recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tegning av en fiktiv festning, bygget etter et system med bastioner. Glacis er her markert med tallene 7 (snitt) og 19 (grunnriss).
**Glacis** (/ɡla'si/) er et fransk lånord som ved festningsbygning og fortifikasjon beskriver det jevnt skrånende terrenget foran en festningsvoll, det vil si med et norsk ord: skanseskråning. Glaciet stiger slakt og jevnt opp mot festningsverkene eller fortet, mens siden mot fortet eller kontreskarpen, med et brystvern øverst, skråner steilt ned til en dekket vei og en festningsgrav. Slik kunne forsvarerne møte angrep med våpenild mens de var dekket bak brystvernet helt til siste øyeblikk, mens angriperne ikke fant dekning på det skrånende glaciet, som kunne bestrykes både fra festningsgraven og fra selve festningsverket. Soldater som brukte den dekkede veien kunne bare rammes av våpen hvis kuler beskrev en krum bane, som bombekastere og haubitser.

Spor i navn
-----------

I Fredrikstads bydel Cicignon ligger Glacisgaten. Det er en kort gate, anlagt på det tidligere Cicignon forts glacis. Dette fortet lå tvers overfor Gamlebyen og var sammen med denne en del av Fredrikstads fortifikasjoner. Samme navn finnes i Oslo, hvor Glacisgata ble opparbeidet i 1840-årene på Akershus festnings gamle glacis etter at festningens ytre voller ble nedlagt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Encyclopædia Britannica
 |
Må ikke forveksles med Eldrebølgen (TV-serie).

**Eldrebølgen** er et begrep som brukes for å beskrive en «bølge» av alderspensjonister, forårsaket av stadig høyere levealder på grunn av blant annet bedre helsetjenestetilbud samt høye fødselstall etter andre verdenskrig kombinert med fallende fødselstall de senere tiår. En slik økning i antallet alderspensjonister med behov for pensjon, behandling og pleie på sykehjem vil bli en økonomisk og praktisk utfordring for velferdsstaten Norge. I Norge regner man med at andelen innbyggere over 67 år vil mer enn dobles frem mot 2060, fra 0,6 millioner til 1,5 millioner. Det ventes at andelen innbyggere over 80 år alene vil tredobles i denne perioden. Den samme utvikling kan sees i de fleste land i verden, der velstandsutvikling og samfunnsendringer har ført til bedre hygiene, helsetjenester og annet som fører til individuell livsforlengelse.

Referanser
----------

1. 1 2  «Eldrebølgen (NHO Østfolds årskonferanse)». NHO. 19. mars 2011. Arkivert fra originalen 24. oktober 2011. Besøkt 5. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Babyboom og eldrebølge, artikkel hos Norgeshistorie.no
Tufjorden sett fra høyden over fjordbotnen.
Nede ved fjordbotnen der den eneste bebyggelsen befinner seg. Tidligere var det fastboende familier på stedet. Foto: Arnstein Rønning 
**Tufjorden** (nordsamisk: *Irevuotna*) er en fjord på nordvestsiden av Magerøya i Nordkapp kommune i Finnmark. Den ligger på sørsiden av halvøyen der selve Nordkapp og Knivskjellodden ligger. Fjorden har innløp mellom Likholmen i nord og Lysøynæringen i sør og strekker seg tolv kilometer sørøstover til fiskeværet Tufjorden i enden av fjorden.

Like øst for Lysøynæringen ligger den lille fjordarmen Gampollen. Litt lenger øst strekker Risfjorden seg sørøstover. Fjorden er 129 meter på det dypeste, like nord for Risfjorden.

I dag er det bare hyttebebyggelse i Tufjord, men før 2. verdenskrig var det mange fastboende familier etablert. På slutten av 1800-tallet ble det drevet hvalkokeri i Tufjord.

Referanser
----------

1. ↑  Tufjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***The Miracle Season*** er en amerikansk dramafilm fra 2018, regissert av Sean McNamara. Hovedrollene ble spilt av Erin Moriarty, Helen Hunt, William Hurt og Danika Yarosh. Filmen hadde premiere i USA den 6. april 2018.

Sammendrag
----------

Caroline Found er den beste volleyball-spilleren blant ungdommene ved Iowa City West High School volleyball-lag, og er populær i det lille lokalsamfunnet. Med henne som kaptein har laget vært ubeseiret, og resten av byen har store forhåpninger om at de skal vinne mesterskapet mot deres mangeårige rival: City High. Under en fest hjemme hos henne sniker Caroline seg av gårde for å besøke moren Ellyn som blir behandlet for kreft ved et sykehus. Men hun blir drept i en moped-ulykke, og etterlater hele samfunnet i sorg. Moren Ellyn dør av kreft dagen etter dette, og etterlater ektemannen sin - og Caroline far Ernie i sorg over tapet av både kona og datteren sin.

Lagets trener, Kathy Bresnahan fortsetter å trene volleyball-laget. Hun ber Caroline beste venn, Kelley Fliehler, om å komme tilbake til teamet, og sier at Caroline ville ha ønsket at de skulle fortsette å spille. Kelley nekter først, men treneren overtaler henne. Men de taper deres neste kamp, fremdeles motløse etter Carolines død. Treneren leder dem gjennom utmattende øvelser, og utnevner Kelley til den nye kapteinen. Kelley sliter først i rollen, men forbedrer seg etter hvert. Laget begynner å vinne kamper igjen, og er motivert til å vinne mesterskapet for Caroline.

Rolleinnehavere
---------------

* Erin Moriarty som Kelley Fliehler
* Danika Yarosh som Caroline Found
* Helen Hunt som Kathy Bresnahan, volleyball-trener
* Jillian Fargey som Ellyn Found, Carolines syke mor
* William Hurt som Dr. Ernie Found, Carolines far, og Ellyns ektemann
* Garry Chalk som rektor Shaw
* Tiera Skovbye som Brie Tipton
* Nesta Cooper som Lizzy Ackerman
* Lillian Douchet-Roche som Taylor Mitchell
* Natalie Sharp som Mackenzie Davidson
* Rebecca Merastry som en volleyball-spiller
* Emma Barlow som en volleyball-spiller
* Burkely Duffield som Alex, Kelleys kjæreste
* Rebecca Staab som Bethany, Kelley mor

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Miracle Season* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Miracle Season* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Miracle Season* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *The Miracle Season* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Virginio Lunardi** (født 22. mars 1968 i Gallio) er en italiensk tidligere skihopper som representerte GS Fiamme Gialle.

Han debuterte i den tysk-østerrikske hoppuka med 80.-plass (av 92 deltakere) i Oberstdorf 30. desember 1985. Sammenlagt i Hoppuka ble han nummer 34 i 1989/90. Den sesongen ble han også nummer 10 sammenlagt i verdenscupen. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 2.-plass, som han klarte i storbakken og normalbakken i Lahtis 3. og 4. mars 1990.

Virginio Lunardi var på det italienske laget som tok sølvmedalje i lagkonkurransen i junior-VM i Lake Placid i 1986. Han deltok i senior-VM i 1987, 1989 og 1991, med 17.-plass i storbakken i Lahtis i 1989 som beste individuelle plassering. I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 45 i storbakken og nummer 50 i normalbakken. Han var med i VM i skiflyging i 1986 og 1990, og ble nummer 9 i Vikersund i 1990.

Hans siste verdenscuprenn var i Ruhpolding i desember 1992, men han deltok i kontinentalcupen til og med sesongen 1993/94.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Virginio Lunardi Arkivert 18. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 12. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Virginio Lunardi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Virginio Lunardi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Virginio Lunardi – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
Oversikt over hvilke land som bruker hvilke videostandarder.
**576i** er en standard-definition videomodus som brukes i land som tidligere brukte PAL eller SECAM.

*576* er den vertikale oppløsningen på bildene i denne modusen. Den horisontale oppløsningen er vanligvis 720 eller 768 piksler. *i* står for «interlaced» («sammenflettet»), som betyr at hvert bilde blir overført som to delbilder bestående av annenhver linje. Disse blir så «flettet» sammen til ett bilde på skjermen. I realiteten vises det 50 delbilder i sekundet (skutt 1/50 sekund etter hverandre), så lenge materialet ikke er filmet progressivt (25p). Interlaced oppleves som mykere i bevegelsene enn sistnevnte. Hvert delbilde har derfor en vertikal oppløsning på 288 piksler og derfor blir standarden noen ganger kalt **288i**. Delbildefrekvensen (må ikke forveksles med bildefrekvens) er på 50 Hz, og dette tallet er noen ganger inkludert slik at modusen blir beskrevet som **576i50**.

Videoformatet kan overføres av de digitale TV-standardene ATSC og DVB og brukes på DVD. Den støtter sideforholdene 4:3 og anamorfisk 16:9.

Se også
-------

* Standard-definition television
* High-definition television
* 4K-oppløsning

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Av totalt 625 linjer.

Referanser
----------

1. ↑  «Ordliste». *nettfart.no*. Nasjonal kommunikasjonsmyndighet. Besøkt 1. februar 2019.
2. ↑  «ATSC Standard: Video – HEVC» (PDF) **(engelsk)**. Advanced Television Systems Committee. 28. august 2018. s. 7. Besøkt 1. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om HDTV på nettstedet tek.no
* (no) SDTV i Store norske leksikon
***The Merlin Conspiracy*** er en bok skrevet av Diana Wynne Jones.

Handlingen foregår i en parallell verden kalt Blest. Det foregår en konspirasjon mot den engelske kongen, og den unge jenta Roddy må sammen med kameraten Grundo prøve å varsle landets ledere om den overhengende faren. Samtidig ankommer Nick Blest fra vår egen verden. Boken ble publisert av HarperCollins i april 2003.

Handling
--------

I et parallelt univers bor Roddy (a.k.a. Arianrhod) datter av to magikere som tjener kongen av Blest. «The King's Progress» er en mobil domstol som kontinuerlig streifer rundt på øyene Blest (i det som tidligere var England) for å kontrollere den naturlige magien i verden. Men Roddy og hennes beste venn, Grundo, avdekker et skummelt komplott som involverer Grundos mor og den nye Merlin – den magiske guvernøren i Blest – for å overta tronen og universets magi. Men Roddy og Grundo forsøker å advare de voksne rundt dem om hva som foregår, uten å bli trodd. Så Roddy ender opp med å lage en trylleformel for å be om hjelp fra en annen verden, dessverre er den eneste personen hun klarer å få tak i Nick.

Nick Mallory (a.k.a. Nichothodes Koryfoides) er en gutt som bor i vårt eget England, som drømmer om å bli en magid, og reise til andre verdener. En «magid» er en slags magisk politimann som reiser mellom verdener, og forsøker å hjelpe mennesker. Nick finner seg selv på de mørke stiene mellom verdenene, hvor han møter Roddy og deretter den mektige magikeren Romanov. Nick tar seg endelig til Blest når han finner Maxwell Hyde, Roddys bestefar, som er en magid. Men Grundos mor og den falske Merlin har allerede kidnappet alle de mektigste heksene og trollmennene i Blest – inkludert Maxwell Hyde, og begge Roddys foreldre – og det blir opp til Nick, Roddy og Grundo å redde alle sammen før det er for sent.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
Ved hjelp av moderne datateknologi, datagrafikk og simulatorer kan det lages en såkalt virtuell virkelighet, det vil si en innbilt virkelighet, eller en etterlikning av en virkelig verden, med dataskapte bilder, lyder og andre sanseinntrykk.
**Virkelighet** omfatter vanligvis alt som er håndgripelig og sant eller det som eksisterer i verden, i motsetning til fantasier, abstrakte ideer og det som er falskt og usant. Virkeligheten er imidlertid et relativt begrep som blir behandlet og diskutert i idéhistorien og filosofien, særlig i ontologien, det vil si læren om hvordan virkeligheten faktisk arter seg. Den dagligdagse oppfatning og opplevelse av virkeligheten som et system av ting, er ifølge filosofien strengt subjektiv, men ved hjelp av vitenskapelige metoder kan man oppnå et metafysisk verdensbilde. Resonnement og empiri som er vitenskapelig behandlet i idéhistorien, gir et bilde av virkeligheten som er så nyansert og korrekt som det lar seg gjøre.

