recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
I matematikk er Euler sine **idoneale tall** de positive heltallene *D* slik at ethvert heltall bare kan uttrykkes på måten *x*2 ± *Dy*2 (hvor *x*2 er relativt primisk til *Dy*2) er en primtallspotens eller dobbel primtallspotens. Spesielt vil et tall være sammensatt dersom det har to forskjellige representasjoner som en sum av to kvadrater. Hvert idoneale tall genererer en mengde som inneholder uendelig mange primtall og mangler uendelig mange andre primtall.

Definisjon
----------

Et positivt heltall *n* er idonealt hvis og bare hvis det ikke kan skrives som *ab* + *bc* + *ac* for forskjellige positive heltall a*, b*, og *c*.

Det er tilstrekkelig å vurdere mengden { n + k2 | 3. k2 ≤ n ∧ gcd (n, k) = 1 }; hvis alle disse tallene er på formen p, p2, 2 · p eller *2*s for noen heltall s, hvor p er en prim, så er n idoneal.

Formodentlig fullstendig liste
------------------------------

 
Per 2022 er det et uløst problem hvorvidt det finnes 65, 66 eller 67 ideonale tall.

65 idoneale tall har blitt funnet av Leonhard Euler og Carl Friedrich Gauss, og disse antas å være de eneste ideonale tallene:

1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 15, 16, 18, 21, 22, 24, 25, 28, 30, 33, 37, 40, 42, 45, 48, 57, 58, 60, 70, 72, 78, 85, 88, 93, 102, 105, 112, 120, 130, 133, 165, 168, 177, 190, 210, 232, 240, 253, 273, 280, 312, 330, 345, 357, 385, 408, 462, 520, 760, 840, 1320, 1365 og 1848 (sekvens A000926 i OEIS).
Resultater publisert av Peter J. Weinberger i 1973 antyder at det maksimalt finnes to andre idonale tall, og at listen over er komplett hvis den generaliserte Riemann-hypotesen holder (noen kilder hevder feilaktig at Weinberger sine resultater impliserer at det høyst finnes ett annet idonealtall).

Referanser
----------

1. ↑  Eric Rains, A000926 Comments on A000926, December 2007.
2. ↑  Roberts, Joe: The Lure of the Integers. The Mathematical Association of America, 1992
3. ↑  Acta Arith. 22 (1973), p. 117-124

Se også
-------

* Liste over uløste matematiske gåter
**Robert Englund** (født 6. juni 1947 i Glendale i California) er en amerikansk skuespiller og regissør som er mest kjent for sin rolle som den fryktinngytende seriemorderen «Freddy Krueger» i *A Nightmare On Elm Street*-filmene. Han fikk en Saturn Award-nominasjon for beste mannlige birolle for sin rolle i filmen *A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors* i 1987 og oppfølgeren *A Nightmare on Elm Street 4: The Dream Master* i 1988. Robert Englund hadde en liten 
rolle som Marty i filmen En stjerne blir født (1976) og spilte også i filmen *Freddy vs Jason* i 2003.

Siden Englund debuterte som skuespiller i filmen *Buster and Billie* fra 1974 har Englund gjort over 100 opptredener i både filmer og fjernsyn. Englund har fungert som vertskap for Horror Hall of Fame Awards hele tre ganger mellom 1989 og 1991. Englund gjorde sin debut som regissør med skrekkfilmen *976-EVIL* fra 1989. Hans andre spillefilm som heter *Killer Pad* ble sluppet direkte på DVD i 2008. 

Robert Englund har skrevet sine memoarer, *Hollywood Monsters: A Walk Down Elm Street*, sammen med forfatteren Evan Marc Katz, og den ble utgitt av Pocket Books den 13. oktober 2009. I januar 2010 ble det annonsert at han vil returnere i rollen som figurene «Captain Howdy» og «Jackson Roth» i filmen *Strangeland,: Disciple Strangeland II* som er oppfølgeren til filmen *Strangeland*. 

I 2011 spilte han seg selv i videospillet i Call of Duty: Black Ops. I 2022 dukket han opp i 9 episoder av spenningsserien Stranger Things som Victor Creel, som strømmes på Netflix.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zk6cgg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Robert Englund på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Robert Englund i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Robert Englund på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Robert Englund på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Robert Englund på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Robert Englund hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**2. departement** var i perioden 1814–1818 en av enhetene i den norske sentraladministrasjonen.

2. mars 1814 kunngjorde prins Christian Frederik at det skulle oppnevnes et regjeringsråd og et sentralt embetsverk. Dette skulle organiseres i fem departementer etter forbilde av det som i Danmark het *kollegier*. De fem departementene blei betegna ved tall, og 2. departement fikk ansvar for «samtlige til den indvortes Bestyrelse henhørende Sager», samt saker angående politi, telegraf, veier, post, skyss og sesjon.

I og med Grunnloven av 17. mai 1814 endra regjeringsrådet betegnelse til statsrådet.

30. november samme år (ved etableringa av unionen med Sverige) blei departementsordninga endra. Det skulle da være seks departement. Det meste av «indresaker» blei plassert i 4. departement, mens politi, skyss, vei og post blei tillagt 3. departement. 2. departement fikk etter dette ansvaret for juridiske spørsmål og rettsvesen.

Etter vedtak 17. november 1818 blei det ytterligere endringer i departementene fra 1. januar 1819. Vi fikk da departementsnavn av dagens type, altså etter saksfeltet.

Sjefer for 2. departement (første ordning – indre saker)
--------------------------------------------------------

* Jonas Collett, 2. mars – 11. november 1814
* Mathias Otto Leth Sommerhielm, 11. november 1814 – andre ordning

Sjefer for 2. departement (andre ordning – justissaker)
-------------------------------------------------------

* Mathias Otto Leth Sommerhielm, 18. november 1814 – juni 1815
* Christian Adolph Diriks, juni 1815 – september 1816
* Mathias Otto Leth Sommerhielm, september 1816 – mai 1817
* Christian Adolph Diriks, mai 1817 – oktober 1817
* Christian Krohg, oktober 1817 – mars 1818
* Christian Adolph Diriks, mars 1818 – tredje ordning

Kilder
------

* *Håndbok for Riksarkivet* (redigert av Knut Johannessen, Ole Kolsrud og Dag Mangset), ad Notam Gyldendal, Oslo 1992, side 86–88.
* *Det norske statsråd 1814–1945*, Statsministerens kontor 1996, side 19 ff.

  


| * v
* d
* r
Departementene i Norge 1814–1818 |
| --- |
| Regjeringen | 1. departement **·** 2. departement **·** 3. departement **·** 4. departement **·** 5. departement **·** 6. departement | Norges flagg |
**Café Sommersko** var en kafé i Kronprinsensgade i Indre By, København – den første parisiske kafé i Norden.

Inngang til Café Sommersko
Kafeen åpnet 11. juni 1976. Eierne, brødrene Jørgen og Søren Bro samt kunstneren Kenn André Stilling, mente, at det manglet et møtested for kunstnere i byen. Den ble et møtested for københavnere i alminnelighet.

Kafeen er renovert siden åpningen, men fremsto stadig i stort omfang som dengang; karakteristisk var blant annet det røde nappabetrekk på stolene. Menyen inneholdt overveiende elementer av det franske kjøkken.

Høsten 2010 gikk selskapet bak kafeen konkurs, og nye eiere overtok stedet. Kafeen lukket for godt i august 2017, lokalene blir overtatt av en gourmetrestaurant.

Referanser
----------

1. 1 2  Kjeld Hybel (13. august 2017). «Så lukker Sommersko, Nordens første café». politiken.dk. Besøkt 14. august 2017.
2. ↑  Cafeernes moder fejrer 25-års jubilæum Arkivert 11. august 2010 hos Wayback Machine. *Jyllands-Posten* 13. juni 2001
3. ↑  Cafe Sommersko konkurs, *Erhvervsbladet*, 5. november 2010

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Café Sommersko (Copenhagen) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
| Folkeavstemningen om avskaffelse av det danske forsvarsforbeholdet |
| --- |
| Stemmer du ja eller nej til, at Danmark kan deltage i det europæiske samarbejde om sikkerhed og forsvar, ved at afskaffe EU-forsvarsforbeholdet?

| Valgresultat |
| --- |
| Svar | Stemmer | Prosent |
|  **Ja** | **1 848 738** | **66.9%** |
|  **Nei** | 914 829 | 33.1% |
| Gyldige stemmer | 2 763 567 | 98.63% |
| Ugyldige og blanke stemmer | 38 257 | 1.37% |
| **Totalt antall stemmer** | **2 801 824** | **100.00%** |
| Valgdeltakelse | 65.76% |
| Velgermasse | 4 260 936 |

| Valgresultat etter Danmark |
| --- |
|  |
| ██ Ja██ Nei |

 |
|  |

**Folkeavstemningen om avskaffelse av det danske forsvarsforbeholdet** ble holdt i Danmark 1. juni 2022. Avstemningen skjedde som en del av en forsvarspolitisk avtale mellom Socialdemokratiet, Venstre, Socialistisk Folkeparti, Radikale Venstre og Konservative. Danmark hadde til da valgt å stå utenfor EUs felles sikkerhets- og forsvarspolitikk. Den danske regjering valgte i mars 2022, i forbindelse med krigen i Ukraina å utlyse folkeavstemning i dette spørsmålet.

Forsvarsforbeholdet innebar at Danmark som hovedregel ikke skulle delta i deler av EUs utenriks- og sikkerhetspolitikk, som påvirket forsvaret. Danmark deltok heller ikke i EUs militære operasjoner, finansierte dem ikke, og stilte ikke med soldater og militært utstyr til EU-ledede operasjoner i konfliktområder. Danmark deltok likevel i sivile operasjoner, som hittil hadde utgjort hovedparten av EUs operasjoner. Danmark kunne også delta i operasjoner, der det både var en sivil og en militær del, hvis de enkelte deler kunne holdes separat.

Referanser
----------

1. ↑  «Danskerne skal stemme om forsvarsforbeholdet 1. juni - TV 2». *nyheder.tv2.dk* **(dansk)**. 6. mars 2022. Besøkt 8. mars 2022.
2. ↑  «Nationalt kompromis om dansk sikkerhedspolitik» (PDF). Besøkt 8. mars 2022.
3. ↑  «Vælgertal - Folkeafstemning onsdag 1. juni 2022 - Danmarks Statistik». *dst.dk*. Besøkt 1. juni 2022.
4. ↑  «De danske forbehold». *Folketingets EU-Oplysning* **(dansk)**. 11. juni 2019. Besøkt 8. mars 2022.
***Café Elektric*** er et østerriksk stumfilmdrama fra 1927, med Willi Forst og Marlene Dietrich i hovedrollene. Dreieboken er av Jacques Bachrach, etter Felix Fischers teaterstykke «Die Liebesbörse».

Handling
--------

Erni er datteren til en velstående industri-eier Göttlinger (spilt av Fritz Alberti) og blir interessert i lommetyven Fredl (spilt av Willi Forst). Men Fredl foretrekker Hansi (spilt av Nina Vanna) en prostituert som ofte møter nye menn ved Café Elektric. Max som er arkitekt for Göttlinger er forelsket i Erni, helt til han oppdager forholdet hennes til Fredl. 

Göttlinger begynner også å foretrekke Hansi, så han gir Max sparken. Max bosetter seg deretter sammen med Hansi, men forlater henne når han mistenker at hun har vendt tilbake til prostitusjon. Men Hansi blir knivstukket av Fredl.

Rolleliste
----------

* Marlene Dietrich: Erni Göttlinger
* Willi Forst: Ferdl
* Fritz Alberti: Kommerzialrat Göttlinger
* Anny Coty: Göttlingers Freundin
* Igo Sym: Max Stöger
* Vera Salvotti: Paula
* Nina Vanna: Hansi
* Wilhelm Völcker: Dr. Lehner
* Albert von Kersten: 'Herr Zerner'

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Café Elektric* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Café Elektric* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Café Elektric* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Café Elektric* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Café Elektric* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Café Elektric* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Café Elektric* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Café Elektric* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
***Friend Husband*** er en amerikansk stumfilm fra 1918,, regissert av Clarence G. Badger.

Handling
--------

Dorothy Dean, en velstående ung kvinne med moderne ideer, avskyr ekteskap. Men hun oppdager at hun er nødt til å gifte seg, for å kunne motta arven etter en velstående slektning som nylig har dødd. Gjennom dommer Roan, møtes Dorothy og Don Morton. Han godtar en sjekk på 10 000 dollar, i bytte mot å gifte seg med henne - og deretter la henne være i fred.

Men etter bryllupsseremonien tar imidlertid Dorothys nye ektemann henne med til en ensom øy, hvor han uten hell forsøker å vinne hennes kjærlighet. Når dette ikke fungerer, velger han å forlate øya. Men i hans fravær blir Dorothy angrepet av kjeltringer, og hun må slåss for livet - frem til Don kommer tilbake, og redder henne. Dorothy innser deretter at hun faktisk har blitt glad i mannen.

Skuespillere
------------

* Madge Kennedy som Dorothy Dean
* Rockliffe Fellowes som Don Morton
* George Bunny som dommer Roan
* Paul Everton som Hernry Morton
* William B. Davidson som John Sparr
* Jean Armour som Mary Sparr

Referanser
----------

1. ↑  FRIEND HUSBAND

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Friend Husband* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Caesars forum i dag. I midten tre rekonstruert kolonner fra Venus Genetrix' tempel.
**Caesars forum** ble påbegynt av Julius Caesar år 51 f.Kr. i direkte tilslutning til den nybygde Curia, og ble fullbyrdet av keiser Augustus i år 29 f.Kr.

Det består av en rektangulær åpen plads omgitt av en portico med doblr rekker av søyler. Inngangen var fra kortsiden mot *Argiletum*, gaten som forbando Forum Romanum med det tettbefolkede området Subura og med patricierkvarterene på Esquilinen. På den motsatte kortsiden reiste seg et tempel inviet Venus Genetrix, det vil säga stammoderrn; den juliskr ætt anså seg å nedstamme fra Venus, Aeneas mor.

Forretningslokaler var huset på langsiden mot Capitolium, der *Clivus Argentarius* (bankgaten) passerte. De tre oppreiste korintiske søyler er fra tempelets ombygging 1131113 e.Kr. da arbeidene med Trajanus forum ved siden av gjorde en omstrukturering nødvendig; tempelet hadde ligget med baksiden mot en ås som nå sjaktet bort.

Litteratur
----------

* *Roma* **(italiensk)**. Milano: Touring Club Italiano. 2002. s. 273–274. ISBN 88-365-2541-5.
* *Rome: An Oxford Archaeological Guide* **(engelsk)**. Oxford: Oxford University Press. 1998. s. 148–152. ISBN 0-19-288003-9.
* *Guida archeologica di Roma* **(italiensk)**. Milano: Arnoldo Mondadori. 1980. s. 103–107.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Forum Iulium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Robert Ellsworth Gross** (født 11. mai 1897 i Newton i Massachusetts, død 3. september 1961) var en amerikanske forretningsmann innen flyindustrien og leder av Lockheed Corporation fra 1934 til 1956. Hans første foretak var *Viking Flying Boat Company*, som gikk konkurs som følge av flymarkedets kollaps under den store depresjonen.

I 1932 kjøpte en gruppe investorer, ledet av Robert og hans bror Courtland, Lockheed Aircraft Company fra det konkursrammede Detroit Aircraft Corporation og skiftet navn til *Lockheed Corporation*. Robert Gross fungerte som selskapets president fra 1934 til 1956. I løpet av hans periode produserte firmaet jagerflyet P-38 Lightning for 2. verdenskrig og Constellation passasjerfly rett etter krigen. 

Gross døde av bukspyttkjertelkreft i en alder av 64 år. I filmen *The Aviator* fra 2004, dukker karakteren til Robert Gross opp i en liten scene spilt av Brent Spiner.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000007018, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Robert Ellsworth Gross, Find a Grave 8058640, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* National Aviation Hall of Fame

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert E. Gross hos Find a Grave

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** National Aviation Hall of Fame **·** Munzinger (iba)
 |
**«Lord of the Flies»** er en sang fra Iron Maidens tiende studioalbum *The X Factor*.

Sangen er gitt ut som den andre singelen fra albumet, og er den andre singelen med vokalist Blaze Bayley. 

Sangen er på samme måte som «Man on the Edge», ikke spesielt dyster i forhold til resten av albumet. Sangen er basert på boken *Fluenes herre*, og handler om en gjeng med skolegutter som strander på en øde øy og må kjempe mot hverandre for å overleve. Sangen er skrevet av Steve Harris og Janick Gers.

Singelen ble utgitt 2. februar 1996. Singelen skulle egentlig finnes i to deler (som mesteparten av Iron Maidens singler når de hadde vokalisten Blaze Bayley), men del to ble aldri utgitt. I stedet kunne man kjøpe en samleboks hvor man kunne plassere albumet *The X Factor* og singlene «Man on the Edge», «Virus» og «Lord of the Flies» i.

Sporliste
---------

**CD-singel:**

1. «Lord of the Flies» – 05.03
2. «My Generation» (The Who) – 03.36
3. «Doctor Doctor» (UFO) – 04.49

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Den allkinesiske fagforeningsføderasjon** (forenklet kinesisk: 中华全国总工会, tradisjonell kinesisk: 中華全國總工會, pinyin: *Zhōnghuá Quánguó Zǒnggōng Huì*) er den eneste nasjonale fagforeningsføderasjon i Folkerepublikken Kina. Den er samlet sett verdens største fagforening (2011) med 134 millioner medlemmer i over 1,7 millioner fagforeninger på prinærnivå.

Føderasjonen har sin egen dagsavis, *Gongren Ribao* (Arbeidernes dagblad).

Føderasjonen ble offisielt grunnlagt den 1. mai 1925, men ble forfulgt fra 1927 av generalissimo Chiang Kai-sheks KMT-styre. Mange fagforeningsfolk ble da henrettet.

Da Mao Zedong kom til makt i 1949 ble føderasjonen gjort til enerådende fagforeningsføderasjon, men den ble atter oppløst i 1966 i forbindelse med kulturrevolusjonen.

I oktober 1978 kunne føderasjonen sette i gang på nytt, og hadde da sin første kongress siden 1957. Føderasjonen har nå et lovfestet monopol på fagforeningsarbeid, og opprettelsen av fagforeninger utenfor dens rammer er lovstridig.

Formenn for føderasjonen etter perioder (kongresser)
----------------------------------------------------

* 1. (mai 1922 – mai 1925)
	+ Deng Zhongxia
* 2. (mai 1925 – mai 1926)
	+ Lin Weimin (offisiell opprettelse i 1925)
* 3. (mai 1926 – juni 1927)
	+ Su Zhaozheng
* 4. (juni 1927 – november 1929)
	+ Su Zhaozheng
* 5. (november 1929 – august 1948)
	+ Xiang Ying
* 6. (august 1948- mai 1953)
	+ Liu Shaoqi (honorærformann)
	+ Chen Yun
* 7. (mai 1953 – desember 1957)
	+ Liu Shaoqi (honorærformann)
	+ Lai Ruoyu
* 8. (desember 1957 – desember 1966)
	+ Lai Ruoyu (desember 1957 – mai 1958)
	+ Liu Ningyi (august 1958 – desember 1966)
* 9. (oktober 1978 – oktober 1983)
	+ Ni Zhifu
* 10. (oktober 1983 – oktober 1988)
	+ Ni Zhifu
* 11. (oktober 1988 – oktober 1993)
	+ Ni Zhifu
* 12. (oktober 1993 – oktober 1998)
	+ Wei Jianxing
* 13. (oktober 1998 – september 2003)
	+ Wei Jianxing (oktober 1998 – desember 2002)
	+ Wang Zhaoguo (desember 2002 – september 2003)
* 14. (oktober 2003 – )
	+ Wang Zhaoguo

Eksterne lenker
---------------

* Workers' Daily (*Gongren Ribao*)
* The ILO in China
* When will we have Free Unions in China ? Online video of speech given by Chinese labour activist Han Dongfang in February 2007 in Montreal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**House of Prince** er Danmarks eneste tobakksfabrikk, som produserer og eksporterer store mengder tobakksprodukter til mange land. Bedriften er eid av Skandinavisk Tobakskompagni.

House of Prince har sine røtter helt tilbake til 1750 da Chr. Augustinus Fabrikker ble opprettet. Bedriften startet å produsere sigaretter i 1911. Men den offisielle åpningen av bedriften, som man kjenner den i dag, skjedde først i 1990.

**Prince Rich Taste**
I 1961 lanserte de sigarettmerket Prince i Sverige, fire år etter lanseringen i Danmark. Framgangen kom raskt, og allerede i 1967 ble Prince den mest solgte sigaretten i Sverige. Det samme skjedde i Norge da sigaretten ble lansert i 1967. 

Fabrikken ligger i Søborg, Danmark og produserer ca. 50 millioner sigaretter daglig. Bedriften omsetter for om lag 12 152 millioner danske kroner i året. Administrerende direktør er Jørgen Tandrup.

Selskapet leverer 95% av det danske markedet og 37% av den skandinaviske markedet. Prince har en markedsandel på 34% av det danske markedet.

Distribusjonsselskaper
----------------------

* House of Prince AB (Sverige)
* Scandinavian Tobacco S.A. (Polen)
* Scandinavian Tobacco Eesti AS (Estland)
* UAB House of Prince Litauen (Litauen)
* Scandinavian Tobacco S.R.O. (Czech)
* Scandinavian Tobacco Company Hellas S.A. (Hellas)
* Scandinavien Tobakk Hungary Kft. (Ungarn)
* Tiedemanns Tobakk (Norge)

Sigaretter
----------

Følgende sigaretter produseres av House of Prince:

* Ava
* Bravo
* Blue Master
* Caines
* Cecil
* Cristal
* Christian of Denmark
* Corner
* Danton
* Dark
* Delight
* Grom
* Grot
* King's
* LA – Los Angeles
* Look
* Meskie
* Mento
* Mentolett
* Mistral
* Nevada
* Newmore
* North State
* Petterøe's
* Prince
* Queen's
* Tiedemanns Rød
* Reven
* Rockets
* Rocky Mountains
* Savoy
* Scotsman
* Slim Agenda
* Slim Camelia
* Viking
* Walet
* Wall Street

Snus
----

Følgende snusmerker produseres av House of Prince:

* Mocca
* Metropol
* Prince Portion
* Petterøes Blå

Eksterne lenker
---------------

* House Of Prince
* Skandinavisk Tobakskompagni

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** EU mva-nr.
 |
**Friedrich Leopold Harry von Rochow** (født 12. august 1881, død 7. august 1945) var en tysk rytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Rochow vant to olympiske sølvmedaljer under sommer-OL 1912 i Stockholm. Han kom på andreplass i feltritt både individuelt, bak svenske Axel Nordlander på «Lady Artist» og i lag. Det tyske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i feltritt, bak Sverige, var von Rochow på hesten «Idealist», Richard von Schaesberg på «Grundsee», Eduard von Lütcken på «Blue Boy» og Carl von Moers på hesten «May-Queen». I den individuelle konkurransen i feltritt kom han på femtendeplass og i dressur ble han nummer tolv med hesten «New Bank».

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i hestesport, feltritt Keiserriket Tysklands flagg Tyskland
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i hestesport, feltritt lag Keiserriket Tysklands flagg Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Friedrich von Rochow – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich von Rochow – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Friedrich von Rochow – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Oppslag fra Den resen-svaningske bibelen fra 1647. Til venstre Manasses bønn, til høyre tittelsiden på Det nye testamentet.
**Den Resen-Svaningske Bibel** er en oversettelse av *Bibelen* som kom ut i Danmark i 1647. Det ble også gitt ut en revidert utgave av oversettelsen i 1740. Oversettelsen var den dominerende i Norge i lang tid, og var den utgaven Det Norske Bibelselskap valgt å gi ut da de ble stiftet i 1816.

Utgaven er en revisjon av en bibeloversettelse gjort av professor Hans Poulsen Resen i 1607. Han skulle egentlig bare revidere en tidligere dansk oversettelse, men endte opp med å oversette hele *Bibelen* til dansk direkte fra grunnspråkene. Dette ble den første danske bibeloversettelsen gjort direkte fra grunnspråkene hebraisk, arameisk og gresk. I 1647 reviderte professor Hans Svane Resens oversettelse. Denne revisjonen ble kjent under navnet *Den Resen-Svaningske Bibel*. Oversettelsen var svært nøyaktig, men var preget av svært tung språk og var vanskelig å forstå.

Eksterne lenker
---------------

* Oversettelser 1500-1814[*død lenke*] – Bibelselskapet (Lest 8. oktober 2011)
* BIBELEN I NORGE – Lest 8. oktober 2011

| * v
* d
* r
Bibelutgaver i Norge |
| --- |
| 
* Stjórn (ca. 1200)
* Christian IIIs Bibel (1550)
* Den Resen-Svaningske Bibel (1647)
* Bibal daihe Bassi čala (1895)
* Det Nye Testamentes Kanoniske Bøker (1902/1938)
* Fyrebilsbibelen (1921)
* NO30 (1930)
* Indrebøbibelen (1938)
* NO78 (1978)
* Norsk Bibel (1988)
* Bibelen Guds Ord (1997)
* Bibel 2011

 |
**House of Shock** er en årlig attraksjon sentrert rundt halloween, som ble startet av Panteras vokalist, Phillip Anselmo og hans venn Ross Karpelman. Hvert år åpner House of Shock i New Orleans, Louisiana i helgene i oktober, og fire dager i den siste uken av oktober. Attraksjonen er best kjent for de sataniske temaene og intensiteten.

Historie
--------

House of Shock ble først startet i 1992, som et hjemsøkt hus. I det tredje året leide Anselmo et lagerhus. Det var først ved dette tidspunktet at noen prøvde å få attraksjonen stengt, fordi et av rommene representerte Church of Satan. Bystyret mente at House of Shock ikke egnet seg til å være åpent for allmennheten. Det hele endte med at House of Shock fikk fortsette, og drives nå på et annet sted, i nærheten av der det først startet opp.

Attraksjonen
------------

Skrekkshowet starter med et pyroteknisk sceneshow med skuespillere. Etter opptredenen blir de besøkende tatt med gjennom en kirkegård og et begravelsesbyrå hvor de levende døde vandrer. Deretter blir de ført inn i likhuset og slakterhuset, hvor de blir flekket med jukseblod. Det siste rommet er også det mest kontroversielle, og representerer Church of Satan. Når man forlater det siste rommet blir man etterfulgt av psykopater med motorsager.

Dødsfall
--------

Ifølge Karpelman var det en kvinne som var teknisk død i en periode på grunn av en hjertestans, men som ble reddet av leger.

Church of Satan
---------------

Selve rommet som skal representere Church of Satan er ikke basert på en faktisk satanisk kirke, men fungerer snarere som en avbildning av hva en kirke dedikert til Satan *kan* se ut som.

Eksterne lenker
---------------

* House of Shock på HauntWorld.com
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**«Friendly Persuasion»** er en populærmusikksang, skrevet av Dimitri Tiomkin (melodi) og Paul Francis Webster (tekst). Den ble publisert i 1956 og forekom i filmen *med samme navn* fra samme år. Den fikk i 1957 en Academy Award-nominering i kategorien «Best Song».

Den best kjente versjonen ble spilt inn på singlen Dot 45-15490 i 1956 av Pat Boone. En annen innspilling med The Four Aces, på singlen Decca 9-30041, fulgte etter Boones in 1956. Den lå som høyest som # 45 på Billboards popliste.

Andre innspillinger
-------------------

* Aretha Franklin. Utgitt på hennes LP-album *Soft and Beautiful* (Columbia CS 9776) i 1969.
* Ted Heath
* Cleo Laine
* Tony Perkins
* George Shearing
* Toots Thielemans
* Dinah Washington
* Lem Winchester

I 2013 ble sangen anvendt i BBCs TV-serie *Call the Midwife*

Norsk versjon
-------------

Arne Bendiksen har skrevet en norsk tekst. Norsk tittel er «Blir du min».

Innspilling
-----------

* Odd Borg. Utgitt på singlen Triola TN 104 i 1957.

Referanser
----------

1. ↑  *Friendly Persuation* (1956) on Internet Movie Database
2. ↑  1957 Academy Awards på Internet Movie Database
3. ↑  45cat
4. ↑  45cat
5. ↑   Billboard 3. nov. 1956, s. 36, resp. Billboard 1. sept. 1956, s. 44
6. ↑  AllMusic

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Naval Surface Warfare Center testavfyring januar 2008, etterlatende en plasmafane etter prosjektilet
En railguns elektriske diagram
En **railgun** er en elektrisk kanon som akselererer et elektrisk ledende prosjektil langs metallskinner som anvender de samme prinsipper som en homopolar motor. Railguns anvender to glidende eller rullende kontakter som tillater elektrisk strøm å passere gjennom prosjektilet. Denne strømmen vekselvirker med et sterkt magnetfelt generert av skinnene og denne vekselvirkning akselererer prosjektilet fordi bare det kan bevege seg.

En av karekteristikkene til en railgun er fraværet av bruk av brennbare fremdriftsmidler (den bruker kun prosjektilet og tilført elektriske energi), og dermed muligheten til å sende prosjektilet mye hurtigere enn det tradisjonell skytevåpenteknologi tillater.

Railguns har eksistert lenge kun som eksperimentell demonstrasjonsteknologi, men har i nyere tid endret seg til å bli en mer farbar militær teknologi. For eksempel, i slutten av 2000-årene, testet den amerikanske marinen en railgun som akselererer en 3,2 kg prosjektil til omkring 2,4 km/s (ca. mach 7).

Referanser
----------

1. ↑  youtube.com: rolling railgun demonstration
2. ↑  *Technology Review:*, Electromagnetic Railgun Blasts Off, February 6, 2008, by Brendan Borrell

Eksterne lenker
---------------

* (en) Railguns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Railgun – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Railgun – ordbokoppføring |

* NRL Railgun Demonstration Video US Naval Research Laboratory, July 2010
* USN sets five-year target to develop electromagnetic gun Arkivert 22. november 2009 hos Wayback Machine. Jane's Defence Weekly, 20 July 2006
* Electromagnetic Railgun Popular Science Article
* Video of Navy railgun test firing, Navy Electromagnetic Launch Facility, Test Shot #1, 2 October 2006. Source: Fredericksburg.com, accessed 30 January 2007
* World’s Most Powerful Rail Gun Delivered to Navy Arkivert 16. november 2007 hos Wayback Machine. 14 November 2007
Portal: Litteratur

***Den tapte verden*** er en britisk (engelsk) science fiction-roman skrevet av Arthur Conan Doyle, med illustrasjoner av New Zealand-tegneren Harry Rountree, opprinnelig publisert i åtte deler i Strand Magazine fra april til november 1912. Senere samme år ble den utgitt i sin helhet som hardback av forlaget Hodder & Stoughton.

Romanen følger et team av forskere som våger seg dypt inn i Amazonas-jungelen på jakt etter et uutforsket fjellplatå der tiden sies å ha stått stille fylt av dinosaurer og apemenn.

Den tapte verden har vært inspirasjonskilden for flere filmer og bøker, inkludert storfilmen *King Kong* (1933), Edgar Rice Burroughs’ *The Land That Time Forgot* (1924) og Michael Crichtons bok *Den tapte verden* (1995), som også deler samme tittel og en delvis lignende handling. Romanen er også filmatisert flere ganger. Den desidert mest kjente filmversjonen er stumfilmen fra 1925 med samme navn regissert av Harry O. Hoyt med banebrytende spesialeffekter av Willis O'Brien. En svenskspråklig utgave av boken ble utgitt i 1913 av Hugo Gebers forlag med en oversettelse av Hanny Flygare.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikisource: *The Lost World* – originaltekst |

* (en) The Lost World – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Raimondas Rumšas** (født 14. januar, 1972 i Šilutė, Litauen), en profesjonell landeveissyklist siden 1996, som kom fra intet til tredjeplass sammenlagt i Tour de France 2002. 

På Tour de France avslutningsdag, oppdaget politiet dopingprodukter i kona, Edita Rumšienė, sin bil. Rumšas hevdet at dopingmidlene var ment for hans svigermor.

I januar 2006 fikk Rumšas fire måneder betinget fengselsstraff for ulovlig import av dopingmidler. Kona, Edita fikk identisk straff, samt bot på 3000 euro, mens den polske doktoren Krzysztof Ficek fikk tolv-måneder betinget fengsel for å skaffet dopingmidlene.

Rumšas testet positivt på EPO etter å ha ligget på sjetteplass i Giro d'Italia 2003. For dette ble han utestengt i tolv måneder.

Referanser
----------

1. 1 2  «Rumsas and wife pay price for a car boot full of drugs». The Guardian. 27. januar 2006.
2. ↑  «Rumsas tests positive during Giro d'Italia». The Guardian. 12. juni 2003.
3. ↑  «Lithuanian cyclist banned for drug offense». Herald Tribune. 20. juli 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Raimondas Rumšas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Raimondas Rumšas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Raimondas Rumšas – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Raimondas Rumšas – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Raimondas Rumšas – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Raimondas Rumšas – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Raimondas Rumšas – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Initiasjon i Cosa nostra involverer *omertà*.
**Initiasjon** (av verbet *initiere*) er en innvielse av rituell karakter som markerer overgang til en ny religiøs eller sosial status. Overgangen er ofte satt i sammenheng med antatt tilegnelse av viktige kunnskap, gjerne med tilhørende krav om hemmeligholdelse. Initiasjoner er vanlige i blant annet hemmelige selskaper.

I den antropologiske litteraturen settes initiasjoner i sammenheng med overgangsriter eller *rites de passage*, slik beskrevet av Arnold van Gennep med en tredelt struktur («død» fulgt av liminalitet, så etterfulgt av «fødsel»). Victor Turner har også fokusert på hvordan statusskifter finner sted i både tradisjonelle og moderne samfunn med sterk sosial iscenesettelse og høytidelig seremonielle bekreftelse av den nylig ervervede sosiale status.

Kilder
------

* (no) Initiasjon i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
***Den tiende mann*** (engelsk *The Tenth Man*) er en roman av den engelske forfatteren Graham Greene og ble opprinnelig skrevet i 1944 som filmmanus for MGM. Filmen ble det aldri noe av og romanen ble glemt helt av forfatteren til 1983 da en ukjent person meddelte at manuset var til salgs hos en forlegger. *Den tiende mann* er betegnet som Greenes ukjente mesterverk og blir betegnet av forfatteren selv som en bedre roman enn hans mer kjente *Den tredje mann*. Romanen ble filmatisert i 1988 med bl.a. Anthony Hopkins og Kristin Scott Thomas.

Bakgrunnshistorien
------------------

Romanen *Den tiende mann* ble skrevet av Graham Greene i 1944 og var tenkt som et av de manusene som skulle bli filmatisert av MGM. Greene hadde skrevet kontrakt for filmselskapet samme år. Bakgrunn for avtalen var at Greene alltid hadde stått i gjeld til forleggerne sine, og at det var kun romanene *Brighton Rock* fra 1938 og *Makten og æren* fra 1940 som hadde gitt han en del økonomisk suksess. I frykt for dårligere tider, skrev han nettopp kontrakten med MGM for å sikre familien. Kontrakten var starten på slavearbeidet, som han selv betegner det. Romanen ble ikke brukt som filmmanus, men MGM kjøpte opp rettighetene til romanen. Da Graham Greene startet på *Den tredje mann* i 1948, som ble filmatisert i 1949, ble den *Den tiende mann* glemt helt til noen hadde lyst å kjøpe opp manuskriptet i 1983. Romanen kom da ut to år etter gjenoppdagelsen og ble endelig filmatisert i 1988 med Anthony Hopkins. Romanen er blitt betegnet som et av Greenes beste verk gjennom hele forfatterskapet.

Handling
--------

Handlingen i *Den tiende mann* foregår i en fengselscelle i Frankrike under andre verdenskrig. Her deler 30 personer samme celle og en dag får de beskjed av en ung sersjant at hver tiende mann skal dø neste dag, og at de selv skal velge ut hvem de tre personene skal bli. De velger å trekke lodd. Blant de tre som trekker døden, er den rike advokaten Chavel. Han blir hysterisk og tilbyr alle sine penger til den som tar hans plass. En person tar i mot tilbudet, den unge Janvier som dermed sikrer moren og søsteren en trygg framtid etter krigen. Etter krigen vandrer Chavel fattig, men med livet i behold, rundt i Frankrike og vender tilbake til huset der Janviers familie nå bor. Handlingen utvikler seg videre i mange av de temaene Greene var opptatt av i mange av sine bøker: dobbeltgjenger, hat, skyld, ære, nåde, tro og kjærlighet.

I Norge
-------

I Norge ble romanen utgitt første gang i 1985 på Cappelens forlag i Aase Gjerdrums oversettelse. Romanen kom ut samme år som den internasjonale lansering av romanen. Romanen ble også utgitt i 1986.

Tillegg
-------

Romanen originalmanus inneholder også et par utkastsider til to filmmanus, med titlene *Jim Braddon og krigsforbryteren* og *Ingen har skylden*.

Film
----

* Jack Gold: *The Tenth Man* (1988). Anthony Hopkins som Jean Louis Chavel og Kristin Scott Thomas som Therese Mangeot.

Eksterne lenker
---------------

* *Den tiende mann* på IMDb

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
A4000 åpen.
**Amiga 4000** var en datamaskin basert på Motorolas 680x0-prosessorer, og ble opprinnelig lansert med en 68EC030-prosessor med klokkefrekvens på 25 MHz. Senere kom også en versjon med 68040 på 25 MHz. Amiga 4000 var flaggskipet i Commodores Amiga-serie, og ble tatt ut av produksjon i 1994 etter to år på markedet.[]

De første utgavene av A4000 hadde prosessoren på et datterkort som kunne byttes ut. Tredjeparts-oppgraderinger med forskjellige 68040- og 68060-prosessorer var tilgjengelig. En av de mer ekstreme oppgraderingene var CyberStorm PPC fra Phase5. Denne hadde to prosessorer; en 680x0-prosessor for bakoverkompatibilitet og en PowerPC-prosessor som leverte ekstra regnekraft. Toppmodellen hadde en 68060 på 50 MHz og en PowerPC 604e på 233 MHz.[]

Amiga 4000 CR var en senere billigutgave av Amiga 4000, og kom med en 68EC030-prosessor loddet direkte til hovedkortet. Denne kunne dermed ikke oppgraderes.[]

En tårnversjon, Amiga 4000T, kom også på markedet mot slutten av Amiga 4000s levetid. Denne hadde en 68040/25. En senere utgave av Escom kom med 68060/50. Amiga 4000T hadde AT-formfaktor på hovedkortet, både SCSI og IDE-kontrollere integrert, samt utbyttbare datterkort for både CPU, lyd, grafikk og I/U.[]
Lord Amherst
**Amherstsendeferden** var et mislykket diplomatisk handelspolitisk fremstøt fra Storbritannias side overfor Kina i 1816. Oppdraget ble gitt av prinsregent Georg IV i hans fars navn, kong Georg III.

Britene hadde store store forhåpninger til denne sendeferden, ledet av William Pitt Amherst. Det var det første britiske forsøk siden den mislykkede Macartney-sendeferden av 1792/93 på å etablere regulære handelsforbindelser med Qingkeiserriket Kina.

Sendeferden gikk i land i Kina i Tianjin, ikke langt fra hovedstaden Beijing. Ettersom William Pitt Amherst allerede i forkant nektet å utføre kowtow foran en dragefigur som var ment å symbolisere den kinesiske keiser, var utsiktene til noe gjennombrudd små. Amherst hadde på sin side så forlangt at en av de utsendte mandariner skulle knele ned på ett ben foran et portrett av den britiske konge, noe som ble nektet.

Også Macartney hadde i sin tid nektet å gjøre kowtow, og dette var en av grunnene til at han hadde feilet.

Jiāqìng-keiseren
Da Amherst-sendeferden ankom Beijing, og de reisende var slitne og fremdeles i sine nedsvettede og tilskitnede reiseklær, forlangte det keiserlige hoff umiddelbart at Amherst skulle innfinne seg til keiserlig audiens. Den utslitte Amherst nektet, og oppgav først at han var trett, deretter at han var syk. Jiaqing-keiseren sendte da straks en hofflege til Amherst. Denne meldte så tilbake til keiseren at Amherst bare simulerte.

Keiseren gav da uttrykk for spontant raseri, og nektet å motta Amherst i noen audiens overhodet. Han forviste sendefølget fra hovedstaden.

Uten å ha kunnet utrette noe av sitt oppdrag måtte Amherst så forlate Kina.

Hans skip, *Alceste*, drog først langs Koreas og Ryukyuøyenes kyster før det satte skipet mot England. Men det gikk på et undervannsskjær i Gasparstredet i 1817. Amherst og en del av hans skipbrudne ledsagere ble reddet fra båtene og bragt til Batavia, og derfra ble det sendt ut en ekspedisjon for å berge resten. Han dro så hjem med et annet skip. På veien var han innom St. Helena og hadde der flere samtaler med den forviste fangen Napoleon der.

Litteratur
----------

* Anthony Webster: *Gentlemen Capitalists: British Imperialism in Southeast Asia*, New York:Tauris Academic Studies, 1998 ISBN 1-86-064171-7.

Eksterne lenkere
----------------

* Artikkel i Time Magazine Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
> Priset være du Herre, vår Gud og våre fedres Gud, Abrahams, Isaks og Jakobs Gud; den store og mektige ærefryktens Gud! Du er den opphøyde som gjør velgjerninger. Du er opphav til alt...
> 
> 
> Innledningen til den første av bønnene, oversatt av Torleif Elgvin
> 
> 

**ʿAmidá** (hebraisk עֲמִידָה [ʿămīdā]) eller **Attenbønnen** er den sentrale, mest brukte bønnen i jødedommen. 

Bønnen framsies stående, helst vendt mot Jerusalem. I ortodokse forsamlinger fremsies den først stille av den enkelte før den gjentas av hazzánen, bønnelederen. Den inngår både i sjaharít (morgongudstenesten), *minhá* (ettermiddagsgudstenesten) og *musáf* (tilleggsgudstenesten etter morgongudstenesten på sabbaten, ved rosj hódesj (nymåne) og på høytidsdager).

Bønnen kalles «attenbønnen» fordi den opprinnelig skal ha inneholdt atten lovprisningsledd; dens navn **shmone-esre** kommer fra jiddisch *shmoine-esre* og derfra fra hebraisk שְׁמונֶה עֶשְׂרֶה [šəmōne ʿesre], *atten*. I dag inneholder den nitten ledd. De tre første og de tre siste leddene brukes alltid, mens bruken av de tretten midterste leddene varierer med situasjonen.

Bønnen finnes på norsk i samlingen *Jødiske skrifter*, 2002.
Initialen *P* i ordet *Peter* fra en håndskrevet, belgisk bibel på latin fra 1407. Bokstaver som er utsmykket med slike miniatyrmalerier, kalles gjerne illuminerte.
Initial eller innledningsbokstav til Eiriksønnenes saga i den illustrerte 1899-utgaven av Snorres kongesagaer. Bokstaven er utformet av tegneren Gerhard Munthe, som særlig er kjent for sine stiliserte og dekorative vignettegninger og annet i «vikingstil».
En **initial** er en begynnelsesbokstav eller en rikt utsmykket forbokstav som innleder ei bok, et manuskript, et kapittel eller avsnitt. Initial kan også bety forbokstav i et navn. Ordet kommer fra det latinske *initialis*, som betyr «står i begynnelsen».

Initialer i typografien
-----------------------

En Initial betegner i typografien en litt større bokstav brukt i innledningen til en skrevet eller trykt tekst. I den tidligste perioden av trykking, ville en typograf gjerne avsette den nødvendige plassen til at en maler eller en tegner kunne lage en initial. Historiske initialer var ofte dekorert med ornamenter eller motiver som kunne referere til teksten.

Forbokstaver i navn
-------------------

Initialer kan også referere til de første bokstavene i et navn. For eksempel var John Fitzgerald Kennedy ofte omtalt som bare *JFK*. 

En eller flere initialer brukt som dekorativt merke og kjennetegn, blir ofte kalt monogram. Da kan initialene være stilt sammen med tall (de norske kongenes H 7, O V eller 5 og H 5) og krone (særlig kongefamiliens rangkroner).

Bumerker består ofte av runeinitialer fra personnavn skrevet med runer, så som en sammenfletting av de to første runebokstavene i et fornavn.

Initialer er vanlige i norske personsegl, dels som underordnet figurmotiv, dels som eneste figur. Initialene i seglene er ofte forbokstaver i fornavn og i farsnavn, eventuelt i fast slektsnavn. Ved farsnavn er det ofte initialen til fars fornavn og i tillegg også bokstaven **S** for endelsen sønn/son/sen. De tre bokstavene står ofte over seglenes sentrale motiv som kan være bumerke, våpenskjold, allegoriske figurer og annet.

Se også
-------

* Typografi – versal
* Manuskript – illuminasjon
* Forkortelser
* Monogram

Referanser
----------

1. ↑  Hallberg, Åke (1971). *Typografi*. Oslo: Yrkesopplæringsrådet for håndverk og industri. s. 159. ISBN 8200249344.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Initials – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
***Kamerater!*** (originaltittel: *Дорогие товарищи!*) er en russisk film fra 2020, regissert av Andrej Kontsjalovskij.

Handling
--------

Historien forteller om en demonstrasjon av arbeidere i Novotsjerkassk i løpet av 1962, hvor en rekke arbeidere blir skutt. Ljudmila er en parti-arbeider i den lokale bykomiteen, og er trofast mot kommunismen. Under en stor arbeider-streik ved det elektriske lokomotiv-anlegget i Novotsjerkassk på grunn av stigende matvare-priser og kutt i lønn, er Ljudmila vitne til masseskytingen av demonstranter etter ordre fra en kommisjon nedsatt av myndighetene- samtidig som de forsøker å skjule denne streiken for resten av den sovjetiske befolkningen.

Under protestene, og den påfølgende massakren, forsvinner også Ljudmilas atten år gamle datter Svetka. Ljudmila leter febrilsk, men diskret etter datteren sin - samtidig som KGB begynner å arrestere mistenkte, og i hemmelighet begrave lik. Ljudmila sliter med å forstå hvordan myndighetene kunne finne på alt dette, samtidig som hun forsøker å overbevise seg selv om at kommunismen vil seire til slutt. Ljudmila lengter etter fortiden når Josef Stalin fremdeles regjerte. Men hun ber også til Gud om å la datteren hennes fremdeles være i live. En sympatisk KGB-agent forsøker i det skjulte å hjelpe Ljudmila med å finne igjen datteren. De finner til slutt veien ut av byen for å sjekke en landlig kirkegård hvor en del av likene etter demonstrantene ble gravlagt i all hemmelighet.

En arbeider som ble beordret til å begrave likene i gamle nedslitte graver, bekrefter at han begravde en ung kvinne som ligner på et fotografi som Ljudmila viser ham av datteren Svetka. Hun blir sorgtung når mannen også nevner at jentas tær stakk ut av et hull på den ene strømpen, et hull som Ljudmila nylig hadde bedt datteren om å sy sammen. Men når hun kommer tilbake til leiligheten den kvelden, holder hennes egen far på å pakke sammen datterens koffert. Han forteller hennes at Svetka er oppe på taket. Ljudmila løper opp trappene, og gjennom et vindu kan hun se datteren sin gjemme seg på taket. Hun blir deretter overveldet av både glede og sjokk.

Skuespillere
------------

* Julia Vysotskaja som Ljudmila 'Ljuda' Sjomina
* Sergej Erlisj
* Julija Burova som Svetka
* Vladislav Komarov som Loginov
* Andrej Gusev som Viktor

Referanser
----------

1. ↑  Кончаловский объявил набор актеров для сериала об Октябрьской революции
2. ↑  Дорогие товарищи! (2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kamerater!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Kamerater!* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Kamerater!* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (fr) *Kamerater!* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Kamerater!* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Buddha Air** eg. **Buddha Air Pvt. Ltd.** er et nepalsk flyselskap med base i Katmandu i Nepal. 

Buddha Air opererer innenlandsflyvninger i Nepal, hvor flyselskapet foretar flyvninger mellom landets større byer. I alt flyr Buddha Air fra Katmandu til ni andre destinasjoner: Bhadrapur, Bhairahawa, Bharatpur, Biratnagar, Dhangadhi, Janakpur, Nepalgunj, Pokhara og Simara. 

Selskapets hovedbase er på Tribhuvan International Airport i Katmandu. Buddha Air flyr også spesielle *Muntain flights* fra Katmandu til området omkring Langtang i Mount Everest-området.

Buddha Air's ATR 72-500 på Tribhuvan International Airport i Katmandu
Buddha Air ble grunnlagt i 1997, og flåten består av

* 3 ATR 42-320
* 2 ATR-72-500 (ATR-72-212A)
* 4 Beechcraft 1900

Ulykker og hendelser
--------------------

Den 25. september 2011 havarerte et av selskapets Beech under en rundflyvning med turister i Mount Everest regionen. Flyet mistet kontakten med kontrolltårnet nær Katmandus flyplass.

Flyet var under retur til Katmandu med 16 turister (de fleste indere) og et mannskap på tre etter å ha sett Mount Everest og andre fjelltopper.Alle ombord omkom.

Referanser
----------

1. ↑  "Mount Everest Tour Plane Crashes in Nepal." NYCAviation. 25 September 2011

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Buddha Air – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata