recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Forretningsrapportering**[] kan vise til regelmessig leveranse av informasjon til før å støtte beslutningstakere i en organisasjon i deres arbeid. Et beslektet begrep er **virksomhetsrapportering**[] som kan vise til offentlig innrapportering av drifts- og økonomidata for en virksomhet. Slik rapportering er en viktig del innen fagfelt som jobber for bedre forretningsinnsikt og kunnskapshåndtering. Implementering innebærer ofte prosedyrer med uttrekk, transformasjon og lasting (ETL), et datavarehus og bruke av en eller flere rapporteringsverktøy. Rapporter kan distribueres interaktivt eller i varige dokumenter via epost eller prosedyrer .

Med fremveksten av informasjonsteknologi har det vært et økende fokus på fremstilling av rapporter som sammenstiller informasjon fra ulike deler av virksomheten til et helhetlig bilde. Slik rapportering kan innebære spørringer mot datakilder med ulike logiske modeller som sammenstilles i en rapport med god lesbarhet. For eksempel kan en beslutningstaker ønske en rapport som spør både en personaldatabase og en kapitalprosjektdatabase for å se hvor effektivt plass utnyttes på tvers av et helt selskap. Rapporter kan også brukes til verifisering og kryssjekk. Revisorer kan forholde seg til rapporter, og det finnes internasjonale standarder for rapporteringsforpliktelser fra forretninger til myndigheter.

Forretningsrapporter kan presenteres i mange former, inkludert interaktive gjennom en nettleser eller som varige digitale dokumenter som pdf. En sideformatert (paginert) rapport kan formateres slik at den er bedre egnet for utskrift til papir eller pdf, inkludert spesifikasjon av fysiske dimensjoner som samsvarer med papirstørrelsen, sidesplitt og hvordan data fordeles på flere sider.

Se også
-------

* Datarapportering
* Driftsrapportering
* Liste over rapporteringsprogramvare

Referanser
----------

1. ↑  Hill, Gregory. «a guide to enterprise reporting». Besøkt 6. november 2013.
2. ↑  Lymer, Andrew. «BUSINESS REPORTING ON THE INTERNET» (PDF). Besøkt 6. november 2013.
3. ↑  Moeller, Robert (2007). COSO Enterprise Risk Management: Understanding the New Integrated ERM Framework. Wiley. ISBN 0-471-74115-9.
4. ↑  «Standard Business Reporting Program». Commonwealth of Australia. Besøkt 14. oktober 2010.
**Andipsara** (gresk: Αντίψαρα) er en liten gresk øy i Egeerhavet som hører til de nordegeiske øyene. Den ligger nordvest for øya Khíos og like vest for den større øya Psará (som dens navn er avledet fra). Øya hører til kommunen Psará i periferienheten Khíos.

Det står bare et fåtall med hus på Antipsara og per folketellingen i 2011 var det kun fire innbyggere på øya. De geografiske forholdene gjør at det ikke er mulig å gå i land på øya på nord- eller vestsiden. Det er spor av bosetning fra både gresk antikk tid og i romersk tid. Under det muslimske og osmanske overherredømmet fungerte øya som en havn. I dag går det turistturer til øya fra Psará i sommermånedene. Den lille kirken til Sankt Johannes (Άγιος Ιωάννης) på østsiden blir i august måned besøkt av pilegrimer.

Øya er rugeplass for toppskarv *(Phalacrocorax aristotelis)*, eleonorafalk *(Falco eleonorae)*, gulnebblire *(Calonectris diomedea)*, og levantlire *(Puffinus yelkouan)*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antipsara Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
En av de mest kjente forretningshemmelighetene er oppskriften på Coca-Cola. På slutten av 1800-tallet sto The Coca-Cola Company foran et valg: å søke patent på oppskriften, som ville innebære at ingrediensene ble kjent, eller å behandle den som en forretningshemmelighet og fortsette å holde konkurrentene (og kundene) i uvitenhet. Bedriften valgte det siste.
En **forretningshemmelighet** er en opplysning som ikke er alment kjent eller lett tilgjengelig, som bedriften som råder over opplysningen har truffet tiltak for å holde hemmelig, og som har kommersiell verdi fordi den er hemmelig.

Fortrolig know-how, forretningsopplysninger og immaterielle rettigheter er de viktigste verdiene i mange bedrifter, som derfor må beskytte konkurransesensitive opplysninger mot rettsstridige inngrep fra andre.

Alminnelige erfaringer og ferdigheter som en arbeidstaker har tilegnet seg under et ansettelsesforhold, utgjør ikke forretningshemmeligheter.

Se også
-------

* Lov om vern av forretningshemmeligheter

Referanser
----------

1. ↑  «10 Trade Secrets We Wish We Knew». *HowStuffWorks* **(engelsk)**. 15. november 2011. Besøkt 12. september 2021.
2. ↑  «Ny lov om vern av forretningshemmeligheter – praktiske råd til arbeidsgivere». *wiersholm.no* **(engelsk)**. Besøkt 12. september 2021.
3. ↑  «Lov om vern av forretningshemmeligheter (forretningshemmelighetsloven) - - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 12. september 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
***Sensommer*** er en norsk film fra 2016. Filmen har blitt kategorisert som et krimdrama, og ble regissert av Henrik Martin Dahlsbakken etter et manus av Dahlsbakken og Kamilla Krogsveen. Hovedrollene ble spilt av Bente Børsum, Rolf Kristian Larsen og Heidi Toini.

For sin innsats i filmen ble Bente Børsum nominert til både Amandaprisen 2016 og Kanonprisen for 2016 for beste kvinnelige hovedrolle.

Handling
--------

En eldre kvinne lever nærmest som en eremitt i et avsidesliggende hjem på den franske landsbygda.

Men et ungt utenlandsk par, som reiser på ferie, trer plutselig inn over hennes isolerte tilværelse.

Skuespillere
------------

* Bente Børsum som Vivienne Noir
* Rolf Kristian Larsen som Markus
* Heidi Toini som Isabel Hansen
* Christian Bujeau som Georges
* Aurélien Gabrielli som Pierrot
* Minken Fosheim som madam Beauchamp
* André Wienskol som Dr. Beauchamp

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt4182064, Wikidata Q37312,
2. ↑  «Sensommer - 2016». *Filmweb.no*. Besøkt 2. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sensommer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Sensommer* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Blylaget** er en tettbebyggelse beliggende i Frogn kommune og dels i Nesodden kommune i Akershus. Det ligger på østsiden av Nesoddhalvøya et stykke inn i Bunnefjorden, sør for Oslo. Blylaget har flere badestrender, hvor de største er Slora, Sinding og Blylaget.

Blylaget har lange tradisjoner i Nesoddens historie, og har kjendiser som billedkunstner Kristian Kvakland boende. Skuespilleren Nils Vogt har sitt feriehus her. Perkusjonisten Ingrid Berge vokste opp på Blylaget.

I en årrekke holdt bedriften Havstad Tinn til på Blylaget, før de i 1997 flyttet produksjonen til Fedje i Hordaland. Fra 2008 er en del av produksjonen likevel tilbakeført til Blylaget. Sveinung Havstad driver virksomheten videre som pensjonist. Han startet hos sin far Gunnar Havstad i 1957.

«Buffen» (Blylagets ungkarsforening) ble grunnlagt i Blylaget på midten av 1990-tallet, og er fremdeles i drift.

Referanser
----------

1. ↑  Havstad Tinns hjemmesider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
***Sensu*** er en latinsk term som betyr «i [..] betydning».

Termen brukes innen flere områder, deriblant biologi, geologi og juss, vanligvis som del av de to frasene: ***sensu stricto*** (forkortes s.s.) eller ***sensu lato*** (forkortes s.l.). 

*Sensu stricto* kan normalt oversettes med «i snever forstand» (ofte også «i streng forstand») eller «i snever betydning». 
*Sensu lato* oversettes vanligvis med «i vid forstand» eller «i vid betydning». 

En annen ganske vanlig bruk er å referere direkte til en forfatter (f.eks. *sensu* Linné) og termen betyr da slik nevnte forfatter oppfattet saken. 

Sjeldnere er det å bruke superlativer ***sensu strictissimo*** («i snevreste forstand») og ***sensu latissimo*** («i videste forstand»).

Taksonomi
---------

Innenfor biologisk taksonomi brukes termene til å beskrive hvilken oppfatning av et takson som menes.

Eksempler
---------

* «Den tradisjonelle maskeblomstfamilien, Scrophulariaceae *s.l.*, var polyfyletisk, mens Scrophulariaceae *s.s.* (Scrophulariaceae *sensu* APG) antas å være monofyletisk.»
Blyglassvindu i Lacock Abbey, England Foto: Roger Gittins 
En **blyglassmester** er en håndverker som setter sammen farget glass med bly i ruter og mosaikker eller setter sammen glasset i frie former til glassmalerier.

Faget omfatter tilvirkning og reparasjoner. I dag arbeides det oftest med glassmalerier og blyinnfattede ruter til kirker og andre bygninger, men en blyglassmester kan også lage lykter og lamper, speil og andre dekorative gjenstander innfattet i bly.

Faget hadde sin største utbredelse på 1100- og 1200-tallet. Fra den tiden har vi omfattende glassmalerier i katedralene rundt i Europa, og da spesielt i Frankrike. Eksempler er katedralene i Chartres, Bourges og Reims. Etter andre verdenskrig fikk faget en renessanse, siden mye av glassmaleriene i kirker i Europa hadde gått tapt i krigshandlinger.

Kunsten har sin opprinnelse i det faktum at glass først bare lot seg framstille i mindre biter. Det ble da utviklet teknikker for å sette bitene sammen til større flater. Dette ble brukt både for å få bedre lys i bygninger og til dekorasjoner.

I Norge er faget et spesialløp med 1 år på skole og tre år i bedrift. Utdannelsen til dette yrkesfaget er plasset i utdanningsprogrammet design og håndverk. Første skoleåret er Vg1 design og håndverk, og de tre siste praktiserer eleven som lærling i en bedrift.

Yrket er (pr. 2016) et av håndverkene på Norsk håndverksinstitutts liste over små og verneverdige håndverksfag.

Eksterne lenker
---------------

* Design og håndverk – Blyglasshåndverker
**Signal Hill** er en flat-toppet ås og et landemerke i Cape Town, ved siden av Lion's Head og Table Mountain. 

Høydedraget er også kjent som «The Lion's Flank», men dette begrepet er gammelt. På mange kart vises stedet fortsatt som «Lion's Rump»; sammen med Lion's Head ser Signal Hill ut som en løve eller sfinks.

Signalflagg ble brukt for kommunikasjon, blant annet værvarsler og instruksjoner om forankring til besøkende skip, for å forsikre om at skipene forberedte seg godt nok til stormvær mens de oppholdt seg i bukta. Tilsvarende kunne skip bruke flagg for å signalisere om at de trengte hjelp, for eksempel hvis en ankerline ble revet under kraftig storm.

Signal Hill er kjent for Noon Gun som blir operert der av det sørafrikanske sjøforsvaret og South African Astronomical Observatory. I 1836 ble en tidskule satt opp i Cape Town Observatory, men denne var imidlertid ikke synlig for skip i havnen. Derfor ble det satt opp en annen tidskule på Signal Hill, som ville oppgi nøyaktig tid. På denne måten var skip i bukta i stand til å kontrollere og eventuelt justere sine marine kronometre. Den daglige praksisen med å droppe kulen fortsatte frem til 1934, da den ble erstattet av radiosignaler.

Kanonene på Signal Hill ble brukt til å varsle befolkningen når et skip var i trøbbel og det var mulighet for menneskelige tap langs kysten utenfor Cape Town. I et slikt tilfelle ble tre kanonskudd avfyrt fra Chavonne-batteriet, etterfulgt av et skudd fra Imhoff-batteriet som et svar.

Det går en vei til toppen og utsiktsstedet gir en spektakulær utsikt over Cape Town og dens omgivelser, spesielt ved soloppgang- og nedgang.

Referanser
----------

1. ↑  Cape Town Magazine - Shooting in Cape Town with The Noon Gun
2. 1 2 3   Rosser, William Henry; Imray, James Frederick (1867): *The Seaman's Guide to the Navigation of the Indian Ocean and China Sea*. J. Imray & Son. ss. 275–276. Besøkt 4. oktober 2008.
3. ↑  Matthew, Henry Colin Gray; Harrison, Brian Howard - British Academy (2004): *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford University Press. p. 780. ISBN 019861411X. Besøkt 4. oktober 2008.
4. ↑  «Monthly Notes of the Astronomical Society of Southern Africa». *Astronomical Society of Southern Africa*. 1996. s. 109. Besøkt 4. oktober 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Signal Hill (Cape Town) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Kirsten Flagstads plass** er en plass i Bjørvika i Oslo. Det er uteområdet til Operahuset i Oslo som vender mot bysentrumet. Operahuset er også den eneste som har adresse til plassen: Kirsten Flagstads plass 1.

Plassen er oppkalt etter Kirsten Flagstad, operasanger og operaens første sjef. På plassen står en portrettskulptur av henne laget av billedhuggeren Joseph Grimeland. Den ble tatt med fra operaens tidligere lokaler og ble avduket på sin nye plass samtidig som plassen ble offisielt åpnet, 11. april 2008, dagen før åpningen av Operahuset.

Siden plassen ligger i umiddelbar nærhet til sjøen, regnes den som *havnepromenade* (se Havnepromenaden (Oslo)), og ikke som en del av Operaallmenningen som vil ligge mellom Operahuset og Jernbanetorget.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Kirsten Flagstads plass». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 304. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Conanicut Island** er en øy i munningen av og den nest største øya i Narragansett Bay i delstaten Rhode Island i USA. Øya består av byen Jamestown i Newport County. Det amerikanske folketellingsbyrået rapporterer om et landareal på 24,46 km² og en befolkning på 5 622 innbyggere i henhold til folketellingen i 2000. Øya er del av fylket Newport County.

Vanntilgangen på øya har vært et problem. Den eneste kilden er akvifer, en vannførende bergart. Under tørken i 1999 førte mindre nedbør som var under gjennomsnittet til at grunnvannet sank.

Den ble befolket fra 1300 f.Kr. i det minste sesongmessig av lokale indianerstammer. En av de største gravstedene tilhørende urbefolkningen finnes her. I 1638 begynte engelske kolonister å bruke øya som beitemark. I 1675 gikk det ferge mellom Newport og øya og den ble i 1678 inkorporert i de engelske koloniene som Jamestown. Det var da rundt 150 beboere. Rundt 1700 var det rundt 200 beboere.

Referanser
----------

1. ↑  «Petition for sole source aquifer designation for Conanicut Island pursuant to section 1424(e) of the safe drinking water act» (PDF), *United States Environmental Protection Agency Region I (New England)*
2. ↑  «Water Use and Availability in the West Narragansett Bay Area, Coastal Rhode Island, 1995-99», *Massachusetts and Rhode Island Water Science Center*
3. 1 2 3  «A Brief History of Jamestown and Newport, Rhode Island» Arkivert 20. august 2010 hos Wayback Machine. jamestown-ri.info

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kirsten Giftekniv** (også kalt Kirsten Gifte-Kniv eller Kirsten Gifteknivs) er en rollefigur i enakter-komedien «Den forvandlede brudgom» som ble skrevet av Ludvig Holberg og utgitt i 1753.

Kirsten Giftekniv omtales i skuespillet som «… den gamle Madame, Kirsten Gifte-Kniv, som pleyer at gaae forliebte Folk til Haande.» Skuespillet har forøvrig kun kvinneroller, men Holberg skriver at rollen som Kirsten Gifte-Kniv skal spilles av en mannlig skuespiller.

Uttrykket *Kirsten Giftekniv* er siden brukt om personer som bistår med å finne og forene personer i ekteskap eller kjærlighetsforhold. Det brukes gjerne spydig, om de personer som er i overkant ivrige i å spleise andre.

Giftekniv
---------

Kirsten Giftekniv var ikke den første kjente giftekniv. I Holbergs komedie «Ulysses von Ithacia», utgitt i 1723 omtales en *Maren Gifte-kniv*: «Den Qvinde maa være verre end Maren Gifte-kniv var i gamle Dage. Var jeg Jupiter, hun skulde drolen spliide mig ad faae andet at bestille end løbe om at cople Folck sammen.»

Sluttleddet *kniv* kan tolkes i betydningen «person som er utrustet». Det vil si at en *giftekniv* er en person som er utrustet for å få noen giftet.

På fransk kalles en giftekniv en *marieur* eller en *marieuse*; på engelsk er uttrykket *matchmaker*.

Andre giftekniver
-----------------

* Maren Gifte-kniv – fiktiv person i komedien «Ulysses von Ithacia» av Ludvig Holberg
* Anton Giftekniv – roman av Arne Bjørnstad utgitt i 1971
* *Sixten giftekniv* – norsk tittel på den svenske spillefilmen *Sixten* fra 1994, basert på Ulf Starks barnebok *Sixten* (no: *Simen*)

Referanser
----------

1. ↑  Ludvig Holberg (1753). *Den forvandlede Brudgom*. Arkivert fra originalen 6. mars 2016.
2. ↑  Eske K. Mathiesen. «Kirsten Giftekniv». Den Store Danske. Besøkt 15. februar 2018.
3. ↑  Ludvig Holberg (1723). *Ulysses von Ithacia*. Arkivert fra originalen 15. juni 2006.
4. ↑  H. Logeman (1917). «Some notes on Romeo and Juliet». *Neophilologus*. 2 (1). ISSN 0028-2677. doi:10.1007/BF01509105.  *Engelsk*[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Giftekniv i Bokmålsordboka
* Gifte-kniv i Ordbog over det danske sprog
**Armed Islamic Group** (*Groupe islamique armé*) (**GIA**) ; arabisk: الجماعة الإسلامية المسلحة‎, *al-Jama'ah al-Islamiyah al-Musallaha*) er en muslimsk organisasjon som ønsker å styrte regjeringen i Algerie og erstatte den med en islamsk stat. 

Mellom 1992 og 1998 gjennomførte GIA flere voldelig massakrer på sivile. Noen ganger tørket hele landsbyer ut på grunn av massakrene deres. GIA blir betraktet som en terroristorganisasjon av regjeringene i Algerie, Frankrike og USA. Utenfor Algerie er GIA tilstedeværende i Frankrike, Belgia, Storbritannia, Italia og USA.

Helt fra GIA ble etablert har de prioritert å gjennomføre drap på personer som samarbeider med eller støtter de algeriske myndighetene, herunder offentlig ansatte som lærere og embetsmenn. De har også myrdet flere journalister og intellektuelle. 

GIA ble utpekt som den mest høyprofilerte geriljahæren i 1994. Men imidlertid gjorde gruppens gjentatte massakrer på sivile at den folkelige støtten i Algerie ble drenert.

GIA gjennomførte en rekke bombeangrep i Frankrike i 1995 og i 1996. Analyser av en bombe som hadde en mislykket utløsermekanisme gjorde det mulig å identifisere et av medlemmene som het Khaled Kelkal. Han ble skutt og drept av franskmennene den 29. september 1995. Sent i 1999 ble flere GIA-medlemmer dømt av en fransk domstol for bombeangrepene i 1995.

I 1998, før VM, gjennomførte Frankrike i samarbeid med andre europeiske land en omfattende forebyggende operasjon mot GIA. Rundt 100 påståtte medlemmer av gruppen ble arrestert rundt om i Europa. I Belgia fant sikkerhetsstyrkene våpen, detonatorer og falske identitetspapirer. 11. juni 1999 annonserte GIA en jihad på fransk territorium i et truende brev som ble adressert til media.

Se også
-------

* Al Qaida i det islamske Maghreb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Sammenligning mellom frasparket med vanlige skøyter og klappskøyter
En tidlig konstruksjon på klappskøyte, fra 1936
**Klappskøyter** benyttes til hurtigløp på skøyter.

I motsetning til tradisjonelle skøyter hvor hele jernet er festet til skoen, så er det for klappskøytene kun montert permanent i front ved hjelp av et hengsel. Dette tillater jernet å være i kontakt med isen lenger, og ankelen kan følge hele skyvet. Dette gir en mer naturlig bevegelse, og effektivt fraspark.

Klappskøyter ble utviklet ved Vrije Universiteit of Amsterdam, ledet av Gerrit Jan van Ingen Schenau. Selve ideen til klappskøyter er mye eldre, modeller fra rundt år 1900 er kjent.

Klappskøytene ble første gang benyttet i 1984–85-sesongen. Det var allikevel ikke før sent på 1990-tallet at bruken virkelig skjøt fart. I 1996–97-sesongen benyttet det kvinnelige nederlandske landslaget klappskøyter med stort hell. Resten av verden fulgte snart etter, og resultatet ble et ras av nye verdensrekorder i de påfølgende sesongene. Dette var spesielt synlig under Vinter-OL 1998 i Nagano i Japan, hvor Ådne Søndrål satte verdensrekord på 1.500 meter for herrer. Andre verdensrekorder satt i dette mesterskapet var 5.000 og 10.000 meter for herrer, og 1.500 meter for kvinner.

Klappskøyter benyttes nå både av topputøvere og aktive amatører.

Referanser
----------

1. ↑  «The clap skate». *STW*. Besøkt 3. desember 2016.
En av løvene foran Stortingsbygningen
**Gulbrand Eriksen Mørstad** (født 1829 i Øystre Slidre i Valdres, død 1888 i Chicago) var en av de to straffangene som hugget ut løvene på Løvebakken. Mørstad satt da på Akershus festning dømt til døden for mord. Han var òg kjent som Gulbrand i Lia.

Liv og virke
------------

Gulbrand Mørstad vokste opp under vanskelige forhold med mange søsken og en far som var kriminell. Han ble beskrevet som en «tjukkvoksen kar, ikke særlig høy, med brunt hår og blå øyne. I tillegg hadde han en stor svart vorte på venstre øyebryn».

I 1856 flyttet Gulbrand Mørstad med kone og barn til Vestlandet, først til Sogn og deretter til Bergen. Her ble han kjent med Knut Olson Offerdalen og sammen fant de to på at de skal lage falske penger. Samme år som han kom til Bergen satte de to kameratene planen ut i livet. Håndverket til de to falskmynterne var imidlertid ikke av det beste, og snart ryktes det over hele byen om falske mark- og skillingsstykker. Så prøvde Knut Offerdalen å presse Mørstad for penger for at han ikke skulle røpe for politiet at det var Mørstad som lagde støpeformene til de falske myntene. Det endte med at Knut ble drept, med 13 knivstikk, for deretter å få hodet avskåret. Gulbrand Mørstad ble dømt til døden for mord og anbragt på Akershus festning.

På Akershus ble Mørstad sammen med en annen straffange som het Sivert, de gikk forresten under betegnelsen slaver, rekruttert av billedhuggeren Christopher Borch som skulle utføre de kjente granittskulpturene av løvene på Løvebakken. Borch hadde noen av fangene på Akershus som sine elever, og de drev med modellering i tre og stein. Stortingsløvene ble hugget i løpet av tre måneder av to massive blokker nordmarkitt i 1865, året før den nye Stortingsbygningen ble åpnet. En av løvene ble i 2014 gjengitt på et norsk frimerke, i anledning 200-årsjubileet for Grunnloven.

Gulbrand Mørstad ble benådet av Regjeringen i 1873 «for fortjenester mot Norges nasjonalforsamling» etter først å ha fått avslag tre ganger. Han bodde senere på Grünerløkka, i Thorvald Meyers gate 73. Hans første kone Ingeborg døde og han giftet seg på ny. Han utvandret med familien til Amerika i 1881 og ble rydningsmann på prærien.

Referanser
----------

1. ↑  Yngvar Ustvedt (1999). *Slavene på Akershus*. Oslo: Cappelens Forlag.
2. ↑  «Frimerkekunst til Grunnlovs-feiringen» Frimerkeposten; nr 3/2014[*død lenke*]
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 1. februar 2014. Besøkt 26. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Løvene på Løvebakken
* Straffedes organisasjon i Norge
* Fra en morders hånd
* Løvene laget av drapsmann - NRK - 2013
«Klakegg» har flere betydninger.
**Klakegg** er ei jordbruksbygd i Jølster kommune i Sogn og Fjordane. Den ligger rundt 5 kilometer nordøst for tettstedet Skei.

Europavei 39 går gjennom bygda og fortsetter nordover gjennom Votedalen til Byrkjelo. Fv453 går fra Klakegg og østover gjennom Stardalen. Klakegg danner et lokalt vannskille mellom Stardalselva/Votedalselva på østsiden og Storelva/Paulselva på vestsiden. På Klakegg møtes fire dalfører: Hoveddalføret mot Skei, Stardalen, Votedalen og dalføret mot Førde ved Breimsvatnet. Landskapet ved Klakegg skyldes trolig at isbreen som i istiden strømmet ut Stardalen mistet erosjonskraften og dermed etterlot seg en terskel med relativt bratt side mot øst (Stardalen) og slakk side mot Førde. Stardalselven er meanderende og buktet seg og tok stadig nye løp på den slakke dalbunnen. Etter at elven ble regulert fra 1930 av ble det lettere å dyrke de stor flatene ved Klakegg og oppover Stardalen.

Referanser
----------

1. ↑  Befring, Olav J. (1995). *"Regulering av Stardalselva"*. Jølster: Stardalen-prosjektet.
2. ↑  NVE Atlas oppslag 26. januar 2020.
3. ↑  Helgheim, Jarle (2000). *Jølster: bygda og breen*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252157343.
Antonietta Klitsche de la Grange (1832–1912) atbeidet i avisen fra 1867
***L'Osservatore Romano*** (italiensk, «Den romerske observatør») er en katolsk dagsavis utgitt i Vatikanstaten.

Den ble grunnlagt i 1861, og eies av Vatikanet. I tillegg til å dekke nyheter av interesse for Den katolske kirke, trykker den pavelige dokumenter, annonseringer av utnevnelser og fratredelser. Den utkommer daglig unntatt søndager, samt med ukentlige utgaver på andre språk.

Det første nummeret utkom i Roma den 1. juli 1861, noen få måneder etter at Kongedømmet Italia hadde blitt proklamert den 17. mars 1861. Ordene «daglig nyhetsavis» ble lagt til den 31. mars 1862. 

Det var den stedfortredende «innenriksminister» i den pavelige regjering, Marcantonio Pacelli (1804–1902), bestefar til den senere pave Pius XII, som stod bak avisens opprettelse. De første numrene hadde et omfang på fire sider. Mot slutten av året 1861 droppet man undertittelen «moralsk avis». Under hovdedtittelen dukket da opp det fortsatt anvendte motto: «Unicuique suum – non praevalebunt»..

I og med risorgimento (det at Italia ble samlet til ett rike) opplevde Kirkestaten under Pius IX seg truet i sin uavhengighet og benyttet avisen som kamporgan mot antikirkelige krefter. Særlig etter at Augusto Baviera innledet sine atten år som sjefsredaktør i 1866, ble representanter for Kongedømmet Italia angrepet, og frimureriet kritisert. Avisens første kvinnelige journalist begynte allerede i januar 1867, nemlig Antonietta Klitsche de la Grange (1832–1912).

I 1938 kritiserte avisen diskrimineringen av jødene i det nasjonalsosialistiske Tyskland. Etter den tyske okkupasjon av Benelux-statene angrep pave Pius XII de militære overgrep; allerede dagen etter kom det til overgrep mot avisen fra italienske fascister. Avispakker ble brent og både selgere og kjøpere utsatt for trusler.

Avisen blir utgitt på flere språk (sortert etter år fra første utgivelse etter det enkelte språk):

* Daglig på italiensk (1861)
* Ukentlig på fransk (1949)
* Ukentlig på italiensk (1950)
* Ukentlig på engelsk (1968)
* Ukentlig på spansk (1969)
* Ukentlig på portugisisk (1970)
* Ukentlig på tysk (1971)
* Månedlig på polsk (1980)
* Ukentlig på malayalam (2007)

Den daglige italienske utgaven av *L'Osservatore Romano* blir utgitt om ettermiddagen med et omslag med datoen for den påfølgende dagen.

Referanser
----------

1. ↑  Osservatore Romano i Store Norske Leksikon.
2. ↑  jfr. Mt. 16,18: *Jeg sier deg at du er Peter\*, og på denne klippen vil jeg bygge min kirke, og dødsrikets porter* skal ikke få makt over den *--* non praevalebunt*.*
3. ↑  Smoked cigars and wrote for the pope Arkivert 2. juli 2018 hos Wayback Machine. i osservatoreroano.va den 29. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) L'Osservatore Romano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISSN **·** ISSN **·** ISSN
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Storbritannia Storbritannias flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 1
(2 pallplasseringer) 
*Per 1. november 2016* |
| Europamesterskap |
| Bronse | 2014 Portugals flagg Palmela |  Lang |

**Catherine Taylor** (født 11. august 1989 i Whitby) er en britisk orienteringsløper. Hun representerer den svenske orienteringsklubben OK Södertörn og den britiske klubben Cleveland OK.

Karriere
--------

Taylor bor og trener i Uppsala i Sverige. Hun tok bronsemedalje på langdistansen under europamesterskapet i portugisiske Palmela i 2014. I 2015 tok hun sin første verdenscupseier da hun løp inn til førsteplass på mellomdistansen i sveitsiske Arosa.

Med sin tidligere klubb, OK Linné, var hun med på å bli nummer to i orienteringsverdens største klubbstafett, Venla både i 2013 og i 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Catherine Taylor – World of O Rediger på Wikidata
* Løperens hjemmeside Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
József Rádys gravplass
**József Rády** (født 22. september 1884 i Szekszárd, død 11. oktober 1957 i Balatonkenese) var en ungarsk fekter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Rády vant en olympisk sølvmedalje i fekting under 1924 i Paris. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Italia. De andre på laget var László Berti, Sándor Pósta, János Garay, Zoltán Schenker, László Széchy, Ödön Tersztyánszky og Jenő Uhlyarik.

Fire år senere, under OL 1928 i Amsterdam ble Garay olympisk mester i fekting. Ungarn vant lagkonkurransen i sabel med følgense lag Ödön Tersztyánszky, Sándor Gombos, János Garay, József Rády, Attila Petschauer og Gyula Glykais.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i fekting, sabel lag Ungarns flagg Ungarn
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i fekting, sabel lagkonkurranse Ungarns flagg Ungarn

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 629.

Eksterne lenker
---------------

* (en) József Rády – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) József Rády – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) József Rády – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Truls à la Hellstrøm*** er en norsk matrelatert underholdning- og reiseprogram som gikk på TV 2 fra 2017 til 2021. I denne serien reiste kokk Eyvind Hellstrøm og komiker Truls Svendsen rundt til ulike steder i verden hvor Hellstrøm prøvde å lære Svendsen å lage mat mens Svendsen tok Hellstrøm med på ulike aktiviteter.

Første sesong hadde 800 000 seere i snitt per episode medregnet repriser og strømming via TV 2 Sumo. 9. oktober 2019 var det premiere på sesong 3, første episode ble sett av 375 000 seere. Det er helt på høyde med fjorårets premiere, som trakk 386 000 seere.

Serien vant prisen for beste underholdningsprogram under både Gullruten 2018 og Gullruten 2019 og var i tillegg nominert i klassen årets nyskapning i 2018.

Under navnet *The Chef and the Comedian* er TV-formatet for serien er blitt videresolgt til produksjonsselskaper i flere land, per. desember 2017 til Italia, Spania, Finland, Belgia, Sverige og Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  «TV-anmeldelse: Truls à la Hellstrøm smaker fantastisk». *aftenposten.no*. 10. oktober 2017. Besøkt 29. april 2018.
2. 1 2  ««Truls à la Hellstrøm» solgt til Sverige og Danmark». *kampanje.com*. 21. desember 2017. Besøkt 29. april 2018.
3. ↑  «TV 2s radarpar holder på seerne». *kampanje.com*. 9. oktober 2019. Besøkt 9. oktober 2019.
4. ↑  «GULLRUTEN 2018». *nrk.no*. 5. mai 2018. Besøkt 6. mai 2018.
5. ↑  «Vinnere av Gullruten 2019». *nrk.no*. 11. mai 2019. Besøkt 11. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Mega Man*** (også kalt ***Megaman***, og kjent som **ロックマン** **Rockman** i Japan) er en serie av videospill fra Capcom, vanligvis figuren Mega Man i hovedrollen som ble skapt i 1987 av Akira Kitamura og Keiji Inafune ved Capcom i Japan. Den første spillet Mega Man Classic, ble gitt ut i 1987 og det har siden blitt gitt ut over 50 spill til forskjellige konsoller. I desember 2010, hadde serien solgt over 29 millioner spill verden over, som har gjort spillserien til Capcoms mest lønnsomme spilleserie.

Det siste innslaget i Mega Man-serien; Mega Man 11 (utgitt oktober 2018) kom 8 år etter forgjengeren og regnes som en suksess da det har passert én million solgte enheter. Spillet ligger på platinalisten til Capcom og hadde per juni 2020 solgt 1,2 millioner på verdensbasis.

Referanser
----------

1. ↑  «shmuplations.com». *shmuplations.com* **(engelsk)**. Besøkt 31. august 2018.
2. ↑  «CAPCOM Total Sales Units». *Capcom.co.jp*. Arkivert fra originalen 27. mars 2014. Besøkt 2. april 2011.
3. ↑  Capcom

Eksterne lenker
---------------

* Capcom Mega Man
* Atomic Fire
* Sprites INC
* Rockman Perfect Memories
* Mega Man Homepage
* Mega-Man.se (Svensk)

Portal: Videospill
**Igor Strgar** (født 1972) er en slovensk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt for Jugoslavia og det uavhengige Slovenia i årene 1988-1995.

Han ble nummer 17 i VM i skiflyging i Harrachov i 1992. Utenom dette mesterskapet var han en lite merittert skihopper, og konkurrerte mest i europacupen/kontinentalcupen. Hans beste plassering i et internasjonalt renn var 2.-plass i et europacuprenn i Iron Mountain 16. februar 1992. Strgar deltok i flere renn i verdenscupen sesongen 1991/92, men han greide aldri å komme blant de 15 beste som fikk verdenscuppoeng. Hans beste resultat i verdenscupen var 17.-plass i Oslo 15. mars 1992, og i VM-rennet i Harrachov 22. mars 1992, som også ingikk i verdenscupen. I verdenscupens lagkonkurranse i storbakken i Planica 28. mars 1992 var han på det slovenske laget som ble nummer 6.

Referanser
----------

Kilder
------

* Adam Kwieciński: Hoppresultater Igor Strgar (besøkt 14. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Igor Strgar – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Igor Strgar – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Live Larsdatter** (*Live Lauridsdatter*, født 10. august 1575 i Tønsberg, død 9. juli 1698 i København) var en pike som var i huset og virket hos den danske vitenskapskvinnen Sophie Brahe.

Live var en slags kvinnelig farmasøyt, som har forstått seg på medisin, kirurgi og tilberedning av legemidler i samarbeide med Sophie. Hun oppfant en egen salve. På Hven hos Sophies berømte bror Tycho Brahe, deltok hun i de kjemiske arbeidene. 

I sine senere år mottok hun en understøttelse av kongen, og et portrett ble malt av henne på kongens bekostning. Det ble tilvirket i 1691 av Pieter van der Hulst fra Dordrecht, og henger i dag på Frederiksborg slott. Fra et "dåpssertifikat" i øverste venstre hjørne på bildet kan leses *Anno 1575*, som hvis opplysningen er korrekt, har gjort henne til en meget gammel kvinne.

Litteratur
----------

* Friis, F.R.: *Sofie Brahe Ottesdatter. En biografisk Skildring*, G.E.C. Gad's Universitetsboghandel, 1905
* Christianson, John Robert: *On Tycho's Island: Tycho Brahe and his assistants, 1570–160*1. Cambridge University Press, 2000

  

Portal: Danmark
***Megaceras stuebeli*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En stor, (ca. 60-80 millimeter), blank, svart hornbille. Hannen har et svært kraftig, i spissen gaffelformet kløvet horn i pannen, pronotum er svært høyt hvelvet med et kraftig, foroverrettet horn på hver side. Pronotum er ganske blankt i midten, på sidene med kraftig, rynket skulptur. For-leggen (protibia) har tre tenner. Hunnen er blank, uten horn. Dekkvingene er glatte og blanke.

Levevis
-------

Lite er kjent om biologien til disse billene. De fleste av artene er tilsynelatende sjeldne, og lever i løvskog. De voksne billene er nattaktive. Larvene utvikler seg mest sannsynlig i råtne stokker.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Amazonas-provinsen, Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten blir noen ganger plassert som en underart av *Megaceras jason*.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Oryctini Mulsant, 1842
						* Slekten *Megaceras* Hope, 1837
							+ ***Megaceras stuebeli*** Kirsch, 1885

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av arten
* Bilde av en hann
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
* (en) Megaceras – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Igor Nikolajevitsj Smirnov** (russisk: И́горь Никола́евич Смирно́в; rumensk: Igor Nicolaevici Smirnov; ukrainsk: І́гор Микола́йович Смірно́в, Ihor Mykolajovytj Smirnov), født 23. oktober 1941 i Petropavlovsk-Kamtjatskij, Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk (nåværende Russland) i Sovjetunionen, var president i den moldoviske utbryterrepublikken Transnistria fra 1991 til 2011. Han ble gjenvalgt tre ganger, i 1996, 2001 og 2006, men tapte valget i desember 2011, og ny president ble Jevgenij Sjevtsjuk. Igor Smirnov tillhørte partiet Respublika som han selv hadde vært med å stifte i 1990 og som han også ledet.

Smirnov ble i 2010 oppført på en liste over personer som EUs medlemsstater forpliktet seg til å «vedta nødvendige tiltak for å hindre personene i å foreta innreise eller transitt over sitt territorium.» Dette ble gjort på bakgrunn av Smirnovs motstand mot å få en politisk løsning på Transnistria-problemet i Moldova.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
«**A Kind of Magic**» er en sang av det britiske rockebandet Queen, skrevet av Roger Taylor som ble sluppet 17. mars 1986. Nummeret ble skrevet for filmen *Highlander*, som Queen satte musikk til. Uttrykket «a kind of magic» brukes av Christopher Lambert i filmen, og det etterlot et så sterkt inntrykk hos Taylor at han ble inspirert til å skrive en sang rundt dette. I teksten er det også flere andre referanser til filmen, som uttrykkene «one prize, one goal» og «no mortal man».

Opprinnelig gjorde Queen et opptak av sangen med en rockmix som skulle brukes i filmens sluttsekvens. Senere mikset Freddie Mercury om sangen, så den ble mer pop-aktig enn i filmen, for albumet *A Kind of Magic*.

Sangen nådde Topp 10 i Storbritannia i 1986 og var en populær sang på bandets turne samme året (som var bandets siste med alle fire medlemmene).

Annet
-----

* Gitaristen Brian May brukte ikke sin berømte «Red Special»-gitar i videoen, men en kopi av den fra 1984.
* Dette var Queens første tittelspor (et nummer som har samme navn som albumet).
* «A Dozen Red Roses for My Darling» var singlens b-side.

Listeplasseringer
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Plass** | **Land** |
| 3. | Storbritannia |
| 4. | Irland, Nederland, Sveits |
| 5. | Frankrike |
| 6. | Tyskland, Spania |
| 10. | Australia |
| 12. | Østerrike |
| 14. | USA |

Referanser
----------

1. ↑  Songfacts.com - *A Kind Of Magic by Queen*, besøkt 24. januar 2019.
2. ↑  Udiscovermisic.com - *A Kind Of Magic: How Queen Maintained Their Spellbinding Run*, besøkt 24. januar 2019.
3. ↑  The Official UK Charts Company - *Queen*, besøkt 24. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Lauritz Christian Christiansen** (født 10. desember 1867 i Bergen, død 9. desember 1930 samme sted) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Christiansen ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Halvor Birkeland, Rasmus Birkeland, Halvor Møgster, Hans Næss, Henrik Østervold, Jan Østervold, Kristian Østervold og Ole Østervold olympisk gull i klassen *12 meter type 1907* med den norske båten «Atalanta». Det var kun én båt i denne klassen.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i seiling, 12-metersklassen type 1907

Referanser
----------

1. ↑  Schjelderup, W. M. (1922). *Bergens seilforening i 50 år*. Bergen. s. 193.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lauritz Christiansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lauritz Christiansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lauritz Christiansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Rollefiguren John Locke ble spilt av Terry O'Quinn
**John Locke** er en fiktiv figur som ble spilt av Terry O'Quinn i den amerikanske TV-serien *Lost*. TV-serien forteller om en gruppe overlevende etter en flystyrt på en øde og mystisk øy i Stillehavet og deres kamp mot «de andre». Seriens rollefigur Locke er fått navn etter den engelske filosofen John Locke fra 1600-tallet. I 2007 vant O'Quinn Emmy-prisen for sin framstilling av Locke i *Lost*. Locke var en av de faste figurene i serien.

I den første sesongen av Lost framsto Locke som en middelaldrende, mystisk, intellektuell og stoisk figur med en dragning etter å leve i villmarken og hadde en forkjærlighet for jakt og sporing. Han trodde på mystiske og åndelige forklaringer på hvorfor ting skjedde på øya grunnet det mirakelet, ifølge ham selv, som skjedde med ham selv etter flykrasjet. Hans stoisk og mystiske framtoning, foruten at han også sto fram som en trygg farsfigur for en del av de yngre overlevende på øya, var dominerende for hans rolle og grunnlaget for mange av hans forhold og samhandlinger i showet. 

Bakgrunnshistorien til Locke før han havnet på øya var preget av flere hendelser og hadde flere jobber, og fikk en ulykke som ødela ryggen. I den første episoden sitter han lam i en rullestasjon. Etter flykrasjet oppdager han at han mirakuløst kan gå igjen. På mange måter ble ulykken en positiv vending for Locke og han er derfor ikke like negativ og desperat som de andre.

Referanser
----------

1. ↑   King, Susan (16. september 2007): «Emmys Live», *The Los Angeles Times Envelope*.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost

Eksterne lenker
---------------

* «John Locke»[*død lenke*] på *Lostpedia*
**Daniele Bennati** (født 24. september 1980) er en italiensk landeveissyklist. Han la opp etter 2019-sesongen.

Meritter
--------

2002
Etappeseier i Østerrike rundt
Etappeseier i Regio-Tour
2003
Etappeseier i Polen rundt
Etappeseier i Tour Méditerranéen
2005
To etappeseire i Polen rundt
Tre etappeseire og poengkonkurransen i Tyskland rundt
Giro di Toscana
Andreplass Paris-Tours
Tredjeplass Gent-Wevelgem
Fjerdeplass GP Ouest France-Plouay
2006
To etappeseire i Polen rundt
Etappeseier i Catalonia rundt
Poengkonkurransen i Sveits rundt
Etappeseier i Vuelta a la Comunitat Valenciana
Etappeseier i Giro del Trentino
Giro del Piemonte
GP Cita di Misano-Adriatico
GP Industria & Commercio di Prato
Mercatone Uno-Memorial Pantani
2007
17. og 20. etappe i Tour de France
Poengkonkurransen og tre etappeseire i Vuelta a España
Etappeseier i Tour Méditerranéen
Tre etappeseirer og poengkonkurransen i Volta a la Comunitat Valenciana
Etappeseier og poengkonkurransen i Tredagers i De Panne
Poengkonkurransen i Sveits rundt
2008
Etappeseier + poengkonkurransen i Romandiet rundt
Tre etappeseire i Giro d'Italia
Vinner av poengtrøya i Giro d'Italia
Etappeseier i ENECO Tour
Etappeseier i Vuelta a España
Giro del Piemonte
2009
Trofeo Pollença
Etappeseier Giro della Provincia di Grosseto
Sammenlagt og etappeseier Giro di Sardegna
2010
Etappeseier Tour of Oman
Etappeseier Tirreno–Adriatico
Giro di Toscana
2011
Tre etappeseire Circuit Cycliste de la Sarthe
Etappeseier i Østerrike rundt
Etappeseier i Tour de Wallonie
Etappeseier i Vuelta a España
2012
Etappeseier i Vuelta a España
2015
GP Industria e Commercio di Prato
2016
Etappeseier i Vuelta a Andalucía
Etappeseier i Danmark rundt
Giro della Toscana

Referanser
----------

1. ↑  «Bennati legger opp». *Procycling.no*. 19. november 2019. Besøkt 24. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Daniele Bennati – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Daniele Bennati – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Daniele Bennati – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Daniele Bennati – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Daniele Bennati – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Daniele Bennati – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Daniele Bennati – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Daniele Caramani** (født 26. juni 1968 i Milano) er en sveitsisk-italiensk statsviter.

Caramani er utdannet ved Universitetet i Genève der han tok mastergraden i statsvitenskap i 1991. Han tok i 1997 doktorgraden ved European University Institute i Firenze. Fra 1991 til 1994 var Caramani universitetslektor ved Universitetet i Genève. Etter avlagt doktorgrad var han fra 1996 til 1998 tilknyttet Universitetet i Mannheim som forsker. I 1998 ble Caramani førsteamanuensis ved Universitetet i Firenze, en stilling han innehadde til 2002. Fra 200 til 2002 var han samtidig Vincent Wright Fellow i sammenlignende politikk ved European University Institute. Etter årene i Firenze vendte Caramani tilbake til Universitetet i Mannheim, nå som professor fram til 2004. Caramani ble deretter professor i sammenlignende politikk og metode ved Universitetet i Birmingham der han ble til 2005. Han innehar nå læresetet i sammenlignende politikk ved Universität St. Gallen.

Caramanis forskningsinteresser befinner seg i skjæringsflaten mellom sammenlignende politikk og europeisk integrasjon og retter seg mot valg og partier, statsdannelse og nasjonsbygging, demokratisering og reginalisering. I 2002 oversatte Caramani Stein Rokkan til italiensk under tittelen *Stato, Nazione e Democrazia in Europa*. Han har videre utgitt et omfattende verk om europeiske valg, *Elections in Western Europe since 1815: Electoral Results by Constituencies*, samt om *European regions: the territorial structure of Europe since 1870*, begge viktige kilder til empirisk materiale om europeisk politikk. I 2005 utga Caramani boken *Cultural Diversity and European Integration*.

Caramani ble i 2004 hedret med Stein Rokkan-prisen for sin bok *The Nationalization of Politics*.

Referanser
----------

1. ↑   ORCID Public Data File 2021, filename in archive 0000-0001-9914-3842.xml, pub.orcid.org, sist oppdatert 20. september 2020, besøkt 5. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ORCID Public Data File 2021, filename in archive 0000-0001-9914-3842.xml, pub.orcid.org, sist oppdatert 20. september 2020, besøkt 5. november 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* CV

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** SUDOC **·** NKC
 |