**Elizabeth Garrett Anderson,** LSA, (født 9. juni 1836 i Whitechapel, død 17. desember 1917 i Aldeburgh), var en engelsk lege og feminist. Hun var den første engelske kvinnen som kvalifiserte seg som lege og kirurg i Britannia, var medgrunnlegger av det første sykehuset bemannet av kvinner, den første Dean av en britisk medisinskole, den første kvinnen M.D. i Frankrike, og den første kvinnen i Storbritannia til å bli valgt inn i skolestyret. Hun satt som borgermester i Aldeburgh, den første kvinnelige borgermesteren og magistraten i Storbritannia.

Tidlig liv
----------

Elizabeth Garrett Anderson ble født 9. juni 1836 i London som den andre av elleve barn av Newson Garrett (1812–1893) fra Leiston i Suffolk, og hans kone, Louisa født Dunnell (1813–1903), fra London.
Garretts forfedrene hadde vært børsemakere og smeder i East Suffolk siden det tidlige syttende århundre. Newson var den yngste av tre sønner og ikke akademisk anlagt, men han hadde besatt familiens gründerånd. Da han fullførte skolen, byen Leiston tilbød så lite, dro han til London for å arbeide og tjene sin formue. I London ble han forelsket i hans brors svigerinne, Louisa Dunnell, datteren av gjestgiveren med opprinnelse fra Suffolk. Etter deres bryllup, dro paret for å leve i en pantelåner-butikk ved 1. Commercial Road, Whitechapel.

Garretts hadde sine første tre barn i rask rekkefølge: Louie, Elizabeth og deres bror, Dunnell Newson, som døde etter 6 måneder. Mens Louisa sørget etter tapet av deres sønn, var det ikke lett å oppdra to døtre i London på den tiden. Da Elizabeth var tre år, flyttet familien til 142 Long Acre, hvor de bodde i to år, mens ett barn til ble født og faren rykket opp i status. Han ble leder for en større pantelånerbutikk, men var også sølvsmed.

Elizabeths bestefar, en jernsmed, døde i 1837 og forlot virksomheten Richard Garrett & Sons til sin eldste sønn, Elizabeths onkel. Til tross for mangel på kapital, var Newson bestemt på bli vellykket, og i 1841 i en alder av 29 år, flyttet han familien til Suffolk, hvor han kjøpte en bygg- og kullforretning i Snape, og bygde Snape Maltings, et fint utvalg av bygninger for maltbygg.

Familien bodde i ett firkantet Georgian hus midt imot kirken i Aldeburgh frem til 1852. Newsons maltvirksomhet utvidet seg og flere barn ble født; Edmund (1840), Alice (1842), Agnes (1845), Millicent (1847) som skulle bli leder i den konstitusjonelle kampanjen for kvinners stemmerett, Sam (1850), Josephine (1853) og George (1854).

Ved 1850 var Newson en velstående forretningsmann, og var i stand til å bygge Alde House, et herskapshus på en høyde bak Aldeburgh. Et «biprodukt av den industrielle revolusjonen», Garrett Anderson vokste opp i en atmosfære av «triumferende økonomiske pionerer», og Garrett-barna skulle vokse opp til å bli dyktige personer i de profesjonelle klassene i det sen-viktorianske England..

Elizabeth ble oppfordret til å ta en interesse i lokalpolitikken, og i motsetning til praksis på den tiden fikk hun frihet til å utforske byen og dens nærliggende saltmyrer, stranden og den lille havnen i Slaughden med sine båtbyggere og seilmakerloft.

Tidlig utdannelse
-----------------

Elizabeth Garrett Anderson
Det var ingen skole i Alderburgh så Garrett Anderson lærte seg lesing, skriving og matematikk fra sin mor. Senere da hun var 10 år gammel, ble en guvernante, Miss Edgeworth, en fattig adelskvinne, ansatt for å undervise Elizabeth og hennes søster. Morgenene ble brukt i klasserommet; det var regelmessige ettermiddagsturer; læringen til de unge fortsatte til middagstid når Miss Edgeworth spiste med familien. Om natten sov Miss Edgeworth i et område i jentenes soverom. Elizabeth hatet læreren sin og forsøkte å overliste læreren i klasserommet. Newson ville gi sine barn den beste utdannelsen noensinne, så da Elizabeth var 13 og hennes søster 15, ble de sendt til en privatskole, the Boarding School for Ladies in Blackheath i London. Den ble drevet av ste-tantene av lyrikeren Robert Browning. Der ble det undervist i engelsk litteratur, fransk, italiensk og tysk, samt oppførsel. Senere i livet husket Garrett Anderson dumheten til lærerne sine, selv om skolegangen hennes der bidro til å etablere en kjærlighet til å lese. Hennes viktigste klage på skolen var mangelen på naturfag og matematikkundervisning. Leseundervisningen inkluderte Tennyson, Wordsworth, Milton, Coleridge, Trollope, Thackeray og George Eliot. Elizabeth og Louie var kjent som «de badende Garretts». Deres far hadde insistert på at de skulle få et varmt bad en gang i uken. De fikk livslange venner der. Da de ble ferdige i 1851, ble de sendt på en kort turné i utlandet, som endte med et minneverdig besøk til Great Exhibition i Hyde Park i London. Etter denne formelle utdanningen, brukte Elizabeth de neste ni årene til å gjøre huslige plikter, men med hennes livlige sinn, ville energi og handlekraft, så det ut til at dette ikke tilfredsstilte henne, så hun fortsatte å studere latin og matematikk om morgenen og også lese mye. Hennes søster Millicent mintes Elizabeths ukentlige forelesninger, når hun samlet sine yngre søsken mens hun diskuterte politikk og aktualitetsprogrammer fra Garibaldi til *Macauley History of England in 1854.* Da hun var atten, dro Elizabeth og hennes søster på ett langt besøk til sine skolekamerater, Jane og Anne Crow, i Gateshead. Der møtte hun Emily Davis, den tidlige feministiske og fremtidige medstifter av Girton College i Cambridge. Davis var en livslang venn og fortrolig, alltid klar til å gi råd i løpet av de viktige beslutningene i Elizabeths karriere. Det kan ha vært i *English Woman's Journal*, første gang utgitt i 1858, at Garrett Anderson først leste om dr. Elizabeth Blackwell, som hadde blitt den første kvinnelige legen i USA i 1849. Da dr. Blackwell besøkte London i 1859, reiste Garrett Anderson til hovedstaden. Hennes søster var da gift og flyttet til London. Garrett Anderson ble med i Society for Promoting the Employment of Women, som organiserte Blackwells lære om «Medicine as a Profession for Ladies» og satte opp et privat møte mellom Garrett Anderson og Blackwell. Det sies at under et besøk til Alde House rundt 1860, en kveld mens de satt ved peisen, valgte Garrett Anderson og Davies karrierer for å fremme grensene for kvinners rettigheter; Garrett Anderson skulle åpne legeyrket for kvinner, Davies dørene til en universitetsutdanning for kvinner, mens 13 år gamle Millicent ble tildelt politikk og stemmerett for kvinner. Først var Newson mot den radikale ideen om at hans datter skulle bli lege, men etter hvert kom han rundt og de ble enige om å gjøre alt i sin makt, både økonomisk og ellers, for å støtte Garrett Anderson.

Medisinsk utdannelse
--------------------

Etter et innledende mislykket besøk til ledende leger i Harley Street, besluttet Elizabeth Garrett Anderson seg for å først tilbringe seks måneder som operasjonssykepleier ved Middlesex Hospital i London i 1860. Da det viste seg at hun var en god sykepleier, fikk hun lov til å delta på en poliklinikk 'Choice klinikken', så bli med på sin første operasjon. Hun forsøkte å melde seg på sykehusets Medical School, men ble nektet, men fikk lov til å delta i privatundervisning i latin, gresk og Materia Medica med sykehusets apoteker, mens de fortsatte sitt arbeid som sykepleiere. Hun ansatte også en veileder for å studere anatomi og fysiologi tre kvelder i uken. 
Til slutt fikk hun lov til å være med i dissekeringsrommet og kjemiforelesningene. Etter hvert ble Garrett Anderson ikke velkommen av de mannlige studentene, og i 1861 fremmet de en klage til skolen mot hennes opptak som medstudent, til tross for støtten hun hadde fra administrasjonen. Hun ble nødt til å forlate Middlesex Hospital, men hun gjorde det med et æresbevis i kjemi og Materia Medica. Elizabeth Garrett Anderson søkte deretter plass på flere medisinske skoler, inkludert Oxford, Cambridge, Glasgow, Edinburgh og Royal College of Surgeons, som alle nektet henne adgang. I mellomtiden hadde hun privat fått sertifikat i anatomi og fysiologi. I 1862 fikk hun endelig adgang til privat studie av Society of Apothecaries. I løpet av de neste tre årene, fortsatte hun kampen om å kvalifisere seg ved å studere privat med diverse professorer, inkludert noen ved University of St Andrews, Edinburgh Royal Maternity og London Hospital Medical School. I 1865 tok hun endelig eksamen og fikk konsesjon fra Society of Apothecaries til å praktisere medisin, som den første kvalifiserte kvinnen i Storbritannia (bortsett fra dr. James Barry som var født kvinne, men som fremsto som mann fra han var 20 år). På den dagen besto tre av sju kandidater eksamen, Garrett Anderson med de høyeste karakterene. The Society of Apothecaries endret umiddelbart sitt regelverk for å hindre at andre kvinner skulle få lisens. Først i 1876 ble det åpnet for alle til å ta eksamen, uavhengig av kjønn.

Karriere
--------

Selv om Garrett Anderson nå hadde lisens fra Society of Apothecaries (LSA), kunne hun ikke få en medisinsk post i noe sykehus. Så sent som i 1865, åpnet Anderson sin egen praksis ved 20 Upper Berkeley Street i London. I begynnelsen var det få pasienter, men praksisen vokste gradvis. Etter seks måneder ønsket hun å åpne en poliklinikk med apotek, slik at fattige kvinner kunne få medisinsk hjelp fra en kvalifisert utøver av sitt eget kjønn. Samme år var det utbrudd av kolera i Storbritannia, som berørte både rike og fattige, og i panikken som oppsto glemte noen fordommene de hadde i forhold til en kvinnelig lege. Den første som døde på grunn av kolera var i 1866, men da hadde Garrett Anderson allerede åpnet St. Marys Dispensary for Women and Children på 69 Seymour Place. Det første året behandlet hun 3000 nye pasienter, som foretok 9300 polikliniske besøk på apoteket. Da Garrett Anderson hørte at dekanen ved det medisinske fakultet ved Sorbonne-universitetet i Paris var åpen for å ta opp kvinner som medisinstudenter, studerte hun fransk slik at hun kunne søke om en medisinsk grad, som hun oppnådde i 1870 etter noen vanskeligheter.

Samme år ble hun valgt til det første skolestyret i London, et kontor nylig åpnet for kvinner. Garrett Anderson fikk flest stemmer blant alle kandidatene. Også i dette året ble hun en av de tilreisende legene i East London Hospital for Children, og ble den første kvinnen i Storbritannia til å bli utnevnt til en medisinsk post. Samme tid ble hun gift, og hun fant at oppgavene i disse to stillingene var uforenlig med sitt hovedverk i sin private praksis, samt hennes rolle som nybakt mor, så hun trakk seg fra disse innleggene av 1873. I 1872 ble poliklinikken til sykehuset the New Hospital for Women and Children, behandling av kvinner fra hele London for gynekologiske tilstander, og de flyttet til nye lokaler i Marleybone Street i 1874. Rundt denne tiden gikk Anderson også i diskusjon med mannlige medisinske synspunkter angående kvinner. I 1874 dukket Henry Maudsleys artikkel om «Sex and Mind in Education», som hevdet at utdanning for kvinner forårsaket overanstrengelse og dermed reduserte deres reproduksjonsevne, noen ganger forårsaker «nervøse og til og med psykiske lidelser». Garrett Andersons motargument var at den reelle faren for kvinner ikke var utdannelse, men kjedsomhet og at frisk luft og mosjon skulle foretrekkes fremfor å sitte ved peisen med en roman. Samme år grunnla hun London School of Medicine for Women sammen med Sophia Jex-Blake og ble foreleser ved det som var det eneste undervisningssykehuset i Storbritannia som tilbød kurs for kvinner. Hun fortsatte å jobbe der resten av karrieren sin, og var dekan ved skolen i 1883–1902. Denne skolen ble senere kalt Royal Free Hospital of Medicine, som senere ble en del av det som nå er den medisinske skole UCL (University College London).

### BMA medlemskap

I 1873 fikk Anderson medlemskap i British Medical Association og forble det eneste kvinnelige medlemmet i 19 år, på grunn av foreningens stemme mot opptak av ytterligere kvinner – «one of several instances where Garrett, uniquely, was able to enter a hitherto all male medical institution which subsequently moved formally to exclude any women who might seek to follow her» («dette var ett av flere tilfeller der Garrett, på unikt vis, hadde klart å komme inn på en tidligere helt mannsdominert medisinsk institusjon, som deretter formelt endret reglene for å utelukke kvinner som kunne ønske å følge i hennes fotspor»). 

Anderson jobbet jevnt på utviklingen av det nye sykehuset for kvinner og (fra 1874) opprettelsen av London School of Medicine for Women. Begge institusjonene var vakkert og godt utstyrt, det nye sykehuset for kvinner (i Euston Road) var i mange år blitt betjent helt av medisinske kvinner, og skolene (i Hunter Street, WC1) har over 200 studenter, de fleste av dem forbereder medisinsk grad av London University (dagens University College London), som ble åpnet for kvinner i 1877. I 1897 ble dr Garrett Anderson valgt til president i East Anglia, en gren av British Medical Association.

9. november 1908 ble hun elected mayor av Aldeburgh, den første kvinnelige borgermesteren i London.

Garrett Anderson var suffragist og talskvinne for bevegelsen for opptak av kvinner til legeyrket. Hun døde i 1917 og er gravlagt i Aldeburgh.

Kvinnekampens bevegelse
-----------------------

Elizabeth Garrett Anderson var også aktiv i kvinnekampens bevegelse. I 1866, presenterte Anderson og Davies begjæringer signert av mer enn 1500 som ba om at kvinner som er hovedansvarlige for en husholdning kan stemme. Hun var ikke så aktiv som sin søster, Millicent Garrett Fawcett, men Anderson ble medlem av sentralkomiteen i National Society for kvinnekampen i 1889. Etter ektemannens død i 1907, ble hun mer aktiv. Som ordfører i Aldeburgh, ga hun taler for stemmerett, før den økende militante aktiviteten i bevegelsen førte til hennes tilbaketrekning. Hennes datter Louisa, også en lege, var mer aktiv og mer militant, og tilbrakte tid i fengsel i 1912 for sine aktiviteter for stemmerett.

Personlig liv
-------------

Elizabeth Garrett Anderson bemerket en gang at «en lege fører to liv, den profesjonelle og det private, og grensene mellom de to er aldri krysset». I 1871 giftet hun seg med James George Skelton Anderson (d. 1907) av Orienten Dampskipsselskap co-eid av hans onkel Arthur Anderson, men hun ga ikke opp sin medisinske praksis. Hun fikk tre barn, Louisa (1873–1943), Margaret (1874–1875), som døde av hjernehinnebetennelse, og Alan (1877–1952). Louisa ble også en banebrytende lege og feministisk aktivist. De trakk seg tilbake til Aldeburgh i 1902 og flyttet til Alde House i 1903, etter dødsfallet til Elisabeths mor. Skelton døde av slag i 1907. Hun nøt et lykkelig ekteskap og senere i livet, viet hun tid til Alde House og hage, og reiser med yngre medlemmer av storfamilien. Den 9. november 1908 ble hun valgt til ordfører i Aldeburgh, den første kvinnelige ordfører i England.

Institusjoner
-------------

Det nye sykehuset for kvinner ble omdøpt til Elizabeth Garrett Anderson Hospital i 1918 og slått sammen med Obstetric Hospital i 2001 for å danne Elizabeth Garrett Anderson og Obstetric Hospital  før de flyttet og ble University College Hospital Elizabeth Garrett Anderson Wing ved UCH.

De tidligere Elizabeth Garrett Anderson-sykehusbyggene ble innlemmet i design og struktur av det nye nasjonale hovedkvarteret for den offentlige tjenesten fagforeningen UNISON.

The Elizabeth Garrett Anderson Gallery, en fast installasjon, ligger innenfor den restaurerte tidligere Elizabeth Garrett Anderson Hospital-bygningen som nå er en del av det nye UNISON Centre. De bruker en rekke medier for å fortelle historien om Elizabeth Garrett Anderson, hennes sykehus, og kvinners kamp for å oppnå likestilling innen medisin innen den bredere rammen av 19. og 20. århundrets sosiale historie.

Det er en videregående skole i Islington i London som er oppkalt etter henne: Elizabeth Garrett Anderson School, en språkskole for jenter.

The Garrett Anderson Centre, Ipswich Hospital - geograph.org.uk - 1238078

Arkiv
-----

* Arkiv Elizabeth Garrett Anderson er holdt på the womens Library ved London Metropolitan University,
* Arkivene til Elizabeth Garrett Anderson Hospital (tidligere New Hospital for Women) holdes ved London Metropolitan Archives.

Referanser
----------

1. 1 2   A historical dictionary of British women[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Base biographique, BIU Santé person ID 207[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, oppført som Elizabeth Anderson, Find a Grave-ID 6826018, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w66t3h3n, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   doi.org[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]
7. 1 2 3   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 30406[Hentet fra Wikidata]
8. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
9. 1 2  Manton, Jo (1965). *Elizabeth Garrett Anderson*. Methuen.
10. ↑  Elston, M. A. *Elizabeth Garrett Anderson (1836–1917)*. Oxford University Press: Oxford Dictionary of National Biography.
11. ↑  sykehus / Elizabeth + Garrett + Anderson + og + Obstetric + Hospital.htm UCLH – Våre sykehus – Elizabeth Garrett Anderson og Obstetric Hospital[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |