recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***A Modern Salome*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Leonce Perret. Hovedrollen spilles av Hope Hampton. Manus er basert på Oscar Wildes skuespill *Salome* fra 1891.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Når farens død gjør at Virginia Hastins står overfor et liv i fattigdom, avbryter hun forlovelsen med Robert Monti for å heller gifte seg med millionæren James Vandam. Uvant med rikdom arrangerer hun overdådige fester, og flørter med en rekke menn, selv om ektemannens sekretær Harry Torrence fremdeles er immun mot listene hennes.

Ved å bruke sine gamle kjærlighetsbrev forsøker Monti å utpresse Virginia. Når han angriper henne, legger hun skylden på Torrence - som deretter får sparken fra jobben. Som et resultat av disse hendelsene mister Torrence sin kone, barna deres og hjemmet sitt. Senere, etter å ha sett vraket av en mann som hun ødela, begynner Virginia etter hvert å angre.

Skuespillere
------------

* Hope Hampton som Virginia Hastings
* Sidney Mason som Robert Monti
* Percy Standing som James Vandam
* Arthur Donaldson som Walter Greene
* Wyndham Standing som Harry Torrence
* Agnes Ayres som Helen Torrence

Bildegalleri
------------

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  A Modern Salome
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. januar 2023.
3. ↑  Perret, Leonce; Hampton, Hope (1920). «A Modern Salome». Besøkt 21. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Modern Salome* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Modern Salome* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *A Modern Salome* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *A Modern Salome* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Adalstjern naturreservat** ligger på Raet sør i Horten kommune, like ved Høgskolen i Vestfold på Bakkenteigen. Sentralt i området ligger Adalstjern med myrflater rundt. Dette er det eneste myrområdet som er intakt på Raet. For øvrig er området for en stor del bøkeskog.

Det har vært drevet torvskjæring på myrene rundt tjernet, særlig i sør, helt til 1960-tallet. Staten kjøpte myra i 1967 med tanke på fredning. Pollenanalyser av torvlagene viser at bøk etablerte seg her omkring 650 e.kr. Dette er den eldste datering av bøk i Norge, og det antas at treslaget er innført sørfra av mennesker.

På myra vokser foruten molte også to arter soldogg. Videre er det funnet flere rødlistede dyrearter, herunder blodrød høstlibelle.

Referanser
----------

1. ↑  «Fylkesmannen i Vestfold, informasjonsblad» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 2. mars 2014. Besøkt 2. mars 2014.
2. ↑  (no) Adalstjern naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Adalstjern naturreservat Fylkesmannen i Vestfold og Telemark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Arne Martin Klausen** (født 19. desember 1927 i Porsgrunn, død 15. juni 2018 i Fredrikstad) var professor i sosialantropologi ved Universitetet i Oslo.

Klausen var en av Norges ledende sosialantropologer. Han var mag.art. fra Universitetet i Oslo (1957) og ble konservator ved Etnografisk museum i Oslo i 1960. I 1968 ble han dr. philos. på en avhandling om det norske fiskeriprosjektet i Kerala i India. I 1974 ble han den første professor i sosialantropologi ved Universitetet i Oslo hvor han var professor ved Institutt for sosialantropologi til 1995. 

Klausen var den første systematiske bistandskritiker i Norge og gjennomførte pionerarbeider om norsk væremåte og massemedier. Han var sterkt opptatt av formidling av kunnskap på en relevant og forståelig måte og skrev en rekke bøker og avhandlinger. Sammen med Johan Galtung var han med på opprettelsen av Fredsforskningsinstituttet i Oslo (PRIO) i 1959.

I 1999 ga han ut selvbiografien *Et liv i kulturkollisjon*.

Klausen var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskap og Det Norske Videnskaps-Akademi.

Referanser
----------

1. ↑   Drammens Tidende, side(r) 41, utgitt 19. desember 1998[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Minneord: Arne Martin Klausen». *Demokraten*. 19. juni 2018. s. 27.
3. ↑   Arne Martin Klausen - nekrolog i Aftenposten 27. juni 2018
4. ↑  Arne Martin Klausen er død. En inspirator og kulturpersonlighet har forlatt oss - Hvaler Kulturvernforening 19. juni 2018

Kilder
------

* Arne Martin Klausen - Store norske leksikon
* Arne Martin Klausen - Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**A Man's A Man for A' That** er en av Skottlands uoffisielle nasjonalsanger. Robert Burns forfattet opprinnelig diktet som sangen baserer seg på under tittelen *Is There For Honest Poverty*. *A Man's A Man for A' That* ble sunget ved åpningen av det skotske parlamentet i 1999 – og blir enkelte ganger assosiert med skotsk nasjonalisme og kampen for løsrivelse fra Storbritannia. Sangen har også blitt oversatt til tysk med tittelen *Trotz Alledem Und Alledem*.

Sangtekst
---------

```
Is there for honest Poverty
That hings his head, an' a' that;
The coward slave-we pass him by,
We dare be poor for a' that!
For a' that, an' a' that.
Our toils obscure an' a' that,
The rank is but the guinea's stamp,
The Man's the gowd for a' that.

What though on hamely fare we dine, 
Wear hoddin grey, an' a that; 
Gie fools their silks, and knaves their wine; 
A Man's a Man for a' that: 
For a' that, and a' that, 
Their tinsel show, an' a' that; 
The honest man, tho' e'er sae poor, 
Is king o' men for a' that.

Ye see yon birkie, ca'd a lord, 
Wha struts, an' stares, an' a' that; 
Tho' hundreds worship at his word, 
He's but a coof for a' that: 
For a' that, an' a' that, 
His ribband, star, an' a' that: 
The man o' independent mind 
He looks an' laughs at a' that.

A prince can mak a belted knight, 
A marquis, duke, an' a' that; 
But an honest man's abon his might, 
Gude faith, he maunna fa' that! 
For a' that, an' a' that, 
Their dignities an' a' that; 
The pith o' sense, an' pride o' worth, 
Are higher rank than a' that.

Then let us pray that come it may, 
(As come it will for a' that,) 
That Sense and Worth, o'er a' the earth, 
Shall bear the gree, an' a' that. 
For a' that, an' a' that, 
It's coming yet for a' that, 
That Man to Man, the world o'er, 
Shall brothers be for a' that.

```

Eksterne lenker
---------------

Privat tolkning av sangen offentliggjort på www.youtube.com

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Europa |
| --- |
| Selvstendige stater | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Nord-Makedonia
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Sverige
* Storbritannia
* Sveits
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |
| Selsvstyrte områder, biland | 
* Catalonia
* Færøyene
* Grønland
	+ Nuna asiilasooq
	+ Nunarput utoqqarsuanngoravit
* Man
* Åland

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Må ikke forveksles med russisk-ortodokst kors.
Russisk kors
**Russisk kors** er en variant av det kristne kors med to tverrarmer, hvor den øvre er horisontal og lengre og den nedre kortere og skråstilt.

Ved kirkerådet i Moskva i 1654 sikret Moskvas patriark Nikon en avgjørelse som erstattet det ortodokse korset med tre tverrarmer (☦) med det russiske ortodokse korset. Sammen med flere andre avgjørelser førte dette til Det store russiske skismaet, en splittelse i den russiske kirken. I den russisk-ortodokse kirken blir hellingen på det russisk-ortodokse korsets nedre tverrstang sett som en skålvekt, hvor endene symboliserer de to tyvene som ble korsfestet ved siden av Jesus Kristus. Den ene enden er hevet som tegn på *den angrende tyv*, mens andre enden var senket for tyven som begikk blasfemi overfor Jesus.

Galleri
-------

* Våpenskjoldet i guvernementet Orenburg (Russisk imperium, 1856)Våpenskjoldet i guvernementet Orenburg (Russisk imperium, 1856)
* Våpenskjoldet i guvernementet Tiflis (Russisk imperium, 1878)Våpenskjoldet i guvernementet Tiflis (Russisk imperium, 1878)
* Våpenskjoldet i guvernementet Erivan (1878)Våpenskjoldet i guvernementet Erivan (1878)
* Ved inngangen til klosteret i Novomoskovsk (Russland, 2014)Ved inngangen til klosteret i Novomoskovsk (Russland, 2014)
* I St. Petersburg (2010)I St. Petersburg (2010)

Referanser
----------

1. ↑  «Православные кресты: как разобраться в значениях». АНО «Православие и Мир». 26. september 2011. Besøkt 6. januar 2023.
Emblem
Russisk føderal tjeneste  for overvåking av konsumentrettigheter og folks velvære - eller **Føderale Tjeneste for Overvåking på Forbrukernes Rettigheter, Beskyttelse og Menneskelig Velferd** (russisk: Федеральная служба по надзору в сфере защиты прав потребителей и благополучия человека) eller **Rospotrebnadzor** (russisk: Роспотребнадзор) er den føderale tjenesten som er ansvarlig for tilsyn av forbruker rettigheter, beskyttelse og menneskelig trivsel i Russland. Tjenesten er underlagt og del av strukturen i Departementet for Helsestell men rapporterer også direkte til den russiske regjeringen.

Rospotrebnadzor og russiske menneskerettighetsgrupper kom i 2013 med sterk kritikk av politiet etter razziaer mot frivillige organisasjoner i landet.

I forbindelse med Koronaviruspandemien i 2019–2020 hevdet Russland at de har flere bekreftet corona-smittede enn Spania, Storbritannia og Italia – men likevel bare en brøkdel så mange døde. Tallene ble dratt i tvil av russisk opposisjon, men Rospotrebnadzor bekreftet at statistikken var riktig.

Referanser
----------

1. ↑  Постановление Правительства РФ от 6 апреля 2004 г. № 154 «Вопросы Федеральной службы по надзору в сфере защиты прав потребителей и благополучия человека», Опубликовано в Федеральном выпуске газеты «*Российская газета*» № 3451 от 09.04.2004 г.
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| Curling |
| Curling Curling-VM |
| Gull | 2009 Sør-Koreas flagg Gangneung |  |
| Sølv | 2008 Canadas flagg Vernon |  |
| Bronse | 2011 Danmarks flagg Esbjerg |  |
| De olympiske ringer Olympiske vinterleker |
| Bronse | *2010 Canadas flagg Vancouver* |  |

**Wang Bingyu** (født 7. oktober 1984 i Harbin i Heilongjiang) er en kinesisk curlingspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.

Wang Bingyu vant en olympisk bronsemedalje i curling for damer under 2010 i Vancouver. Hun var skip på det kinesiske laget som kom på tredjeplass bak Sverige og Canada. De andre spillerne på laget var Liu Yin, Yue Qingshuang og Zhou Yan.

Kina vant seks kamper og tapte tre i den innledende runden og var dermed kvalifisert for semifinalespill. Semifinalen tapte de til Sverige med 4 - 9. Kina vant bronsefinalen med 12 - 6 over Sveits.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Bingyu – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Wang Bingyu – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Wang Bingyu – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wang Bingyu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wang Bingyu – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Wang Bingyu – World Curling Federation Rediger på Wikidata
Göttinger Sieben: (1) Wilhelm Grimm (2) Jacob Grimm (3) Wilhelm Eduard Albrecht (4) Friedrich Christoph Dahlmann (5) Georg Gottfried Gervinus (6) Wilhelm Eduard Weber (7) Heinrich Georg August Ewald
**Göttinger Sieben** (tysk: «De syv fra Göttingen») var en gruppe professorer som i 1837 protesterte mot opphevelsen av forfatningen i Kongeriket Hannover, noe som medføre at de ble fratatt sine stillinger. Flere ble også landsforvist.

Revolusjonen i 1830 fikk også innflytelse på kongeriket Hannover, som var i personalunion med Storbritannia. Liberale borgerlige krefter i universitetsbyen gjorde i 1831 væpnet opprør for å fjerne det føydale styringssystemet. Opprøret ble slått ned, men det ble likevel opprettet en ny stenderforsamling der de liberale kreftene fikk dominere. I 1833 vedtok stenderforsamlingen en ny og liberal grunnlov.

Etter Wilhelm IVs død kom den konservative Ernst August I av Hannover (1771-1851) til makten. Han oppløste landdagen og innledet på vegne av monarkiet en blokade av den nye forfatningen. Friedric Christoph Dahlmann som var medforfatter av grunnloven nektet å følge blokade og fikk følge av Albrecht, Ewald, Gevinus, Weber og brødrene Grimm. Samtlige av de sju ble deretter avskjediget.

Deltakere
---------

Navnene på disse syv professorene ved Georg-August-Universität var:

* Wilhelm Eduard Albrecht, Statsrett
* Friedrich Christoph Dahlmann, Historiker
* Heinrich Ewald, Orientalist
* Jacob Grimm, Germanistikk
* Wilhelm Grimm, Germanistikk
* Georg Gottfried Gervinus, Litteraturhistorie
* Wilhelm Eduard Weber, Fysikk

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dorlis Blume (10. oktober 2014). «Die Göttinger Sieben 1837». Deutsches Historisches Museum, Berlin. Besøkt 27. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Tyskland
***Aladdins vidunderlige lampe*** (originaltittel: *Aladin et la lampe merveilleuse*) er en fransk animert eventyrfilm fra 1970, regissert av Jean Image. Filmen er basert historien om Aladdin fra den kjente arabiske eventyrboka *Tusen og en natt*.

Filmen ble vist på NRK den 1. januar 1976. I 1979 sendte NRK den som serie, med repriser i 1984 og 1986.

Handling
--------

En trollmann reiser til Aladdins landsby, nær grensen til Kina, hvor han verver Aladdins hjelp ved å late som han er hans gamle onkel - og tilby å overlate rikdommene sine til Aladdin. På et tidspunkt forteller trollmannen historien om sine tidligere reiser til Kina, India og Persia, og vi ser en montasje av disse eventyrene. Men det trollmannen egentlig ønsker er å få tak i en magisk lampe. Han oppdaget at lampen bare kunne bli oppdaget av en asiatisk landsby, og at bare den uskyldige hånden til en ung person kunne få tak i lampen.

Men Aladin endte opp med å beholde den magiske lampen for seg selv. Takket være lampen skaffet den listige Aladdin all mulig rikdom han ønsket seg. Han bestemmer seg også for å fri til Badroulboudour, sultanens vakre datter, som Aladdin lenge hadde vært hemmelig forelsket i. Men den ondskapsfulle trollmannen, rasende på Aladin, sverger å ta hevn.

Skuespillere
------------

* Gaston Guez som Aladin.
* Henri Virlojeux som den afrikanske trollmannen.
* Claire Guibert som en vakker prinsesse.
* René Hiéronimus som Hou-hou.
* Lucie Dolène som prinsesse Badroulboudour.
* Fred Pasquali som ånden i lampen.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten aften TV-bilag (19.12.1975)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aladdins vidunderlige lampe* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Aladdins vidunderlige lampe* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Aladdins vidunderlige lampe* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Aladdins vidunderlige lampe* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Aladdins vidunderlige lampe* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Aladdins vidunderlige lampe* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Aladdins vidunderlige lampe* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Italia Italia |
| Paralangrenn |
|  VM |
| Sølv | 2022 Norges flagg Lillehammer |  10 km |

**Giuseppe Romele** (født 12. februar 1992) er en italiensk funksjonshemmet langrennsløper. Han konkurrerer i klassen for sittende utøvere og har klassifiseringen LW11.

Bakgrunn
--------

Romele er født med bilateral femoral hypoplasi, altså underutvikling av begge lårbeina. Han drev tidligere med svømming, men byttet til langrenn etter at ikke ble tatt ut til Paralympiske sommerleker 2016 Han har også drevet med rullestolmaraton, og har deltatt i Berlin maraton to ganger.

Idrettskarriere
---------------

Han deltok i Verdenscupen i paralangrenn 2018/19, der han endte på ellevteplass i klassen for sittende utøvere. Han kom på 12.-plass i Verdenscupen i paralangrenn 2019/20, og han kom på andreplass i Verdenscupen i paralangrenn 2020/21.

Han deltar i Para-VM i snøsport 2022, og fikk der sølv på åpningsdistansen, som var 10 km. Ivan Golubkov vant denne distansen.

Referanser
----------

1. 1 2  IPC - *Athlete Profile - Giuseppe Romele*, besøkt 14. januar 2022.
2. ↑  IPC - *Giuseppe Romele*, besøkt 14. januar 2022.
3. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points Winter Season 2018/19 World Cup Overall Rankings*, besøkt 14. januar 2022.
4. ↑  IPC - *World Para Nordic Skiing WC Points Winter Season 2020/21 World Cup Overall Rankings*, besøkt 14. januar 2022.
5. ↑  IPC - *Event Overview - Men Middle C,Sitting*, besøkt 14. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giuseppe Romele – Paralympic.org Rediger på Wikidata
**Telde** er en by og en kommune ved østkysten av Gran Canaria i Kanariøyene i Spania. Med 102 164 innbyggere (2016) er det Gran Canarias nest største kommune etter hovedstaden Las Palmas. Den har et areal på 102,42 km². 

Telde sentrum ligger rundt 4 kilometer fra kysten, og 16 km sør for øyas hovedstad Las Palmas. Gran Canaria internasjonale lufthavn ligger delvis i Telde, ved Gando, sør i kommunen.

Historie
--------

Kirken San Juan Bautista
Før den spanske invasjonen var Telde det østlige sentrum for de innfødte på øya, og den kjente innfødte Doramas antas å ha bodd her. Tidlige beretninger antyder at det var om lag 14 000 husstander i Telde da den ble erobret. Telde er stedet hvor den berømte figuren Idolo de Tara ble oppdaget, den befinner seg i dag i Museo Canario i Las Palmas

Telde er den eldste byen og den første hovedstaden på Gran Canaria, den ble opprettet ved pavelig dekret i 1351. Den historiske gamlebyen i Telde er spesielt populær blant turister.

Tidligere var Telde en jordbruksbygd, de viktigste produktene var sukkerrør, vindruer, bananer og tomater. I dag har området rundt Telde blitt ganske sterkt industrialisert og har blitt det industrielle sentret på øya.

Utdanning
---------

*Lycée Français René-Verneau*, den franske internasjonale skolen på Gran Canaria ligger i Telde.

Referanser
----------

1. ↑  iknow-canaryislands.co.uk Arkivert 24. oktober 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  "Nous contacter Arkivert 20. august 2016 hos Wayback Machine."/"Contacto Arkivert 18. mars 2017 hos Wayback Machine.."

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Giuseppe Maria Sensi** (født 27. mai 1907 i Cosenza i Italia, død 26. juli 2001 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han var tilknyttet det pavelige diplomati og Den romerske kurie. Han var postert i Romania 1934–1938, Sveits 1938–1946, Tsjekkoslovakia 1947–1949 og arbeidet så i Vatikanet tog deretter som Pavestolens permanente observatør ved UNESCO 1953–1956.

I 1955 ble han utnevnt til titulærbiskop, og ble nuntius i Costa Rica 1956–1957, apostolisk delegat i Jerusalem og Palestina 1957–1962, nuntius i Irland 1962–1967, og i 
Portugal 1967–1976.

Han deltok under Annet Vatikankonsil 1962–1965.

Han ble kreert til kardinaldiakon av pave Paul VI i 1976, med *Santi Biaggio e Carlo ai Catinari* som titteldiakonia; senere ble han kardinalprest med *Santa Maria Regina Apostolorum* som tittelkirke.

Han deltok i konklavet august 1978 som valgte Johannes Paul I, og i konklavet oktober 1978 som valgte Johannes Paul II.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Council for the National Interest** (CNI) er en amerikansk organisasjon som motarbeider israelsk innflytelse over amerikansk politikk. Den mener denne innflytelsen fører til at Israel settes foran amerikanske interesser og at dette koster amerikanske liv. Organisasjonen er svært kritisk til den såkalte nykonservatismen, og til USAs politikk i Midtøsten og særlig krigen i Irak. Den motarbeider islamofobi og engasjerer seg for palestinernes rettigheter. Organisasjonen ble grunnlagt i 1989 av flere tidligere amerikanske politikere og embedsmenn, bla. de tidligere republikanske kongressrepresentantene Paul Findley og Pete McCloskey, den tidligere amerikanske ambassadøren til Qatar Andrew Killgore og den tidligere sjefen for US Information Agency Richard Curtiss. Pr. 2006 ledes organisasjonen av Eugene H. Bird, en tidligere amerikansk diplomat som tjenestegjorde i Midtøsten.

Eksterne lenker
---------------

* CNI: The Council for the National Interest
* CNIF: The Council for the National Interest Foundation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sandfolket** (også kjent som **Tusken Raiders**, etter at de har angrepet Fort Tusken) er et fiktivt, vilt nomadisk folk i Star Wars-universet som bor på planeten Tatooine. De har vært med i Star Wars Episode 2 og i Episode IV og en liten opptreden i Star Wars Episode I: Den skjulte trussel. I The Mandalorian sesong 2, episode 1 er Sandfolket mye mer prominent enn noen gang i Star Wars-universet.

I Episode II, har en stamme kidnappet moren til hovedpersonen Anakin Skywalker, som dør av skadene hun ble påført. Pågrunn av dette utrydder Anakin hele stammen. Dette var hans første handling som førte ham mot Den mørke siden.

I Episode IV møter hovedpersonen Luke Skywalker sandfolket mens han drar for å finne R2-D2 som har rømt. Mens han er borte, dreper Imperiets Stormtroopers de Jawane som solgte R2-D2 og C-3PO til Luke og familien, og de prøvde å legge skylden på sandfolket, men Luke og Obi-Wan Kenobi så igjennom det.

De har en også en kort opptreden i Star Wars Episode I: Den skjulte trussel, hvor de skyter på podracerne, som gjør mindre skade. Dette kan komme av at sandfolket ikke er veldig treffsikre, og foretrekker nærkamp.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tusken Raiders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tusken Raider page on Starwars.com
* (en) *Tusken Raider* på Wookieepedia: en *Star Wars*-wiki
2003-årgangen av Tignanello
**Tignanello** er en rødvin fra Toscana i Italia. Den har blitt produsert siden 1971, og det eneste stedet den produseres er på et 47 hektar stort område på gården Santa Cristina i Chianti.

Begrepet «supertoskanere»
-------------------------

Gården Santa Christina eies av Antinori. Tignanello var en av de første rødvinene som ble produsert her uten hvite druer, og med druesortene cabernet sauvignon og cabernet franc. Etter lovverket var denne kombinasjonen av druesorter ikke tillatt, og Tignanello innførte en ny kategori toskansk vin som fikk tilnavnet «supertoskanere». Disse vinene ble ikke definert som chiantiviner, men etter den laveste kvalitetskategorien Vino da Tavola (VDT) (bordvin). Begrepet «supertoskaner» ble først brukt om enhver vin fra Toscana som falt utenfor de tradisjonelle vinlovene, og senere som et hedersuttrykk[] som beskrev de dyreste og kraftigste vinene en produsent kunne tilby. Den første supertoskanske vinen var Sassicaia som ble produsert av Mario Incisa della Rocchetta, men endringene i lovverk og holdninger i forhold til nye druekombinasjoner kom først med Tignanello.[]

Selv om Chianti DOCG-regelverket er endret, og viner som Tignanello er tillatt, så har Antinori-familien valgt å selge den som IGT-vin (Indicazione geografica tipica), den nest laveste av de fire kvalitetskategoriene som tillates av italienske myndigheter.[]

Druesammensetning
-----------------

Siden 1982-årgangen har druesammensetningen i Tignanello vært 80 prosent sangiovese, 15 prosent cabernet sauvignon og 5 prosent cabernet franc.

Årganger uten Tignanello-viner
------------------------------

Tignanello ble ikke produsert i 1972, 1973, 1974, 1976, 1984 og 1992.

Referanser
----------

1. ↑  Vinens verden

Litteratur
----------

* Hugh Johnson, Jancis Robertson (2001). *Vinens verden*. Schibsted.
***Stop Thief!*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av George Fitzmaurice.

Handling
--------

Mr. Carr er en kleptoman og hans to døtre, Madge og Joan, skal giftes med henholdsvis Mr. Cluney og Dr. Willoughby. Pretty Nell Jones, en lettfingret hushjelp, blir forlovet den ettermiddagen. Men hun har lovet sin kjære, kjeltringen Jack Doogan, at hun vil hjelpe ham til å gjøre en siste jobb. En rekke merkelige og mystiske hendelser begynner å skje i Carr-hjemmet, etter ankomsten til de blide lykkelige brudgommene. En rubin forsvinner plutselig fra et bord i bibliotek, inn i skoen til Nell. Men den tomme esken blir oppdaget av Mr. Cluney i frakkelommen hans noen få minutter senere.

Familien mistenker umiddelbart Nell, og Cluney ringer etter en detektiv. Mens han er i ferd med å ringe, legger Nell juvelen tilbake i esken hvor den snart blir oppdaget av Mr. Carr. Cluney blir lamslått av oppdagelsen og betror seg til Dr. Willoughby, som tror at Cluney lider av bevisstløs kleptomani. Situasjonen kompliseres ytterligere av ankomsten av Nells kjæreste, Jack. Hun introduserer Jack for resten av beboerne som en detektiv. Men det forsvinner også en rekke andre eiendeler, og bryllupsgaver for det kommende bryllupet.

Skuespillere
------------

* Mary Ryan som Nell Jones.
* Harry Mestayer som Jack Doogan.
* Harold Howard som Mr. Cluney.
* Albert Tavernier som Mr. Carr.
* William Boyd som Dr. Willoughby.
* Augusta Burmeister som Mrs. Carr.
* Della Connor som Joan Carr.
* Marguerite Boyd som Madge Carr.
* Dan Moyles som en detektiv.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 15. april 2016.
2. ↑   www.imdb.com, besøkt 15. april 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  STOP THIEF!
4. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stop Thief!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Stop Thief!* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Stop Thief!* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Youth Exchange Program** (**YEP**) er et internasjonalt utvekslingsprogram for ungdom i regi av Brunstad Christian Church (også kjent som Smiths venner). YEP ble etablert i 2005, og er en frivillig ordning. Ungdom mellom 18 og 25 år fra hele verden kan søke om opptak, og ca. 250 av disse inviteres til YEP hvert år. Engasjementet i YEP går normalt over ett år.

Ungdomsprogrammets forløper var en arbeidsstokk på 20-30 ungdommer fra Brunstad Christian Church som bodde og jobbet på Brunstad i perioden hvor stevnesenteret og boenhetene på stedet ble bygget ut i perioden 2002-2005.

Intensjon
---------

YEP har som hovedformål å gi sine deltakere kunnskap om Brunstad Christian Churchs historie og trosgrunnlag, misjonsarbeid og menighetsliv, samt opplæring i norsk språk og kultur. Deltakerne skal også lære respekt og toleranse ved å være i et multikulturerlt miljø, og det tilrettelegges for frivillig innsats i Brunstad Christian Churchs konferanser og prosjekter.

Flerkulturell deltakelse
------------------------

YEP har siden starten i 2005 hatt en flerkulturell profil med over 20 nasjonaliteter representert. Dette har senere økt til rundt 30 nasjonaliteter.

I YEPs program inngår blant annet:

* sang- og musikkvirksomhet som omfatter musikktradisjoner og musikkstiler fra mange deler av verden.
* flerspråklig film- og multimedieproduksjon
* språkopplæring med hovedvekt på vertslandets hovedspråk, med påfølgende translatøroppgaver
* kulturkvelder med fokus på ulike nasjonalitetsgrupper eller kulturer

Stadig flere deltar i utvekslingsordninger med YEP-avdelinger utenfor Norge. Mange deltakere deltar i YEP-programmer både i Øst-Europa, og Europa generelt, samt Sør-Amerika, Asia og Afrika. Her deltar de i lokale prosjekter som bygging av aktivitetssentra, arbeid med barn og unge, lokal musikk- og medieproduksjon, deltakelse i det lokale menighetslivet, samt generell misjonsvirksomhet.

Vertsskap for BCC-konferanser
-----------------------------

Mange av deltakerne tilbringer YEP-året på Oslofjord Convention Center. Her holder Brunstad Christian Church sine store internasjonale konferanser fem til seks ganger årlig, og hver sommer leier de stedet eksklusivt i ca. to måneder. YEP-deltakerne er i disse periodene en del av vertskapet. På disse arrangementene kan det komme mennesker fra opptil 40 nasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2  «YEP». www.brunstad.org. Arkivert fra originalen 5. februar 2014. Besøkt 15. februar 2012.
2. ↑  Forumsenteret BCC, utstillingen: **Menigheten i dag**
**Bekkelaget terminal** er en havneterminal ved Sjursøya ved Bekkelaget i Oslo. Den er tilknyttet jernbanenettet med et spor fra Loenga skiftestasjon, dette fuksjonerer som en forlengelse av Loenga–Alnabrulinjen. Veiadkomst er via Europavei 18. Terminalen brukes hovedsakelig som containerterminal, for bilimport og for flydrivstoff.

24. mars 2010 rullet 16 godsvogner tilhørende CargoNet ukontrollert fra Alnabru til Sjursøya. Dette førte til en alvorlig ulykke ved Sjursøya.

Terminalen har tre lastespor – nordre Bekkelagskai, søndre Bekkelagskai og Kneppeskjærutstikkeren. Det tidligere sporet til Sjursøya ble nedlagt 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «– Dette er forferdelig». Dagbladet. 24. mars 2010.
2. ↑  «Network Statement 2016, vedlegg 3.6.2.3 Havneterminaler» (PDF). Jernbaneverket. 2015. s. 47. Besøkt 25. november 2015.

| **Forrige stasjon** |   |  |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Loenga |  | Loenga–Alnabrulinjen |  | *Endestasjon* |

Eksterne lenker
---------------

* «Network Statement Bane NOR». Bane NOR. 20. juni 2017. Besøkt 26. juni 2017.
**Stortingsmiddagen** er en årlig middag som avholdes på Det kongelige slottet i Oslo for representantene på det norske Stortinget. Kongehuset beskriver middagen som det *«fysiske møtet mellom Kongen og folkets valgte representanter på kongelig grunn».*

Historie
--------

Kong Haakon VII var den første norske monarken som inviterte stortingsrepresentantene til middag på Slottet; det skjedde i 1906. Stortingsmiddagen har vært avholdt årlig siden 1906, unntatt i 2020 da landet var nedstengt under koronapandemien, krigsårene under 2. verdenskrig samt ved vedlikeholdsarbeider. I 1906 var det tre kvinner til stede, medregnet dronning Maud..

Innhold
-------

Stortingsmiddagen har endret seg i form på ulike måter. En av endringene gjelder menyen; mens man tidligere stort sett fikk servert mat fra det franske kjøkken, har det blitt sedvane at det serveres mat basert på norske råvarer. Høydepunktene under middagen er kongens tale, og svartalen fra stortingspresidenten.

Referanser
----------

1. 1 2  «Middag på Slottet». *Stortinget* **(norsk)**. 27. oktober 2021. Besøkt 14. september 2022.
2. 1 2 3  «Stortingsmiddagen: Tradisjon og forandring». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 14. september 2022. «Stortingsmiddagen ble innstiftet som fast tradisjon av Kong Haakon fra 1906, men har røtter helt tilbake i unionstiden. Middagen har vært avholdt alle år siden – kun med unntak av årene under 2. Verdenskrig, når større vedlikeholdsarbeider har gjort det umulig og i 2020, da koronapandemien satte en stopper for samværet.»
Flyfoto av leirraset på Bekkelaget i Oslo i oktober 1953. Skredet tok med seg om lag 100 meter av Mosseveien og grunnen under deler av Østfoldbanen. Foto: Helge Skappel, Widerøes Flyveselskap 
Mosseveien sørover ut av byen, på østsiden av Oslofjorden, ble ødelagt av raset 7. oktober 1953. Foto: Ukjent / Riksarkivet 
**Bekkelagsraset** var et leirskred på ca. 150 x 190 meter som rammet Bekkelaget i Oslo 7. oktober 1953. Skredet gikk klokka 07.37 og tok med seg om lag 100 meter av Mosseveien. Også grunnen under Østfoldbanen forsvant ut. Lokaltoget fra Kolbotn fikk stoppet i tide, men Drøbakbussen ble tatt av skredet sammen med flere biler. 

88 var mennesker innenfor rasområdet da raset gikk: 21 personer i to bolighus, 45 i Drøbakbussen, 13 personer i andre kjøretøyer, to syklister og syv andre utendørs. Av disse var det bare cirka åtte personer som fikk lettere skader. Fem mennesker mistet livet, hvorav fire var i bussen fra Drøbak.

Terrenget sank om lag syv meter i overkant langs Mosseveien. I den nedre del av raset hevet terrenget seg som følge av massene som pakket seg opp. Et bolighus som sto i nedre del av raset, ble løftet to meter, dreid og forskjøvet 10–15 meter, men raste ikke sammen. Omfanget av ulykken kunne lett ha blitt mye større.

Resultatet av raset er den tydelige dumpa ved dagens lyskryss med Ormsundveien. Den gamle veibanen er delvis intakt og i bruk mellom Bekkelagsveien og Bjerringbakken nord for rasgropa. Det er også mulig å se rester av den gamle veibanen ved bussholdeplassen sør for dumpa, vis-à-vis bensinstasjonen.

Galleri
-------

* Foto: Finn Norstrøm, Billedbladet NÅ nr. 22/1953/Riksarkivet Foto: *Finn Norstrøm, Billedbladet NÅ* nr. 22/1953/Riksarkivet
* Skinnegangen på Østfoldbanen ble hengende i lufta etter skredet.  Foto: NÅ/RiksarkivetSkinnegangen på Østfoldbanen ble hengende i lufta etter skredet.  Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Foto: NÅ/Riksarkivet Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Foto: NÅ/Riksarkivet Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Foto: NÅ/Riksarkivet Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Foto: NÅ/Riksarkivet Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Den forulykkede bussen der fire passasjerer ble drept. Foto: NÅ/RiksarkivetDen forulykkede bussen der fire passasjerer ble drept. Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Hjelpe- og redningsmannskaper med båre. Foto: NÅ/RiksarkivetHjelpe- og redningsmannskaper med båre. Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Gravemaskin rydder i massene på stedet. Foto: NÅ/RiksarkivetGravemaskin rydder i massene på stedet. Foto: *NÅ*/Riksarkivet
* Foto: NÅ/Riksarkivet Foto: *NÅ*/Riksarkivet

Litteratur
----------

* E.M. Hansen og O.R. Hansen: «Bekkelagsraset – et 30 års minne» i Søndre Aker Historielag årbok 1983

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bekkelaget Slide 1953 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (no) NRK.no oktober 2013: *60 år siden Bekkelagsraset* (med *Filmavisen* om utbedringen etterpå)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
Elisetorpsvägen i Arlöv
**Arlöv** er administrasjonssenter i Burlöv kommune i Skåne län i landskapet Skåne i Sverige. Arlöv er en del av tettstedet Malmö, og hadde 10 201 innbyggere i 2010.

Arlöv er mest kjent for sin sukkerindustri, Sockerbolaget AB (bygd 1869 og i dag eid av danske Danisco Sugar), og for «hon som jobba i tvätten i Arlöv», nemlig *Hanna från Arlöv*. 

I Arlöv ligger blant annet Arlövs kirke og det store kjøpesenteret Burlöv Center. Øst for Arlöv er den store avkjørselen som fører en fra Yttre Ringvägen til Malmö og motorveiene E6 og E22. Arlövs sentrum utgjøres av Sockerbitstorget, som minner om et bymessig torg med store steinhus. Det prydes av en skulptur som forestiller to menn som arbeider med sukker. Frem til 1953 var torget det stedet der veien fra Lund, Riksfyran og vestkystveien Rikstvåan møttes på vei inn/ut fra Malmö. Et steinkast derfra ligger en annen arlövssilhuett, Sockerbruket. 

Millionprogrammet på 1960-tallet innebar en fordobling av Arlövs befolkningstall. Med sine mange høyhus har Arlöv et preg som skiller det fra de fleste andre tettsteder i Malmö-Lund-regionen.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 6. mars 2016.

| * v
* d
* r
Burlöv kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Arlöv **·** Burlövs egnahem **·** Åkarp |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Westerkerk i Amsterdam.
**De Protestantse Kerk in Nederland**, **PKN** ( = *Den protestantiske kirke i Nederland*) er et trossamfunn dannet i 2004 ved sammenslåing av Den reformerte kirke i Nederlandene, Den nederlandske reformerte kirke og Den evangelisk-lutherske kirke i kongeriket Nederlandene.

Den protestantiske kirke i Nederland har omkring 1 500 menigheter med sammenlagt 1,6 millioner medlemmer, det vil si cirka 9,1 % av landets befolkning (31. desember 2019).

Kirken er dermed Nederlands nest største trossamfunn - størst er den katolske kirke som cirka 25 % av befolkningen tilhører.

PKN har takket være sin historie lokalmenigheter av forskjelligartet identitet: dels menigheter som tidligere tilhørte noen av de tidligere samfunn som i 2004 dannet PKN, dels økumeniske menigheter dannet ved sammensmeltning av forskjellige menigheter med historisk bakgrunn i forskjellige protestantiske trossamfunn.

De lutherske menighetene er samlet i en særskilt luthersk synode som i sin tur velger ombud til PKNs felles synode.

Referanser
----------

1. ↑  «Over de Protestantse Kerk». Protestantiska kyrkan i Nederländerna. Besøkt 10. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Hoggeren*** er en norsk spillefilm fra 2017, regissert av Jorunn Myklebust Syversen, som også skrev filmens manus. Den var Myklebust Syversens spillefilm-debut.

Anders Baasmo Christiansen spilte hovedrollen i *Hoggeren*, og til filmens biroller hentet Myklebust Syversen inn medlemmer av sin egen familie.

Handling
--------

Anders flytter fra storbyen, for å flytte inn på en rolig liten gård som tilhørte hans nylig avdøde foreldre. Der tilbringer han snart dagene ute i skogen, og hugger ned trær uten noe særlig mål eller mening. Hans eneste ønske er å være alene ute i naturen, og holde på med alt det fysiske arbeidet.

Men hans forsøk på å komme seg unna resten av samfunnet blir snart avbrutt på grunn av det konstante engasjementet fra hans påtrengende familie-medlemmer som ønsker å fortelle Anders hva han burde gjøre - og hvordan han burde gjøre ting. Etter hvert blir det åpenbart at Anders nettopp har byttet ut hans tidligere klaustrofobisk tilværelse med en annen lignende klaustrofobisk tilværelse.

Rolleliste
----------

* Anders Baasmo Christiansen – «Hoggeren»
* Bjarne Syversen – onkel Bjarne
* Inger Grethe Syversen – tante Grethe
* Terje Runar Syversen – Terje

Referanser
----------

1. 1 2 3   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt5756126, Wikidata Q37312,
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer tt5756126[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Jorunn Myklebust Syversen | Nordic Women in Film». *nordicwomeninfilm* **(svensk)**. Besøkt 18. april 2020.
4. 1 2  «Hoggeren». *NRK P3* **(norsk)**. Besøkt 18. april 2020. «Regissøren bruker egen slekt som persongalleri rundt Anders. Både hennes onkel Bjarne, tante Grethe og nevø Terje spiller variasjoner av seg selv.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hoggeren* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
For stumfilmen fra 1920 med samme tittel, se Alias Jimmy Valentine (film, 1920).

***Alias Jimmy Valentine*** er en amerikansk stumfilm fra 1915 regissert av Maurice Tourneur.

Handling
--------

Jimmy Valentine lever et dobbeltliv: Han er tilsynelatende en respektabel forretningsmann, men om natten bryter han seg inn i pengeskap for å stjele. En dag forsvarer han Rose Fay når hun blir fornærmet av Cotton, en av Valentines medskyldige. Men som hevn fordømmer Cotton ham til politiet. Valentine ble deretter dømt til 10 års fengsel, og havner ved Sing Sing. Tre år senere skal faren til Rose Fay, guvernør-løytnant Fay, inspisere fengselet. Rose kjenner igjen Valentine. Når Valentine overbeviser henne om at han ble urettmessig dømt til fengsel, får han hjelp fra faren til Rose og han blir løslatt tidlig fra fengsel.

Under navnet Lee Randall begynner Jimmy snart som kasserer ved Fays bank. Han tar avstand fra sine tidligere medskyldige og forsikrer Doyle - en politimann som har en arrestordre på Valentine - at Randall ikke er den beryktede innbruddstyven. Problemet er at Doyle ikke kan bevise at Randall og Valentine faktisk er den samme personen. Når lillesøsteren til Rose ved et uhell blir låst inne i bank-hvelvet, kjenner Jimmy henne igjen og redder henne. Men samtidig faller han for fristelsen, og bryter seg inn i pengeskapet deres.

Skuespillere
------------

* Robert Warwick som Jimmy Valentine
* Robert W. Cummings som Doyle
* Alec B. Francis som Bill Avery
* Frederick Truesdell
* Ruth Shepley som Rose Fay

Bildegalleri
------------

* Kinoen «Empire Theatre» i Coldharbour Lane i London-bydelen Camberwell på et postkort fra 1915; på fotografiet ser man at stumfilmen Alias Jimmy Valiente ble vist da bildet ble tatt.Kinoen «Empire Theatre» i Coldharbour Lane i London-bydelen Camberwell på et postkort fra 1915; på fotografiet ser man at stumfilmen *Alias Jimmy Valiente* ble vist da bildet ble tatt.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 27. mai 2016.
2. ↑   www.imdb.com, besøkt 27. mai 2016[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Alias Jimmy Valentine (1915)» **(engelsk)**. Besøkt 2. november 2022 – via Letterboxd.com.
4. ↑  John (1. november 2015). «The Changing Face of the Triangle: corner of Coldharbour Lane and Denmark Hill or where Nando’s is now». *Loughborough Junction* **(engelsk)**. Besøkt 2. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alias Jimmy Valentine* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Alias Jimmy Valentine* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Alias Jimmy Valentine* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Aston Martin DB7** (1994–2003) er en sportsbil fra britiske Aston Martin. Den var en Grand tourer (GT) med god plass til bagasje, og tok over for Aston Martin V8. Etter 7 000 solgte enheter ble DB7 etterfulgt i 2004 av Aston Martin DB9.

Bilen ble designet av Ian Callum (født 1954) og sørafrikaneren Keith Helfet som hadde tegnet konseptbilen Jaguar F. DB7 skulle være fabrikkens rimeligste modell. DB7 ble utstyrt med en 335 hk 6-sylindret rekkemotor fra Jaguar på 3.2 liter og et chassis fra Jaguar XJS. I Norge ble den solgt av Oslo Jaguar Service for om lag to millioner kroner. **Volante** var en cabriolet fra 1996. Disse 6-sylindrete DB7er ble laget frem til slutten av 1999.

**V12 Vantage** fra 1999 fikk en nyere 6-liters V12-motor på 420 hk, mens **V12 GT** fra 2002 (190 eks.) hadde 435 hk og forbedret hjuloppheng, mens **V12 GTA** hadde automatgir og 420 hk (112 eks.). Da Dronning Elizabeth hadde gulljubileum laget de **Vantage Special Edition** (24 eks.) der kjøperen fikk ei fin klokke. Ellers var det flere kosmetiske spesialutgaver, mest kjent er de to Zagato-tegnede modellene **DB7 Zagato** (2003, 99 eks.) og **DB AR 1** (2004, 99 eks). Sistnevnte hadde bare et enkelt tøytak da den skulle selges i USA, derav navnet *DB American Roadster*; de siste DBAR1 ble bygd side om side med de første Aston Martin DB9.

* DB7 DB7
* DB7 DB7
* DB7 Zagato DB7 Zagato
* DB AR 1 DB AR 1

Referanser
----------

1. ↑  Trygve Larsen, *Aston Martin til Norge* i Aftenposten den 9. mai 1994.
2. ↑  *DB7 Vantage* fra fabrikkens websider.
3. ↑  *DB7 Zagato & DBAR1* fra fabrikkens websider.

Offisielle lenker
-----------------

* (en) Aston Martin DB7 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Blücher damplokomotivet
**Blücher** var et av de første lokomotiv som ble bygget av George Stephenson i 1814 for Killingworth gruvene

Med *Blücher* ble innført en rekke tekniske fornyelser:

* Hjul med flenser til å holde lokomotivet på sporet
* Trekkraften basert på friksjon mellom hjul og skinne, adhesjon
* Stempelstengene drev  hjulene direkte

*Blücher* kunne trekke en last på 30 tonn ved en hastighet av 6 km/t. Det var oppkalt etter den prøysiske general Gebhard Leberecht von Blücher, som etter en rask marsj kom i tide til slaget ved Waterloo og hjalp til med å beseire Napoleon.

Stephenson var ikke tilfreds med *Blüchers* ytelse, men det han lærte ved konstruksjonen fikk ham til bl.a. til å føre overskuddsdampen fra sylinderen opp gjennom skorsteinen, og skapte dermed bedre trekk og bedre forbrenning. Dette førte til store forbedringer av hans senere lokomotiv.

*Blücher* har ikke overlevd. Stephenson brukte delene fra den ved bygging av senere lokomotiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ascites** er en unormal væskeansamling i bukhulen. Dersom væsken har lavt proteininnhold er den ofte forårsaket av portal hypertensjon (høyt trykk i venene fra tarmene til leveren), skrumplever eller hjertesvikt (høyresidig). Om den har høyt proteininnhold skyldes den betennelse eller tumor. Portal hypertensjon, senket albuminproduksjon i leveren og sekundær aldosteronisme kan alle gi opphav til ascites.

Ultralyd av buken kan påvise og iblant også måle væske i buken. Ved undersøkelse av buken kan det påvises at luftfylt tarm flytter seg når pasienten legges på siden.

Spironolakton, et urindrivende middel, blir ofte gitt. Samtidig er det viktig å holde væskeinntaket nede, samt å redusere saltinntaket.

Ascites er fremfor alt en risikofaktor for peritonitt, bukhinnebetennelse, dvs. bakterietilvekst i bukhulen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Plate V: Fra øverst til venstre: Panotti, astomi, brachistomi, kyklop, blemmya og abarimon. P. Gasparis Schotti: *Physica curiosa, sive mirabilia naturæ et artis*, 1662, s. 451.
**Astomi** eller **atomoi** (gr. α-στόμα = uten munn) er i eldre indisk og gresk mytologi en munnløs figur. Slike individ livnærer seg alene ved å lukte på epler og blomster, og har hverken behov for mat eller drikke.

Megasthenes nevner slike folk i sin *Indica*. Megasthenes mener disse lever ved utløpet av Ganges. Her blir de beskrevet som røffe og hårete kropper og uten munn. Om de begir seg ut på reise bringer de med seg for å overleve både røtter, blomster og epler å lukte på. De kan dø om de for kjenne en sterk eller vond lukt.

De er også omtalt av Plinius den eldre og hos John Mandeville.

En variant er **brachistomi**, som er individer med så liten munn at de bare kan ta til seg føde gjennom et sugerør av halmstrå. Disse er beskrevet av Kaspar Schott i hans *Physica Curiosa*, i avsnittet viet *astomi* og *elingui*, dvs. folk uten språk..

Homo brachystomus fra *Nürnbergkrøniken*.

Lufterianisme og frukterianisme
-------------------------------

Lufterianisme er å leve av luft alene, frukterianisme at en bare spiser frø, frukt, bær og nøtter, og avskyr alt fra bladgrønnsaker til animalske produkter. De mest ekstreme godtar kun nedfallsfrukter, for ikke å komme i skade for å ødelegge planten eller treet ved å plukke selv. Det kan ha religiøse grunner, i det Bibelens Første Mosebok 1:29 forteller at Adam og Evas opprinnelige diett ved Guds vilje kun var frukterianisk.

Astomi med bladranker på kapitélen i Sint-Servaasbasilikaen.

Se også
-------

* Abarimon
* Amasoner
* Blemmya
* Homo caudatus
* Kyklop
* Kynokefal
* Panotti
* Skiapod

Referanser
----------

1. ↑  Kaspar Schott: *Physica curiosa*, Liber III, CAPUT XI, s. 452.

Litteratur
----------

* Holbek, Bengt og Iørn Piø 1979: *Fabeldyr og sagnfolk*. København: Politikens Forlag. ISBN 87-567-3236-8

Eksterne lenker
---------------

* Mytiske skapninger
* Theoi- Astomoi
**Asclepius** (eller *Asclipus*; fransk: *Asclipe, Asclèpe, Asclépiade, Asclépicodorus*, også kalt *Asclepius av Saint-Augustin*; født på 500-tallet i Gallia, død 23. desember 613 i Limoges) var en biskop i Gallia - det moderne Frankrike. Han ble helligkåret etter sin død.

I 597 ble han valgt til biskop av Limoges i Aquitania, nå i departementet Haute-Vienne i regionen Limousin i det vestre sentrale Frankrike. Han grunnla et benediktinerkloster i byen.

Han døde den 23. desember 613 i Limoges og ble etterfulgt som biskop av den hellige Lupus av Limoges (614-37). Asclepius’ minnedag er 2. januar, men dødsdagen 23. desember nevnes også.[] Han æres spesielt i Bourges.[]

Flere kilder opplyser at Asclepius fikk keiser Karl den store (768-814; keiser fra 800) til å restaurere benediktinerinneklosteret i Bourges.[] Tradisjonen hevder at en av Karl den stores døtre ble abbedisse der. Problemet er bare at han døde 200 år tidligere. Noen mener at det her er snakk om to ulike personer.[] Den yngre Asclepius levde på 800-tallet og grunnla klosteret St. Laurentius i Bourges (Bituricum).