Virkelighetsbegrepet i filosofien
---------------------------------

Moderne filosofi har ulike retninger. Virkeligheten beskrives ifølge Thomas Kuhn i lys av det paradigme som vi befinner oss i. Våre resonnementer farges av våre erfaringer og den situasjon som oppstår når vi gjør nye erfaringer. Vi tilegner oss ifølge språkfilosofene kunnskap gjennom et filter fra miljø og tidligere erfaringer. En sentral representant for denne teorien er Ludwig Wittgenstein. Han hevdet at språket utgjør det største hinder for å kunne beskrive virkeligheten, siden vi ikke kan beskrive fenomener som det ikke finnes ord for. Andre teorier hevder at virkeligheten er slik som vi oppfatter den. En representant for disse såkalte fenomenologene er Martin Heidegger, som i sitt hovedverk Væren og tiden plasserer mennesket i sentrum av verden. Han beskriver mennesket som produkt av sin tid og sin væren, og at virkeligheten dermed ikke kan være noe mer eller mindre enn vår opplevelse av verden.

Se også
-------

* Ding an sich
* Epistemologi (erkjennelsesfilosofi)
* Eksistensialisme
* Essensialisme
* Faktum
* Fantasi
* Forklaringsmodell
* Logikk
* Materialisme
* Metafysikk
* Nominalisme
* Ontologi
* Naturvitenskap
* Realisme (erkjennelsesteori)
* Realisme (ontologi)
* Sannhet
* Type/ting-distinksjon
* Universaliestrid
* Verden
* Verdensbilde
* Virkelighetsbrist
* Virtuell virkelighet

Eksterne lenker
---------------

* Søk på ordet «virkelighet» i norske ordbøker: Søk etter *virkelighet* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
* Oppslagsordet «virkelighed» i *Ordbog over det danske sprog*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Dorian Keletela** (født 6. februar 1999) er opprinnelig en brazzavillekongolesisk friidrettsutøver med flyktningstatus, som konkurrerer i sprintløp.

Han kom til Portugal i 2016 som flyktning, og har der trent sammen med Sporting Clube de Portugal i Lisboa.

Idrettskarriere
---------------

Keletela deltok i Ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2013, og ble der slått ut i forsøksheatet på 100 meter. Han deltok i Afrikalekene 2015, og ble også der slått ut i forsøksheatet på 100 meter. Han deltok også på 4 x 100 meter stafett, men Kongo nådde ikke finalen der. I 2017 fikk han bronse på 60 meter under det portugisiske U20-mesterskapet innendørs, og han kom på sjetteplass på 60 meter under det portugisiske U23-mesterskapet innendørs. Han ble slått ut i forsøksheatet på 100 meter under det portugisiske mesterskapet i friidrett i 2017, og fikk sølv på samme distanse under det portugisiske U20-mesterskapet.

I 2018 fikk han bronse på 60 meter under det portugisiske U20-mesterskapet innendørs, og sølv på 60 meter under det portugisiske U23-mesterskapet innendørs. 

Han deltok i EM i friidrett innendørs 2021, og ble der slått ut i forsøksheatet på 60 meter. I 2021 representerte han Det olympiske flyktninglaget under Sommer-OL 2020 i Tokyo på 100 meter der han ble utslått i forsøksheatet. Han representerer Flyktningelaget under VM i friidrett 2022, og gikk der videre fra den innledende runden på 100 meter.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Dorian KELETELA, www.worldathletics.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  (en) Dorian Keletela – World Athletics
3. ↑  «Athletics – Men's 100m - Round 1 - Results» (PDF) **(engelsk)**. olympics.com. 31. juli 2021. Arkivert (PDF) fra originalen 8. oktober 2021. Besøkt 30. august 2021.
4. ↑  World Athletics - *World Athletics Championships Oregon 22 - Results Preliminary round*, besøkt 15. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorian Keletela – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Dorian Keletela – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Dorian Keletela – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dorian Keletela – World Athletics Rediger på Wikidata
***The Millionaire's Double*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Harry Davenport.

Handling
--------

Etter å ha funnet ut at hans troløse kone er død, bestemmer millionæren Bide Bennington at det er på tide å returnere til New York etter å ha bodd i utlandet. Han ankommer på selveste julaften. Men konfrontert med sitt øde, tomme hjem, bestemmer han seg i stedet for å fortsette reisene sine over kontinentet. Men etter at han reiser sin vei, bryter en innbruddstyv seg inn i Benningtons hjem og stjeler klærne og lommeboken hans.

Innbruddstyven blir deretter overfalt av noen andre kjeltringer, som dreper ham og kaster liket hans i en elv. Når noen av klærne hans senere blir oppdaget i nærheten av en brygge og Bennington antas å være død, tenker kjeltringens leder - Richard Glendon - frem en plan. Glendon henvender seg til Constance Brent og truer med å avsløre faren hennes, en rømling fra et britisk fengsel, med mindre hun etterligner Benningtons enke.

Kjeltringene planlegger dermed å gjøre krav på resten av boet som de tror er igjen etter Bennington. For å redde faren sin, samtykker Constance motvillig i planene deres. Men når Bennington får høre om sitt eget dødsfall, bestemmer han seg for å returnere til hjemstedet inkognito og etterforske hva som egentlig har skjedd.

Skuespillere
------------

* Lionel Barrymore som Bide Bennington.
* Evelyn Brent som Constance Brent.
* Harry Northrup som Richard Glendon.
* H.H. Pattee som James Brent.
* John Smiley som Stevens.
* John Raymond som Kid Burns.
* Louis Wolheim som Bob Holloway.

Referanser
----------

1. ↑  THE MILLIONAIRE'S DOUBLE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Millionaire's Double* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Karl-Josef «Kajo» Neukirchen** (født 17. mars 1942 i Bonn i Tyskland, død 26. desember 2020) var en tysk forretningsmann.

Liv og virke
------------

Etter folke- og handelsskole absolverte Neukirchen først en handelsutdannelse før han fra 1964 studerte fysikk og sosialøkonomi i Bonn. I 1973 ble han *Dr. rer. pol.*

Etter å ha vært assistent i industrien ble han med i ledelsen av SKF i Schweinfurt, og der ble han snart toppsjef. I 1987 ble han styreleder for tapsforetaket Klöckner-Humboldt-Deutz AG (KHD, senere Deutz AG, Köln), og etter dyptgripende omstruktureriing snudde han rundt på selskapet og bragte det til vekst.

Deutsche Bank, ved styremedlemmet Ronaldo Schmitz, hentet senere Neukirchen som krisemanager. Slik virket han også i 1991 hos Hoesch AG frem til dets fusjonering med Krupp, og i 1993 ved Metallgesellschaft (MG). Hans kontrakt som styreformann ble ikke forlenget utover år 2002, etter ønske fra den største enkeltaksjonæren, Otto Happel.

Neukirchen ledet Kajo Neukirchen GmbH (spesialisert på erhverv av familieselskaper og konsernoppdelinger), leder av Ingrid-zu-Solms-Stiftung (Stiftung zur Förderung weiblicher geistiger Eliten) og av Deutsche Lungenstiftung (Stiftung zur Verbesserung der Situation von Patienten mit Lungenkrankheiten).

Han døde i desember 2020 som følge av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Kajo Neukirchen, Munzinger IBA 00000018591, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.spiegel.de[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kajo Neukirchen*, Munzinger, 2017-04-04, lest2021-01-04
4. 1 2 3 4  Klaus Boldt: *"Kahlschlag-Apostel" und "Rampensau" – der große Sanierer der Deutschland AG*, Welt.de, 2021-01-01 lest 2021-01-02
5. ↑  Klaus Boldt: *Karl-Josef Neukirchen an den Folgen einer Covid-19-Erkrankung verstorben*, Welt.de, 2020-12-31, lest 2020-12-31

Eksterne lenker
---------------

* Carsten Knop: Nachruf auf Kajo Neukirchen: Ein Wirken im Einerseits-Andererseits (FAZ vom 2. Januar 2021)
* Dennis Werner: „Ein harter Sanierer" - eine Dortmunder Erinnerung an Kajo Neukirchen (Ruhr Nachrichten vom 3. Januar 2021)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**Theodora Elise «Doris» Haglund** (født 16. november 1886 i Kristiania, død 22. juni 1973) var en norsk operasanger og sangpedagog.

Doris Haglund var datter av verkstedarbeider Anders Henrik Andersson (Andersen) og Johanne Marie Halvorsen, og søster av revyartisten Agnes Haglund.

Doris Haglund entret først scenen i 1907, da hun ble tatt opp som elev ved Fahlstrøms teater i Kristiania. Deretter studerte hun sang i København, før hun vendte tilbake til fødebyen Kristiania, hvor hun fikk engasjementer ved Opera Comique og Nationaltheatret. Foruten gjennom operaopptredener markerte hun seg som romansesangerinne ), i tillegg til å gi sangundervisning.

En periode medvirket Haglund i en sanggruppe kalt *Kunstnerkvartetten*, sammen med Nina Jensen, Olav Sverénus og Alf Due ).

Utvalgte roller
---------------

* *Lucia* i Masgagnis Cavalleria Rusticana )
* *Marcellina* i Rossinis Barbereren i Sevilla
* *Clotilde* i Bellinis *Norma*

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Aftenposten 1918.02.28*. Norge, Oslo. 1918. s. 10.
3. ↑  *Aftenposten 1929.03.27*. Norge, Oslo. 1929. s. 10.
4. ↑  *Aftenposten 1931.06.24*. Norge, Oslo. 1931. s. 4.
5. ↑  *Nationen 1919.01.23*. Norge,Oslo. 1919. s. 3.
6. ↑  *Norske Intelligenssedler 1920.03.31*. Norge, Oslo. 1920. s. 4.

Kilder
------

* Vanberg, Vidar (1982). *Norges første grammofonstjerner og grammofoninnspillinger*. Oslo: [V. Vanberg]. ISBN 8299087619.
**Dorgefossen** er Sirdal kommunes tusenårssted. Den er en foss som ligger i Sira-vassdraget mellom Omlid og Tjørhom. Elva er regulert, og det er ikke noe krav om minstevannføring. Derfor er fossen mer som et juv å betrakte, da vannet tas inn i rør ved dammen på Handeland. Men Sira-Kvina Kraftselskap slipper igjennom 2,5 millioner kubikkmeter av hensyn til landskapsbilde og friluftsinteresser. Det er mulig å bade i jettegryter i elveløpet, men uten forvarsel kan det slippes vann fra dammen, og etter et slikt slipp, vil vannet være kaldere enn normalt. 

I juvet ble det tidligere drevet ekstremsportsaktiviteter. I 2006 omkom en mann da han satte seg fast under vandring i juvet. 

Ved Dorgefossen har Sirdal kommune bygget ut en rasteplass med toalett, informasjonstavler og sitteplasser både under tak og i friluft. 

Dorga bro på fylkesvei 468 fører over fossen.

Kilder
------

* Torbjørn Witzøe: *I hjertet av Sirdal* Artikkel i God Helg 1. november 2008 side 20-21

Eksterne lenker
---------------

* Attraksjoner i Sirdal
* Bilde av Dorgefoss
| Artikkelen inngår i serien om
**Frelsesarmeen** |
| --- |
|  |
| **Frelsesarmeen** |
| Frelsesarmeen
Kategori Frelsesarmeen
Frelsesarmeens korps
Kjente Frelsesarmeoffiserer
Kjente Frelsesarmesoldater |
| **Bakgrunn** |
| Kristendom
Protestantisme
Pietisme
Den anglikanske kirke
Metodisme |
| **Viktige personer** |
| William Booth
Hanna Ouchterlony
Othilie Tonning |

**Bergen 1. korps** er et av Frelsesarmeens tre korps i Bergen. Korpsets lokale ligger i Strømgaten 16. Nåværende korpsleder er kaptein Flemming Baunø, som har vært korpsleder siden august 2008. Andre ansatte er administrasjonssekretær Maarten Kriek og ungdomsarbeider Ragnhild Hystad.

Historie
--------

Bergen 1. korps ble grunnlagt 8. september 1889, i det ny innkjøpte lokalet i Strømgaten 16. Tre offiserer var plukket ut til å starte opp korpset, kaptein Marie Eriksen, løytnant Johanne Iversen og løytnant Maren Webjørnsen. Allerede første uken møtte 38 frelsessøkende til korpset. Frelsesarmeens inntreden i Bergen ble møtt med forskjellige meninger, der geistligheten stilte seg mest reservert. Det ble blant annet uttalt: "*Er denne lære av mennesker, vil den forgå av seg selv, men er den av Gud, vil intet kunne ødelegge den*". 

