recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anders Ohnstad** (født 27. juni 1911 i Aurland, død 4. mai 2007) er historiker og forfatter og har hovedsakelig utgitt bøker om lokalhistorie og slektsforskning i indre Sogn. Han vokste opp på Ohnstad i Aurland.

Ohnstad var lektor og historiker og er utdannet cand. mag. ved Universitetet i Oslo i 1945. Han leverte hovedfagsoppgave i 1943, og denne ble publisert i tidsskriftet for historielaget i Sogn i 1948. Han har vært rektor på Leikanger realskole 1944–1945, lektor ved Sogndal gymnas og realskole 1946–1949, Hornnes landsgymnas i Aust–Agder 1950-1954 og Voss gymnas 1954–1979. Han var frem til sin død, forfatter og slektsforsker på heltid. I perioden 1956-1971 satt han i rådet for historielaget i Sogn, og i styret fra 1971-1979.

Gjennom omfattende granskning mente Ohnstad å kunne dokumentere at Sverre Sigurdsson (Kong Sverre) hadde sine røtter tilbake gården Sult i Aurland, som seinere endret familienavnet fra Sult til Ohnstad.

I 1999 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Han er far til Åsmund Ohnstad.

Arbeider
--------

* *Gardssoga for Aurland* ISBN 8290451172 (82-90451-17-2)
* *Glimt Fra Aurlandssoga: Samling Av Artiklar Fra Aurland*, Aurland Sogelag, ISBN 8290451318 (82-90451-31-8)

Referanser
----------

1. ↑  «Anders Ohnstad» **(norsk)**. NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon. 20. januar 2003. Arkivert fra originalen 14. mai 2005. Besøkt 20. januar 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Anders Pedersen Bær** (født 16. juli 1825, død 12. november 1882) deltok i «Kautokeino-opprøret» i november 1852. Han ble 14. februar 1854 dømt av Høyesterett til livsvarig straffarbeid. Han ble benådet i 1863. 

De håndskrevne tekster Anders Bær og medfangen Lars Hætta skrev på nordsamisk i Agershuus Slaveri ble i 1923 og 1926 publisert i norsk oversettelse av Just Qvigstad. På samisk ble de publisert 1958 av Knut Bergsland, 1982 av Thor Frette og 2019 av Nils Oskal, Johanna Johansen Ijäs og Ivar Bjørklund, under tittelen *Muitalusat* og på norsk *Erindringer*. Dette er de eldste tekster som talere av nordsamisk har skrevet ("giehtačállosat leat boarráseamos teavsttat maid davvisámegielagat leat čállán", *Muitalusat*, 2019, s 9) og beriker kunnskapen om hvordan livet i Guovdageaidnu med omgivelser (Alta, Kvænangen, Skjervøy, Enontekis, Muonio, Karesuando) var i tiden rundt 1840. 

I 2013 reiste Kvænangen kommune en minnestein for Anders Pedersen Bær med følgende tekst: 

> **Anders Pedersen Bær (1825-1882)**
> 
>  Deltok i Kautokeino-opprøret 1852 og fikk livsvarig fengsel. Benådet i 1863 og slo seg ned her på Antegieddi. I fengslet skrev han boken "Mu manavuođa muittalusat" - beretningen om sin oppvekst. 
> 
> "Vi ere Fattige og Rætferdige".
> 
> 
> Lei mielde Guovdageainnu stuimmiin 1852 ja dubmehalai eallinahkái giddegassii. Árpmihuvvui 1863 ja ásaiduvai dása Ántegieddái. Giddagasas son čálii girjji "Mu mánnávuođa muitalusat" - iežas bajásšaddama vásáhusaid birra. 
> 
> 
> 
> "Mii leat geavit ja vanhurskásat"
> 
>

Eksterne lenker
---------------

* Klassekampen: Hva forårsaket opprøret? av Ole Henrik Magga er professor ved Sámi allaskuvla/Sámi University College
* NRK: – Bakgrunnen for 1852-opprøret må bli vektlagt
* Dom av 6. august 1854
* Kyrkjebok Kautokeino 1852, skrivet av sokneprest Hvoslef

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Afrikas fem store** (Big Five game) er et samleuttrykk som henspiller på de fem vanskeligste dyrene å jakte på til fots i Afrika: Løve, afrikansk savanneelefant, kafferbøffel, leopard og stumpneshorn/spissneshorn. Det er dessuten et spørsmål om afrikansk skogselefant (*Loxodonta cyclotis*) også skal regnes med, siden den opprinnelig ble regnet som afrikansk elefant.

Dyrene som regnes blant Afrikas fem store ble valgt ut fra hvor krevende det er å jakte på dem og ikke på grunnlag av størrelse, noe som er årsaken til at leopard er på listen og ikke flodhest. I dag brukes uttrykket av nesten alle, men opprinnelig var det storviltjegere som tok det i bruk. Uttrykket blir fremdeles brukt i tilknytning til turisme i Afrika. Jegere som har felt alle fem, kan få et eget trofé fra Safari Club International. I Sør-Afrika, Kenya, Tanzania samt Botswana finnes samtlige fem dyrearter.

Fotogalleri
-----------

* Løve (Panthera leo)Løve   
(*Panthera leo*)
* Afrikansk savanneelefant (Loxodonta africana)Afrikansk savanneelefant   
(*Loxodonta africana*)
* Kafferbøffel (Syncerus caffer)Kafferbøffel   
(*Syncerus caffer*)
* Leopard (Panthera pardus)Leopard   
(*Panthera pardus*)
* Stumpneshorn (Ceratotherium simum)Stumpneshorn   
(*Ceratotherium simum*)
* Spissneshorn (Diceros bicornis)Spissneshorn   
(*Diceros bicornis*)

Se også
-------

* Europas fem store
* Storviltjakt

Referanser
----------

1. ↑  Zijlma, Anouk. «The Big Five: Index (engelsk)». *Africa for Visitors*. About.com. Arkivert fra originalen 9. februar 2007. Besøkt 8. august 2011.
Bebyggelsen *Havneholmen* ved Kalvebod Brygge Foto: DanNav 
**Kalvebod Brygge** er en vei langs Københavns Sydhavn. Den går fra Christians Brygge ved Langebro til Vasbygade. Fra Kalvebod Brygge er det utsikt til Københavns havn. På den andre siden av havnen ligger Islands Brygge. Det er mye trafikk på Kalvebod Brygge. Den vestlige delen av Kalvebod Brygge, dvs. fra Bernstorffsgade til Vasbygade avgrenses på den nordlige siden av et stort skifteområde for jernbanetog.

Kalvebod Brygge betegner også bebyggelsen langs vannet. I begynnelsen av 1990-tallet var det planlagt et konferansesenter på området, men siden ble arealet solgt til Ørestadsselskabet, som har utviklet den nåværende bebyggelsen på stedet. Havnepromenaden Kalvebod Bølge med broer og vannrelaterte aktiviteter, åpner nærmest Langebro i august 2013.

Bygningene er fra øst til vest:

* Nykredits hovedsete (1999-2001, tegnet av Schmidt, Hammer & Lassen)
* Copenhagen Marriott Hotel (1999-2001, tegnet av PLH Arkitekter)
* Ingeniørforeningen i Danmark (1997-98, tegnet av Kieler Architects)

Helt til øst, nærmest Langebro, ligger en liten tollbygning som er tegnet av Kristoffer Varming i 1910. Bygningen er til minne om stedets tidligere aktive havnefunksjon. Den eies nå av Nykredit.

Referanser
----------

1. ↑  *Spektakulært bølgebyggeri tager form på havnen*, politiken.dk, 5. juni 2013. Besøkt 12. august 2013 Arkivert 2. oktober 2013 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En **koalisjonsregjering** er en regjering hvor statsrådpostene er fordelt på ulike partier.

Hvordan oppstår situasjonen
---------------------------

Etter valgopptelling; Dersom det viser seg at ikke noe enkelt parti har flertall i parlamentet, i Norge: Stortinget, blir oppdraget om å danne regjering, gitt til det partiet som har størst sjanse til å vinne støtte for politikken sin i Stortinget. 
Dette partiet danner da regjering alene, eller blir enig med andre partier om å dele statsrådstillingene.

Mindretalls- og flertallskoalisjonsregjeringer
----------------------------------------------

En *koalisjonsregjering* kan opptre både i mindretallsregjeringer og flertallsregjeringer. En flertallsregjering sitter trygt fordi den har over halvparten av representantene i Stortinget. Den kan likevel bli felt hvis det utvikler seg stort uenighet innad koalisjonen.

Partigrunnlag
-------------

Partisamarbeidet i en koalisjon kaller vi *partigrunnlaget*. Kjell Magne Bondeviks andre regjerings partigrunnlag var Høyre, KrF og Venstre. Dette var en mindretallsregjering.
Jens Stoltenbergs andre regjering, var også en *koalisjonsregjering*. Dette var derimot en flertallsregjering, partigrunnlaget her var AP, SV og SP.
Erna Solbergs regjering fra 2013 til 2021 var også en koalisjonsregjering. Først var den en mindretallsregjering som bestod av Høyre og Fremskrittspartiet. Fra 2019 til 2020 var den en flertallsregjering, der også KrF og Venstre deltok.

Referanser
----------

1. ↑  Statsministerens kontor (18. januar 2019). «Ny utvidelse av regjeringen – ikke ny regjering». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 15. desember 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
Kobberhaughytta bakside
Kobberhaughytta framside
**Kobberhaughytta** er en betjent turisthytte i Nordmarka. Hytta har 59 sengeplasser og ligger 435 moh. Herfra har man utsikt over Sørkedalen, Bærumsmarka og den sørlige delen av Krokskogen.

Hytta ble bygget i 1931 av medlemmer av Oslo Turn. Den ble bygget på dugnad og er stort sett ikke forandret senere. Den store peisestua var bl.a. tenkt for gymnastikk for medlemmer som skulle overnatte på stedet. 

I 1954 ble hytta overtatt av Oslo og Omegn Turistforening – nå DNT Oslo og Omegn – og navnet endret fra "Turnhytta" til Kobberhaughytta.

Litteratur
----------

* Bjarne Jensen (1991). «Kobber i haugen?». *Stuene i Marka* (2. utg.). Oslo: Schibsted. s. 14-16. ISBN 82-51-61358-2.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kobberhaughytta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kobberhaughytta
* DNT Oslo og Omegn

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
**Kobberaksess**, på engelsk kjent som **local loop unbundling** (**LLU** eller **LLUB**), er betegnelsen på konkurrerende teleselskapers regulerte adgang på like vilkår til en (tidligere) monopolists telenett (fastnettet) inn mot kunden i husstanden, ofte det såkalte «kobbernettet». Regulert og pålagt plikt til å gi tilgang til fiber- eller annet transportnett utenom aksessnettet til husstandene, kalles bitstrøm-aksess eller «fiberaksess». Pålagt plikt til å stille sentraler til disposisjon for konkurrenters utstyr, kalles telelosji.

Kobberaksess er et regulert og pålagt produkt for wholesale-organisasjonene i alle europeiske dominerende teleselskaper, siden kobberaksess er et marked som er regulert av Europakommisjonen.

I Norge ble Telenor pålagt å gi kobberaksess i 2001, og tilbyr dette gjennom sitt infrastrukturselskap Jara. I Storbritannia motsatte British Telecom seg lenge å tilby kobberaksess, og resultatet ble at telemyndigheten Oftel tvangsmessig skilte ut wholesale-virksomheten i et BT-eid, men juridisk selvstendig selskap, OpenReach.

Se også
-------

* Tjenesteleverandør
* Videreselger
* Virtuell operatør
* MVNO
* Roaming
* Telelosji
* Bitstrøm-aksess
* Samtrafikk

Eksterne lenker
---------------

* Post- og teletilsynet Arkivert 19. desember 2013 hos Wayback Machine. om regulering av sterk markedsstilling i lokalt telefoninett (Marked 1)
* Post- og teletilsynet[*død lenke*] om regulering av sterk markedsstilling i marked for lokal kobberaksess (LLUB, Marked 4 og 5)
* Lovdata, Ekomforskriften
* Lovdata, Offentlig nett-forskriften

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Søren Løchstør** (død 1742)[] spilte en rolle under svenskekongen Karl XIIs hærtog i Norge i mars 1716, mot siste del av den store nordiske krig.

Løchstør kom til Hakedals Jernverk (Hakadals Verk) som fullmektig rundt år 1700, og han giftet seg med Else Robsahm, datter av jernverkseier Lars Robsahm. Paret flyttet senere til Christiania, der Løchstør hadde praksis som prokurator (advokat).

Ble rett før krigsutbruddet i 1716 fradømt advoktatbevillingen for tredje gang på grunn av «usømmelig prosedyre». Evakuerte med familien til sin svigerfamilie på Hakedals Jernverk da svenskene inntok Christiania i mars 1716.

