recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Havbunnspredning, slik den sees på havbunnens alder. Rødt markerer den yngste havbunnen, den eldste (ca 180 millioner år gammel) er blå.
**Havbunnsspredning** oppstår ved midthavsrygger, som er langstrakte sprekkesoner og fjell på bunnen av de store verdenshavene, der ny havbunn blir skapt gjennom vulkansk aktivitet. Bevegelsen skjer fra midthavsryggen og utover i hver retning mot kontinentene på hver side av verdenshavet. Teorien om havbunnsspredning inngår sammen med teorien om kontinentaldriftens som vitenskapelige byggverk i det fagfeltet av geologien som kalles platetektonikk. 

Tidligere teorier om kontinentaldrift fremsatt av blant andre Alfred Wegener og Alexander du Toit gikk ut på at kontinentene «ploget» seg gjennom sjøen. Siden 1960 har forskere gjort oppdagelser som underbygde teorien om platetektonikk, ikke minst gjennom kartleggingen av havbunnens relieffer ved hjelp av seismologi. På 1940- og 1950-tallet ble teoriene tillagt nye kunnskaper om havbunnen etter grundige undersøkelser gjort av *National Geographic*. Under deres organisering ble bunnen av jordens hav kartlagt av Bruce Heezen, Maurice Ewing, Marie Tharp og andre som avslørte at Den midtatlantiske ryggen hadde en merkelige batymetri av daler og høyder, med dens sentrale dal som seismologisk aktiv og et episentrum av mange jordskjelv. Ewing og Heezen avdekket at ryggen var en del av en 40 000 km lang i hovedsakelig kontinuerlig verdensomspennende fjellryggsystem

Tanken om at det var havbunnen i seg selv som flyttet på seg (og tok med seg kontinentet) ble lagt frem av Harry Hess fra Princeton University i 1962. Teorien er nå allment akseptert, og fenomenet er kjent som å bli skapt av konvektive strømmer i den svake øvre mantelen eller asthenosfæren. Det velter opp magma fra jordas indre, og magmaen størkner og danner ny havbunn etter hvert som den gamle beveger seg ut til sidene. Hvis havbunnen beveger seg bort fra midthavsryggene og et kontinent og havbunnen utenfor kontinentet utgjør en enhet, kan også bevegelsen av kontinentet forklares ved at havbunnen beveger seg. Med oppdagelsen av marine magnetiske anomalier fikk man for alvor håndfaste empirisk data for å underbygge teorien om havbunnsspredning. I 1968 var forskningen rundt havbunnsspredning kommet så langt at den ga et paradigmeskifte med allmenn aksept av teorien om platetektonikk og kontinentaldrift.

Se også
-------

* Platetektonikk
* Kontinentaldrift

Referanser
----------

1. ↑  Ewing, W.M.; Dorman, H.J.; Ericson, J.N. & Heezen, B.C.; 1953: «Exploration of the northwest Atlantic mid-ocean canyon», *Bulletin of the Geological Society of America* 64, sidene 865-868
2. ↑  Heezen, B. C. & Tharp, M.; 1954: «Physiographic diagram of the western North Atlantic», *Bulletin of the Geological Society of America* 65, side 1261
3. ↑  Hill, M.N. & Laughton, A.S.; 1954: «Seismic Observations in the Eastern Atlantic», 1952, *Proceedings of the Royal Society of London*, series A, mathematical & physical sciences 222(1150), sidene 348-356

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
EU-standardisert brannutgangsmerking med retningspil
**Nødutgang** eller **rømningsvei** er navnet på ekstra trappegang, dør eller vindu som kan åpnes, slik at beboere kan rømme fra et rom, en leilighet eller et hus, dersom den ordinære inn/utgangen er blokkert eller røklagt. Nøden er da definert med at en er i fare for liv eller helse, dersom en forblir på stedet.

Bygninger
---------

Etter norske og de fleste andre lands byggeforskrifter skal alle brannceller som brukes til personopphold ha minst to muligheter for evakuering på en sikker måte. Det kan gjøres unntak fra dette, f.eks. dersom en branncelle har utgang direkte ut på terreng.

I nybygg med flere boenheter skjer dette ved at der bygges separate trappeganger som skal være i brannhemmende materialer. Eldre bolighus er gjerne utstyrt med baktrapp. Noen har også utvendig monterte stiger, der nederste seksjon kun skal slippes ned ved behov.

Transport
---------

Også lengre vei- og jernbanetunneler kan være med rømningsveier. Dersom slike ikke finnes, kan en finne sikrede rom hvor en kan søke inn ved behov.

Passasjerskip og -fly er utstyrt med merking for rømningsveier som ender i friluft.

Se også
-------

* Vindu#Vindu som rømningsvei (Norge)
* Branndør
* Brannseksjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Gustav Richter: *Portrett av kvinne i svart kjole*, ca. 1850
**Gustav Carl Ludwig Richter** (født 1823, død 1884) var en tysk figur- og portrettmaler, født i Berlin.

Han beynte studiene sine på akademiet i Berlin under Eduard Holbein, før han ble student under Cogniet i Paris og studerte i Roma fram til 1849. Fra 1850 til 1852 malte han, sammen med Gustav Heidenreich og Robert Müller, dekorative fresker av norrøne guder over dører i Vaterländischen Saal i Neues Museum i Berlin. Den tekniske kvaliteten på «Oppvekkingen av Jairus' datter» (1856, Nasjonalgalleriet, Berlin) som han malte for kong Fredrik Vilhelm IV, vakte stor begeistring da det ble vist fram, men både dette og det store oljemaleriet «Byggingen av pyramidene» (1859-72) (Maximilianeum, München), bestilt av kongen av Bayern, led under teatralsk patos. Han slo seg etterhvert til ro med begrensingene i talentet sitt, og begrenset seg deretter til enkeltfigurer og portretter, hvor han hadde større suksess. Den første av en rekke aristokratiske skjønnheter han malte var av prinsesse Carolath (1872). I en utstilling av flere familiebilder som reflekterte kunstnerens egen familielykke, i 1874 var «Evviva!» som viste kunstneren med sin førstefødte og «Moderlig lykke» som viste konen hans (den yngste datteren til Meyerbeer) sammen med deres andre sønn, blant perlene. Hans senere verker kombinerer karakterisering med realistiske bildekvaliteter. Eksempler på dette er «Bankierens kone» (1876), «Grevinne Karolyi» (1878) og, best av alle, det kjente portrettet av dronning Louise (1879, Köln museum). Man må også nevne portrettene av keiser Vilhelm I (1876, 1877), keiserinne Auguste Viktoria (1878) og greve Leonhard Graf von Blumenthal (1883, uferdig).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 7. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, oppført som Gustav Karl Ludwig Richter, AKL Online kunstner-ID 00167403[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Akademie der Künste Berlin, ADK member ID 53458, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   RKDartists, oppført som Gustav Carl Ludwig Richter, RKD kunstner-ID 66691, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Autorités BnF, oppført som Gustav Karl Ludwig Richter, BNF-ID 153675251[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500013101, utgitt 14. november 2017, besøkt 25. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *New International Encyclopedia*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gustav Carl Ludwig Richter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Aus dem Sagenkreis der Edda in the Neues Museum, Berlin.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
Håkon Ivarsson frir til Ragnhild Magnusdotter.  
Tegning av Wilhelm Wetlesen, ca 1899
**Ragnhild Magnusdatter** var datter av den norske kongen Magnus Olavsson den gode. Man kjenner ikke hennes nøyaktige fødsels- og dødsår, men hun levde på midten av 1000-tallet (faren Magnus døde i 1047).

Gift med Håkon Ivarsson
-----------------------

Ragnhild er nevnt i Harald Hardrådes saga i Snorres Heimskringla, og i Morkinskinna, i forbindelse med et forlik mellom kong Harald Hardråde og lendmannssønnen Håkon Ivarsson. Kong Harald var onkel til Ragnhilds far, Magnus, og etter Magnus' død var Harald enekonge. Harald fór hardt frem mot sine fiender, og hadde blant annet drept den trønderske høvdingen Einar Tambarskjelve og sønnen hans, Eindride Einarsson. Håkon Ivarsson var en slektning av Eindride, og ønsket å hevne frenden sin, sannsynligvis ved å drepe kong Harald eller noen av mennene hans. Kong Harald ønsket forlik, og Håkon gikk med på dette på én betingelse - at han fikk gifte seg med Ragnhild. Kong Harald sa til Håkon at han kunne få Ragnhild dersom hun selv samtykket til det. Ragnhild mente Håkon ikke var verdig henne, og Snorre tillegger henne følgende replikk: *«Titt merker jeg det at kong Magnus, min far, er død og borte, om jeg nå skal gifte meg med en bonde, enda du er en vakker mann og framifrå dugelig i idretter. Dersom kong Magnus hadde levd, ville han nok ikke ha giftet meg bort til noen mindre mann enn til en konge. Nå er det ikke å vente at jeg vil gifte meg med en mann som ikke har høy verdighet.»*

Håkon mente at kong Harald burde gjøre ham til jarl, slik at han kunne bli verdig en kongsdatter, men Harald sa nei, fordi det allerede var en jarl i landet, Orm Eilivsson. Håkon reiste deretter til Danmark. Da han kom tilbake til Norge igjen, var imidlertid jarlen Orm død, og Harald gjorde Håkon til jarl, og Ragnhild ble nå gift med Håkon. Det er usikkert hvor de bodde. Ifølge Snorre var Håkon fra Opplandene, mens forfatteren av Morkinskinna oppgir at han var fra Viken.

Etterkommere
------------

Ragnhild og Håkon fikk blant annet datteren Sunniva. Sunniva fikk senere sønnen Håkon, kalt Håkon Nordmann, som ble giftet inn i den danske kongeslekten og ble far til den danske kongen Erik Lam.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 44
2. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 45-46
3. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 48
4. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 48-50
5. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 39
6. ↑  Morkinskinna, Saga Haralðs Hardráda, s. 84-85
7. ↑  Morkinskinna, Saga Haralðs Hardráda, s. 93

Litteratur
----------

* *Morkinskinna*, utgitt av C. R. Unger, Christiania 1867
* Snorre Sturlasson, Harald Hardrådes saga. I: *Norges kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
**«Run Samson Run»** er en amerikansk popsang, skrevet av Neil Sedaka og Howard Greenfield. Den ble spilt inn av Sedaka. *Run Samson Run* ble utgitt på single i 1961. Sangen er med på hans album, *Neil Sedaka Sings Little Devil and His Other Hits*, og er også med på albumet, *Neil Sedaka Sings His Greatest Hits* (1959–1963). Det musikalske akkompagnementet er med *Stan Applebaum and His Orchestra*.

Teksten tar for seg den bibelske historien om Samson og Delilah, tilpasser den til en moderne kjærlighetshistorie og kommenterer forholdet mellom menn og kvinner.

Coverversjoner
--------------

I 1963, laget den kvinnelige sangeren, Chang Loo (1932–2009) fra Hong Kong, en coverversjon av sangen med tittelen «Run Samson Run»«»/英雄美人», på henholdsvis engelsk og mandarin-kinesisk, på sitt LP-album *An Evening With Chang Loo* for EMI Columbia Records.

Svensk versjon
--------------

Den svenske tittelen er «Blås, mamma, blås».

### Innspilling

* Ewa Roos. Utgitt på LP-platen *Ewa Roos* (Grand Prix GP 9985) i 1970.

Listeplassering
---------------

Versjonen til Sedaka ble en hit i USA og nådde en 28.-plass på Billboard Hot 100-listen.
**Villa Caldogno Nordera** i Caldogno nord for Vicenza er en villa som det antas er designet av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Den er en av villaene i Veneto som UNESCO har satt på sin liste over verdensarven. 

  

Baksiden av villaen  Foto: Hans A. Rosbach 
Den vicentinske aristokraten og silkehandleren Losco Caldogno arvet et gårdsbruk i Caldogna. Han hadde familiebånd til Muziani og Godi som benyttet seg av Palladio, og det er derfor ikke urimelig å anta at Caldogno også benyttet seg av den unge arkitekten når han skulle få modernisert gården. Det er arkitektoniske likheter med Villa Saraceno og Villa Muziani som også taler for at Palladio har tegnet villaen, men det finnes ingen tegninger eller annen dokumentasjon som kan bevise dette. 

Arbeidet med villaen ble startet i 1542. Når arbeidet var ferdig er usikkert, men i 1567 var den beboelig og det er en datering på fasaden, 1570, som sannsynligvis er avslutningen av arbeidet med å dekorere den.

Freske i den store hallen Foto: Hans A. Rosbach 
Giovanni Antonio Fasolo og Giovanni Battista Zelotti har dekorert villaen med fresker i et par av rommene.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villa Caldogno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det internasjonale senter for studier av Andrea Palladios arkitektur (engelsk og italiensk)

  


| * v
* d
* r
Palladios villaer |
| --- |
| Villa Angarano **·** Villa Arnaldi **·** Villa Badoer **·** Villa Barbaro  **·** Villa Caldogno Nordera **·** Villa Capra **·** Villa Chiericati Porto Rigo **·** Villa Cornaro  **·** Villa Emo **·** Villa Forni Cerato **·** Villa Foscari **·** Villa Gazzotti Grimani **·** Villa Godi **·** Villa Piovene **·** Villa Pisani **·** Villa Pisani Ferri de Lazara **·** Villa Pojana **·** Villa Porto **·** Villa Saraceno **·** Villa Serego **·** Villa Thiene **·** Villa Trissino **·** Villa Trissino i Cricoli **·** Villa Valmarana Bressan **·** Villa Valmarana Scagnolari Zen **·** Villa Zeno |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Francis Xavier Wang Zepu** (kinesisk: 王澤浦,  *Wang Tse-pu*, født 3. november 1872 i Chongqing i Kina, død 1959) var den første katolske biskop av Wanxian i Sichuan i Kina. 

Han ble presteviet i 1909. Da det apostoliske vikariat Wanxian ble opprettet i 1929 av pave Pius XI, ble han året etter den første apostoliske vikar der, og ordinert til titulærbiskop den 24. februar 1930 av den apostoliske delegat i Kina, erkebiskop Celso Costantini. 

Den 11. april 1946 ble Wanxian elevert til bispedømme, med den 73-årige biskop Wang som første ordinarius. Men han fikk pensjonere seg allerede et drøyt år etter, den 3. juli 1947.

Han døde i 1959.

Referanser
----------

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***første apostoliske vikar*** | **Apostolisk vikar og biskop av det apostoliske vikariat/bispedømme Wanxian**(1930–1948) | Etterfølger:**Matthias Duan Yinming** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Sjursøya i 1935, etter utsprengningen som hadde foregått som nødsarbeid.  
Foto: Anders Beer Wilse / Oslo Museum
**Nødsarbeid** var arbeid igangsatt av offentlige myndigheter i perioder med økonomisk nedgang og høy arbeidsløshet. Nødsarbeidet tok i første rekke sikte på å redusere arbeidsledigheten og å opprettholde kjøpekraft, slik at etterspørselen til en viss grad kunne opprettholdes, og dermed unngå å true nye arbeidsplasser. Slik gikk utgiftene til dagpenger for nødsarbeid i stedet for arbeidsledighetstrygd. Dette ble ansett som mer samfunnsøkonomisk gavnlig, og bedre for de arbeidsløse å bli sysselsatt enn passivt å motta trygd.

Etter Arendalskrakket i 1886 ble det satt i gang nødsarbeid finansiert av kommunen, fylket og staten i fellesskap. Arbeidet som ble utført var veianlegg forbi steile fjellklipper mellom byen og det nærliggende strandstedet Barbu. Blant annet presset arbeiderforeningen Samhold på for å sette arbeidet i gang.

I Norge ble dette mye brukt i de økonomiske nedgangstidene på 1920- og 1930-tallet. I mange tilfeller var det noe uklart hva som var nødsarbeid og hva som var ordinære oppgaver, og dette førte ofte til strid om tariffsatsene.

Eksempler på nødsarbeider i Norge i 1930-årene er en rekke veianlegg, planering av Sjursøya i Oslo, hvor det på det meste ble sysselsatt 1 500 mann i to skift, og anleggelsen av Jordal Idrettsanlegg. I Bergen ble Krohnsminde idrettsplass bygget ved nødsarbeid fra 1931. Men nødsarbeidere ble også satt til vedlikeholdsoppgaver som steinplukking, snørydding og lignende. Også de første arbeidene på Fornebu, senere Oslo lufthavn, Fornebu, ble utført som nødsarbeid. I Stavangerområdet ble det blant annet arbeidet i sentrum og på Ryfylkevegen. Kommunen tok opp nødsarbeidslån fra staten.

Et eksempel fra USA er de offentlige arbeidene som ble igangsatt under *New Deal*-programmet.

Referanser
----------

1. ↑  Johannes G. Torstveit: *Storsvindel bankkrakk og nytt politisk parti 1886-88, Arendal 1886-1888*
2. ↑  Krohnsminde idrettsplass
3. ↑  Stavanger bystyre 1921-40[*død lenke*]

Litteratur
----------

* Harald Flodda: Samholdbevegelsen i Arendalsområdet i 1880-åra – bakgrunn og innhold, hovedoppg. Universitetet i Oslo. 1980
* Johannes G. Torstveit: *Storsvindel bankkrakk og nytt politisk parti 1886-88, Arendal 1886-1888*, Arendals Tidende, 2012

Eksterne lenker
---------------

* Bakgrunnsartikkel fra NAV
* Skriv fra Justisdepartementet fra 1936 om tariffer for nødsarbeid og om bakgrunn for nødsarbeid

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En **nøkkelart** er en art (organisme) som spiller en unik og helt avgjørende rolle for balansen i et økosystem. Det er en art som mange andre arter er direkte avhengig av for å overleve. Nøkkelarter er ofte predatorer, men ikke alltid. Det er oftere arter som er vanlige enn sjeldne, som blåbærlyng og osp i skogen og krill og plankton i havet. Ofte er nøkkelarten nede i næringskjeden og har god spredningsevne. Noen få predatorer kan helt eller delvis kontrollere distribusjonen og populasjonen til et stort antall byttearter.

Opprinnelse
-----------

Begrepet *nøkkelart* (fra engelsk *keystone species*) oppsto da den amerikanske zoologen Robert T. Paine (født i 1933) i 1969 lanserte teorien om at balansen i økosystemet kunne være avhengig av en enkelt art. Begrepet er hentet fra konstruksjonsteknikken der en enkelt stein, kronesteinen (engelsk *keystone*), kan holde opp et stort hvelv. Paines studie viste (1966) at å fjerne en art, i dette tilfellet sjøstjernen *Pisaster ochraceus*, fra ei tidevannsslette i Mukkaw Bay på Tatoosh Island i delstaten Washington i USA, fikk store konsekvenser for det omliggende økosystemet. Sjøstjerner er som kjent betydelige predatorer på muslinger. Da sjøstjernene forsvant overtok muslingene, som fortrengte andre arter og dominerte tidevannssletten fullstendig. Sjøstjernen var altså en nøkkelart.

Kritikk
-------

Zoologen John D. C. Linnell, seniorforsker (økologi) ved Norsk institutt for naturforskning (NINA), har uttalt (*ResearchGate*, 2013-07-17) at han mener nøkkelartbegrepet er et dødspor, siden det er nærmest umulig å demonstrere eller teste i naturen. Han sier videre at begrepet dessuten er så misbrukt i debatter og populærvitenskapelige media at det nesten ikke har noen mening lenger. I stedet mener han at begrepet «sterkt interaktive arter» bør benyttes.

Se også
-------

* Fundamentalart
* Paraplyart
* Indikatorart

Referanser
----------

1. 1 2  Wagner, S. C. (2010) Keystone Species. Nature Education Knowledge 3(10):51
2. ↑  John D C Linnell. 2013-07-17. *Are grizzly bears a keystone species?* Question by Rebecca Lemons, University of North Dakota. ResearchGate. Besøkt 2015-03-21

Eksterne lenker
---------------

* Keystone species. National Geographic Home » Education
* Keystone species. Stephen C. Wagner (Department of Biology, Stephen F. Austin State University) © 2010 Nature Education

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Villa Arnaldi i Meledo di Sarego Foto: Hans A. Rosbach 
**Villa Arnaldi** i Meledo di Sarego (Vicenza) er et villaprosjekt av Andrea Palladio fra 1547 som aldri ble fullført. Bygget er idag i dårlig stand.

Skisse av Andrea Palladio, 1547–48. Vicenza, Biblioteca Civica Bertoliana
Detalj av fasaden
Plantegning (Verlato 1998)
Dette beskjedne bygget som åpenbart ikke er fullført gir ett unikt innblikk i prosessen som vi vanligvis bare kan se resultatet av i mange av Palladios villaer, prosessen med å omforme ett eksisterende bygg til ett med helt ny arkitektur.

Vincenzo Arnaldi. en av Vicenzas rikeste og mest inflydelsesrike personer, engasjerte i 1547 Andrea Palladio til å omforme 1400-talls landbrukseiendommen han akkurat hadde skaffet seg. Formålet med ombyggingen var å øke verdien av hensyn til en konflikt med en av de tidligere eierne. I 1565 ble den konflikten løst, og Arnaldi avsluttet umiddelbart ombyggingen. Han leide så ut huset uten tanke på å fullføre det.

En serie egenhendige tegninger gjør det mulig å følge utviklingen av arkitektens ideer for ombygging av de uregelmessige 1400-talls byggene. De illustrerer hans forsøk på å gjøre bygningsmassen regelmessig, og å finne en symmetri innen den nye romfordelingen. Huset ble organisert rundt en loggia med tre buer og mindre rektangulære åpninger på flankene. Disse åpningene eksisterer fortsatt, men er nå avblokkert. Han innrammet dessuten vinduene på sin vanlige måte.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Villa Arnaldi (Meledo di Sarego) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Det internasjonale senter for studier av Andrea Palladios arkitektur (engelsk og italiensk)

| * v
* d
* r
Palladios villaer |
| --- |
| Villa Angarano **·** Villa Arnaldi **·** Villa Badoer **·** Villa Barbaro  **·** Villa Caldogno Nordera **·** Villa Capra **·** Villa Chiericati Porto Rigo **·** Villa Cornaro  **·** Villa Emo **·** Villa Forni Cerato **·** Villa Foscari **·** Villa Gazzotti Grimani **·** Villa Godi **·** Villa Piovene **·** Villa Pisani **·** Villa Pisani Ferri de Lazara **·** Villa Pojana **·** Villa Porto **·** Villa Saraceno **·** Villa Serego **·** Villa Thiene **·** Villa Trissino **·** Villa Trissino i Cricoli **·** Villa Valmarana Bressan **·** Villa Valmarana Scagnolari Zen **·** Villa Zeno |
Militært patruljeløp i Riesengebirge i Tyskland i 1932.
**Militært patruljeløp** er en vinteridrett for lag, hvor utøverne konkurrerer i langrenn, eventuelt fjellskikjøring, og rifleskyting. Sporten utøves vanligvis mellom landslag, eller mellom lag fra ulike militære enheter. Moderne skiskyting er utviklet fra militært patruljeløp.

Øvelsen omfatter 25 km langrenn (15 km for kvinner) og rifleskyting. Høydeforskjellene i løypa må være fra 500 til 1200 meter (300 til 700 for kvinner). Dagens regler minner i mange henseende om skiskyting. I henhold til eldre regler måtte hvert lag bestå av en offiser, en underoffiser og to menige. Offiseren bar pistol i stedet for rifle, og deltok ikke i skyteøvelsen. Underoffiseren og de meninge måtte bære minst 24 kg oppakning. Dagens regler har utelatt oppakning, og riflene ligner på skiskytternes.

Militært patruljeløp inngår i det internasjonale militærsportsrådets mesterskap siden 1929. Det var også på programmet i de to første Vinter-OL. Patrouille des Glaciers er et årlig alpint skirenn i Sveits med bakgrunn i militært patruljeløp.

Se også
-------

* Nordisk skifeltskyting
* Elgskiskyting
* Skiskyttergevær

Eksterne lenker
---------------

* CISM: www.cism-milsport.org
**Milivoj Bebić** (født 29. august 1959 i Herceg Novi i nåværende Montenegro) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Bebić ble olympisk mester i vannpolo under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det jugoslaviske laget som vant vannpoloturneringen foran USA og Vest-Tyskland. Jugoslavia vant finalegruppen som besto av fem lag med ni poeng, samme som USA men med bedre målforskjell. Kampen mellom USA og Jugoslavia ble uavgjort 5-5. Bebić spilte åtte kamper og scoret seksten mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Gull **Gull** i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia
* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Silver Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Milivoj Bebić – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Milivoj Bebić – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Milivoj Bebić – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Milivoj Bebić – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hr) Milivoj Bebić – Kroatias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Milivoj Bebić – FINA Rediger på Wikidata

* (en) Milivoj Bebić – Swimming Hall of Fame Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nødrett** er en straffrihetsgrunn, som i norsk rett reguleres av straffeloven § 47. Paragrafen gjør en ellers straffbar handling straffri, dersom visse nærmere bestemte vilkår er oppfylt. Handlingen det er snakk om må være utført for å redde «nogens Person eller Gods fra en paa anden Maade uafvendelig Fare». Videre må det foreligge en betydelig interesseovervekt til fordel for det som reddes i forhold til det som blir ofret. Der det er snakk om å redde materielle verdier, må altså det som reddes som utgangspunkt være verdt betydelig mer enn det som ofres for at handlingen skal være tillatt. Hvis det derimot er snakk om å redde menneskeliv blir vurderingen en annen; her må de materielle verdiene normalt vike.

Det typiske eksempelet på anvendelse av paragrafen er der man bryter seg inn i en hytte for å unngå å fryse ihjel. Andre eksempler kan være å bryte fartsbegrensninger eller andre trafikkregler, for å redde liv eller helse. Det er imidlertid viktig å være oppmerksom på begrensningen som går ut på at faren ikke må kunne avverges på andre måter. I norsk rett er dette vilkåret anvendt strengt. Det er således ikke vært ansett som lovlig nødrett å kjøre i beruset tilstand for å få en person til sykehus, så lenge det var mulig å ringe på hos naboer eller andre for å få dem til å kjøre. Den ellers lovstridige handling må være det eneste reelle handlingsalternativet. Et eksempel kan være å overta kontrollen over et kjøretøy selv om en selv ikke har sertifikat om sjåføren skulle komme i en situasjon som krever legehjelp og det ikke finnes noe annet alternativ. Eller en situasjon som krever øyeblikkelig handling for å avverge fare. Eksempelvis om føreren mister bevisstheten under kjøring og passasjeren uten sertifikat må gripe inn og få kjøretøyet ut av trafikken og stoppe. Det er derimot ikke hjemmel for at passasjeren kan sette seg bak rattet og overta sjåførrollen om det finnes andre alternativer som å varsle andre bilister eller kontakte Politi eller Ambulanse.

I den nye straffeloven § 17, som ikke har trådd i kraft, er nødretten definert med et mer moderne språk. Det er intensjonen at adgangen til nødrett skal utvides noe ved at det ikke lenger kreves at faren må være særdeles betydelig i forhold til skaden som nødrettshandlingen medfører. Etter den nye loven vil det være tilstrekkelig med en betydelig interesseovervekt. Hvor stor praktisk betydning denne endringen vil få gjenstår å se.

Bestemmelsen må ikke forveksles med nødverge-paragrafen i straffeloven § 48, som omhandler selvforsvar.

Eksterne lenker
---------------

* Straffeloven av 1902 § 47
* Straffeloven av 2005 § 17

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Miljan Mutavdžić** (serbisk: Mиљaн Mутaвџић; født 3. februar 1986 i Novi Pazar) er en serbisk fotballspiller. Mutavdžić, som er midtbanespiller, spiller for Borac Čačak i Superliga Srbije. Mutavdžić har tidligere spilt for en rekke serbiske klubber, men også for Malmö FF i Allsvenskan. Han har to landskamper for Serbia fra henholdsvis 2008 og 2009.

Klubbkarriere
-------------

### Tidlig karriere

Mutavdžić startet karrieren i Bane Raška, før han signerte for den serbiske toppklubben Javor Ivanjica. Klubben rykket ned til nivå 2 i serbisk serie i 2006. Mutavdžić spilte seg inn til fast plass på laget, og var med da klubben vant serien og rykket opp til Superliga Srbije i 2008.

### Malmö FF

Det ble 8. mars 2009 klart at Mutavdžić hadde signert for Malmö FF. Han scoret et mål i debutkampen, hvor Malmö FF møtte BK Häcken. Mutavdžić pådro seg imidlertid en kneskade kun dager etter debutkampen, og var ute resten av sesongen. Han slet med å spille seg inn på laget etter skaden, og spilte kun tolv seriekamper i 2010-sesongen. Midtbaneduoen Wílton Figueiredo og Ivo Pękalski hadde også suksess på midtbanen, og satte Mutavdžić og Rick Kruys til dels på sidelinjen. Mutavdžić hadde imidlertid fremgang sesongen etter, da han spilte 22 seriekamper og scoret ett mål. Han spilte også i kvalifiseringen av Mesterligaen, samt gruppespillet av Europaligaen. Malmö FF valgte imidlertid å ikke tilby Mutavdžić ny kontrakt etter 2011-sesongen.

### Senere karriere

Mutavdžić gikk i 2012 til Radnički. Han var innom Novi Pazar, før han kom til sin nåværende klubb, Borac Čačak, i 2014.

Landslagskarriere
-----------------

Mutavdžić spilte sin første landskamp for Serbia 14. desember 2008, da laget møtte Polen i en vennskapskamp. Mutavdžić har spilt sammenlagt to kamper for Serbia, i henholdsvis 2008 og 2009.

Meritter
--------

### Javor Ivanjica

* Prva Liga (Serbia): 2008

### Malmö FF

* Allsvenskan: 2010

Referanser
----------

1. ↑  «Miljan Mutavdžić»[*død lenke*], av Arne Reimer, fra Malmö FFs hjemmeside, 18. august 2009. Besøkt 3. april 2015 (sv)
2. ↑  «Miljan Mutavdzic», profil på SvFFs hjemmeside, 2011. Besøkt 3. april 2015 (sv)
3. ↑  «Inget MFF-kontrakt för Nkili», av Max Wiman, sydsvenskan.se, 29. november 2011. Besøkt 3. april 2015 (sv)
4. ↑  «Prvi tim - sezona 2014/15» Arkivert 8. november 2012 hos Wayback Machine. fra FK Borac Čačaks hjemmeside. Besøkt 3. april 2015 (sr)
5. 1 2  «Miljan Mutavdžić», profil på national-football-teams.com. Besøkt 3. april 2015 (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miljan Mutavdžić – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Miljan Mutavdžić – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Miljan Mutavdžić – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Miljan Mutavdžić – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Miljan Mutavdžić – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Miljan Mutavdžić – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Miljan Mutavdžić – FBref Rediger på Wikidata
* «Miljan Mutavdzic», profil på SvFFs hjemmeside (sv)
* «Miljan Mutavdžić», profil på national-football-teams.com (en)
***The Kingdom of Youth*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Clarence G. Badger.

Handling
--------

En sint Jimmy Betts krangler med sin kone, på grunn av et brev som hun har skrevet til grev Henri Duval. Samtidig som hans kone ikke liker all oppmerksomheten som Jimmy har gitt fru Ella Rice, en aldrende - men likevel sjarmerende - enke. En opprørt Ruth bestemmer seg for å akseptere grevens invitasjon til lystbåten hans. Men på vei dit velter hun robåten hun sitter i, og mister derfor bevisstheten.

I sitt delirium drømmer Ruth om de lykkelige dagene i ekteskapet hennes, før Jimmy begynte å håndtere fru Rices forretningssaker. Fordi hun savnet ham så mye, forlot Ruth til slutt sin tante Sophronia for å være sammen med Jimmy. Men for å drive de to unge kjærestene fra hverandre, introduserte fru Rice grev Duval for Ruth - som snart bekjente sin kjærlighet til henne.

Skuespillere
------------

* Madge Kennedy som Ruth Betts
* Tom Moore som Jimmy Betts
* Marie De Wolfe som Mrs. Ella Rice
* Lee Baker som Henri Duval
* Jennie Dickerson som Sophronia

Referanser
----------

1. ↑  THE KINGDOM OF YOUTH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Kingdom of Youth* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Sigurd Jebsen Grieg** (født 22. august 1894 i Fana, død 3. november 1973 på Lillehammer) var en norsk arkeolog og museumsmann.

Grieg ble ansatt som museumsassistent ved Universitetets Oldsaksamling i 1915. Han tok magistergraden i arkeologi i 1923, og han ble dr. philos. med avhandlingen *Hadelands eldste bosetningshistorie* i 1926. Etter at Anton Wilhelm Brøgger (1884–1951) ble professor ved Oldsaksamlingen tok han initiativ til en kraftig opptrapping av utgravningsvirksomheten ved institusjonen. Grieg ble en viktig medarbeider i dette, og tok del i flere store undersøkelsesprosjekter. Den største var undersøkelsen av Raknehaugen i 1939–40.

Grieg fattet etter hvert interesse for håndverkshistorie i yngre jernalder og middelalder, noe som sporet ham videre inn på nyere tids industrihistorie. Dette var noe han forfulgte da han tiltrådte som direktør ved De Sandvigske Samlinger (Maihaugen) på Lillehammer i 1946. Her sto han bl.a. for ordning av de store samlingene med håndverksredskaper, og fikk dem montert i et eget nybygg. Grieg gikk av ved aldersgrensen i 1964, men fortsatte enda noen år som museumsassistent ved Universitetets Oldsaksamling. Han skrev en detaljrik bok om Ringsaker kirkes alterskap i 1955.

Sigurd Griegs foreldre var boktrykker John Grieg (1856–1905) og Marie Justine Agnethe Jebsen (1862–1943), hvis far var industrimannen Peter Jebsen. Sigurd ble i 1920 gift med 1920 med Else Thiis (1898–1977), datter av museumsdirektør Jens Thiis ved Nasjonalgalleriet. De fikk sønnen John Egil Grieg (1928–2006) som ble ambassadør.

Se også
-------

* Grieg (slekt)
* Thiis (slekt)

Referanser
----------

1. ↑   Ministerialbok for Domkirken prestegjeld 1888-1903, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, type referanse dødsannonse, utgitt 5. november 1973[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Marstrander, Sverre (1974). *Sigurd Grieg. Viking 23*. Oslo: Norsk Arkeologisk Selskap.

Eksterne lenker
---------------

* Sigurd Jebsen Grieg i Stor Norske Leksikon
* Sigurd Grieg i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** KulturNav **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
***The Kentuckian*** er en amerikansk stumfilm fra 1908, regissert av Wallace McCutcheon Sr..

Handling
--------

En velstående ung mann fra Kentucky flykter vestover etter å ha drept en mann under en poker-relatert duell. Mannen utgir seg for å være gruve-arbeider og besøker en salong, hvor han alt for uforsiktig avslører den store mengden kontanter han bærer på. Dette tiltrekker seg den misunnelige oppmerksomheten til fattige indianere, som knivstikker ham, og stikker av med alle pengene hans.

Kort tid senere kommer en attraktiv indianer-kvinne til området, og hun pleier den alvorlig sårede mannen. De gifter seg kort tid senere, får en sønn og lever lykkelig i flere år. Men senere får mannen vite at faren hans nylig har dødd, og har etterlattt ham et stort gods. Men mannen innser at han ikke kan introdusere sin kone der han kommer fra. Han ønsker derfor å gi avkall på hele arven etter faren sin. Men hans kone innser problemene hans, og hun velger å begå selvmord.

Skuespillere
------------

* Edward Dillon som Ward Fatherly
* Florence Auer
* D.W. Griffith som Card Sharp
* George Gebhardt
* Harry Solter
* Mack Sennett
* Anthony O'Sullivan
* John G. Adolfi
* Wallace McCutcheon Jr.
* Robert G. Vignola

Referanser
----------

1. ↑  The Kentuckian
2. ↑  THE KENTUCKIAN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Kentuckian* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Kentuckian* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Kentuckian* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Metodistkirken i Tromsø** er en kirke tilhørende Metodistkirken. Kirkebygget ligger i Grønnegata i sentrum av byen, og stod ferdig i 1894. Menigheten hadde da allerede vært i byen i fem år, men kirkebygget hadde ikke stått klart før.

Kirken har stått på samme sted siden den ble bygd, men har endret kraftig på utseende. Særlig skjedde mye i 1963 da kirken fikk nytt panel, tårnet ble revet og flyttet fra sør til nord på bygget og det ble bygd nytt inngangsparti. Innvendig ble alterpartiet flyttet fra nord til sør og Ulf Dreyer malte en ny altertavle til kirken..

Den tidligere altertavlen var fra 1941 og var malt av Sverre Mack. Denne tavlen er nå gitt til Perspektivet Museum.

Kirkebygget ble solgt i 2020.

Referanser
----------

1. ↑  Kontakt oss - Metodistkirken i Tromsø. Lest 2. september 2019
2. ↑  Metodistkirken i Tromsø - Metodistkirken. Lest 2. september 2019
3. ↑  Metodistkirken i Tromsø

Eksterne lenker
---------------

* Kirkens nettside

| * v
* d
* r
Kirker i Tromsø |
| --- |
|  | 
* Adventkirken i Tromsø
* Bentsjord kapell
* Døvekirken
* Elverhøy kirke
* Grønnåsen kirke
* Gåsvær kapell
* Hillesøy kirke
* Ishavskatedralen/Tromsdalen kirke
* Jøvik kapell
* Karmelklosteret Totus Tuus
* Kvaløy kirke
* Kroken kirke
* Lakselvbukt kirke
* Metodistkirken
* Mjelde kapell
* Sommarøy baptistkirke
* Tromsø baptistkirke
* Tromsø domkirke
* Ullsfjord kirke
* Vår Frue kirke

 |

Portal: Tromsø
***The Kingdom of Loathing*** (**KoL**) er et humoristisk MMORPG-spill som ble utviklet i 2003 av Zack «Jick» Johnson og Josh «Mr. Skullhead» Nite. Spillet hadde i 2008 mellom 100 000 og 150 000 spillere.

Spillet er tekstbasert og illustrasjonene er håndtegnene strekfigurer. Mye av humoren i spillet er referanser til ulike typer populærkultur, blant annet film, musikk, videospill og bøker. Spillerne går rundt i en surrealistisk verden full av ordspill og satire, i kampen for å skaffet seg kjøtt, som er pengeenheten i kongeriket, våpen, erfaring og andre ting.

Referanser
----------

1. ↑  , Barry White. «Kingdom of Loathing Review». *Gamezebo*. Besøkt 24. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Kingdom of Loathing* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *The Kingdom of Loathing* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *The Kingdom of Loathing* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Kingdom of Loathing* hos GameSpot Rediger på Wikidata

* (en) *The Kingdom of Loathing* hos IGN Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Fremstilling av en Meton-syklus som et hjul på en kalender fra det 9. århundre med månefaser.
**Meton-syklus** er en periode på omtrent 19 år som enhver månefase behøver for å opptre på samme dato igjen. Denne regelmessigheten ble oppdaget av den greske astronomen Meton i 432 fvt. Det har vært viktig for utforming av forskjellige lunisolarkalendere og danner grunnlaget for definisjon av det kalendariske gyldentallet.

Gjentagelse av månefasene er bestemt av månens omløpstid i forhold til solen. Det skjer etter en synodiske måned på 29,53 døgn. 235 slike måneder er dermed 6939,55 døgn. Sammenlignes dette med 19 tropiske år som hvert består av 365,2422 døgn, gir 6939,60 døgn som er nesten det samme tidsrommet. Dette ligger til grunn for en Meton-syklus på 19 år.

Omtrent hundre år etter Meton bestemte Kallippos lengden på årstidene og det tropiske året mer nøyaktig. Det medførte at han fant en ny periode på 4 × 19 år = 76 år som ga en mer presis periode for gjentagelse av månefasene.

Referanser
----------

1. ↑   Gyldendals Store Konversasjonsleksikon, *Metons syklus*, Gyldendals Norsk Forlag, Oslo (1965).
2. ↑   J. Evans, *Ancient Astronomy*, Oxford University Press, Oxford (1998). ISBN 0-19-509539-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Wylie-translittasjon** er en metode for å transkribere tibetansk skrift med bokstavene i det latinske skriftsystemet (a-z). Metoden har fått navn etter Turrell V. Wylie, som presenterte systemet i tidsskriftet *Harvard Journal of Asiatic Studies* i 1959. Etter det har Wylie-systemet vært standardtranslitterasjon for tibetansk i akademiske kretser, særlig i USA. Systemet er toveis, dvs. det er mulig å på en entydig måte å gå fra tibetansk skrift til Wylietranslitterasjon og tilbake igjen.

Ethvert system for romanisering av tibetansk utfordres av et dilemma: Skal systemet prøve å gjengi nøyaktig lydene i talespråket, eller skal det følge tibetansk stavemåte? Problemet skyldes at tibetansk rettskrivning har ligget fast siden det 11. århundre, mens uttalen har fortsatt å utvikle seg. Eldre romaniseringssystemer har forsøkt å balansere disse standpunktene som dermed forholder seg til historiske punkter som ligger tusen år fra hverandre, og har ikke kunnet innfri fullt ut verken det ene eller det andre. Men Wylie nøyer seg med å romanisere presist det tibetanske skriftspråk. Dette gjør systemet til det mest foretrukne for akademiske og historiske studier. Systemet tar ikke sikte på å gjengi korrekt uttale av tibetanske ord.

Konsonanter
-----------

Konsonanter
Etter Wylie-translittereringen blir de tibetanske konsonantene representert på denne måten: 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| ཀ   k | ཁ   kh | ག   g | ང   ng |
| ཅ   c | ཆ   ch | ཇ   j | ཉ   ny |
| ཏ   t | ཐ   th | ད   d | ན   n |
| པ   p | ཕ   ph | བ   b | མ   m |
| ཙ   ts | ཚ   tsh | ཛ   dz |
| ཝ   w | ཞ   zh | ཟ   z | འ   ' |
| ཡ   y | ར   r | ལ   l |
| ཤ   sh | ས   s | ཧ   h |

Den siste bokstaven i det tibetanske alfabetet, «nullkonsonanten», blir ikkje translitterert, i og med at den bare opptrer i vokalinitiale stavinger og dermed kan rekonstrueres.

Vokaler
-------

Vokaler
De fire vokaltegnene blir representert på denne måten:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| ཨི i | ཨུ u | ཨེ e | ཨོ o |

Hvis en staving ikke har vokaltegn, blir bokstaven *a* lagt til, for å vise den inherente vokalen *a*. (t.d. ཨ་ = a).

For å vise rotbokstaven. Etter denne rotbokstaven er det mulig å slå opp ord i ordbøker.

Store bokstaver
---------------

I tidligere translitterasjonssystem for tibetansk ble det brukt store bokstaver, for å vise hva som er rotbokstav. Med disse rotbokstavene var det mulig å slå opp ord i ordbøker. Metoden ble likevel ikke brukt konsekvent, og derfor innførte Wylie en praksis med å skrive første bokstav i et ord som stor bokstav.

Se også
-------

* Tibetansk skrift

Eksterne lenker
---------------

* Staatsbibliothek Berlin – *A standard system of Tibetan transcription*
* Wylie, Turrell (1959). A Standard System of Tibetan Transcription. *Harvard Journal of Asiatic Studies*, p. 261-267
* Wylie-Tabelle, Nitartha International
* THDL Extended Wylie Transliteration Scheme
* Online-Transliterator (erzeugt Graphik aus Wylie oder ACIP Arkivert 10. juli 2010 hos Wayback Machine.-Transliteration)
**The Kellner-Partington Paper Pulp Co. Ltd.** var et engelsk-norsk industrikonsern, som gjennom det meste av 1900-tallet var Norges største industribedrift. Firmaet ble etablert i Manchester 17. mai 1889 av den engelske industrimannen Edward Partington og den østerrikske vitenskapsmannen Karl Kellner. Formålet var å bygge cellulosefabrikker basert på Kellners metode for produksjon av sulfitcellulose. Partingtons papirfabrikk utenfor Manchester skulle være avtager av cellulosen. 

Den første fabrikken skulle bygges ved Hallein i Østerrike, mens den andre skulle ligge i Skandinavia. Sommeren 1889 kjøpte selskapet Borregaard Hovedgård ved Sarpsborg som hadde attraktive tomter ved Sarpefossen og høsten 1891 stod første byggetrinn av fabrikken ferdig. Fram til 1905 bygde selskapet dessuten papirfabrikker ved Borregaard og kraftverk i Sarpefossen.

Direktør ved selskapets anlegg i Sarpsborg var først Oscar Pedersen. Han ble etterfulgt av Nils Pedersen, som styrte bedriften fram til 1923. 

I 1917 ble selskapet overtatt av en gruppe norske eiere med advokat Hjalmar Wessel i spissen. Eierskiftet, eller «hjemkjøpet» ble satt i et nasjonalt lys og relatert til et lignende eierskifte på den andre siden av Sarpsfossen, den norske overtakelse av den tysk-kontrollerte aksjeposten i Hafslund A/S, som fram til 1916 var eid av tyske Schuckert & Co. Wessel ledet selskapet fram til 1933, da Arne Meidell overtok rollen som generaldirektør. 

Kellner-Partington var fram til 1960-årene Norges største industrikonsern. I løpet av 1970-årene ble det forbigått av Norsk Hydro og på slutten av 1980-årene ble selskapet del av industrikonglomeratet Orkla-Borregaard, nå i Orkla ASA. 

Sulfitcellulose var velegnet til å produsere finpapir, til bruk for bokpapir, i motsetning til sulfatcellulose som var sterkere og velegnet til produksjon av emballasje.

Både Kellner og Partington har i dag gater oppkalt etter seg på Opsund i Sarpsborg.
**Stavanger Forum** er et messe- og konferanssenter på Tjensvoll i Stavanger. Stavanger Forum består av flere ulike bygg med til sammen 25 møterom med kapasitet opptil 1700 deltakere. Det har også utstillingsområder på til sammen 30 000 kvadratmeter.

Den største arenaen er Forum Expo. Arenaen har en messehall med plass til 4000 personer og en konsertarena med plass til 8000 personer. Arenaen brukes til messer, utstillinger og konserter – blant annet holdes den årlige oljemessen Offshore Northern Seas (ONS) i hallen, med rundt 60 000 besøkende annethvert år.

Anlegget har flere idrettshaller, Siddishallen som sto ferdig i 1968, Stavanger idrettshall fra 1979 og Stavanger Ishall som sto ferdig i 2012. Siddishallen var hjemmearena til ishockeylaget Stavanger Oilers fram til 2012, da DNB Arena tok over. 

Siddishallen var også Stavanger Forums store messe- og konsertarena inntil Forum Expo sto klart i 2004.

I tillegg har området flere andre idrettsanlegg og andre møtehaller. Hallene har nå fått bokstaver og omtales som «Hall A», «Hall B», og så videre.

Senteret huset også de norske finalene i Melodi Grand Prix i 1986 og i 1989.

Referanser
----------

1. 1 2  «Om konferansesenteret». Stavanger Forum. Besøkt 20. januar 2017.
2. ↑  Dale, Ole Harald (13. februar 2012). «Stavanger Ishall». *Bygg.no*.
3. ↑  «Inviterer til åpningsfest». Næringsforeningen. 4. juni 2014. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 20. januar 2017.
4. ↑  «Hall A: Gamle Stavanger Forum». thinglink. Besøkt 20. januar 2017. «Oversikt over konferansesenteret»
**Smørsbroen** er en veibro på Fylkesvei 5348/Markeveien i Bergen. Broen krysser Jon Smørs gate (riksvei 555) og har en spennvidde på 17 meter. Smørsbroen er en hvelvbro i betong, med to kjørefelt, fortau på begge sider og parkeringsplasser på én side. Tidligere gikk også trikken i Bergen over Smørsbroen.

Broen ble åpnet i 1923 og rehabilitert i 1990/91. Den er spesiell fordi den har fasader i to ulike stilarter. Den nordøstlige fasaden er i nygotisk stil, mens den sørvestlige fasaden er i funksjonalistisk stil. Ved rehabiliteringen i 1991 ble broen utsmykket av kunstneren Arne Rygvold. I likhet med gaten under broen er Smørsbroen oppkalt etter ridder og riksråd Jon Svalesson Smør (ca. 1420-83).

Smørsbroen er foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner.

I 2020 ble det påtalt at broen står med navnet «Smørs bru» på diverse kart. Ved henvendelse svarte Kartverket at det var Bergen kommune som hadde endret navnet, som ikke kunne tilbakeføres uten melding fra kommunen. Imidlertid er Smørsbroen et fylkeskommunalt anlegg, og dermed har fylket vedtaksmyndighet for navnet. Samtidig står man midt i en omorganisering, der ansvaret for veier overføres fra Statens vegvesen til fylkene. Anbefalt skrivemåte er imidlertid Smørsbroen, enstemmig vedtatt av Stadnamntenesta på Vestlandet og Bergen kommune.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner Arkivert 16. april 2014 hos Wayback Machine. (se avsnitt om Smørsbroen)
2. ↑  Tom Hjertholm: «Velkommen til Smørs bru», *Bergensavisen* 25. august 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Smørsbroen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bergens Tidende: Vil ikke vaske broen (4. oktober 2006)
* Bergens Tidende: – Vi skal rense Smørsbroen (6. oktober 2006)

| * v
* d
* r
Liste over broer i Bergen |
| --- |
| Nåværende | 
* Askøy
* Nordhordland
* Nordåsstraumen
* Nygård (se gamle, nye og nye II)
* Nygårdstangen
* Osterøy
* Puddefjord
* Smørs
* Sotra
* Storelva
* Torpevika

 | bro |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |