recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norges Makrellag** var en fiskeriorganisasjon som ble stiftet 19. januar 1939 i Kristiansand, og opparbeidet enerett til å omsette makrell visse deler av året. Fisket var særlig utbredt i Skagerrak og Nordsjøen, og midt på 1950-tallet lå avdelingskontorene i Haugesund, Langesund og Fredrikstad i tillegg til hovedkontoret i Kristiansand, som sentrum for fire store mottaksdistrikter.

Norges Råfisklag ble stiftet allerede i 1938, samme år som Norge fikk en midlertidig råfisklov. Etter den endelige Lov om omsetning av råfisk av 14. desember 1951 (Råfiskloven), ble det i 1955 utstedt resolusjon som ga Norges Makrellag S/L enerett på omsetning, tilvirkning og eksport av makrell i perioden 15. april - 31. oktober.

Senere ble Norges Makrellag Eiendom etablert, det er en virksomhet som fortsatt (2014) støtter opp om makrellfisket logistisk.

I 1989 ble Norges Makrellag, Noregs Sildesalslag og Feitsildfiskernes Salgslag (1948) slått sammen til Norges Sildesalgslag, som dermed representerer omsetningsleddet for all pelagisk fiske i Norge. Dette fisket har fortsatt sitt tyngdepunkt i Skagerrak og Nordsjøen, men trekker også gradvis nordover.

Referanser
----------

1. ↑  Fiskernes lovbeskyttede salgsorganisasjoner Arkivert 22. februar 2014 hos Wayback Machine. - Fiskeridirektoratets Småskrifter nr 3. 1956, side 31.
**Jerusalem** er et svensk kristent hardrockband fra 1975. De var pionerer innen kristen-hardrock, ikke bare i Sverige, men også utover landets grenser. De var fra starten store i det kristne ungdomsmiljøet i Norge, på grunn av sin banebrytende musikkstil. 

Ulf Christiansson («Uffe») har hele tiden vært frontfigur og har skrevet de fleste av låtene. Han er gitarist og sanger. De andre bandmedlemmene har blitt byttet ut opp gjennom årene. Bandet består av gitar, bass, keyboard og slagverk.

Bandhistorie
------------

Det første albumet kom i 1978, og vakte stor oppmerksomhet. Rock var nytt innen kristen musikk. Flere av låtene er blitt klassikere, som *Noa* og *Pappa, vem har gjort*. På det neste albumet *Volym 2* var balladen *Jag vill ge dig en blomma*. I 1981 kom albumet *Krigsman*, med flere av låtene som senere har blitt en del av det obligatoriske reporteoaret på bandets konserter: *Ständig förändring*, *It's mad*, *Moderne man* og *Sodom*. Det neste albumet *Vi kan inte stoppas* var mer kommersielt. Bandet var nå inne i sin mest aktive periode, med turneer både i USA og Europa. Flere album ble utgitt både i svenskspråkige og engelskspråkige utgaver. I 1985 kom live-albumet *In His Majesty's Service – Live in USA*, med låtene *Warrior* og *Can't stop us now*. Bandet hadde en pause på midten av 1980-tallet, der de gikk på bibelskolen hos menigheten Livets Ord i Uppsala. 

De seneste årene har gruppen opptred sporadisk. Bandet har hatt ulike medlemmer. I 2006 feiret gruppen sitt 30-årsjubileum med tre konserter, der bandets ulike medlemmer deltok. I samme anledning ble det utgitt to samleplater, *Tretti* och *Greatest hits* og én DVD.

Diskografi
----------

### Studioalbum

* 1978 – *Jerusalem (Volym 1)*
* 1980 – *Volym 2*
* 1981 – *Krigsman*
* 1983 – *Vi kan inte stoppas*
* 1987 – *Dancing on the Head of the Serpent*
* 1994 – *Prophet*
* 1996 – *Volym tre*
* 1997 – *Volüm fyra*

### Samleplater/Livealbum

* 1985 – *In His Majesty's Service - Live in USA*
* 1988 – *10 Years After*
* 1993 – *Klassiker 1*
* 1993 – *Klassiker 2*
* 1995 – *Klassiker 3*
* 1998 – *På Ren Svenska (Live)*
* 2006 – *Tretti*
* 2006 – *Greatest Hits*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Jerusalem (band) på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jerusalem (band) på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jerusalem (band) på Songkick Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Stavangergata** (1-43, 36-46B) er en gate i Oslo i bydel Sagene. Den går fra øvre del av Nordre Gravlund i krysset Uelands gate/Jutulveien til Lisa Kristoffersens plass.

Langs gaten ligger blant annet Voldsløkka Stadion, Hjemmets Kolonihager – med gateadresse Sarpsborggata – og Margarinfabrikken Norge. 

Noen av nødboligene i Stavangergata som sto til utpå 1930-tallet. Foto: Ukjent/Oslo byarkiv 
På begynnelsen av 1900-tallet var gaten dominert av små, lave trehus reist som nødboliger etter initiativ av Sofus Arctander, som også var en av initiativtakerne til Arctanderbyen. Brakkene i Stavangergata gikk under navnet Arctanderbrakkene og sto frem til cirka 1936.

Om man starter fra rundkjøringen hvor Jutulveien, Uelandsgate og Stavangergata møtes ligger Voldsløkka borettslag på høyre side. Nummer 1-5 hører til Stavangergata. Oppover på
venstre side ligger Voldsløkka hele strekningen med Voldsløkka Stadion et stykke opp. Rett bak Voldsløkka borettslag kommer Kongsvingergata inn fra høyre, deretter følger 
Hjemmets Kolonihager og Sarpsborggata. 

På en liten bakke på høyre side ligger fire blokker på syv og åtte etasjer, to av dem
har adresse til Stavangergata - nummer 23 og 25. Blokkene er reist på tomten etter Bjølsen gård; Bjølsen Søndre og Bjølsen Nordre, dagens Bjølsenparken tilhørte gården. Begge ble revet i 1971. Opprinnelig var blokkene for ansatte ved Ullevål sykehus.

På samme side ligger Bjølsen borettslag med nummer 29-41 og gatekunst prosjektet "Bjølsenveggen" inn mot Holmestrandgata. På den andre siden 
Margarinfabrikken barnehage i det tidligere fabrikklokalet til Margarinfabrikken Norge. 

Nummer 44 er en OBOS-blokk i mur fra 1949, opprinnelig reist som Bussførernes Borettslag. I første etasje var det fra 1950 Samvirkelagsbutikk. Nummer 46 er også en blokk, den sto
ferdig i 1955 og var reist som en hybelblokk. Bygningen har en åpning i midten med
gjennomgang til/fra Lisa Kristoffersens plass/Voldsløkka. Bjølsen Kafé drevet av samvirkelaget hadde drift i første etasje fra 1956.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Stavangergata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 533. ISBN 978-82-573-1760-7.
* Carl-Jon Buraas: Om gården Bjølsen, Oslo 2007, bl.a.side 128-132

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Norges Røde Kors Fortjenstmedalje** er en medalje innstiftet i 23. november 1951 av Norges Røde Kors. Medaljen tildeles personer som har ytt en langvarig og betydningsfull innsats for Norges Røde Kors. Den er én av tre medaljer i Norges Røde Kors, de andre er Norges Røde Kors Hederstegn og Norges Røde Kors Hjelpekorps Fortjenstmedalje.

Utforming
---------

Norges Røde Kors Fortjenstmedalje er gjort i sølv med emalje. Den er rund og har en diameter på 31 mm. Avers har en hvitemaljert midtmedaljong med rødemaljert likearmet kors, et såkalt gresk kors. Medaljongen er omgitt av omskriften «NORGES + RØDE + KORS +». Reversen har en laurbærkrans, men er også kjent med slett revers.

Medaljen er opphengt i et hvitt bånd med en rød midtstripe.

Medaljen er produsert av Oslo-firmaet J. Tostrup.

Mottagere
---------

Inntil 1991 var Norges Røde Kors Fortjenstmedalje tildelt omkring 560 personer.

Se også
-------

* Norges Røde Kors minnemedalje 1945

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Nils Petter Helgerød: «Norges Røde Kors-medaljer», i *NNF-nytt. Meddelelser fra Norsk Numismatisk Forening*, nr. 2, 1991, s. 68–70.
2. ↑  Statutter for Norges Røde Kors' æresbevisninger Arkivert 17. november 2015 hos Wayback Machine. Norges Røde Kors. Lest 16. august 2015.
3. 1 2  Harald Hallberg: *Norske dekorasjoner. Tildelt med bånd til å bæres på uniform eller sivilt antrekk*, Ålgård: Dreyer bok, 2012, s. 375–376.
**St. Svithuns skrin** var relikvieskrinene til St. Svithun i Winchester og Stavanger domkirke.

St. Svithuns skrin i Winchester
-------------------------------

Da Svithun av Winchester døde den 2. juli i år 862 ble han begravet ved katedralen i Winchester. Da en ny kirke ble reist hundre år senere, fikk hans jordiske levninger plass i et gyllent skrin 15. juli 971, og pilegrimer strømmet til Winchester for å be om sankt Svithun forbønn. I år 1093 ble det gylne skrinet overført til den katedralen som ble innviet det året. Dette skrinet ble ødelagt under den engelske reformasjonen.

St. Svithuns skrin i Stavanger
------------------------------

Stavanger domkirke ble påbegynt omkring år 1100 og ferdigbygget omkring år 1150. Domkirken hadde et armbein fra biskop Svithun som trolig lå i et skrin på høyalteret.[1] Det er ikke kilder til hvem kirken opprinnelig ble vigslet til, men noen mener at det kan ha vært til treenigheten og andre sankt Svithun. Fra 1200-tallet og framover til reformasjonen var Svithun den viktigste helgenen.

Muligens fikk kirken armbeinet da den ble innviet. Vi kjenner bare til at sankt Svithuns helgenskrin i Winchester ble åpnet i kong Knut den mektiges tid, og siden i 1086 og 1150.[2] Hvilket tidspunkt armbeinet ble tatt ut av helgenskrin og brakt til Stavanger kan en i dag bare gjette seg til. Det finnes ikke skriftlige kilder som knyttet sankt Svithun til Stavanger før i 1204.[3] Christopher Hohler mente i 1965 at relikvien må kommet til Stavanger før 1066, Elbjørg Haug mente i 2005 det var i kong Knuts kongeperiode og Knut Helle mente i 2008 at det kunne være så sent som i 1150. Har relikvien kommet før år 1100 har den trolig tilhørt den trekirken som sto der Domkirken står nå.

Reformasjonen i 1537 førte til at mange gjenstander, relikvier og inventar med katolsk tilknytning ble ødelagt. St.Svithuns skrin ble trolig smeltet om i København.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum bind IV nummer 1074 - Diplomatarium Norvegicum (volumes I-XXI), og i oversettelse hos Jørgensen Torstein og Gastone Seletnich: "Brev til paven, norske forbindelser med den hellige stol i senmiddelalderen", Stavanger, 1999, side 64-65.
2. ↑  Haug, Eldbjørg (redaktør): "Utstein kloster – og Klosterøyas historie". Rennesøy: Stiftelsen Utstein kloster, 2005, side 119, jamfør også Helle Knut: "Stavanger by og Utstein kloster", Historisk Tidsskrift, 2008.
3. ↑  Hohler Christopher: "Remarks on the early catherdral of Stavanger an related buildings", Årbok Universitetets Oldsakssamling, Oslo, 1963-1964. Med sammendrag av Erla Hohler.
**Marcus Fraser** (født 26. juli 1978) er en australsk profesjonell golfspiller på Europatouren, der han har vunnet tre turneringer, og PGA Tour of Australasia.

Karriere
--------

Han avsluttet sin amatørkarriere med deltakelse i lagturneringen Eisenhower Trophy i 2002, der han hadde beste individuelle score, før han ble profesjonell samme år. Han spilte sesongen 2002 på Challenge-touren. I 2003 vant han tre turneringer på en måned på denne touren, deriblant BMW Russian Open, som også telte som seier på Europatouren. Med denne seiren fikk han også spillerett på Europatouren fra sesongen 2004.

Meritter
--------

### Seire på Europatouren

* 2013 Maybank Championship Malaysia
* 2010 Ballantine's Championship
* 2003 BMW Russian Open

### Seire på Challenge Tour

* 2003 Nykredit Danish Open, Talma Finnish Challenge, BMW Russian Open

Lagturneringer:
Som amatør: Eisenhower Trophy 2002 (individuell seier)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marcus Fraser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marcus Fraser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Marcus Fraser – Australian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Marcus Fraser – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Marcus Fraser – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Marcus Fraser – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
Denarius of Marcus Ulpius Nerva Traianus Obverse*For Augustus' nevø med samme navn, se her*

---

**Marcus Claudius Marcellus** (født ca. 268, død 208 f.Kr.) var en av Romas generaler under den andre punerkrig og erobrer av Syrakus.

Han ble valgt til konsul i 222 med Gnaeus Cornelius Scipio Calvus (onkel til Scipio Africanus), og førte en krig mot de insubriske gallerne og vant *spolia opima*, den største æren en romer kunne oppnå, ved å drepe deres høvding Viridomarus i tvekamp. Dette var tredje og siste gang at *spolia opima* ble delt ut.

Under punerkrigene tjente han først mot Hamilcar Barca på Sicilia. Etter nederlaget ved Cannae i 216, tok han kommandoen over restene av hæren ved Cariusium, og selv om han ikke var i stand til å hindre Capua i å gå over til Hannibal, reddet han Nola og det sørlige Campania.

Han var på Sicilia i 214 som konsul under opprøret til Syrakus. Han stormet Leontini og beleiret Syrakus, men Arkimedes' evner slo tilbake angrepene hans fra sjøen. Etter to års beleiring tvang han seg gradvis inn i byen og tok den foran sterke karthagenske forsterkninger. Ifølge Plutark dro Marcellus fordel av en dårlig voktet befestning som han hadde sett under diplomatiske forhandlinger og erobret byen. Ifølge Plutark ønsket han å spare syrakusernes liv, men han kunne ikke forhindre at byen ble plyndret av hans soldater. Et resultat av dette var drapet på Arkimedes. Andre kilder sier at Marcellus sparte livene til byens innbyggere, men tok med seg deres kunstskatter til Roma, det første tilfellet av en praksis som etterpå ble vanlig.

Han ble igjen konsul i 210 og tok Salapia i Puglia som hadde gått over til Hannibal, ved hjelp av romere der og drepte den numidiske garnisonsprokonsulen i 209. Han angrep Hannibal nær Venusia, og etter et desperat slag trakk han seg tilbake til Salapia. Han ble anklaget for dårlig lederskap, og måtte forlate arméen for å forsvare seg i Roma.

I sin siste konsulperiode (208 ble han og hans kollega uventet angrepet nær Venus. Marcellus ble drept. Hans suksess har blitt overdrevet av Titus Livius, men navnet som ble gitt ham, «*Romas sverd*», var velfortjent.

Eksterne lenker
---------------

* Plutarks *Marcellus' liv* Arkivert 6. februar 2005 hos Wayback Machine. – på engelsk
* Polybios' Histories – på engelsk


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjengere:**Gaius Flaminius****Publius Furius Sp.f. Philus** | **Romersk konsul**(222 f.Kr.)*Medkonsul:  Gnaeus Cornelius Scipio Calvus* | Etterfølgere:**Publius Cornelius Cn.f. Scipio Asina****Marcus Minucius Rufus** |
| Forgjengere:**Publius Sulpicius Galba Maximus****Gnaeus Fulvius Centunalus Maximus** | **Romersk konsul**(210 f.Kr.)*Medkonsul:  Marcus Valerius Laevinus* | Etterfølgere:**Fabius Maximus****Quintus Fulvius Flaccus** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Stein Kiran** (født 31. august 1954, død 21. november 2020) var en norsk skuespiller og teaterinstruktør.

Kiran var ansatt som dukkespiller ved Oslo Nye Teater fra 1979 og medvirket i en rekke produksjoner. I en periode var han også dukketeatrets kunstneriske leder.

Kiran regisserte blant annet *Brødrene Løvehjerte*, og sto bak dramatisering og regi på suksessoppsetningene *Jul med Prøysen og snekker Andersen*, *Albert Åberg* og *Høyt og lavt med Albert Åberg*.

Stein Kiran hadde også engasjementer som skuespiller og instruktør ved Riksteatret, Det norske teatret, Rogaland Teater og Hordaland Teater. Fra starten i 1985 og frem til 1999 var han dessuten instruktør for Bærum Barneteater.

Stein Kiran var sønn av kringkastingsmannen og forfatteren Hartvig Kiran og oversetteren Anna Karin Kiran, og bror til NRK-medarbeideren Yngvil Kiran.[]

Referanser
----------

1. ↑   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Anna Bache-Wiig og Ane Dahl Torp (26. november 2020). «– Når vi hørte Steins karakteristiske snorkelatter der ute i mørket, visste vi at vi var på rett vei..». *www.aftenposten.no*. Besøkt 26. november 2020. «Det var med stort vemod vi mottok nyheten om at skuespilleren, dramatikeren og regissøren Stein Kiran døde 21. november, 66 år gammel.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stein Kiran på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Stein Kiran hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) Stein Kiran hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Stein Kiran på Rockipedia Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Årets Læringshelt** er en pris som deles ut hvert år i forbindelse med Læringsdagene for voksne. Prisen tildeles en person som, på tross av ulike hindringer, gjennom sin læring som voksen har endret sin livssituasjon. Prisen ble delt ut første gang i 2003. Juryen oppnevnes hvert år av arbeidsutvalget i Læringsdagene for voksne og består av representanter for Vox, Utdanningsdirektoratet og studieforbund. Prisen består av en sjekk på kr 10 000,- og et diplom.

Statutter
---------

### Formål

Prisen Årets læringshelt har som formål å verdsette en person som i voksen alder
har endret sin livssituasjon ved å ta utdanning og opplæring og som gjennom dette
også har inspirert og motivert andre til å gjøre det samme.
Prisen skal bidra til å gjøre feltet voksnes læring kjent og fokusere på alles mulighet
til å endre sitt liv gjennom egen læring.

### Kriterier

Prisen tildeles personer som har brukt utdanning og læring for å komme seg videre i
livet, og som har klart det, tross ulike hindringer i livsløpet. Disse hindringene kan ha
vært basert på alder, kjønn, fysisk eller psykisk funksjonshemming, mangelfull
grunnutdanning eller sosiale eller kulturelle forhold. Utdanningen som har ført til en dokumentert ny livssituasjon kan ha vært kort eller
lang, formell eller ikke-formell, teoretisk og/eller praktisk.

Mottakere
---------

* 2003: Jan Helge Svendsen
* 2004: Baksho Sunder
* 2005: Fredrik Bjørkmann Johansen
* 2006: Ingrid P. Akselsen
* 2007: Zaynab Mohammed Zadeh
* 2008: Rita Rolandsen
* 2009: Ali Abdulhakim Qorane
* 2010: Leif Einar Husebæk

Referanser
----------

Læringsdagenes nettside om Årets Læringshelt
Statutter for prisen[*død lenke*] (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* TV2 God morgen Norge 10/10-2008 Livets seier har jeg vunnet
* Glåmdalen, 28/10-2010: Årets læringshelt[*død lenke*]
***The Sun*** var en dagsavis som ble publisert i New York fra 1833 og fram til 1950. Avisen ble oppfattet som en seriøs avis på lik linje med byen to andre aviser, the *The New York Times* og *New York Herald Tribune*. The Sun var den mest politisk konservative av disse.

Historie
--------

***The Sun*** begynte å publisere 3. september, 1833 i New York, som en morgenavis, med Benjamin Day som redaktør og slagordet "It Shines for All". En kveldsutgave ble lansert i 1887. Frank Munsey kjøpte i 1916 begge avisene og fusjonerte *Evening Sun* med *New York Press*. Morgenuvgaven av *The Sun* var en tid fusjonert med Munsey's *New York Herald* som *The Sun and New York Herald*, men i 1920 ble de separert igjen. Avisen eksisterte fram til 4. januar 1950, når den fusjonerte med *New York World-Telegram* til en nu avis kalt *New York World-Telegram and Sun*. I 1966, ble denne avisen igjen fusjonert med *New York World Journal Tribune*.

Referanser
----------

1. ↑  «Sun's Centary». *Time (magazine)*. 11. september 1933. Arkivert fra originalen 20. januar 2008. Besøkt 15. juli 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** ISSN
 |
**Løten prestegård** ligger nord for Løten kirke. Både kirke og prestegård har vært på stedet siden middelalderen. Den tidligere prestegården brant ned til grunnen i 1705, og dagens anlegg er fra etter dette. I 1732 bestod prestegårdanlegget av våningshus, borgstue, drengestue, bryggerhus, melkekammer samt et bolighus til, og det var formodentlig en låve på stedet.

Våningshus fra 1705, siden drengestue og forpakterbolig. Gjenoppført på Hedmarksmuseet. Foto: Jensens 
Det er imidlertid gjort om adskillig på gårdsanlegget etter dette. En gang i perioden 1796–1814 ble det oppført nytt våningshus. Våningshuset fra 1705 ble gjort om til drengestue, og fra 1879 var den forpakterbolig. Den er siden tatt ned og flyttet til Hedmarksmuseet. Etter at ny prest kom til stedet i 1919, ble flere bygninger (deriblant låven, stallåven, fjøset og grisehuset) revet, og det ble oppført ny forpakterbolig. Hovedbygningen er i dag fredet.

Gårdsdriften er bortforpaktet og ikke en del av prestens virksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  Denne fremstillingen bygger på skildringen hos Løten kommune. Opplysningsvesenets fond opererer med en noe avvikende historikk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Løten prestegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Opplysningsvesenets fond
* (no) Løten kommune Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine.
* «Løten prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Satellittbilde av Freetownhalvøya og de nordlige Løvefjellene.
**Løvefjellene** (engelsk: *Lion Mountains*, *Lioness Mountains*, *Peninsula Mountains*; opprinnelig portugisisk: *Serra Lyoa* eller *Sierra Lyoa*) er en fjellkjede i Sierra Leone. Fjellkjeden er om lag 30 kilometer lang, og ligger på Freetownhalvøya eller Sierra Leone-halvøya ved Atlanterhavet sørøst for hovedstaden Freetown. Fjellene er del av *Western Area Forest Reserve*, et skogreservat med jaktforbud opprettet i 1916.

Løvefjellene ligger isolert ved kysten av Atlanterhavet, og er omgitt av hav og et lavlandsbelte i alle retninger. Ca. 200 kilometer innover i landet begynner terrenget å heve seg opp til Guineahøylandet, som er de nærmeste fjellene. For de tidlige sjøfarende var fjellkjeden iøynefallende, ettersom det er de eneste kystfjell av noe betydning mellom Marokko og Kamerun.

Republikken Sierra Leone har fått sitt navn fra fjellkjeden. Den portugisiske oppdageren Pedro de Sintra ga i 1462 fjellene navnet *Serra Leoa* (Løvinnefjellene). Senere rådspurte italienske kartografer den italienske oppdagelsesreisende Alvise Cadamosto om navnet på fjellene. Han refererte til *Serra Leoa* på sitt morsmål, og siden har det italienske navnet *Sierra Leone* blitt brukt om landet.

Referanser
----------

1. ↑  Geography of the Sierra Leone Arkivert 2. august 2017 hos Wayback Machine. *MyTravelphoto*
2. ↑  «5 Things to Know About Sierra Leone - Reign Ministries». *Reign Ministries* **(engelsk)**. 6. januar 2017. Arkivert fra originalen 26. mars 2020. Besøkt 2. august 2017.
Fantasifullt stikk fra 1800-tallet
**Porta Trigemina** var en av hovedbyportene gjennom Serviusmuren i Roma i klassisk romersk tid.

Den eksisterer ikke lengre, men den er blitt flittig nevnt av eldre forfattere. Den anses å ha stått mellom den nordlige delen av Aventinen og Tiberen nær Forum Boarium. Noen knytter den til funnet av en 3,30 meter bred bue av tuff, utgravd 40 meter sør for dagens kirke Santa Maria in Cosmedin.

Det antas at dens navn skyldes at den hadde tre portganger på grunn av den stri trafikken fra Ostia på Via Ostiensis. 
Trigemina betyr trilling. Men ettersom en slik konstruksjon ikke er sikret ved noen funn fra før Sullas tid, mener en alternativ hypotese at den i augusteisk tid ble fornyet slik at den bestod av tre porter satt etter hverandre.

Porten var kjent for horden av tiggere som samlet seg utenfor.

Referanser
----------

1. ↑  Webside for museet Mura Roma (på italiensk).

Eksterne lenker
---------------

* Information om Porta Trigemina fra LacusCurtius' nettside.
* Porta Trigemina på italiensk
* Porta Trigemina II på italiensk
Timm Collegiate
**Timm Collegiate** var en serie amerikanskbygde toseters småfly produsert på slutten av 1920-tallet av Timm Aircraft.

Design og utvikling
-------------------

Serien hadde parasoll-vinger, med fast understellet og halehjul. De seks eksemplarer som ble bygget mellom 1928 og 1930 ble utstyrt med et utvalg av motorer på mellom 90 og 185 Hk. I løpet av flyenes levetid ble flere bygget om med forskjellige motorer.

Operativ historie
-----------------

I løpet av sin operative levetid ble flere av de seks Collegiate utstyrt med erstatnings-motorer, noe som ga opphav til nye betegnelser. Fyene ble stort sett brukt av private både før og etter andre verdenskrig. I 1930 satte den den første Collegiate, M-150  «City of Los Angeles» utholdenhetstekord, fløy i 378 timer tilsvarende 27 677 Km over Rosamond Dry Lake i California.

De amerikanske luftfartøyregister hadde registrert to overlevende luftdyktige eksemplarer i august 2009. En var brukt av en privat eier i California. Den andre var eiet av Albert I. Stix og står på utstillining i Historic Aircraft Resturation Museum (HARM) på Dauster Field, Creve Coeur i nærheten av St. Louis Missouri.To andre eksempler er lagret i en privat samling i Springfield, Oregon.
***Timecode*** er en amerikansk eksperimentell film fra 2000, regissert av Mike Figgis.

Filmen har ikke høstet særlig god kritikk, men har fått oppmerksomhet på grunn av at den er filmet i bare én tagning og at skjermen er delt i fire deler under hele filmen.

Handling
--------

Handlingen er lagt til nåtid i et filmproduksjonsselskap i Los Angeles.

Velstående Lauren (Jeanne Tripplehorn) sitter i limousinen sin. Hun har festet en mikrofon til sin lesbiske kjæreste Rose (Salma Hayek), som hun hører på. Rose skal møte Hollywood-produsenten Alex Green (Stellan Skarsgård), og det ender med at de har sex sammen.

Alex' kone kommer inn på kontoret til ektemannen og forteller at hun vil skilles. Deretter drar hun hjem sammen med en kokainavhengig skuespillerinne, og dette fører antagelig til at de også har sex.

Alex drikker, har lyst til å slutte i arbeidet og avviser at Rose kan få en filmrolle. En filmregissør oppdager Rose og bestemmer seg for å bruke henne i sin neste film. Rose blir beigeistret og ringer kjæresten Lauren. Sjalusien tar dermed over.

Fakta
-----

### Stil

Filmen er satt sammen av fire 90 minutters lange opptak som ble filmet samtidig av fire ulike kameramenn. Skjermen er delt i fire deler, og de fire opptakene vises samtidig.

### Innspilling

Filmen måtte spilles inn hele 15 ganger før filmskaperne ble fornøyde. Av disse 15 innspillingene plukket regissøren ut én som skulle redigerers til den ferdige filmen. Denne versjonen ble spilt inn 19. november 1999 klokken 3.00 pm og sluttet én og en halvtime senere.

### Lyd

Dialogen i filmen er for det meste improvisert, og lyden er mikset slik at kun én av de fire sekvensene dominerer lydsporet om gangen. Lyden skifter siden fra bilde til bilde etter hvor den mest vesentlige handlingen foregår.

Skuespillere
------------

* Xander Berkeley som Evan Wantz
* Golden Brooks som Onyx Richardson
* Saffron Burrows som Emma Green
* Viveka Davis som Victoria Cohen
* Richard Edson som Lester Moore
* Salma Hayek som Rose
* Glenne Headly som Dava Adair.
* Kyle MacLachlan som Bunny Drysdale
* Mía Maestro som Ana Pauls
* Leslie Mann som Cherine
* Suzy Nakamura som Connie Ling
* Alessandro Nivola som Joey Z
* Zuleikha Robinson som Lester Moore's assistent.
* Julian Sands som Quentin
* Stellan Skarsgård som Alex Green
* Jeanne Tripplehorn som Lauren
* Steven Weber som Darren

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Timecode* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Timecode* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Timecode* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Timecode* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Timecode* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Timecode* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Timecode* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Timecode* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Timecode* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Timecode* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Thomas Ness** (født 17. november 1966) er en norsk møbel/interiørarkitekt MNIL fra Årøysund på Nøtterøy som nå er bosatt i Oslo. Ness er utdannet ved Kunsthøgskolen i Oslo.

Ness driver sitt eget interiørdesignfirma, Radius design a/s. Han har i løpet av 2000-tallet utviklet seg til å bli en av landets ledende og mest kjente interiørarkitekter. Ness deltok i tre interiørprosjekter i tilknytning til programmet Lyst: Bolig på TVNorge i 2004.

Ness' design har i særlig grad gjort seg gjeldende i restaurantbransjen, der han blant annet har hatt et omfattende samarbeid med eiendomsinvestoren Christian Ringnes og restaurantmagnaten Bjørn Tore Furset. Ness har hatt ansvaret for, og selv designet, store deler av interiøret i den nye Ekebergrestauranten, interiøret i restauranten i det nye operahuset i Oslo, samt møbeldesignet på Bølgen & Moi Briskeby. I tillegg har Ness stått bak interiøret i restauranter som *Lofoten*, *Matfinken* og *Havsmak* i Oslo. Et annet viktig prosjekt for Ness har vært interiøret på nye Frogner kino.

Utmerkelser
-----------

* Norges kunstnerråds arbeidsstipend for yngre/nyetablerte kunstnere.
* Norges kunstnerråds etableringstipend for nyetablerte.
* Norsk forms pris for unge formgivere 2002.

Eksterne lenker
---------------

* Radius Design
* Designer operainteriør[*død lenke*]
* Ekebergrestauranten opp av asken[*død lenke*]
* Nye Ekebergrestauranten[*død lenke*]
**Seriesamlerklubben** ble startet i 1986 og er en av de eldste tegneserieklubber i Norge. Klubben ble startet av Semic og gir ut tegneserier av humoristisk art, fra kjente klassikere til nyere serier. Fra 1997 tok Egmont Serieforlaget over alle tegneseriene til Semic og videreførte også Seriesamlerklubben.

Klubben gir ut album i hardcover permer, der hver serie har sin farge, og ryggen på albumene beskriver innholdet. Serien er dermed godt egnet for bokhyllen. Et abonnement gir medlemmene 9 bokpakker i året. Hver bokpakke inneholder to bøker og medlemsbladet «Seriesamler´n».

Serier i klubben
----------------

Serien startet med titler som blant annet Lucky Luke, Sprint, Viggo, Tintin, Tommy & Tigern, Billy, Valhall og Spiralis. Etter at Hjemmet kjøpte Semic og ble til Egmont Serieforlaget, kom også serier som Asterix og Iznogood med i utvalget, samt titler som Bizarro, Helge, Joe Bar Team, Kid Paddle, Piray, Titeuf og Zits. Senere er også Disney-album kommet inn i klubben. 

Flere av seriene er siden starten i 1986 utgitt i sin helhet i Seriesamlerklubben. Noen av disse er Tintin, Tommy & Tigern, Spiralis, Valhall og Viggo. Serier som har vært med fra starten og som fortsatt ikke er komplettert er de største seriene, som Asterix, Lucky Luke og Sprint. Utgaver fra de tidligere år som er utgitt i sin helhet kan være vanskelig å få tak i.

### Seriesamler´n

Da klubben ble startet av Semic i 1986 var Tomas Algard redaktør for klubben. Han satt som redaktør helt til Semic solgte seg ut i 1997. Algard var også ansvarlig for medlemsbladet «**Seriesamler´n**». Med overtakelsen av Egmont Serieforlaget i 1997 ble medlemsbladet opprettholdt av den nye ansvarlige redaktøren John Berge, som overtok som redaktør for bladet i 1996. I perioden 1997 til 2007 var Egil Lyder redaktør for klubbens bokutgivelser. Fra høsten 2007 ble Haakon W. Isachsen redaktør.

Innholdet i Seriesamler´n er en presentasjon av neste bokpakke og en større reportasje fra tegneserieverden. Reportasjen kan være over et gitt tema, en tegneserieskaper, eller utdypning av en nyhet. I tillegg presenterer Seriesamler´n kommende tegneserieutgivelser av Egmont Serieforlaget, andre større tegneserieutgivelser og oversikt og reportasjer fra tegnefilmer, og tegneserier som blir spillefilmer. 

Seriesamler´n er selv blitt et samleobjekt.

### Liste over serier i klubben

Asterix | Billy | Bizarro | Blåjakkene | Disney-album | Edwards eventyrlige liv | Garfield | Helge | Hundeliv | Iznogood | Joe Bar Team | Kid Paddle | Largo Winch | Lille Sprint | Lucky Luke | Nemi | Ompa-Pa | Pappa & Pestus | Pelle og Proffen | Piray | Rattata | Rex Rudi | Spiralis | Sprint | Stripestreker | «Tegneserier 100 år» (jubileumsutgave) | Tintin | Titeuf | Tobben | Tommy & Tigern | Valhall | «Verdens beste tegneserier» (samleutgave) | Viggo | Zits

Kilder
------

* Serie.no, Egmonts nettbutikk om Seriesamlerklubben (kommersiell nettside)
* Privat nettside tegneserieentusiast Karl Johan Lien om Seriesamlerklubben

Portal: Tegneserier
Tåteflaske
Et spedbarn ved mating med tåteflaske
Et dyr (capreolus capreolus) mates med tåteflaske
En **tåteflaske** er en flaske med en festet spene på den øverste åpningen, som kan dies på og derfra drikkes direkte. Det brukes vanligvis til å mate spedbarn og små barn, eller hvis noen ikke (uten vanskeligheter) kan drikke fra en kopp, for å mate seg selv eller bli matet. Den kan også brukes til å mate ikke-menneskelige pattedyr.

Materialer
----------

Opprinnelig var tåteflasker som regel laget av glass. Over store deler av verden er hardplast i alle fall siden 1970-tallet blitt det vanligste materialet som brukes. Det anses som en fordel at tåteflasker er gjennomsiktige. De bør også være motstandsdyktige mot brudd.

Forskning har vist at tåteflasker gir fra seg mye mikroplast, som smitter over i væsken i beholderen. Mikroplast kan være skadelig for dyr og mennesker.

Anvendelsesområde
-----------------

Spesielt brukes tåteflasker til å mate morsmelkerstatning, utpresset morsmelk eller pediatrisk elektrolyttløsning.

Tåteflasker kan også brukes til å gi barn og dyr velling, når individets fordøyelsessystem er tilstrekkelig utviklet til å tåle annet enn melk. I Norge og i andre land har det vært vanlig å gi barn velling når de er rundt et halvt år gamle eller eldre, og hensikten har vært å gi spedbarnsmagen mer å fordøye slik at det tar lengre tid før barnet blir sultent og må mates på nytt. Noen forskningsresultater indikerer at mating med velling øker barnets risiko for å blil overvektig senere i livet.

Referanser
----------

1. ↑  «Langsom flaskemating». *Ammehjelpen*. 27. juli 2011. Besøkt 2. november 2021.
2. ↑  Kjørstad, Elise (28. oktober 2020). «Tåteflasker gir fra seg mye mikroplast». *forskning.no*. Besøkt 2. november 2021.
3. ↑  Stranden, Anne Lise (19. april 2014). «Velling til babyen øker risiko for senere overvekt». *forskning.no*. Besøkt 2. november 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Molde svømme- og livredningsklubb** (stiftet 25. mai 1934) er en svømmeklubb i Molde. 
Etter 1945 var klubben aktiv bare i kortere perioder før svømming i 1967 ble tatt opp igjen som idrettsgren 
av Molde friidrettslag, som dannet en svømmegruppe. I 1970 ble Molde friidrettslag slått sammen med IL Olymp og 
fikk navnet IL Molde Olymp. 27. november 1973 tar IL Molde Olymp svømmegruppe det gamle navnet 
Molde svømme- og livredningsklubb og fortsetter arbeidet for svømmeidretten i Molde og omegn som en selvstendig klubb.

MSLK er en bredde- og konkurranseklubb med hovedvekten av medlemmer i alderen 8 til 16 år. De har også en 
egen mastergruppe for voksne, tidligere aktive svømmere.

Meritter
--------

Kjente svømmere som kommer fra MSLK er Ole Fjørtoft, Øyvind Nyhus, Petter Ulvestad og Margrete Nyhus Ulvestad.

Flere av klubbens svømmere bidrar og har bidratt til Molde Undervannsklubb sine mange seire i
Champions Cup.

Referanser
----------

1. ↑  Dette Molde-laget er best i verden for niende gang!, Romsdals Budstikke.
2. ↑  I verdenstoppen under vann, NRK Møre og Romsdal.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Usatovokulturen**, 3500-3000 f.Kr. er en arkeologisk steinalderkultur ved Svartehavet mellom munningene av elvene Bug og Donau i dagens Romania, Moldavia og sørlige Ukraina.

Kulturen er betraktet som en hybrid med røtter i både Cernavodăkulturen og Cucuteni-kulturen, overlagt av inntrengende elementer fra den indoeuropeiske Kurgankulturen. Gjenstander av metall er knyttet til kontakter med fjerne Kaukasus.

Kulturen er sett på som en del av «Balkan-Donau-komplekset» som strakte seg fra Troja, Doanudalen opp til elven Elben. Det er mulig at Usatovokulturen kan ha spilt en betydelig rolle som mellomledd eller formilder mellom førindoeuropeisk og germanske språk. Innflytelsen til kulturen strakte seg opp til elven Dnestr og var en kjede av sosial interaksjon inn sørøstlige Polen av de siste århundrene av Trichterbecker-kulturen, og skaffet det medium hvor de førgermanske dialektene spredte seg over en større region.

Referanser
----------

1. ↑  Anthony, David W.: «A New Approach to Language and Archaeology: The Usatovo Culture and the Separation of Pre-Germanic», *Journal of Indo-European studies*, 2008, vol. 36, no1-2, ss. 1-51, ISSN 0092-2323

Litteratur
----------

* Mallory, J. P.: «Usatavo Culture», *Encyclopedia of Indo-European Culture*, Fitzroy Dearborn, 1997.
* Manzura, Igor: «The proto-bronze age cemetery at durankulak: A look from the east» (PDF), i Lolita Nikolova, John Fritz & Jude Higgins (red.): *Prehistoric Archaeology & Anthropological Theory and Education*. RPRP 6-7, 2005

Eksterne lenker
---------------

* Ukraine/Republic of Moldavia – Cernavodă I and Usatovo culture in the northwest Black Sea[*død lenke*], Deutsches Archäologisches Institut

Portal: Historie
**Lars Egil de Lange Kobberstad** (født 1962, bosatt i Asker) er en norsk næringslivsleder innen luftfart. Han er sjef for Luftfartstilsynet, med tittelen luftfartsdirektør. Han ble utnevnt til stillingen i statsråd 1. februar 2017.

Han var administrerende direktør i Widerøe fra 2008 til 2015, og han er styreleder i Norsk Luftambulanse AS fra 2011. Videre er Kobberstad styreleder i landsforeningen NHO Luftfart, hvor både SAS og Norwegian er medlemmer (2014). 

Kobberstad er oppvokst i Bærum og var elev ved Dønski videregående skole. Han tok sin utdanning ved Universität Augsburg i Tyskland, og ved  International Institute for Management Development (IMD) i Lausanne i Sveits. Kobberstad arbeidet i Widerøes flyveselskap fra 1993, avanserte til finansdirektør (CFO), og ble i selskapets administrerende direktør 1. august 2008 etter forgjengeren Per Arne Watle. Han har også hatt styreverv i *Avis Bilutleie Norge*.

Referanser
----------

1. ↑  «Ledelsen: Luftfartsdirektør Lars Kobberstad». *luftfartstilsynet.no*. Besøkt 22. juni 2019.
2. ↑  Samferdselsdepartementet (10. februar 2017). «Luftfartstilsynet: Lars Egil de Lange Kobberstad blir ny luftfartsdirektør». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 22. juni 2019.
3. ↑  Styret i Norsk Luftambulanse AS Arkivert 21. januar 2014 hos Wayback Machine. - *Norsk Luftambulanse*, besøkt 24. mars 2014.
4. ↑  *Widerøe får ny sjef*, Norsk Telegrambyrå, 4. juli 2008.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Stein Erik Nodeland** | **Luftfartsdirektører**(2017–) | Etterfølger: |
**Lars Cavallin** (født 15. august 1940, død 18. juni 2017 i Borås) var en katolsk prest og teolog. Han har forfattet flere bøker om den katolske kirke. 

Lars Cavallin kom fra en svensk protestantisk prestfamilie med prester i mange generasjoner. Hans bror, Caesarius Cavallin, har vært prest i Svenska kyrkan, tillike med munk og prior over Östanbäcks kloster, men konverterte også han, imidlertid først i 2016, til den katolske kirke.

Cavallin var teologie doktor og forfattet flere bøker om den katolske kirke og oversatte derutover Katolska Kyrkans katekes. Årene 2003–2007 var han storprior foör det svenske stattholderskapet av *Den Heliga gravens av Jerusalem riddarorden*. 

Han var høsten 2006 til våren 2007 sogneprest i Kristus Konungens församling i Göteborg. Han har også vært domprost i Stockholms katolska stift og biskopsvikar for søndre Sverige.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* 2006 – *Påvar i moderna tider*
* 1982 – *Tro och liv i den katolska kyrkan*.
* 1981 – *Katolska kyrkan i världen av idag*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Sveriges dödbok 1830-2020, oppført som Cavallin, Lars Johan Benedikt, besøkt 9. mars 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tidigare ledare för Östanbäcks kloster blev katolik, tidningen Dagen, 16. juni 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Lars Edvard Phragmén** (født 2. september 1863 i Örebro, død 14. mars 1937) var en svensk matematiker. 

Phragmén var professor i matematisk analyse ved Stockholms universitet fra 1892 til 1904. Han var sjef for den svenske forsikringsinspeksjonen 1903 til 1909, og direktør for Allmänna livförsäkringsbolaget 1908 til 1933. Han ble i 1901 innvalgt i Kungliga Vetenskapsakademien. 

Phragmén arbeidet med funksjonsteori, og er særlig kjent for Phragmén–Lindelöfske-satsen. Senere arbeidet han 
særlig med forsikringsmatematikk.

Phragmén ble utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Oslo ved Abel-minnefesten 1929.

Referanser
----------

1. 1 2   MacTutor History of Mathematics archive, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** MacTutor **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
En prøyssisk profoss fra 1700-tallet. Tegning av Adolph Menzel fra 1850.
**Profoss** (fra latin: *Præpositus*) er en tidligere betegnelse for en militær befalingsmann for landsknekter (leiesoldater). Den var også i bruk i de norske, danske og svenske legdshærene på 1600-tallet. Fram til slutten av tredveårskrigen var profossen gjerne knyttet til en stilling under en kaptein eller fenrik. Senere utviklet stillingen seg til også å omfatte ledelsen for militære fengsler, men fortsatte også å bli brukt om underoffiserer med ansvar for å opprettholde orden og disiplin i brakker eller i en garnisonsby.

Profossene viktigste oppgave var å være militærpoliti og påtalemyndigheten i landsknekt-avdelingene. Deres oppgave var å opprettholde orden og disiplin, stenge ølservering om kvelden og sørge for å hindre plyndring, sprit og hasardspill og at slåsskamper ikke skulle utvikle seg til væpnet kamp med dødelig utfall. Han beskyttet også soldatene mot hevn fra andre soldater. Marketenteriet og sivile markeder hadde gjerne en mindre tvistemålsdomstol der profossen hadde rolle som aktor, og skulle se til at det ikke ble drevet ulovlig prissamarbeid. Denne nøkkelrollen måtte veie hensyn til både soldatene, sivilister og kjøpmen opp mot hverandre. Stillingen krevde både kontaktnett og erfaring, og en profoss var gjerne en pensjonert underoffiser. Han var også ansvarlig for leirenes brannvesen.

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1937). *Svensk uppslagsbok. Band 21*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1233.
2. ↑  Pavlovic, David Hollins ; illustrated by Darko (2003). *Hungarian Hussar, 1756-1815*. Oxford: Osprey. s. 16. ISBN 978-1841765242. Arkivert fra originalen 23. april 2016. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  Younghusband, text by Philip Haythornthwaite ; colour plates by Bill (1994). *The Austrian army 1740-80.* (Reprint. utg.). London: Osprey. s. 9-10. ISBN 978-1855324183. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Profoss i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1915)
**Proffligaen på skøyter** var en organisasjon som arrangerte skøyteløp under navnene International Speedskating League (ISSL) i sesongen 1972/73 og World International Speedskating Organization (WISO) i sesongen 1973/74. Proffligaen sto utenfor det internasjonale skøyteforbundet, ISU.

International Speedskating League (ISSL), ble presentert på en pressekonferanse i Stockholm den 4. august 1972. Bak denne ligaen sto den tidligere svenske storløperen Jonny Nilsson sammen med amerikanerne William Moore og Ned Neely. Svein-Erik Stiansen var involvert på ledersiden. Flere av verdens beste løpere tok del i denne ligaen. Disse var:

| Nasjonalitet | Navn
  |
| --- | --- |
| Norges flagg Norge | Roar Grønvold |
| Norges flagg Norge | Bjørn Tveter |
| Norges flagg Norge | Willy Olsen |
| Norges flagg Norge | Ivar Eriksen |
| Nederlands flagg Nederland | Ard Schenk |
| Nederlands flagg Nederland | Kees Verkerk |
| Nederlands flagg Nederland | Jan Bols |
| Nederlands flagg Nederland | Eddy Verheijen |
| Nederlands flagg Nederland | Jos Valentijn |
| Sveriges flagg Sverige | Johnny Höglin |
| Sveriges flagg Sverige | Hasse Börjes |
| Sveriges flagg Sverige | Ove König |
| Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland | Erhard Keller |
| Finlands flagg Finland | Leo Linkovesi |
| Finlands flagg Finland | Seppo Hänninen |
| USAs flagg USA | Neil Blatchford |
| USAs flagg USA | Greg Lyman |
|

Göran Claeson fra Sverige og Per Bjørang fra Norge inngikk også kontrakter med proffligaen, men de trakk seg før løpene startet og fortsatte å konkurrere med amatørstatus.

I sesongen 1972/73 ble det arrangert europamesterskap i Skien, og verdensmesterskap på Nya Ullevi i Göteborg. I begge mesterskapene gikk allround-tittelen til Ard Schenk og sprint-tittelen til Hasse Börjes.

Etter 1972/73-sesongen ble ISSL avviklet og erstattet av World International Speedskating Organization (WISO). Jonny Nilsson var fortsatt med å dra det hele, men nå var de amerikanske bakmennene erstattet av nederlenderne Fritz Bergmann og Jan Klok. Denne sesongen ble det avholdt europamesterskap på Savalen, med Bjørn Tveter som vinner av allround-klassen og Hasse Börjes som vinner i sprint.

På grunn av svak økonomi ble proffligaen avviklet etter 1973/74-sesongen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Nyborg
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. juni 2012. Besøkt 27. desember 2009.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2011. Besøkt 27. desember 2009.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 27. desember 2009.
5. ↑
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 27. desember 2009.
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 27. desember 2009.

Litteratur
----------

* Dalby, Greve, Jorsett: Olympiske vinterleker 1924–2006, ISBN 82-7286-162-3
* Steinar Nyborg (1972). *Skøyter til tusen : Hvordan ISSL ble til*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203053114.
* Knut Bjørnsen (1992). *100 år på glattisen : 30 år bak mikrofonen*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202138256.
**Louise Lehzen** (født 3. oktober 1784 i Coburg, død 9. september 1870 i Bückeburg) var en tysk baronesse som var guvernante og senere rådgiver og selskapsdame for dronning Victoria av Storbritannia.

Hun stammet fra Coburg, og kom til England som guvernante for prinsesse Feodora av Leiningen. I 1827 ble hun opphøyet i friherrelig stand av kongen av Hannover (som samtidig var konge av Storbritannia), Wilhelm IV. Hun ble lærerinne og guvernante for prinsesse Victoria i 1824, og fortsatte å ha ansvaret for undervisningen av prinsessen selv etter at hertuginnen av Northumberland formelt ble utnevnt til guvernante. Senere ble hun privatsekretær for Victoria, både mens hun var prinsesse og etter at hun var blitt dronning. I 1842 forlot hun hoffet og reiste tilbake til Tyskland. Hun døde i 1870.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w64z5603, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Louise Lehzen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BBC Things
 |