Seinere, da en av frelsessoldatene ble hjemsendt fra krigsskolen (seinere Offisersskolen) fordi han var uskikket, knuste han samtlige 144 vinduer i korpsets lokale. Da det ble det tatt opp kollekt seinere, kom det inn nøyaktig 144 kr, akkurat det vinduene kostet. 

Etter åtte måneder, fikk korpset 400 nye frelsessoldater og til sammen 1 000 personer hadde kommet for å motta frelse i Bergen 1. korps’ lokaler. 

Utover sommeren og høsten 1890, kjøpte kaptein Julius Amundsen inn 6 brukte musikkinstrumenter og 2 trommer. Dette var starten på et rikt musikkliv for Bergen 1. korps.

Frelsesarmeen Bergen 1 korps fortsatte å vokse medlemsmessig frem til 1960-tallet. Da hadde korpset på det meste nærmere 700 soldater og var et av Europas største. Deretter begynte medlemstallet og falle. I 2000 plantet en del ungdommer fra Bergen 1 et nytt korps, Solheimsviken, i Bergen. Det vokste raskt og ble et av Frelsesarmeen i Norges største med hensyn på barne- og ungdomsarbeid (opp i 700 medlemmer) og gudstjenestebesøk (opp i 154 i årsgjennomsnitt). Nesten ingen hadde bakgrunn i Frelsesarmeen og halvparten av medlemmene var innvandrere. Korpsets medlemsmasse var i tillegg svært ung og de hadde stort sett ledelse som ikke var offiserer. Frelsesarmeens ledelse bestemte så at det nye voksende korpset skulle legges ned og slås sammen med Bergen 1 korps, som da i hovedsak hadde eldre medlemmer. Mange valgte å ikke bli med i det nye korpset. Det sammenslåtte korpset har imidlertid vist seg vekstdyktig og har i den senere tid økt både medlemsmassen og gudstjenestebesøket igjen.[]

Virksomhet
----------

Opp gjennom årene har Bergen 1. korps startet forskjellige typer virksomhet, for alle aldersgrupper, blant annet søndagsgudstjeneste, seniormøter, hjemforbund, hornorkester, søndagsskole, ungdomsklubb og speider.

Kilder
------

* *100 år for GUD OG FOLKET* – programhefte for jubileumshøytid 9.-10. september 1989

Eksterne lenker
---------------

* Korpsets egne nettside.
Ella Ø mot nordøst. Strata av devonsk sandstein (til høyre) over follet kambrisk til ordovisisk fjell (til venstre).
**Ella Ø** er ei øy i nordenden av Kong Oscar Fjord på Nordøst-Grønland. Øya har en forskningsstasjon som om sommeren også er base for Siriuspatruljen.

Geologi
-------

Den er spesiell ved sine tykke lagserier tilbake til jordens eldste geologiske periode, prekambrium. Fjellet **Bastionen** på Ella Ø har velblottede profiler. Tillittlaget på Ella Ø er verdensberømt. Det ble dannet i en istid for omkring 700 millioner år siden. Tilsvarende tillitter er funnet mange andre steder på jorden, også nær ekvator, og i diskusjoner om jordens klimautvikling har det gitt opphavet til hypotesen om en "snøballjord (Snowball Earth)", i det det ser ut til, at hele jordkloden kanskje var nediset.

Historie
--------

Navnet *Ellas Ö* ble gitt i 1899 av Alfred Gabriel Nathorst som en oppkalling etter hans kone Amy Rafaela Windahl (1858–1936).

Den første bygningen på øya ble reist av en ekspedisjon ledet av geologen Lauge Koch i 1931. Han fikk bygget en hytte han kalte *Ørneredet* på nordsiden av øya. Botanikeren Thorvald Sørensen holdt til her 1931-1935. Observasjonene dannet grunnlaget for hans doktorgrad (1941).

Charles Lindbergh gjennomførte en overflyvning av Grønlands innlandsis fra vest mot øst 4. august 1933, og landet på øya.

Under andre verdenskrig ble øya vurdert som strategisk viktig. Stasjonen var okkupert av tyske styrker 24. april til 3. mai 1943.

Da sledepatruljen Sirius ble opprettet i 1950, ble Ella Ø valgt til patruljens hovedbase. Året etter ble hovedbasen flyttet til Daneborg.

I 1971 ble det funnet en meteoritt nær Ella Ø.

Referanser
----------

1. 1 2  Utforskningen av Østgrønland Arkivert 14. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  USAs baser på Grønland Arkivert 23. november 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Nordøst-Grønlands sledepatrulje – baser
4. ↑  Meteoren fra Ella Ø (på engelsk)

Eksterne lenker
---------------

* Bilder og kart av Ella Ø


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Ellefsen** er en norsk slekt fra Arendal og Risør, og var et mektig handels-, trelast-, industri- og sjøfartsdynasti på 1600- og 1700-tallet som spilte en betydelig rolle ikke minst i Arendals historie. En rekke fremtredende familier på Sørlandet stammer fra Ellefsen-slekten. Slekten stammer opprinnelig fra Havsøya utenfor Arendal. Stamfaren Gunleik (også Gunleg, Gullich) Ellefsen Hafsøen (f. *ca.* 1570, d. *ca.* 1640) var handelsmann. Sønnen Eiluf Gunlegsen Hafsøen var skipsreder og trelasthandler.

I boken *Familierne Ellefsen og Dedekam* skriver Christian Ihlen: «Blandt alle de Familier, der siden Arendals første Opkomst som Ladested og senere som Kjøbstad har boet i Byen, er der ingen, som har været mere udbredt, som har været rigere og mægtigere og virket mere til at gjøre byen uafhængig, saavel af Christianssand som av Nabosognet, eller bevist den større Velgerninger end den Ellefsenske.»

Slekten har en rekke etterkommere med slektsnavn bl.a. Dund, Bie, Brinch, Tysch, Dedekam, Juell, Wind, Bowman, Løvenskiold, Krefting, Eilertz, Blom, Omsted, Gyldenpalm, Rosenvinge, Flood, Herlofsen, Grøgaard, Backer, Salvesen, Scheel, Aall, Wiel, Cappelen, Hagerup, Paus, Neumann, Heiberg, Vauvert, Anker, Schweigaard, Geelmuyden, Langaard, Holst, Falsen, Ugland, Munthe-Kaas, von Munthe af Morgenstierne, Collett og andre navn.

Referanser
----------

1. ↑  Christian Ihlen, «Den Hafsøske eller Ellefsenske Slægt», i *Familierne Ellefsen og Dedekam*, Christiania, P.T. Malling, 1898.
**Ghadames** (berbisk: *Hadēməs*; klassisk arabisk: **غدامس** (Ġadāmis)) er en oaseby vest i Libya, ca. 550 km sydvest for Tripoli, nær grensen mot Algerie and Tunisia. Byen har ca. 7000 innbyggere, hovedsakelig tuareg-berbere.

Husene i byen er bygget av leire, kalk og palmetrær. De innbygde passasjene mellom husene gir god beskyttelse mot sommerheten. Foto: Luca Galuzzi 
Gamlebyen, som er omkranset av en bymur og beskrives som «ørkenens perle», har blitt erklært som verdensarvsted, på grunn av sin godt bevarte byggeskikk og bystruktur. Husene har en vertikal funksjonsdeling, med lagerrom på grunnplanet, oppholdsrom i andre etasje og på toppen takverandaer forbeholdt kvinnene. Byen er delt i sju distriktet, etter de syv klanene som hører byen til. Hvert distrikt har egne torg og festivalplasser. På 1970-tallet ble det bygd moderne hus utenfor gamlebyen, men mange familier brukre husene i gamlebyen som sommerbolig, på grunn av den gamle byggeskikkens evne til å beskytte mot varmen. 

Ghadames omtales av Plinius som *Cydamus*, og må altså ha eksistert i romertiden. På 500-tallet viser opptegnelser at det levde en biskop her, mens byen på 600-tallet var muslimsk territorium. Byen hadde en viktig rolle i den transsahariske karavanefarten.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ghadames – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Privat fotogalleri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |



| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Libya (liste) |
| --- |
|  | Ghadames **·** Kyrene **·** Leptis Magna **·** Sabratha **·** Tadrart Acacus | Libyas flagg |
**Bergen Brass Band** (Stiftet 23. februar 1945) er et brassband som holder til i Bergen. 

Bandet deltar hvert år på Norgesmesterskap for brassband. Resten av året holdes det også jevnlige konserter, som blant annet familiekonsert, underholdningskonsert og julekonsert.

Historie
--------

Bandet ble stiftet 23. februar 1945 under navnet Bergens Sporveis Musikkorps. Formålet med korpset var å være en fritidsaktivitet for de ansatte, og bedriften støttet med øvingslokale og instrumenter. De første medlemmene var bussjåfører og andre ansatte i Bergen Sporvei.

I 1998 ble selskapet slått sammen med andre busselskaper, og både støtten og tilhørigheten til Bergen Sporvei forsvant. Følgelig ble både navnet og grunnlaget for rekruttering endret. Nytt navn ble Bergen Brass Band, og nye medlemmer ble rekruttert fra skolekorps, Universitetet i Bergen og Høgskolen i Bergen. I dag er Bergen Brass Band et ungt korps med 28 medlemmer i aldersgruppen 16 år og oppover.

Korpset har de senere år skapt relasjoner med komponister som Jesper Riis og Webjørn Sæther, som skriver musikk for korpset i tillegg til at de også utøver sin musikk sammen med korpset.

Diskografi
----------

* *Bergen Brass Band and Jesper Riis* (2015, The Village Recording)

Referanser
----------

1. ↑  «Nyheter». *Bergen Brass Band* **(norsk)**. Besøkt 19. mars 2018.
2. ↑  brassbandresults.co.uk Konkurransehistorikk
3. ↑  Hodne, Fritz (1997). «Sporveiens Musikkorps». *Sporveien i Bergen 1897-1997*. Bergen: A/S Bergen Sporvei. s. 271–272. ISBN 82-7128-251-4.
4. ↑  «Bergen Sporvei A/S». *Bergen byleksikon*. 12. juni 2013. Besøkt 19. mars 2018.
5. ↑  «Jesper Riis.dk - Trumpet player Arranger and composer». *www.jesperriis.dk* **(engelsk)**. Besøkt 23. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen Brass Band
* Bergen Sporveis Musikkorps[*død lenke*]
* Sporveismusikken[*død lenke*]
**Ellef Ringnes' øy** (engelsk: **Ellef Ringnes Island**) er en av Sverdrupøyene i arktisk Canada. Den har et flateinnhold på 11 295 km², og er en av verdens største ubebodde øyer. På vestkysten av øya ligger værstasjonen Isachsen.

Den norske oppdageren Otto Sverdrup utforska øya omkring 1900 og ga den navn etter Ellef Ringnes, den ene av bryggerieierne som hadde støttet ekspedisjonen økonomisk. Naboøya ble oppkalt etter broren Amund Ringnes. Norge gjorde krav på øya fra 1902, men frafalt kravet i 1930.

Ellef Ringnes' øy er det foreløpig siste landområdet som har hatt den magnetiske nordpol. I 1994 fastslo canadiske vitenskapsmenn at den magnetiske polen lå på øya. Den har siden flytta seg ut i Polhavet, og ligger i dag ca. 400 km nord-nordvest for øya.

Referanser
----------

1. ↑  The Canadian Encyclopedia Arkivert 25. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ellef Ringnes Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart Arkivert 5. januar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Canadian Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Jacques Gallot** (ca. 1625 – 1695) var en fransk luttenist og komponist.

Gallot var elev av Ennemond Gaultier. Også Jacques' sønn Alexandre Gallot (ca. 1625–1684) var komponist og luttspiller.

Jacques Gallot publiserte en samling luttstykker, *Pieces de Luth Composees sur differens Modes par J. G. Auec les folies d'Espagnes Enrichies de plusieurs beaux couplets dediees a Mgn. le Comte Destree Viceadmiral de France* (Paris, ikke datert). Samlingens introduksjon inneholder en kort avhandling om instrumentet. Stykkene er ordnet etter tonalitet og med menuetter innimellom.

Manuskriptet II 614 som oppbevares i Musikbibliothek Leipzig inneholder stykker signert «vieux Gallot». Det finnes enkelte stykker påført «Gallot» i en rekke andre manuskripter som befinner seg i *Bibliothèque nationale de France*, *Bibliothèque municipale de Besançon*, *Bodleian Library* i Oxford, *Carl Dolmetsch Library* i Haslemere, Benediktinerstift Göttweig, Benediktinerstift Kremsmünster, *Nationalbibliothek* i Wien; *Hudební odděnluní Universitní knihovny* i Praha (universitetsbiblioteket, musikkavdelingen), *Läroverksbiblioteket* i Kalmar.

Robert de Visée skrev *tombeaux* til Gallots minne og Ottorino Respighi bearbeidet musikk av Gallot til bruk i satsen «La colomba» («Duen)» fra orkestersuiten *Gli Uccelli* («Fuglene»).

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacques Gallot på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jacques Gallot på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (fr) Biografi, musicologie.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Mexicos riksvåpen.
**Mexicos riksvåpen** har vært et viktig politisk og kulturelt symbol i Mexico gjennom flere hundre år. Det avbilder en ørn sittende på en kaktus mens den fortærer en slange. De enkelte elementene er kjent fra førkolumbisk tid. Da Mexico ble uavhengig i 1821, ble den den slangeetende ørnen på en kaktus tatt til våpenmerke for den nye republikken. Det har siden i forskjellige versjoner vært landets våpen, alltid med det samme innholdet, bortsett fra at ørnen hadde krone på hodet i de to korte periodene da Mexico var et keiserdømme. I moderne meksikansk tolkning symboliserer det det godes seier over det onde, men for aztekerne hadde det et religiøst innhold.

Opphavet til merket er flere litt ulike aztekiske legender. Deres hovedstad 
Tenochtitlan, forløperen til dagens Mexico by, ble grunnlagt på en øy i Texcoco-sjøen. Ifølge legenden skulle azteker-folket etter befaling fra solguden Huitzilopochtli avslutte folkevandringen fra urhjemmet Aztlán og slå seg ned der hvor de fant en ørn sittende på en kaktus. I noen billedfremstillinger av legenden mangler slangen, mens den i andre versjoner er en fugl eller et aztekisk krigssymbol. Ørnen var i aztekisk mytologi et symbol for solguden, viktig fordi de oppfattet seg som «solens folk». Kaktusen (*Opunti ficus-indica*), som kalles «tenochtli» på Nahuatl-språket, symboliserer øya Tenochtitlan. Aztekerne oppfattet slangen som et symbol for visdom, og for guden Quetzalcoatl, den fjærprydede slange. Ørnen ville derfor ikke ha angrepet slangen i den opprinnelige versjonen. Legenden ble feil oversatt og misforstått av de spanske munkene som skrev den ned, og dermed oppsto den nyere tolkningen som handler om det gode som beseirer det onde. Den passet bedre inn i det kristne, europeisk verdensbildet og egnet seg som hjelpemiddel for misjonærene som skulle omvende den innfødte befolkningen til kristendommen. Denne versjonen kom første gang på trykk i «Atlas de la Historia de los Indios de la Nueva España e Islas de Tierra Firme», utgitt i 1581 av presten Diego Durán. Ørnesymbolet ble første gang tatt i bruk som våpenmerke under uavhengighetskrigen fra 1810 til 1821.

| * v
* d
* r
Nordamerikanske riksvåpen |
| --- |
| Amerikas forente stater **·** Antigua og Barbuda **·** Bahamas **·** Barbados **·** Belize **·** Canada **·** Costa Rica **·** Cuba **·** Dominica **·** Den dominikanske republikk **·** El Salvador **·** Grenada **·** Guatemala **·** Haiti **·** Honduras **·** Jamaica **·** Mexico **·** Nicaragua **·** Panama **·** Saint Kitts og Nevis **·** Saint Lucia **·** Saint Vincent og Grenadinene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Dermot Mulroney** (født 31. oktober 1963 i Alexandria i Virginia i USA) er en amerikansk skuespiller.

Biografi
--------

De fleste av hans skuespillerroller har vært i romantiske komedier eller i ville western-filmer. Mulroney har spilt i mange filmer, blant annet hadde han den mannlige hovedrollen i filmen *My Best Friend's Wedding* der han spilte mot skuespillere som Julia Roberts og Cameron Diaz.

Mulroney er sannsynligvis mest kjent for sine roller som enten fredløs eller revolvermann i filmer om det ville vesten. Mulroney hadde blant annet en hovedrolle i filmen *Young Guns* fra 1988 og i 1994 spilte han sammen med Mickey Rourke i filmen *The Last Outlaw* som har blitt en kult-klassiker blant fans av det ville vesten-filmer. Mulroney spilte også kjæresten til Madeleine Stowe i den western-filmen *Bad Girls*. Han fikk velvillige kritikker for filmen *Longtime Companion,* som skildret en ung mann med HIV ved begynnelsen av utbruddet av dette viruset.

Mulroney spilte også rollen som Gavin Mitchell i den populære TV-serien Venner for livet. Hans karakter var sammen med Rachel Green (spilt av Jennifer Aniston) i noen få episoder, men de gjorde de slutt med hverandre da forholdet ble for komplisert mellom dem på grunn av Rachels ex-kjæreste Ross Geller.

I 1993 skrev Mulroney sangen *Someone Else’s Used Guitar* for regissør Peter Bogdanovich sin film *The Thing Called Love*. Mulroney hadde også en finger med i spillet i videoen *Tired of Being Sorry* som ble regissert av Joaquin Phoenix for bandet Balthazar Getty Ringside. Han har spilt i over 50 filmer og TV-serier siden han debuterte som skuespiller med filmene *Shattered...If Your Kids on Drugs* og *Sins of Innocence* i 1986.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dermot Mulroney på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Dermot Mulroney i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Dermot Mulroney på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Dermot Mulroney på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Dermot Mulroney på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Dermot Mulroney på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Dermot Mulroney hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Dermot Mulroney hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Dermot Mulroney hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Innkjørselen til Mathon Court, hovedkontoret til Desire Petroleum
**Desire Petroleum plc** er et britisk oljeselskap med konsesjon for prøveboring ved Falklandsøyene. Selskapet er listet på Londonbørsens Alternative Investment Market-liste.

Selskapet ble etablert i 1996 av Dr. Colin Phipps, en tidligere geolog for Shell som har arbeidet i Venezuala, Nederland og USA. Selskapet er oppkalt etter skipet «Desire», med kaptein John Davis, som oppdaget Falklandsøyene i 1592. I 1998 ble selskapet notert på Alternative Investment Market.

Siden slutten av 1990-tallet var Colin Phipps interessert i Falklandsøyenes geologi og potesnialet for petroleumsforekomster. Desire Petroleum ble tildelt konsesjon for boring ved Falklandsøyene i 1997, og prøveboring ble gjennomført i 1998. Det ble ikke gjort kommersielt drivverdige funn med datidens oljepriser. En 3D-seismogram ble tatt i 2004 og viste stort oljepotensiale.

I februar 2010 planlegges det å starte prøveboring med «Ocean Guardian» tilhørende Rockhopper Exploration i Nord-Falkland-bassenget, til sterke protester fra argentinske myndigheter.

Referanser
----------

1. ↑  Falkland Islands officials say oil drilling to go ahead BBC News, 19. februar 2010

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Utsyn over det nordlige Pattaya, høsten 2009.
Strand i Pattaya
**Pattaya** (uttale hjelp•info (thai: **พัทยา**, uttale: /pʰát-tʰá-jaː/) er en by i provinsen Chonburi i det østlige Thailand. Befolkningen anslås (2007) til 101 378. Da er det ikke inkludert arbeidere fra andre steder i landet som fortsatt er registrert i sin hjemby og langtidsboende fra utlandet.

Pattaya er en kystby og ligger mot Siambukten (som er del av Sørkinahavet). Flere andre byer ligger like ved, blant annet Bang Lamung

Pattaya er en av de mest kjente turistdestinasjonene i Thailand, med 5 millioner besøkende i 2004.[]

Opprinnelig var Pattaya en liten fiskerlandsby, inntil de rike i Bangkok "oppdaget" stedet på 1960-tallet og begynte å bruke byen som feriested. Ikke lenge etter begynte amerikanske soldater tilknyttet flybasen U Ta Pao i Rayong å benytte den til *"Rest and Recreation"* (R&R). Byen vokste raskt, ikke minst på grunn av nattelivet og go-go-barer. Da amerikanerne forlot området etter Vietnamkrigen ble byen kastet inn i en krise. Den ble så et mål for europeisk masseturisme. Selv om sexturismen fremdeles er nokså synlig, forsøker Pattaya å presentere seg som et egnet sted for familieturisme. Av aktiviteter som passer for turister som ikke søker go-go og natteliv, kan nevnes attraksjoner som Sri Racha Tiger Zoo, over 20 golfbaner, Nong Nooch Tropical Garden og flere familieparker.

Strender
--------

Pattaya Beach ligger langs Beach Road og går helt fra nord til sør i Pattaya. 

Jomtien Beach ligger lenger sør for Pattaya sentrum. Denne stranden strekker seg flere km.

På Jomtien Beach finnes et norsk konsulat som betjener den stadig økende turiststrømmen og det ikke ubetydelige antallet fastboende norske i denne delen av Thailand.

Også Den norske Sjømannskirke er representert i Pattaya.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  ; utgiver: Department of Provincial Administration.
3. ↑  Sjømannskirken i Pattaya, besøkt 21. januar 2018

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pattaya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Jacques Isorni** (født 3. juli 1911 i Paris, død 8. mai 1995) var en fransk advokat, forfatter og deputert. Han er særlig kjent som forsvarer av høyreekstemister som Robert Brasillach, marskalk Philippe Petain og oberst Jean-Marie Bastien-Thiry, personer som regnes som martyrer av det ytre høyre i Frankrike. Selv om han personlig hadde en utpreget høyreorientert verdensanskuelse, var han først og fremst kjent som en uavhengig person, og forsvarte alle han mente ble forfulgt av de rådende myndigheter.[]

Liv
---

Isornis far var en konservativ innvandret italiener, mens moren var en radikal kvinne fra en borgerlig fransk familie. Som ung var hun blant annet en ivrig forsvarer av Alfred Dreyfus, og brøt forholdet med sin forlovede da hun oppdaget at han hadde skrevet under på et opprop mot Dreyfus.

Isorni gikk på École Alsacienne og studerte senere litteratur og jus i Paris. I 1931 ble han den yngste praktiserende advokaten i Frankrike.[] Han var tidlig blitt svært konservativ, og sluttet seg til Action Française. Til tross for dette ble han selv angrepet av det ytre høyre, for å være halvt italiensk og for å være for imøtekommende mot jøder.

Da Frankrike ble okkupert av Tyskland i 1940 stilte han seg positivt til Vichy-regimet ledet av marskalk Petain. Likevel forsvarte han under hele okkupasjonen personer som ble rettsforfulgt av regimet, og hans dyktighet reddet mange liv.[] Etter frigjøringen gikk han over til å forsvare medlemmer av Vichy-regimet og kollaboratører, hans anliggende var alltid å forsvare dem han mente var den svake part.[] Erfaringene fra disse siste sakene gjorde at han etterhvert beveget seg i reaksjonær retning, og han hevdet at rettsoppgjøret etter krigen var langt verre enn de misgjerningene tyskerne og deres franske allierte hadde begått under okkupasjonen.

I 1951 ble han valgt inn i nasjonalforsamling på en høyreekstrem liste, samme år ga han ut boken *Je suis avocat* (*Jeg er advokat*), og i 1984 ga han ut første bind av memoarene sine.

Da Petain døde ble han gravlagt på Ile d'Yeu der han hadde sittet fengslet, hele resten av sitt liv kjempet Isorni for at levningene skulle flyttes til slagmarken ved Verdun, der Petain hadde blitt en nasjonalhelt under første verdenskrig. I 1973 ble liket av Petain stjålet, og senere gjenfunnet i en garasje eiet av Isorni.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=jacques;n=isorni[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6q95q8m, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Sycomore, Sycomore-ID 3947, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   abonnes.lemonde.fr[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   www.france-politique.fr[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   www.landrucimetieres.fr[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   www.lepaysdauge.org[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   www.delitdimages.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** ICCU **·** BNE
 |