Den 26. mars 1716 fanget han opp svenskenes forsøk på å gjøre en knipetangmanøver for å slå de norske styrkene ved Gjellebekk Skanse (Trefningen ved Gjellebekk). Svenskene var på vei opp Nittedal og overnattet i Hakadal. De svenske offiserene la seg inn på Hakedals Jernverk og pratet fransk om strategien, noe Løchstør fanget opp. Om morgenen den 27. mars skrev Løchstør et brev om svenskenes planer og fikk sendt brevet over Nordmarka til generalløytnant Lützow på Gjellebekk. For dette ble Løchstør etter krigen belønnet med å få tilbake advokatbevillingen sin, som han beholdt til han døde.

Lokalhistoriker Fredrik Schjander d.e. spekulerer i boka *Streiftog på Krokskogen* hvem Løchstør brukte som budbringer, senere kjent som grenaderen, fra Hakadal til Gjellebekk. Schjander tror det må ha vært Engelhardt Robsahm, bror til Løchstørs kone Else Robsahm. Robsahm var 20 år og hadde fått sin skolegang i Christiania, i motsetning til sine foreldre og søsken på Hadekals Jernverk som var mer fullblods svensker. Etter svenskenes nederlag gikk Robsahm i advokatlære hos Løchstør, og unggutten fikk alt i desember 1716 innvilget advokatbevilling som den yngste i landet.

Litteratur
----------

* Grimstad, Sverre (2011) *Nordmarka og Hakadalen* Dreyers Forlag
* Graff, Atle (2005) *Streiftog på Krokskogen med Fredrik Schjander d.e.* Kolltopp Forlag
**Telemark Task Force (TMTF)** var en avdeling på kompanistørrelse fra norske Telemark bataljon som opererte i Afghanistan i ISAF-styrken under Nato-ledelse rundt 2004. Den hendelsen under avdelingens engasjement som fikk mest oppmerksomhet i norske medier var da grenader Tommy Rødningsby ble drept under et angrep utenfor Kabul. 

TMTF ble deplojert i november 2003 og overdratt til den internasjonale brigaden i Kabul 4. desember 2003. Avdelingen var tidlig i oppdraget *Quick Reaction Force* i forbindelse med Loya Jirga. Senere hadde kompaniet ansvar for patruljering av to politidistrikter i Kabul. Avdelingen var oppsatt med CV9030N Stormpanservogner og pansrede og upansrede Mercedes Benz feltvogner. Avdelingen var i Kabul til rotasjon var fullført 24. juni 2004. Den ble erstattet av en eskadron fra Kavaleribataljonen, Norwegian Squadron (NorSqn) som inngikk i den flernasjonale bataljonen Battle Group 3. BG 3 var en av tre bataljonsstridsgrupper i den internasjonale brigaden som hadde ansvaret for sikkerheten i Kabul.

Rullering av mannskaper i mars 2004 gjør at det skilles mellom Telemark Task Force I og II.

Kilder
------

* ISAF Mirror nr 4 2004, s. 3 Arkivert 7. august 2009 hos Wayback Machine.
* Forsvarsdepartementets kronologi over styrkeutviklingen i Afghanistan
* Kronikk i Aftenposten 15.7.2004 av Generalinspektør for Hæren, Lars Sølvberg
* intervju med veteranen Stian Torbjørnsen i Forsvarets Forum 4.3.2013
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ukraina Ukrainas flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0 
(én niendeplass)
*Per 5. oktober 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Bronse | 2013 Finlands flagg Vuokatti | Stafett |

**Pavlo Usjkvarok** (født 6. juli 1983) er en ukrainsk orienteringsløper som representerer den svenske orienteringsklubben OK Denseln.

Karriere
--------

Usjkvarok har i flere sesonger plassert seg noe bak de aller beste i internasjonale orienteringsløp. Han debuterte i VM i orientering allerede i 2003 og har per 2015 deltat i hele 11 verdensmesterskap. Ukrainerens beste individuelle mesterskapsløp gjennomførte han i ungarse Miskolc i 2009. Da ble han nummer ni på sprintdistansen. Han har ellers 11.-plass på mellomdistanse fra Kive i 2007 og 13.-plass på langdistanse fra Trondheim i 2010 som sine fremste resultater fra VM i orientering. Høydepunktet i hans karriere kom i finske Vuokatti i 2013, da han tok bronse på stafetten sammen med Oleksandr Kratov og Denys Shcherbakov. Ushkvarok løp første etappe på det ukrainske laget som ble slått av Russland og Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pavlo Ushkvarok – World of O Rediger på Wikidata
* Løperens blogg Ukrainas flagg
**Kurilsk** (russisk: Курильск) er en by i Sakhalin oblast i Russland. Den ligger på øya Iturup i Kurilene, rundt 450 km sørøst for Juzjno-Sakhalinsk. Per 2006 hadde Kurilsk 2 005 innbyggere, noe som er en nedgang fra folketellingene i 2002 og 1989, som var på henholdsvis 2 233 og 2 699.

Historie
--------

Stedet hvor dagens Kurilsk ligger, var tidligere en bosetning av ainoer, som var øyenes opprinnelige befolkning. Det opprinnelige navnet var *Sjana*, som betyr noe sånt som *stor bosetning ved en elvs nedre løp*. Mot slutten av 1700-tallet oppstod en bosetning av russiske kolonister. I 1800 opprettet Japan en garnison. I Shimodaavtalen ble de sørlige Kurilene lagt under Japan, og landsbyen *Shanamura* (japansk: 紗那村) hørte frem til slutten av andre verdenskrig i 1945 under det japanske underprefekturet Shana (idag: underprefekturet Nemuro). Etter krigen kom øyene og Kurilsk under Sovjetunionen, og i 1947 fikk stedet bystatus, under sitt nåværende navn.

Økonomi og næringsliv
---------------------

Kurilsk er sentrum for fiskerier, lakseoppdrett og fiskeindustri. Det finnes også virksomheter innen bygningsindustri. I Kurilsk ligger en seismologisk stasjon og en tsunami-varslingsstasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kurilsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Byer i Sakhalin oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Juzjno-Sakhalinsk |
| Flagget til Sakhalin oblast | Aleksandrovsk-Sakhalinskij **·** Aniva **·** Dolinsk **·** Kholmsk **·** Korsakov **·** Kurilsk **·** Makarov **·** Nevelsk **·** Okha **·** Poronajsk **·** Severo-Kurilsk **·** Sjakhtjorsk **·** Tomari **·** Uglegorsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |

1. ↑  ; arkiveringsdato: 17. oktober 2020; arkiv-URL: .
Hunnulven som ammer tvillingene Romulus (Romas grunnlegger) og Remus.
**Kurieforsamlingen** (*Comitia curiata*) var den øverste forsamlingen i Det romerske kongedømme som eksisterte fra Romas grunnleggelse i 753 f.Kr. og fram til innføringen av Den romerske republikk i 509 f.Kr. Kurieforsamlingen eksisterte fram til den ble erstattet av *Kenturieforsamlingen* under kong Servius Tullius (regjerte fra 578 f.Kr. til 535 f.Kr.). Folket, det vil si de herskende klasser, var organisert i tredve kurier, etnisk basert, og med grunnlag i de tredve opprinnelige patrisierfamiliene i Roma. Kuriene var lovgivende forsamling, de valgte konsuler og de dømte i rettssaker. Konsulene ledet forsamlingen. Plebeiere, det vil si «vanlige folk», ikke-aristokrater, kunne delta på kuriens møte, men bare patrisierne hadde stemmerett.

Referanser
----------

1. ↑   Michael Duncan (2016). *The History of Rome*.
2. ↑  Robert Byrd (1995). *The Senate of the Roman Republic*. U.S. Government Printing Office, Senate Document 103-23.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Oneirofreni** er en hallusinatorisk, drømmeliknende tilstand forårsaket av flere andre tilstander slik som langvarig søvndeprivasjon, sansedeprivasjon eller stoffer (slik som ibogain.) Etymologisk er ordet et gresk teleskopord satt sammen av ordene «*oneiros*» (drøm) og «*phren*» (sinn). 

Det har enkelte av de karakteristiske kjennetegnene til enkel schizofreni, slik som forvirringstilstand og tåkete bevissthet, men uten å vise de dissosiative symptomene som er typiske for den forstyrrelsen. 

Personer som er påvirket av oneirofreni har en opplevelse av drømmeliknende uvirkelighet som i sin ekstreme form kan utvikle seg til vrangforestillinger og hallusinasjoner. Derfor blir det regnet som en schizofreni-liknende akutt form for psykose som i 60 % av tilfellene går over i løpet av en to-årsperiode. Det beregnes at 50 % eller mer av schizofrene pasienter utviser oneirofreni minst en gang.

Oneirofreniske pasienter er resistente mot insulin og når de blir injisert med glukose bruker disse pasientene 30 til 50 % lenger tid på å returnere til normal glykemi. Betydningen av dette funnet er ikke kjent, men det har blitt framsatt hypotese om at det muligens kan skyldes at en insulin-antagonist er tilstede i blodet under psykose.

Oneirofreni ble studert på femtitallet av nevrologen og psykiateren Ladislas J. Meduna (1896–1964), også kjent som oppdageren av de typene sjokkterapi der legemidlet metrazol benyttes.

Psykoanalytikere, slik som C. Naranjo, beskrev på sekstitallet verdien av ibogain-indusert oneirofreni for fremkalling og manipulering av fri imaginasjon og drømmeliknende assosiasjoner hos pasienter under behandling.

Selv om det fremdeles vises til i diagnostiske psykiatrimanualer, slik som DSM-IV og i ICD, er oneirofreni ikke lenger vanlig å regne som en separat entitet.

Litteratur
----------

* Meduna LJ: Oneirophrenia: The Confusional State. Urbana, University of Illinois Press, 1950.
* Naranjo, C. (1969). «Psychotherapeutic possibilities of new fantasy-enhancing drugs.» Clinical Toxicology 2(2):209
* Piotr Popik og Stanley D. Glick: The Ibogaine Dossier
Øvre del av delstaten New York med de respektive hjemområder til de fem opprinnelige stammer i irokeserføderasjonen, ca. 1650
**Oneidaene** er en irokesisk stamme med tradisjonelt hjemsted i det nordøstlige USA, fortrinnsvis i delstaten New York. Oneidaene var blant de fem (senere seks) irokesiske indianerstammer som sammen utgjorde irokeserføderasjonen som ble dannet i 1142.

Stammen var, og er fortsatt matriarkalsk organisert.

Oneidaene var med på alle de hvites kriger i øvre New York. Først støttet de sammen med de andre irokeserstammene englenderne mot franskmennene. Under den amerikanske uavhengighetskrig var de fleste oneidaene på amerikanernes side, selv om noen få fortsatt var lojale overfor britene. 

Stammeflagg
Oneidaene har et eget indianerreservat i delstaten New York, og der driver de *Turning Stone Kasino*, som har fire millioner besøkende årlig. Inntektene muliggjorde at stammen startet det første amerikanske indianske film- og fjernynsselskapet, Four Directions Entertainment. I 2004 opprettet de flyselskapet Four Directions Air.

Den ledende personlighet blant oneidaene nå (2007) er Ray Halbritter.
Onekotan (midten) sett fra verdensrommet i oktober 1994
**Onekotan** (russisk: Онекотан), også kalt **Onekotan To**, er ei øy helt nord i Kurilene i Sakhalin oblast i Russland. Onekotan er ei vulkansk øy og en del av «Ildringen» som finnes rundt Stillehavet. Den har et areal på 315 km², er 42,5 km lang og 11-16 km bred. 

Onekotan er unik fordi den har en kaldera fylt med vann både nord og sør på øya. Den største av disse to ligger i sør og har igjen ei øy midt i innsjøen. Dette blir kalt Tao-Rusyr-kalderaen. Det høyeste punktet på Onekotan er Krenitsyn på 1325 moh. og ligger på øya som ligger i kalderaen. I nyere tid er det dannet sekundære vulkankjegler i begge kalderaer og den nordligste er nesten helt fylt av en slik, kalt Nemotoppen. 

Det er aure i Tsjiornojesjøen, en av de to innsjøene på Onekotan. 

Mellom naboøyene og Onekotan ligger Det fjerde Kurilsundet, Jevreinovsundet og Krenitsynsundet. Naboøyene er Makanrusji med en vulkan på 1170 moh. i nordvest og Kharimkotan med en 1210 meter høy vulkan i sør.

Kilder
------

* Bilde av Onekotan
* Aure i Tsjiornojesjøen

Eksterne lenker
---------------

* Sakhalin oblast[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
E.C. Dahls bryggeris første lokaler i Trondheim. Sukkerhuset er det sentrale motivet på etiketten til Lysholmer Spesialøl.
Lysholmer Spesial i glass  
 – farge og skum.
**Lysholmer Spesialøl** er en alkoholholdig pilsner som blir produsert av E.C. Dahls bryggeri i Trondheim. Pilsneren inneholder malt, humle, gjær og vann og har en alkoholprosent på 4,7. Lysholmer Spesialøl har en lys farge, og smaken, som har vært beskrevet som «fruktig, rund og søtlig», kommer av ølets unike gjærstamme. Bryggeriet beskriver ølet som «vellagret, aromatisk med kraftig smak» på etiketten.

