recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Masahiro Akimoto** (japansk: *秋元 正博*, *Akimoto Masahiro*) (født 3. september 1956 i Yoichi) er en japansk tidligere skihopper som representerte Jisaki Industry.

Han deltok i verdenscupen i årene 1979 til 1986, med 5.-plass i 1979/80 som beste sammenlagtplassering. Han ble også nummer 8 i 1984/85. Han vant fire verdenscuprenn, hvorav tre i Sapporo og ett i Štrbské Pleso. I den tysk-østerrikske hoppuka var 11.-plass i 1980/81 hans beste sammenlagtplassering.

I OL i Lake Placid i 1980 ble han nummer 4 i normalbakken og nummer 10 i storbakken. Han var med i VM i 1982 og 1985, med 21.-plass i normalbakken i Seefeld i 1985 som beste individuelle plassering.

Masahiro Akimoto var blant flere hoppere som falt stygt under VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1986. Han brakk den høyre ankelen og pådro seg hjernerystelse og bryst- og skulderskader.

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Masahiro Akimoto Arkivert 16. desember 2012 hos Wayback Machine. (besøkt 18. april 2011)
* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6, s. 204

Eksterne lenker
---------------

* (en) Masahiro Akimoto – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Masahiro Akimoto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Masahiro Akimoto – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Valbyparken** er en park som ligger i Valby i København med et areal på 64,2 ha. Parken ligger syd for Valby Idrætspark ut mot Kalvebod Strand. 

Parken ligger på den gamle Valby Fælled som ble benyttet som losseplass fra 1913 til 1937. Det ble anlagt gressplener på området samt busker og trær og 1. september 1939 åpnet den nye byparken for offentligheten.Andre etappe av parken sto ferdig i 1952. Parken har vært fredet siden 1966. 

I forbindelse med Kulturby 96 i 1996 ble det anlagt 17 temahaver i parken.

I 1990-årene kom det også en ny skog, en poppelallé og en sjø til og i 2001 ble en 20 000 m2 stor naturlekeplass innviet.
I 2004 ble det anlagt en discgolfbane til fri avbenyttelse.

Referanser
----------

1. ↑  Valbyparken fra Alt om København
2. ↑  Danmarks største naturlegeplads Arkivert 5. desember 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Valbyparken fra Københavns kommune

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
Hermannsdenkmal i Teutoburger Wald. Monumentalstatuen av Arminius, høvding over den germanske stammen cheruskerne som slo romerne i Slaget ved Teutoburgerskogen i år 9 e. kr. ble reist som tysk nasjonalsymbol i på 1870-tallet.
**Hermannsdenkmal**, «Hermannsminnesmerket», er et monument og gigantstatue som befinner seg i nærheten av Hiddesen sørvest for Detmold i Nordrhein-Westfalen i den sørlige delen av Teutoburger Wald i Tyskland. Statuen ble bygd mellom 1838 og 1875 av Ernst von Bandel i provinsen Westfalen. Den er reist til minne om cheruskernes høvding Arminius (også kalt Hermann) som under slaget ved Teutoburgerskogen i året 9. e.Kr. utslettet de tre romerske legionene *legio* XVII, XVIII og XIX, under kommando av Publius Quinctilius Varus.

Ernst von Bandel under arbeidet med «Hermannsminnesmerket» før 1872.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hermannsdenkmal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
En **sameby** er en juridisk enhet innenfor samisk reindrift i Sverige. Samebyene tilsvarer på mange måter de norske reinbeitedistriktene, med noen vesentlige forskjeller. Samebyene bygger på, men er ikke nødvendigvis sammenfallende med den tradisjonelle siidainndelingen i det samiske samfunnet.

Retten til reindrift er i Sverige knyttet til samisk herkomst og medlemskap i en sameby. Om lag 10 % av alle svenske samer er medlem av en sameby. Til forskjell fra de norske reinbeitedistriktene forvalter mange av samebyene også retten til jakt og fiske innenfor sine grenser, og har også rett til ved, bygningsmaterialer og duodjimaterialer til egen bruk.

Samebyene er hjemlet i den svenske *Rennäringslagen* fra 1971, og eldre lover tilbake til den første *renbeteslagen* i 1886. Det er i alt 51 samebyer i Sverige; inndelt i 33 fjellsamebyer, 10 skogsamebyer og 8 koncessionssamebyer i Tornedalen. Pr 2010 var 4 686 reineiere medlemmer av samebyene.

Se også
-------

* Liste over samebyer i Sverige

Referanser
----------

1. ↑  For norske lesere er det nyttig å vite at *by* på svensk betyr *bygd* eller *landsby*, ikke en urban «by», som på svensk heter *stad*.
2. 1 2  Samebyerna organiserar renskötseln hos samer.se
3. ↑  Rennäringslag hos riksdagen.se
4. ↑  Karta över samebyarna i Sverige Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. hos samer.se
5. ↑  «Jordbruksstatistisk årsbok 2011» (PDF). Jordbruksverket/SCB. 2011. Arkivert fra originalen (PDF) 13. april 2014. Besøkt 13. april 2014.
**August Moldestad** (forkortet **Aug. Moldestad**) (født 19. august 1873, død 7. september 1936 i Bergen) var en norsk ingeniør, skipsreder og idrettsleder fra Bergen.

Karriere
--------

Moldestad studerte ved Bergens Tekniske Skole i 1894. Moldestad fikk i 1898/99 et statsstipendiat for høyere utdanning i Skottland og England, og tok derfra med seg britiske byggetradisjoner inn i sitt eget båtbyggeri, Damsgaards Baatbyggeri og Motorforretning i Bergen. (Senere Strømme verft) Moldestad jobbet som maskin- og skipstegner hos Mjellem & Karlsen fra 1895 til 1898. Fra 1898 til 1900 var han skipstegner hos Sir James Laing i Sunderland i England. Fra 1900 til 1905 var han maskintegner ved Bergen Mekaniske Verksted.

MY Faun
-------

Han stod bak byggingen av MY «Faun», en lystbåt bygget i 1916 for Einar Michelsen, sønnen til statsminister Christian Michelsen. Båten er siden 2005 restaurert og eid av Hardanger og Voss museum ved Hardanger Fartøyvernsenter.

Idrett
------

Moldestad var styremedlem i Norsk idrætsforbund fra stiftelsen i 1896. Han representerte bergensklubben Norrøna IL

Moldestad stiftet Fana Motorbåtforening, og ble utpekt som formann i 1928. I 1936, samme år som han døde, fikk han foreningens ærestegn: «Den gyldne bensintank»" Per 1936 hadde klubben 25 medlemmer.

Referanser
----------

1. ↑   Bergens Tidende, urn.nb.no, utgitt 8. september 1936[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bergens Tidende, urn.nb.no, utgitt 7. september 1936[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 13. mai 2020.
4. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 13. mai 2020.
5. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 12. mai 2020.
6. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 13. mai 2020.
7. ↑  hardangerogvossmuseum.no:[*død lenke*] *Faun, eit nasjonalt klenodium som ber i seg oversjøiske impulsar.*], hentet 3. oktober 2011
8. ↑  Møst, Aage (red.) : Raskest, høyest, lengst i 100 år : norsk friidrett 1896-1996. Norges Friidrettsforbund, 1995. ISBN 82-00-22591-7 (side 42)
9. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 13. mai 2020.
**August Schønemann** (født August Pettersen 30. mai 1891 i Kristiania, nåværende Oslo, død 18. februar 1925) var en norsk sanger og skuespiller.

Karriere
--------

Schønemann vokste opp i Kristiania-bydelen Grünerløkka. Han debuterte i 1906 i forestillingen *Portnerens plageånder* på Østre Teater i Kristiania. Fra 1908 opptrådte han oftest under navnet August Schønemann. Navnet kom fra faren som hadde anvendt det i sin ungdom. Schønemann ble engasjert ved Jacob von der Lippes turnéteater der han spilte i *Oliver Twist*. Deretter fulgte kortere engasjementer ved Det norske teatret, Fahlstrøms teater, Pehr Qværnstrøms Folketeater og Tivoli Theater. Schønemann opptrådte også på Kongsberg Sommerteater i 1913.

I 1914 ble han engasjert ved Theatre Moderne i Tivolihaven i Kristiania, der han slo igjennom i Thorleif Klausens og Michael Flagstads *Futt*. I de følgende åtte årene var Schønemann teatrets faste stjerne og trekkplaster. I 1909 spilte han mot Max Hansen i *Charlies Tante* på Parkteatret. I 1922 spilte Schønemann hovedrollen i filmkomedien *Kjærlighet paa pinde*, hans eneste filmrolle. I 1923 gjestet han Casino som vettskremt løvetemmer i Ernst Rolf-revyen *Fra Karl Johan til Lykkeland*. Schønemann gjestet samme år også som Passepartout i *Jorden rundt på åtti dager*, og i 1924 som Ko-Ko i Max Reinhardts praktoppsetning av Gilbert & Sullivans kineseroperette Mikadoen, hans eneste større alvorligere rolle.

Sykdom og død
-------------

Schønemanns siste år var preget av sykdom; han led av perniciøs anemi. Han døde 18. februar 1925 og stod da på toppen av sin karriere. Schønemann ble regnet som Norges mest populære revyartist og komiker. Hans begravelse ble ledsaget av et stort følge.

Familie
-------

August Schønemann var sønn av tapetsermester August Pettersen og Thrine Engebretsen. Han var far til skuespilleren Aud Schønemann.

Filmografi
----------

* 1922 – *Kjærlighet paa pinde*

Litteratur
----------

* Mathiesen, Snorre Smári (2022): *From Artisan's Son to Hamlet: The Life of August Schønemann, Comedy King of Norway* (BearManor Media). ISBN-13: 979-8887710495.
* Nielson, Haakon B. (1970): *Revystjerner i 1920-årenes Kristiania* (J. W. Cappelens forlag).

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Oppr. Pettersen, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Larsen, Svend Erik Løken. «August Schønemann». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 13. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) August Schønemann på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) August Schønemann hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) August Schønemann hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Bilder av August Schønemann, Oslo Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**August Sabbe** (1909–1978) var en estisk motstandskjemper fra Võrumaa. Han var formentlig den siste av de estiske skogsbrødrene, en motstandsbevegelse mot den sovjetiske okkupasjonen av de baltiske landene.

Sabbe vokste opp på landsbygda og tjenestegjorde som soldat i Estlands hær og frivillig i Estlands forsvarsliga. Han flyktet til skogs etter at landet ble okkupert av Sovjetunionen og Tyskland under den andre verdenskrig, så han ikke kunne tvangsutskrives til militærtjeneste av okkupasjonsmakten. Han deltok i en motstandsgruppe av «skogsbrødre», og etter at denne brøt sammen i 1952, levde han i skjul i skogen alene.

I 1978, i en alder av 69, ble Sabbe funnet ved bredden av Võhandu av to KGB-agenter, forkledt som fiskere. Da de skulle pågripe ham, druknet han i elven. Det er uklart om han begikk selvmord, omkom ved et uhell under flukt, eller ble druknet av KGB-agentene.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810635993505606[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Estonia: Researchers find last bunker of alleged last Forest Brother» **(engelsk)**. Tallinn. Baltic News Service. 24. september 2018.
3. 1 2 3  Lõhmus, Alo (1. september 2009). «Mart Arold: kohtumine metsavend August Sabbega». *Postimees* **(estisk)**. Arkivert fra originalen 1. november 2016. Besøkt 13. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Estland
**Debenhams** er en britisk varehuskjede med hovedkontor i London og med avdelinger i mange land.

Debenhams begynte som en manufakturhandel i Wigmore Street i 1778. I 1919 fusjonerte Debenhams med varemagasinet Marshall & Snelgrove, som siden 1870 var etablert i Oxford Street, og forretningen på hjørnet av Oxford Street og Vere Street har siden vært Debenhams flaggskip.

Gjennom hele 1900-tallet fortsatte Debenhams å vokse ved stadig nye oppkjøp, og har i dag ca. 125 forretninger i Storbritannia. De har dessuten avdelinger i mer enn 15 land i Europa og Asia. I Norden er Debenhams å finne i Danmark, Sverige og på Island, men foreløpig ikke i Norge.

Debenhams vareutvalg ligger innafor klær og sko, sportsutstyr, interiør, parfyme og toalettartikler.

I 2020 gikk Debenhams konkurs.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Debenhams – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Selskapets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** MusicBrainz
 |
***Du lurer ikke en ærlig mann*** (originaltittel: *You Can't Cheat an Honest Man*) er en amerikansk komedie fra 1939, regissert av George Marshall med W. C. Fields i hovedrollen.

Handling
--------

Sirkuseier Larsen E. Whipsnade sliter for å unngå konkurs. Han gjør alle mulige krumspring, blant annet forsøker han å jukse med vekslepengene i billettluken og ellers lure sirkusgjengerne så godt det lar seg gjøre. Han betaler heller ikke ut lønn til artistene, som omfatter den berømte buktaleren Edgar Bergen (som Whipsnade misliker) og hans like berømte buktalerdukke Charlie McCarthy. Sirkusartistene forsøker å presse ham til å gi dem lønnen de har krav på, og buktalerdukken Charlie er den mest pågående av dem alle.

Whipsnades datter Vicky kommer på besøk, og forelsker seg i Bergen. Men etter at Vicky har oppdaget hvilket økonomisk rot faren hennes befinner seg i, bestemmer hun seg for å gifte seg med den unge millionæren Roger – som er en ganske slitsom fyr. I utgangspunktet er Whipsnade positiv til Vickys ekteskapsplaner, og for å være sikker på at den pengeløse Bergen ikke kan gifte seg med henne, får han lurt Bergen og dukken hans opp i en varmluftsballong som han deretter kapper fortøyningen til. Men på det etterfølgende forlovelsesselskapet tar situasjonen en ny vending.

Rolleliste
----------

* W.C. Fields – Larsen E. Whipsnade
* Edgar Bergen – seg selv
* Charlie McCarthy – seg selv
* Constance Moore – Vicky Whipsnade
* John Arledge – Phineas Whipsnade
* Eddie Anderson – Rochester
* James Bush – Roger Bel-Goodie
* Mary Forbes – fru Bel-Goodie
* Thurston Hall – herr Bel-Goodie
* Grady Sutton – Chester
* Princess Baba – seg selv
* Charles Coleman – Butler
* Edward Brophy – Corbett
* Arthur Hohl – Burr
* Blacaman – seg selv
* Ferris Taylor – sheriffassistent
* Ivan Lebedeff – Ronnie

Referanser
----------

1. ↑  Bech, Leif-Erik (1939). *Norsk filmregister 1939*. Norsk filmblads forlag. s. 157.
2. 1 2  «Du lurer ikke en ærlig mann». *Moss Avis*. 28. juni 1939.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Du lurer ikke en ærlig mann* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Du lurer ikke en ærlig mann* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Du lurer ikke en ærlig mann* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Du lurer ikke en ærlig mann* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Du lurer ikke en ærlig mann* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Du lurer ikke en ærlig mann* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Du lurer ikke en ærlig mann* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Du lurer ikke en ærlig mann* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Du lurer ikke en ærlig mann* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Helga Aleksandra Karlsen** (født 20. november 1882 i Kristiania, død 15. oktober 1936) var en norsk politiker for Arbeiderpartiet. Hun var partiets første kvinnelige stortingsrepresentant. Hun blei valgt inn for periodene 1927–30 og 1933–36. Hun er omtalt som Arbeiderpartiets fremste kvinnelige politiker i mellomkrigstida.

Helga Karlsen var datter av jernbanebetjent Karl Arnesen (1860–1923) og Hilda Alette Torgersdatter (født 1855). Mora døde trolig tidlig, og Helga blei satt i fosterhjem. (I enkelte tidlige opplysninger har hun etternavnet Pettersen.) Hun starta i arbeid fjorten år gammel, først som hushjelp, seinere som servitør og industriarbeider. 

Helga Karlsen på den internasjonale arbeidskonferansen i Genève i 1935
Karlsen blei med i Kristiania Arbeidersamfunds dramatiske klubb i 1899. Dette var hennes introduksjon til arbeiderbevegelsen, som hun etter hvert brukte det meste av sitt liv på. I 1910 var hun med på å stifte Arbeiderpartiets Kvinnesangforening, og i 1915 var hun en sentral figur da det første sosialistiske barnelaget i Kristiania blei starta. Hun var også aktiv i Arbeiderpartiets kvinnearbeid.

Karlsen skolerte seg i sosialistisk politikk gjennom deltakelse på Den socialdemokratiske aftenskole og seinere på Arbeiderpartiets dagskole. Hun blei vararepresentant i bystyret fra 1919 og var fast representant fra 1923 til 1928, de to siste åra også i formannskapet.

Etter to perioder som vararepresentant blei Karlsen i 1927 valgt inn på Stortinget. Hun var første kvinne på fast plass for Arbeiderpartiet. Stortingsvalget i 1930 var dårlig for partiet, så Karlsen blei igjen vara, men kom tilbake på fast plass i 1933. I mellomtida var hun i 1932 som første kvinne valgt til formann i Oslo Arbeidersamfunn. 

I 1928 ble Karlsen bøtelagt (500 kroner) for å gitt penger til bygningsarbeidere i ulovlig streik. I 1935 deltok hun på den internasjonale arbeidskonferansen i Genève, der hun holdt en godt mottatt tale for førti timers arbeidsuke.

Under valgkampen i 1936 ble Karlsen sjuk, og hun døde bare fire dager før valget. Hun blei bisatt fra Folkets hus, der Martin Tranmæl holdt minnetalen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 386[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Helga\_Karlsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Lill-Ann Jensen: Artikkel i *Norsk biografisk leksikon*; besøkt 30. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helga Karlsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Helga Aleksandra Karlsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Helensburgh** (Skotsk-gælisk: *Baile Eilidh*) er en by (tidligere med status som burgh) i Skottland. Den ligger i regionen Argyll and Bute, nordvest for Glasgow på nordkysten av Firth of Clyde.

Helensburgh ble grunnlagt i 1776. Den er i dag en forstad til Glasgow, med mange dagpendlere. Ved folketellingen i 2001 hadde Helensburgh 14 626 innbyggere. I 2006 ble folketallet estimert til 15 890 innbyggere.

Dagens by
---------

Helensburgh fungerer i dag som en pendlerby for den nærliggende storbyen Glasgow. Den fungerer også et butikksenter for området og for turister som er tiltrukket av badebyen ved kysten. Helensburgh er også påvirket av tilstedeværelsen av Clyde flåtebase (HMNB Clyde) ved Faslane ved fjorden Gare Loch, en betydelig lokal arbeidsgiver. Byen er også et populært mål for dagsturer.

Byen har tre jernbanestasjoner: Jernbanestasjonen Helensburgh Upper for West Highland Line, Craigendoran, for North Clyde Line og Helensburgh Central, endestasjonen for North Clyde Line.

Sjøfronten eller strandpromenade har innendørs svømmebasseng, en esplanade, en rekke butikker, kafeer og puber, og fasiliteter for lystskip og seilbåter, inkludert Helensburgh Sailing Club. Ved landsbyen Rhu, rett bortenfor bygrensen, er det en marina.

Personer med tilknyting til Helensburgh
---------------------------------------

● Arthur Downes (seiler)

● Deborah Kerr (skuespiller)

● James Peace (komponist)

Referanser
----------

1. ↑  «Mid-2006 Population Estimates for Settlements in Scotland» **(engelsk)**. General Register Office for Scotland. 10. juli 2008. Arkivert fra originalen (Excel) 6. desember 2008. Besøkt 13. november 2008.
2. ↑  «News». *Helensburghsailingclub.co.uk*.

Litteratur
----------

* Noble, Stewart; Crawford, Kenneth; red. (2002): *200 Years of Helensburgh 1802 - 2002*, Argyll: Glendaruel, ISBN 1902831381

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helensburgh, Argyll and Bute – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Helensburgh hos Wikivoyage

* Helensburgh Heritage Trust
* Helensburgh Advertiser
* Helensburgh Heroes
* The Helensburgh and Lomond Fiddlers

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Helene Beate Sandvig** (født 26. august 1968) er en norsk journalist og programleder på TV. 

Hun har vært programleder i NRK-programmet *Puls* i periodene 1999-2001, 2006-2008 og 2010-2015. For serien ble hun nominert til Gullruten 2015 i klassen beste kvinnelige programleder. Før dette var hun journalist i *Dagbladet*. Siden 2016 har hun ledet programmet *Helene sjekker inn* på NRK1. For programmet ble hun kåret til beste kvinnelige programleder under Gullruten 2018. I tillegg har hun vært nominert for programmet i samme klasse under Gullruten 2017, publikumsprisen under Gullruten 2018 og beste programleder -nyhet, sport eller aktualitet under Gullruten 2021 og Gullruten 2022.

Hun er utdannet innen journalistikk fra Høgskulen i Volda.

Referanser
----------

1. ↑   gullruten.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «GULLRUTEN 2018». *nrk.no*. 5. mai 2018. Besøkt 6. mai 2018.
3. ↑  «Gullruten: «Nobel» mot «Skam»». *vg.no*. 31. mars 2017. Besøkt 9. april 2017.
4. ↑  «Disse er nominert til Gullruten». *dagbladet.no*. 16. april 2021. Besøkt 13. mai 2021.
5. ↑  «Trippelnominasjon til Steenstrup: – Det er fantastisk». *nrk.no*. 27. april 2022. Besøkt 3. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helene Sandvig på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Collingwood** er en by i det nordlige hjørnet av Sørøya på New Zealand. Den ligger i sentrum av Aorere Valley og i den vestlige delen av Golden Bay-området. Collingwood tilhører Tasman-regionen.

Ikke langt fra Collingwood ligger Kahurangi nasjonalpark og Farewell Spit og byen er en økoturistdestinasjon selv om den er langt fra de vanlige turistveiene.

Historie
--------

Byen ble opprinnelig kalt Gibbstown etter William Gibbs, men ble senere omdøpt Collingwood etter admiral Cuthbert Collingwood som var admiral Horatio Nelsons nestkommanderende ved Trafalgar. Byen var en av kandidatene for å bli New Zealands hovedstad i 1800-tallet. Et lite gullrush forårsaket en rask, men kortvarig, befolkningsøkning i 1857. Byen ble ødelagt under en bybrann i 1904.

Referanser
----------

1. ↑  «Statistikk for Collingwood». Arkivert fra originalen 1. juni 2016. Besøkt 27. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Collingwood, New Zealand – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC **·** GeoNames
 |
Frimerke med Orhei fort, bygget av Stefan den store
**Orhei**, tidligere **Orgeev** (russisk: Орге́ев) (jiddish *Uriv* – אוריװ), er en by og et administrativt senter for distriktet med samme navn i Moldova. Byen har rundt 21 000 innbyggere og ligger rundt 40 km nord for hovedstaden Chişinău.

Orhei har navn etter Orhei Vechi, et aktivt kloster nær landsbyen Ivancea. Den opprinnelige middelalderbyen lå rundt 16 km nedenfor dagens by mot elven Răut. Denne byen ble ødelagt av Krim-tatarer i årene mellom 1300- og 1500-tallet. Byen var et tyrkisk militært senter for det nordlige Bessarabia fram til det ble erobret av Det russiske keiserrike i 1812 etter Den russisk-tyrkiske krig (1806–1812) og ble Guvernementet Bessarabia.

Som resten av Bessarabia ble byen en del av Kongedømmet Romania etter første verdenskrig, men okkupert av Sovjetunionen i 1940. Den ble fullstendig ødelagt under slaget om Romania i august 1944 og ble gjenoppbygget etter krigen. I 1991 ble den en del av den nye republikken Moldova.

En stor befolkningsandel før andre verdenskrig var jøder, og byen har i dag en stor jødisk gravsted. I dag er det bare en aktiv synagoge igjen, mens de fleste kirkene er russisk-ortodokse.

Referanser
----------

1. ↑   *2014 Moldovan census*, 2017, Wikidata Q12739149,
2. ↑  «Slavisk *Orgeev*, *Orkhei* og ungarsk *Őrhely*» i *Ural-altaische Jahrbücher* 61 (1989), s. 127.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Orhei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Den fredlause*** (originaltittel: *Útlaginn*) er en islandsk film fra 1981 av Ágúst Guðmundsson, basert på islendingesagaen Gisle Surssons saga, om Gisle som dømmes til et liv som fredløs på grunn av drap. 

Filmen sies å ha en riktig representasjon av kultur og samfunn i tiden den skildrer. Útlaginn er skrevet og regissert av Ágúst Guðmundsson

Om filmen
---------

Ágúst Guðmundsson som hadde hatt stor suksess både publikumsmessig og økonomisk med sin forrige film Land og sønner i 1980. 
Men på Útlaginn tapte han nesten like mye som han hadde tjent på Land og sønner. Produsent Jón Hermannsson hadde bare sikret en liten del av totalbudsjettet fra det Islandske filmfondet på forhånd. Kostnaden til innspilling ble mye høyere enn forventet, mye på grunn av den ekstreme inflasjonen på Island på begynnelsen av 80-tallet. Men det ble tilslutt den høye inflasjonen, kombinert med inntekter i ettertid fra distribusjon i utlandet som reddet Jón Hermannsson og Ágúst Guðmundsson fra å gå bankerott på filmen.
Ágúst Guðmundsson la vekt på å filmatisere Gisle Surssons saga så riktig så mulig. Dermed kommer svært mange karakterer inn i filmens plot, som i sagaen. Innendørsscenene i filmen er skutt i en stor garasje utenfor Reykjavík, belysning og kornete kvalitet på opptak gjør dette til filmens svakeste punkt fra et teknisk synspunkt.

Handling
--------

Filmen følger Gisli i en blodfeide innad i egen familie. Etter at Gislis blodsbror Veistein blir drept, mistenker Gisli sin svoger og dreper han. Det viser seg å være feil og han flykter deretter for å unngå å selv bli drept i et hevntokt. 

Ágúst Guðmundsson mente sagaen burde omhandle vanlige folk, som bebodde små gårder i øde deler av Island. I fremstillingen av karakterene er det dermed vektlagt å vise at de er vanlige mennesker, med tvil og frykt, og protagonistens rolle som en super-helt, som er vanlig for tilsvarende filmer, er tonet ned.

Medvirkende
-----------

| Karakter | Skuespiller |
| --- | --- |
| Gisli | Arnar Jónsson |
| Aud | Ragnheiður Steindórsdóttir |
| Thorgrim | Benedikt Sigurðarson |
| Thorkel | Þráinn Karlsson |
| Asgerd | Kristin Kristjansdottir |
| Vestein | Kristján Jóhann Jónsson |
| Eyjolf | Helgi Skúlason |
| Thordis | Tinna Gunnlaugsdóttir |
| Bork | Bjarni Steingrímsson |
| Helgi | Sveinbjorn Matthiasson |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den fredlause* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den fredlause* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (nl) *Den fredlause* på MovieMeter Rediger på Wikidata

Portal: Island
**Friedrich August greve Rutowski** (født 19. juni 1702 i Warszawa eller Dresden, død 16. mars 1764 i Pillnitz) var en saksisk generalfeltmarskalk og illegitim sønn av August den sterke og hans tyrkiske elskerinne Fatima (senere Maria Anna von Spiegel). Han ble anerkjent av faren i 1724.

Friedrich August ble oppdratt i Paris og ved det sardinske hoff. 26. mai 1727 trådte han inn i den saksiske arméen som generalmajor, og kort etter trådte han i prøyssisk tjeneste. Fra 1729 var han igjen i saksisk tjeneste. Han deltok i de følgende årene i felttog i Polen og ved Rhinen. 1. januar 1736 ble han forfremmet til generalløytnant og kommandant for *Garde du Corps*. I denne egenskapen ledet han den saksiske kontingenten i krigen mot tyrkerne i Ungarn.

21. april 1738 ble han general av kavaleriet og 9. august 1740 ble han guvernør i Dresden og kommandant for livgrenadergarden. 10. august samme år ble han *Obristhaus- und Landzeugmeister* og 10. januar 1742 fulgte utnevnelsen til sjef for et dragonregiment.

Under første schlesiske krig kommanderte han de saksiske troppene i Bøhmen og deltok i stormingen av Praha. I 1745 kommanderte han de troppene som var tilbake i Sachsen. 15. desember 1745 kommanderte han de saksiske troppene under slaget ved Kesselsdorf, hvor den saksiske arméen led et avgjørende nederlag mot Leopold I av Anhalt-Dessau i den andre schlesiske krig. 

6. januar 1746 ble han utnevnt til general *en Chef* og 11. januar 1749 endelig til feltmarskalk. I fredsårene som fulgte, lyktes det ham ikke å få statsministeren, grev Brühl, fra planene om å redusere hæren betydelig. Under syvårskrigen måtte han overgi den lille saksiske hæren på bare 18 100 mann til Fredrik den store. I krigsårene oppholdt Rutowski seg i Sachsen, og gav etter fredsslutningen i Hubertusburg den 8. mars 1763 avkall på sine militære titler og verdigheter.

Han døde 16. mars 1764 i Pillnitz.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p71443.htm#i714424, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Sächsische Biografie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Den danske rekonstruksjonen av Hørning stavkirke ved Moesgård museum i Århus viser tydelig de små lysgluggene øverst på stavveggene i skipet og koret.
**Glugg** eller **glugge** (av norr. *gluggr*, *gluggi*) er en liten åpning i en vegg, dør, tak eller lignende. Formålet med glugger er å forsyne et rom med luft, gjerne kalt **lufteglugge**, og lys, gjerne kalt **lysglugge**. Stavkirkene våre hadde ofte små, runde lysglugger høyt oppe på langveggene. Disse små gluggene var gjerne den eneste kilden til naturlig lys i kirkerommet.

Etter hvert fikk kirkene støpte klokker å kime med, og med tiden ble disse klokkene festet i ei klokkestua på et tårnoppbygg, som sto i direkte tilknytning til kirkebygget. Klokkestua fikk lydglugger som kunne åpnes, typisk avlange og smale gluggeåpninger med lemmer foran, slik at lyden fra klokkene fritt kunne strømme ut og varsle folk, enten det var til gudstjeneste eller brann. Ofte fikk klokkestuene glugger i alle fire himmelretninger, men ikke alltid. Et eksempel på det er Tuft kirke i Ytre Sandsvær i Kongsberg kommune, der klokkestua bare har lydglugger i tre himmelretninger.

Det var også vanlig med glugger i gamle forsvarsverk, som for eksempel Akershus festning og Oscarsborg festning. Dette var ofte slisselignende åpninger, som kunne minne om fullt innrammede skyteskår.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peepholes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Tauferer Tor
Gate med bueganger
I buegangene
Blikk gjennom byporten
**Glurns** (italiensk *Glorenza*) er en by i distriktet Vinschgau i provinsen Syd-Tirol. Med under 900 innbyggere er Glurns den nest minste byen i Alpene etter Rattenberg i Nord-Tirol.

Navnet Glurns er av førromersk eller retoromansk opprinnelse og betyr hassel- eller alme-eng.

Byen karakteriseres av en fullstendig intakt bymur fra sent 1500-tall.

96,5 % av innbyggerne har tysk som morsmål, 3,37 % italiensk og 0,12 % ladinsk.

Geografi
--------

Glurns ligger nær flere viktige alpepass: Reschenpasset til Nord-Tirol, Ofenpasset til sveitsiske Engadin og Stilfspasset.

Glurns grenser til følgende kommuner: Mals, Prad am Stilfser Joch, Schluderns og Taufers im Münstertal.

Historie
--------

Glurns var et knutepunkt allerede i romertiden: den viktige romerveien Via Claudia Augusta gikk gjennom byen, samt en handelsvei til Sveits.

Stedet Glurns omtales første gang i et dokument i 1163, betegnes som borg i 1294, og som by i 1304.

På grunn av den gunstige beliggenheten ble byen raskt velstående gjennom veiskatt og handel. Den viktigste handelsvaren var salt, men også sydfrukter fra Italia, krydder, vin og jern- og metallvarer ga inntekter.

I 1499 ble byen rasert av tropper fra fristaten Drei Bünde. Bymurene som ble bygd opp etter denne ødeleggelsen står fremdeles.

Mot slutten av 1500-tallet endret handelsrutene seg og byen inntekter tørket etterhvert inn. Den militærteknologiske utviklingen på starten av 1600-tallet gjorde dessuten bymuren verdiløs som forsvarsverk, og byen ble et lett bytte for omstreifende soldater under trettiårskrigen.

Glurns brant og ble bygd opp igjen flere ganger, og ble stadig offer for flom i elven Etsch.
I mars 1799 plyndret og ødela franske tropper byen.

Nedgangen fortsatte på 1800-tallet, og i 1855 la en oversvømmelse byen øde.

Glurns i dag
------------

Fra 1970-årene av har det skjedd en sanering og revitalisering av byen, og med sitt maleriske bybilde er den nå et interessant mål for kulturinteresserte. Men byen ligger litt i utkanten av moderne masseturisme, har lite overnattingssteder og får dermed stort sett dagsturister.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Glurns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Glurns – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Glurns historie (tysk)
* Turistinformasjon (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Eirik Østrem Salsten** (født 17. juni 1994 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller. 

Salsten spiller på den norske eliteserieklubben Storhamar og for det norske landslaget. Han har deltatt i Vinter-OL 2018  i Pyeongchang i Sør-Korea,

Karriere
--------

Eirik Salsten debuterte som 16-åring på A-laget til Storhamar Dragons borte mot Stavanger Oilers september 2010. Salsten vant NM-gull med U20-laget Til Storhamar. Etter en tredje strake seier i finalespillet mot Lørenskog IK i tillegg til seriemesterskapet. Dette var andre gang i historien Storhamar ble Norgesmester på dette nivået. Forrige gang var i 2001.  Men på A-laget fikk ikke Salsten spilletid i moderklubben Storhamar Dragons og gikk til Vålerenga i 2014. Han bytte til MS, Salsten produserte 25 poeng i grunnserien for MS i 2015/2016 sesongen. Etter det gikk turen til Stavanger Oilers I løpet av sine to år i Stavanger Oilers vant Salsten både serien og sluttspillet med Oilers. Før sesong 2018/19 reiste 24-åringen tilbake til gamleklubben Storhamar. Da hadde han også vært med på den enorme nedturen som forrige sesong utviklet seg til å bli for de siste års seiersmaskin fra Stavanger.

Familie
-------

Han er sønn til tidligere ishockeyspiller Petter Salsten og eldre bror til tvillingbrødrene Vetle og Håvard Salsten.

Karriere
--------

* 2009–2014 Storhamar
* 2014–2015 Vålerenga
* 2015–2016 Manglerud Star
* 2016–2018 Stavanger Oilers
* 2018– Storhamar

Referanser
----------

1. ↑  «Eirik Salsten klar for Oilers» **(norsk)**. Dagsavisen.no. 3. mai 2016. Besøkt 19. desember 2017.
2. ↑  «Eirik er ikke lenger Dragons-junior» **(norsk)**. H-A.no. 28. desember 2012. Arkivert fra originalen 22. desember 2017. Besøkt 19. desember 2017.
3. ↑  Hyller treneren etter NM-triumfen Arkivert 18. februar 2020 hos Wayback Machine. Hamar Arbeiderblad
4. ↑  Eirik Salsten klar for Oilers Dagsavisen
5. ↑  «Salsten mener sønnen velger riktig» **(norsk)**. Aftenposten.no. 29. september 2012. Besøkt 19. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eirik Salsten – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eirik Salsten – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* Eirik Salsten på pointstreak.com
* Eirik Salsten på eliteprospects.com
**Kanishka** (sanskrit: कनिष्क; baktrisk: Κανηϸκι, *Kaneshki*; middelalderkinesisk: 迦腻色伽, *Ka-ni-sak-ka*, tilsvarer *Jianisejia* på moderne kinesisk) var keiser av Kushriket (beliggende i India, Afghanistan, Pakistan og Tadsjikistan) ca. 127–163 e.Kr. Han er kjent for sine militære, politiske og åndelig prestasjoner. Som en etterkommer av Kushrikets grunnlegger, Kujula Kadphises, kom Kanishka til å herske over et rike i Baktria som strakte seg fra Turfan i Tarimbekkenet i dagens Kina til oldtidsbyen Pataliputra (ved dagens by Patna) i nordlige India. Hans hovedstad var lokalisert i Puruṣapura i Gandhara (ved Khyber Pakhtunkhwa i Pakistan). To andre betydningsfulle byer var Kapisa (i provinsen Kapisa i Afghanistan) og Mathura (i Uttar Pradesh i India).

Kanishkas erobringer og støtte til buddhismen hadde en stor betydning for utviklingen av Silkeveien, og formidlingen og spredningen av mahayanaretningen av buddhismen over fjellkjeden Karakorum og inn i Kina.

Datoen for Kanishkas tiltredelse til tronen ble senere benyttet som kalenderårstall, den såkalt Saka-tiden, tilsvarende for 78 e.Kr. Imidlertid er denne datoen ikke vurdert som en korrekt historisk dato for Kanishka tiltredelse på tronen. Det er beregnet at han ble keiser først i 127 e.Kr.

Referanser
----------

1. ↑   Falk (2001), s. 121–136. Falk (2004), s. 167–176.

Litteratur
----------

* Falk, Harry (2001): «The yuga of Sphujiddhvaja and the era of the Kuṣâṇas» i: *Silk Road Art and Archaeology* **VII**, s. 121–136.
* Falk, Harry (2004): «The Kaniṣka era in Gupta records» i: *Silk Road Art and Archaeology* **X**, s. 167–176.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kanishka I – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* A rough guide to Kushana history Arkivert 25. september 2004 hos Wayback Machine. enkel historie for Kushriket
* Online Catalogue of Kanishka's Coins, katalog over Kanishkas mynter
* Coins of Kanishka, Kanishkas mynter
* Controversy regarding the beginning of the Kanishka Era Arkivert 9. oktober 2004 hos Wayback Machine. diskusjon over Kanishkas kalenderårstall

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
Magnolia Jazzband under Oslo Jazzfestival 2017  Foto: Tore Sætre 
**Magnolia Jazzband** (etablert 1972 i Oslo) er et norsk musikkorkester som spiller New Orleans-basert tradisjonell jazz blandet med rhythm and blues. Initiativtaker var Gunnar Gotaas.

Deres første to utgivelser (på Herman Records) var
*New Orleans Gospel in Molde Kirke* med Lillian Boutté (1981) og *Everywhere you go* innspilt i Munchmuseet (1983). På GHB Records ga de 
med Aline White ut *Just a Little While* (1991), etterfulgt av
*Fine and mellow* med Topsy Chapman (1993),
*Magnolia anytime* (1995),
*Christmastime* (1996), og
*25th anniversary concert* med Al Carson (1998).
På eget selskap MJB, har siden utkommet
*A lovely way to spend an evening* (2001),
*In that old sweet garden of Eden* innspilt i Austmarka kirke (2002).

Deres besetning i 2001 var
Anders Bjørnstad trompet, Georg Michael Reiss klarinett og altsax, Gunnar Gotaas trombone, Håkon Gjesvik piano, Arild Holm banjo, Per Hobbel bass og Torstein Ellingsen trommer. Andre medvirkende har vært
Morten Gunnar Larsen piano,
Øistein Isachsen klarinett og
Johnnie Harper banjo.
De opptrådte senest på Oslo Jazzfestival 2006.

Eksterne lenker
---------------

* magnoliajazzband.com Arkivert 16. november 2018 hos Wayback Machine.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ljørdalen** er et dalføre og ei bygd lengst øst i Trysil kommune, mot grensen til Sverige. Dalføret strekker seg ca. 45 km fra Linnes i nord til Støa i sør. Tettbebyggelsen ligger sentralt i dalføret. Gjennom dalføret renner elven Ljøra som kommer fra Lillingen-sjøene på svensk side, litt nord for Linnes, glir gjennom Ljørdalen, før den igjen renner inn i Sverige ved Støa.

Delområdet Ljørdalen hadde 342 innbyggere pr. 1. januar 2017. Delområdet består av grunnkretsene Drevdalen (12), Skåret (82), Ljørdalen nord (143), Ljørdalen sør (73) og Støa (32).

Ljørdalen kirke ble bygget i 1872. Her er ellers en dagligvareforretning, bensinstasjon, turistsenter og alpinanlegg (Fulufjellet alpinsenter). Ungdomsskolen ble nedlagt i år 2000, mens barneskolen forsvant i 2010 samtidig som barneskolene i Østby og Plassen.

Ljørdalen flyplass ligger på østsiden av Ljøra, ca. fem kilometer sør for tettbebyggelsen Ljørdalen. Fulufjellet nasjonalpark ble opprettet i 2012, og ligger øst for dalføret, på grensen til Sverige og den tilstøtende svenske Fulufjällets nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑  «Ljørdalen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 14. februar 2018.
2. ↑  Ljørdalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 14. februar 2018
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *04280101 Drevdalen, 04280102 Skåret, 04280103 Ljørdalen nord, 04280104 Ljørdalen sør, 04280105 Støa*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 14. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Friidrett VM innendørs |
| Gull | Sopot 2014 |  Tresteg |
| Bronse | Istanbul 2012 |  Tresteg |
| Friidrett EM i friidrett |
| Sølv | Zürich 2014 |  Tresteg |
| Friidrett Junior-EM i friidrett |
| Gull | Hengelo 2007 |  Tresteg |

**Ljukman Rasakovitsj Adams**  (Люкман Расакович Адамс, født 24. september 1988 i Leningrad (St. Petersburg)) er en russisk friidrettsutøver, som konkurrerer i tresteg. Han ble junioreuropamester i 2007, og fikk bronse ved VM i friidrett innendørs 2012. Han er den første fargede som deltar på det russiske landslaget i friidrett.

Bakgrunn
--------

Adams har nigeriansk far og russisk mor, og er født og oppvokst i St. Petersburg. Han spilte tidligere basketball, men i 12-årsalderen byttet han til friidrett. I starten konkurrerte han i sprintløp, men byttet senere til hoppøvelser. 18 år gammel flyttet han til Moskva, for å bli trent av Jevgenij Ter-Avanesov. Et halvt år etter flyttingen til Moskva deltok han i junior-EM 2007.

Karriere
--------

Ved junior-EM 2007 i Hengelo i Nederland vant han gull i tresteg. Han hadde bare 4. lengste hopp i kvalifiserinsrunden, med 16,03 meter, men nådde finalen med god margin. I finalen hoppet han 16,50, og slo med det både Ilja Jefremov og Dzmitry Platnitski med én cm. Vinteren 2008 satte han ny personlig rekord med 16,86 meter.

Han deltok ved EM i friidrett 2010 i Barcelona, der han kom på sjetteplass med 16,78 i finalen. 

I 2012 deltok han ved VM i friidrett innendørs i Istanbul. Her fikk han tredje lengste hopp både i kvalifiseringen (17,04) og finalen (17,36), og fikk med det bronse. Lengden 17,36 var også ny personlig rekord innendørs. Will Claye vant gullet, med 17,70 i finalen.

Dopingskandale
--------------

Adams ble utstengt i fire år fra friidrett etter å ha blitt funnet skyldig i doping av Den internasjonale voldgiftsretten for sport 31. januar 2019. Kjennelsen annulerer også alle resultater Adams oppnådd fra 16. juli 2012 til 14. september 2014.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 208762, oppført som Lyukman Adams[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  (ru) RG.ru - intervju med Adams, besøkt 29. mai 2012.
3. ↑  (en) European Athletics - *19th European Athletics Junior Championships*, besøkt 29. mai 2012.
4. ↑  «Russia's Ivan Ukhov set to be stripped of Olympic high jump gold». *Athletics Weekly* **(engelsk)**. 1. februar 2019. Besøkt 1. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ljukman Adams – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ljukman Adams – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ljukman Adams – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ljukman Adams – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ljukman Adams – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Ljukman Adams – Diamond League Rediger på Wikidata

* (en) Ljukman Adams – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Ravensbourne, litt nord for enden av Ravensbourne Avenue, utsyn sørover.
**Ravensbourne** er en bielv til Themsen i det sørlige London, der den renner gjennom bydelene Bromley, Greenwich og Lewisham. Den er omkring 17,5 km lang, og tar opp vann fra et område fra 180 km².

Elven har sitt utspring ved Caesar's Well i Keston, omkring tre km sør for Bromley. Den renner først nordover, og det første stykket går gjennom allmenninger, inkludert Hayes Common og Bromley Common. Den når så utkanten av Bromley. Etter dette går den tildels i underjordiske kanaler.

Ved Catford renner Pool inn i Ravensbourne, og litt senere møter den også Quaggy og flere mindre bekker. Det siste stykket påvirkes elven av tidevann; denne delen kalles også Deptford Creek. Ravensbourne renner inn i Themsen ved Greenwich Reach nordøst for Deptford.

Historie
--------

*Domesday Book* nedtegnet elleve kornmøller langs Ravensbourne på 1000-tallet. John Evelyn fra London, kjent for sine dagbøker, kjøpte fra Beecher-familien en av disse møllene, Brookmills, i 1668 for å male opp fargepigmenter. Den ble senere benyttet av selskapet Kent Waterworks og ble til sist revet på 1850-tallet.

17. juni 1479 stod slaget ved Deptford Bridge mellom korniske opprørere og kongelige styrker. Slaget endte i fullstendig nederlag for opprørerne, og dermed slutten på det korniske opprøret.

Fra det 16. århundre holdt mange mindre skipsbyggerier til langs elven på grunn av nærheten til marineverftet Henrik VIII opprettet i Deptford. Elizabeth I adlet Francis Drake ombord på «Golden Hind» på Deptford Creek da han i 1580 kom tilbake fra sin jordomseiling. Skipet lå på elven inntil det brøt sammen. Marineverftet ble nedlagt i 1869.

Det lå tidligere en stor kraftstasjon ved elven; denne er nå revet og i 2000-årene begynte en nyutvikling av området utenfor Deptford.

Referanser
----------

1. ↑  «London's Lesser Known Rivers - The Ravensbourne», *London's Lost Rivers*
2. ↑  Lowe, Jennifer (November 1999): «Former Water Works, Deals Gateway, Deptford: An Archaeological Desk-Based Assessment for St James Homes Ltd»[*død lenke*] (PDF). *Thames Valley Archaeological Services*

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Ravensbourne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Riteministeriet** (forenklet kinesisk: 礼部; tradisjonell kinesisk: 禮部; pinyin: **Lǐ Bù**, mandsjuisk: *Dorolon i jurgan*) var et av de kinesiske tre departmenter og seks ministrier som fantes fra Tangdynastiets tid (618-907) og helt frem til Xinhairevolusjonen i 1911 sryrtet det keiserlige Kina. Før det ble organisert var dets oppgaver fordelt på forskljellge embeder, som for eksempel storheroldens embede. Under Songdynastiet (960-1279) var dets funksjoner midlertidig overdratt til Det keiserlige sekretariat.

Primærfunksjoner
----------------

* Styret av statens konfuciansk betingede anliggender, som keiserlige hoffseremonier og rituelle offerhandlinger.
* Visse saker som relaterte til buddhistiske og taoistiske prester, som deres statsregistrering.
* Styret av det keiserlige eksaminasjonssystem.
* Utenrikssaker innen opprettelsen av Zongli Yamen i 1861.

I Qing-tiden
------------

Under Qing-dynastiet var Riteministeriet en av de viktigste deler av det keiserlige regjeringsapparat. 

Det var ansvarlig for alle protokollære anliggender ved keiserhoffet. Det omfattet de tidsbestemte tilbedelsesforpliktelser keiseren hadde i egenskap av «Himmelens sønn» (Tiānzǐ, 天子), med ofringer til forfedrene og forskjellige guder. Disse ofringene skulle finne sted ved de dertil bestemte templer i Beijing, både utenfor og i Den forbudte by, og meget seremoniell var knyttet til dem. De forutsatte at kalendersystemet fungerte og var korrekt – derfor hadde Ritestyret også overoppsyn med det keiserlige astronomibyrå. 

Ritestyret hadde også ansvaret for de besøkende sendemenn fra tributtnasjonene til keiserhoffet. Etter hvert som også ikke tributtbærende sendeferder og legasjoner kom til, fikk Ritestyret tildels en rolle som et utenriksministerium, skjønt disse funksjonene fra 1860 av ble tillagt det understilte embedet Zongli Yamen, som bestod nesten frem til Qing-dynastiets slutt og i 1901 ble erstattet med et utenriksministerium av mer vestlig type. 

Den kinesiske form for høviskhet og samfunnsorden (lǐ, 禮), som det var undervist av Konfucius, var en viktig del av den nasjonale embedsmannsutdannelse. Det var også Ritestyret som hadde ansvar for oppsynet med de keiserlige embedsmannseksamener på lokalt og provinsialt nivå, og avviklingen av denne eksamenen på det nasjonale toppnivå.

Litteratur
----------

* Michael Loewe: *Das China der Kaiser: die historischen Grundlagen des modernen China*, Neff-Verlag, Wien/Berlin 1966, s. 184ff.