recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Cresheim Creek i Fairmount Park.
**Fairmount Park** er et kommunalt parksystem i Philadelphia i Pennsylvania. 

Parksystemet består av 63 parker som dekker 9200 dekar som alle sammen blir overvåket av Fairmount Park-kommisjonen. Parksystemet er oppkalt etter den første parken i området, Fairmount Park, som dekket nesten halvparten av arealet i hele dette systemet, og som var over 4100 hektar (17 km²) stor. Parken vokste ut av eiendommen Lemon Hill, hvis land opprinnelig var eid av Robert Morris, som var en av dem som i juli 1776 var med på å undertegne den amerikanske uavhengighetserklæringen. 

Fairmount Park ble plassert på det nasjonale registeret for historiske steder den 7. februar 1972. I dag omfatter systemet blant annet Bartram's Garden (Amerikas eldste levende botaniske hage[]), Philadelphia Museum of Art og Boathouse Row, flere reservoarer, og utallige statuer, samt mange andre kunstverk som blir bestemt av kommisjonen som bestemmer over parken. 

Fairmount Park er hjemmet til en stor samling av kunst i offentlig rom, hovedsakelig på grunn av innsatsen til Fairmount Park Art Association, en ideell organisasjon som ble grunnlagt i 1872 for å pynte opp Fairmount Park med kunstverk som utendørsskulpturer. Foreningen gir provisjon og omsorg til et stort antall skulpturer, malerier og en rekke andre betydningsfulle kunstverk i samordning med parken. Parken inneholder også flere gamle og historiske hus. 

Verdensutstillingen i 1876 fant sted på området.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fairmount Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Dornier 228
**Fairchild Dornier 228** er et tomotors STOL turboprop-fly som har en besetning på 2 og som kan ta opp til 19 passasjerer. Flyet ble produsert av Dornier GmbH fra 1981 til 1998. Det første flyet som ble tatt i bruk, ble levert til flyselskapet Norving i 1982. Flytypen ble også brukt av Kato Air. På grunn av maskinens noe spesielle utseende fikk den kallenavnet "maurslukeren" i Norge. 228 ble bygget i Oberpfaffenhofen i Tyskland og på lisens i Kanpur, India.

Man produserte 228 med to forskjellige skroglengder fra utgangspunktet, **228-100** med en lengde på 15,03 m og **228-200**-serien med en lengde på 16,56 m. Varianter inkluderer også **228-202** som var den indisk-produserte varianten, og **228-212**, som var den siste varianten som ble produsert av Fairchild Dornier før produksjonen deres stanset i 1999. Produksjonen fortsatte i India av HAL.

Militære operatører
-------------------

India er den største militære operatøren av Dornier 228. Både flyvåpenet, marinen og kystvakten bruker flytypen som rekognoseringsfly og patruljefly, utstyrt med relevant radarteknologi og sensorer.

Andre militære operatører inkluderer Thailands marine som bruker flytypen som maritimt rekognoseringsfly, Niger, Nigeria som bruker dem for transport, Malawi, Finland og Tysklands marine.

En Deutsche Marine Dornier 228

Eksterne lenker
---------------

* Dornier 228
* RUAG Aerospace Deutschland, produsent
* HAL India, lisensprodusent Arkivert 24. februar 2011 hos Wayback Machine.
* Data og historie hos airliners.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**SSE2** (**Streaming SIMD Extensions 2**) er en IA-32 SIMD multimediautvidelse av x86-arkitekturen, som ble lansert sammen med Intel Pentium 4 den 20. november 2000. SSE2 utvidet den tidligere SSE (70 instruksjoner) med 144 nye instruksjoner, og var ment å erstatte MMX. I 2003 tilføyde AMD støtte for SSE2 i AMD K8.

SSE2 tillater MMX-instruksjonene å bruke 128-bit XMM-registre, istedenfor de 8 virtuelle 64-bit MMX-registrene til desimaltallenheten. Dermed kan SIMD heltallberegninger utføres parallelt med desimaltallberegninger uten å foreta kontekst-skifter. I tillegg kan dobbelt så mange MMX-operasjoner utføres når registerbredden dobles.

Andre SSE2-utvidelser består i kontroll-instruksjoner for håndtering av Cache-RAM, og instruksjoner for konvertering av numeriske formater.

SSE2 ble i 2003 implementert i AMD K8, sammen med 8 ekstra 128-bit XMM registre. Denne implementasjonen doblet antallet til 16 registre (XMM0 – XMM15), og kunne bare brukes i 64-bit modus. Intel tilføyde disse 8 tilleggs-registrene i sin egen 64-bit utgave av x86-arkitekturen i 2004.

Kompilator-støtte
-----------------

Microsoft tilføyde støtte for SSE2 i Microsoft Visual C++ 6.0 (Visual Studio 8). Intel C++-kompilatoren kan generere kode for både SSE, SSE2, SSE3, SSSE3 og SSE4. 

GCC-versjon 3 tilføyde støtte for generering av skalær SSE/SSE2-kode. I GCC-versjon 4 ble det tilføyd støtte for automatisk vektorisering av SSE/SSE2-instruksjoner.

*Sun Studio Compiler Suite* kan også generere SSE2-instruksjoner når kompilatorens flagg settes til -xvector=simd.

Se også
-------

* MMX
* 3DNow!
* SSE
* SSE3
Eksempler på effekter etter anvendelse av brystimplantat.
**Brystimplantasjon** er kosmetisk kirurgi der brystene kan forandres på en rekke forskjellige måter med hjelp av implantater. Brystene kan enten reduseres, forstørres eller løftes opp eller rekonstrueres. Brystenes resultat vil avhenge av form, størrelse og type og mengde hud.

Brystimplantasjon har mange navn og defineres ofte som plastisk kirurgi, plastikkirurgi, silikonpupper, kosmetisk kirurgi og estetisk kirurgi. Plastisk kirurgi kan ved enkelte tilfeller dekkes av det offentlige, dersom pasienten har varige plager og trenger en brystreduksjon eller brystforstørring.

Det finnes ulike typer av silikonpupper og behov, dette kan være brystforstørrelse, brystreduksjon, brystløft og brystrekonstruksjon.

Det er mange begrunnelser for å ta silikonpupper, deriblant hormonelle endringer, svangerskap og amming, vektendring, eller med et ønske om finere, større og jevnere pupper. Brystforstørrelse, brystreduksjon, brystløft og brystrekonstruksjon er blant noen av operasjonene en kan gjennomgå. I tillegg til å operere inn nye implantater, blir det også benyttet avansert estetisk brystkirurgi for å forsterke brystvev, koordinere misdannelser og utskifte gamle implantater .

Plastisk kirurgi er blitt mer teknologisk og moderne. Som følge av kontinuerlig forskning benyttes nå teknikker og metoder mer skånsomt, samt at risikoen for komplikasjoner er redusert. Implantatene er forskjellige fra type til type. De fleste har lang holdbarhet og gjerne noen års kapselgaranti. Det er også mulig å se hvordan resultatet eventuelt vil bli, samt hvordan de ulike alternativene vil se ut på ved bruk av en 3D-simulator .

Noen måneder eller år etter endt operasjon kan det oppstå komplikasjoner, både forventede og mindre forutsett. Kapsel er blant komplikasjonene som oftest forekommer. Kroppen setter i gang immunforsvar og reparasjonsprosessen, der bindevevshinnen blir gradvis tykkere, hva som fører til at brystet vil kjennes hardt og ømt. Det kan også oppstå blødninger for de som velger å legge inn implantatet under muskelen. En infeksjon kan også oppstå ved operasjonsbordet.

Referanser
----------

1. ↑  Akademikliniken - Brystforstørring
2. ↑  Akademikliniken - Bryst med eldre implantater
3. ↑  Bengtson Center - VECTRA 3D

Eksterne lenker
---------------

* (en) Breast implants – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*Denne artikkelen omhandler et TV-program. For andre betydninger av da capo, se Da capo (andre betydninger).*

***Da Capo!*** er et norsk musikkprogram ledet av Vidar Lønn-Arnesen som gikk på NRK1 fra 1991 til 2001. Med seg på laget hadde han Per Husby som orkesterleder, pianist og dirigent og Gunvor Hals som medprogramleder. De første årene ledet dessuten Kjell Fuglehaug enkelte av programmene.

Dette musikkprogrammet var i hovedsak rettet inn mot den eldre halvdel av befolkningen og blir av mange regnet som en oppfølger til programmet *Husker du?*.

I mars 2001 ble det bestemt at programmet skulle legges ned på grunn av behov for fornyelse i kanalen. Programmet ble avsluttet i november 2001. Den 23. desember 2001 ble det sendt en tre timer lang ekstrautgave som et ledd i lillejuleaften-feiringen.

Programmet hadde gode seertall og nådde høydepunktet i 1992 med et snitt på 1 155 000.

Referanser
----------

1. ↑  ; *NRK*; besøksdato: 18. oktober 2021.
2. ↑  VG - (19.09.1991, s.41)
3. ↑  VG, 27. mars 2001 - SLUTT FOR «DA CAPO»
4. ↑  Dagbladet - Julekos for ellevte gang (2001)
5. ↑  Dagbladet - FAKTA Seertall NRK (2009)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Fairey Barracuda** var et britisk torpedo- og stupbombefly som opererte fra hangarskip under andre verdenskrig. Det var det første flyet i sitt slag brukt av Royal Navy utelukkende bygd av metall. Det ble introdusert som erstatning for Fairey Swordfish og Fairey Albacore todekkere. Det ble kjent for sin rolle under angrepet på det tyske slagskipet «Tirpitz» og kjent for sitt lite elegante utseende på bakken.

Konstruksjon og utviking
------------------------

Barracuda var resultatet av en spesifikasjon fra Air Ministry (luftfartsministeriet) fra 1937 for en enkeltdekket torpedo-bomber. Av seks innkomne tilbud ble Fairey Aviation og Supermarine valgt og to prototyper fra hver ble bestilt. Den første Fairey prototypen fløy 7. desember 1940. Supermarines prototype fløy først i 1943, men med Barracuda allerede under bygging, gikk ikke Supermarine videre.

Kantete vingetipper og forstørret radiator og propellspinner for Griffonmotoren viser at dette er en Barracuda Mk V.

Flyet i bruk
------------

Fra 1943 brukte flere skvadroner i Royal Air Force Barracuda Mk II. Alle flyene ble trukket tilbake mellom mars og juli 1945. Canadas marine brukte 12 Mk III-fly fra 1946 til 1948.

Bevarte fly
-----------

* Fleet Air Arm Museum er i ferd med restaurere et fly for utstilling med deler fra to havarerte fly.

Spesifikasjoner (Mk.V)
----------------------

Stockport-bygget Barracuda V, Ringway mai 1946

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 12,53 m |
| Vingespenn | 16,18 m |
| Høyde | 4,03 m |
| Vingeareal | 40,47 m² |
| Vekt (uten last) | 5 189 kg |
| Vekt (maksimalt) | 7 264 kg |
| Motor | 1 × Rolls-Royce Griffon 37 (1 × 1 485 kW) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 407 km/t |
| Marsjfart | 273 km/t |
| Rekkevidde | 1 798 km |
| Marsjhøyde | 7 320 m |
| Klatrefart | 7,10 m/s |
|

Referanser
----------

1. ↑  Taylor 1974, p. 313.
2. ↑  Taylor 1974, p. 314.
3. ↑  The jigsaw bomber: Aircraft enthusiasts rebuilding 'extinct' WWII plane from decades

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging Arkivert 21. oktober 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
St. Mary's Preparatory Building
**SS. Cyril and Methodius Seminary** er et fireårig privat polsk presteseminar i Orchard Lake i Michigan i USA. Seminaret, oppkalt etter de hellige Kyrillos og Metodios, ble grunnlagt i 1885 i Detroit for å forberede kandidater til katolsk prestetjeneste primært for å tjene polsk-amerikanske innvandrermiljøer.

Tidlig historie
---------------

Godkjenning for å grunnlegge et slikt seminar ble gitt 14. januar 1879 av pave Leo XIII etter anmodning fra pater Leopold Moczygemba, OFM.Conv. grunnlegger av den polske bosetningen i Panna Maria i Texas i 1854. Dette er den eldste polske bosetningen i USA.

Etableringen av seminaret ble realisert av far Joseph Dabrowski, den første rektor, som fikk godkjenning fra biskop Caspar Borgess av Detroit for å reise en bygning på *St. Aubin Avenue* mellom *Forest Avenue* og *Garfield Street* og organisere seminarprogrammet.

Flyttingen til Orchard Lake
---------------------------

Økende søkning til seminaret og behovet for ekstra plass førte til at den andre rektoren, fader Witold Buchaczkowski, i 1909 flyttet seminaret Detroit til området for det tidligere *Michigan Military Academy* i den landlige småbyen Orchard Lake nordvest for Detroit.

Det opprinnelige akademiske program ved seminaret besto av ti års studier: fem i den forberedende klassiske avdeling og fem i den øvre del, nemlig to år med filosofi og tre med teologi. I 1927 ble det opprettet tre fireårige administrativt uavhengige skoler: *SS. Cyril og Methodius Seminary*, *St. Mary's College* og *St. Mary's Preparatory*, kjent samlet som *Orchard Lake Schools*.

I 1968 begynte seminaret å tilby et opplæringsprogram for permanente diakoner, feltundervisning for seminarister og etterutdanning for voksne. I de påfølgende årene ble følgende studier introdusert: *Master of Divinity* (1973) for prestekandidater, ordensfolk og leke kvinner og -menn; *Master of Religious Education* (1977), senere kalt *Master of Arts in Religious Education* (1989); og *Master of Arts in Pastoral Ministry* (1989), en oppgradering av *Certificate in Pastoral Ministry*, som hadde eksistert siden 1975.

I 1971 ble *SS. Cyril og Methodius Seminary* assosiert medlem av *Association of Theological Schools in the United States and Canada* (ATS). SS. Cyril og Methodius Seminary fikk innledende akkreditering av ATS i januar 1995.

I 2022 ble det kunngjort en beslutning om å avvikle seminaret.

Referanser
----------

1. ↑  Kunngjøring i mai 2022, lest 2023-05-23
*Hliðskjálf omdirigerer hit. For musikkalbumet av Burzum med samme navn, se Hliðskjálf (album).*
Miniatyrfigur i sølv fra omkring 900 som trolig forestiller Odin på trona Lidskjalv med ulvene Gere og Freke og ravnene Hugin og Munin. Funnet ved Lejre i Danmark 2009, utstilt i Roskilde Museum. Foto: Mogens Engelund 
**Lidskjalv** (norrønt: *Hliðskjálf*) er i den norrøne mytologien Odins høysete i borgen Valaskjalv i Åsgard. Herfra ser Odin ut over hele verden og vet hva hver mann gjør. Lidskjalv er omtalt i Den yngre Edda (Gylvaginning), og nevnes også i de eldre eddadiktene Grimnesmål og Skirnesmål.

Snorre Sturlason skriver i Edda: *«Þar er einn staðr, er Hliðskjálf heitir, ok þá er Óðinn settist þar í hásæti, þá sá hann of alla heima ok hvers manns athæfi ok vissi alla hluti þá er hann sá.»*

Referanser
----------

1. ↑  *«Det er ein stad som heiter Lidskjalv; og når Odin sette seg i høgsetet der, då såg han ut over alle heimsbolkar, såg kva kvar mann tok seg føre, og mintes sidan alt han såg.»* Snorre Sturlason, Den yngre Edda (til nynorsk ved Erik Eggen), Samlaget (1984), s 27

Eksterne lenker
---------------

* Store norske leksikon, Lidskjalv
* Heimskringla.no, Gylvaginning

* Frigg og ektemannen Odin på trona Lidskjalv med utsyn over hele verden som beskrevet i Grímnismál. Tegning av Lorenz Frølich til Den ældre Eddas Gudesange utgitt i 1895.Frigg og ektemannen Odin på trona Lidskjalv med utsyn over hele verden som beskrevet i *Grímnismál*. Tegning av Lorenz Frølich til *Den ældre Eddas Gudesange* utgitt i 1895.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Demmevasshytta sett fra breen like ved
**Demmevasshytta** er en turisthytte i Eidfjord kommune eid av Den Norske Turistforening (DNT) og blir i all hovedsak brukt til kursing på bre. Hytta ble oppført som anleggshytte i 1896, og har vært turisthytte siden 1901. Hytta var betjent fra 1908 til 1941. Endrede breforhold gjorde Demmevasshytta vanskelig tilgjengelig og under krigen forfalt hytta. Virksomheten ble tatt opp igjen ved dannelsen av DNTs bregruppe i 1961 som tok på seg restaureringen. Idag er stedet mer eller mindre levende museum.

Demmevasshytta har en unik beliggenhet rett over brearmen Rembesdalskåka til Hardangerjøkulen og byr på en særdeles flott utsikt om ikke tåken ligger tett. Turen fra Finse er normert til 6-7 timers gangtid, går over flere breer og krever derfor tilstrekkelig med utstyr. Plass må reserveres på forhånd, men den er ellers åpen for alle DNT-medlemmer.

Referanser
----------

1. ↑  «Hardangerjøkulen». Norske naturperler. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 21. juni 2012.
2. ↑  «DNTs sider om Demmevasshytta». Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 15. desember 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Unteraargletscher der breene Finsteraar- og Lauteraargletscher møtes
**Aargletscher** er et bresystem, i den østlige delen av Bern-Alpene, ved Finsteraarhorn.

Bresystemet består av fire store isstrømmer, som har sin opprinnelse i snøbreene under toppene rundt Finsteraarhorn. Den ene grenen er *Oberaargletscher*, som straks før utløpet renner inn i *Unteraargletscher*. Den sistnevnte breen oppstår der to isstrømmer, som siger ned fra høydene under Schreckhorn, renner inn i hverandre. Breen blir presset forbi foten av Lauteraarhorn, her møtes Lauteraargletscher og Finsteraargletscher, den siste renner forbi foten av Finsteraarhorn. Videre flyter breen 6 km mot øst ned i fjellvannet Grimselsee nær Grimselpasset. Aargletscher er hovedkilden til elven Aare.

Totallengden på breen ble i 1973 målt til 12,95 km, flatevidden 29,48 km². Oberaargletscher er 4 km lang (2005). I 1973 dekket den en flatevidde på 5,82 km².

Naturviterene Franz Joseph Hugi (1827) og Louis Agassiz (1840) studerte begge Aargletscher. De to var særlig interessert i å finne ut hvor langt breen fløt på et år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
Maniitsoq kommune.
**Maniitsoq**, tidligere stavet **Manîtsoq** (dansk: **Sukkertoppen**) er en den eneste byen, og administrativt sentrum i Maniitsoq kommune, på vestkysten av Grønland. Kommunen har i tillegg tre bygder; Kangaamiut, Napasoq og Atammik. 

Byen har 2 785 innbyggere pr 5. oktober 2007. Det grønlandske navnet betyr «stedet med ujevnt terreng». Den danske navnet har byen fått fra to kjegleformede fjell rett nord for byen. 

Maniitoq har lufthavn, som ligger rett vest for byen, og en heliport som ligger i sentrum. De har også egen politistasjon, lokalradio, idrettshall, hotell, museum (Maniitsoq Museum), rådhus, forsamlingshus og fotballbane. Byen har to skoler; Atuarfik Kilaaseeraq og Kuuttartup Atuarfia. Byens tannklinikk holder til på Atuarfik Kilaaseeraq. De tre andre bygdene i kommunen besøkes minimum to ganger årlig, med et mobilt tannlegekontor. 

Maniitoq ble etablert i 1755 av Anders Olsen som en handelskoloni, da med det danske navnet «Sukkertoppen». Den ble etablert der dagens Kangaamiut ligger, men ble flyttet til som nåværende beliggenhet i 1782. Arkeologiske funn her indikerer at det har bodd mennesker her i over 4 000 år.

Kjente personer fra Maniitsoq
-----------------------------

* Siverth K. Heilmann – Politiker og Landsstyremedlem
* Rasmus Lyberth – Musiker og skuespiller

Eksterne lenker
---------------

* Kommunens offisielle hjemmeside Arkivert 14. desember 2007 hos Wayback Machine.
* www.greenland.com Turistinformasjon om Maniitsoq.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GeoNames
 |


1. ↑  ; *Statistikbanken*; besøksdato: 12. februar 2020.
***Loropetalum chinense*** er en busk i trollhasselfamilien.

Den er eviggrønn, rikt forgrenet og blir 1–3 m høy. Kvistene har stjernehår. Akselbladene er 3–5 mm lange, 1,5–3 mm brede og har stjernehår. Bladene er ovale, elliptiske eller mer sjeldent eggformede, 2–6,5 cm lange, 1–3 cm brede, helrandede med 4–8 par nerver og asymmetrisk bladgrunn. Undersiden er dekket med stjernehår, mens oversiden bare har spredte hår.

Blomsterstanden består av 3–16 blomster. Den sitter endestilt, som regel på korte sidegreiner. Blomstringstiden er i mars–april. Det er som regel fire båndformede, 1–2 cm lange kronblad. De er hvite eller lysegule på ville planter, men noen hageplanter (forma *rubrum*) har røde kronblad. Frukten er en avlang kapsel med brune stjernehår. Begerbladene sitter igjen etter blomstring og vokser sammen med kapselen.

*Loropetalum chinense* vokser vilt i Kina, Japan og østlige og nordlige India. Arten brukes som hageplante i mange land. Det finnes flere kultivarer med ulik vekstform og farger på blomster og bladverk. Den vokser best i næringsrik, humusholdig, sur og fuktig jord og kan plantes i sol eller halvskygge. Hvis den plantes i vinterkalde strøk, feller den løvet om vinteren.

Galleri
-------

* BlomstringBlomstring
* Hvite blomsterHvite blomster
* Purpur bladPurpur blad
* 'Burgundy''Burgundy'
* FruktkapslerFruktkapsler

Kilder
------

* «*Loropetalum chinense*». *Flora of China*. Besøkt 28. juli 2018.
* «*Loropetalum chinense* f. *rubrum* 'Razzle-Dazzle'». Missouri Botanical Garden. Besøkt 28. juli 2018.
* «*Loropetalum*». San Marcos Growers. Arkivert fra originalen 28. juli 2018. Besøkt 28. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Loropetalum chinense* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Loropetalum chinense* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Loropetalum chinense* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Loropetalum chinense* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Loropetalum chinense* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Loropetalum chinense* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Loropetalum chinense* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Loropetalum chinense* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Casino: Den store sal

**Casino** var et teater som lå på Amaliegade 10 (nær Skt. Annæ Plads) i Frederiksstaden i København, og ble bygget på initiativ av Tivolis grunnlegger, Georg Carstensen i 1847. Bygningen ble tegnet av arkitekt H.C. Stilling. 

Casino var først tenkt som et «Vinter-Tivoli», men ble snart omdannet til et teater, som med et mere folkelig repertoar skulle ta opp konkurransen med Det kongelige Teater. H.C. Andersen, som opplevde mange skuffelser på nasjonalscenen, oppnådde faktisk flere ganger suksess på Casino, som med eventyrkomedien *Ole Lukøie* 1850). Også komedier av Hostrup og Overskou opplevde suksesser på Casino.

 Edvard Griegs klaverkonsert i a-mol (op. 16) fikk også sin urpremiere i Casino's Store Sal i 1868.

Men det københavnske forlystelseslivet flyttet etter hvert mer og mer til Vesterbro og Frederiksberg, og teateret hadde den siste forestillingen 2. april 1939. Bygningen ble revet i 1960. På tomten ligger i dag Assurandørernes Hus.

Casinoteatret er også kjent for den 20. mars 1848 å være stedet et borgermøte, hvor spesielt den blendende taleren Orla Lehmann krevde kongens ministerium (regjering) avsatt, og en fri felles forfatning for Danmark og hertugdømmet Slesvig. Møtet var startskuddet til marsrevolusjonen som var med på å bane vei for den første danske grunnlov.

Noter
-----

1. ↑  Casino

Litteratur
----------

* *København før og nu – og aldrig,* bind 6: *Frederiksstaden og Nyhavn,* av Tobias Faber, 1969, side 274–283, 287 (med mange bilder og plantegninger av bygningen, samt av de forskjellige festene som den var rammen om)

Eksterne lenker
---------------

* *Repertoar 1847-1900*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon
 |
**Anders Sæbjørnsson** (eller *Anders Sæbjørnssøn*) var en norsk lagmann som levde på 1500-tallet, kjent for å ha oversatt Magnus Lagabøtes landslov til dansk.

Liv og virke
------------

Man vet lite om Anders Sæbjørnssons liv. Han er nevnt som lagmann i Borgartingslag (Sarpsborg) i 1511 og 1522. I 1524, 1527 og 1528 er han nevnt som lagmann i Oslo. Her omtales han som «væpner», altså lavadelsmann. Etterfølgeren hans i Oslo ble utnevnt i slutten av 1528.

Anders Sæbjørnsson regnes som hovedmannen bak en av flere danske oversettelser av den gammelnorske landsloven på 1500-tallet. Rettshistorikeren Knut Robberstad antar at oversettelsen ble utarbeidet på Akershus festning under kronprins Kristian i 1507 eller 1508, med hjelp av kronprinsens kansler, Erik Valkendorf. Oversettelsen er bevart i avskrifter utført av Rasmus Hertuicksen fra 1543 og 1544.

En annen oversettelse ble utført av fire lagmenn på oppdrag av slottsherren på Akershus Erik Gyldenstierne på 1530-tallet. Fordi Anders Sæbjørnsson er nevnt i en avskrift av denne oversettelsen utført av Laurentz Hermansson i 1567, har det blitt antatt at han var en av de fire lagmennene og dermed også har medvirket til denne oversettelsen. Men Knut Robberstad mener at Anders Sæbjørnsson allerede må ha vært død på dette tidspunktet.

Referanser
----------

1. ↑  Scheel (1923), s. 73
2. ↑  Robberstad (1976), s. 227.

Litteratur
----------

* Knut Robberstad: *Rettssoga*. Oslo: Universitetsforl. 1976.
* Fredrik Scheel: *Lagmann og skriver*. Kristiania: Gyldendal. 1923.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Land Rover Freelander** er en kompakt SUV fra britiske Land Rover, lansert i 1998. Den finnes med fem dører og med bensin- og dieselmotor.

Denne modellen er Land Rover sin første med tverrstilt motor, selvbærende karosseri og uavhengig hjuloppheng. Kraften overføres til hjulene via en viskøs kobling. Modellen har permanent firehjulstrekk, men ikke fordelingskasse med lavserie som alle andre Land Rovere.

Freelander har solgt kjempegodt i Europa, men ikke så kjempebra i USA.

Historie
--------

### Freelander 1

I 1992 startet Freelander-prosjektet. Det het til å begynne med CB40 internt hos Land Rover. Navnet «Highlander» ble også nevnt før den offisielle lanseringen. De første prototypene rullet rundt sent i 1994. 

I 2000 ble to kraftigere motorer lansert, en firesylindret «common rail» dieselmotor på 2 liter kalt Td4 og en 2,5 liter V6 bensinmotor. Samtidig ble det mulig å få levert bilen med en fem-trinns automatisk girkasse. Land Rover lanserte Freelander på USA-markedet samme året.

Bilen fikk en ansiktsløfting i 2003, spesielt i interiøret. Setene ble gjort om noe, og andre typer plast ble valgt til paneler. Bilen fikk også en front som minnet om de andre Land Rover-modellene Discovery og Range Rover. Samtidig ble utstyrsnivåene navngitt S, SE, HSE og Sport. Sport hadde blant annet 18" felger og 30 mm senking.

Freelander 2
------------

For modellåret 2007 kom en ny modell, kalt Freelander 2 i alle markeder bortsett fra USA, hvor den ble hetende LR2. Den nye modellen leveres med to motoralternativer: En 3,2 liters bensinmotor (R6) og en 2,2 liters firesylindret turbodiesel. Firehjulsdriften besørges av 3. generasjons haldexkobling.

Motorsport
----------

Freelander ble brukt som deltagerbil i 1998-utgaven av Camel Trophy i Ildlandet. Ford brukte bilen i V6-utgave som rekognoseringsbil for deres WRC-lag i 2004-sesongen.

Konkurrenter
------------

Freelanders nærmeste konkurrenter er Toyota RAV4, Honda CR-V, Suzuki Grand Vitara og til en viss grad Subaru Forester.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Land Rover Freelander – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Importørens side om Freelander
* Forbruker.no sin bruktbiltest av Freelander
* Bilnorge.no sin test av 2004-modellen
* Norsk Land-Rover Klubb

| * v
* d
* r
Land Rover |
| --- |
| Land Rover **·** Historie **·** Militær bruk **·** Motorer |
| Modeller | Series I-III **·** Defender **·** Range Rover **·** Discovery **·** Freelander **·** Range Rover Sport |
**Statens Uddannelsesstøtte** (**SU**) er i Danmark er et tilbud om stipend og studielån som tilbys til studenter over 18 år på gymnasiale og videregående utdannelser og til elever over 18 år på noen yrkesutdannelser.

Historie
--------

SU ble innført i 1970 etter Ungdommens Uddannelsesfond, som ble finansiert av Tipstjenesten. Før innføringen av denne eksisterte en lignende ordning kalt Dansk Studiefond. Felles for alle tre er at de skulle søke å kompensere for sosial ulikhet, således at «*ingen dygtige elever skulle fravælge at studere på grund af manglende økonomiske muligheder*».

Formålet med ytelsen er å skape gode rammer for å studere eller lære ved å holde behovet for å arbeide ved siden av på et minimum.

I 2013 var det blant de politiske partiene forhandlinger om en SU-reform. Målet for reformen er å få studentene hurtigere igjennom utdannelsen og en besparelse på to milliarder kroner. Utgiften var da omkring 19 milliarder kroner årlig. På samme tid kom en avgjørelse fra EU-domstolen i februar 2013 som avgjorde at utenlandske studenter i Danmark fra EU- eller EØS-land har krav på SU hvis de har status som arbeidstager. Uddannelsesministeriet anslo i 2013 at SU til utenlandske studenter ville bety en ekstrautgift på 200 millioner kroner. Politikere fryktet at den generøse støtten ville lokke mange utenlandske studenter til Danmark. Dansk Folkepartis forskningstalsmann Jens Henrik Thulesen Dahl fryktet at de 200 millioner kronene var lavt satt, da de utenlandske studentene både kunne se frem til en gratis utdannelse, SU-støtte og undervisning på engelsk. Utdannelsesminister Morten Østergaard mente ikke at EU-domstolen ville få betydning for forhandlingene omkring SU-reformen.

Se også
-------

* den norske Statens lånekasse for utdanning
* den svenske Centrala studiestödsnämnden

Referanser
----------

1. 1 2  Pia Glud Munksgaard (3. april 2013). «V og DF: Udlændinge vil strømme til for at få gratis studie og SU». Berlingske.
2. ↑  Ritzau (2. april 2013). «EU-dom koster Danmark 200 millioner i SU». Information.
3. 1 2  Laura Juul (3. april 2013). «EU-afgørelse koster 200 SU-millioner». Berlingske.

Eksterne lenker
---------------

* SU-styrelsen
* Bibliotekernes Juraport
Dorisk søyleorden
Den **doriske søyleordenen** ble utvikla i andre halvdel av det 7. århundre f.Kr, og var gjennom hele antikken den mest brukte på det greske fastlandet og i koloniene i vest. Den doriske søylen er uten basis og står rett på stylobatet. Skaftet er rifla, *kanellert*, og noe videre nede enn oppe, og det har tydelig entasis – konvekse sider. Kapitelet er sammensatt av en rund «pute» – *ekinus* – og en kvadratisk plate – *abakus* – som arkitraven hviler på. Vitruvius hevder at den doriske søylen utvikla seg fra tidligere søyler i tre. At grekerne skulle ha utvikla steinsøylen direkte fra eldre tresøyler, og ikke fra egyptiske og persiske forbilder i stein eller tegl, er et omdiskutert standpunkt. 

Det doriske entablementet (bjelkeverket eller entablaturen) består nederst av en slett arkitrav som avsluttes øverst av en list. Over arkitraven ligger en jevnhøy frise med svakt fremspringende triglyfer, som har avfasede hjørner og tre vertikale rifler. Triglyfene har vært tolket som stiliserte bjelkeender, jf. teorien om at den doriske orden er en oversettelse til steinarkitektur av en eldre byggemåte i tre. Feltene mellom triglyfene kalles metoper. De kan være sletthugne eller forsynt med ornamenter i relieff. Øverst avsluttes entablementet med *geison* gesims (kornisj). Under gesimsen «henger» en rad skråstilte steinplater (*regulae*), én for hver triglyf og én for hver metope. Hver av dem har på undersiden 6 x 3 små «dråper» (*guttae*).

Se også
-------

* Kapitél
* Søyle
* Stylobat
* Entasis
* Jonisk søyleorden
* Korintisk søyleorden
* Toskansk søyleorden
* Kompositt søyleorden

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

Eksterne lenker
---------------

* Om søyleorden
* Søyleordene fra Hellenism.net
* Classical Orders of Architecture

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Mette Yvonne Larsen** (født 31. januar 1963 i Narvik) er en norsk advokat og forfatter fra Svolvær, nå bosatt på Nesodden i Akershus. 

Larsen var en av de koordinerende bistandsadvokatene i straffesaken mot Anders Behring Breivik i 2012, der hun sammen med flere andre advokater sto ansvarlig for å belyse synspunktene til de etterlatte og pårørende etter angrepene 22. juli 2011. Hun var også forsvarer for Rune Øygard i Vågå-saken.

Larsen jobber i advokatfirmaet *Mette Y. Larsen & Co* og lister strafferett, barnevernssaker og erstatningssaker som sin viktigste praksis. Hun fullførte studiene i jus i 1989 og ble cand.jur. Larsen var leder for juridisk kontor i Barne- og familieetaten i Oslo kommune fra 1990 til 1997, og var en periode leder for Advokatforeningens menneskerettighetsutvalg.

Bibliografi
-----------

* Toril Havik; Mette Yvonne Larsen; Sigrid Nordstoga m.fl. (2004). *Barnevernet: forutsetninger og gjennomføring* **(norsk (bokmål))** (1 utg.). Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 9788215004907. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Referanser
----------

1. 1 2  «22/7-rettssaken: Bistandsadvokatene» **(norsk)**. NRK. Besøkt 19. april 2012.
2. ↑  «Mette Yvonne Larsen» **(norsk)**. Stabell & Co. Arkivert fra originalen 2. mai 2012. Besøkt 19. april 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
***Aspidolister*** er en slekt av stumpbiller.

Utseende
--------

Middelsstore, bredt ovale, ganske flate, svarte stumpbiller. Dekkvingene tre tydelige punkstriper på hver side, et blankt felt i midten og deker mesteparten av bakkroppen, men det bakerste ryggleddet er udekket.

Levevis
-------

Stumpbillene kan finnes i mange ulike habitater, men de fleste er på en eller annen måte knyttet til råtnende dyre- eller plantemateriale. De er rovdyr som lever av andre insekter, for eksempel fluelarver eller billelarver. Mange arter finnes på møkk eller åtsel. Noen arter, som gjerne er flate på form, lever under barken på døde trær. En del arter har spesialisert seg på barkbiller. Disse er tynne og sylindriske slik at de kan komme til i barkbillenes ganger. Noen arter er knyttet til reir av gnagere eller fugler.

Utbredelse
----------

Slekten forekommer i Afrika (Tanzania).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien stumpbiller (Histeroidea)
			* Familien **stumpbiller**, **Histeridae**
				+ Underfamilien **storstumpbiller**, **Histerinae** Gyllenhal, 1808 - 144 slekter
					- Stammen Exosternini
						* Slekten ***Aspidolister*** Bickhardt, 1920
							+ *Aspidolister laticeps* Bickhardt, 1920

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.

Kilder
------

* Caterino, M.S. 2002. Histeridae, Clown Beetles på Tree of life

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aspidolister* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aspidolister* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Lancia Stratos HF**, mest kjent som Lancia Stratos, er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Lancia som ble produsert mellom 1972 og 1973. *HF* i modellnavnet er en forkortelse for *High Fidelity*.

Stratos var en svært vellykket rallybil på 1970- og 1980-tallet, og startet en helt ny æra innen rallysporten, da det var den første modellen som var designet fra grunnen av til nettopp slikt bruk. Karosseriet var designet av Bertone, mens det tekniske var løst basert på en konseptbil kalt *Stratos Zero*, som første gang var vist på bilutstillingen i Torino i 1970. Karosseriet var kileformet og uvanlig kort og bredt.

I 1971 presenterte Lancia prototypen Stratos HF. Prototypen var utstyrt med tre forskjellige motorer på ulike tidspunkter: Først motoren fra Lancia Fulvia, så motoren fra Lancia Beta før den til slutt fikk V6-motoren fra Ferrari Dino på 2.4 liter og 190 hk.

Lancia testet bilen hardt i løpet av sesongene 1972 og 1973, hovedsakelig i Gruppe 5-racing, hvor prototyper var tillatt. Produksjonen av de 400 gatemodellene som var nødvendig for homologering til Gruppe 4-racing ble startet i 1973, og bilen var godkjent til bruk i verdensmesterskapet i 1974. Dino V6-motoren gikk ut av produksjon i 1974, men omkring 500 motorer blant de siste av samlebåndet ble levert til Lancia. For racingbruk var motoren trimmet til 280 hestekrefter, og i enkelte tilfeller helt opp til 560 hestekrefter med hjelp av turbolading.

Bilen vant verdensmesterskapene i 1974, 1975 og 1976 med Sandro Munari bak rattet, og mange mener Stratos kunne ha tatt flere seire hvis det ikke hadde vært for at interne krefter i Fiat-systemet (som eide Lancia) heller ønsket Fiat 131 Abarth til bruk i rally. 

Kun 492 eksemplarer av gateutgaven ble bygget, og Stratos er dermed en svært sjelden bilmodell. I 1978 bygget Bertone en konseptbil basert på Stratos, kalt Sibilo.

1970 Lancia Stratos Zero, den første prototypen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lancia Stratos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Elva Sestra/Rajajoki på 1920-tallet. Til venstre Finland, til høyre Russland. I bakgrunnen jernbanen Helsingfors-Viborg-St. Petersburg
Et nærmere bilde av jernbanebrua over grensa
**Sestra** (russisk: Сестра, finsk: *Siestarjoki*, tidligere også *Rajajoki*, svensk: *Systerbäck*) er ei elv i St. Petersburg og Leningrad oblast i Russland. Elva er 74 km lang, med et nedbørfelt på 393 km². 

Sestra ligger på Det karelske neset. Den munnet ut i Finskebukta til først på 1700-tallet. Etter byggingen av en demning for å forsyne våpenfabrikken i Sestroretsk, ble en del av elva omgjort til et to meter dypt og 10,6 km² stort vannreservoar kalt *Sestroretskij Razliv*. Sestra har siden da munnet ut i dette reservoaret, som er skilt fra Finskebukta med en rygg av kunstige sanddyner. Overskuddsvann dumpes i Finskebukta gjennom en 4,8 km lang kanal. 

Sestra var grenseelv mellom Russland og Sverige mellom 1323 og 1617, og mellom Russland og Finland fra 1812–1940.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** GeoNames
 |
**Asperudåsen** (1-57, 2-56) er en vei og et boligområde på Holmlia i bydel Søndre Nordstrand i Oslo. Grovt sett dreier det seg om to omtrent parallelle veiløp nordover fra Asperudveien der sistnevnte går i retning øst/vest. Det er parkeringsplass i sørkant av blokkbebyggelsen og restriksjoner på kjøring langs blokkene. Fra nordre del av det vestre løpet er det gangveiforbindelse ned til den nordligste snuplassen i Asperudveien. Området er forbundet med Holmlia senter ved bussrute 77B.

Navnet ble vedtatt i 1981 og kommer av husmannsplassen *Asperud* under *Leirdal* gård i Prinsdal.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. rutetabeller Arkivert 26. oktober 2014 hos Wayback Machine. hos Ruter AS.
2. ↑  Jf. folketelling 1910 i Digitalarkivet.

Kilder
------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sesvenna** er en fjellkjede i Øst-Alpene på grensen mellom den sveitsiske kantonen Graubünden og den italienske provinsen Syd-Tirol.

Avgrensning
-----------

Sesvenna begrenses

* i vest og nord av Nedre Engadin (mot Albula-Alpene og Silvretta),
* i øst av Reschenpasset og Øvre Vinschgau (mot Ötztal-Alpene), og
* i syd av Val Müstair og Fuornpasset (mot Ortler- og Livigno-Alpene).

Topper
------

De høyeste toppene i Sesvenna er

* Piz Sesvenna (3204 moh.)
* Piz Pisoc (3174 moh.)
* Piz Tavrü (3171 moh.)
* Piz Plavna (3166 moh.)
* Muntpitschen (3162 moh.)
* Foratrida (3136 moh.)
* Piz Nuna (3124 moh.)
* Piz da la Crappa (3122 moh.)
* Piz Zuort (3119 moh.)
* Piz Lischana (3105 moh.)
* Piz Plazer (3104 moh.)
* Piz Madlain (3099 moh.)
* Piz Cristanas (3092 moh.)
* Piz Foraz (3092 moh.)
* Piz Mingèr (3081 moh.)
* Piz Starlex (3075 moh.)
* Piz S-chalambert (3029 moh.)
* Piz Arpiglias (3027 moh.)
* Piz Nair (3010 moh.)
* Schadler, (2948 moh.)
* Piz Rasass (2941 moh.)
* Piz Lad (2808 moh.)

Daler og videre inndeling
-------------------------

Det fins en rekke mindre daler, som deler opp Sesvenna. Med unntak av den største, *Val S-charl*, fins det ingen bosetninger i fjellgruppa. S-charl (uttales «sj-tsjarl») er en forhenværende gruveby, der det inntil 1829 ble gravet etter sølv, bly og sink. Siden 1920 er S-charl bare bebodd sommerstid og tjener som utgangspunkt for fjellturister. Val S-charl ender i Costainaspasset, som danner forbindelsen til Lü i Val Müstair.

Geologi
-------

Sesvenna hører til Sentral-Alpene, som vil si at metamorfe bergarter dominerer. Det forekommer imidlertid også dolomitt, og Sesvenna omtales derfor av og til som «Engadin-Dolomittene». Deler av Sesvenna ligger dessuten i et geologisk vindu, som er kjent som *Engadinvinduet*. Her har erosjonen blottlagt et dypere lag (såkalt *penninikum*), mens resten av Sentral-Alpene overveiende hører til et lag kalt *østalpin* (som domineres av gneis og granitt). I dette vinduet forekommer mange mineralkilder, siden dets bergarter er permeable for gasser, som så kan blande seg med grunnvannet.

Natur, kultur og historie
-------------------------

Sesvenna er forholdsvis uberørt av turistisk infrastruktur. Store deler av fjellkjeden er del av Sveits' nasjonalpark. Her finner man bl.a. gemser, steinbukk og sågar enkelte lammegribber og brunbjørner. Området er også ekstremt nedbørsfattig, men har en desto rikere flora.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sesvenna group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
***Euchirus*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

Store (40-65 millimeter), avlangt-ovale, hvelvede, noe blanke skarabider, gulbrune eller rødbrune på farge, dekkvingene hos *E. dupontianus* har svarte lengdestriper. Det mest påfallende trekket er at forbeina er sterkt forlengede, særlig hos hannene. Denne slekten har forholdsvis avlang, høyt hvelvet kropp. Hannens forbein er omtrent så lange som kroppen, lårene med et par lange pigger, leggene lange og krumme. Pronotum er mye bredere enn langt, med rundede sider. Dekkvingene er jevnbrede.

Levevis
-------

Hannen bruker sine sterkt forlengede forbein til å skjerme hunnen fra andre hanner. Larvene utvikler seg inne i hule trær.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia (Indonesia, Filippinene).

Systematisk inndeling
---------------------

 Den store arten på denne tegningen er en hann av *Euchirus longimanus*. Illustrasjon fra "The Malay Archipelago" av Alfred Russel Wallace (1869)
 *Euchirus dupontianus*, hann og hunn
I likhet med flere andre underfamilier av skarabider (Scarabaeidae) blir Euchirinae ofte gitt status som en egen familie. På den andre siden blir den noen ganger ført til underfamilien oldenborrer (Melolonthinae).

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilie Euchirinae Hope, 1840
					- Slekten ***Euchirus*** Linnaeus, 1758
						* *Euchirus dupontianus* Burmeister, 1841
						* *Euchirus longimanus* Linnaeus, 1758

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euchirus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Euchirus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Euchirus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Euchirus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Euchirus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Euchirus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Euchirus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Sukkenes bro i Venezia, anno 1850
***Aspern-papirene*** er en kortroman fra 1888 av den amerikansk-britiske forfatteren Henry James (1843-1916), først publisert i tidsskriftet *The Atlantic Monthly* og i bokform senere samme år. 

Fortellingen foregår i Venezia. Den navnløse jeg-personen er en litteraturforsker som drar dit for å oppsøke den aldrende *Juliana Bordereau*. Hun er den tidligere elskerinnen til kjente og nå døde forfatteren *Jeffrey Aspern*, og man mistenker at hun sitter på brev og andre papirer etter Aspern. Fortelleren presenterer seg som leieboer, og er forberedt på å gjøre kur til Bordereaus niese, den ugifte og tilsynelatende naive *Miss Tina*, for å få tilgang til papirene. Herfra utvikler det seg et kammerspill hvor Tina først benekter at papirene finnes, deretter bekrefter at de finnes og sier seg villig til å hjelpe ham. Han blir tatt på fersk gjerning mens han gjennomsøker et skrivebord, og blir skjelt ut som en litterær likrøver. Juliana Bordereau dør; Tina sier at hun har papirene, og antyder at jegpersonen kan få papirene hvis han vil gifte seg med henne. Fortelleren rømmer, men ombestemmer seg og vender tilbake. Da får han høre at Tina har brent brevene, ett for ett.

Novellen regnes som en klassiker på grunn av James' skildring av det tette kammerspill mellom den delvis skyldbetyngede litteraturforskeren og den undervurderte Tina med sine sammensatte motiver.

Historien bygger løselig på en anekdote om at forfatteren Percy Bysshe Shelley skrev noen brev til Mary Shelleys stesøster Claire Clairemont, som Clairemont sparte på til sin død. 

Novellen er filmatisert flere ganger, først i 1947 som *The Lost Moment*, sist av Marianna Hellmund i 2010 med handlingen relokalisert til Venzuela. Novellen ble dramatisert av Michael Redgrave og satt opp på Broadway i 1962 og på Nationaltheatret i 1960. En opera av Dominick Argento hadde premiere i 1988.

Norsk utgave
------------

* I antologien *Fortellinger II* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1975. ISBN 82-05-05671-4.

Referanser
----------

1. ↑  Original magazine text of *The Aspern Papers* (1888)
2. ↑  imdb, Henry James
3. ↑  theaspernpapers.com Arkivert 30. januar 2012 hos Wayback Machine. filmen fra 2010
4. ↑  Nationaltheatrets forestillingsdatabase[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) The Aspern Papers – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |