recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asbjørn Eide** (født 11. februar 1933 i Eksingedalen) er en norsk jurist og menneskerettighetsekspert. Hans hovefelt er økonomiske og sosiale rettigheter som del av menneskerettighetsbegrepet.

Asbjørn Eide er cand. jur. fra Universitetet i Oslo. Som student var han i 1961 formann i Det Norske Studentersamfund. Etter å ha vært universitetsstipendiat i juss gikk han i 1969 over til Institutt for fredsforskning (PRIO), der han arbeidet til 1987. Han var i to perioder direktør for PRIO. Etter opprettelsen av *Institutt for menneskerettigheter* var han direktør der 1987–1998. Han har også hatt en rekke oppdrag for FN og andre internasjonale institusjoner. Eide har i 20 år arbeidet som uavhengig ekspert for FN og var en pådriver for FNs deklarasjon for urfolks rettigheter (2007).

Han var Torgy Segerstedt professor ved Gøteborgs universitet 2003–2004 og er æresdoktor ved det juridiske fakultet ved Universitetet i Lund (1992).

Eide ble i 2010 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt arbeide for freds- og konfliktforskning og mangeårige arbeide for menneskerettighetene.

Asbjørn Eide er gift med ernæringsekspert Wenche Barth Eide. Sammen har de arbeidet med spørsmål om retten til sunn og riktig mat. De er foreldre til forsker og politiker (Ap) Espen Barth Eide.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Asbjørn Eide - Norsk biografisk leksikon
3. 1 2  Maria Dale og Bernt Hagtvet: Realistisk idealist. Asbjørn Eide fyller 90 år. *Klassekampen*, 11. februar 2023, s. 16.
4. ↑  Asbjørn Eide 85 år – Aftenposten 11. februar 2018
5. ↑  Utnevnelse til St. Olavs Orden, kongehuset.no, besøkt 9. august 2010.
6. ↑  «Mat er en menneskerettighet». *Apollon*. 1. februar 2012. «I 2000 ble det sentrale fagmiljøet styrket gjennom en prosjektgruppe om retten til mat, som i tillegg til Wenche Barth Eide også teller andre internasjonale drivkrefter som Asbjørn Eide og Bård Anders Andreassen på Senter for menneskerettigheter ved UiO, og Arne Oshaug ved Høyskolen i Akershus.»
7. ↑  Tvedt, Knut Are (21. januar 2023). «Espen Barth Eide». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 15. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Oppføringer i BibSys for Asbjørn Eide
* Intervju med Asbjørn Eide i anledning PRIOs 60-årsjubileum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Carara nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Carara*) er en nasjonalpark vest i Costa Rica. Den befinner seg i kantonen Garabito i provinsen Puntarenas og kantonen Turrubares i provinsen San José. Nasjonalparken beskytter svært spesialiserte økosystemer i nedbørfeltet til Río Grande de Tárcoles, hvor de kontinentale innflytelsene nord- og sørfra konvergerer. Parken består av tropisk regnskog, og det meste av den, om lag 47 km², er primærskog. Det er flere elver og fosser i nasjonalparken. Den har også flere arkeologiske funnsteder fra førkolumbisk tid.

Nasjonalparken ble oppretta 26. april 1978, som biologisk reservat. 18. november 1998 ble den gjort om til nasjonalpark. Navnet *Carara* er indiansk, og stammer sannsynligvis fra det utdødde språket huetar.

Arkeologiske steder
-------------------

I Carara nasjonalpark er det 15 arkeolgiske funnsteder fra førkolonial tid. De stammer fra to ulike bosetningsperioder: Pavas-fasen (300 f.Kr. – 300 e.Kr.) og Cartago-fasen (800–1500). De viktigste funnstedene heter Carara, hvor det er en rektangulær base på 6x4 meter, og Lomas Entierro, en stor landsby med boliger og gravplasser langs med Río Grande de Tárcoles som sannsynligvis hadde politisk og økonomisk makt over områdene ved den nedre delen av elva.

Bilder
------

* Gangsti i nasjonalparkenGangsti i nasjonalparken
* Rød araRød ara
* SvartstrupetrogonSvartstrupetrogon
* Amerikanske krokodillerAmerikanske krokodiller

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Costa Rica

Referanser
----------

1. ↑  Quesada Pacheco, Miguel Ángel (2006). «Toponomía indígena de Costa Rica». *Revista de filología y lingüística de la Universidad de Costa Rica* (32): 221.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carara National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Carara nasjonalpark hos SINAC
* Carara nasjonalpark hos Costa Rica Infolink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Carandiru-fengslet** var et beryktet fengsel i São Paulo, Brasil. Fengslet ble designet og bygget av Samuel das Neves i 1920, og ble ansett som et pilot-prosjekt for å møte de nye kravene i straffeloven. Fengslet var i drift fra 1956 til 2002, og hadde på det meste 8000 innsatte, selv om kapasiteten var 4000 innsatte. Dette gjorde fengslet til Latin-Amerikas største fengsel.

Carandiru-massakren
-------------------

I 1992 ble fengslet sted for *Carandiru-massakren*, der 111 fanger ble drept av 68 militærpoliti. Ingen av de militære ble drept i aksjonen. Aksjonen betraktes som en stort brudd på menneskerettighetene i Brasils historie. Massakren ble utløst av et fangeopprør i fengselet, og politiet gjorde lite før militærpolitiet i São Paulo stormet anlegget. Overlevende hevdet at politiet også skjøt mot innsatte som allerede hadde overgitt seg eller forsøkte å gjemme seg i sine celler.

Ansvarlig for aksjonen var oberst Ubiratan Guimarães. Guimarães ble opprinnelig dømt til 632 års fengsel for hans mishandling av opprør og påfølgende massakre. 16. februar 2006 ble dommen annullert fordi Guimarães overbeviste retten om at han bare fulgte ordre. Flere menneskerettighetsgrupper betegnet situasjonen som et skritt bakover og som et stort bidrag til straffefrihet for politivold. Guimarães, som også var medlem av São Paulos delstatsforsamlinger, ble myrdet i september 2006 etter å ha blitt skutt i mageregionen av en .38 kaliber pistol.

Massakren førte til at flere brasilianske innsatte dannet en gruppe kalt *Primeiro Comando da Capital* i 1993. Denne gruppen antas å stå bak drapet på José Ismael Pedrosa, direktør for fengselet på den tiden.

Fengselet ble revet den 9. desember 2002.

I etterkant
-----------

Drauzio Varella, en kjent brasiliansk lege, fungerte som frivillig lege i Carandiru fra 1989 til 2001 og er kjent for sitt arbeid mot aids. Han skrev boken, *Estação Carandiru* (norsk: Carandiru Stasjon), som beskriver hans egne erfaringer i anlegget og de ​​fryktelige forholdene de innsatte stod overfor. Boken ble senere gjort om til film (Carandiru, regissert av Hector Babenco), og begge ble høyt ansett av kritikere og publikum.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Restskatt** er et pengekrav fra skattemyndighetene til en skattyter etter avregning av foregående års skatteoppgjør. Bortimot én million nordmenn får restskatt hvert år. Når forskuddstrekk og annen skatteinnbetaling er mindre enn beregnet skatt, blir krav på differansen sendt til skatteyteren, ved større krav, fordelt på to terminer. 

Ved for lite innbetalt skatt for ett kalenderår, må restkatt betales neste høst, slik at totalt innbetalt skatt er det samme som beregnet skatt etter gjennomgang av selvangivelse og opplysninger fra arbeidsgiver og finansinstitusjoner. 

For lønnsmottakere blir skattetrekket enten fastsatt som en prosentandel av bruttolønn eller det kan fastsettes som såkalt tabelltrekk. Prosenten eller tabellnummeret er oppgitt på skattekortet som arbeidsgiver mottar fra skattemyndighetene. 

For personer med varierende lønnsinntekt fra år til år, er det uhensiktsmessig at skattetrekket blir fastsatt på grunnlag inntekten to år før det aktuelle inntektsåret. Høy inntekt ett år kan gi høy restskatt som må betales i et år med lite inntekt. Skatteytere som vil unngå restskatt kan derfor innbetale tillegg når inntekten er høy for å unngå restskatt. 

Hvis du mener noe er feil i skattemeldingen har du muligheten til å sende inn en elektronisk klage til Skatteetaten.

Referanser
----------

1. ↑  Samlino.no. «Restskatt: Slik håndterer du baksmell». [*død lenke*]
2. ↑  Skatteetaten. «Skatteetaten - Jeg må betale restskatt».

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Johannes Quasten** (født 3. mai 1900 i Homberg i Tyskland, død 10. mars 1987 i Freiburg im Breisgau) var en katolsk teolog og patristiker.

Liv og virke
------------

Quasten studerte katolsk teologi ved Westfälische Wilhelms-Universität i Münster. I 1926 ble han presteviet. I 1927 tok han under F.J. Dölger i Münster doktorgraden med et arbeid om *Musik und Gesang in den Kulten der heidnischen Antike und christlichen Frühzeit*. Videre studier fulgte i 1927-1929 i Roma ved Pontificio Istituto di Archeologia Cristiana; samtidig var han kapellan ved Campo Santo Teutonico. 

Etter konflikter med det nasjonalsosialistiske regime og tap av *venia legendi* flyttet han til Roma. Takket være formidling fra Clemens August Graf von Galen og anbefaling fra kardinalene Pacelli (den senere pave Pius XII) og Mercati ble han i 1938 professor ved Catholic University of America i Washington D.C. Fra 1945 til 1949 var han dekan for dets teologiske fakultet, og fra 1949 senator for universitetet. 

Quasten er forfatter at flerbindsverket *Patrology* om den teologiske og dogmehistoriske utvikling. Det ble et standardverk for engelsktalende interesserte. 

Han var på oppdrag av pave Johannes XXIII i 1960 med på å forberede sakspapirer for det annet vatikankonsils arbeid med den katolske liturgi, og i 1964 utnevnte pave Paul VI ham til *Consultor Consilii ad exsequendam Constitutionem de sacra Liturgia*.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 4271, besøkt 5. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   AlKindi, General Diamond Catalogue ID 47084[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Johannes Seigfried Anderson** (født 30. juli 1887, død 15. april 1950) var en finskfødt soldat i U.S. Army som deltok i den første verdenskrig, som også resulterte i at han ble tildelt USAs Medal of Honor.

Biografi
--------

Lite er kjent om Johannes Andersons tidlige liv, bortsett fra at han var født i Finland og at han meldte seg inn i US Army i Chicago i Illinois. Den 8. oktober 1918, under kamphandlinger nær Consenvoye i Frankrike, mens hans enhet var oppholdt av tung tysk maskigeværild, forlot kommandérsersjant Anderson frivillig sin enhet i et forsøk på flanke fiendens maskingeværstilling. Han gjorde dette fremrykket under tung stridsild, over åpent terreng, og nådde maskingeværposten hvor han drepe mannskapet. Han stilnet maskingeværet, fanget det, og kom tilbake med 23 tyske krigsfanger.

Johannes Anderson døde den 15. april 1950 og er stedt til hvile i Acacia Park Cemetery and Mausoleum i Chicago i Illinois. Hans grav finnes i Poplar seksjonen, Lot NE 25, Block 1, Grave 2.

Medal of Honor tildeling
------------------------

* Grad og organisasjon: First Sergeant, U.S. Army, Kompani B, 132. Infanteri, 33. divisjon.
* Sted og dato: Ved Consenvoye, Frankrike, 8. oktober 1918.
* Inntrått i tjenesten i: Chicago, Ill.
* Født: Finland.
* General Orders No.16, War Department, 1919.

> Mens hans enhet ble oppholdt av intens artilleri- og maskingeværild, 1. Sgt. Anderson, uten støtte, forlot han frivillig enheten og beveget seg slik at han kom bak maskingeværposten, som ydet den sterkeste motstanden. Hans fremrykking ble foretatt gjennom åpent lende og under konstant fiendtlig ild, men oppgaven ble vel utført, og han ikke bare stilnet våpenet og erobret det, men også brakt tilbake med seg 23 fanger.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hall of Valor
3. 1 2  «Johannes S. Anderson». *Claim to Fame: Medal of Honor recipients* **(engelsk)**. Find a Grave. Besøkt 30. januar 2008.

Kilder
------

* «Johannes S. Anderson». *Claim to Fame: Medal of Honor recipients* **(engelsk)**. Find a Grave. Besøkt 30. januar 2008.
* «Johannes S. Anderson Medal of Honor citation». Besøkt 29. september 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Dollar utstedt av USAs føderale myndigheter (USD) er den mest utbredte Fiat-valutaen.
**Fiat-penger** er penger uten en iboende verdi. Det er penger (mynter og sedler) som er erklært for å være penger, men der utstederen ikke har dekning (i for eksempel gullreserver) til å innløse dem i realverdier. Det er utelukkende tiltroen til at den neste kjøperen i rekken også vil akseptere myntene og sedlene som penger, som gir dem status som betalingsmiddel. Ordet «fiat» kommer fra latin og betyr «la det skje». 

Det offentlige har makt til å endre lover og skattlegge sine innbyggere. I så måte avhenger ikke verdien av pengene utstedt av en nasjons sentralbank av gullreservene, men det offentliges makt til å skattlegge, ilegge avgifter, eller for eksempel konfiskere eller inndra andre verdier for eksempel i form av edelt metall. 

Historisk sett har også privatbanker kunnet utstede papirpenger. Dette er en praksis som ikke lenger er i vanlig bruk, men de skaper fortsatt digital fiat gjennom lån.[] De fleste valutaer i verden er fiat-penger, deriblant amerikansk dollar, euro og norsk krone.

Motsetningen til fiat-penger er penger som har en iboende verdi, for eksempel mynter i kraft av sin egen metallverdi eller en garanti om at pengens verdi vil bli vekslet inn i en realverdi, slik som gull eller sølv. Mynter som inneholder edelmetaller, men hvis pålydende overstiger metallverdien, er imidlertid fortsatt for fiat-penger å regne.

Begrepet er ikke vanlig brukt i økonomistudier, men forekommer ofte hos libertarianere og i frimanns-miljøer der man gjerne hevder at det nåværende økonomiske systemet ikke er bærekraftig over tid.

Bildegalleri
------------

* Pengeseddel fra Australia, utstedt privat rundt 1900Pengeseddel fra Australia, utstedt privat rundt 1900
* I Zimbabwe er tilliten til de statlige fiat-pengene så lav at det har ført til hyperinflasjonI Zimbabwe er tilliten til de statlige fiat-pengene så lav at det har ført til hyperinflasjon

Referanser
----------

1. ↑  N. Gregory Mankiw (2007). *Principles of Economics*. Independence: South Western Educational Publishing. s. 659. ISBN 9780324589979. Besøkt 29. september 2009. «Fiat money, such as paper dollars, is money without intrinsic value: It would be worthless if it were not used as money.»
2. ↑  «Atlas Mugged: How a Libertarian Paradise in Chile Fell Apart». *Vice* **(engelsk)**. 22. september 2014. Besøkt 23. april 2018. «This was no crackpot scheme to establish a micronation on a platform floating in the middle of the ocean (a common libertarian dream)—this was a serious attempt to build a refuge where free marketers and anarcho-capitalists could hole up and wait for the world's fiat currencies to collapse. They called it "Galt's Gulch Chile" (GGC), naming it for the fictional place where the world's competent capitalists flee to in Ayn Rand's Atlas Shrugged.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Arbejdsdirektoratet** var et direktorat under Beskæftigelsesministeriet i Danmark.

Arbejdsdirektoratet hadde det overordnede ansvar for administrasjonen av de trygdeytelser som arbejdsløshedskasser og kommuner utbetalte i forbindelse med arbeidsledighet, sykdom, permittering og tilbaketrekning fra arbeidsmarkedet.

Arbejdsdirektoratet administrerte også reglene om rett til ferie og feriepenger.

Nedleggelse
-----------

Arbejdsdirektoratet ble nedlagt den 1. januar 2011. Direktoratets oppgaver ble fordelt på de tre etatene Arbejdsskadestyrelsen (nå Arbejdsmarkedets Erhvervssikring), Pensionsstyrelsen og Arbejdsmarkedsstyrelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Arbejdsmarkedets Erhvervssikring». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 27. april 2023. «Arbejdsmarkedets Erhvervssikring blev oprettet 1989 ved deling af Sikringsstyrelsen i Arbejdsskadestyrelsen (som senere fik navnet Arbejdsmarkedets Erhvervssikring) og Socialstyrelsen.»

Eksterne lenker
---------------

* *Arbejdsdirektoratet bliver nedlagt*, avisen.dk. Besøkt 5. september 2013
* *Meddelelser fra det tidligere arbejdsdirektoratet*, ask.dk. Besøkt 5. september 2013

Portal: Danmark
Fiat 500e
Interiøret
**Fiat 500e** (2020–) er en liten elbil med to dører fra italienske Fiat.

Den bygges i Torino og er helt ny i sin konstruksjon. Modellen erstatter den elektriske varianten av gamle Fiat 500, som forøvrig vil fortsette å produseres noen tid i Polen med bensinmotorer.

Med fullt batteri kan den kjøre 320 kilometer før den går tom for strøm, regnet etter en internasjonal norm for kjøring som heter *Worldwide Harmonised Light Vehicles Test Procedure* (WLTP) og ifølge Norges Automobilforbund gir realistiske resultater.

Motorens effekt er om lag 120 hestekrefter. Føreren kan velge mellom "Normale", "Range" og "Sherpa" kjøremønster, der "Sherpa" nekter føreren å kjøre mer enn 80 kilometer i timen samt går ned på lufteanleggets forbruk.

Første forsyning til kundene har nedrullbart tak og heter "La Prima", som betyr vår på italiensk. Den skal støtte Nivå 2 av selvkjørende bil.

Ved lanseringen laget man en enkelt som het "B.500 BY BVLGARI–MAI TROPPO" i fargen "imperial saffron", en slags oransje. Den blir auksjonert til Leonardo DiCaprio. En annen spesial er laget sammen med Giorgio Armani og kommer med fine dresser.

Spesialutgaven "3+1" har en liten bakdør som forenkler innstigning for venstrerattede 500e, så prisen ved lansering i Norge i februar 2021 forventes å bli 200 000 kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Her er Fiats nye elbil i bilnorge.no den 4. mars 2020.
2. ↑  Spørsmål og svar om WLTP Arkivert 30. oktober 2020 hos Wayback Machine. fra naf.no, 2019.
3. ↑  500 electric la prima fra fiat.com, fabrikkens hjemmesider, sist lest den 7. mars 2020.
4. ↑  Fiat's Electric 500 Supermini Gets One-of-One Bejeweled Rework by BVLGARI i hypebeast.com.
5. ↑  Jon Wind-Sørensen, Elektrisk 500 med 3 dører i bilnorge.no den 27. oktober 2020.
**Medierevolusjonen i Norge** er betegnelsen på de endringene som fant sted på 1980-tallet da statsmonopolet ble opphevet og det dukket opp en rekke frie nærradiokanaler i eteren.

Professor Berge Furre har i historieverket *Vårt hundreår* gitt følgende karakteristikk av det som skjedde:

> Willochs regjering ... gjennomførte ein medierevolusjon tidleg på åttitalet: Statsmonopolet til Norsk rikskringkasting vart borte. Styremaktene opna eteren for private radio- og TV-sendingar på norsk område. Mediepolitikk vart eit politisk emne som samla levande interesse gjennom heile tiåret. Høgre gjekk i brodden for det nye, og dei andre partia gav etter kvart opp det meste av motstanden og fylgde nølande med. Høgre fekk aukande opinionsstøtte for sin mediepolitikk.
> 
> 
> Berge Furre: *Vårt hundreår*
> 
> 

Selve arkitekten bak *medierevolusjonen* var Lars Roar Langslet, som var kulturminister i perioden 1981-1986. Monopolparagrafen ble imidlertid først opphevet i 1987, men da var den i realiteten forlengst avskaffet. En viktig drivkraft for medierevolusjonen var foruten de teknologiske nyvinninger, mulighetene for å skaffe seg reklameinntekter. Til tross for at det i Arbeiderpartiet (Ap), som nå hadde overtatt regjeringsansvaret, var programfestet et «nei til reklame», lyktes det likevel deres kulturminster Hallvard Bakke, som satte sin stilling inn på saken, å få endret vedtaket på landsmøtet. I 1987 gikk Stortinget, bare mot SVs stemmer, inn for full reklamefinansiering.

Litteratur
----------

* Berge Furre: *Vårt hundreår. Norsk historie 1905-1990*. Det norske Samlaget. Oslo 1992. ISBN 978-82521-3487-2
**Ola Hegerberg** (født 5. mai 1894 i Tingvoll, død 22. mars 1984 i Lørenskog) var en norsk rektor og motstandsmann.

Han giftet seg med lærerinne Margit Hegerberg den 25. oktober 1922. Sammen fikk de datteren Audny «Vesla» (gift Heggelund) født 20. juni 1924.

Hegerberg vokste opp på gården Hegerberg i Tingvoll, som sønn av bonde Mikael E. og Anne Hegerberg. Han gikk lærerskolen og tok eksamen i 1920. Hegerberg var ansatt ved Møre ungdomsskole 1920-21, Kirkenes byfolkeskole 1921-22 og Bjørnvatn byfolkeskule 1922-24. Han ble ansatt ved Fjellhamar skole i 1924. Samme år flyttet han sammen med sin kone inn i Lørenskogs første offentlige lærerbolig, huset «Kåstad».

I 1936 startet han Lørenskog Folkeboksamling, som var forløperen til Lørenskog Folkebibliotek. Hegerberg engasjerte seg sterkt i lokalsamfunnet og var aktiv i den lokale samfunnsdebatten i mellomkrigsåra.

Under andre verdenskrig deltok han i den militære motstandskampen på lokalplanet. To ganger i løpet av krigen ble han arrestert og satt fengslet på Grini fangeleir i Bærum. Fra vinteren 1943 satt han fengslet til krigen var slutt.

Etter krigen fortsatte Hegerberg sitt arbeid som lærer ved Fjellhamar skole, der han var skolestyrer, senere rektor, fram til pensjonsalder. Hegerberg skrev «Sang til Lørenskog».

Hegerberg fikk Kongens fortjenstmedalje i sølv. Ola Hegerbergs gate i Lørenskog fikk navnet i 2005.

Referanser
----------

1. ↑  geni.com
2. ↑  Sang til Lørenskog
3. ↑
4. ↑  Lokalhistoriewiki om Ola Hegerbergs gate

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Fiat Coupé** (1994–2000) var en todørs coupé fra italienske Fiat, laget i om lag 70 000 eksemplarer.

Eksteriøret var tegnet av Fiats sjefsdesigner, Chris Bangle, mens interiøret ble designet av Pininfarina. Den kom med 2-liters rekkefirer på 140 hk.

Utgaven **Fiat Coupé turbo** hadde turbo og ga 190 hk (som 16-ventiler) og 220 hk (som 20-ventiler). I 1998 kom en 20-ventilers rekkefirer med 154 hk, samt varianten **Limited Edition** med Recaroseter og stivere understell (kunne kjøres litt raskere).

Den ble solgt i Norge og eid av blant andre Wenche Foss.

* 
* 
* 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Fiat Coupé*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Pininfarina’s Stylish Fiat Supercar Arkivert 27. april 2016 hos Wayback Machine. fra The Sporting Fiat's Club.
2. ↑  *SSM Punto og Fiat coupe* i Bergens Tidende den 3. august 1993.
3. ↑  Kjell Magne Aalbergsjø, *Fiat Coupé 20V Turbo* i det norske bilbladet Bil den 15. august 1997.
4. ↑  *Stjernene kjører helt rått* i VG den 9. januar 2001.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Johannes Petter Lindegaard** (født 2. oktober 1830 i Svendborg, død 10. januar 1889) var en dansk fotograf som virket i Norge. Fra 1860 hadde han lokaler i Christiania, først i Kongens gate 12 og fra 1879 i Tollbugata 22. Han var i tillegg virksom i Høland.

Før han kom til Norge hadde Lindegaard først gått i maler- og murerlære i København, deretter gått på tegneskole samme sted. Han var bosatt i Australia i rundt 10 år fra 1851 og livnærte seg først som vognlakkerer, så som fotograf.

Lindegaard eide gården Mellom-Nes i Asker og kjøpte i 1882 også gården Stokke på auksjon. Her hadde han planer om å opprette rekonvalesenthjem og sanatorium, men ga snart opp planene, fordi det ikke ble anlagt togstasjon ved Billingstad. Han solgte gården året før han døde.

Blant Lindegaards lærlinger var Severin Worm-Petersen som fikk opplæring i daguerreotypering, en metode som da var gått ut av bruk.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, kulturnav.org, besøkt 26. mai 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  (no) Johannes Petter Lindegaard i Fotografregisteret.
3. ↑  Bjørn Ochsner: Fotografer i og fra Danmark til og med 1920
4. ↑  Roger Erlandsen: *Pas nu paa! Nu tar jeg fra hullet!*, side 189, forlaget Inter-View, 2000, ISBN 82-91780-02-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** VIAF **·** LIBRIS **·** KulturNav
 |
**Olaf Karling** (født 26. mars 1907 i Skärmnäs i Värmland, Sverige, død 9. mai 2000) var norsk fagforeningsmann og leder for Norsk Sjømannsforbund 1966–1972. Karling var også medlem av eksekutivkomiteen i Den Internasjonale Transportarbeiderføderasjonen.

Olaf Karling ble som 17-åring i 1925 medlem i det daværende Norsk Sjørestaurasjonsforbund, som kort tid etter ble hetende Norsk Stuert- og Kokkforbund. Der ble han bare 21 år gammel forbundsstyremedlem. Da Stuert- og Kokkforbundet i 1933 gikk inn i Norsk Matros og Fyrbøter Union skiftet forbundet navn til sitt nåværende, Norsk Sjømannsforbund.

Til sjøs fulgte Olaf Karling den tradisjonelle karrierestigen i byssa, messegutt, byssegutt, andrekokk, førstekokk og stuert, før han i 1937 gikk i land for å tiltrå som såkalt fastlønnet tillitsmann ved Norsk Sjømannsforbunds avdeling i Antwerpen. Under Andre verdenskrig var Karling tilbake i Norge hvor han deltok i det illegale forbundsstyret hjemme. Forbundets ledelse var eneste norske fagforbundsledelse som klarte å rømme landet i forbindelse med okkupasjonen, og satt i London og delvis i New York, og hadde sitt eget forbundsstyre ute.

Karling ble en kort periode værende ved forbundets avdeling i Oslo før han dro tilbake til Antwerpen. I 1950 ble Karling hentet til forbundets hovedkontor og ansatt som organisasjonssekretær, en posisjon der han ble sentral både i forbundets tariffarbeid og organisasjonsarbeid. Han ble valgt til forbundsleder ved forbundets landsmøte i 1966 og tok gjenvalg i 1970, men varslet allerede da at han ville gå av med pensjon i 1972, midt i valgperioden sin.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gunvald Hauge** | **Forbundsleder for Norsk Sjømannsforbund**(1966–1972) | Etterfølger:**Henrik Aasarød** |
**Johannes Gunnar Rørtveit** (født 6. mars 1943 i Øksnes) er en norsk forfatter.

Rørtveit vokste opp i Finnvågan på Nærøya i Øksnes og har siden 1958 bodd i Kabelvåg, der han i 20 år arbeidet som lærer og deretter innen fiskeoppdrett. I 2007 debuterte han som forfatter med dokumentarboka *Fiskeværet Skipnes – Fortid – Nåtid – Framtid*. Året etter kom den første boka i trilogien *Folket på Vinje*, om folk på øyene i Øksnes Vestbygd. Johannes Rørtveit er oldebarn av Anna Serine Kristine Olsdatter, «Anna på Vinje», som den første boka handler om.

Rørtveit med familie overtok det gamle fiskeværet Skipnes i Øksnes i 1985 og restaurerte bygningene der. Han har også vært initiativtaker og styreformann i Galleri Espolin i Lofoten, drivkraft bak etableringen av Lofotakviariet, samt styreleder i Lofoten kystlag i over 20 år. Dessuten har han vært aktiv i forbindelse med restaurering og bevaring av jakta «Anne Bro» og prosjektet Storvågan i Kabelvåg. Han ble i 2013 tildelt Riksantikvarens kulturminnepris for sin innsats for kystkultur.

Bibliografi
-----------

* *Fiskeværet Skipnes – Fortid – Nåtid – Framtid* (2007)
* *Folket på Vinje - En fortelling om «Anna på Vinje»* (2008)
* *Folket på Vinje - En fortelling om «Høvedsmannen Dorius»* (2009)
* *Folket på Vinje - En fortelling om «Kristine Amalie Maas»* (2011)
* *Menneskeskjebner på yttersida* (2013)
* *Folket på Vinje - En fortelling om Josef Emil Pedersen, toåringen som blei satt bort til Cesilie og Ole Danielsen* (2015)
* *Folket på Vinje - Det står alltid kvinner bak* (2018)

Kilder
------

* Litteraturhuset: Folket på Vinje (besøkt 15. november 2013)
* Bladet Vesterålen: Johannes fikk kulturminnepris (14. november 2013, oppdatert og besøkt 15. november 2013)
* Riksantikvaren: Riksantikvarens kulturminnepris til Johannes Rørtveit (14. november 2013, besøkt 15. november 2013)

Eksterne lenker
---------------

* NRK Nordlands Fylkesleksikon: Anna på Vinje

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Aksjeanalyse** |
| --- |
|  |
| **Lønnsomhet** |
| Resultatmargin
Driftsmargin |
| **Avkastning** |
| Egenkapitalavkastning
Resultat per aksje (EPS) |
| **Verdisetting** |
| Price/Earnings (P/E)
Price/Sales (P/S) |

**Resultat per aksje**, eller **Earnings per share (EPS)**, viser en bedrifts årsresultat delt på antall utestående aksjer.

Bedrifter er forpliktet til å presentere resultat per aksje i sitt årsregnskap.

{\displaystyle Resultat\ per\ aksje={\frac {{\dot {A}}rsresultat}{Antall\ utest{\dot {a}}ende\ aksjer}}}

Anvendelser
-----------

Resultat per aksje forteller i seg selv svært lite om verdien og kvaliteten på en bedrift. Det skyldes at ulike bedrifter har ulikt antall utestående aksjer. Bruk av resultat per aksje for å vurdere en bedrifts historiske resultater har også liten nytteverdi, da antall aksjer i en enkelt bedrift også kan endres fra år til år.

Resultat per aksje er derimot svært nyttig som rådata for bruk med f.eks. P/E og P/S.

Eksempel
--------

### Byggma

Gj.snittlig ant. utestående aksjer: 9 442 395  


**Resultat Konsern**  
(NOK 1000)| Salgsinntekter | 1 482 904 |
| Driftsresultat | 322 181 |
| Resultat før skatt | 302 922 |
| Årsresultat | 222 769 |

{\displaystyle Resultat\ per\ aksje={\frac {222\ 769\ 000}{9\ 442\ 395}}={\underline {\underline {23,59}}}}

Referanser
----------

1. ↑  Børs24 Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. 16.08.07
2. ↑  Byggma Årsrapport 2006, s. 22

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Johannes Petersen** (1812–1901) var en færøysk politiker, lærer og handelsmann. Han var medlem av det færøyske Lagtinget 1854–1859 og 1863–1891 og det danske Folketinget 1864–1866.

Liv og virke
------------

Han vokste opp på gården Útistova i Klaksvík som sønn av Peter Eliassen og Susanne Joensdatter.

Han fullførte lærerseminaret i Jonstrup ved København i 1840. Han giftet seg med Susanne Frederikke Olesdatter på Nes, hvor Petersen var huslærer hos sognepresten.

Petersen var omgangsskolelærer på Nes og i nabobygdene langs Skálafjørður fra omkring 1840 og frem til Færøyenes provisoriske skolelovgivning ble opphevet i 1854, deretter fra 1871 til han avgikk med pensjon i 1894, 82 år gammel. I mellomtiden drev han handel.

### Politisk arbeid

Petersen var lagtingsmann for Eysturoy 1854–1859 og 1863–1891 og folketingsmann for Færøyene 1864–1866. Han vant folketingsvalget med stemmetallene 140–105 mot høyremannen Hans Christopher Müller. Derfor har Petersen helst vært regnet som venstremann.

Han var også redaktør i amtsavisen *Dimmalætting* 1885–1886, men skal ha blitt avsatt etter påtrykk fra kirke- og undervisningsminister Jacob Scavenius, som mente at Petersen var altfor venstreorientert.

Historiker Hans Jacob Debes stilte seg tvilende til å betegne Petersen som venstremann, fordi han stemte for grunnloven av 1866, som begrenset stemmeretten, og hans etterlatte brev antyder et mer konservativt ståsted. Hans etterslekt fostret også utpreget konservative politikere.

Blant Johannes og Susanne Frederikke Petersens barn var prost, salmedikter, lagtings- og landstingsmann Fríðrikur Petersen, mens lagtingsmann Simon Thorkildshøj var deres svigersønn, og lagtingsmann Johannes Petersen d.y. deres sønnesønn.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 335–337. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3 4  Debes, Hans Jacob (1993). *Politiska søga Føroya 1814–1906* **(færøysk)**. Tórshavn: Føroya Skúlabókagrunnur. s. 77. OCLC 33210102.
3. ↑  Debes, Hans Jacob (1982). *Nú er tann stundin… Tjóðskaparrørsla og sjálvstýrispolitikkur til 1906 – við søguligum baksýni* **(færøysk)**. Tórshavn: Føroya Skúlabókagrunnur. s. 123. ISBN 99918-0-627-X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Færøyene
Valget av Piast, illustrasjon fra det 19. århundre av Antoni Oleszczyński
**Huset Piast** eller **Det piastiske dynasti** (polsk *Piastowie*; *Dynastia Piastów*) var et dynasti av konger og hertuger som styrte Polen fra dets begynnelser som selvstendig stat og frem til 1370. Dynastiet var således Polens første historiske dynasti. 

Piastene fra dynastiet som styrte polanernes stammehertugdømme forente i løpet av kort tid de polske områdene (under Mieszko I), og opprettet senere et kongedømme (under Bolesław I den modige). Med noen opphold beholdt de den polske tronen frem til 1370. Slutten på dynastiets kongedømme kom de kong Kasimir III døde uten å etterlate seg mannlige etterkommere.

Etlinger av dynastiets sidegrener hersket imidlertid over en rekke hertugdømmer som var blitt utskilt fra det polske kongeriket i oppløsningstiden i det 12. århundre – dette var de allierte hertugdømmer i Masovia (frem til 1526) og Schlesien (frem til 1675).

Grunnlegger
-----------

Dynastiets legendariske grunnlegger var Piast. Hans navn nevnes cirka 1113 av kronikøren Gallus Anonymus. Skjønt de polske hertugene og kongene oppfattet seg selv som etterkommere av Piast, ble selve termen *piastene* (*piastiske dynasti*) innført i det 17. århundre av historikere som arbeidet for hertuger fra dynastiets schlesiske sidegren.

Sidegrener
----------

Dynastiets sidegrener forsvant gradvis:

* Den lillepolske sidegren i 1279 med Bolesław V den fromme (grunnleggeren var Kasimir II den rettferdige)
* Den storpolske sidegren i 1296 med Przemyśl II (grunnleggeren var Mieszko III den gamle)
* Den kujaviske sidegren i 1388 med Władysław den hvite (grunnleggeren var Kasimir I av Kujavia)
* Den masoviske sidegren i 1526 med Janusz III av Masovia (grunnleggeren var Konrad I av Masovia)
* Den schlesiske sidegren i 1675 med Georg IV Wilhelm (grunnleggeren var Władysław II den landflyktige)

Den siste piasten var Georg IV Wilhelms søster Karolina, som døde i 1707.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Nauders** er en østerriksk kommune lengst sydvest i delstaten Tirol. Selv om kommunen geografisk sett ligger i Inndalen, har den historisk vært en del av grev- og landskapet Vinschgau i dagens Syd-Tirol (Italia). Nauders har også hatt en tett tilknytning til Nedre Engadin i Graubünden (Sveits), som den bare skilles fra gjennom Inn. Grunnen er at veiforbindelsen til resten av Nord-Tirol var veldig besværlig: På grunn av juvet *Finstermünz* er det ikke mulig å ferdes langs Inn. Finstermünzpasset, som er det eneste alternativet, er på sin side mye brattere enn Reschenpasset sydover mot Syd-Tirol. Nabokommunene er Tschlin (Graubünden) i vest, Graun (Syd-Tirol) i syd og Pfunds (Nord-Tirol) i nord.

Siden Nauders lå ved *Via Claudia Augusta*, den gamle romerveien til Augsburg, ble stedet nevnt for første gang av romerne under navnet *Inutrium* rundt 150 e.Kr. I 1150 nevnes stedet som *Nudres*. På denne tid var det allerede en del av det frankiske gaugrevskapet Vinschgau. Befolkningen var den gang retoromansk.

Nauders var viktig som tollstasjon og grensepost. Flere festningsanlegg fra ulike tidsepoker vitner om dette:

* Tollstasjonen *Hochfinstermünz* fra 1200-tallet, som bevokter brua over Inn. Ved siden av finner man ruinene av jaktslottet til erkehertug Sigmund (1400-tallet).
* Borgen *Naudersberg* fra 1200-tallet var sete for den lokale dommeren.
* *Festningen Nauders* ble bygget på 1830-tallet som et forsvar mot mulige invasjoner fra vest eller syd, men var aldri i aksjon.

Andre severdigheter er

* kirken *St. Valentin* fra 1500-tallet, som ble bygget om i barokkstil på 1700-tallet og i nyromansk stil i 1832,
* kapellet *St. Leonhard* i nærheten av Hochfinstermünz, som er fra 1100-tallet og inneholder gotiske fresker,
* *hotellet Finstermünz*, som er bygget på 1920-tallet og har bevart det originale interiøret.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nauders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames
 |
Vestlig U-Baneinngang i Mohrenstraße (Blikkretning mot Voßstraße og Potsdamer Platz)
**Mohrenstraße undergrunnsstasjon** er en stasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk, tilhørende U2. Den ligger i distriktet Mitte. Det er en underjordisk stasjon med to spor og midtplattform.

Beliggenhet
-----------

1950: Thälmannplatz undergrunnsstasjon blir åpnet etter ombygging.
Stasjonene befinner seg i den vestlige enden av Mohrenstraße, som går i øst-vest-retning. Den vestlige inngangen åpner seg mot den nord-syd-gående Wilhelmstraße.

Stasjonen ligger noen få hundre meter fra Potsdamer Platz og den strekning Berlinmuren en gang gikk. Etter den tyske gjenforeningen har stasjonen igjen fått en sentral posisjon etter å ha vært perifer i årtier. Den er – sett i relasjon til Potsdamer Platz- den nest siste stasjon i den østlige delen av Berlin. I dag ligger følgende bygg og plasser i nærheten av stasjonen: 

* Forskjellige adminstrasjonsbygg, (blant annet landsdelsforsamlingene til Thüringen og Hamburg),
* Diverse ministerier, som Bundesministerium für Arbeit und Soziales, Bundesministerium für Gesundheit og Bundesministerium der Finanzen,
* Tsjekkias og Nord-Koreas ambassader
* Museum für Kommunikation.

  

Pergola-inngang til stasjonen da den het Kaiserhof, rundt 1910. Bygningen bak er*Kur- und Neumärkischen Haupt-Ritterschafts-Direktion*, i dag Mohrenstraße 66.
Marmorbekledning

| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Potsdamer PlatzRuhleben |  | U2 |  | StadtmittePankow |
**Rotterdam Ahoy** (også kalt **Ahoy** og **Ahoy Rotterdam**) er et konferansesenter og flerbruksarena i Rotterdam i Nederland. Komplekset er et av landets største og ble åpnet i 1950. Siden åpningen har Rotterdam Ahoy vært vertskap for en rekke utstillinger, konserter og idrettsbegivenheter. Senteret består av tre hoveddeler: Beurs- & Evenementenhallen, Congres- & Vergadercentrum og Ahoy Arena med plass til opptil 16 500 publikummere. Sistnevnte er senterets arena for konserter og ble åpnet i 1971.

Historie
--------

Rotterdam Ahoy har historie tilbake til 1950. Etter ødeleggelsene fra andre verdenskrig ble Rotterdam by og havn bygget opp igjen. I 1950 var havnen nærmest ferdig, og begivenheten ble markert med utstillingen *Rotterdam Ahoy!*. Utstillingen ble holdt i en hall som ble bygget for anledningen. Hallen lå der hvor det medisinske fakultetet ved Erasmus-universitetet i Rotterdam ligger i dag.

Den midlertidige utstillingshallen ble kalt Ahoy'-Hal og ble brukt til en både nasjonale og internasjonale arrangementer. Under Nordsjøflommen i 1953 ble hallen også brukt som mottakssted for flomrammede.

Siden ble senteret flyttet og dagens Rotterdam Ahoy-kompleks ble åpnet i 1971. Per 2020 består komplekset av seks messehaller og Ahoy Arena som har plass til opptil 16 500 publikummere. Arenaen har huset artister som Justin Bieber, U2 og Jennifer Lopez. Junior Eurovision Song Contest 2007 ble også arrangert i Ahoy Arena.

I mai 2020 skulle arenaen ha vært vertskap for Eurovision Song Contest, men konkurransen ble senere avlyst på grunn av koronaviruspandemien i Europa vinteren 2020. I stedet var arenaen vertskap for Eurovision Song Contest 2021.

Nytt kongressenter
------------------

Høsten 2020 utvides Rotterdam Ahoy med et nytt kongressenter, Rotterdam Ahoy Convention Center (RACC). Det nye senteret får 3100 kvadratmeter med møterom og et auditorium med plass til 2750 personer. I tillegg får det en konsertsal, RTM Stage, med plass til 7000 publikummere.

Referanser
----------

1. ↑  «Ahoy Rotterdam | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 28. mai 2019.
2. ↑  «Ahoy Arena - Rotterdam Ahoy». *www.ahoy.nl* **(engelsk)**. Besøkt 28. mai 2019.
3. ↑  NTB. «Eurovision Song Contest skal arrangeres i Rotterdam i 2020». *Aftenbladet* **(norsk)**. Besøkt 30. august 2019.
4. ↑  Svendsen, Maiken (18. mars 2020). «Eurovision Song Contest avlyst». *NRK*. Besøkt 19. mars 2020.
5. ↑  «Rotterdam returns as Eurovision Song Contest Host City in 2021». *eurovision.tv*. 16. mai 2020. Besøkt 17. mai 2020.
6. 1 2  «Ahoy in 2020 - Rotterdam Ahoy». *www.ahoy.nl* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 28. mai 2019. Besøkt 28. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Rotterdam Ahoy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**Expo Tel AvivTel Aviv**

 | **Eurovision Song Contest Arena***2020 (avlyst)* og 2021 | Etterfølger :**Pala AlpitourTorino** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF
 |
For andre personer som heter Gabriel Kielland, se Gabriel Kielland.

**Gabriel Kielland** (født 6. juli 1871 i Trondheim, død 28. september 1960 i Trondheim) var en norsk maler, glassarbeider og arkitekt.

Kielland studerte først til arkitekt i Hannover og dro deretter til München i 1892 for å bli maler. Han var tegner i «Simplicissimus» 1895–96, nedsatte seg så i Trondhjem som arkitekt og maler. Var også lærer i frihåndstegning ved *Trondhjems Tekniske Læreanstalt*, og ledet utgravingene på Steinvikholmen for Fortidsminneforeningen 1899–1902. Som arkitekt har han tegnet blant annet *Trondhjems elektrisitetsverks primærstasjon* ved Øvre Leirfoss, *Finnes barnehjem* og *Dr. Henrik Ourens klinikk og privatbolig* i Trondheim.

I 1908 vant han konkurransen om glassmalerier til rekonstruksjonen av Nidarosdomen og han jobbet med dette fram til 1934. Han var der blant annet ansvarlig for det store rosevinduet på vestfronten på Nidarosdomen. 

Han jobbet også som arkitekt og maler i Trondheim.

* Altertavlen «Kristi begråtelse» i Ørland kirke (1921)Altertavlen «Kristi begråtelse» i Ørland kirke (1921)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gabriel Kielland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gabriel Kiellands privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket
* Rosevinduet i Nidarosdomen – en gave fra norske kvinner - Artikkel om Marie Gleditsch og kvinnenes innsamling – for bak rosevinduet i 1930 sto det norske kvinner av Evelyn Irene Thor NTNU Universitetsbiblioteket
* Arkitekten Gabriel Kielland - Artikkel av Erlend Lund NTNU Universitetsbiblioteket

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Bredbåndet gulfly** (*Xanthia aurago*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). I Norge er den sjelden og lokal på Sørlandet og Østlandet.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 29 – 33 mm), kraftig, gult nattfly. Hodet og forkroppen er kledt med gule hår, forkroppen (thorax) er rødbrun på sidene. Bakkroppen er gul. **Forvingen** er gul, bredt rødbrun i den ytterste delen bortsett fra vingespissen som er gul. Den har også et bredt, uregelmessig, rødbrunt tverrbånd nær roten. Av og til dekker den rødbrune fargen nesten hele vingen. Nyre- og ringmerkene er tydelige, delvis utfylt med rødbrunt. **Bakvingen** er blekgul med et mer eller mindre tydelig, brunlig tverrbånd.

Levevis
-------

Arten finnes i løvskog, skogbryn og i hager og parker. Larvene er aktive på våren og lever på eik (*Quercus* spp.), bøk (*Fagus sylvatica*) og naverlønn (*Acer campestre*). Arten overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr om natten i august – oktober.

Utbredelse
----------

Bredbåndet nattfly finnes bare i Europa. I Norge er den sjelden og lokal på Sørlandet og det sørlige Østlandet (nordligste funn fra Gjøvik). Det finnes dessuten et isolert funn fra Sola i Rogaland.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Bredbåndet gulfly[*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* *Xanthia aurago* på UK moths

Eksterne lenker
---------------

* (en) *bredbåndet gulfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *bredbåndet gulfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *bredbåndet gulfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *bredbåndet gulfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *bredbåndet gulfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tiliacea aurago* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Tiliacea aurago* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Gabriel Heiberg** (født 1708 på Stedje i Sogndal, død 1768 i Bergen) var en prest av Heibergslekten fra Kaupanger i Sogn. Han var sokneprest i Gloppen kommune fra 1738–1765, og senere prost i Nordfjord.

Liv og virke
------------

Heiberg etablerte skolefundas i Gloppen i 1743, og arbeidet for å få til omgangsskoler i kommunene. Han utførte prestekalet sitt med hard hånd, og kunne holde kirkelyden med preker på 3 til 4 timer. Ved avhøring av konfimanter hadde han soldater i kirken.

Ved siden av prestekallet kjøpte han storgården Evebø, beliggende ved Gloppeelva. I tillegg drev han også på Sandane. Han fikk i 1752 kongebrev med godkjennelse for å kunne drive gjestgiveri og kro med sjenkestue på Sandane. 

Konflikter med kirkelyden førte til at han i 1765 flyttet til Bergen og kjøpte seg et nytt embete der. I Gloppen tok sønnen Johan Widing Heiberg, da 29 år gammel, over prestestillingen, men måtte årlig betale en større avgift for å beholde kallet.

Se også
-------

Liste over kjente personer fra Gloppen kommune

Eksterne lenker
---------------

* Profil på NRKs fylkesleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Innico Caracciolo** (den eldre) (født 7. mars 1607 i Napoli i Italia, død 30. januar 1685 i Napoli) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var tilknyttet Den romerske kurie.

Pave Alexander VII (1655–1667) utnevnte ham til en av fire nuntier til dronning Christina av Sverige.

Han ble kreert *in pectore* til kardinal i februar 1666 av pave Alexander VII, publisert ved konsistoriet i mars 1667. Han fikk *San Clemente* som tittelkirke.

Han var erkebiskop av Napoli 1667–1685.

Han deltok ved konklavet 1667 som valgte pave Klemens IX, ved konklavet 1666–1670 som valgte pave Klemens X, og ved konklavet 1676 som valgte pave Innocens XI.

De andre kardinaler i samme slekt var Marino Ascanio Caracciolo (kreert 1535), Innico Caracciolo den yngre (1715), Niccolò Caracciolo (1715), Giovanni Costanzio Caracciolo (1759), Diego Innico Caracciolo (1800), og Filippo Giudice Caracciolo, Orat. (1833).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Dizionario Biografico degli Italiani, oppført som CARACCIOLO, Innico, Dizionario biografico degli italiani innico-caracciolo\_res-e9cc1cb9-87e9-11dc-8e9d-0016357eee51, utgitt 1976, besøkt 22. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ICCU
 |