recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Optisk tilbakekobling
To skjermbilder av optisk tilbakekobling
**Optisk tilbakekobling** (engelsk *optical feedback*) kan sammenlignes med optiske tilsvarighet til akustisk tilbakekobling. Denne type optiske tilbakekoblingen oppstår når man anordner et kretsløp mellom, for eksempel, et videokamera og en monitor eller TV-skjerm. Et annet, enklere eksempel er et bilde reflektert mellom to speil.

I eksemplene til høyre har et stearinlys vært plassert mellom et kamera og en monitor. Lyset er fanget opp av kameraet og sendt videre til monitoren. Kameraet fanger opp lyset fra monitoren og kretsløpet har startet. Stearinlyset kan da slukkes, mens lysinformasjonen fortsetter i kretsløpet, tilbakekoblingen. De elektriske signaler som går mellom kamera og monitor beveger seg med den elektriske strømmens hastighet og elektronstråler deretter treffer monitorens fosforpunkter, som skaper det visuelle bildet. Selv om dette eksemplet utgår fra eldre monitor teknikk er prinsippet det samme for moderne skjermer; monitorens bildepunkter fortsetter å lyse brøkdelen av et sekund etter at den er truffet av elektronet og skaper derfor en fordrøyning i tid. Bildet som oppstår fanges igjen av kameraet og sendes igjen tilbake til monitoren. Beroende på kameraets posisjon i forhold til monitoren kommer, ved hvert omløp, lyspunktet å forskyves litt, og hvert foregående bildepunkt «henger» igjen på monitorens skjerm (på grunn av nevnte fordrøyning oppstår en sammenhengende rask sekvens. 

Andre innstillinger på kamera og monitor, som lysstyrke, kontrast, avstand, vinkel og vibrasjoner medvirker til å skape form og bevegelse i bildet. Bildet kan derfor med forsiktig manipulering av disse parametrene fås å anta interessante former.

Dette kan sammenlignes med akustisk tilbakekobling som kan kontrolleres av, for eksempel, en gitarist på en scene foran en høyttaler. Tilbakekoblingen kan i begge tilfellene bli ett, eller del av ett, kunstnerisk uttrykk. Dessuten kan begge effektene kobles sammen til en felles påvirkning. Med andre ord kan lydforandringer styre bildets utformning, og omvendt.

I teknikken for å fremstille laser inngår en spesiell type optisk tilbakekobling. 

Douglas Hofstadter beskriver hvordan lignende tilbakekobling kan være direkte relatert til sinnet.

Se også
-------

* Akustisk tilbakekobling
* Tilbakekobling (flervalgsside
* Video
* Televisjon
* Grafikk

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. februar 2020. Besøkt 13. februar 2020.
3. ↑  An Interview with Douglas R. Hofstadter, following *I am a Strange Loop*, by Tal Cohen, *Tal Cohen's Bookshelf*, June 11, 2008

Portal: Kunst
Jean Michel Jarre spiller på laserharpe
Lasershowet novaYA
**Laserharpe** er et elektronisk musikkinstrument hvor man blokkerer laserstråler for å skape lyd. Den minner visuelt om en harpe fordi laserstråler lyser som strenger og strålene representerer ulike noter, selve lyden håndteres vanligvis ved å koble laserharpen til en synthesizer, sampler eller datamaskin. Den franske komponisten Bernard Szajner søkte om patent på laserharpen i 1981 men den australske oppfinneren Geoffrey Rose skal ha bygget en laserharpe allerede i 1976.

Jean-Michel Jarre var den som gjorde instrumentet kjent og han har brukt det på de fleste av sine konserter siden 1981.

Musikeren må bruke øyebeskyttelse fordi lasere kan være skadelige for øynene. De bruker også hvite eller lyse hansker for å spre mer lys fra spillerens hender og gi sensoren et høyere signal-til-støy-forhold i forhold til omgivelseslyset.

Flerfarget laserharpe
Instrumentene kan være bygget opp på forskjellige måter. Noen har en laserstråle som splittes i flere stråler mens andre har flere lasere. Antall stråler kan variere fra 2 til 32 eller mer, fargen er ofte grønn eller rød men det kan også være forskjellig farge på de forskjellige strålene. Effekten på strålene er ofte så lav som 5 mW men over 20 mW kan være nødvendig for å være synlig i luften og lettere å oppdage for sensorene. Noen harper benytter fotodioder eller fotomotstander for å oppdage blokkering av laserstrålene. Andre benytter infrarød eller ultralydavstandsmåler festet til instrumentet som bestemmer posisjonen til hånden som blokkerer en stråle. En laserbasert avstandsmåler kan også benyttes til å bestemmer avstanden fra hånden til laserens start- eller sluttpunkt. Det kan også benyttes høyhastighets USB-kamera koblet til en bærbar datamaskin, i stedet for en fotodiode for å oppdage det reflekterte lyset fra hånden som bryter strålen.

I tillegg til Jean-Michel Jarre bruker også artister som britiske Little Boots og kanadiske Purity Ring laserharpe under konsertene sine. Også den profesjonell operasanger Olga Rossi spiller laserharpe.

Se også
-------

* Elektronisk musikk

Referanser
----------

1. ↑  «Laser harp & laser show «novaYA»». *lconcert.info*. Besøkt 16. oktober 2023.
2. ↑  Ayyub, Ibrar (4. oktober 2015). «BUILD YOUR OWN LASER HARP using Arduino -». *Use Arduino for Projects* **(engelsk)**. Besøkt 16. oktober 2023.
3. ↑  Object, object. «Non-Contact Digital Music Instrument Using Light Sensing Technology». Besøkt 16. oktober 2023.
4. ↑  «Guide to the Laser Harp | Sound Genetics». *soundgenetics.com* **(engelsk)**. 30. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2023.
**Christian Wind** (1637-1686) var en dansk-norsk offiser som eide Værne Kloster. 

Han vokste opp på Gundestrup (Vrams Gunnarstorp) i Skåne som sønn av den senere riksadmiral Jørgen Wind (1593-1644) og hustru Ingeborg Holgersdatter Ulfstand (1598-1652). I 1654 gikk han på Herlufsholm, 1655-56 ved Sorø Akademi og har heretter utdannet seg til offiser. Han deltok formentlig i krigen mot Sverige 1657-60, mens han som rittmester i 1664 kjempet på keiser Leopold Is side i kampen mot tyrkerne. I følge en senere beretning skal han herfra blant annet ha medbragt et enhjørningehorn foruten å ha medbragt en seiersfane.

26. mars 1670 var han i Norge som oberstløytnant i Otto Schades Smaalenske Regiment. Han deltok i Gyldenløvefeiden hvorunder han ble forfremmet til oberst for Vesterlenske Regiment. I samme egenskap deltok han i erobringen av Marstrand juli 1677. Han tok sin pensjon i 1680.

Værne Kloster
-------------

I 1675 hadde kong Christian V solgt Værne Kloster til Christian og broren, gehejmeråd Holger Wind. I 1681 overtok Christian brorens halvdel av gården. Værnes hovedbygning kan føres tilbake til Winds tid som eier.

29. september 1686 avgikk Wind ved døden på Værne Kloster, hvoretter han ble bisatt i den *Windske krypt* foran koret i Rygge kirke. Kisten var betrukket med lær og smykket med fedrene og mødrene våpenskjold samt initialerne W. S. O. C. W. (velbårne salige oberst Christian Wind). På en messingplate fulgte en lengre innskrift om hans bakgrunn. 

Wind hadde giftet seg i 1671 med Anne Margrethe Nielsdatter Lange (1645-1704), datter av generalkrigskommissær Niels Lange til Fritzø (1652) og fru Merete Ovesdatter Giedde (d. 1656). Som enke styrte hun eiendommene og overlevet ektemannen frem til 1704, hvor hun ble bisatt ved hans side. Paret hadde fire barn sammen: Sønnene Christian, Ulrik og Jørgen valgte, som faren, den miliære løpebane. De døde alle ugifte og etterlot derfor hele gården til storesøsteren Charlotte Amalie, som giftet seg med Henrik von Arenstorff til Lille-Harridslevgaard på Fyn. Hun døde som enke på Værne Kloster i 1723.

Referanser
----------

1. 1 2  «Vind» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog* (2006-08): 685.
2. 1 2  Huitfeldt-Kaas, H.J. (Henrik Jørgen) (1890). *Efterretninger om familien Sibbern*. no#: Chr. Gundersen Bogtrykkeri. s. 158-161.
3. 1 2  «Moss Tilskuer 29. mai 1894». Moss. s. 1.
4. ↑  *Viking*. Norsk arkeologisk selskap. 2014. s. 109.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Aafia Siddiqui** (født 2. mars 1972 i Karachi) er en amerikansk-utdannet pakistansk forsker som ble dømt for overfall med hensikt å myrde sine amerikanske forhørsledere i Afghanistan.

Siddiqui kom inn i USA med et studentvisum i 1990 og hun skulle ta både lavere og høyere utdannelse. Hun slo seg ned i Massachusetts og studerte ved Massachusetts Institute of Technology. Hun mottok sin doktorgrad i nevrovitenskap fra Brandeis University i 2001. Siddiqui ble beskrevet som en hengiven muslim som var engasjert i islamsk veldedighetsarbeid. Siddiqui flyttet tilbake til Pakistan i 2002. Hun forsvant sammen med sine tre små barn i mars 2003. Det er blitt hevdet at hun ble kidnappet av pakistansk politi i samarbeid med FBI, og holdt fanget i en av USAs fangeleirer i Afghanistan, Bagram. Hennes barn ble separert fra henne og det fryktes at den yngste av dem, Suleman, på bare 6 måneder døde under kidnappingen. I Bagram ble det rapportert fra flere tidligere fanger at hun ble utsatt for tortur og psykisk mishandling kort tid etter hennes onkel, Khalid Sheikh Mohammed, ble arrestert i Pakistan. 

Khalid Sheikh Mohammed nevnte Siddiqui under avhør, og kort tid senere ble hun oppført på listen over *Most Wanted Terrorists* av FBI. Hennes oppholdssted ble rapportert å være ukjent i mer enn fem år, men det er nå flere vitner som kan bekrefte hennes kidnapping og fangeskap. Hun ble funnet vandrende med sin sønn i byen Ghazni og arrestert i juli 2008 i Afghanistan. Under arrestasjonen fant afghansk politi blant annet oppskrifter på konvensjonelle bomber og masseødeleggelsesvåpen, samt instruksjoner om hvordan det er mulig å skyte ned amerikanske droner. Aafia selv hevder dette er bevismateriale som ble plantet på henne da hun ble tatt inn til avhør. Andre har også fremmet denne påstanden. 

Hun ble aldri tiltalt for terror eller tilknytning til Al Qaeda som FBI tidligere hadde hevdet. Siddiqui ble den 31. juli 2008 tiltalt i District Court for Southern District of New York. Anklagene gjaldt overfall med et dødelig våpen og forsøk på å drepe amerikansk personell. Hun ble fløyet til New York 6. august, og siktet den 3. september 2008, for to tilfeller av drapsforsøk av amerikanske statsborgere. Siddiqui ble dømt til 86 års fengsel i 23. september 2010. En rettssak som ble fordømt av flere menneskerettighetsorganisasjoner, hvorav blant annet Amnesty International.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Aafia Siddiqui – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Official website of Siddiqui's family
* Draafia.org website
* Aafia Siddiqui Indicted", Press Release by U.S. Department of Justice, September 2, 2008
* Nefafoundation.org
* Sealed Complaint

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Mesterligaen i ishockey 2020/21**, også kalt **Champions Hockey League 2020/21**, skulle være den 7. utgaven av ishockeyturneringen for europeiske klubblag som ble lansert i 2014. 32 lag fra 14 land underlagt International Ice Hockey Federation (IIHF) skulle delta i turneringen.

Avlysning
---------

Den 13. oktober 2020 annonserte IIHF at Mesterligaen 2020/21 ble avlyst. Avlysningen ble begrunnet i Koronaviruspandemien der reiserestriksjonene mellom nasjonene gjorde det utfordrende å arrangere kampene som planlagt.

Lagene som var kvalifisert til Mesterligaen
-------------------------------------------

| Sveits’ flagg Sveits | Sveriges flagg Sverige | Finlands flagg Finland | Tysklands flagg Tyskland | Tsjekkias flagg Tsjekkia | Østerrikes flagg Østerrike | Danmarks flagg Danmark | Belarus’ flagg Hviterussland | Storbritannias flagg Storbritannia | Frankrikes flagg Frankrike | Italias flagg Italia | Norges flagg Norge | Polens flagg Polen |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Biel | Frölunda | Ilves | Berlin | Liberec | Salzburg | Aalborg | Junost Minsk | Cardiff | Grenoble | Bolzano | Stavanger | Tychy |
| Davos | Färjestad | Kärpät | Mannheim | Oceláři Třinec | Vienna | SønderjyskE | Njoman Hrodna |
| Genève-Servette | Luleå | Lukko | München | Sparta Praha |
| Zug | Rögle | Tappara | Straubing |
| Zürich | Skellefteå |

Kart over lag som var kvalifisert til Mesterligaen i 2020/21Mesterligaen i ishockey 2020/21Aalborg
Mesterligaen i ishockey 2020/21Mannheim
Mesterligaen i ishockey 2020/21Berlin
Mesterligaen i ishockey 2020/21Biel
Mesterligaen i ishockey 2020/21Bolzano
Mesterligaen i ishockey 2020/21Davos
Mesterligaen i ishockey 2020/21Frölunda
Mesterligaen i ishockey 2020/21Färjestad
Mesterligaen i ishockey 2020/21Genève-Servette
Mesterligaen i ishockey 2020/21Grenoble
Mesterligaen i ishockey 2020/21Ilves
Mesterligaen i ishockey 2020/21Kärpät
Mesterligaen i ishockey 2020/21Liberec
Mesterligaen i ishockey 2020/21Lukko
Mesterligaen i ishockey 2020/21Luleå
Mesterligaen i ishockey 2020/21München
Mesterligaen i ishockey 2020/21Oceláři Třinec
Mesterligaen i ishockey 2020/21Rögle
Mesterligaen i ishockey 2020/21Salzburg
Mesterligaen i ishockey 2020/21Skellefteå
Mesterligaen i ishockey 2020/21Stavanger
Mesterligaen i ishockey 2020/21Tappara
Mesterligaen i ishockey 2020/21Straubing
Mesterligaen i ishockey 2020/21SønderjyskE
Mesterligaen i ishockey 2020/21Tychy
Mesterligaen i ishockey 2020/21Vienna
Mesterligaen i ishockey 2020/21Zug
Mesterligaen i ishockey 2020/21Zürich
Mesterligaen i ishockey 2020/21Cardiff
Mesterligaen i ishockey 2020/21Minsk
Mesterligaen i ishockey 2020/21NjomanKart over lag som var kvalifisert til **Mesterligaen i 2020/21**

Referanser
----------

1. ↑  «2020/21 CHL season cancelled» **(engelsk)**. 13. oktober 2020. Besøkt 19. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
Mesterligaen i ishockey |
| --- |
| 
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* ~~2020/21~~
* 2021/22
* 2022/23
* 2023/24

 | Champions Hockey League  |
**Sloboda** var en type bosetninger i historien til Russland, Belarus og Ukraina. Navnet er avledet fra det tidlige slaviske ordet for «frihet» og kan løselig oversettes som «fri bosetning». Statusen til «sloboda» varierte over tid og etter territorium. Opprinnelig var bosetterne i en *sloboda* av forskjellige årsaker fritatt for diverse skatter og avgifter, derav navnet. Mange *slobodaer* ble bosatt i nylig koloniserte land, spesielt av kosakker, hvor skattefrihet var et incentiv for kolonisering. Enkelte *slobodaer* lå i byer.

På første halvdel av 1700-tallet ble dette privilegiet avskaffet, og *slobodaer* ble vanlige landsbyer, *shtetler*, bymessige bosetninger og forsteder.

Uttrykket er bevart i navnene til diverse bosetninger og bykvartaler. Noen bosetninger ble bare kalt Sloboda eller Slobodka (diminutiv form), og på ukrainsk Slabodka eller Slobidka.

Lignende bosetninger fantes også i Valakia og Moldavia, under navnet *slobozie/slobozia*.

Se også
-------

* Stanitsa, kosakk-bosetninger i Russland og Ukraina

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Geologisk kart over Ukraina
██ 1. med Det ukrainske skjold i gult

██ 2. Korosten-plutonet i klargrønt

██ 3. og De volhynske trappene i mellomgrønt

**De volhynske trappene** sammenfaller med **Volhyn-podolske høyland**, og er et vulkansk og basaltisk høyland, og en 140 000 km² stor geologisk provins i østre Polen, sørvestre Belarus og nordvestre Ukraina. Da Sarmatia og Baltica kolliderte for 2–1,7 milliarder år siden skapte det varige spenninger i sutursonen mellom disse to terranene. Langs *Den Sentral-belarusiske sutursone* oppstod for 1,3–1 milliard år siden Orsja-Volhynia-grabenen mellom det arkeiske Sarmatia i sør og det paleoproterozoiske Fennoskandia i nord. Grabenen ble en aulacogen som etter hvert sprakk til en riftdal og muliggjorde et vulkansk utbrudd av mafisk lavasmelte som etterlot et flombasalt-område i Ukraina (Volhynia, Polen og Belarus (Orsja) – fordelt jevnt på sarmatiske og baltiske skjold. Elvene Styr og Pripjat renner gjennom området som utgjør trappene og omgir Korosten-plutonet.

Den viktigste bergarten er flombasalt, akkurat som i de sibirske trappene. Ellers er det også noe andstein og konglomerat. Strukturen er ellers rik på gull, sølv og kobber, og det drives en rekke steinbrudd.

Før dette skaptes det mer kompakte Korosten-plutonet som trappene omgir. Denne intrusivprovinsen på 12 000 km² er om lag 1,8 milliarder år gammel og består av magmatisk lavasmelte. Bergartene er gabbro, anortositt, rapakivi og granitt, og plutonet trengte opp fra mantelen for 1,8 til 1,737 milliarder år siden. Det har vært hevdet at fenomenet inntraff i forbindelse med amalgamasjonen mellom Sarmatia og Fennoskandia (Baltica).

Se også
-------

* De sibirske trappene
* Deccan-trappene

Referanser
----------

1. ↑  Bakun-Czubarow, N. Bialowolska, A. og Fedorysjin, J.; «Neoproterozoic flood basalts of Zabolottya and Babino Beds of the volcanogenic Volhynian Series and Polesie Series dolerites in the western margin of the East European Craton» Arkivert 17. mars 2007 hos Wayback Machine. *Acta Geologica Polonica*, vol 52, nr 4, 2002, side 481-496.
2. ↑  Shumlyanskyy, Leonid; Ellam, Rob M.; og Mitrokhin, Olexander: «The origin of basic rocks of the Korosten AMCG complex, Ukrainian shield: Implication of Nd and Sr isotope data», *Lithos*, vol 90, nr 3.4, side 214-222.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
*For stedet i Polen med samme navn, se: Penza (Polen)*
**Penza** (russisk: Пе́нза) er en by i Russland, og er det administrative senteret i Penza oblast. Byen ligger ved elva Sura, 625 km sørøst for Moskva. Innbyggertall: 518 025 (folketelling 2002).

Historie
--------

Penza ble grunnlagt i 1663 som en grensepost på det som da var Russlands grense mot sørøst. Byen er oppkalt etter elva den opprinnelig ble bygget ved. Ettersom byen opprinnelig lå i et grenseland ble de fleste husene bygget av tre og byen utviklet uten noen overliggende plan. På 1700-tallet ble Penza et viktig handelssenter.

I 1774 ble Penza tatt av opprørshæren til Jemeljan Pugatsjov, etter at byens borgere slapp kosakkene inn i byen. De første husene i stein begynte å dukke opp etter 1801, og i 1809 var Penzas befolkning vokst til over 13 000 mennesker. 

Under den russiske borgerkrigen startet de tsjekkoslovakiske legioner et anti-bolsjevikisk opprør i Penza. I sovjetperioden utviklet byen seg som et regionalt industrielt senter.

Dagens by
---------

I dag anses Penza som et regional senter for høyere utdanning. Byen har seks universiteter, 13 høyskoler og 77 offentlige skoler. Penza er også vertsby for tre teatere, fire muséer og tre kunstgallerier.

Topografisk sett skiller Penza seg betydelig fra de omkringliggende byene, med sitt bølgende bakkelandskap og omkringliggende skoger.

Vennskapsbyer
-------------

* Belarus’ flagg Mahiljoŭ, Belarus

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Penza – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Russlands flagg Penza Online

| * v
* d
* r
Byer i Penza oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Penza |
| Flagget til Penza oblast | Belinskij **·** Gorodisjtsje **·** Kamenka **·** Kuznetsk **·** Nikolsk **·** Nizjnij Lomov **·** Serdobsk **·** Spassk **·** Sursk **·** Zaretsjnyj | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

1. ↑  .
Værøy kirke
**Værøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bodø domprosti. Det omfattet sogn i Værøy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Værøy kirke.

Værøys kirkesogn er nå en del av Værøy kirkelige fellesråd, og underlagt Bodø domprosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Veðreyjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Værøy prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I 1589 besto Værøy prestegjeld av Værøy hovedsogn og Røst anneks. Presten skulle reise til Røst fire ganger i året og da holde gudstjeneste fire påfølgende søndager. Disse reisene skulle gjøres ved mikkelsmess, påske, pinse og olsok. Sogneinndelingen skal senere være uendret. Ved kgl.res. av 4. juni 1937 ble det tillatt å bygge ny kirke på gården Sørland i Værøy sogn etter arkitekt Harald Sunds plan. Ved kgl.res. av 25. juni 1971 ble Værøy prestegjeld overført fra Lofoten til Bodø domprosti, gjeldende fra 1. september 1971.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Værøy
* Røst

Referanser
----------

1. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
2. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 351.
3. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 122.
4. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
5. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
6. ↑  https://www.arkivverket.no/slektsgranskning/historikk-for-prestegjeld-og-sogn/prestegjeld-og-sogn-i-nordland, arkivverket.no
7. ↑  «Nordlands Framtid 1972.08.12». Norge;Nordland;;Bodø;;;;. 19720812. s. 4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Øksendal kirke
**Øksendal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Sunndal kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Øksendal kirke.

Øksendals kirkesogn er nå en del av Sunndal kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Usmudalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Øksendal antas å være lagt under Sunndal i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hørte Øxendal kircke til *Sundals Præstegjeld* og ble betjent av en kapellan. Ved kgl.res. av 15. mai 1795 ble Jordalsgrenda på vestsiden av Sunndalsfjorden overført fra Tingvoll til Øksendal sogn. Etter kgl.res. av 31. mars 1847 ble Ålvundeid kirke oppført, men uten å endre sogneinndelingen, og Ålvundeid ble regnet som kapelldistrikt. Ved kgl.res. av 8. juli 1853 ble Øksendal sogn og Ålvundeid kapelldistrikt fradelt Sunndal prestegjeld som eget *Øksendal prestegjeld*, samtidig som Ålvundeid ble eget sogn, gjeldende fra 1. januar 1854. Ved kgl.res. av 30. juni 1969 ble Øksendal prestegjeld nedlagt og Øksendal og Ålvundeid sogn igjen lagt til Sunndal prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 382.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 104.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
4. ↑  *Øksendal kyrkje 100 år*. Øksendal sokneråd. 1994. s. 39. ISBN 8299320704.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
Laponiahalvøya er på nordsiden av Nordaustlandet
**Laponiahalvøya** er en halvøy på nordsiden av Nordaustlandet på Svalbard. Halvøya ligger øst for Brennevinsfjorden og vest for Nordenskiöldbukta.

Luftskipet «Italia» under ledelse av Umberto Nobile havarerte på vei tilbake til Ny-Ålesund, hvor seks omkom og 10 var strandet med gondolen på den drivende pakkisen. En av de største internasjonale redningsaksjonen i polare strøk noensinne ble iverksatt, hvor over 1 500 mennesker fra syv ulike nasjoner deltok. Kapp Rubin på Laponiahalvøya ble brukt som base for redningsaksjonen. Kartene over Nordaustlandet var på den tiden dårlige og upresise, og de som deltok i redningsaksjonen hadde ikke kommunikasjonsutstyr, ingen riktige kart og ingen hjelp utenfra. Under redningsaksjonen omkom blant annet Roald Amundsen sammen med mannskapet i det franske Latham 47-flyet et sted utenfor Bjørnøya. Det skulle gå 48 dager før alle de overlevende fra luftskipet «Italia» hadde blitt hentet ut fra den drivende pakkisen.

Eksterne lenker
---------------

* Laponiahalvøya *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Gældsstyrelsen** er et dansk direktorat som er en del av Skatteforvaltningen under Skatteministeriet. Gældsstyrelsens kjerneoppgave er å sikre at så mange som mulig betaler sin gjeld til det offentlig og at ny gjeld forebygges. Gældsstyrelsen har 1100 medarbeidere fordelt på fem driftssentre og tre stabsfunksjoner. Gældsstyrelsen har avdelinger i Middelfart, Tønder, Grenå, Thisted, Randers, Roskilde og Ringkøbing.

Fram til 1. juli 2018 var virksomheten en del av SKAT, som fra denne datoen ble delt i sju spesialisert direktorater.

Gældsstyrelsens motto er «vi hjælper borgere og virksomheder med at betale deres gæld til det offentlige».

Direktøren for Gældsstyrelsen er Lars Nordahl Lemvigh.

Referanser
----------

1. ↑  Fra én til syv styrelser Arkivert 24. mai 2020 hos Wayback Machine. Skatteministeriet, hentet 11. juli 2018.
2. ↑   Arkivert 11. juli 2018 hos Wayback Machine. Gældsstyrelsen, hentet 11. juli 2018.
3. ↑   Arkivert 11. juli 2018 hos Wayback Machine. Skatteministeriet, hentet 11. juli 2018.
4. ↑  , Gældsstyrelsen, hentet 11. juli 2018.
5. ↑   Arkivert 9. april 2020 hos Wayback Machine. Gældsstyrelsen, hentet 11. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Lahelle er et lite sted i Sandefjord kommune. Stedet ligger innerst i Lahellefjorden som er en arm av Tønsbergfjorden. Innløpet til fjorden markeres av Tønsberg tønne ytterst på Østerøya. På andre siden av fjorden ligger øya Natholmen og innseilingen til Tønsberg ved Færder fyr. Det eldste gjenværende (2008) hus i Lahelle is er datert til 1853.

Det finnes båtbrygger og offentlig badestrand i Lahelle, som har en blanding av fastboende og hyttebebyggelse.

Historie
--------

Stedsnavnet var tidligere skrevet *Ladhella*, bestående av ordet *lada* som sikter til lasting og lossing av fartøyer, og -*hella* som sannsynligvis er en naturlig helle som en flat steinhelle nede ved vannet.[]

Lahelle tilhørte Sandar kommune fram til denne ble slått sammen med Sandefjord i 1968. 

Rundt 1900 fantes verft for bygging og reparasjon av seilskuter i Lahelle.

Lahelle har også et fugleområde innerst i fjorden hvor mange spesielle arter tar en rast høst og vår.

Referanser
----------

1. ↑  Davidsen, Roger (2008). *Et Sted i Sandefjord*. Sandar Historielag. s 82. ISBN 978-82-994567-5-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hans Hagerup Gyldenpalm** (1774–1827) var en norsk teolog og adelsmann. 

Han fødtes i Christianssand som eldste sønn av Eiler Hagerup de Gyldenpalm og hustru Aasille Andrea Andersdatter Dedekam (d. 1793). Bestefaren av samme navn – Hans Hagerup de Gyldenpalm – var i 1781 løftet opp i adelstanden under navnet Gyldenpalm, og navnet gikk videre til sønnene.

Karriere
--------

Gyldenpalm ble student i Christiania i 1792, og cand. theol. ved Københavns Universitet den 19. januar 
1802. Samme år giftet han seg i Vor Frue i samme by med Karen Marie Mariager (d. 1851).

I 1802 fikk han stillingen som residerende kapellan i Lom prestegjeld, en stilling han besatt til 1807, hvor han sa stillingen opp. I håp om en bedre stilling ville han reise til København, men ble forhindret av krigen. Frem til 1812 fungerte han i stedet som hjelpeprest i Drangedal, hvoretter han reiste til København og ble utnevnt til sogneprest i Holt og Vegårdshei. I 1826, kort tid før han døde, ble Gyldenpalm prost i Nedenæs prosti.

Gyldenpalms personlighet brakte ham ikke sjeldent på kant med menigheten. I følge overleveringene skal han ha vært både streng, barsk og ilter, samtidig som hans karakter var preget av fryktsomhet og forfengelighet. Han døde natten mellom 30. og 31. desember 1827, hvoretter hans kone flyttet tilbake til København.

Da hans yngre bror, diplomaten Andreas Dedekam Hagerup de Gyldenpalm døde fem år senere, utdøde den adelige slekten Gyldenpalm på mannsiden.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog, Hiort-Lorenzen, Hans Rudolf; Thiset, Anders, bind 1895[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Gaaskjenn, Telleiv T. (1954). *Holt kirke*. Holt menighetsråd. s. 90.
3. ↑  Hiort-Lorenzen, Hans Rudolf; Thiset, Anders (1895). *Danmarks adels aarbog* **(dansk)**. Danmarks Adels Aarbog.
4. ↑  Elvius, Sofus (1902). *Familien Hagerup i Danmark og Norge* (PDF). Kjøbenhavn. s. 39.
5. ↑  Moe, Wladimir (1922). *Gamle norske kirker*. Kristiania: Dybwad. s. 78.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Julianus ben Sabar** (også kjent som **Julian** eller **Julianus ben Sahir**) var en leder for samaritanerne, ansett som en «taheb» (messias / profet) som i år 529 ledet det mislykkede samaritanske opprøret mot Østromerriket, da ledet av Justinian I den store. I følge den dalevende historikeren Prokopios var bakgrunnen for opprøret lovgivning som forbød samaritansk religion, mens den dalevende kristne munken Cyrillus Scythopolitanus mente opprøret kom som følge av spenninger med datidens kristne. Julianus erklærte seg som konge av Israel, og ledet en samaritansk hær mot Skytopolis (nå Bet-Sjean), Caesarea Maritima, Neapolis, Bethlehem og Emmaus. Innen 530 hadde han lykkes med å ta kontroll over nærmest hele Samaria. Under opprøret ble et stort antall kristne drept og kirker ødelagt.

Østromerriket fikk hjelp fra Ghassanidene, og innen 531 var opprøret slått ned på. Julianus selv ble ifølge Theophanes bekjenneren halshugget. Titusenvis av samaritanere ble drept eller gjort til slaver.

Opprøret har blitt sammenlignet med Bar Kokhba-opprøret fire hundre år tidligere. Begge opprørene var mot fremmede imperialistiske okkupanter, og var ledet av selverklærte messiaser/taheber. Opprørene var først en suksess, men ble senere slått tilbake. I motsetning til jødene kom imidlertid aldri den samaritanske befolkningen seg etter den etniske utrensningen, og samaritanerne har blitt ytterligere redusert til en minoritet i Samaria etter forfølgelser i den senere middelalder av mamelukkene.
Heierstadloftet
Heierstadloftet
Heierstadloftet
**Heierstadloftet** på Slottsfjellmuseet i Tønsberg er Vestfolds eldste og eneste profane bygning fra middelalderen. Loftet er flyttet til museet fra gården Heierstad i Hof (i dag Holmestrand) i 1957, den gang museet het Vestfold fylkesmuseum. 

Loftsetasjen var før demonteringen i svært dårlig stand og var dessuten av nyere dato. Derfor er dagens loftsetasje en rekonstruksjon. Bygningen består av et tømret rom i underetasjen og en loftsetasje med to tømrede rom og svalganger på begge langveggene.

Tømmeret er felt vinteren 1406 - 07 og vinteren før viser dendrokronologisk undersøkelse utført av NIKU i 1996. Bygningen er da etter all sannsynlighet oppført i år 1407 Huset er et av de første bygg som er oppført etter svartedauden.

Referanser
----------

1. ↑   Tallerås
2. ↑   Arne Berg: "Norske tømmerhus frå mellomalderen", bind II, s. 215 ff
3. ↑  Håkon Christie, Jan Michael Stornes og Ola Storsletten: Dendrokronologi og bygningsforskning. 1998

Litteratur
----------

* Talleraas, Lise Emilie (1992). «Heierstadloftet». *Fredete bygninger og anlegg i Vestfold : handlingsplan for vern og vedlikehold*. Vestfold fylkeskommune, Fylkeskultursjefen. s. 33–34.  [Tilgang for norske IP-adresser.]
* Arne Berg: "Norske tømmerhus frå mellomalderen", bind II, s. 215 ff

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Heierstadloftet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Museumssenteret i Vestfold** (MuVe) er avviklet og oppløst. Arbeidet videreføres i Samlingsforvaltningen.

Muve var et offentlig eid aksjeselskap som ble etablert i 2004. Eierne var fra oppstarten Vestfold fylkeskommune, Sandefjord kommune og Larvik kommune samt stiftelsen Vestfold Fylkesmuseum. Fra mars 2008 tok Vestfold fylkeskommune over alle aksjene i selskapet. Høsten 2008 ble akseselskapet avviklet og fra 1.1 2009 ble det tidligere MuVes oppgaver, eiendeler og personell overført til Vestfold fylkeskommune, og samtidig slått sammen med Fylkesarkivet for Vestfold i en ny organisasjon, Kompetansesenter for museum og arkiv. Fra 1.7.2009 ble Kompetansesenteret en del av det konsoliderte Vestfoldmuseene IKS. Fra 1.1.2011 ble avdelingen igjen delt i sine to opprinnelige enheter, under navnene Vestfoldarkivet og Samlingsforvaltningen (Avdeling for samlingsforvaltning).

Formålet med virksomheten var bevaring av fotografier og gjenstander som dokumenterer kulturarven. Gjennom å etablere gode bevaringsforhold sikres fysisk bevaring av gjenstander og materiale. I tillegg var det et mål å bygge opp kompetanse for konservering og dokumentasjon av museale gjenstander. Et stort fellesmagasin ble bygget og innflyttingen startet i 2006.

MuVe ble i 2007 nominert til årets museum av Norges museumsforbund.

I 2009 ble Vestfoldmuseene IKS opprettet, med administrasjon i Sandefjord, samlokalisert med Samlingsforvaltningen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Held der DDR
**Helt av DDR** (tysk: *Held der DDR*) var en østtysk ærestittel som ble tildelt personer «som gjennom enestående prestasjoner og fortjenestefulle heltedåder har sørget for DDRs utvikling og styrkelse, for dets internasjonale anerkjennelse og autoritet såvel som for dets militære beskyttelse». Heltetittelen ble etablert 28. oktober 1975 og opphørte da DDR sluttet å eksistere i 1990.

Opprinnelig var det planlagt en årskvote på ti tildelinger av ordenen. Siden 1978 ble mottagerne automatisk bærere av Karl Marx-ordenen i tillegg. En merkverdighet med ordenen var at man godt kunne motta den to ganger.

Mottagere (utvalg)
------------------

* 1975 og 1980: Heinz Hoffmann
* 1975 og 1983: Erich Mielke
* 1975 og 1983: Friedrich Dickel
* 1976: Leonid Bresjnev
* 1978: Sigmund Jähn
* 1978: Valerij Bykovskij
* 1984: Willi Stoph
* 1987: Erich Honecker

Se også
-------

* DDRs ordensvesen
* Helt av Sovjetunionen
* Helt av Ukraina
* Helt av Hviterussland

Eksterne lenker
---------------

* Held der DDR auf ddr-wissen.de
**Stian Forseth Birkeland** (født 1973 i Flekkefjord) er en norsk lokalpolitiker som representerer Flekkefjords Vel. Han var fra høsten 2019 til 2023 varaordfører i Flekkefjord kommune. Han ble opprinnelig innvalgt på Kristelig Folkepartis liste i 2011, 2015, og gjenvalgt 2019. Senere i 2019 meldte han seg uavhengig, og tok initiativ til å opprette en lokal valgliste med sikte på neste kommunestyrevalg. Dette partiet heter Flekkefjords Vel. Ved kommunevalget i 2023 ble han valgt inn i bystyre som representant for sitt eget parti, Flekkefjords Vel.

Referanser
----------

1. ↑  Mellemstrand, Madeleine (26. oktober 2019). «KrF-leder hevder hun ba egen varaordfører om å forlate partiet». *NRK*. Besøkt 4. oktober 2020. «Stian Birkeland ble varaordfører i Flekkefjord uten støtte fra eget parti. Nå melder han seg ut av KrF. – Jeg sa det ville være det beste for alle, sier leder av Flekkefjord KrF, Hanne Risvold.»
2. ↑  «Flekkefjords Vel er nå en realitet». facebook. 11. desember 2019.
***Auletanus*** er en slekt av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg. De fleste artene lever i tropiske skoger, men noen arter finnes i de aller fleste områder. I Norge er det registrert 11 arter.

Utseende
--------

Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete, som oftest mørke på farge, ofte med metallglans. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.

Levevis
-------

Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem. Ofte gjør de dette ved å rulle sammen blader.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Familien **snutebladrullere, Rhynchitidae** Gistel, 1856
				+ Stammen **Auletorhinini** Voss, 1935
					- Slekten ***Auletanus*** Voss, 1922 - 10 arter
						* *Auletanus adscendens* Voss, 1922
						* *Auletanus banggiensis* Legalov, 2018
						* *Auletanus disparatus* Voss, 1922
						* *Auletanus drescheri* Voss, 1922
						* *Auletanus kurimansis* Legalov, 2018
						* *Auletanus kuscheli* Legalov, 2018
						* *Auletanus mabilabolensis* Legalov, 2018
						* *Auletanus palawanensis* Legalov, 2018
						* *Auletanus tawitawensis* Legalov, 2007
						* *Auletanus versicolor* Legalov, 2018

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Auletanus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Auletanus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Knattspyrnufélag Reykjavíkur**  (islandsk for Reykjavík fotballklubb) er en sportsklubb fra Reykjavík på Island. KR ble grunnlagt 16. februar 1899. Foruten fotball, som klubben har spesialisert seg på, driver KR basketball, badminton, bordtennis, bowling, dart, håndball, skisport, islandsk bryting og svømming

Fotballaget
-----------

KR har både herrelag og damelat.

### Herrelaget

KRs fotballag trenes av Logi Ólafsson. Laget spiller sine hjemmekamper på KR-völlur som har 2 600 sitteplasser og 1 400 ståplasser. Tidligere spilte laget på Laugardalsvöllur. KR spiller i Islands øverste liga Úrvalsdeild, og de har vunnet ligaen 27 ganger, ingen andre klubber har vunnet Úrvalsdeild flere ganger.

*Se artikler om enkeltspillere som har spilt her*

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Knattspyrnufélag Reykjavíkur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Island

| * v
* d
* r
Besta-deild karla 2023 |
| --- |
|  | Breiðablik **·** FH **·** Fram **·** Fylkir **·** HK **·** ÍBV **·** KA **·** Keflavík **·** KR **·** Stjarnan **·** Valur **·** Vikingur | Islands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Trond Gaute Lockertsen**, også kjent som **Trond G. Lockertsen**, er en norsk filmskaper. Han har blant annet regissert kortfilmene *Hedre din far og din mor* (1979), *Lik i lasta* (1985), *Fra vinter til vår* (1986), *In Via* (1997) og *Jeg vil aldri begynne å røyke* (2014), samt dokumentarfilmer som *Vansjø* (1985), *Mannen i landskapet* (2008) og bakomfilmen om *Orions belte* (1985). Han har også produsert filmen *Prinsen av Fogo* (1988) med flere. 

Han er imidlertid mest kjent som produksjonsleder, linjeprodusent og controller for en rekke filmer og serier. Han har blant annet vært produksjonsleder på filmen *Den 12. mann* (2017), *Lange flate ballær*-filmene, og TV-seriene *Lilyhammer* (2012–2014) og *Dag* (2010–2015). Som linjeprodusent har han jobbet på filmen *Trolljegeren* (2009), samt TV-seriene *Vikingane* (2016–2020) og *Hjem til jul* (2019–2020). Og han var controller på sesong 2 og 3 av TV-serien Exit (2019-2023).

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trond Gaute Lockertsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Trond Gaute Lockertsen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |

1. ↑   www.proff.no, besøkt 20. april 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «In via - 1997». *Filmweb.no* **(norsk)**. Besøkt 18. april 2019.
3. ↑  «Trond G. Lockertsen». *IMDb*. Besøkt 18. april 2019.
4. ↑  «Trond Gaute Lockertsen». *IMDb*. Besøkt 18. april 2019.
Raststugan i Tomasboda, nära Kilsbergens högsta punkt
**Kilsbergen**, på grensa mellom landskapen Närke, Värmland og Västmanland i Sverige er, for å bruke et geologisk begrep, en forkastning. 

Fjellkammen strekker seg mellon Nora i nordøst og Svartå i sydväst, cirka 50 km. Bredden er cirka 10–15 km.

Geologi
-------

Kilsbergen ble skapt i forbindelse med en periode av fjellkjededanninger i Europa for cirka 250 milioner år siden. Sterke spenninger og forkastningssprekker i jordskorpen påvirket også urberget. Langs sprekkene kunne markyten forskyves sånn at et naturlig trappetrinn oppsto, en forkastning altså. Dette gjør at Kilsbergen høyer seg over Närkeslätten og er en vanndeler mellom øst og vest.

Tidligare var det mye jernhåndtering i Kilsbergen, men i dag er all bergshåndtering nedlagd.

Tomasbodahöjden, 298 meter over havet, er Kilsbergens høyeste punkt. Andre utsiktsplasser er Ullavi klint og Rusakulan. Garphyttans nationalpark, en av Sveriges førsta nasjonalparker, finnes her. I tillegg går Bergslagsleden her. I naturreservatet Lövbrickan finnes strandvaller av klappersten.

Ånnaboda og Storstenshöjden er Örebros vintersportsenter.

Det finnes to skytefelt i området. Det ene er Villingsbergs og blir forvaltet av Fortifikationsverket og brukes av Försvarsmakten, det andre er Bofors, og disponeres av AB Bofors.

Referanser
----------

1. ↑  Nationalencylopedin band 11, s. 4
2. ↑  *KAK Bilatlas*, Liber kartor 1997
3. ↑ . Örebro kommun. 05.06.2014 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Litteratur
----------

* Greta Adrian: *Kilsbergen berättar*. Tryckcentralen Örebro 1969
* Carl Anders Lindstén: *Den blånande siluetten i väster - om sällsamma sevärdheter i Kilsbergen*. Örebro stadsarkiv 1994
* Carl Anders Lindstén: *Sevärt i södra Kilsbergen*, 2:a uppl. Kilsbergsfrämjandet 2009
* Lena Hellström: *De blå bergen - liv och drömmar i Kilsbergen* Himlajorden 1999.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Tommel opp-prisen deles ut av Velferdsalliansen EAPN Norway, den skal oppfordre til satsing på journalistikk som løfter stemmene og historiene til mennesker som opplever fattigdom og utenforskap, og inkluderer dem i den offentlige samtalen. Dette er viktig for å bryte ned fordommer og spre kunnskap om fattigdommens årsaker og konsekvenser i samfunnet rundt oss. Selv om tall og statistikk er nyttig for å følge utviklingen innen ulikhet og fattigdom, mener vi at god journalistisk formidling, som viser ansiktene og historiene bak tallene, er langt mer effektivt for å øke bevisstheten rundt fattigdomsproblemet

For at et bidrag skal vurderes som en mulig prisvinner skal fattigdom være et sentralt tema.

  

Tidligere vinnere av journalistprisen Tommel opp er;

**Tidligere vinnere**                                                                  

2015    NRK                                                            

2016    Dagsavisen                "Fattig i Norge"                              

2017    VG                              "De usynlige barna"                     

2018    Aftenposten                "Fattige i rike Norge"            

2019    Varden, Jon-Inge Hansen                             

2020    Bergens Tidende, Liv Skotheim og Kjersti Mjør                                                           

2021    Nordlys, Sissel Wessel-Hansen og Torgrim Rath Olsen      

2022    Dagbladet, Sondre W Nodland                     

2023    Petter Nyquist, "uteligger" på TV2, for en rekke programserier          

  

Se også mer på våre nettsider, www.velferdsalliansen.no
**Halfdan Kongsten** (født 22. november 1904 i Botne i nåværende Holmestrand kommune, død 6. oktober 1993 samme sted) var Ap-politiker. Kongsten var ordfører i Botne kommune i Vestfold 1956-63, og dermed bygdas siste ordfører før sammenslåinga med Holmestrand i 1964. Han ble deretter valgt til ordfører i den nye storkommunen, og hadde dette vervet fram til 1972. Samtidig var han tiltakssjef i Holmestrand. 

Kongsten, som i 40 år var ansatt i A/S De Norske Melkefabriker, satt i kommunestyrene i Botne og Holmestrand i til sammen 28 år. Han hadde mange tillitsverv og var blant annet formann i skolestyret, havnestyret, forsorgsstyret og overlikningsnemnda. Kongsten var også formann i Botne Arbeiderparti.

Halfdan Kongsten var sønn av tømmermann Karl Kongsten (født 1868 i Sverige) og Hanna f. Borgersen (født 1871 i Våle). I 1910 bodde familien på Nedre Solbakken i Botne. Halfdan Kongsten ble gift med *Dagny Marie* (1908-99).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Data, www.slektogdata.no, publisert i Slekt og Datas Gravminnebase, besøkt 3. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder og litteratur
--------------------

* *Aftenposten*, 21/11 1974: «70 år».
* Folketellinga 1910 for Botne


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Paul Seljeseth(1952–1955)** | **Botnes ordfører**(1956–1963) | Etterfølger:**ikke tilgjengelig** |
| Forgjenger:**Karl G. Andersen(1946–1963)** | **Holmestrands ordfører**(1964–1971) | Etterfølger:**Armand Bjørnholt(1972–1975)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Molenbeek-Saint-Jean** (nederlandsk: Sint-Jans-Molenbeek) er en tospråklig kommune i Hovedstadregionen Brussel i Belgia. Kommunen består av én delkommune: Molenbeek-Saint-Jean (Sint-Jans-Molenbeek).

Molenbeek-Saint-Jean i Brussel hovedstadsområde
Johannes Døperens kirke i Molenbeek

Geografi
--------

Molenbeek ligger umiddelbart vest for Brussels gamlebys *Porte de Flandre/Vlaamsepoort,* som den er skilt fra med Charleroikanalen. Molenbeek-Saint-Jean kommune grenser eller til hovedstadskommunene Anderlecht, Berchem-Sainte-Agathe/Sint-Agatha-Berchem, Koekelberg og Jette, og helt i vest til den flamske kommune Dilbeek. Nær kanalen ligger St. Johannes Døperens kirke, som har gitt østre del av kommunen sitt navn. Det er den vestre del som historisk har vært det egentlige Molenbeek («møllebekken»); den er noe mindre tettbygd. Den indre avgrensningen følger omtrent jernbanesporet med jernbanestasjonen Beekkant.

Befolkning
----------

Befolkningen i Molenbeek har (2016) en særdeles stor innvandrerbefolkning, hvorav mange er født i Marokko eller er belgiskfødte etterkommere av marokkanere. Helt siden 1700-tallet har området tiltrukket seg vesentlig innvandring. 

En stor del av befolkningen er muslimer, særlig i de østlige deler nær Charleroi-Brussel-kanalen. 

Den vestlige del er mindre tett befolket, og har tildels et landlig preg, som i regionalparken «Scheutbos».

Arbeidsløsheten er overgjennomsnittlig. I 2015 var nesten 42 prosent av ungdommen uten arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  «Wettelijke bevolking per gemeente op 1 januari 2013» **(nederlandsk)**. Arkivert fra originalen 14. oktober 2013. Besøkt 15. oktober 2013.
2. ↑  Michael Laczynski (2015). *Molenbeek: Im Nachschublager des Jihad*. Wien,.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Molenbeek-Saint-Jean – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Molenbeek-Saint-Jean – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* offisielt nettsted

| * v
* d
* r
Hovedstadsregionen Brussel |
| --- |
| Anderlecht **·** Auderghem **·** Sint-Agatha-Berchem **·** Brussel (selve kommunen) **·** Etterbeek **·** Evere **·** Forest **·** Ganshoren **·** Ixelles **·** Jette **·** Koekelberg **·** Molenbeek-Saint-Jean **·** Saint-Gilles **·** Saint-Josse-ten-Noode **·** Schaerbeek **·** Uccle **·** Watermael-Boitsfort **·** Woluwe-Saint-Lambert **·** Woluwe-Saint-Pierre | Belgias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |