recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Tommy og elefanten*** (engelsk: *The Adventures of Tommy*) er en barnebok fra 1929 av den engelske forfatteren H.G. Wells. I Norge er boken særlig kjent gjennom Thorbjørn Egners gjenfortelling, som først ble sendt i radioprogrammet Barnetimen for de minste og deretter ble utgitt i bokform med Egners illustrasjoner i 1958. Egners versjon er oversatt til svensk, finsk og ungarsk. 

Wells' fortelling handler om hvordan gutten Tommy fikk en elefant som gave fra en rik mann, som takk for at Tommy reddet mannen fra å drukne. Egner forsetter Wells' historie med å fortelle om Tommys og elefantens opplevelser sammen. «Wells' eneste barnebok var nærmest en skisse. […] I Egners hender vokste fortellingen til en hel liten roman, han brukte engelskmannens historie som første kapittel i sin egen hørespillserie - og siden bok» «Mye av stemningen i boka får en til å føle seg som i Kardemomme by, spesielt kommer dette av tegningene.»

Referanser
----------

1. ↑  *Tomi és az elefánt*. Móra. 1975. ISBN 963-11-0352-8.
2. ↑  Anders Heger. *Egner, en dannelseshistorie*. Cappelen Damm, 2012. ISBN 978-82-02-39997-9. Side 375
3. ↑  Tordis Ørjasæter. «Nytte meg her og nytte meg der». I: *En bok om Thorbjørn Egner*, 1972

| * v
* d
* r
Thorbjørn Egner 1912-1990 |
| --- |
| Bøker | Karius og Baktus (1949) **·** Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen (1953) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1955) **·** Tommy og elefanten (1958) **·** Thorbjørn Egners lesebøker, 16 bind (1950–72) **·** Musikantene kommer til byen (1978) |
| Film | Karius og Baktus (1955) **·** Klatremus i knipe (1955) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1988) **·** Dyrene i Hakkebakkeskogen (2016) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (2022) |
| Mer | Sanger: Kaptein Sorte Bill (1949) **·** Ola Dekksgutt fra Flekkefjord  (1953) **·** Bamsens fødselsdag (1977) **·**  Annet: Kardemomme by **·** Hakkebakkeskogen **·** Kardemommeloven **·** |
***Tommys inferno*** er en norsk filmkomedie fra 2005. Filmen er skrevet og regissert av Ove Raymond Gyldenås.
Tommys inferno ble sett av over 100 000 publikummere og betegnes dermed som en suksess. Filmen vant ungdomsjuryens hovedpris under filmfestivalen i Zlín i 2006 og ble nominert til Amandaprisen 2006 i klassen beste barne- og ungdomsfilm. Dessuten ble den i 2007 kåret av Dagbladets lesere til den beste norske filmen lagd mellom 1982 og 2007.

Handling
--------

Filmens hovedperson er Tommy. Han og kjæresten, Maria, har vært sammen lenge nok til at hun synes det er på tide med noe mer enn bare klining. Tommy derimot, som er sønn av en prest han aldri har møtt og har ekstrajobb som altergutt, har en idé om at sex er noe som høres ekteskapet til og vil «vente litt». Tommys kamerat Ahmed er født inn i en familie av strengt praktiserende muslimer, men har selv et avslappet og heller liberalt forhold til islam. Ahmed ønsker i motsetning til Tommy sterkt å benytte seg av friheten som voksen, og skriver historier for et pornoblad inspirert av Tommy og Marias forhold. Etter hvert får Maria nok av Tommys unnvikenhet, og dumper ham til fordel for en annen. Tommy forsøker desperat å få henne tilbake, men da blir tilværelsen bare enda mørkere for ham.

Skuespillere
------------

* Eirik Evjen som Tommy
* Anine Eckhoff som Maria
* Mehran Iqbal som Ahmed
* Linn Skåber som Tommys mor
* Olivia Gebre-Yohannes som Isobel
* Anh Vu som Mai
* Yassmine Johansen som Rubina
* Carl Christian F. Grimstad som Daniel
* Anne Lene Heiberg som Vivian
* Sebastian Brynestad som Mikki
* Bibi Razia som Ahmeds mor
* Iftikar Raja som Ahmeds far
* Salman Aslam som Ahmeds lillebror

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet: Tommy traff folkejuryen

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tommys inferno* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Tommys inferno* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Tommys inferno* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Tommys inferno* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Tommys inferno* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Tommys inferno* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***Fanget*** (orig: *Trapped*) er en dokumentarserie som gik på National Geographic Channel i 2007. Den handler om bemerkelsesverdige hendelser der mennesker blir satt på prøvelser som flyulykker, bilulykker, båthavarier, snøskred, jordskjelv, og om hvordan de overlever dette helt til redningen ankommer, eller i andre tilfeller hvordan de redder seg selv.

Episoder
--------

I live i Andesfjellene
Handler om en tragisk flyulykke, der et fly med 45 mennesker, deriblant et rugby-lag, Stella Maris Colleges *Old Christians rugby union team* fra Montevideo i Uruguay krasjlander på en isbre i Andesfjellene underveis til en kamp i Santiago i Chile.

Tolv omkommer under havariet, og ytterligere 17 mens de venter på hjelp. De gjenværende 13 blir berget mer enn to måneder etter havariet.

Osaka-toget sporer av
Et lokaltog på vei til Osaka sporer av i en kurve. Det holder høyere fart enn tillatt for strekningen. De to første vogner havner inn i en boligblokk. 107 omkommer; 555 blir skadet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fanget* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Fanget* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Sammensetningen av underhuset etter valget høsten 2005.
Sammensetningen av underhuset etter valget høsten 2009.
**Valget i Japan 2009** ble holdt 30. august 2009 for alle de 480 plassene til representantenes hus, som velger landets statsminister. Ved valget ble det på forhånd ventet at Japans liberaldemokratiske parti kunne miste sitt flertall også i underhuset, og vike plassen som regjeringsparti til Det demokratiske parti. Ved opptellingen fikk liberaldemokratene bare 119 representanter, mens Det demokratiske parti fikk 308 av de totalt 480 setene i nasjonalforsamlingens underhus.

Statsministeren siden høsten 2008, liberaldemokratenes Taro Aso, vek dermed plassen for Yukio Hatoyama fra Det demokratiske parti. Den 16. september 2009 ble Hatoyama valgt til statsminister, som leder for en koalisjonsregjering av Det demokratiske parti, Det sosialdemokratiske parti og Folkets nye parti.

Referanser
----------

1. ↑  New York Times - «Japan Prepares for a Change as Voting Begins», 29. august 2009.
2. ↑  BBC - «Japan's Hatoyama sweeps to power», 31. august 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Japanese general election, 2009 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Jean Lescoffier** (født 1875, død 1947) var en fransk litteraturforsker som spesialiserte seg på norsk litteratur.

Liv
---

Lescoffier var født i en landsby i Vogesene. Han var fra ungdommen av begeistret for Bjørnstjerne Bjørnsons diktning. Som ung mann foretok han en reiste til Norge for å besøke Bjørnson på Aulestad. Han tok senere doktorgraden ved Sorbonne-universitetet med en avhandling om Bjørnsons overgang fra nasjonalromantikk og grundtvigianisme til realisme på 1860- og 1870-tallet. Han var venn av Bjørnsons datter Dagny Bjørnson Sautreau og hennes ektemann Georges Sautreau, som bodde i Paris.

Lescoffier utga *Bjørnson et la France* («Bjørnson og Frankrike», 1936). En norsk litteraturhistorie på fransk, *Histoire de la littérature norvégienne* (1952) ble utgitt etter hans død av Harald Beyer. Foruten Bjørnson skrev han også studier over Henrik Ibsen og Hans E. Kinck.

Utmerkelser
-----------

Lescoffier ble æresdoktor ved Universitetet i Oslo i 1938 og var æresmedlem i *Cercle Norvégien de Paris* (Den norske klubben i Paris).

Referanser
----------

1. 1 2   registration card[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Léonore database, www2.culture.gouv.fr[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jean Lescoffier i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Valget i Bremen 2015** fant sted 10. mai 2015 og var det 19. valget til delstatsparlamentet Bremens borgerskap. Bremens borgerskap består av 68 representanter fra valgkretsen Bremen by og 15 representanter fra valgkretsen Bremerhaven.

Valgsystem
----------

«Stemmeseddelen» i Bremen i 2015 var et A4 hefte på 18 sider
Velgerne har til hvert av valgene fem stemmer til fordeling på parti- og personlistene. Velgeren kan bruke samtlige fem stemmer på den samme personkandidat. Et parti må oppnå fem prosent for å bli representert i parlamentet.

Utgangsposisjon
---------------

Ved valget i 2011 ble SPD det største partiet med 35 mandater, Grüne ble nest størst med 21 mandater, deretter CDU med 20, Die Linke med fem og Bürger in Wut med to mandater.

Parallelle kommunale valg og bydelsvalg
---------------------------------------

Samtidig med delstatsvalget velges også representanter til Bremen bys parlament (Stadtbürgerschaft der Stadt Bremen). Valget til byparlamentet er identisk med valget til delstatsparlamentet. Da valget til byparlamentet er et kommunalvalg teller imidlertid også stemmene til ikke-tyske borgere med, forutsatt at disse oppfyller EUs vilkår for å stemme ved slike valg. 

Videre avholdes samtidig med delstatsvalget også kommunalvalget til byparlamentet (Stadverordnetenversammlung) i Bremerhaven.

I Byen Bremen foretas også direktevalg av en bydelsforsamling (*Beirat*) for hver av de 22 bydelene. Tilsammen velges 328 medlemmer av bydelsforsamlingene.

Valgresultat
------------

Valget til delstatsparlamentet førte til en redusert gruppe for SPD og de Grønne. FDP kom på nytt inn i et delstatsparlament etter å ha mistet sin representasjon i Forbundsdagen ved valget i 2013 og ved valgene til delstatsparlamentene i 2014 i Sachsen, Thüringen og Brandenburg. Alternativ for Tyskland kom inn i Bremens borgerskap for første gang.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Landeszentral für politische Bildung. «Landtagswahlen - Bürgerschaftswahl Bremen 2015». Bundesarbeitsgemeinschaft Politische Bildung Online. Besøkt 10. mai 2015.
2. ↑  Wahlrecht.de besøkt 11. mai 2015

Portal: Tyskland
Gravene ved Krankmårtenhögen etter at torven er avdekket og gravene er restaurert.  Foto: Riksantikvarieämbetet 
**Fangstmarksgraver** er en type graver fra jernalder og vikingetid som finnes i områder som sannsynligvis har vært benyttet til jakt, fangst og fiske. Gravene påtreffes først og fremst i grensetraktene mellom Sverige og Norge, i områder høyt til fjells, lang inne i skogen eller ved sjøer og vann. Altså på steder der de neppe kan settes i forbindelse til gårdsbebyggelse.

Tolkning av funnene
-------------------

I Sverge har en funnet graver ved innsjøer- og i skog, mens de i Norge først og fremst ligger til fjells. En tror at de utgjør det samme eller lignende fenomenet, derfor er ordet «fangstmarksgraver» en fellesbetegnelse. Det er betydelige forskjeller mellom gravene, men ofte finner en fangstredskaper som pilspisser i dem. Gravene har likheter med norrøne graver, men at visse gjenstander ikke finnes i gravene og andre forhold gjør at de ikke fremstår som typiske norrøne.

Disse fangstmarksgravene har vært undersøkt og diskutert helt siden 1931 og opp gjennom 1900-tallet. Siden gravene skiller seg fra jordbruksbefolkningens graver på flere måter, antok arkeologene tidlig at de var spor etter en befolkning som hold til i skog og fjell året rundt. Med andre ord at de var spesialiserte fangstfolk. En har hele tiden sett etter tegn på om gravene er av norrøn type eller samisk, men funn peker i forskjellig retning. Svenske arkeologer begynte tidlig å tolke dem som samiske, og norske arkeologer har etterhvert også gått inn for denne tolkningen. De blandede uttrykkene tyder på *kreolisering*, altså kulturell blanding. De etniske relasjonene i Midt-Skandinavia i jernalder og tidlig middelalderen ga andre kulturelle uttrykk enn det en som er tilfelle lengre nord. Historikere tenker seg at om samene her var omgitt av en tallmessig mye større norrøn befolkning, kan de ha funnet det passende å adoptere norrøne kulturtrekk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Stylegar, Frans-Arne: (no) Fangstmarksgraver i Store norske leksikon (2020)
2. 1 2 3 4  Hansen, Lars Ivar og Olsen, Bjørnar (2004). *Samenes historie fram til 1750*. Cappelen Damm Akademisk. s. 103–109. ISBN 978-82-02-19672-1.
**Willie Park sr.** (født 30. juni 1833 i Wallyford nær Musselburgh i Skottland, død 25. juli 1903) var en av pionerene innen den profesjonelle golfsporten.

I likhet med flere av de andre tidlige profesjonelle golfspillerne begynte Park som caddie. Senere ledet han et foretak som produserte golfutstyr. På banen tjente han sine penger i en serie «oppvisningsmatcher» mot rivaler som for eksempel Tom Morris sr. Willie Dunn og Allan Robertson, som var den mest populære formen for publikumsgolf på den tiden. Park er imidlertid mest kjent for å ha vunnet The Open Championship fire ganger, inklusive det første mesterskapet i 1860 da startfeltet bare bestod av åtte spillere. Hans øvrige seire kom i 1863, 1866 og 1875. Park var en av de spillerne som hadde flest antall seire i denne turneringen frem til 1910 da James Braid vant for femte gang.

Også Parks bror, Mungo Park, og hans sønn Willie Park jr. vant The Open Championship.

Meritter
--------

### *Major*-seire

* 1875: The Open Championship
* 1866: The Open Championship
* 1863: The Open Championship
* 1860: The Open Championship

Eksterne lenker
---------------

* World Golf Hall of Fame hos worldgolfhalloffame.org

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Gazetteer for Scotland
 |
**Fanitulltevlinga** er en konkurranse i folkemusikk som arrangeres hvert år under folkemusikkveka på Ål. Konkurransen er kun for felespillere og alle stiller i samme klasse, uavhengig om de spiller hardingfele eller vanlig fele. Konkurransen dømmes av tre dommere, men det gis ingen poengsum. Hver utøver spiller to slåtter, i bedømmelsen er også formidlingen viktig i tillegg til spillet. Tre av utøverne går videre til en finale der de spiller en ny slått. Olav Thon sponser hvert år 30 000 kroner i premiepenger. Vinneren mottar 15 000 kroner, nummer to får 10 000 kroner og nummer tre 5000 kroner. Vinneren får også napp i Olav Thons pokal og betegnelsen årets fanitull. Fanitulltevlinga er for mange spelemenn den gjeveste konkurransen å vinne etter landskappleiken.

Vinnere
-------

* 1999: Per Anders Buen Garnås
* 2000: Per Anders Buen Garnås
* 2001: Per Anders Buen Garnås
* 2002: Øyvind Brabant
* 2003: Jan Beitohaugen Granli
* 2004: Jan Beitohaugen Granli
* 2005: Per Anders Buen Garnås
* 2006: Einar Olav Larsen
* 2007: Aslak O. Brimi
* 2008: Olav Luksengård Mjelva
* 2009: Daniel Sanden-Warg
* 2010: Jan Beitohaugen Granli
* 2011: Gjermund Larsen
* 2012: Per Anders Buen Garnås
* 2013: Jan Beitohaugen Granli
* 2014: Ottar Kåsa
* 2015: Ottar Kåsa
* 2016: Astrid Sulheim
* 2017: Alexander Røynstrand
* 2018: Ottar Kåsa
* 2019: Jan Beitohaugen Granli
* 2020: Avlyst pga COVID-19
* 2021: Avlyst pga COVID-19
* 2022: Sivert Holmen
* 2023: Rasmus Kjorstad

Referanser
----------

1. ↑  «Ottar heilt til topps - fekk gjev pokal av milliardæren og solid pengepremie». *Varden* **(norsk)**. Besøkt 30. mai 2018. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Folkemusikkvekas nettsider
Artikkelen omhandler både distriktet og byen Tuaran

An-Nur-moskéen i byen Tuaran.  Foto: Uwe Aranas (2012) 
**Tuaran** er et distrikt i Patai Barat-divisjonen i den malaysiske delstaten Sabah. Distriktet ligger nord for Kota Kinabalu, og strekker seg fra kysten av Sørkinahavet og østover til Crockerfjellene. Langs kysten ligger et sammenhengende tettstedsområde som er en del av Kota Kinabalus byregion.

Tuaran har et areal på 1 166 kvadratkilometer og litt over hundre tusen innbyggere, hvorav om lag halve befolkningen er medlemmer av folkegruppen dusun og en tredjedel er av bajaus-opprinnelse. Administrasjonssenteret er byen Tuaran. Sørvest i distriktet ligger Kota Kinabalu industripark, et statlig prosjekt som skal fremme økonomisk vekst for Sabah.

Distriktet ble opprettet den 1. januar 1962.

Byen
----

Byen Tuaran har 3 253 innbyggere, og ligger om lag 34 kilometer nord for Kota Kinabalu.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Folketellingen for Sabah (2010) Arkivert 14. november 2013 hos Wayback Machine..
2. ↑  KKIP.com.my, About KKIP Arkivert 19. april 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 18. april 2014. (en)
3. ↑  Sabah LawNet: Tuaran District Council Instrument 1961 Arkivert 19. april 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 28. oktober 2013. (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Interaktiv Säkerhet** er et svensk aksjeselskap med hovedkontor i Varberg. Selskapet modererer internettdebatter ved å sensurere uønskede ytringer. De har ansvaret for nettdebattene hos alle de største svenske mediene.
I Norge har de ansvaret for nettdebattene hos VG, TV 2, Dagbladet og Aftenposten, det utføres av norske ansatte ved det svenske kontoret. De ansatte erverver sin formelle kompetanse gjennom et todagerskurs i lovverk og medieetikk.

Sveriges Television og avisene *Ångermanland allehanda* og *Örnsköldsviks allehanda* har reagert på at Interaktiv säkerhet har moderert bort leserkommentarer med kritikk som kunne være ubehagelig for foretakene.

Referanser
----------

1. 1 2  medievarlden.se: VG ny kunde hos IS
2. ↑  Aftenpostens moderator Mina: Aftenposten bekrefter at de bruker IS
3. ↑  Sanna Trygg. «Is Comment Free? Ethical, editorial and political problems of moderating online news Arkivert 31. januar 2012 hos Wayback Machine.», POLIS, january 2012. Läst den 13 februari 2012.
4. ↑  Yasmine El Rafie och Christina Kennedy. «Få redaktioner har policys för att skydda reportrar från näthat Arkivert 18. februar 2013 hos Wayback Machine.», *Publicistklubben*s webbplats, 7 februari 2013. Läst den 18 februari 2013.
| Artikkelen inngår i serien om
**Folkemordet i RwandaHodeskaller fra drepte under folkemordet i Rwanda** |
| --- |
|  |
| **Bakgrunn** |
| Rwandas historie
Hutuer og tutsier
Kongedømmet Rwanda
Borgerkrigen i Rwanda
Drapet på Juvénal Habyarimana og Cyprien Ntaryamira |
| **Hendelser** |
| Kronologi
Massakren i Gikondo
Massakren i Nyarubuye |
| **Ansvarlige** |
| **Tiltalte personer i Det internasjonale tribunalet for Rwanda**

---

**Genocidaires**
Akazu
Impuzamugambi-militsen
Interahamwe-militsen

---

**Massemedier**
*Kangura*
RTLM Radio |
| **Respons** |
| **Motstand**
Front patriotique rwandais

---

**Internasjonalt**
Det internasjonale samfunnets rolle
FN-oppdrag
Opération Turquoise |

**Interahamwe** (kinyarwanda for «de som står/jobber/slåss/angriper sammen») er en militsgruppe som sto bak en stor del av drapene under folkemordet i Rwanda. Interahamwe ble drevet av en ekstrem hutunasjonalistisk ideologi («Hutu Power»), og fikk støtte fra den daværende hutuleda regjeringa i Rwanda. Under folkemordet på tutsieene oppretta Interahamwe veisperringer der tutsiene prøvde å rømme, og blei stoppa og drept. En av de ledende medlemmene var Protais Zigiranyirazo, vanligvis kalt Monsieur Zed, en rwandisk forretningsmann og politiker. Det internasjonale tribunalet for Rwanda dømte ham til 20 års fengsel i 2008.

Da den tutsidominerte Front patriotique rwandais (FPR) inntok Rwanda flykta mange av Interahamwes medlemmer til Rwandas naboland, først og fremst til Zaire (dagens Den demokratiske republikken Kongo). Interahamwe-medlemmene der fortsatte å angripe over grensa, samt å angripe kongolesiske tutsier. Disse angrepene var en viktig årsak til utbruddet av den første og den andre krigen i Kongo.

Interahamwes leder under folkemordet var Robert Kaguja, som døde i eksil i Kongo i 1994. Hans stedfortreder, Georges Rutaganga, blei i 2003 dømt til livsvarig fengsel for folkemord, forbrytelser mot menneskeheten og mord.

Referanser
----------

1. ↑  «Rwanda: How the genocide happened». *BBC News*. 17. mai 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**2S1 Gvosdika** er en sovjetisk/ukrainsk selvdrevet 122 mm haubitser. 

Chasisset til 2S1 Gvosdika er basert på MT-LB pansret personellkjøretøy og utstyrt med en 2A31 122 mm haubitser, som er en modifisert variant av haubitseren D-30, i et lukket tårn. Utviklingen av 2S1 ble satt i gang på slutten av 60-tallet. Produksjonen begynte i 1971 og de første eksemplarene ble operative i 1973. I 1974 ble 2S1 kjent i Vesten, og den fikk betegnelsen **M1974** av NATO.

Beskrivelse
-----------

Skroget er båtformet og relativt stort for å gi tilstrekkelig oppdrift for å gjøre 2S1 amfibisk. Beltene brukes for framdrift i vann og gir en fart på opptil 4,5 km/t. Førerplassen er plassert foran til høyre og føreren er fysisk isolert fra resten av mannskapet med kontakt kun over det interne kommunikasjonssystemet. Motoren er plassert rett bak og til venstre for føreren. Haubitseren er plassert i et elektrisk drevet tårn bak på skroget. Tårnet, som rommer de restende 3 av mannskapet, har en lav profil og kan dreies 360°. Drivverket er utstyrt med pneumatiske støtdempere som også kan brukes til å senke eller heve kjøretøyet avhengig av terreng og er vanligvis utstyrt med belter med en bredde på 40 cm, men kan ustyres med belter med en bredde på 67 cm for kjøring i snø eller annen løs grunn. 2S1 er utstyrt med et system for beskyttelse mot ABC-våpen og nattsikter for fører og vognkommandør.

Hovedbestykningen er en 122 mm 2A31 haubitser, basert på en standard D-30 felthaubitser, som kan eleveres fra −3° til +70°. Ammunisjon inkluderer eksplosive proskjektiler med en vekt på 21,72 kg, som er vognens standard ammunisjon og har en rekkevidde på opp til 15 300 m, en hulladning til bruk mot stridsvogner, lysgranater, røykgranater, kjemiske ladninger og et rakettdrevet prosjektil med en rekkevidde på opptil 21 900 m.

Bruk og historie
----------------

2S1 Gvosdika var i bruk av Sovjetunionen, og ble eksportert til Algerie, Angola, Bulgaria, Etiopia, Irak, Jugoslavia, Libya, Polen, Syria, Tsjekkoslovakia, Ungarn og Øst-Tyskland. Etter Sovjetunionens oppløsning var 2S1 også i bruk i en rekke av de tidligere sovjetrepublikkene og en del tidligere østblokkland. Russland har fremdeles omkring 2 000 2S1 Gvosdika i bruk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Manuscrit Vaudry de Saizenay** er en samling stykker for teorbe og lutt. 

Manuskriptets to bind inneholder til sammen mer enn 500 sider og er en usedvanlig rik kilde til det franske lutt og teorbe-repertoaret fra slutten av 1600-tallet.

Vaudry de Saizenay
------------------

Manuskriptet ble skrevet ned av Jean-Etienne Vaudry, *seigneur* de Saizenay og bærer derfor hans navn. Vaudry var en amatørmusiker og elev av Robert de Visée og Guillaume Jacquesson og spilte selv uten tvil lutt og teorbe. Siden den kalligrafiske kvaliteten på Vaudrys noteskrift er usedvanlig god og han var svært omhyggelig med å transkribere musikken korrekt, kan dagens musikere uten problemer bruke notene slik han skrev dem ned. Han skriver i et av de to manuskriptene at «*J'ai commencé le 4.e aoust 1699*» («jeg startet opp 4. august 1699»), men på grunn av det store antallet notesider må man anta at han brukte flere år på arbeidet.

Innhold
-------

Lutstykkene er skrevet for 11-kors barokklutt i nyfransk stemming mens teorbestykkene er for 14-kors instrument. De to bindene som manuskriptet består av (ms 279.152 og ms 279.153) oppbevares i *Bibliothèque municipale de Besançon*.

Robert de Visée, Etienne Le Moyne og Nicolas Hotman er representert med både lutt- og teorbestykker, mens det av Charles Hurel bare finnes teorbestykker og bare luttstykker av Guillaume Jacquesson, Charles-François Du But, Pierre Du But, Ennemond Gaultier, Denis Gaultier, Hémond (Aymont), Charles Mouton, Germain Pinel, François du Fault, Antoine Gallot, Jacques Gallot, Jacques Hilaire d'Olivet, Charles Fleury de Bancrocher, Du Pré d'Angleterre, Laurent Du Pré, Guillaume Hardel, Henry, Pierre La Barre, Jan Antonin Losy og Valentin Strobel, Vincent.[1]

En del stykker mangler presis attribusjon, noen av dem ser ut til å være transkripsjoner av Lully- og Couperinstykker gjort av Robert de Visée, dessuten kan en transkripsjon være gjort av Vaudry selv.[2]

Referanser
----------

1. ↑  *[Pièces de luth et de théorbe] Ms. copie de Vaudry de Saizenay , 1699.* Arkivert 19. februar 2018 hos Wayback Machine. Besançon bymuseum
2. ↑  *Robert de Visée: nouvelles découvertes, nouveaux mystères* av Gérard Rebours

Litteratur
----------

* *Manuscrit Vaudry de Saizenay — Tablature de luth et de théorbe de divers auteurs*, 1699. Innledning av Claude Chauvel. Fotografisk nyutgivelse, Minkoff Editions, Genève, 1980. 1 bind, 584 sider. ISBN 2-8266-0685-9
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Kjelkehockey |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | Vancouver 2010 | Kjelkehockey |
|  VM |
| Sølv | Ostrava 2009 | Kjelkehockey |

**Kissinger Deng** (født 31. mai 1979 i Khartoum i Sudan) var tidligere en norsk kjelkehockeymålvakt. Han har spilt for Oslo Kjelkehockeyklubb og Norges herrelandslag i kjelkehockey.

Han er fetter til den britiske NBA-spilleren Luol Deng og tok en bronsemedalje i kjelkehockey for Norge under Paralympiske vinterleker 2010 i Vancouver.

Deng ble født i Khartoum i Sudan, men flyktet som 9-åring med sin familie til Egypt for å unnslippe borgerkrigen i Sudan.

Han fikk paraplegi som 16-åring, etter å ha falt 18 meter ned fra et kirketak han spilte basketball og brukket ryggen. Legene i Egypt mislyktes i forsøket på å operere og moren hans kontaktet en rekke organisasjoner i håp om å få skaffet medisinsk behandling.

Tre år senere oppdaget hun et sykehus i USA som var villig til å gi ham behandling og rette feilene ved hans første operasjon. Dagen før han skulle reise, ble han kontaktet av FN som tilbød Deng sjansen å flytte til Norge.

Deng og hans familie bosatte seg i Brøttum og han tilbrakte fem måneder på Sunnaas sykehus.

28. november 2015 sto Deng og hans samboers leilighet i femte etasje på Bislett i Oslo i full brann, men paret ble reddet ut i siste øybelikk ved hjelp Oslo brann- og redningsetats stigebil.

Meritter
--------

* 2010
	+ Bronse i Paralympics
* 2009
	+ Sølv i VM 2009
	+ Gull i Malmö Open

Referanser
----------

1. ↑   www.paralympic.org, besøkt 4. mars 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kjelkehockey.no – *Norges lag VM 2009* Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
3. 1 2 3  «BoBra! - Beboermagasinet fra Boligbygg 01-2016». Boligbygg Oslo. Besøkt 4. mars 2018.
4. 1 2 3 4 5  «DENG Kissinger». Paralympiske leker. Besøkt 4. mars 2018.
5. ↑  Mengaaen, Anne Sofie (2. desember 2015). «Her tar de farvel». TV 2. Besøkt 4. mars 2018.
6. ↑  Malmö Open 2009 - resultater[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
«**Frøken Agnes og Herman**» er opprinnelig et svensk skillingstrykk, og skrevet av L. Fredrik Ågren (1856–1928). Det ble første gang trykket i 1900, og kom ut i mange skillingstrykk senere.
På skillingstrykket står det skrevet: «Den bekjente sang om Grevedatteren frøken Agnes og hennes hjertens kjær Herman». Alf Prøysen samlet denne visen inn til visespalten sin i «Magasinet for Alle», og den er også tatt med i «De gamle visene med Alf Prøysen».

Kilder
------

* Elin Prøysen, Sangene i våre hjerter Damm 2007

Teksten
-------

**1.**Frøken Agnes ut i dystre drømmer gå, ut i natten kan hun ikke freden få,  

fast et rom så fint og hun i gyllen skrud må dog søvnen vike alt i natten ut.  

  

**2.**Ut på muntre baller og den fine fest, stakkars Agnes hun må stadig være gjest,  

hun i dansen gynger blant så mange fler, og hjertet bløder fast at munnen ler.  

  

**3.**For nylig kom den strenge fader inn til hennes kammer hun ble blek om kinn,  

han talede til frøken Agnes så, at redselsfullt hun monne for ham stå.  

  

**4.**Gode Agnes nylig var din beiler her, Grev Rudolf han deg elsker vet enhver,  

om otte dage kled deg i ditt skrud thi da skal du bli Greve Rudolfs brud.  

  

**5.**Og dermed gikk han ut fra hennes rum, av redsel Agnes stander nesten stum,  

nei før vil jeg i livet slettes ut før jeg vil blive greve Rudolfs brud.  

  

**6.**Thi Herman han er jo min hjertenskjær, fast elsked Herman meget fattig er,  

akk hvorfor ble jeg født i rikdom stand hvi kunne jeg ei fattig bli som han.  

  

**7.**Så lød den stolte grevedatterens røst, men ingen kunne give henne trøst  

titt Herman han i krig er dragen ut at kjempe, Agnes blive vil hans brud.  

  

**8.**Om tvende år han kommer atter hjem igjen men tvende år er hårde tid for dem,  

som elsker høyt i ungdoms vår og bringer hjertet mange dype sår.  

  

**9.**Hin aftenstund skjønn Agnes kval er stor, o kjære hadde du nu levet mor,  

din datter du dog ei forstøte vil kun Herman er det jeg skal høre til.  

  

**10.**Så hen til faderen i hast et brev så kjærlighetsfullt den unge pike skrev,  

forlat, forlat jeg Eder bede vil, jeg kan ei høre Greve Rudolf til.  

  

**11.**Skjønn Agens ganger så til stranden ned og bøyer kne hist på det dystre sted.  

O tag du min kjære herre gud og kastet seg i bølgenes favntak ut.  

  

**12.**Den neste morgen kommer greven stolt og hist på stranden på sin ganger boldt  

og da man Agnes lik har brakt i land er hjertet smeltet hos den harde mann.  

  

**13.**Mens Agens ligger hist på båren blek hun ei i livet dog sin elsker svek,  

og Herman dro i hast til fremmede land og fant sin grav hist ved den nøgne strand.  

  

**14.**Nu sitter Greven hist så taus igjen, forlatt av alle, ingen er hans venn,  

på borgens mure lyder uglers skrik, og stadig minnes han den kjæres lik.
**Norgesmesterskapet i rullestolcurling 2009** ble arrangert 16. – 18. oktober 2009 av Halden CC, men i Snarøyhallen. Det skulle vært arrangert i Halden Curling Center, men denne var stengt grunnet oppussing. 

Kun 2 lag deltok; Halden curlingklubb og Trondheim curlingklubb. Konkurranseformen er *mixed lag*, det vil si at begge kjønn må være representert på banen til enhver tid. Halden stilte imidlertid med et rent herrelag. 

Konkurransen ble arrangert som en del av Norwegian Open i rullestolcurling 2009, ved at det beste norske laget vant NM-gull. Halden Curlingklubb stilte i Norwegian Open som Norge I, og Trondheim Curlingklubb stilte som Norge II. Trondheim Curlingklubb ble best av de norske lagene, og ble dermed norgesmester i rullestolcurling.

Resultater og deltakere
-----------------------

| NM 2009 |
| --- |
| Gull | Trondheim Curlingklubb | Geir Arne Skogstad, Trine Fissum, Lene Tystad og Anne Mette Samdal |
| Sølv | Halden Curlingklubb | Rune Lorentsen, Jostein Stordahl, Runar Bjørnstad, Boe Antonsen og Terje Olsen |

Referanser
----------

1. ↑  Wheel Chair Curling Blog – *Norwegian Open changes format – Day 2 results*, besøkt 31. mars 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Resultater på Curling.no
* Resultater på Halden CC Arkivert 17. april 2011 hos Wayback Machine.
**Lindåsprosjektet** var et tverrfaglig forskningsprosjekt midt på 1970-tallet ved Botanisk institutt ved Universitetet i Bergen. Prosjektleder var Peter Emil Kaland. Prosjektet hadde som hovedformål å undersøke lyngheilandskapet i Nordhordland, først og fremst i kommunene Lindås og Austrheim. Hovedproblemstillingen dreide seg om at lyngheiene var menneskeskapte, og ikke skapt av klimatiske forhold.  
Prosjektets botaniske innslag, temaet vegetasjonshistorie, var basert på pollenanalyse. Lindåsprosjektet var finansiert av Norges almenvitenskapelige forskningsråd. 

UNESCO ga i 2019 Nordhordland status som Norges første biosfæreområde, og nå starter Universitetet i Bergen igjen et tverrfagleg forskingsprosjekt: "Kva har skjedd med landskapet og folket i løpet av dei siste 50 åra? Kva med framtida?"

Referanser
----------

1. ↑   Peter Emil Kaland m.fl.: Lyngheilandskapet som økosystem. Lindåsprosjektet NAVF. Bergen 1973.
2. ↑  Inger Elisabeth Måren og John-Arvid Grytnes: «Kaland slått til ridder» Arkivert 8. mai 2012 hos Wayback Machine. *På høyden*, Nettavis for Universitetet i Bergen, 23. april 2012.
3. ↑
**Werner Schneeberger** var en sveitsisk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Schneeberger vant to olympiske bronsemedaljer i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass på 300 meter rifle 3 stillinger bak USA og Norge. De andre på laget var Ulrich Fahrner, Fritz Kuchen, Gustave Amoudruz og Bernhard Siegenthaler. Han var også med på laget som kom på tredjeplass på 300 og 600 meter armégevær bak USA og Norge. De andre på laget var Eugen Addor, Fritz Kuchen, Joseph Jehle og Weibel.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse i skyting, 300 m rifle 3 stillinger, lag Sveits’ flagg Sveits
* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse i skyting, 300 og 600 meter armégevær, lag Sveits’ flagg Sveits

Eksterne lenker
---------------

* (en) Werner Schneeberger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Werner Schneeberger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Fra gårdsrommet i Bendlerblock. Plattformen og statuen er en del av minnesmerket etter henrettelsene
**Werner Karl von Haeften** (født 9. oktober 1908 i Berlin, død 21. juli 1944 samme sted) var en tysk jurist og offiser under andre verdenskrig som deltok i det mislykkede 20. juli-attentatet mot Hitler. Han ble arrestert senere på dagen og gjennomgikk en summarisk rettssak hvor han ble dømt til døden og skutt allerede om natten.

Han var sønn av en offiser i hæren og senere leder for det tyske riksarkivet (*Reichsarchiv*). Han var en yngre bror av Hans Bernd som var en del av *Kreisau-kretsen* og hengt etter 20. juli-attentatet.

Haeften studerte først juss i Berlin og arbeidet etter studiene i en bank i Hamburg fram til utbruddet av andre verdenskrig, da han gikk inn i Wehrmacht.

Etter en alvorlig skade på Østfronten ble han overført til reservehæren (*Ersatzheer*) som adjutant for Claus von Stauffenberg fra november 1943.

Han reiste sammen med Stauffenberg da denne plasserte bomben på Hitlers møterom 20. juli 1944, og hjalp Stauffenberg med å armere bomben. Sammen reiste de tilbake til Berlin, hvor de ble arrestert i Bendlerblock (hvor de hadde sine kontorer) og skutt samme natt, sammen med Stauffenberg, Friedrich Olbricht og Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Werner Karl von Haeften, Munzinger IBA 00000005701, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (de) Susanne Eckelmann: *Werner von Haeften*. Livsløp på tabellform i LeMO (DHM og HdG)
* (de) Kortbiografi på Gedenkstätte Deutscher Widerstand

Eksterne lenker
---------------

* (en) Werner von Haeften – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Verk av og om Werner von Haeften i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
| Medaljeoversikt |
| --- |
| VM i turn |
| Bronse | VM 1950 i Basel |  Lagkonkurranse |

**Laura Micheli** (født 1931 i Trieste) er en tidligere italiensk turner. 

I 1950 deltok hun i VM i turn. Individuelt fikk ingen medaljer, men Italia fikk bronse i lagkonkurransen. Individuelt kom hun på 7.-plass sammenlagt, og ble Italias beste utøver.

Hun deltok i OL i 1948, men vant ingen OL-medaljer. Kvinner konkurrerte kun som lag i 1948, og Italia fikk 8.-plass i lagkonkurransen. Individuelt fikk hun imidlertid 3. beste poengsum sammenlagt, ett bl.a. delt andreplass i ringer med 9,35 poeng. Zdeňka Honsová fikk beste karakter i ringer, med 9,60. Hun fikk også beste poengsum sammenlagt.

Referanser
----------

1. 1 2   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  1950 World Championships Arkivert 12. oktober 2007 hos Wayback Machine. (listet som Lidia Micheli)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Laura Micheli – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Laura Micheli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Laura Nikoline Kaurin** (født Dahl 17. februar 1878 i Ålesund, død 9. mai 1942 i Oslo) var en norsk forfatter som skrev ungpikeromaner. I 1930-årene knyttet hun seg til Nasjonal Samling.

Laura Kaurin avsluttet skolegangen før middelskoleeksamen. Hun begynte først å utgi bøker som enke, og hennes forfatterskap var kortvarig og produktivt. Hennes fortellinger ble for det meste publisert som føljetonger i tidsskriftet *Hver 8. Dag*, før de utkom i bokform. Den første av dem var *Lully Riebe*, en kjærlighetsfortelling som i første rekke henvendte seg til unge piker.. Den ble først publisert i 1915, og ble i rask rekkefølge etterfulgt av *Drivkraft*, *Femkløveret*, *Hjertets illusjoner* og *Den evige længsel*. Hennes kjærlighetsromaner vant en viss popularitet i samtiden. Romanen *Sylvi*, som utkom i 1923, ble også publisert i tidsskriftet Urd to år senere. Boken ble omtalt som «en fortryllende fin og høist eiendommelig skildring av en moderne ung pike».

Politisk var Laura Kaurin tilknyttet Nasjonal Samling og holdt foredrag i Nasjonal Samlings kvinnelag. Hun var formann for laget på Kolbotn.

Laura Kaurin var datter av lærer Elias Dahl og Lovise Marie Bakke. Hun ble i 1898 gift med skogbrukslærer Jakob Aars Kaurin (1871-1912).

Bibliografi
-----------

* 1916: *Lully Riebe*, With, Kristiania
* 1916: *Drivkraft*, With, Kristiania
* 1916: *Femkløveret*, With, Kristiania
* 1916: *Hjertets illusjoner*, With, Kristiania
* 1917: *Den evige længsel*, With, Kristiania
* 1923: *Sylvi*, Norske forfatteres forlag, Kristiania

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten 1942.05.12*. Norge, Oslo. 1942. s. 7.
2. ↑  *Aftenposten 1916.08.11*. Norge, Oslo. 1916. s. 6.
3. ↑  *Finmarken 1915.10.27*. Norge, Troms og Finnmark, Vardø. 1915. s. 4.
4. ↑  *Indtrøndelagen 1917.12.15*. Norge, Trøndelag, Steinkjer. 1917. s. 2.
5. ↑  *Fædrelandsvennen 1925.01.02*. Norge, Agder, Kristiansand. 1925. s. 5.
6. ↑  *Akershus Amtstidende 1934.11.09*. Norge, Viken, Frogn. 1934. s. 3.
7. ↑  *Nasjonal Samling 1935.02.28*. Norge, Oslo. 1935.
8. ↑  *Norske forstkandidater*. Rambæks trykkeri. 1954. s. 39.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 120. ISBN 8257900109.
* *Illustrert biografisk leksikon over kjendte norske mænd og kvinder*. Withs forl. 1920. s. 460.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Adolf Mathias Steen** (født 21. oktober 1906 i Vanylven, død 1970 i Kristiansand) var en norsk forfatter, forsker og predikant. 

Etter å ha gått ut av framhaldsskole i 1923 gikk Adolf Steen på Nordhordland Folkehøgskule på Frekhaug. Deretter gikk han et år på bibelskolen i Bergen. Deretter begynte han som emissær for Det Vestlandske Indremisjonsforbund i Finnmark. En kort tid var han ansatt på Øytun folkehøgskole, som da lå i Havøysund. Deretter hadde han tjeneste i Vadsø indremisjon. Men fra 1928 var han knyttet til Norges Samemisjon. I 1935 flyttet han tilbake til Sunnmøre og bosatte seg i Ørsta. Men i 1937 flyttet han til Kristiansand og ble kretssekretær for Sørlandet krets av organisasjonen. Der ble han boende til han døde. I 1969 sluttet han i Norges Samemisjon. Da fikk han et engasjement av Kirke- og undervisningsdepartementet for å holde forelesninger på folkehøgskoler.

Som forsker var Adolf Steen opptatt av å samle og ordne kunnskap og personlig erfaring om samenes historie og folkeliv. Han oppsøkte bibliotek og arkiver i Norge, Sverige og andre land og fikk tilgang på samisk kulturstoff. Etter hvert ble hans produksjon svært omfattende. Hans første arbeid var en slektsbok for Kautokeino. Deretter kom hans hovedverk, «Samenes kristning og Finnemisjonen til 1888». Dette ble en bok på nesten 500 sider, utgitt av Egede Instituttet i 1954. I alt ble det 12 bøker og en rekke særtrykk.

Domprost Kristian Nissen sendte hans hovedverk til det akademiske kollegium med forslag om at han burde tildeles doktorgrad for arbeidet. Verket ble funnet verdig til en doktorgrad, men da Adolf Steen ikke hadde akademisk bakgrunn, ville de ikke gi ham doktorgrad med mindre han tok et universitetskurs og fikk en eksamen. Men det brydde han seg ikke om. Biskop Monrad Norderval arbeidet for at han i stedet skulle få en æresdoktorgrad, men det ble avvist med en begrunnelse om at en slik bare kunne gis til utlendinger. Men i 1961 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull.

Bibliografi
-----------

* *Kautokeinoslekter*. Norsk folkemuseum 1952
* *Samenes kristning og Finnemisjonen til 1888*. Egede Instituttet 1954
* *Kautokeinostudier*. Norsk folkemuseum 1956
* *Justis i Finnmark 1567-1601*. Kristiansand 1956
* *Bak Beskades*. Norges finnemisjonsselskap 1956
* *To runebommer*. Kristiansand 1960
* *Et år i Sameland*. Lutherstiftelsen 1961
* *Samenes folkemedisin*. Universitetsforlaget 1961
* *Sagn og mytologi i de samiske stedsnavn i Finnmark*. Kristiansand 1963
* *Masi - en samebygd*. Norsk folkemuseum 1963
* *Et samisk navnesystem*. Kristiansand 1964
* *Stallo - en studie*. Kristiansand 1967

Kilder
------

* *Adolf Steen - ein finnmarksapostel frå Sunnmøre* Arkivert 11. oktober 2019 hos Wayback Machine. Kronikk i Sunnmørsposten av Kjell Furnes 14. mars 2008
**Bivoks** fremstilles av honningbier for bygging av bikaker. Voksen dannes i noen kjertler som finnes på undersiden av bienes bakkropp.

Bivoks har et smeltepunkt på 62-65℃, og mykner ved 32-35℃. Egenvekten er 0,96-0,98.

Det finnes to typer bivoks *cera flava* , gul bivoks og *cera alba* hvit bivoks som er bleket og renset.

Bruk
----

Bivoksen har oppigjennom tiden vært ettertraktet til forskjellige formål. Friske vokskaker med honning i kan faktisk spises hele, og smaker ganske godt. Bivoks ble brukt mye før som festemiddel, og for å impregnere tråd til å sy, lærtøy og sko.

Bivoks brukes til å støpe vokslys, som har bedre kvalitet enn stearinlys. Bivoks brukes også mye i kosmetiske og medisinske salver og kremer.

Bivoks er et godkjent tilsetningsstoff i matvarer, og har E-nummer: **E901**

Eksterne lenker
---------------

* Norges birøkterlag – Bivoks Arkivert 9. januar 2017 hos Wayback Machine.
* Cera Flava. Yellow Wax
* Henriette´s herbal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Bitterflasker fra 20 ml til halvflaske. Den eldste flasketypen kaltes *jomfru* eller *madam*
**Bitter** eller **bitterdram** er navn på en gruppe krydrede brenneviner som preges av at urtene som er tilsatt er lite sukkerholdige, og gjerne bitter i smak. Bitter ble opprinnelig fremstilt som en drikk med medisinske og oppkvikkende egenskaper, også kalt eliksir.

*Absint* ble populær i 1880-årene og forbudt en tid før den igjen selges. Den originale inneholdt for store mengder av giftstoffet *tujon* som finnes i malurt.

*Angostura* er en amerikansk bitter, med uropphav i Angostura som er en by i Bolivar-distriktet i Venezuela. Den brukes mest som dråpevis tilsetning i drinker og cocktails.

*Fernet Branca* baseres på anis og lakrisrot, og blir ofte brukt mot «løs mage».

*Ratzeputz* er et tysk krydderbrennevin/bitterdram smaksatt med ingefær. Riga Balsam er en latvisk bitter, som foruten den tradisjonelle Gammel Dansk, er særlig populær på Ærø i Danmark.

*Vinmonopolets bitter* ble ofte brukt som «dagen derpå»-medisin. Hovedmotivet på etiketten var en hane og produktet ble derfor populært kalt «Kykkeliky».[] Mange bittere selges i miniatyrflasker på 20, 40 eller opptil 100 ml. De brukes ofte etter et bedre måltid i håp om at de skal gi bedre fordøyelse.

Referanser
----------

1. ↑  *bitter*, Den store danske. Besøkt 7. mai 2015
2. ↑  *Ærø - den lille søfartsnation*, kristeligt-dagblad.dk. Besøkt 7. mai 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
KNM «Hinnøy», et norsk minejaktfartøy av «Oksøy»-klassen, i Arendal 2012  Foto: KEN 
Pluto Plus AUV for undervannsøk etter miner. Denne fra KNM «Hinnøy»  Foto: KEN 
Et **minejaktfartøy** er en minerydder, et fartøy for å rydde sjøminer. I motsetning til en minesveiper, bruker den sonar for å lete etter miner. Når de finner en mine uskadeliggjøres den ved sprengning, enten ved hjelp av miniubåt eller dykkere.

Siden minejaktfartøyer ofte opererer nærme miner, er de laget for å ha minst mulig akustisk og magnetisk signatur, to kjennetegn som sjøminer ofte bruker for å detektere skip. Ofte har de lyddemping for maskineriet og bruker stillegående dieselelektrisk framdrift, og skroget er ofte av treverk, glassfiber eller ikke-magnetiske metaller, eller de er behandlet  for å redusere den magnetiske signaturen.

Minejegere stikker sjelden dypt i vannet, siden de ofte må operere i trange og grunne farvann slik som skipsleder og havner. Stillbare thrustere brukes ofte for å gi større manøvrerbarhet. Et antall moderne fartøyer har katamaran-skrog.

I det norske Sjøforsvaret finnes minejaktfartøyer av «Oksøy»-klassen. De er organisert i 1. minerydderskvadron sammen med minesveiperne. Minejaktfartøyene har navn etter øyer og heter KNM «Karmøy» (M341), KNM «Måløy» (M342) og KNM «Hinnøy» (M343). Skvadronenen stiller en styrke med høy beredskapsgrad for NATO Response Force (NRF) og deltar i NATOs stående minerydderstyrke SNMCMG1. For tiden (2009) oppgraderes fartøyene også med mye nytt utstyr.

Referanser
----------

1. ↑  Forsvarsnett: *1. minerydderskvadron*[*død lenke*]
**Werner Rosenbaum** (født 23. juli 1927, død 27. juli 2008) var en tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. 

Rosenbaum vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det tyske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Pakistan. Tyskland tapte semifinalen mot India med 0-1 men beseiret Storbritannia med 3-1 i bronsefinalen. Rosenbaum spilte fem kamper og scoret ett mål i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Australias flagg Melbourne - Bronse Bronse i landhockey Det forente Tyskland Det forente Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   «Werner Rosenbaum ist gestorben»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Werner Rosenbaum – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Werner Rosenbaum – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Laura Horn** (født 1980) er en dansk sosiolog og politisk økonom som er førsteamanuensis ved Institut for Samfundsvidenskab og Erhverv ved Roskilde Universitet. Hun forsker på global politisk økonomi, særlig i konteksten av europeisk integrasjon, herunder reguleringen av corporate governance og bedrifters samfunnsansvar i og utenfor EU. Hun var medlem av sentralstyret i European Sociological Association fra 2015 til 2019. Hun har doktorgrad i politisk økonomi fra University of Newcastle (2003) og var ansatt som stipendiat, postdoktor og universitetslektor ved Vrije Universiteit Amsterdam før hun begynte ved Roskilde Universitet. Horn har per 2021 publisert 35 vitenskapelige artikler/kapitler og tre bøker. Hun har også markert seg i klimadebatten i Danmark.

Bøker
-----

* A Care Crisis in the Nordic Welfare States? Care Work, Gender Equality and Welfare State Sustainability (Policy Press, 2021)
* Regulating Corporate Governance in the EU: Towards a Marketization of Corporate Control (Palgrave Macmillan, 2011)
* Contradictions and Limits of Neoliberal European Governance: From Lisbon to Lisbon (Palgrave Macmillan, 2008)

Referanser
----------

1. ↑  Laura Horn
2. ↑  Forskere blokerer gaden i protest mod dansk klimapolitik

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** NKC
 |