Lysholmer Spesialøl ble lansert som et «sommerøl», en lysere pilsner, i 1983. Lysholm-familien hadde ledet E.C. Dahls siden slutten av 1800-tallet, og ølet ble oppkalt etter initiativtageren, administrerende direktør Jørgen B. Lysholm. Ølet skulle bære preg av eksklusivitet, og etiketten hadde likhetstrekk med Lysholm Linies. Populariteten gjorde at ølet ble solgt hele året og over hele landet. Etter to år på markedet stod Lysholmer Spesialøl for 30 % av samlede ølvolumet til E.C. Dahls. Utover 1980- og 1990-årene ble avleggerne Gold, Light (senere Lettøl), Ice, Double Ice, Jubileum og Millennium lansert.

Etter å ha vært ute av produksjon i noen år, ble Lysholmer Spesialøl relansert i begrenset omfang våren 2013.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Om Lysholmer». Gourmetklubben mat og venner. Besøkt 11. juli 2013.
2. 1 2 3  Lie, Øystein (2011). «De som brygger landet». *Plot* (5).
3. ↑  Nøstberg, Trond (1994). *Trondheim Kjøpmannsforening 100 år 1894–1994*. Trondheim.

Portaler: Mat og drikke | Trondheim
**Elafonisos** (gresk: *Ελαφόνησος*) er en øy i Hellas og De joniske øyer mellom Peloponnes og Kythira. Den ligger utenfor kysten av Kapp Malea i kommunen Vatika. Den har et areal på omtrent 19 km². 

Folketallet er opp til 1000 om vinteren, men øker kraftig i sommermånedene. Øyen er en populær turistmål og i juli og august kan opp mot 9 000 turister besøke øya daglig. Mange kommer her på grunn av de lyse fargene, sandstrendene og sørsiden av øya. De to største strendene på øya er Simos og Panagias Nisia. 

Øyen ligger like utenfor fastlandet, og omtrent 6,5 km mot øst ligger Neapoli i kommunen Vatika. Omtrent 8,5 km mot sør ligger Kapp Frangos på øya Kythira. 

Øyen eier 3 km² med land på fastlandet, som hovedsakelig består av stranden Punta. I dag er det den eneste bebodde øy som hører til Peloponnes. Det er gjort noen arkeologiske funn på øya og i vannene rundt.

Historie
--------

I antikken var Elafonisos ikke en øy, men i henhold til geografen Pausanias utgjorde en halvøy ved navn *Onou Gnathos* (gresk: Όνου Γνάθος), hvilket hadde betydningen «Eselkjevebein», antagelig en referanse til halvøyas form.

Det nåværende navnet Elafonisos betyr «Hjorteøya»: Pausanias rapporter om ulike helligdommer dedikert jaktgudinnen Artemis. Det antas at det var dyr tilhørende gudinnen i området. I tiden under republikken Venezia på 1400-tallet ble øya kalt *Cervi*, hvilket er italiensk for hjort.

Rett utenfor kysten av Elafonisos ligger det arkeologiske stedet Pavlopetri, en nedsunket by som er datert tilbake til tidlig på 2000-tallet f.Kr. og er antatt å ha blitt tatt av havet en gang rundt 1000 f.Kr. Det er spekulert om byen kan ha bidratt til myten om Atlantis. Den er til nå den eldst kjente nedsukne byen i verden.

Referanser
----------

1. ↑   Detaljert resultat av folketelling 2011 Arkivert 25. desember 2013 hos Wayback Machine. (gresk)
2. ↑   Pausanias: *Beskrivelse av Hellas*, bok 3, kapittel 22, seksjon 10: «kalousi de Onou gnathon tên akran». (2.94), (1.97)
3. ↑   Strabon: *Geografika* (2.22), (2.71), (4.22), (4.28)
4. ↑   Smith, Helena: «Lost Greek city that may have inspired Atlantis myth gives up secrets», *The Guardian* 16. oktober 2009

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Elafonisos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Elafonisos

| * v
* d
* r
De joniske øyer |
| --- |
| Andikythira  • Andipaxos • Arkoudi • Atokos • Drakonera • Elafonisos • Erikoussa • Ithaka • Kalamos • Kastos • Kefallinia • Korfu (Kerkyra) • Kravia • Kythira • Kythros • Lazareto • Lefkada • Makri • Makropoula • Mathraki • Meganisi • Modiaøyene • Othoni • Oxia • Paxos • Petalas • Pistros • Pontikos • Provati • Skorpios • Sparti Lefkados • Strofades • Vido • Vromonas • Zakynthos |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen omhandler hardrock-bandet.  For lufthavnen med flyplasskoden KIX, se Kansai internasjonale lufthavn.

**Kix** er et hardrock-band fra USA, som oppnådde popularitet på 1980-tallet, med platina for *Blow My Fuse* (1988) som det kommersielle høydepunktet. Kix opptrådte som coverband i Baltimore frem til Atlantic ga dem platekontrakt i 1981. Debuten inneholdt kun egenskrevet materiale, med mange av låtene skrevet av bassisten Donnie Purnell, mens oppfølgeren inneholdt tre covere. Fra det tredje albumet, *Midnite Dynamite* (1985), fikk de hjelp av Bob Halligan Jr. som også har ytt bistand til Helix og Judas Priest.

Studioalbum
-----------

* *Kix* (1981)
* *Cool Kids* (1983)
* *Midnite Dynamite* (1985)
* *Blow My Fuse* (1988)
* *Hot Wire* (1991)
* *$how Bu$ine$$* (1995)
* *Rock Your Face Off* (2014)

Referanser
----------

1. ↑  Robyn Weiss: «KIX – Rock Your Face Off» i *Screamer Magazine* 27. august 2014
2. ↑  Keith Abt: «Forgotten Hard Rock Albums: "Cool Kids" by KIX» i *Spinditty* 8. november 2021
3. ↑  *MusicBrainz* om *Midnite Dynamite* (1985)
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Tegnefilmfiguren Betty Boop fra en patentsøknad om «utforming av ei dokke eller en liknende vare» fra opphavsmannen, den amerikanske animatøren Max Fleischer i 1931. |  | Tegnefilmfiguren Betty Boop fra en patentsøknad om «utforming av ei dokke eller en liknende vare» fra opphavsmannen, den amerikanske animatøren Max Fleischer i 1931. |
| Tegnefilmfiguren Betty Boop fra en patentsøknad om «utforming av ei dokke eller en liknende vare» fra opphavsmannen, den amerikanske animatøren Max Fleischer i 1931. |

**Betty Boop** er en amerikansk tegnefilmfigur fra 1930-tallet som forestiller en sexy, uskyldig kvinne. Hun hadde hovedrollen i en lang rekke humoristiske, musikalske, animerte kortfilmer og ble kjent for sin catch phrase *Boop-boop-be-doo*. 

Betty Boop blir framstilt med stort dokkehode, kort frisyre i samtidens mote, dådyrøyne, liten trutmunn, øreringer og en smekker, langbeint kvinnekropp i kort, stroppeløs kjole og med strømpebånd og høyhælte damesko. Figuren ble skapt i 1930 av animatøren Max Fleischer og hans Fleischer Studios til kortfilmserien Talkartoons som ble produsert for Paramount Pictures. Betty Boop ble snart en publikumsfavoritt og allerede i 1932 fikk hun sin egen serie på kino. Fram til 1939 kom serien til å omfatte 89 filmer. I tillegg opptrådte Betty Boop i et titalls filmer i Screen Songs, enda en av Fleischers filmserier, mellom 1931 og 1933. I perioder har hun også vært tegneseriefigur. Betty Boops varemerke er sexappeal, og skikkelsen har blitt mye brukt i moderne populærkultur. 

Opprinnelig ble rollefiguren framstilt i en tegnefilm fra 1930 som en navnløs kjæreste med hundeører til den komiske hunden Bimbo. Figuren ble siden utviklet til et menneske.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Betty Boop – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Betty Boop – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |
**Sedimentasjonsmiljø** beskriver de fysiske, kjemiske og biologiske prosesser ved avsetning av en bestemt type av sediment og de bergartstyper som kan dannes fra disse avsetningene. Vanligvis kan sedimentære bergarter sammenlignes med sedimenter som finnes i moderne avsetningsmiljøer. Men desto lenger tilbake i geologisk tid sedimentene ble avsatt, desto mindre sannsynlig kan moderne analoger finnes f. eks. Båndede jernformasjoner.

Typer av avsetningsmiljø
------------------------

**Kontinental**

* Alluvial
* Eolisk
* Fluvial
* Lakustrin

**Kyst**

* Elvedelta
* Tidevann
* Lagune
* Strand

**Marin**

* Gruntvannsmarin
* Dypvannsmarin
* Rev (maritimt)

**Andre**

* Evaporitt
* Glasial

### Bestemmelse av sedimentasjonsmiljø i eldre sedimenter

Sedimentasjonsmiljø i eldre sedimenter bestemmes ved hjelp av sedimentære facies, sedimentær struktur og fossiler, spesielt sporfossiler.

Litteratur
----------

* Harold G. Reading. 1996. *Sedimentary Environments: Processes, Facies and Stratigraphy.* Blackwell Publishing Limited.

Eksterne lenker
---------------

*
Buss AC 931, som trafikkerte Kusmark-Skellefteå, Sverige i 1928.
Fra Setesdal i 1940-årene. Foto: Elisabeth Meyer 
**Sedanbuss** er en busstype fra mellomkrigstiden fra 1918 til 1939. Det er en sedan, det vil si en overbygd og lukket bil med tverrgående seteplasser i en kupé, men med forlenget karosseri og egne dører til hvert sete. Busstypen var populær i Nord-Amerika, men hadde også en viss utbredelse i Norge og Sverige som en del av den faste rutebil- og busstrafikken i 1920-tallet. 

Et typisk eksempel var en buss basert på et Chevrolet-chassis som var bygd i 1934 hos A & G Føreland Karosserifabrikk A/S i Øvrebø i Vest-Agder med 16 sitteplasser. Den hadde dør til hver seterad.[1] Da Tobias Gumpen i Greipstad bygde et karosseri på et Reo-chassis i 1929, hadde han sørget for fire dører i busskarosseriet som hadde fire sitteplass i hver seterad.[2] De var et populært valg som turistbuss, som ofte var bygget på Reo-chassis, som da BJ Omnibus AB fikk levert en buss med fem dører fra C W Andréns Vagn- och karosseriverkstad i Faun i Sverige.[3]

Se også
-------

* Char-à-bank

Referanser
----------

1. ↑  Rolseth, s. 182
2. ↑  Rolseth, s. 196, 198
3. ↑  Ekström, s. 54

Litteratur
----------

* Asbjørn Rolseth; *Håndverk på hjul* Gjøvik Trykkeri 2004 ISBN 82-995890-0-2
* Gert Ekström; *Alla våra bussar* Allt om Hobby AB 1978 ISBN 91-85496-06-3
* William A. Luke, Linda L. Metler; *Sedan Buses - and other unusual small vehicles in passenger service* 2017 ISBN 978-1-9762-6903-5
**Åge Bernhard Grutle** (født 19. juni 1952 på Bømlo) er en norsk diplomat. 

Grutle er utdannet med mastergrad i sovjetiske studier fra Columbia University i New York. Han gikk i 1978 inn i utenrikstjenesten og har vært stasjonert ved ambassadene i Seoul, Moskva, Tokyo og Helsingfors. Grutle var fra 1999 til 2003 ekspedisjonssjef for multilaterale avdeling i Utenriksdepartementet. I 2005 ledet han departementets interne granskning av håndtering av katastrofen som følge av tsunamien i Asia i desember 2004. Han har også arbeidet i Stortingets administrasjon.

Inntil han tiltrådte stillingen som hoffsjef, var Grutle siden 2004 Norges ambassadør i Tokyo. Grutle etterfulgte i 2009 Rolf Trolle Andersen i stillingen som hoffsjef. I mars 2015 ble han i statsråd utnevnt til ambassadør i Finland, samtidig som det ble gjort kjent at han etterfølges som hoffsjef av Gry Mølleskog. Han innehadde den stillingen til 2019.

Grutle ble i 2015 utnevnt til storkors av St. Olavs Orden «for fortjenstfullt virke i Kongefamiliens tjeneste». I 2005 ble han utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden. Etter endt tjeneste som ambassadør i Japan ble Grutle tildelt storbånd av Den oppadstigende sols orden. I 2011 mottok han storkorset av Litauens fortjenstorden i forbindelse med statsbesøk fra Litauens president.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Ny hoffsjef på Slottet», *NTBtekst*, 10. oktober 2008.
2. ↑  «Ny hoffsjef på Slottet». Besøkt 6. juli 2016.
3. ↑  Offisielt fra statsråd 13. mars 2015, regjeringen.no. Lest 13. mars 2015.
4. ↑  «Gry Mølleskog blir ny hoffsjef», Kongehuset, 13. mars 2015. Lest 13. mars 2015.
5. ↑  «Åge B. Grutle (@age\_grutle) | Twitter». *twitter.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. april 2020.
6. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», Kongehuset, 27. august 2015. Lest 27. august 2015.
7. ↑  «Norwegian ambassador leaves Japan»[*død lenke*], Norges ambassade i Japan, 30. januar 2009.
8. ↑  Database over ordenstildelinger, Litauens presidentembete.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Ådringsmalt skatollskuff - skuffen er laget i furu, mens skuffronten likner nøttetre el.l.
**Ådring** er en maleteknikk innen faget dekorasjonsmaling. Teknikken går ut på å male et mønster som likner et naturlig tre; treets årringer fremheves. Vanligvis maler man på vanlige, billige treslag som furu og gran, og det malte sluttresultat likner edle treslag som eik, ask, bjørk eller importert materiale som nøttetre og mahogny.

Historie
--------

De eldste kjente eksempler på ådring er funnet på 4 000 år gamle egyptiske sarkofager. Teknikken kom til Sverige ved innredning av kirker i middelalderen. I barokken omkring år 1700 ble mahognyimitasjoner utbredt over hele landet, og på 1800-tallet ble ådring svært vanlig både i Sverige og Norge. Særlig var eikeimitasjonene vanlige på slutten av 1800-tallet.

Ådring var særlig utbredt i Norge og Sverige i siste halvdel av 1800-tallet. Teknikken ble brukt på møbler og interiørdetaljer som dører, trapper, gulv og gerikter omkring dører og vinduer. På denne tiden var ådring en teknikk alle profesjonelle malere måtte kunne.

I dag mestres ådring kun av håndverkere som har spesialisert seg innen antikvariske malerteknikker. Teknikken er nødvendig når antikvariske bygninger skal restaureres og vedlikeholdes.

Fremstilling
------------

Ådringsmønsteret tar utgangspunkt i anatomien til ulike treslag, og tremønsteret som vert skapt ved tangential-, radialsnitt eller skjering av finér. Mønsteret bør også tilpasses vanlige dimensjoner på planker.

Ådringsmønsteret males med ulike spesialpensler på en grunning i lysere farge.

Enkelte dekorasjonsmalere har utviklet mønsteret til fri ådring, uavhengig av farge og utseende til kjent treslag.

Litteratur
----------

* Pontus Tunander: *Dekorativ målning / Marmorering, ådring, schablonmålning*, Ica Bokförlag, 1993/1996, ISBN 91-534-1584-1

Se også
-------

* Edeltre
* Dekorasjonsmaling
* Marmorering
* Patinering
* Lasering

Eksterne lenker
---------------

### Digitalkopier av bøker om ådring og andre tradisjonelle maleteknikker

* Jon Brænne: *Dekorasjonsmaling : marmorering, ådring, lasering, patinering, sjablondekor, strukturmaling* (utgitt av Teknologisk forlag 1998)
* Camilla Delbekk: *Dekorative maleteknikker : gi hjemmet ditt personlighet* (utgitt av Informasjonskontoret for farge og interiør 1998)
* Sybil Edwards, Chris Moore & Lynette Bleiler : *Maling med tradisjoner : motiver fra hele verden* (utgitt av Bladkompaniet 1999)
* Asbjørn Gundersen og Dag Kjernsmo: *Innvendig malerarbeid* (utgitt av Universitetsforlaget, 1997)
* Yngvar Holm: *Dekorative maleteknikker : tryll med interiørfarger* (utgitt av Orion 1998)
* Annie Sloan og Kate Gwynn: *Den store boken om dekorasjonsmaling* (utgitt av Forsythia 1995)
* Annie Sloan og Kate Gwynn: *Klassisk interiørmaling : håndbok i gamle teknikker* (utgitt av Gyldendal 1996)
* Annett Sturk : *Interiørmaling* (utgitt av Ex libris 1993)
* Pontus Tunander: *Gamle maleteknikker : og behandling av treverk* (utgitt av Orion 1997)
* Liz Wagstaff: *Maleteknikker* (utgitt av Gyldendal fakta 1998)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Turnu Roșupasset** («Røde Tårn-passet»; rumensk: *Pasul Turnu Roșu*; ungarsk: *Vöröstoronyi-szoros*) er en gjennombruddsdal og et dalpass i den sentrale delen av Sør-Karpatene i Romania. Elva Olt flyter gjennom det 40 kilometer lange passet fra nord til sør. Dalen og passet markerer skillet mellom Cindrelfjellene i vest og Făgăraşfjellene i øst, som begge har topper på over 2 000 meter over havet. 

Passet har historisk vært en viktig handelsrute og forbindelse mellom Det transilvanske høylandet i nord og Donau-lavlandet i sør. I dag går Europavei 81 gjennom dalen. 

Navnet «Turnu Roșu» er hentet fra et militært forsvarsanlegg, bygget i 1360 ved Boița på nordsiden av passet for å overvåke kløften ved elven Olt, som ligger nær den gamle grensen til Valakia. Fortsatt finnes ruinene av det røde mursteinstårnet. Legenden sier at tårnet fikk sin røde farge av blodet til de tyrkiske hærene, som aldri klarte å erobre det.

Referanser
----------

1. ↑  «Prezentare». *www.turnurosu.ro*. Besøkt 12. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Turnu Roșu Pass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nasheed** (arabisk: أناشيد, også stavet **nasyid** i Malaysia) er en islam-orientert sang. Tradisjonelt er den sunget a cappella med kun en spesiell tromme som rytme. Denne genren innen musikk er brukt for å opplyse de som studerer islam. Tekstene er kun om islamske temaer som f.eks Allah, Muhammad eller om muslimske verdier og regler. I noen nasheeds er kun teksten «Allahu Allah». I noen muslimske retninger er vanlig pop-musikk forbudt (haram), så da er nasheed den eneste lovlige genren.

Nasheed har blitt fornyet gjennom årene. Nye artister som Sami Yusuf, Yusuf Islam (tidl. Cat Stevens), Outlandish, Mesut Kurtis og Ahmed Bukhatir.

Disse artistene har tatt med seg nyere teknologier. Nye sanger fra de artistene over har fått egne musikkvidoer, som *Al Mu'allim*, *Meditation*, *Hasbi Rabbi* (alle av Sami Yusuf) og *Dear my Wife*, *Ya'adheeman* (Ahmed Bukhatir).

Nasheedene er populære i Midtøsten, Sørøst-Asia og blant muslimer i England.

Eksterne lenker
---------------

* Nasheed «Allahu Allah» fremført av Sami Yusuf og Mesut Kurtis
**Ole Andersen Kiste** (født 28. oktober 1891 i Lardal, død 6. januar 1950 i Tønsberg) var en norsk småbruker, skogs- og landarbeider, fagforeningsmann og politiker (Arbeiderpartiet / Norges Kommunistiske Parti).

19 år gammel deltok han i den første skogsarbeiderstreiken som fant sted i Norge, i Siljan i 1910. Kiste ble sentral i arbeidet med å organisere arbeiderne i skogen, og i 1926 ledet han selv en ny streik.

Han ble formann i skogsarbeidernes forening i Siljan og formann i Nedre Lågen distriktssammenslutning. Fra 1931 til 1933 var han viseformann og fastlønnet sekretær i Skog- og Landarbeiderforbundet. Da det oppsto strid innad i forbundet tilhørte han opposisjonen, og ble suspendert fra sin stilling høsten 1932. Foran landsmøtet våren 1933 bestyrte han opposisjonens kontor i Oslo, og var redaktør for opposisjonens blad *Bygdeliv*.

Kiste ble sekretær i Vestfold faglige samorganisasjon i 1935, og lønnet formann fra 1936. Han hadde formannsvervet til han døde i 1950. Da NS 10. september 1941 innsatte en kommisarisk leder for organisasjonen trakk imidlertid både formannen og sekretæren seg, Kiste la ned sitt verv. Han ble arrestert i begynnelsen av februar 1942, ført til Møllergata 19 og senere til Grini, men ble løslatt i mai samme år.

Han var medlem av AP fram til partisprengningen i 1923. Deretter var han medlem av NKP fram til 1928. Han var i mange år medlem av Siljan herredstyre og formannskap.

Referanser
----------

1. ↑  «Arbeiderbladet 1950.01.07». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 16. «(Dødsannonse)»
2. ↑  «Markerer historisk hendelse i Siljan», side 49, *Telemarkavisa* 24. august 2010
3. ↑  Sverre Hjertholm: *Arbeiderbevegelsen i Vestfold - Trekk fra den politiske og faglige arbeiderbevegelse 1906-1956*, Vestfold fylkes Arbeiderparti (1956) Arkivert 2016-03-04, hos Wayback Machine.
4. ↑  Om Vestfold på nkpmn.org
5. ↑  «Kiste, Ole Andersen», *Arbeidernes leksikon bind IV (1934)*

Eksterne lenker
---------------

* Helge Mæland: «Fagforeningspioner fra Siljan 100 år», artikkel i *Tidsskrift for Telemark Historielag* nr. 12, 1991

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |
**Ole Ask** (født 28. oktober 1964 i Kongsberg) er en norsk sanger og låtskriver.

Ask skrev sine første låter i 12-årsalderen. I 1993 reiste Ole Ask først til Toronto hvor han kom i kontakt med Jamie Stewart, tidligere bassist i The Cult. Etter hans råd reiste Ask til Minneapolis i USA. I 1995 skrev han kontrakt med Cold Wind Resords om å gi ut 3 CD-er. Samme år deltok han også i semifinalen i Melodi Grand Prix, med låta «Kjære min engel», hvor han tapte mot Secret Garden, som senere vant den internasjonale finalen. I semifinalen vant Secret Garden med 52 prosent av stemmene mot Ole Ask sine 48 prosent.[]

I perioden 1997-2001 ble albumene utgitt; *Ask*, *Turning Point* og *Flight 653*. I 2004 valgte han bruke det norsk musikkstudioet, MyTown Studio til albumet *Still Fallin`*, som ble utgitt i 2006 på UTR Music Group. 

Det akustiske albumet *Nine to go* ble utgitt i 2008 også av UTR Music Group. Låten «Put your load down on me» fra denne platen ble til musikkvideo i Norge.

I 2009 dro han til Los Angeles i USA for å spille inn album. Her fikk Ole Ask en ny manager, produsent og tekniker; Richard Bosworth. Albumet ble kalt *Magic to me* og ble gitt ut sommeren 2010. Musikkvideo «Hot Babe», fra albumet ble gitt ut sommeren 2010.[]

Plateutgivelser
---------------

| År | Tittel | Plateselskap |
| --- | --- | --- |
| 1994 | (singel) Born to be blue | MTG Productions |
| 1997 | *Ask* | Cold Wind Records |
| 1999 | *Turning Point* | Cold Wind Records |
| 2001 | *Flight 653* | Cold Wind Records |
| 2006 | *Still Fallin'* | UTR Music Group |
| 2008 | *Nine to Go* | UTR Music Group |
| 2010 | *Magic to Me* |  |
|

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Qeqertat** er ei bygd i Avannaata kommune, nordvest på Grønland. Bygda hadde 23 innbyggere i 2018.

Bygda ligger på *Harward Øer* innerst i Inglefieldfjorden. Den ligger ca. 7 mil øst for Qaanaaq.

Det er flere mennesker her både om sommeren og vinteren, på grunn av fisket.[] Bygda er fullstendig isolert deler av året, dvs. om våren når isen smelter, og om høsten når isen fryser til i fjorden. Bygda nås da kun pr telefon. Om vinteren nås bygda med hundeslede, og om sommeren med båt. Det er heller ingen egentlig butikk her, kun et depot der innbyggerne kan kjøpe varer. Dette er kommunens eneste bygd som ikke har elektrisitetsverk. Bygda har egen jordmor, og får besøk av lege én gang i året.[]

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra bygda
* Beskrivelse og bilder av Inglefieldfjorden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
Nuuk kommune.
**Qeqertarsuatsiaat** (dansk: *Fiskenæsset*) er en bygd i Nuuk kommune, sydvest på Grønland. Den ligger mellom hovedstaden Nuuk (Godthåb) og Paamiut, ca. 150 km syd for Nuuk. 

Pr januar 2004 bodde det 273 innbyggere her, og navnet betyr «den ganske store øya». De fikk bygdestatus i 1872. 

Bygda ble etablert i 1754 av den dansk-norske handelsmannen Anders Olsen, som en handelsstasjon. Herifra kunne KGH (Den Kongelige Grønlandske Handel) drive handel med skinn og hvalspekk, med de lokale jaktfolkene. Dette var den femte bygda som ble etablert på Grønland. 

Tradisjonelt har fiske etter torsk vært hovednæringsveien her, men på 1990-tallet sank torskebestanden veldig, inntektsgrunnlaget ble redusert, og bygda mistet mange innbyggere. Etter dette har imidlertid folketallet vært mer stabilt. I dag har Qeqertarsuatsiaat bl.a. skole, bibliotek, kirke, helsestasjon, postkontor, brannstasjon, elverk og eldrehjem. 

I 2007 ble det kjent at det canadiske gruveselskapet True North Gems har begynt prøveboring etter rubiner i Aappaluttoqområdet i Qeqertarsuatsiaat. Det er Fællesrådet vedrørende Mineralske Råstoffer i Grønland som behandler søknader om gruvedrift på Grønland.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Statistikbanken*; besøksdato: 12. februar 2020.
2. ↑  «Rubinjagt ved Qeqertarsuatsiaat». KNR. 18.07.2007. Besøkt 30.10.2007.

Eksterne lenker
---------------

* Historiske bilder fra Qeqertarsuatsiaat
* Norsk selskap skal utvinne rubiner på Grønland

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |