew Carnegie 1,6 millioner dollar.

Hovedbygningen, *Central Library*, ligger ved Prospect Park, utenfor Grand Army Plaza der Eastern Parkway møter Flatbush Avenue. Bygningen ligner en åpen bok, med ryggen ved hovedinngangen og omslaget langs de to avenyene. Byggearbeidene begynte i 1912 og var fullført i 1941. Biblioteket åpnet 1. februar 1941. Hovedbygningen fikk betegnelsen landemerke av New York City Landmarks Preservation Commission i 1997.

I tillegg til hovedbygningen har BPL et stort næringslivsbibliotek, *Business Library*, som ligger på Cadman Plaza West i Brooklyn sentrum, og 58 lokale avdelinger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Brooklyn Public Library – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**The Lives of the Mayfair Witches** er en trilogi skrevet av den amerikanske forfatteren Anne Rice. Bøkene handler om familien Mayfair, hjemsøkt av demonen Lasher gjennom generasjoner. Trilogien består av: «The Witching Hour», «Lasher» og «Taltos».

Mayfair- heksene
----------------

### Familiens Historie

Opprinnelsen til Mayfair-heksene går tilbake til Suzanne Mayfair, som var den første til å «herske over» Lasher, etter å ha vekket ånden hans i Donnelaith, Skottland. Lasher lovte Mayfair-familien rikdom og makt i bytte mot deres hjelp til å gjøre ham levende. Lasher tror at Mayfair heksene har makt nok til å bringe ham til verden, og ønsker i hemmelighet å underlegge seg verden med sitt avkom.

### Lasher

Leseren vil oppdage at Lasher tilhører Taltos, en nesten utdødd rase av supermennesker som en gang okkuperte høylandene i Skottland. Da romerne kom til landet ønsket de å få barn med Taltosene, i den tro at de ville få militær makt hvis de kunne få sønner som ville vokse til manndom i løpet av timer. Men da de ikke klarte å få barn med Taltosene, bestemte de å ødelegge dem. Senere da kristendommen kom til Skottland, omvendte Ashlar, den daværende lederen av Taltosene, til den nye religionen og fordømte alle som ikke omvendte. (Inkludert kona si, som han brente på bålet.)

### Heksene

Dette er de 14 heksene, kronologisk:

1. Suzanne Mayfair (?-1664)
2. Deborah Mayfair (1652–1689), Comtesse de Montclève
3. Charlotte Mayfair (1667–1743)
4. Jeanne-Louise Mayfair (1690–1771)
5. Angélique Mayfair (1725-?)
6. Marie-Claudette Mayfair (1760–1831)
7. Marguerite Mayfair (1799–1891)
8. Katherine Mayfair (1830–1905). Den ekte heksen fra denne perioden var egentlig hennes bror, Julien Mayfair (1829–1914)
9. Mary Beth Mayfair (1872–1925)
10. Stella Mayfair (1901–1929)
11. Antha Mayfair (1921–1941)
12. Deirdre Mayfair (1941–1989)
13. Rowan Mayfair (1959–)
14. Mona Mayfair (1976–2004) (blir til en vampyr)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Bertoald** (død 604) var frankisk rikshovmester (*maior domus*) i kongeriket Burgund fra en gang før 603 (da han først ble nevnt som rikshovmester under kong Teoderik II) til han døde året etter. I henhold til den nær samtidige *Fredegars krønike* var han moderat, fornuftig, modig og ærlig.

I 604 ble Bertoald sendt ut på en tilnærmet selvmordsoppdrag av Burgunds konge Teoderik under det påskudd at han skulle inspisere de kongelige gods langs elven Seinen. Bak hevdes det kongens bestemor, den dominerende Brunhilda, og hennes favoritt Protadius, slik at Bertoald på hendig vis ville bli drept. Noen som ville gjøre posisjonen rikshovmester ledig og bli fylt av Protadius.

Bertoald og tre hundre menn var ved Aréle da kong Klotar II av Neustria, som visste om hans nærvær, sendte en hær under sin sønn Merovek og hans rikshovmester Landrik for å overfalle ham. Bertoald flyktet til Orléans og Landrik fulgte etter og beleiret ham, noe som var et brudd på en fredsavtale med Teoderik.

Kongen av Burgund reiste ut ved juletider til Étampes og møtte styrkene til Merovek og Landrik. Med hjelp av Bertoald beseiret ham dem og tok Paris. Bertoald ble drept i slaget etter å ha angrepet fienden for langt ute, uten tanke for sitt eget liv som han visste var i fare på grunn av komplotter på vegne av Protadius. Protadius ble også rikshovmester etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Charles Cawley, "Medieval Lands", 2006-2020, fmg.ac, besøkt 10. mars 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Reimitz, Helmut (2015): *History, Frankish Identity and the Framing of Western Ethnicity, 550-850*, Cambridge University Press, s. 180

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Warnakar I** | **Burgunds rikshovmester**(før 603–604) | Etterfølger:**Protadius** |

| * v
* d
* r
Rikshovmestere i Burgund |
| --- |
| Warnakar I **·** Bertoald **·** Protadius **·** Claudius **·** Warnakar II **·** Godinus **·** Brodulf **·** Aega **·** Flaochad **·** Radobertus **·** Drogo |
**Avion Express** er et flyselskap fra Litauen. Hovedkontoret ligger i Vilnius og hovedbasen er Vilnius internasjonale lufthavn. Avion Express driver charterflyginger og utleie av fly med mannskap til andre selskap.

Historie
--------

Selskapet blei oppretta i 2005 som Nordic Solutions Air Services. Det skifta navn til Avion Express i 2008. Avion Express brukte først Saab 340-maskiner i frakt- og passasjerversjon. I 2011 skaffa selskapet seg sin første Airbus A320 for passasjerflyginger.

Virksomhet
----------

Avion Express driver charterflyginger og utleie av fly med mannskap til andre selskap (wet lease). Selskapet har tillatelse til å transportere både passasjerer og gods. I 2009 begynte Avion Express å fly innenriksrute i Sverige mellom Arlanda lufthavn og Storumans lufthavn for Skyways Express. Selskapet har også flydd for Norwegian.

Avion Express eide 65 % av aksjene i Dominican Wing i Den dominikanske republikk fram til de blei solgt i juni 2017.

Flyflåte
--------

Avion Express flyr Airbus A320 og Airbus A321. Flyflåten består av 39 fly (juni 2023).

  

* Avion Express-maskin i trafikk for flyselskapet CubanaAvion Express-maskin i trafikk for flyselskapet Cubana
* Airbus A319 fra Avion Express ved Faro lufthavn på Algarve i PortugalAirbus A319 fra Avion Express ved Faro lufthavn på Algarve i Portugal
* Airbus A320 fra Avion ExpressAirbus A320 fra Avion Express
* Airbus fra Avion Express  i fargene til WOW air fra IslandAirbus fra Avion Express i fargene til WOW air fra Island

Referanser
----------

1. ↑  About[*død lenke*], Avion Express. Henta 17. juli 2017.
2. ↑  Air Operator Certificate[*død lenke*]. Henta 17. juli 2017.
3. ↑  Storumans flygplats samarbetar med Skyways, Folkbladet, 17. september 2009. Henta 17. juli 2009.
4. ↑  Disse flyene brukes nå av Norwegian på norske flyplasser, NRK, 6. mars 2015. Henta 17. juli 2009.
5. ↑  Avion Express sells its Shares in Dominican Wings, Aviator, 30. juni 2017. Henta 17. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Avion Express – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Avion Express, offisielt nettsted
***Betrayed*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Raoul Walsh.

Handling
--------

Når den beryktede kjeltringen Leopoldo Juarez søker tilflukt i huset hennes, utvikler den attraktive unge meksikanske kvinnen Carmelita romantiske følelser for ham, og avtaler å møte ham ved en bekk i nærheten. Men hun sovner rett etter at han går sin vei. Hun våkner igjen når den amerikanske hær-offiseren William Jerome ankommer huset hennes, på leting etter Jerome.

Carmelita blir fascinert av den unge offiseren også, og forteller ham snart om hennes planlagte møte med kjeltringen. Juarez finner ut av dette, og tvinger Carmelita til å bruke hatten og frakken hans. Jerome skyter henne ved en feil, blir dømt for drap, og skal etter planen henrettes ved skyting. Men alt er ikke helt som det ser ut til å være.

Skuespillere
------------

* Miriam Cooper som Carmelita.
* James A. Marcus som Carpi.
* Hobart Bosworth som Leopoldo Juares.
* Monte Blue som Pepo Esparenza.
* Wheeler Oakman som William Jerome.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 27. april 2016.
2. ↑  Betrayed
3. ↑  BETRAYED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Betrayed* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Betrayed* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Betrayed* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Thorvald Abrahamsen** (født 28. desember 1878, død 20. februar 1928) fra Farsund var båtsmann på kystruteskipet DS «Norge» (1910).

Thorvald Abrahamsen etterlot seg seg sin kone Edvarda Abrahamsen (født 29. mai 1884 (Olsen), død 4. august 1956) og ni barn da han omkom ved forliset til DS «Norge» (1910) utenfor Haugesund i 1928. Da forliset inntraff hadde båtsmann Abrahamsen ansvaret for en fange som var innelåst på en av lugarene. Da dykkere neste dag fant lugaren opplåst, regnet man med at det var båtsmannen som hadde gjort dette, og omkommet under forsøket på redde fangen.

Båtsmann Abrahamsen hadde også i 22. februar 1926 spilt en viktig rolle i redning av mannskapet på fiskekutteren «Atle» fra Marstrand.

I løpet av snaue to år hadde han to ganger satt sitt eget liv på spill for å redde andre. Den første gangen hadde det lykkes, den andre gangen tapte han for havet. Etter den svenske ministers initiativ ble det satt i gang en større innsamling til Abrahamsens etterlatte. Innsamlingens sluttsum var 2110 kroner, som ble oversendt sognepresten i Farsund: «Til fordeling til det beste for båtsmann Abrahamsens pårørende».

Kilder
------

* Langstrøm, Dannevig, Eynden og Hansen: *Kystruta Oslo – Bergen*. Fabritius Forlagshus 1981. ISBN 82-07-00685-4
**Dalaröbryggan** ligger ved Baggensfjärden i Saltsjöbaden, ikke langt fra Saltsjöbadens nåværende jernbanestasjon og Grand Hotel Saltsjöbaden. Dalaröbryggan var en stasjon på Saltsjöbanan som eksisterte mellom 1893 og fram til 1960-tallet. Bryggen ble trafikkert av Waxholmsbolaget og andre skjærgårdsbåter hele året.

Dalaröbryggan i november 2013.
Dalaröbryggan var opprinnelig endeholdeplassen på Saltsjöbanan og hadde et stasjonshus. Området har fortsatt en oppstillingsplass for gods. Stasjonen mistet sin betydning da Saltsjöbaden stasjon ble flyttet mot nordøst i 1947 og slik kom nærmere bryggen. Avstanden ble for kort til å opprettholde stasjonen. Også godstrafikken til bryggen opphørte på 1960-tallet.

Sidesporet ned til stasjonen eksisterte helt fram til 1976 på linjekartene i personvognene. Skinnegangen eksisterte som et sidespor med stoppbukk ned til den tidligere endeholdeplassen fram til 2004, da den ble revet opp i forbindelse med bygging av nye bolighus.

Referanser
----------

1. ↑  Saltsjöbanans infrastruktur.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dalaröbryggan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Saltsjöbanan |
| --- |
| L25 | 
* Slussen
* Henriksdal
* Sickla
* Nacka
* Saltsjö-Järla
* Lillängen
* Storängen
* Saltsjö-Duvnäs
* Östervik
* Fisksätra
* Igelboda
* Neglinge
* Ringvägen
* Saltsjöbaden

 |
| L26 | 
* Igelboda
* Tippen
* Tattby
* Erstaviksbadet
* Solsidan

 |
| Nedlagte stasjoner | 
* Stadsgården
* Fåfängan
* Dockans lastplats
* Snörom
* Lännerstasundet
* Vinterbrinken
* Pålnäsviken
* Dalaröbryggan

 |
| Kollektivtrafikk i Stockholm |
**Michel Enríquez Tamayo** (født 11. februar 1979), cubansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2004 i Athen og 2008 i Beijing.

Enríquez ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det cubanske laget som vant turneringen foran Australia og Japan. Cuba vant over Australia med 6-2 i finalen.

Fire år senere, under Sommer-OL 2008 i Beijing vant han en sølvmedalje i baseball. Cuba tapte finalen mot Sør-Korea med 2-3. Det var siste gangen som baseball var med på det olympiske programmet.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen - **Gull** i baseball Cubas flagg Cuba
* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing - Sølv i baseball Cubas flagg Cuba

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michel Enríquez – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Michel Enríquez – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Michel Enríquez – fangraphs.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***For the Freedom of the East*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Ira M. Mowry.

Handling
--------

I Kina under første verdenskrig får prinsesse Tsu, som leder en hemmelig gruppe dedikert til å utrydde tysk innflytelse i Kina, vite at den kinesiske visekongen - for å fremme hans egne ambisjoner - har organisert en hær for å hjelpe Tyskland med å vinne kontroll over Russland. Hun stjeler snart den skriftlige avtalen deres, og smugler den til en amerikansk agent ved navn Robert Kenyon - som hun har forelsket seg i.

Men prinsessens velddig misunnelige forlovede, prins Kang, forteller henne at Robert allerede har forlovet seg med en amerikansk kvinne. Tsu informerer derfor den tyske agenten Von Richtman om at Robert besitter de hemmelige papirene hun hadde gitt til ham. I USA sender Von Richtman ut sine håndlangere for å pågripe Robert, før han rekker å snakke med utenriksministeren.

Skuespillere
------------

* Lady Tsen Mei som Tsu
* Lai Mon Kim
* H. H. Pattee som Von Richtman
* Ben Hendricks som Kang
* Robert Elliott som Robert Kenyon

Referanser
----------

1. ↑  FOR THE FREEDOM OF THE EAST

Eksterne lenker
---------------

* (en) *For the Freedom of the East* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *For the Freedom of the East* på AllMovie Rediger på Wikidata
***Forandring fryder*** (svensk tittel: *Ombyte förnöjer*) er en svensk film fra 1939 i regi av Gustaf Molander. Manuset ble skrevet av Gösta Stevens. Det bygde på Leo Lenz' og Ralph Arthur Roberts'  skuespill *Ehe in Dosen*, som ble uroppført i på *Theater in der Behrenstrasse* i Berlin 1. oktober 1934. Norske Tutta Rolf og Per Aabel spiller hovedrollene.

Filmen ble spilt inn fra 11. juli til 24. august 1938 i Filmstaden i Råsunda.

Handling
--------

Den norskættede komponisten Gregor Ivanow bor i en villa utenfor Stockholm sammen med hustruen, Vera, hushjelpen Maria og foxterrieren Dotti. Han forsøker å komponere, men blir hele tiden forstyrret og ser fram til skilsmissen fra hustruen. Gregor mener at hun er for borgerlig, alldagelig og ikke inspirerer ham.

Farbror Ludvig, som er advokat, kommer på besøk. Han foreslår en ettårig prøveseparasjon og at ektefellene skal møtes igjen på Gregors fødselsdag. Vera besøker den mondéne operettestjernen Monica Falk, som blir oppvartet av Gregor. Dette gjør Vera sjalu, men Monica sier at det har hun ingen grunn til, for hun elsker ikke den bortskjemte mannen. Monica og Vera reiser til Paris der Vera lærer å kle seg smartere og å oppføre seg mer verdensvant.

På Gregors fødselsdag ordner Monica det slik at Vera gjør en dramatisk entré i et finere aftenantrekk. Gregor og Vera «rømmer» til et landsens hotell og tilbringer en natt sammen, hvorpå Vera forlater ham på nytt. Hun misliker nemlig at ektemannen elsker hennes «falske» jeg og ikke hennes ekte.

Ett år senere dukker Monica opp hos Gregor med en gutt på tre måneder. Han er resultatet av Vera og Gregors natt på hotellet. Gregor driver på med babystell til Vera kommer en uke senere. Nå har han blitt mer innstilt på et borgerlig liv med den *«hverdagslige»* Vera og ektefellene blir forsonet.

I rollene
---------

(Kun krediterte)

* Tutta Rolf - Vera Ivanow
* Per Aabel - Gregor Ivanow, hennes mann, komponist
* Elsa Burnett - Monica Falk, operetteprimadonna
* Ernst Eklund - Farbror Ludvig, advokat
* Anna-Lisa Baude - Maria, hushjelp hos Ivanows
* Carl-Gunnar Wingård - Nattportieren

Fotnoter
--------

1. ↑  Ralph Arthur Roberts var et psevdonym for Robert Arthur Schönherr

Kilder
------

* *Ombyte förnöjer* (1939) i Svensk Filmdatabas

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Forandring fryder* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Forandring fryder* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Forandring fryder* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
Ekströmisen på kartet over AntarktisEkströmisenEkströmisenEkströmisen på kartet over Antarktis

Kanten av Ekströmisen.  
 Foto: Hannes Grobe 
**Ekströmisen** er en isbrem ved kysten av Dronning Maud Land i Antarktis. Den ligger ved Kronprinsesse Märtha Kyst mellom Halvfarryggen og Søråsen og dekker et areal på omtrent 8 700 km². Isen er omtrent 160 meter tykk ved kanten og rager ca. 15 meter over havflaten.

Isbremmen er oppkalt etter den svenske mekanikeren Bertil Ekström som omkom 24. februar 1951 under Maudheimekspedisjonen, da M29 Weasel beltekjøretøyet han førte styrtet over kanten av Quarisen. Ekströmisen ble kartlagt første gang i løpet av denne ekspedisjonen.

Den tyske forskningsstasjonen Neumayer Station ble etablert 1981 i Atkabukta nordøst i Ekströmisen.

Se også
-------

* Neumayer III

Referanser
----------

1. ↑  Marcel Nicolaus og Klaus Grosfeld,«Ice-Ocean Interactions underneath the Antarctic Ice Shelf Ekströmisen» *Polarforschung* 71 (1), s. 19 (2002)
2. ↑  Ekströmisen SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Norge). Katalognr. 4145

Eksterne lenker
---------------

* Ekströmisen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
***For the Love of an Enemy*** er en amerikansk stumfilm fra 1911, regissert av Sidney Olcott.

Handling
--------

En hemmelig spion som opererer innenfor Amerikas konfødererte stater, møter Hallie Coburn, en ung kvinne fra Sørstatene - som han raskt forelsker seg i. Men når spionen forsøker å snike seg inn i en konføderasjon-leir for å skaffe nødvendig informasjon, blir han snart oppdaget og tatt til fange. Men han finner imidlertid på en logisk forklaring for hans tilstedeværelse i området, og han får deretter reise sin vei.

Hallie blir deretter tilkalt til et militært hovedkvarter, og fortalt at kjæresten hennes er mistenkt for å være en spion. Hun benekter indignert denne anklagen. Men bestemmer seg for at selv om han er skyldig, så ønsker hun å hjelpe ham med å rømme. I mellomtiden har spionens værelse blitt ransaket, og belastende bevis oppdaget.

Skuespillere
------------

* Jack J. Clark
* Gene Gauntier - Hallie Coburn
* JP McGowan

Referanser
----------

1. ↑  For Love of an Enemy

Eksterne lenker
---------------

* (en) *For the Love of an Enemy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Syklamat** eller **cyklamat** er et syntetisk søtningsstoff som er 30-50 ganger søtere enn sukrose. Som mange andre søtningsstoffer har syklamat en svak bismak. Mens syklamat har en litt honninglignende smak, har sakkarin en litt bitter smak, så ved å blande syklamat med sakkarin i forholdet 10:1 kan de to bismakene i stor grad maskere hverandre og gi en nøytral søt smak. Syklamat er rimeligere å produsere enn mange andre søtningsstoffer, som sukralose, men mange land har innført restriksjoner på stoffet fordi enkelte dyreforsøk har tydet på at det kan være kreftfremkallende. Stoffet er et godkjent tilsetningsstoff i Norge og EU med E-nummer E-952.

Syklamat ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1937 av doktorgradsstudenten Michael Sveda ved Universitetet i Illinois. Sveda har fortalt til The New York Times at han jobbet med å fremstille et febernedsettende legemiddel, da han en dag i laboratoriet kom til å tørke vekk litt løs tobakk fra leppene og oppdaget at fingrene hadde en søtlig smak. Entusiastisk smakte han så på kjemikaliene i alle kolbene han hadde foran seg og fant ut hvor smaken kom fra. Sveda ferdigstilte prosessen med å syntetisere stoffet hos DuPont, og tok patent på det i 1939. Patentet ble solgt til Abbott Laboratories, som utviklet prosessen videre frem til kommersialisering. Først i 1951 ble stoffet godkjent som et tilsetningsstoff i USA, og ble da det andre syntetiske søtningsstoffet på markedet etter sakkarin.

Den norvagiserte navneformen «syklamat» ble innført av Språkrådet i 2000, og navneformen er sidestilt med den eldre formen «cyklamat».

Referanser
----------

1. ↑  «Cyklamat». Mattilsynet. 6. desember 2005. [*død lenke*]
2. ↑  «Creator of Cyclamates; Michael Sveda». The New York Times. 20. oktober 1969.
3. ↑  Leslie Kaufman (21. august 1999). «Michael Sveda, the Inventor Of Cyclamates, Dies at 87». The New York Times.
4. ↑  «Årsmelding 2000» (PDF). Språkrådet. s. 12.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |