recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Geitramsbladbille** er en av billene i delgruppen (underfamilien) Rotbladbiller i familiegruppen bladbiller. Den er mørk, noe matt og svart på farge, ganske klumpete bygd. Den er den eneste arten i slekten *Bromius*.

Geitramsbladbille er vanlig i hele Norge, nord til Målselv i Troms, men kanskje noe sjeldnere lengst i nord og på vestlandet.

Levevis
-------

Geitramsbladbille lever helst på geitrams (*Chamaenerion augustifolium*), men kan forekomme også på andre planter. I 1976 var det et større angrep på blad av selje (*Salix caprea*), i Hobøl, Østfold. Utenfor Norge kan arten gjøre en del skade på vinranker.

Geitramsbladbille gnager hull og striper, i bladet, ofte kan bare bladnervene stå tilbake, slik at bladet blir helt skjelettert. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Utbredelse
----------

Arten er vidt utbredt i den palearktiske sone nord til det nordlige Norge og i Nord-Amerika.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 30. august 2020. Besøkt 30. august 2020.
2. ↑  Fjelddalen, Jac. 1991.

Litteratur
----------

Fjelddalen, Jac. 1991. *Gnagskader på planter 2. Geiteramsbille.* Insekt-Nytt 16 (3). Side 9-10

Eksterne lenker
---------------

* (en) *geitramsbladbille* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *geitramsbladbille* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *geitramsbladbille* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *geitramsbladbille* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *geitramsbladbille* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *geitramsbladbille* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *geitramsbladbille* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *geitramsbladbille* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bromius obscurus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Bromius obscurus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bromius obscurus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Bromius.obscurus* - www.cheshire-biodiversity.org[*død lenke*] - engelskspråklig
* *Bromius.obscurus* - www.commanster.eu - bilder med mer
* Norsk Entomologisk forening
***Allotopus moellenkampi*** er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (38-78 millimeter lang), avlang, halvblank, gyllent farget hjortebille. Hannens kjever er forstørrede, ganske lange og smale, rette med fint sagtakket innerside, spissen litt oppoverkrummet. Pannen er dypt, U-formet innbuktet i midten. På hodets sider er det en liten tann over hvert antennefeste. Pronotum har seks, oftest ganske tydelige, mørke flekker og er rundet med litt utstående bakhjørner. Dekkvingene er jevnbrede uten punktrader. Fargen skiller denne slekten fra de fleste andre hjortebiller. Et annet særtrekk er at de har uvanlig tynt panser og dermed virker mykere enn andre medlemmer i familien. Hunnen skiller seg fra hannen på mye mindre kroppsstørrelse, ikke forstørret hode eller forstørrede kjever, og på at hode og pronotum er tett punktert. Dessuten er fargen gjerne betydelig mørkere enn hos hannen, noen ganger nesten svart. Fra den nærtstående *Allotopus rosenebergii* skiller arten seg mest påfallende på at hannens kjever oftest er kortere, og de mørke flekkene på pronotum mer tydelige.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten lever fra Myanmar i vest til Borneo i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Allotopini* Maes, 1992
						* Slekten *Allotopus* Albers, 1894
							+ ***Allotopus moellenkampi*** (Fruhstorfer, 1894)
								- ***Allotopus moellenkampi babai*** Mizunuma, 1994 - Myanmar og Thailand
								- ***Allotopus moellenkampi fruhstorferi*** Nagel, 1925 - Borneo
								- ***Allotopus moellenkampi moellenkampi*** (Fruhstorfer, 1894) - Sumatra
								- ***Allotopus moellenkampi moseri*** Möllenkamp, 1906 - Vest-Malaysia

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Lucanidae du Monde - nettside om arten
* (en) *Allotopus moellenkampi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Allotopus moellenkampi* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Allotopus moellenkampi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Allotopus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
***Apus verden*** (orig: অপুর সংসার *Apur Sansar*) er en indisk bengalskspråklig dramafilm fra 1959, regissert, skrevet og produsert av Satyajit Ray.

Filmen er den siste delen i Apu-trilogien, og kommer etter *Sangen om veien* (1955) og *Den ubeseirede* (1956). Den er basert på de siste to tredjedelene av Bibhutibhushan Bandopadhyays roman «*Aparajito*» og følger den unge mannen Apu som vordende forfatter i storbyen.

Handling
--------

På begynnelsen av 1940-tallet er Apurba Kumar Roy arbeidsledig, og bor i et leid rom i Tala, Calcutta. Til tross for lærerens råd om å begynne på høyere studier, klarer han det ikke fordi han ikke har nok penger. Han forsøker i stedet å finne seg en jobb. Hans viktigste lidenskap er å skrive en roman, delvis basert på hans eget liv, i håp om å få publisert sin egen bok en dag. En dag møter han sin tidligere venn Pulu, som lokker ham til å bli med til landsbyen hans i Khulna for å delta i bryllupet til en fetter som heter Aparna.

Men på selve bryllupsdagen blir det avslørt at brudgommen har en alvorlig psykisk lidelse. Brudens mor avbryter ekteskapet deres, til tross for farens protester. Han og de andre landsbyboerne mener, i henhold til utbredt hinduistisk tradisjon, at den unge bruden burde giftes bort i løpet av den tidligere utpekte gunstige timen - ellers må hun forbli ugift for resten av livet. Apu, etter først å ha nektet etter denne forespørselen fra noen få landsbyboere, bestemmer seg til slutt for å ta Pulus råd og komme bruden til unnsetning ved å gå med på å gifte seg med henne. Han kommer tilbake med Aparna til leiligheten sin i Calcutta etter bryllupet deres. Han finner seg en jobb, og et kjærlig forhold begynner etter hvert å blomstre mellom dem.

Men det unge parets lykkelige dager tar snart slutt når Aparna dør, samtidig som hun føder sønnen deres Kajal. Apu blir fullstendig overveldet av sorg, og han holder barnet ansvarlig for sin kones død. Han skyr sitt verdslige ansvar og blir en einstøing. Han reiser til forskjellige hjørner av India, samtidig som sønnen hans blir igjen hos besteforeldrene sine på morssiden av familien. I mellomtiden kaster Apu manuskriptet til romanen han hadde skrevet på i årenes løp. Til slutt bestemmer Apu seg for å komme tilbake til virkeligheten, og gjenforenes med sønnen sin. Når han kommer hjem til svigerfamilien sin, aksepterer Kajal ikke som faren sin - etter å ha møtt ham for aller første gang. Men etter hvert aksepterer han Apu som en venn, og de vender tilbake til Calcutta sammen for å begynne livet på nytt.

Referanser
----------

1. ↑  Robinson 2003, s. 94

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Apus verden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Apus verden* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Apus verden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Apus verden* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Apus verden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Apus verden* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Apus verden* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Apus verden* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Apus verden* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Kjell Ingemar Öhman** (født 3. september 1943, død 5. november 2015) var en svensk jazzmusiker (B3 Hammond-orgel, piano), komponist og kapellmester (blant annet for *Allsång på Skansen* 1994–2010). Han medvirket på omtrent 8000 innspillinger.

Han ble født i Stockholm i en musikalsk familie, fikk som barn et trekkspill og begynte å ta klavertimer før han begynte på skolen. Han spilte i Telstars, et populärt danseband som spilte musikk inspirert av Horace Silver og Jack McDuff, til 1968. Samme år startet han Beatmakers, men oppløste bandet ettersom han fikk stadig flere studiomusikeroppdrag. Han deltok i et utall skandinaviske samarbeid, som i Svend Asmussens kvartett i 1970-årene. Av internasjonale notabiliteter kan nevnes hans spill på *Lionel Hampton meets Lars Erstrand* (1991). I hans eget «Organ Grinders» spilte Ulf Andersson saksofon, Thomas Arnesen gitar, Claes Janson vokal, Tommy Johnson bass og Douglas Westlund trommer (*Live at the Pawnshop* 1991, 1993).

Med norske Knut Riisnæs og Red Holloway medvirket han på *Confessin' the Blues* (Gemini, 1992).
Han utga *The Hammond Connection* (Opus 3, 1994), med Rune Gustafsson (gitar), Arne Domnérus (saksofon), Leif Dahlberg (trommer), og Mads Vinding (bass).

I 1999 var han medvirkende på utgivelse med Sandvika Storband (*30 Years*).
Hans egen Trio, med Hans Backenroth (bass) og Joakim Ekberg (trommer) og gjest Bobby Shew, ga ut *I Can't Say No* (2003).

I 2004 var han (med Alice Babs) på Oslo Jazzfestival med *Tribute to Duke Ellington*.

Hans egen Trio, med Ulf Wakenius (gitar og foredrag), var i 2006 tilbake i Oslo med oppsetningen *In the Spirit of Oscar.* Han var kapellmester ved Skinnarspelet i Malung i atten år, til og med 2014.

Han har samarbeidet med bl.a. Alice Babs og Ulf Lundell. Han var den førsta som fikk *Studioräven* (Musikerförbundets pris). I 2006 fikk han *Jan Johansson-stipendiet*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok 1860–2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Berit Nygren (6. november 2015). «Pianisten och organisten Kjell Öhman död» **(svensk)**. *Sveriges Radio*.
3. ↑  Radio, Sveriges. «Pianisten och organisten Kjell Öhman död - P1 Kultur/Kulturnytt». Besøkt 5. februar 2017.
4. 1 2 3 4  «Öhman, Kjell – pianist, organist, arrangör, kapellmästare». *OrkesterJournalen* **(svensk)**. 6. oktober 2016. Besøkt 5. februar 2017.
5. 1 2  «Kapellmästaren Kjell Öhman har avlidit». *Expressen* **(svensk)**. Besøkt 5. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Öhman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Kjell Öhman på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kjell Öhman på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kjell Öhman på AllMusic Rediger på Wikidata
* Till minne

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Jon Gordon** (født 23. desember 1966 i New York City) er en amerikansk jazzmusiker (saksofon), kjent fra flere samarbeid med norske musikere.

Han studerte blant annet under Phil Woods og ved Manhattan School of Music (1984–88). 
Med norske Egil Kapstad, Henryk Lysiak, Terje Venaas og Egil Johansen utkom *Beginnings and endings* (Taurus Records, 1988). Gordon var også på turneer med Jon Larsen (1990). 
Han var også i Atle Hammer sextet, som ga ut *Arizona Blue* (Gemini Records, 1991).
Siden har han spilt med de fleste storheter innen jazz, inkludert medvirkning på Laila Dalseth's vidgjetne *Listen here!* (Gemini Records, 1999).

Gordon vant den høythengende Thelonious Monk International Jazz Saxophone Competition (1996), og spilte siden med T. S. Monk.
Selv har han gitt ut 
*Spark* (1994),
*Witness* (1996),
*Along the way* (1997),
*Currents* (1998),
*All the things we need* (1999),
*Possibilities* (2000),
*Contrasts* (2001),
*The things you are* (2006).
Med norske Subtonic besøkte han Oslo Jazzfestival (2003), hvorfra han i kvartett Asbjørn Lerheim, Roger Arntzen og Håkon Mjåset Johansen turnerte landet (2006).
I 2010 er han på *Live* med Magni Wentzel fra 2003.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 141322020, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 23. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Jon Larsen-side
4. ↑  allaboutjazz.com

Eksterne lenker
---------------

* jongordonmusic.com
* jongordon.aristshare.com

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Jon Havtoresson** (født ca. 1312, død 19. juli 1395) var sønn av ridder Havtore Jonsson og Agnes Håkonsdatter, utenomekteskapelig datter av kong Håkon V Magnusson.

Jon og broren Sigurd tilhørte de mektigste slektene i Norge. De var dattersønner av kong Håkon Magnusson, og gjennom faren Havtore tilhørte de Sudrheimætten (Sørum-ætten), en mektig slekt på Romerike som trolig var etterkommere av Bård Guttormsson på Rein, og kanskje også Harald Gille. Dermed var Jon og broren av kongsslekt også på farssiden. Da faren Havtore døde, arvet Jon, som trolig var den eldste av brødrene, gården Skea på Romerrike som hovedgård, med flere eiendommer i Solør og Odalen. I tillegg til gårdene på Romerrike fikk Jon også flere eiendommer i Østfold, blant annet hovegårdene Borregård i Tune og Huseby i Onsøy.

Jon var sysselmann i Borgarsysla og var rådgiver for både kong Magnus Eriksson (norsk konge 1319-1355) og kong Håkon VI Magnusson (norsk konge 1355-1380).

Jon var gift med Birgitta Knutsdatter (nevnt første gang 1322, død før 1395), datter av ridder, riksråd og lagmann Knut Magnusson (nevnt 1304–39) og Cecilia Röriksdatter (nevnt 1320–34). Han etterlot seg minst tre sønner, Ulv, Håkon og Brynjolv, trolig også en fjerde, Ivar. De tre første ble alle riksråd. Datteren Cecilia ble gift med den svenskfødte ridderen og riksråd Ulv Holmgeirsson. Gjennom sønnen Brynjolv stammer den nålevende svenske adelslekten Roos af Hjelmsäter i direkte mannslinje fra Jon.

Referanser
----------

1. ↑  Opsahl, Erik. (2009, 13. februar). Jon Havtoresson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 29. november 2016 fra .
2. ↑  Jon Havtoresson. (2009, 5. april). I Store norske leksikon. Hentet 29. november 2016 fra .
3. ↑  Opsahl, Erik. (2009, 13. februar). Jon Havtoresson. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 29. november 2016 fra .

Eksterne lenker
---------------

* Jon Havtoresson, hos Store norske leksikon
* Jon Havtoresson, hos Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Jon Kjetil Gauslaa** (født 1962) er utdannet jurist ved Universitetet i Oslo. Han er leder for Finnmarkskommisjonen som ble oppnevnt våren 2008. Kommisjonens oppgave er å kartlegge bruks- og eierrettigheter i Finnmark med utgangspunkt i langvarig bruk (hevd, lokal sedvanerett) etc som er knyttet til det arealet som ved i medhold av finnmarksloven har blitt overført fra Statskog SF til Finnmarkseiendommen. 

Han har tidligere blant arbeidet som utreder (1988-90) og sekretariatsleder (1990-97) for det første Samerettsutvalget og juridisk rådgiver i Miljøstiftelsen Bellona (1997-2004). Gauslaa var medlem og senere leder av det gjenoppnevnte Samerettsutvalget (2001-2007) som publiserte NOU 2007: 13 *Den nye sameretten* i desember 2007. Han er bidragsyter til Norsk lovkommentar med ansvar for blant annet lappekodisillen, finnmarksloven, og reindriftsloven. Han er også tilknyttet juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo som ekstern sensor.

Gauslaa er aktiv skøyteløper i veteranklassen, med sin styrke på de lengre distansene.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  60 års omtale i Aftenposten 10. januar 2022
3. ↑  - *NOU 2007: 13*
4. ↑  - *Finnmarkskommisjonens hjemmeside*[*død lenke*]
5. ↑  - *speedskatingresults.com*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Ingemund Olav Gullvåg** (født 14. januar 1925, død 16. februar 1998) var en norsk filosof. Han ble dr. philos. i 1969 og var dosent i filosofi ved Norges lærerhøgskole i Trondheim fra 1962 og ble professor i 1971 og prorektor i 1975.

Hans faglige arbeid handlet om erkjennelsesteori. Han utgav doktoravhandlingen *Referanse, mening og eksistens* (1967), *Rudolf Carnap* (1968) og *Charles Sanders Peirce. Utvalg og innledning* (1972).

Han var sønn av Olav Gullvåg og far til Øystein Gullvåg Holter (født Øystein Gullvåg). Han var gift med Harriet Gullvåg (født Hinsch, senere Holter) fra 1951 til 1956.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12224584d[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ingemund Gullvåg i BIBSYS
* Ingemund Gullvåg sitt private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
«**Ingen er så trygg i fare**» (svensk: *«Tryggare kan ingen vara»*) er en salme skrevet av Lina Sandell-Berg rundt 1850, videre bearbeidet i 1855 og publisert i hennes diktsamling *Andeliga daggdroppar* 1855. Salmen er en mye brukt dåpssalme, men er også brukt som julesang og begravelsessalme.

Sangen ble tatt med i salmeboken *Lovsånger och andeliga visor* i 1877. Denne første versjonen hadde ti vers. Sangen har i andre utgaver hatt seks vers, men fra den svenske salmeboken fra 1937 har den vært forkortet til fem igjen. 
Melodien er oppgitt til å være en svensk variant av en tysk folkemelodi, men i *Koralbok för Nya psalmer* fra 1921 angis to ulike melodier, en a-melodi av Ivar Widéen fra 1919 og den andre som «folkemelodi». Sangen er kjent på norsk fra 1883, med anonym oversetter. I 1925 ble sangen oversatt til engelsk, som «Children of the Heavenly Father». I 1927 oversatte Nils Lavik teksten til nynorsk, som «Ingen er så trygg på ferda».

Kort etter at teksten ble skrevet, druknet Lina Sandell-Bergs far under en båtreise hun også var med på. Oscar Lövgren skriver i sin bok om Lina Sandell at teksten gjennom farens uventede død straks etter, symboliserte en slags anelse om hva som skulle komme til å skje, som kjennetegnet Lina Sandell og også faren ved flere tilfeller.

Norske innspillinger (i utvalg)
-------------------------------

* Olav Werner med Rolf Holger, orgel. Utgitt på singlen Odeon ND 7378 i 1960 og på EP-platen Odeon GEON 49.
* Rita Engebretsen sang den i denne versjonen på *Frem fra Glemselen kap. 8* i 1979:

Teksten
-------

1. Ingen er så trygg i fare som Guds lille barneskare,  
fuglen ei i skjul bak løvet, stjernen ei høyt over støvet.
2. Herren selv på Sions berge, for sitt folk er skjold og verge  
Han seg over oss forbarmer, bærer oss på faderarmer.
3. Ingen nød og ingen lykke i fra Ham oss bort skal rykke,  
Han den beste venn blant venner, all vår trang og lengsel kjenner.
4. Hva Han tar og hva Han giver samme fader Han dog bliver,  
og hans mål er kun det ene, barnets sanne vel å tjene.
5. Fryd deg da du lille skare, Jakobs Gud vil deg bevare,  
for hans vilje må jo alle fiender til jorden falle.

Filmer
------

* Sangen ble brukt som filmmusikk i filmen *Mer om oss barn i Bullerbyn* (om Barna i Bakkebygrenda) fra 1987.
* Sangen har også gitt navn til flere filmer.[]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (sv) Tryggare kan ingen vara – originaltekster fra den svenskspråklige Wikikilden |

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Ingen er så trygg i fare – originaltekst fra Wikikilden |

Portal: Litteratur
**Ingeniører Uten Grenser Norge** (*IUG Norge*) er en partipolitisk uavhengig ingeniørfaglig bistandsorganisasjon, opprettet med formål om å lindre nød ved ingeniørmessig bistand. Dette gjøres gjennom rekruttering, opplæring og bistandsarbeid. Ingeniører Uten Grenser Norge er en av flere nasjonale IUG -organisasjoner i verden, sammenkoblet gjennom det internasjonal nettverket Engineers Without Boarders International (EWB International).

Organisering
------------

IUG Norge er en grasrotbevegelse som medførte en formell stiftelse den 7. februar 2011, på Ingeniørenes Hus i Oslo. Hvert enkeltmedlem må selv aktivt engasjere seg gjennom prosjektarbeid eller i en av organisasjonens ulike avdelinger. Det var 72 enkeltpersoner som etablerte organisasjonen i 2011, og i 2013 hadde medlemstallet vokst til 600. Det finnes både generelle regionsavdelinger og egne studentavdelinger; IUG Oslo og Omegn, IUG Hordaland, IUG Rogaland og IUG NTNU. I tillegg er det også et sentralt organ som arbeider med kvalitetssikring og institusjonelt samarbeid.

Ingeniører Uten Grenser samarbeider aktivt med både bistandsorganisasjoner og næringsliv. Multiconsult tegnet i 2013 en egen samarbeidsavtale med organisasjonen. Dette inkluderer både finansiell støtte og utlån av personell til de prosjektene som IUG engasjerer seg i. Fagorganisasjonene NITO og Tekna bidrar ellers også med organisatorisk støtte til IUG.

IUG utøver bistandsarbeid gjennom sekondering av personell til andre bistandsorganisasjoner og ved koordinering av masteroppgaver for ingeniørstudenter. Organisasjonen har så langt vært engasjert i seks ulike prosjekter i landene Haiti, Kenya og Afghanistan. Blant samarbeidspartnerne er Aid in Action, Arc Aid og Afghanistankomiteen.

Avdelinger
----------

* IUG NTNU
* IUG NMBU
* IUG Rogaland
* IUG Hordaland (inaktiv)
* IUG Oslo og omegn
* IUG UiA/Sørlandet
* IUG Trøndelag
* IUG Møre og Romsdal (oppstart)
* IUG OsloMet
* IUG Troms
* IUG Vestfold

Ledelse
-------

### Daglig leder

* Brittina Berg (2012)
* Luke Dokter (2013 - 2014)
* Bjørn Nissen (2014 - 2016)
* Ola Mannsåker (2017 - 2019)
* Marianne Nilsen Sturmair (2019 -)

### Styreleder

* Emanuel Rygg (2011–2013)
* Kari Berte Daasvatn Bye (2013–2014)
* Leiv Erik Ødegaard (2014 - 2017)
* Marit Kjendlie (2017 - 2018)
* Monica Flo (2018 - 2020)
* Karl Ove Ingebrigsten (2020 -)

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no, besøkt 15. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Ingeniører Uten Grenser får sponsor

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Ingeniører Uten Grenser Norge på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Ingeniører Uten Grenser Norge på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Ingeniører Uten Grenser Norge på LinkedIn Rediger på Wikidata
* (no) Hovedprogram
* (no) Vedtekter
* (no) Teknisk Ukeblad: IUG får sponsor
**Ingeniørgeologi** er et fag som er beslektet med geoteknikk og geologi. Det er en geologisk vitenskap anvendt på ingeniøroppgaver for å forsikre om at de geologiske forholdene på et sted er forsvarlige til byggverk med hensyn til lokalisering, utforming, konstruksjon, drift og vedlikehold. Når bruer, hus og andre byggverk skal settes opp, må først grunnen undersøkes. Ingeniørgeologen kartlegger blant annet sprekker og svakhetssoner i berggrunnen for å avgjøre om grunnen er istand til å bære en tung konstruksjon. Ingeniørgeologer undersøker og gir geologiske og geotekniske anbefalninger, analyse og utforming. De ingeniørgeologiske studiene kan gjøres under planleggingen, miljøvern-analysen, utformingen av ingeniøroppgaver eller konstruksjonsfasen av prosjekter, og under etterarbeider og *forensic*-faser av prosjekter.

Typiske arbeidsoppgaver
-----------------------

*Se også* Ingeniørgeolog
Arbeidstyper kan være geologiske katastrofer, geoteknikk, materialegenskaper, skred og helningsstabilitet, erosjon, flom, uttørking, seismiske undersøker osv. Ingeniørgeologiske undersøkelser er utført av geolog eller ingeniørgeolog som har utdannelse og arbeidserfaring fra gjenkjennelse og analyse av geologiske katastrofer og spesielle geologiske forhold. Deres hensikt er å beskytte liv og eiendom mot ødeleggelse og å løse geologiske problemer.

Ingeniørgeologi i Norge
-----------------------

*Se også* Ingeniørgeologiske prosjekter i Norge
Den nye Svinesundbrua ble bygget i etterkant av ingeniørgeologiske undersøkelser for å avklare hvilke belastninger og forhold må være tilstede for at grunnen under brua kan svikte.[]

Jernbanetunnelen fra Oslo til Lillestrøm, Romeriksporten: Undersøkelselser i forkant av byggingen, forutså ikke graden av drenering av flere tjern og småvann i Østmarka (spesielt Nordre Puttjern) som utbyggingen førte til. 

Innsynkning av havbunnen på Ekofiskfeltet som følge av produksjon av olje viser at menneskelig aktivitet kan gi uforutsette[] konsekvenser. (Oljeplattformene der måtte heves flere meter for å tilfredsstille kravet om å kunne tåle en såkalt hundreårsbølge.)

Se også
-------

* Ingeniørgeolog
* geoteknikk
* geoteknisk ingeniør
* geoteknisk undersøkelse

Litteratur
----------

* Richard E. Goodman (ed.): *Engineering Geology: Rock in Engineering Construction*. John Wiley and Sons, New York, 1993.

Referanser
----------

1. ↑  «Da alle plutselig snakket om Nordre Puttjern». Aftenposten. 26. april 2014. Besøkt 10. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**London havnevesen** (engelsk: *Port of London Authority*, forkortet *PLA*) er en britisk etat opprettet i 1908 for å «administrere, bevare og forbedre London havn». Den har ingen egenkapital og hele virksomheten finansieres av inntekter uten ekstern støtte. Hovedkontorene ligger i Bakers' Hall, London River House og Denton Wharf.

London havnevesen har lovfestet ansvar for elvestyre og regulering av sjøtrafikken i en 155 km lang strekning av Themsens elveløp. Etaten er eier av mye av elvebunnen og strandlinjen til høyvannsmerket. Den vedlikeholder skipskanaler, fortøyningsplasser, fyr og bøyer og har losansvar for tidevannsdelen av Themsen. Havnevesenet har også ansvar for inspeksjon og kontroll av kommersielle fartøy, og oppsyn med fergemenn, lektermenn og konstruksjonsarbeid i, over eller under Themsen nedenfor høyvannsmerket.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Port of London Authority – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Geologisk kart over Londonbassenget
**London Basin** er en avlang, triangulær og 250 km lang synklinal i Londons berggrunn og et stort område av sørøstlige England og sørøstlige East Anglia.

Avgrensning
-----------

Kantene til bassenget er diffuse siden synklinalen gradvis går over i Weald antiklinal. Vanlig brukte grenser er kritt platået av Chilterns og Marlborough Downs i nord og North Downs og Berkshire Downs i sør.

I sør ligger Weald og Salisbury Plain og i nord er Vale of Aylesbury. Den vestlige grense er i Marlborough området av Wiltshire. I øst går det over i Nordsjøen, og på land langs nordlige Kent kysten til Reculver og opp østkysten av Essex til Suffolk, hvor den er overlaget av pleistocen 'Crag' avsetninger som dekker mye av østlige Suffolk og Norfolk og regnes som del av Nordsjøbassenget.

Dannelse av Londonbassenget
---------------------------

I kenozoikum var England tektonisk hevet langs gamle svakhetssoner fra den kaledonske fjellkjede og den varisciske fjellkjede lang tid i forveien. De hevede områdene ble så erodert, og mer sedimenter ble avsatt over Sør-England med bl.a. London Clay.

Ved Alpin orogenese for omkring 50 millioner år siden, ble Londonbassenget dannet som synklinal og med Weald antiklinal i sør.

Referanser
----------

1. ↑  Ellison R.A. et al 2004, *Geology of London: Special Memoir for 1:50,000 Geological sheets 256 (North London), 257 (Romford), 270 (South London) and 271 (Dartford) (England and Wales)*, British Geological Survey, Keyworth, ISBN 0-85272478-0
2. ↑  *Chilterns: Sheet 51N 02W Solid Geology*, 1:250,000 Geological map series, British Geological Survey, Keyworth, 1991

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  i langrenn: |
| Langrenn Junior-VM |
| Sølv | 2018 Goms | 10 km skiathlon |

**Lone Johansen** (født 18. august 1998 i Melhus) er en norsk langrennsløper. Hun representerer Melhus IL, og har sølv på 10 km skiathlon fra Junior-VM på ski 2018 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2014/15

Johansen deltok i K17-klassen under Junior-NM på ski 2015, og fikk der sjetteplass på 7,5 km fri teknikk som beste resultat. Hun kom på 11.-plass i Norgescupen i langrenn for junior 2014/15, med til sammen 179 poeng. Hun deltok også i NM på ski 2015, og kom der på 77.-plass på 5 km klassisk.

### Sesongen 2015/16

Hun deltok i K18-klassen under Junior-NM på ski 2016, og kom der på femteplass på 5 km fri teknikk og åttendeplass på 10 km klassisk. I Norgescupen i langrenn for junior 2015/16 kom hun på fjerdeplass sammenlagt. Under NM på ski 2016 kom hun på 47.-plass på 5 km fri teknikk.

### Sesongen 2016/17

I Norgescupen i langrenn for junior 2016/17 kom hun igjen på fjerdeplass sammenlagt, denne gangen i klassen K19-20. Hun vant ett av norgescuprennene.

VM-mønstringsrennene for junior-VM 2017 ble arrangert på Lillehammer i desember 2016, og Johansen kom der på 21.-plass på prologen, 21.-plass på sprinten, fjerdeplass på 5 km fri teknikk og fjerdeplass på skiathlon, men ble ikke tatt ut til junior-VM. Hun deltok i Nordisk Juniorlandskamp 2017 i Orkdal, der hun vant 5 km fri teknikk i klassen K18/20.

Under Junior-NM på ski 2017 i mars vant hun 15 km fri teknikk i klassen K19/20 år, 13,8 sekunder foran Marte Mæhlum Johansen. Hun kom på fjerdeplass på 10 km klassisk, og kom også på fjerdeplass i stafetten sammen med Sør-Trøndelag Skikrets lag 1. På sprinten, som ble arrangert i februar, kom hun på 16.-plass. Under NM på ski 2017 kom hun på 38.-plass på 5 km klassisk. 

### Sesongen 2017/18

Hun deltok i sesongåpningen på Beitostølen i november 2017. Der kom hun på 41.-plass på 10 km klassisk og 28.-plass på 10 km fristil.

Hun ble tatt ut til å delta i Junior-VM på ski 2018, og kom der på andreplass på 10 km skiathlon, bak Frida Karlsson fra Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  Norges skiforbund - *Statoil Norgescup Langrenn 2014-2015 Kvinner 17 år* Arkivert 3. februar 2018 hos Wayback Machine. besøkt 2. februar 2018.
2. ↑  Norges skiforbund - *Statoil Norgescup Langrenn 2015-2016 Kvinner 18 år* Arkivert 3. februar 2018 hos Wayback Machine. besøkt 2. februar 2018.
3. ↑  EQ Timing - *NSF Norgescup Junior 2017 - K19/20 år*, besøkt 2. februar 2018.
4. ↑  Norges skiforbund - *Nordic Junior Competition*, besøkt 2. februar 2018.
5. ↑  Norges skiforbund - *Resultatliste Finale NM Junior Sprint - Voss*, besøkt 2. februar 2018.
6. ↑  Norges skiforbundet - *Beitosprinten - Kvinner 10 km Klassisk Individuell*, besøkt 2. februar 2018.
7. ↑  Norges skiforbundet - *Beitosprinten - Kvinner 10 km Fristil Individuell*, besøkt 2. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lone Johansen – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
"Londonderry Air", de melodei om på Tin Whistle av Jules Grandgagnage
**«Londonderry Air»** er en salme fra Irland, spesielt fra Nord-Irland. Den er populær og meget sunget blant irskættede verden over.

Den er en folkemelodi som ble påstått nedtegnet av Jane Ross (1810–1879) fra Limavady, Londonderry, og ble først publisert i Limavady i 1855 av folkemusikksamleren George Petrie (1789–1866), da med angivelse »ukjent opprinnelse».

Jane Ross påsto at hun hadde skrevet den ned fra harpemusiker, men siden melodien mangler de karakteristiske trekk fra tradisjonell, irsk harpemusikk antar man at Jane Ross er den egentlige komponisten. På midten av 1800-tallet var det en romantisk tanke om finne skjult kultur i folkedypet, en såkalt folkekultur, noe forskerne nå avviser, spesielt siden ingen annen versjon eller variant av melodien er blitt nedtegnet av andre folkeminnegranskere.

Jane Ross' hus eksisterer fortsatt og har fått en minneplakett:

*Jane ROSS*
*1810 – 1879*
*who recorded the*
*folk tune*
*«THE LONDONDERRY AIR»*
*LIVED HERE*
Det er bortimot hundre ulike tekster knyttet til melodien. En av de mest kjente er *«Danny Boy»*, som er spesielt populær i irske miljøer USA og benyttes ofte i begravelser. Den første strofen lyder *Oh Danny Boy, the pipes, the pipes are calling...* og var skrevet av en engelskmann, advokaten Frederic Edward Weatherly (1848–1929), som faktisk aldri besøkte Irland.

Den første teksten som er knyttet til melodien regnes som sikkert å være «The Confession of Devorgilla», også kjent som «Oh! shrive me, father».

Would God I were the tender apple blossom
That floats and falls from off the twisted bough
To lie and faint within your silken bosom
Within your silken bosom as that does now.
Or would I were a little burnish'd apple
For you to pluck me, gliding by so cold
While sun and shade you robe of lawn will dapple
Your robe of lawn, and you hair's spun gold.
Yea, would to God I were among the roses
That lean to kiss you as you float between
While on the lowest branch a bud uncloses
A bud uncloses, to touch you, queen.
Nay, since you will not love, would I were growing
A happy daisy, in the garden path
That so your silver foot might press me going
Might press me going even unto death.
Den mest brukte teksten i Norge er «In Derry vale, ...» er skrevet av W. G. Rothery. For tekst og melodi, se ekstern lenke nedenfor.

Melodien spilles ofte under bisettelser.

Bengt Sigurd har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Jag saknar dig». Gunnar Wiklund med Sven-Olof Walldoffs orkester spilte den inn i Stockholm i 1965. I Norge ble sangen utgitt på singlen His Master's Voice 45-AL 6135. Arrangør var Ken Wall.

Norsk versjon
-------------

Yngvar Johansen har skrevet en kristen norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «På tidens hav».

### Innspilling

* Hans Svartdahl, sang. Akk.: Daniel Strøm. Utgitt på 78-platen Harmoni 226 i 1954.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten

Eksterne lenker
---------------

* Tekst og melodi til «In Derry Vale»
* Historien bak «Danny Boy» Arkivert 20. juli 2009 hos Wayback Machine.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Jonas Nensén** (født 1791 i Själevad, død 1881) var en svensk prest. Prestesønnen Nensén ble student i Uppsala i 1810 og ordinert til prest i 1817. Etter forskjellige tjenester ble han utnevnt til sokneprest i Dorotea menighet i 1830 med tiltredelse i 1832.

Mest kjent er han for sine opptegnelser av nordsvensk folkekultur, svensk, finsk og samisk. I samlingene inngår også en svensk-russisk ordliste som han samlet inn fra to tidligere soldater i den russiske hæren, Thomas Andersson Neninder og Abraham Filipsson, som etter desertering ble værende i Flaksgreie og Vilhelmina.

Etter hans død ble de omfattende notatene auksjonert bort. En del havnet i Dorotea landhandel og ble brukt som omslagspapir. Der ble materialet oppdaget av Erik Modin, som reddet 1330 folioblad for ettertiden. I dag oppbevares den Nensénske håndskriftsamlingen i Uppsala universitetsbibliotek. Det samiske materialet lå til grunn for Sigrid Drakes avhandling *Västerbottenslapparna* (1918).

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Jonas Nensén», Svensk biografisk leksikon-ID 8831[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bygdén, Leonard (1923–1926). "Dorotea". Härnösands stifts herdaminne
3. ↑  Nensén, Jonas": Norrländsk uppslagsbok, tredje bandet. 1995

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon
 |
***Apteroessa*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere i familiegruppen løpebiller.

Utseende
--------

En ganske stor (ca. 35 millimeter) og kraftig, brun sandjeger med gule flekker på dekkvingene. Hodet er stort og bredt med sigdformede kjever, fasettøynene middels store. Pornotum er trapesformet (bredest foran) med tydelig midfure. Dekkvingene er jevnbrede med tre par gule flekker. Arten har reduserte flygevinger og kan ikke fly. Beina er lange og tynne.

Levevis
-------

Ingenting er kjent om biologien til denne arten. Det ser ikke ut til at noen har observert arten i det fri, og funndataene for de kjente eksemplarene er uklare.

Utbredelse
----------

Slekten er, eller var, utbredt i Sørøst-Asia (India). Det er bare kjent tre museumseksemplarer fra 1700-tallet. Den er dermed muligens alt utdødd.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Adephaga
		- Overfamilien Caraboidea
			* Familien løpebiller, Carabidae
				+ Underfamilien sandjegere, Cicindelinae
					- Stammen Cicindelini
						* Slekten ***Apteroessa*** Hope, 1838
							+ *Apteroessa grossa* (Fabricius, 1781)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av ett av typeeksemplarene for arten
* (en) *Apteroessa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Apteroessa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Apteroessa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Apteroessa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Australian Military Court** (**AMC**) var en australsk permanent militærdomstol opprettet i 2007 for å behandle overtredelser av militær strafferett i det australske forsvaret. I august 2009 fant Australias høyesterett at domstolen var grunnlovsstridig.

Opprettelse
-----------

AMC ble etablert da Australias parlament vedtok en endringslov til den militære disiplinærlov, som trådte i kraft 1. oktober 2007. Loven erstattet det tidligere systemet med individuelt sammenkalte krigsretter og militære forhørsretter med en ny, permanent domstol, AMC.

Struktur
--------

Den permanente domstolen bestod av en justitiarius, to permanente militære dommere og et panel av militære reservedommere. Den første justitiarius var brigader Ian Westwood, som ble tatt i ed sammen med de to faste militære dommerne (oberst Peter Morrison og oberstløytnant Jennifer Woodward) 1. oktober 2007.

Avhengig av overtredelsens art og alvorlighet, la lovendringen opp til et differensiert system der saker kunne prøves for en dommer alene eller, i de groveste sakene, for en militær jury. Domstolen hadde sete i hovedstaden Canberra, men var i stand til å høre saker hvor som helst i Australia og på krigsskueplasser der australske styrker tjenestegjorde.

Strid mot grunnloven
--------------------

AMC ble kjent grunnlovsstridig i saken *Lane v. Morrison* som tok til 16. januar 2009. Høyesterett fant at endringsloven som opprettet domstolen ikke var gyldig, da den var i strid med den australske grunnlovens kapittel 3. Etter høyesterettsavgjørelsen bestemte regjeringen seg for å gjeninnføre det opprinnelige systemet med individuelle krigsretter, inntil det er blitt gjennomført en grundig vurdering av det militære rettsvesenet.
**Georgia Epiphaniou** (født 6. mai 2002) er en alpinist, som representerer klubben Famagusta Ski club.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Epiphaniou deltok i sitt første FIS-renn i desember 2018, i storslalåm i Plan de Corones i Italia, der hun kom på 41.-plass. Hun deltok i det bosniske juniormesterskapet i alpint 2019 i januar, der hun kom på 13.-plass i storslalåmrennet, og hun deltok også i Bosnisk mesterskap i alpint 2019, der hun kjørte ned til niendeplass i storslalåm. I februar deltok hun i Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival) i Bosnia-Hercegocina, og kom der på 50.-plass i slalåm og 68.-plass i storslalåm.

Hun deltok i flere andre lands nasjonale mesterskap; i det serbiske mesterskapet kom hun på 16.-plass i storslalåm, i det montenegriske mesterskapet kom hun på tiendeplass i slalåm og 14.-plass i storslalåm, og i det bulgarske mesterskapet kom hun på ellevteplass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020, der hun var flaggbærer under åpningsseremonien. Der kom hun på 35.-plass i storslalåm, der Amelie Klopfenstein fra Sveits vant. I slalåm kjørte hun ut.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Georgia Epiphaniou - Results*, besøkt 30. mars 2020.
3. ↑  IOC - *Flag Bearers*, besøkt 30. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing: Women's Giant Slalom* Arkivert 29. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 29. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Georgia Epiphaniou*[*død lenke*], besøkt 30. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georgia Epiphaniou – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Georgia Epiphaniou – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Georgia Epiphaniou – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020[*død lenke*]
**Madrona** (*Arbutus menziesii*) er en plante i lyngfamilien.

Den er et eviggrønt tre som blir 6–30 m høyt og som ofte har flere stammer. Barken er purpurfarget og faller av i store flak, som etterlater store gulrosa flekker. Bladene er spredte, læraktige og helrandete. Blomstene er hvite og sitter i opprette, endestilte klaser. Bærene er små, én cm i diameter, og dekket av små vorter.

Arten er utbredt langs den nordamerikanske stillehavskysten over en strekning på 1880 km fra nord til sør. Nordgrensen er på østkysten av Vancouver Island og fastlandet innenfor i den kanadiske provinsen Britisk Columbia, og sørgrensen er Palomar Mountain i San Diego County. Den er ganske sjelden i California sør for San Luis Obispo County og Calaveras County.

I vestlige Britisk Columbia, Washington og Oregon vokser madrona sammen med douglasgran, vestamerikansk hemlokk, oregoneik, rødor, oregonlønn og *Cornus nuttallii*. Lenger sør kommer flere arter inn som gullfuru, *Notholithocarpus densiflorus*, sukkerfuru, koloradoedelgran, lawsonsypress, redwood, californialaurbær, *Quercus chrysolepis*, *Quercus agrifolia*, *Quercus kelloggii* og andre løvfellende og eviggrønne eikearter.

I undervegetasjonen er det mange arter av små trær og busker, blant annet vinlønn, *Morella californica*, taggblåhegg, *Rhododendron macrophyllum*, *Cornus nuttallii*, alaskakornell, vier, hyll, nebbhassel, melbær og andre *Arctostaphylos*-arter, *Ceanothus*, klaseberglyng, asalspirea, *Toxicodendron diversilobum*, nutkabjørnebær og prydbringebær.

Kilder
------

* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 376. ISBN 82-10-01282-7.
* Flora of British Columbia: *Arbutus menziesii* Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 5. mars 2015.
* Silvics of North America: *Arbutus menziesii* Besøkt 5. mars 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Madrona* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Madrona* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Madrona* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Madrona* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Madrona* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Madrona* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Arbutus menziesii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Arbutus menziesii* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Arbutus menziesii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

  

* BladverkBladverk
* BarkBark
* BlomsterBlomster
* FruktFrukt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
«Blankvann» har flere betydninger.

**Blankvann** (351 moh.) er et tjern i Nordmarka, i Oslo kommune. Vannet ligger rett nord for Tryvannshøgda og omtrent midtveis mellom Sørkedalen og Skjærsjøen.

Geologi og hydrologi
--------------------

Ved Blankvann kommer kambrosilurbergarter fram i dagen og gir opphav til et næringsrikt jordsmonn med mye kalk. Dermed får man et stort mangfold av planter, og gode vilkår for flere sjeldne arter. Det høye innholdet av kalsium gjør også bunnvannet i sjøen tungt. Og siden vannet er dypt og har en skjermet beliggenhet, blir vannmassene ikke blandet helt ned på dypet. Derfor er sjøen meromiktisk, uten oksygen under ca. 20 meter. Dette er en sjelden innsjøtype i Norge.

Områdevern
----------

Rundt Blankvann ble det i 2002 opprettet to verneområder for å bevare den spesielle floraen som finnes rundt tjernet.

### Blankvann landskapsvernområde

*Blankvann landskapsvernområde* (3 342 dekar) ble fredet den 14. juni 2002 i den hensikt å bevare skog- og kulturlandskap, geologi, urterike enger som finnes rundt Blankvann i Nordmarka.

Vest for landskapsvernområdet ligger Finnerud sportshytte og i nord Kobberhaughytta. Inne i området ligger Blankvannsbråten, og i sør ligger Nordmarkkapellet. Landskapsvernområdet er anlagt i området mellom disse mye brukte markastedene.

### Landskapsvernområde med plantelivsfredning

*Landskapsvernområde med plantelivsfredning* (55 da) ble fredet den 14. juni 2002 i den hensikt å gi et strengere vern for de urterike engene som finnes rundt Blankvann. Dette vernet gjelder fire engpartier; to øst for tjernet, ett sør for tjernet og ett ved Setertjernet i vest.

Se også
-------

* Verneområder i Oslo
* Blankvannsbråten
* Liste over innsjøer i Oslo

Litteratur
----------

* Sverre Grimstad: *Nordmarka – merker og mysterier*. Andresen og Butenschøn Oslo 2008. ISBN 978-82-7981-053-7

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. april 2015
2. ↑  «006/1 Oslomarkvassdragene». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 16. oktober 2021.
3. ↑  (no) Blankvann i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  (no) Blankvann i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Blankvannslanding** er en landingsteknikk for sjøfly.

Ved landing på en stor blank vannflate vil det være vanskelig å beregne høyden ned til vannflaten. Derfor må landingen skje med en moderat gjennomsynkning slik at høyden reduseres med 100 - 150 fot i minuttet. Dersom høydeforskjellen mellom fly og vannflate er stor, vil flyet tilbakelegge en lang strekning for å komme sakte ned mot vannflaten. Dersom landingen skjer nærmere land blir de synlige referansene mye bedre, så det bare blir en lav høydeforskjell som må tilbakelegges som blankvannslanding. Variometeret, som viser høydeforandringer, er et viktig instrument under denne prosedyren.

Den samme teknikken kan også brukes ved landing med ski på en konturløs, flat snøflate.

Flottørene må treffe vannflaten i riktig vinkel. Hvis bakre del av flottørene treffer vannet først gir det større motstand i vannet. Treffer fremre del av flottøren vannet først, blir vannet suget opp langs flottøren og flottøren suges ned i vannet. Ved langsom flyhastighet blir vingenes angrepsvinkel større, flyets haleparti kommer lavere og flyets nese høyere. Stillingen på flyet og gjennomsynkningen kontrolleres med gasshåndtaket, throttelen, og ved å vurdere hvor høyt flyets nese står mot horisonten. I mange situasjoner i flyging kontrolleres ikke fart med gasspådrag og høyde med høyderoret. Derimot styres farten med høyderoret ved vurdering av nesestillingen. Høyden med stigning og gjennomsynkning styres med gasshåndtaket.

Under blankvannslanding er det nødvendig med en del motorpådrag. Ved landing uten motorkraft blir gjennomsynkningen mye større enn ved blankvannslanding. En nødlanding ved motorstans bør derfor gjøres nær land der det er lettere å vurdere høyde over vannflaten.