recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Luftparaden***, (originaltittel: *The Dawn Patrol*, også vist i Norge som *Nattens eskadrer*) er et amerikansk krigsdrama fra 1930 regissert av Howard Hawks.

Handling
--------

I løpet av første verdenskrig blir en skvadron innenfor Royal Flying Corps stadig mer stresset på grunn av alle kampene. De to beste pilotene Courtney og Scott begynner etter hvert å hate deres kommanderende offiser, Brand (spilt av Neil Hamilton) og beskylder ham for å sende nye rekrutter direkte i kamp i alt for dårlige fly. Det pilotene ikke vet er at Brand argumenterer kontinuerlig med offiserer høyere opp i systemet for at de nye pilotene burde få langt mer øvelse, men den øverste kommandoen er desperat etter å opprettholde den britiske overlegenhet i luften, og beordrer uerfarne piloter til kamp så snart de ankommer.

Etter å ha mistet flere av skvadronens flinkeste piloter består rekkene i økende grad av nye rekrutter, som absolutt ikke har noen sjanse mot de langt mer erfarne tyske krigsveteranene. Courtney blir etter hvert utpekt som ny skvadronsjef, og får raskt vite alle problemene som Brand har opplevd med offiserer høyere opp i systemet. I tillegg er Scotts yngre bror snart blant de nye erstatningene, og blir umiddelbart beordret på oppdrag.

Medvirkende
-----------

* Richard Barthelmess – Dick Courtney
* Douglas Fairbanks jr. – Douglas Scott
* Neil Hamilton – major Brand
* Frank McHugh – Flaherty
* Clyde Cook – Bott
* James Finlayson – Field Sergeant
* Gardner James – Ralph Hollister
* William Janney – Gordon Scott
* Edmund Breon – løytnant Phipps

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Luftparaden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Luftparaden* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Luftparaden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Luftparaden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Luftparaden* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Luftparaden* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Luftparaden* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Luftparaden* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Luftparaden* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portaler: Film | Første verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Margrethe Molden Erikstad** (født 2. juni 1921 i Skien, død 26. mai 2018[] i Kristiansand) var en norsk musikklærer og kordirigent.

Utdanning og tjeneste
---------------------

Etter artium og lærerskole studerte hun ved Musikkonservatoriet i Oslo og tok dirigenteksamen 1 og 2. Deretter ble det diplomeksamen ved De Pauw University i USA og studier ved Westminster Abbey Choirschool i London. Hun studerte også opplesning og sang i Oslo og Wien og debuterte med opplesningsaften i Universitetets Aula i 1947. Hun var ansatt ved Kristiansand Lærerskoles musikkavdeling i 37 år. Hun var knyttet til NRK Skolekringkastingen i 15 år og var dommer i NRKs korkonkurranse i 25 år. I åtte år var hun også knyttet til Rikskonsertenes skolekonserter. Fra 1964 til 1974 var hun medlem av Statens Musikkråd, fra 1974 til 1982 var hun medlem av Rikskonsertenes styre og fra 1978 til 1993 var hun medlem av Norsk Komponistfond.

Schola Cantorum
---------------

Hun startet Domkirkens Barnekor i Kristiansand i 1950 med 80 gutter og jenter og var pedagogisk leder for korskolen Schola Cantorum Kristiansand fra 1950 til 1981. Fra 1976 var koret fristilt fra kirken og tilknyttet Kristiansand kommunes kulturutvalg. Ungdomskoret Collegium Cantorum ledet hun fra 1976 til 1992. Korene var aktive i konkurranser både i Norge og i andre land og ga konserter og deltok i TV-programmer i Norge, Finland, England, Tyskland og Frankrike.

Heder
-----

* Kristiansands kunstnerstipend
* Kongens fortjenstmedalje i gull 1980
* Vest-Agder fylkes kulturpris 1981
* FONOKOs æresmedlemskap 1991

Referanser
----------

1. ↑

Kilder
------

* *Schola Cantorum Kristiansand Korportrett* Teksthefte

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ole Gustav Barman** (født 7. august 1853 i Drammen, død 25. juli 1938 i Oslo) var en norsk prest og politiker (Venstre).

Foreldrene var presten Ole Barman (1816–1914) og Grethe Elisabeth Mørk (1836–1889).

Ole Gustav Barman tok telegrafeksamen i 1874 og var tilsatt i telegrafvesenet til 1885. Han studerte samtidig og ble cand. theol. i 1887. Han var blant annet sjømannsprest i Quebec fra 1888 og i London fra 1894. Han var sogneprest i Skjervøy 1904–10, prost i Tromsø prosti 1906–09, sogneprest i Ålesund 1909–11, prost i Nordre Sunnmøre 1911–16 og sogneprest i Skjeberg 1916–28.

Barman representerte Ålesund og Molde bykrets på Stortinget 1916–18, og møtte fra 1914 som suppleant. I varaperioden møtte han i justiskomite nr.1, mens han i 1916–18 var medlem av Lagtinget, kirkekomiteen og valgkomiteen.

I 1903–04 reiste han på oppdrag fra Sjømannsmisjonen til mange europeiske havner for å studere norske sjøfolks vilkår på fremmede lands skip. En rapport om dette ble trykt i Sjøfartskontorets årbok for 1906. Barman var med i en departemental komite som utarbeidet framlegg til lov om sjømenn.

Han var medlem av Ålesund bystyre fra 1914 til 1916. Han var ridder av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 106[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 106–107.
3. ↑  NSD Samfunnsveven, politikerbiografier lest på nett 24.2.13.
4. ↑  Lampe, J.F. (1895): Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen. Redigert av D. Thrap. Kristiania: Cammermeyer.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ole Gustav Barman hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
***Garman & Worse*** er Alexander Kiellands første roman, utgitt i 1880, og er av mange ansett som hans beste. Bokens handling er lagt til Kiellands hjemby Stavanger i 1870-årene (selv om byens navn aldri nevnes, men i et brev til Strindberg som han sendte et eksemplar av boken, omtaler han Stavanger som «en forhyklet, reaktionær Smaaby») og skildrer en del av byens mange særpreg. Midtpunktet i romanen er handelshuset «Garman & Worse» på Sandgaard, som er basert på Kielland-familiens eget handelshus, «Jacob Kielland & Søn». Rollefigurene er i stor grad basert på folk i hans egen familie og omgangskrets; både moren og faren, samt flere av hans forfedre, kan kjennes igjen i flere av karakterene i boken. Kielland utga i 1882 oppfølgerromanen *Skipper Worse*, som utspiller seg i det samme handelshuset og miljøet én generasjon tidligere, i 1840-årene.

Kielland var egentlig ikke helt fornøyd med boken; rollefigurene skapte sitt eget liv og historien tok sin egen retning. Tittelen skulle opprinnelig være *De misfornøiede*, men som Kielland selv skrev i et brev til Bjørnson: «De Satans mennesker er saa kistefornøiede, at det er til at græde over». At boken ikke var «hva den skulle og burde blitt» begrunnet han overfor sin morbror Jacob Lange med at «jeg er - mellom oss sagt - litt feig. Neste gang skal jeg slå hårdere til.» Det gjorde han med boken *Arbeidsfolk*.

Hovedtemaene i romanen er konflikten gammel/ny vitenskap, skolevesenet, kirken, sosiale problemer og kvinnesak. Boka er dessuten krysset med forhold mellom både den ene og den andre, på tvers av samfunnsklasser, og mye av dette kommer i direkte fokus.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
2. ↑  Francis Bull: Talen til Kiellands 100-årsdag, *Essays i utvalg* (s. 233), Gyldendal forlag, Oslo 1964
3. ↑  Francis Bull: Talen til Kiellands 100-årsdag, *Essays i utvalg* (s. 221)
4. ↑  Francis Bull: Talen til Kiellands 100-årsdag, *Essays i utvalg* (s. 230)

Eksterne lenker
---------------

* *Garman og Worse* fra 1890, fra Prosjekt Runeberg
* Utgaven fra 1993 | 1999 | 1999 hos Nasjonalbiblioteket.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Frederik Herman Christian de Falsen lensbaron Zytphen-Adeler** (født 10. februar 1840, død 1. april 1908) var lensbaron til baroniet Adelersborg, kammerherre og offiser. 

Han var sønn av lensbaron G.F.O. Zytphen-Adeler (1810–1878) og Berthe Henriette Frederikke Løvenskiold (1814–1875), datter av Herman Løvenskiold og Sophie Hedevig Adeler. Han giftet seg den 25. oktober 1867 med Malvina Cecilia Georgette født de Falsen (1848–1919). Samme år fikk han patent på navnet og tittelen *de Falsen Baron af Zytphen-Adeler* og det dertil svarende våpenskjold.

Ekteparet ble eiere av både Dragsholm og Søbysøgaard og de fikk 8 barn sammen. Deres eldste sønn Georg Frederik (1870–1932) arvet Dragsholm.

Lensbaronen døde i 1908 og ble bisatt i Fårevejle kirke.

Referanser
----------

1. ↑  Steffens, Haagen Krog (1911). «117 (Norske Slægter 1912)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 30. april 2020.
2. ↑  «Eiere av Dragsholm Slot» (PDF). cortadelerselskabet.no. Besøkt 30. april 2020.
3. ↑  «Fårevejle Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 4 (IV): 2450. 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Georg von Polentz** (født ca. 1478, død 28. april 1550 i Balga i Øst-Preussen) var en tysk katolsk biskop av Samland,. Han sluttet seg til lutheranerne og fremmet reformasjonen i Preussen.

Biografi
--------

Etter studier i Bologna ble Polentz, som nedstammet fra gammel saksisk adel, geheimnotar i den romerske kurie under pave Julius II. Kort etter trådte han inn i den tysk-romerske keiser Maximilian Is tjeneste. 

Markgreve Albrecht von Brandenburg-Ansbach, Den tyske ordens høymester, utnevnte ham til huskomtur i Königsberg og i 1518 til biskop av Samland. Den pavelige approbasjon av utnevnelsen fulgte den 29. juli 1519. Under høymesterens fravær 1522–25 var det Polentz som var regent for Preussen.[]

Med Albrechts tillatelse begynte biskop Georg å innføre reformasjonen skritt for skritt.[] Til jul 1523 holdt han en «evangelisk» preken i Königsberg, og året dette ble den spredt som trykksak. I januar 1524 sendte han ut sitt reformasjonsmandat *In ecclesia nostra Sambiensi* der han forordnet at gudstjenestene i bispedømmet skulle forrettes på tysk, og anbefalte geistligheten å lese Martin Luthers skrifter.[]

Da Albrecht på Luthers anbefaling i 1525 forvandlet ordensstaten til verdslig hertugdømme, ble Preussen også *de jure* et lutherskreformert land.[] Polentz innsatte et stort antall lutherske geistlige, foranlediget kirkevisitasjoner og innførte den første prøyssiske kirkeordning. 

I 1525 giftet han seg med Katharina von Wetzhausen (som døde i 1526), og i 1527 med Anna von Heideck.

Litteratur
----------

* Carl Alf. v. Hase (1888), "Georg von Polentz", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), 26, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 382–385

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Nils Olav Young Fearnley** (født 14. desember 1881 i Kristiania, død 30. juni 1961) var en norsk godseier og forretningsmann.

Han var sønn av skipsreder Thomas Fearnley d.e. og hustru Elisabeth Young samt bror av skipsreder Thomas Fearnley d.y. Han giftet seg i 1906 med Ingeborg Heiberg, datter av forretningsmann og filantrop Axel Heiberg. Parets datter, Wanda, var gift med skipsreder Dag Klaveness. N.O. Young Fearnley var elev ved Handelshochschule Leipzig og deretter ved Vinterlandbruksskolen. Han fikk senere praktisk opplæring i skog- og landbruk og tremasse-, papir- og sagbruksindustri i Sverige og Norge samt kontorpraksis ved en treforedlingsbedrift i London.

Fearnley startet sin karrière som disponent ved Meraker Brug i Meråker 1906–1912, og var deretter disponent ved Union Co. i Skien 1912–1919. Han overtok Aas gård i Hakadal etter onkelen Jørgen Young i 1924. Fearnley overtok i 1913 en eiendom på 200 mål dyrket jord og 30 000 mål skog (med sagbruk) ved Råsjøen i Nannestad, og eide også 200 mål dyrket jord og 130 000 mål skog (med sagbruk og høvleri) tilknyttet Holmen gård i Gjerstad og Treungen.

Blant Fearnleys styreverv kan nevnes styreformann ved Norsk Folkemuseum 1920–1922, formann i Skiensfjordens distriktsstyre av Norsk Arbeidsgiverforening, medlem av Norsk Arbeidsgiverforenings sentralstyre, formann i Papir-, Cellulose- og Træmasseforeningernes fællesgruppe, formann i Skiensfjordens Træmasse- og Cellulosekjøperes forening, formann i Papirindustriens Arbeidsgiverforening, styremedlem i forsikringsselskapet Viking, styremedlem i Ranheim Papirfabrikk, styremedlem i Lillestrøms Cellulosefabrikk, ordfører i representantskapet i Ringnes Bryggeri og formann i Norsk Kennel Klub.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Hoffstad, Einar (1935). «Fearnley, (N)ils (O)lav Young». *Merkantilt biografisk leksikon*. Oslo: Grøndahl & Søns Boktrykkeri. s. 210.
2. 1 2  Skappel, Simen (1918). *Eiendomsbesiddere i Norges landdistrikter*. Kristiania: Abels Kunstforlag. s. 33.

Eksterne lenker
---------------

* (en) N.O. Young Fearnley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Idkerberget** er et tettsted i Borlänge kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 290 innbyggere.

Her ligger Idkerbergets kapell, bygd i 1904, og restene av en gruve, nedlagt 28. februar 1977.

Idkerbergets gruve
------------------

Restene av gruven.
Gruvetårnene sett fra kapellet.
Gruvedriften begynte tidlig på 1900-tallet, og det ble oppført to gruvetårn i betong i 1952 og 1954. I 1908 lå produksjonen av jernmalm på mellom 50 000 og 100 000 tonn. Malmen ble fra 1902 til 1912 fraktet med taubane til Ulfshyttan, men 1. oktober 1912 åpnet man jernbanen Rämshyttan-Idkerbergets. Gruven ble kjent i hele Sverige i forbindelse med det store raset om morgenen 16. mars 1961. I tillegg til at det lagde et stort hull i bakken, tok raset med seg en garasje, ni biler og en lekeplass. 70 personer ble evakuert, 26 personer ble hjemløse, men ingen kom fysisk til skade.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 12. april 2016.
2. ↑  Nordisk famlijebok: Järnmalmer
3. ↑  Nordisk familjebok: Rämshyttan-Idkerbergets järnväg
4. ↑  Dalarnas Tidningar: 16 mars 1961 gjorde Idkerberget riksbekant[*død lenke*]
5. ↑  Occidentering: Idkerbergets gruva

| * v
* d
* r
Borlänge kommune i Dalarnas län i Sverige |
| --- |
|  | Borlänge **·** Halvarsgårdarna **·** Idkerberget **·** Norr Amsberg **·** Ornäs **·** Repbäcken **·** Torsång |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kolbjørn Opsahl Selmer** (født 4. desember 1976) er en norsk forretningsmann fra Trondheim. Han er investor innen eiendom bl.a på Østlandet og i Trøndelag samt innen olje og gass relatert virksomhet. Kolbjørn Selmer er kjent som Offshore-racerfører for Italienske «Veneta Marina Racing», norske «Ugland Offshore Racing» og norske «Welmax Offshore Racing» som han ble Pole Position World Champion med i 2010. Selmer har i tillegg til Class-1 kjørt i klassene V1 og P1 hvor han sammen med Giampaolo Montavoci satte verdensrekord på Lago Sebino i 2008. Selmer er også kjent som eier av en av Norges høyest rangerte galopp hester Giant Sandman og travstjernen Ivar Sånna.

Selmer eier og driver Selmer Holding. Selmer er utdannet agronom, økonom og takstmann (grunnutdanning). Videreutdannet i styrekompetanse, BI og Samspill og ledelse i Byforming, Institutt for landskapsplanlegging, NMBU.

Titler
------

Med Veneta Marina Racing []

* UIM Klasse P1 Evolution Verdensrekord – (2008)
* Med Welmax Offshore Racing
* UIM Class One. 3.Verdensmester Pole Position – (2009)
* UIM Class One. 3.Verdensmester – (2009)
* UIM Class One. 3.Midtøsten-mester (2010)
* UIM Class One. 1.Verdensmester Pole Position – (2010)

Referanser
----------

1. ↑  Proff.no Kolbjørn Opsahl Selmer
2. ↑  Giant Sandman Arkivert 24. juli 2017 hos Wayback Machine.
3. ↑  Ivar Sånna
4. ↑  «Overvikutvikling - Kolbjørn Selmer». Arkivert fra originalen 10. juni 2016. Besøkt 13. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* To norske på offshorepallen
* Verdensrekord Lago Sebino 2008
**Bengt Järbe** (født 14. april 1919 i Norra Åsum, død 1997) var en svensk arkeolog, bibliotekar og forfatter. 

Etter eksamen artium i Malmö i 1939 gjennomførte Järbe infanterioffiser-aspirantskole i 1940 og utdannet seg til reserveoffiser ved Krigsskolan i 1941. Han ble fenrik i Gotlands infanteriregementes (I 18) reserve i 1942, løytnant i 1944 og kaptein i 1955. Under beredskapstiden tjenestegjorde han på Gotland. Etter studier ved Stockholms högskola i 1946 og begynte han å studere ved Lunds universitet. I 1950 ble han filosofie licentiat i arkeologi på avhandlingen *Eurasisk björnkult ur arkeologisk synpunkt*. 

Järbe ble uteksaminert fra Statens biblioteksskola i 1947 og hadde forskjellige stillinger ved bibliotekene i Kristianstad, Enköping og Sundbyberg. I 1970-årene var han kultur- og biblioteksjef i Sundbybergs kommun.

Järbe var styremedlem i Svenska folkbibliotekarieföreningen 1947–1948.

Bibliografi
-----------

* *Arbetsliv i Stockholm. Del 1. Hantverkare och dagakarlar* (Stockholm: Tiden förlag, 1976)
* *Arbetsliv i Stockholm. Del 2. Mästare och gesäller på 1600-talet* (Stockholm: Tiden förlag, 1980)
* *Sällsamheter i Uppland. Del 1* (Stockholm: Rabén & Sjögren, 1978)
* *Sällsamheter i Uppland. Del 2* (Stockholm: Rabén & Sjögren, 1979)

Referanser
----------

1. ↑  *Helsingborgs Dagblad*. 18. april 1997.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  *Vem är vem? Stor-Stockholm 1962*. s. 668.
3. ↑  Bengt Järbe (1979). *Sällsamheter i Uppland (Del 2)*. Rabén & Sjögren. ISBN 91-29-52819-4.  Fra bokens baksidestekst: "Bengt Järbe är kultur- och bibliotekschef i Sundbyberg, fil. lic. i arkeologi med folklivsforskning i sin examen."

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Jacob Ulrik Hoelfeldt** (født 1736 på gården Lunde på Lista, død 15. mars 1812 i Bergen) var en norsk offiser som nådde generalmajors rang. Han var biskop Claus Pavels’ stefar.

Slekt
-----

Jacob Ulrik Hoelfeldt var sønn av oberstløytnant ved 2. vesterlenske infanteriregiment Johan Nathanael Hoelfeldt (1703–1787) og Elisabeth Dorothea Ramm. Han giftet seg i 1780 med Karen Pavels, født Tostrup (død 1813), enke etter residerende kapellan i Vanse, Claus Pavels, og ble dermed stefar for biskop Claus Pavels.

Gullsmeden Jacob Ulrich Holfeldt Tostrup (1806-1890) var dattersønn til oberstløytnant Christopher H. Holfeldt (1736-1801) som var bror til Jacob Ulrik Hoelfeldt.

Liv
---

Hoelfeldt gikk inn i hæren som underoffiser i 1755 og ble i 1763 premierløytnant i Kronprinsens regiment til fods. I 1773 ble han utnevnt til kaptein i 2. vesterlenske infanteriregiment, ble major i 1789, bataljonskommandør i 1790 og oberstløytnant i 1801. Året etter kom han til Bergenhusiske infanteriregiment, hvor han ble oberst i 1806, og etter generalløytnant Hesselbergs død i 1809 regimentssjef samt midlertidig kommandant på Bergenhus festning. Samme år ble han utnevnt til generalmajor. Han ble avskjediget i begynnelsen av 1812 og døde bare et par måneder senere, mens han var i kirken.

Etter giftemålet med Karen Pavels i 1813 bodde Hoelfeldt på hennes gård Østhassel på Lista, hvor han også hadde ansvaret for stesønnen Claus Pavels. Pavels gir bare en kort skildring av sin stefar i sin *Autobiographi*, men han bemerker at «jeg skal stedse velsigne det Øieblik, da denne Hædersmand blev min Fader».

Referanser
----------

1. ↑  Claus Pavels: *Autobiographi*, s. 16. Christiania: J. W. Cappelens Forlag, 1866.

Kilder
------

* S. A. S. Sørensen: «Hoelfeldt, Jacob Ulrik», i *Dansk biografisk Lexikon*, VII. Bind, s. 487–88. Kjøbenhavn: Gyldendal, 1893.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Erling Gudmann Hansen Utne**, best kjent som **Erling Utnem** (1920–2006) var en norsk luthersk prest i Den norske kirke som var biskop i Agder bispedømme fra 1973 til 1983.

Utnem ble født i Hedrum i Vestfold. Han ble cand.theol. fra Det teologiske menighetsfakultet i 1947.

Etter fullført teologistudier var han reisesekretær i Skolelaget. Deretter ble han lærer; først ved Indremisjonsselskapets bibelskole, deretter ved Misjonshøgskolen i Stavanger. Han var residerende kapellan i Sarpsborg og deretter rektor ved det praktisk-teologiske seminar ved Menighetsfakultetet i Oslo. I 1973 ble han biskop i Agder bispedømme. Etter ti år i embedet valgte han å trekke seg på grunn av sykdom. Han ble etterfulgt av Halvor Bergan. 

Utnem var en av grunnleggerne av den internasjonale Lausannebevegelsen for misjon og evangelisering. Han var bibeloversetter og skrev flere bøker, deriblant flere bind av *Studiebibelen*. Han ble også kjent for sin kombinasjon av en evangelisk linje med et tydelig sosialetisk engasjement. Han hadde et konservativt teologisk ståsted.

Han er født Erling Gudmann Hansen Utne, men er også kjent under navnet Eling Utne og Erling Hansen Utne.

Familie
-------

Erling Utnem giftet seg i 1947 med sykepleier Aase Holden (1921-2006) og sammen fikk de tre barn, derav prest og organisasjonsleder Stig Utnem. Han var sønn av snekker Oskar Helmond Hansen (1885-) og Inga Eugenie (1883-1962).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Fædrelandsvennen, www.fvn.no, utgitt 2006, besøkt 24. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Fædrelandsvennen, www.fvn.no, utgitt 2006, besøkt 24. juni 2021, «Utnem vil bli begravet fra Kristiansand domkirke førstkommende torsdag»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Norges prester og andre teologiske kandidater». *www.nb.no*. 1949. Besøkt 6. oktober 2020.
4. ↑  «Erling Utnem er død». *dagen.no* **(norsk)**. 13. november 2006. Arkivert fra originalen 12. juli 2020. Besøkt 11. juli 2020.
5. ↑  Elstad, Hallgeir (7. juni 2018). «Erling Utnem». *Store norske leksikon*. Besøkt 11. juli 2020.
6. ↑  «Erling Utnem 1920-2006». *www.fvn.no*. Besøkt 11. juli 2020.
7. 1 2  Steenstrup, Bjørn. «577 (Hvem er Hvem? / 1973)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 11. juli 2020.
8. ↑  «Stig Utnem». *Store norske leksikon*. 22. juni 2020. Besøkt 11. juli 2020.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Kaare Støylen** | **Biskop i Agder**(1973–1983) | Etterfølger:**Halvor Bergan** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Der Lindenbaum

**Fredericksburg** er en by i den amerikanske delstaten Texas med et areal på 17,2 km² og en folkemengde på 11 305 innbyggere (2009)[]. Fredericksburg er administrativt sete i Gillespie County.

Historie
--------

Fredericksburg ble grunnlagt i 1846 av John O. Meusebach, som hadde vært prøyssisk byråkrat, og baron Otfried Hans von Meusebach, som navngav stedet etter en prøyssisk prins. Mange av de første innvånerna var tyske innvandrere, og de kalte byen på tysk *Friedrichsburg*, hvorfra kommer det hamle tilnavnet *Fritztown*. Da den amerikanske borgerkrig brøt ut i 1861 var de fleste av byens borgere imot at Texas skulle bryte med USA.[] Mange av dem hadde flyktet fre etterdønningene av revolusjonsåret 1848 og hadde liberale politiske oppfatninger.[]

Kommunikasjoner
---------------

Flyplassen Gillespie County Airport om lag 5 km sørvest for Fredericksburg ble tatt i bruk i 1947.

Referanser
----------

1. ↑  T82 Gillespie County Airport Fredericksburg, Texas, USA. AirNav.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fredericksburg, Texas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Handbook of Texas Online


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Johan Willoch Erichsen** (født 15. februar 1842 i Kristiansand, død 22. august 1916 i Gol) var en norsk teolog og biskop i Den norske kirke. Han var biskop i Bjørgvin bispedømme fra 1899 til 1916.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Johan Willoch Erichsen var født og oppvokst i Kristiansand. Hans far, Hans Erichsen, var teolog og tjenestegjorde som klokker ved domkirken. Faren døde i 1860, året etter at Johan W. Erichsen hadde blitt uteksaminert fra katedralskolen. Erichsen fulgte i farens fotspor og studerte teologi ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo, og kom slik til å tilhøre den generasjonen prester som hadde Gisle Johnson som lærer. Erichsen tok teologisk embetseksamen i desember 1864. 

Han arbeidet noen år som lærer før han begynte sin prestegjerning, han var ansatt ved Nissens skole i Kristiania og senere ved sin tante, Katinka Willochs, pikeskole i samme by.

### Prest

I 1868 ble han personellkapellan i Eidsvoll, først hos prosten *Nils Vogt* og fra 1870 hos Eilert Sundt. Samarbeidet mellom Sundt og Erichsen skal ikke ha vært av de beste, og ved årsskiftet 1873/74 forlot han Eidsvold for å bli personellkapellan hos Kristian Vilhelm Koren, som var sokneprest i Bragernes og prost i Drammen. Han ble imidlertid ikke lenge i Drammen heller, i mai 1875 ble han oppnevnt til residerende kapellan i Skien etter Fredrik Petersen som var blitt ny professor i systematisk teologi. Han ble i Skien i 15 år, til han i 1890 ble oppnevnt til sokneprest i Gjerpen. 

Blant tidligere sokneprester i Gjerpen var det flere biskoper, som Knud Gislesen, Johannes Nilssøn Skaar og Andreas Grimelund. Erichsen skulle få følge dem også i den tjenesten. Den tidligere minister Jakob Sverdrup var blitt utnevnt til biskop i Bergen etter Fredrik Waldemar Hvoslef, men grunnet sykdom hadde han ikke tiltrådt tjenesten. 

### Biskop

Sverdrup døde i 1899, og den 30. september samme år ble Erichsen utnevnt til ny biskop i Bergen. 

Han fikk avskjed som biskop den 1. mai 1916 på grunn av sviktende helse, og døde 22. august samme år.

Familie
-------

Erichsen ble i 1869 gift med Kristiane Sofie Rogstad Boeck, født 17. november 1833. Kristiane døde i 1873, og i 1877 giftet han seg på nytt, med hennes yngre søster Helga Marie Margrete Boeck, født 1847. I sitt første ekteskap fikk han to døtre, i sitt andre fem døtre og en sønn.

Eksterne lenker
---------------

* Jon L. Quisling. *Gjerpen, en bygdebok*. 1917 Erichsens biografi i kapitler om bygdens prester. Fulltekst fra slekt.org.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Fredrik Waldemar Hvoslef** | **Luthersk biskop i Bergen**(1899–1916) | Etterfølger:**Peter Hognestad** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Dorothea Elisabeth Christiansdatter** (født 1. september 1629 på Kronborg slott, død 18. mars 1687 i Köln) var datter av Christian IVs «hustru til venstre hånd» Kirsten Munk.

I første omgang påtok kongen seg farskapet til Dorothea, selv om hun var født lenge etter at hans samliv med Kirsten Munk var avsluttet. Men etter hvert som han innså at det ikke fantes noe håp om forsoning med Kirsten Munk, frasa han seg farskapet og sendte den «kasserte frøken», som han kalte henne, til sin mormor på herregården Boller. Dorothea ble etter adelens skikk på den tid, oppdratt hos sin mormor Ellen Marsvin. Men syv år gammel ble «paradisfuglen» - som kongen også kalte beviset for Kirstens svik og utroskap - videresendt for oppfostring i Hamburg.

I 1646 trådte hun inn i augustinerklosteret St. Reinolds i Köln. Hun ble i klosteret til sin død i 1687. Hennes klosternavn var Isabella av Jesus-Maria.

Dorotheas biologiske far var «rhingreven» Otto Ludvig av Salm som Kirsten Munk hadde hatt en åpenlys affære med.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Dorothea Elisabeth, Dansk Biografisk Leksikon-ID Dorothea\_Elisabeth[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Kirsten Munk»

Litteratur
----------

* Steffen Heiberg (2006). *Christian 4. - en europæisk statsmand* **(dansk)**. København: Gyldendal. s. 317, 321 og 441. ISBN 87-02-04328-9.

Eksterne lenker
---------------

* Dorothea Elisabeth – Dansk biografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** WikiTree
 |
Utsikt utover Port Chalmers og Otago Harbour til Otago-halvøya
Port Chalmers fra nordøst, med cruiseskipet Dawn Princess og et containerskip som ligger til havn.
**Port Chalmers** er en by på New Zealand.

Selv om det har vært en forstad siden den lokale omorganiseringen i 1980 er den fremdeles ansett, av de fleste menneskene i Dunedun, som en egen by med omtrent 3 000 innbyggere. Port Chalmers ligger ti kilometer inne i Otago Harbour, omtrent femten kilometer nordøst for sentrum av Dunedin.

Beliggenhet
-----------

Mye av Port Chalmers ligger på en liten kupert halvøy i den nordlige enden av det som er et stort tørrlagt område som nå er området for Dunedins containerhavn. Nær den sørøstlige kysten av denne halvøya ligger øyene Quarantine Island/Kamau Taurua og Goat Island/Rakiriri, som ligger ovenfor havnen, mellom Port Chalmers og Otago-halvøya. Før den lokale omorganiseringen i 1980-årene bestod Port Chalmers av det sentrale området Roseneath, Sawyers Bay, Aramoana og en rekke andre forsteder. De omkringliggende landsbyene Long Beach, Purakanui og flere andre mindre nærliggende landsbyer og gårder var også en del av Port Chalmers.[]

Selv om havnen på den andre siden av Port Chalmers regelmessig blir utvunnet er det meste av aktiviteten sentrert på Port Chalmers snarer enn på det sentrale Dunedin. Deler av grunnene til dette er bredden på Victoriakanalen, den ene delen av Otago Harbour som er farbar for store skip, som gjør det langt enklere å foreta sidefortøyninger ved Port Chalmers, nærmere åpent hav. Eventuelle store skip som går inn i den øvre havnen og Dunedins egne verft må styres ut ved hjelp av slepebåter.[]

Næringsveier
------------

### Containerhavn

Det meste av Port Chalmers økonomiske aktiviteter er sentrert rundt containerterminalen.

### Fiske

Fiske var tidligere en viktig næringsvei for befolkningen, men utgjør nå bare en liten del av økonomien.

### Kunst

Skapende kunst er viktig for byens økonomi; Port Chalmers og de omkringliggende bydelene Careys Bay, Roseneath og Sawyer Bay har et blomstrende kunstnerliv, og byen regnes som et fristed for folk med alternative livsstiler.[]

Kjente personer
---------------

En av byens kjente innbyggere er māori-kunstneren Ralph Hotere.

Historie
--------

### Scotts Antarktis-ekspedisjon

Forstaden ble sist besøkt av Robert Falcon Scott før han satte kursen mot Antarktis. Et stort monument i stein står nå over byen, til minne om Scotts siste ekspedisjon.

### Skipet «Port Chalmers»

Port Chalmers var også navnet på et skip som seilte mellom England, Australia og New Zealand på begynnelsen av det 20. århundre. Skipet ble torpedert i midten av oktober 1940 og sank. Deler av mannskapet overlevde etter fjorten dager på sjøen i en livbåt.[]

Panoramabilde
-------------

* Panoramabilde over havnenPanoramabilde over havnen

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Port Chalmers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Port Chalmers community webside
* Regional Maritime Museum, Port Chalmers

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kongelunden** er en skog på Amager ved København. Den ligger i den sydlige del av øya for enden av Kongelundsvej som del av Dragør kommune og Tårnby kommune. Kongelunden utvides og beplantes stadig.

Historie
--------

Opprinnelig var det skoger på Amager, men pga. trefelling til brensel og nytte ble det mindre av dem. Under svenskekrigene i 1658–60 ble Amager plyndret og resten av skogene ble brent. For å forbedre tilgangen på ved begynte man derfor på 1800-tallet å plante ny skog i Amagers sydvestlige hjørne.

Presidenten for Det Kongelige danske Landhusholdsningsselskab, Jonas Collin, regnes som opphavsmann til Kongelunden da han i 1818 fikk overtalt Store Maglebys beboere til å anlegge skog på felles strandengsarealer. Kong Frederik VI støttet prosjektet med 16 000 riksdaler, og heretter fikk skogen navnet Kongelunden.

Fasaneri
--------

I 1830 var det plantet 800 000 trær, mest ek, som kunne tåle de fuktige jordene hvor grunnvannet står høyt. I 1845 kjøpte kong Christian VIII skogen for 20 000 riksdaler. Han var særlig interessert i de ville fasaner som Eggert Christopher Frederik Løvenskiold lot oppdrette her. Fasanen var på det tidspunkt en sjelden og eksotisk fugl, og Løvenskiold hadde lyktes med å oppdrette Europas første ville fasaneri. Her kunne kongen gå på jakt med kongelige gjester, hvilket skiftende konger fortsatte med frem til 1919, hvor den siste kongejakt ble avholdt, og hvor fasanen ikke lenger var en sjeldenhet. Året etter åpnet skogen for publikum.

Utfluktsmål
-----------

Kongelunden var et yndet utfluktsmål for københavnerne, og i 1848 oppførte Det Kongelige Teater vaudevilleen *En Søndag på Amager* med hitsangen *I Kongelunden skal brylluppet stå*. Den var en hyllest til Kongelundskroen, som lå mitt i skogen og på en søndag kunne tiltrekke flere hundre gjester. Kongelunden er stadig et populært utfluktsmål, og i dag finnes det en *Kongelundskro* ved *Sydvestpynten*.

Referanser
----------

1. ↑  «kongelunden». *naturstyrelsen.dk* **(dansk)**. Besøkt 8. august 2020.
2. 1 2  «Historie». *naturstyrelsen.dk* **(dansk)**. Besøkt 8. august 2020.
3. ↑  «Kongelunden | lex.dk». *Trap Danmark* **(dansk)**. Besøkt 8. august 2020.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «605 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 8. august 2020.
5. ↑  «Kongelunden – DRAGØRHISTORIE» **(dansk)**. Besøkt 8. august 2020.
6. ↑  «Kongelunden Amager». *www.visit-dragoer.dk* **(dansk)**. Besøkt 8. august 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Likoma** er den største av to bebodde øyer i Malawisjøen (også kjent som Nyasasjøen), i Øst-Afrika, hvor den mindre øya er naboøya Chizumulu. Både Likoma og Chizumulu tilhører Malawi, og tilsammen utgjør de distriktet Likoma. Selv om begge øyene ligger kun noen få kilometer fra Mosambik, og er helt omkranset av Mozambiks territorialfarvann, tilhører de begge Malawi. De er begge enklaver tilhørende Malawi.

Geografi
--------

Øya har en total flate på 18 km², og ligger i den nordøstre delen av Malawisjøen, 7 km nordvest for Cobue i Mosambik). Den nærmeste byen langs Malawikysten er Chintheche.

Historie
--------

I 1880 etablerte misjonærer fra Universities' Mission to Central Africa, på oppfordring fra David Livingstone, sitt hovedkvarter på øya Likoma. Øya var hovedsete for den anglikanske kirke i Malawi fram til etter den den andre verdenskrig. Den store korsformede St. Peters katedralen bygget av lokal granitt ble oppført i 1905.

På grunn av hovedkvarteret som ble bygget av Livingstone, ble øya knyttet til Malawi i stedet for til Mosambik da de nasjonale landegrensene i Øst-Afrika ble etablert etter den andre verdenskrig.

Miljø
-----

Til tross for en høy befolkningstetthet, er det naturlige miljøet på øya Likoma stort sett uberørt. Kysten er variert, med steinete bakker, sandbukter og sumper. Det indre av øya er stort sett dekket av gressletter, med et stort antall av baobabtrær (arten *Adansonia digitata*) og mangotrær. Faunaen er for det meste bestående av små krypdyr, amfibier, fugler og en rekke virvelløse dyr, inkludert skorpionedderkopper. Langs kysten ses tidvis krokodiller. Farvannet rundt Likoma, er som vanlig i Malawisjøen, tilholdssted for en rekke ciklider; noen arter, slik som for eksempel  *Labidochromis caeruleus likomae*, er endemiske til området ved Likoma.

Galleri
-------

* Baobab trær i det indre av LikomaBaobab trær i det indre av Likoma
* Likoma og MalawisjøenLikoma og Malawisjøen
* Båt fotografert fra LikomaBåt fotografert fra Likoma
* Ciklide fanget av en Likoma fiskerCiklide fanget av en Likoma fisker
* St. Peters katedralenSt. Peters katedralen

Referanser
----------

1. ↑  Philip Briggs (2010) Malawi s. 251

Eksterne lenker
---------------

* (en) Likoma Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Volkswagen Futura.
**Volkswagen Futura** er en konseptbil fra 1989.

Bilen hadde en motor på 1715 cm³ og en effekt på 60 kW (82 hk). Motoren hadde direkte innsprøytning med firetrinns automatrisk girkasse, og var utrustet med «fordampningskjølere» (evaporativ kjøling), en innovativ form av kjøling som ikke krevde, hverken vannpumpe eller vifte. For å minske motorlyden i kupén hadde Futura aktiv lydisolering med motlyd.

Bilen hadde også automatisk parkeringshjelp med infrarøda-sensorer foran og bak som gjorde det mulig å parkere uten førerhjelp. Takket være individuell firehjulsstyring kunne den manøvreres lett ved parkering i trange luker.

Utseendemessig hadde bilen en kompakt men strømlinjeformet design som likner den vanlige på 2000-talet, foruten med måkevingede dører. Med Futura kunne man vise den tidens tekniske muligheter, både på komfort og på sikkerhetsiden.
**Fredrik (Fritz) Frantz Michael Wilhelm Rustad** (født 19. juli 1852 i Christiania, død 9. oktober 1930) var en norsk embetsmann og hoffsjef fra 1905 til 1925.

Rustad var utdannet cand.jur. i 1873 og ble ansatt i Indredepartementet i 1874 før han 1875 til 1878 var fullmektig ved et sorenskriverkontor. Fra 1878 var han fullmektig i nevnte Indredepartement, fra 1886 til 1889 endog byråsjef. Han hadde fra 1873 vært kammerjunker ved Det kongelige hoff, fra 1878 kammerherre som hans far var. Alt dette samtidig med jobbingen i Indredepartementet, der han sluttet i 1899 for å bli hoffmarskalk under hoffsjef Theodor Christian Brun Frølich (1834–1904). Etter tre år ble han førstehoffmarskalk, og han var også sekretær og seremonimester ved diverse ridderordninger. Da Frølich døde i 1904 overtok Rustad som hoffsjef for Oscar II. Etter valget av Haakon VII som konge i 1905, ble han hoffsjef for ham også. Han mottok storkors av St. Olavs Orden. Ellers hadde han mange utenlandske ordener.

Han var sønn av kammerherre Carl Emil Rustad og Henriette Benedicte Løvenskiold. I 1880 ble han gift med Marie Magdalene Schou (1859–1943), datter av Halvor Schou. Deres datter Elisabeth Rustad (1883–1966) ble gift med senere hoffsjef Peter Fredrik Broch i 1905, og deres datter Benedicte Rustad (1886–1976) ble gift med skipsreder Thomas Fearnley i 1911. Elisabeth og Peter Fredrik Brochs sønn var ambassadør Henrik Andreas Broch, gift med Fanny Paus.

Fritz sitter fremst til venstre med ene kneet under den andre foten på Sarabråten i Østmarka utenfor Oslo, sammen med mange andre kjendiser, sommeren 1874 da han var blitt kammerjunker. Til høyre for ham er eksempelvis han kammerherre Jens Gran (1827–1900), redaktør Christian Friele (1821–1899), skribenten Henrik Ibsen (1828–1906) og hans sønn, den senere teaterdirektør Sigurd Ibsen (1859–1930). Foto: Thorvald Christensen (1833–1913).

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, oppført som Frits Rustad, www.digitalarkivet.no, besøkt 21. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1900, www.digitalarkivet.no, oppført som Fredrik Frantz Michael Wilhelm Rustad[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, side(r) 9, type referanse dødsannonse, utgitt 11. oktober 1930[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 21. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Rustad, Fredrik i Hvem er Hvem, 1912.
6. 1 2  Bull, J. P. (1954). «Rustad, Fredrik (Fritz) Frantz Michael Wilhelm». I Jansen, Einar; Svendsen, Paulus. *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. 12 (1st utg.). Oslo: Aschehoug. s. 26–27. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
7. ↑  Steenstrup, Bjørn, red. (1973). «Broch, Peter Fredrik». *Hvem er hvem?* **(norsk)**. Oslo: Aschehoug. s. 82.
8. ↑  Thowsen, Atle. «Thomas Fearnley». I Helle, Knut. *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Oslo: Kunnskapsforlaget.
9. ↑  Hvem er hvem

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
Den engelske professoren K. G. Murphy sammen med afrikanske pygméer ca. 1920.
Grupper av pygméfolk - fargene angir språkfamilier.

**Pygméer** ( i entall **pygmé** eller **pygme**) er en eldre betegnelse på folkeslag der mennene i gjennomsnitt er lavere enn 150 cm. Slike folkegrupper finnes tradisjonelt blant annet i Sentral-Afrika og Sørøst-Asia.

Betegnelsen *pygmé* blir ofte betraktet som nedsettende, ikke minst av pygméene selv, som heller vil betegnes etter hvilken stamme de tilhører. Ordet *pygmé* brukes også om dyre- og fuglearter der individene er mindre enn de i liknende arter. Ordet kan også brukes som spøkefullt økenavn for en liten eller kortvokst mann.

Gresk mytologi
--------------

Ordet *pygmé* kommer fra navnet på et kortvokst folkeslag, *pygmaioi*, i gresk mytologi. Og selve ordet pygme - πυγμή – er i utgangspunkt et lengdemål, avstanden fra vristen i håndleddet og til albuen. 

Pygméer var for antikkens grekerne et dvergfolk som omtales av Homer, og som bodde i det fjerne sør ved stranden av Okeanos (oceanet). De pleide å bli angrepet om høsten av tranene som da trakk sørover. Andre legender menta at deres hjemland var ved Nilens munninger, eller til India eller til det høye nord i nærheten av Tule.

Ifølge Paracelsus er pygméer det samme som gnomer eller fjellfolket.

Afrikanske pygmeer
------------------

Pygmeer i streng forstand finnes som en serie stammer i Kongo-regionen. De livnærer seg hovedsakelig som jegere og samlere i jungelområdene. Tradisjonelt har de blitt regnet som beslektet med kapoidene, som de deler en del anatomiske trekk med. Språklig skiller de afrikanske pygméene seg ikke fra nabofolkene, og snakker bantuspråk eller et annet språk i nigerkongo-gruppen, avhengig av hvor de lever.

Pygmeisme
---------

Moderne genetikk har fastslått at pygmeisme styres av et enkelt gen. Ved giftemål mellom en pygme og en fra de omkringliggende folkene, vil barna enten bli pygme eller tilhøre det andre folket, aldri en mellomting. Det har blitt foreslått at pygméenes lave høyde er en tilpasning til livet i tette skoger, der en storvokst person vil ha vanskelig med å ta seg fram. Tilsvarende småvokste grupper kjennes fra andre arter i de samme områdene, som okapi og elefanter.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Salmonsens konversationsleksikon/ Pygmæer
3. ↑  Pygméer i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1915)

Eksterne lenker
---------------

* (en) African Pygmies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Afrikanske pygmeer Kultur, musikk og ritualer med bilder og lyder
* Baka-pygméer fra Kamerun i Afrika

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LIBRIS **·** NKC
 |
Forsiden av *Ny illustreret Tidende* 3. juli 1887, med et portrett av Carl Warmuth.
***Ny illustreret Tidende*** var et norsk ukeblad som utkom 1874–1890.

Bladet ble grunnlagt i 1874 av forlegger Hans Jacob Jensen for å ta opp konkurransen med det danske *Illustreret Tidende*, 1859-1924, og som hadde det mål å bli et ukeblad for hele Skandinavia. Også i Sverige kom et liknende blad, *Ny Illustrerad Tidning*, 1865–1900, som også hadde som ambisjon å dekke Unionen Sverige-Norge.

Det norske ukebladet hadde ikke samme ekspansive planer som de tilsvarende danske og svenske, men la innholdsmessig større vekt på det norske både i tekst og bilder.

*Ny illustreret Tidende* ble redigert av Kristian Winterhjelm inntil utgangen av 1879, da det både skiftet eiere og redaksjon. Sommeren 1880 overtok bibliotekar og litterat Jens Braage Halvorsen redaktøransvaret, noe som ble svært godt mottatt: «Hr. Halvorsen er her den eneste der har arbeidet i den af Poul Botten Hansen begyndte Retning.» Nettopp sammenstillingen med Paul Botten-Hansen og hans *Illustreret Nyhedsblad* var åpenbar. Han var også bibliotekar, arkivar og litterat, og hadde æren for utgivelsen av det mest varierte, folkeopplysende organ i norsk ukepresse, hvor både de dikterne leverte bidrag og våre fremste forskere populariserte sin viten.

Til tross for høy billedmessig og litterær kvalitet ble ukebladet nedlagt i 1890.

Referanser
----------

1. ↑  J: Ny illustreret Tidende. *Aftenposten* Nr. 87A. Onsdag den 13de April 1881, s. 1.

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utg. bind XII, s. 234. København: J. H. Schultz, 1922.
***Frolendingen*** er en avis som blir utgitt i Froland kommune, og Frolendingen AS ble stiftet mandag 3. oktober 2005 på Liens konditori i Osedalen i Froland. Den første utgaven kom ut onsdag 26. oktober samme år.

Avisa kom med egen nettavis 1. januar 2017, hvor hoveddelen av innholdet var forbeholdt abonnenter. Den 15. august 2018 ble en helt redesignet nettavis lansert, hvor alt innhold er forbeholdt abonnenter.

Frolendingen er en uavhengig lokalavis for innbyggerne i Froland kommune. Avisen eies av cirka 100 bedrifter og privatpersoner, som hver eier fra én til hundre aksjer.

Avisen er medlem av Landslaget for lokalaviser (LLA), og følger Vær Varsom-plakaten til PFU. Lokalavisen kommer ut hver onsdag og tar sikte på å dekke behovet for lokal stoff og nyheter hos Frolands innbyggere.

Redaktører
----------

Siden oppstarten har Frolendingen hatt fem redaktører. Cornelius Munkvik var redaktør fra oppstarten og til 2007, da Ottar Johansen overtok.

Johansen gikk av med pensjon 31. desember 2010, hvorpå Olav Svaland overtok 1. januar 2011. Olav Svaland ble oppsagt av det daværende styret i Frolendingen i august 2011, etter at styret i avisen hadde stanset avisa grunnet en kontroversiell illustrasjon og artikkel om gruppen Folk for frihet. Svaland, som forlot avisen høsten 2011, har uttalt at han mener at kneblingen er et klart brudd på ytringsfriheten.

Fungerende redaktør fra august 2011 og til april 2015 var Elin Drivdal, som i mai 2015 overlot redaktørstolen til Baard Larsen. Han kom fra redaktørjobben i Åmliavisa, og hadde før den tid jobbet i over 10 år i Grimstad Adressetidende og ett år i Fædrelandsvennen.

Larsen fikk i januar 2021 ett års permisjon for å gå tilbake til Grimstad Adressetidende i en prosjektstilling. Fungerende redaktør/daglig leder er Raymond Andre Martinsen.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Norsk Opplagskontroll og Landslaget for lokalaviser.

* 2006: 1 599
* 2007: 1 565
* 2008: 1 538
* 2009: 1 601
* 2010: 1 609
* 2011: 1 561
* 2012: 1 577
* 2013: 1 417
* 2014: 1 405
* 2015: 1 308
* 2016: 1 335
* 2017: 1 341

Referanser
----------

1. ↑  Helge Øgrim (31. august 2011). «– Påkalte tårer og fortvilelse». Journalisten.no. Besøkt 12. desember 2017.
2. ↑  Lars Erik Larsen, Erik Wiig Andersen og Benedicte Goa Ludvigsen (31. august 2011). «– – Skulle ikke komme i konflikt med eiere eller kommunen». NRK. Besøkt 12. desember 2017.
3. ↑  Agderposten – Avisstyret skal gjøre «korrekte grep»
4. ↑  «Åmliavisas redaktør overtar Frolendingen - Åmliavisa». *Åmliavisa*. Arkivert fra originalen 8. desember 2015. Besøkt 4. desember 2015.
5. ↑  Larsen, Baard (23. desember 2020). «Blir en av Norges yngste redaktører». *Frolendingen* **(norsk)**. Besøkt 7. januar 2021.
6. ↑  Årets tall publiseres på 
LLAs nyhetssider, eldre tall er tilgjengelige på nett: 2004-2005 Arkivert 16. mars 2007 hos Wayback Machine. 2006-2007 Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine. 2008[*død lenke*], 2009[*død lenke*], 2010[*død lenke*] (Besøkt 27. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* Frolendingen

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |