recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nils Harald Opsahl** (født 6. november 1959) er en norsk næringslivsleder fra Dokka i Oppland. Opsahl er utdannet cand.mag. fra universitetene i Oslo og Tromsø. Han har arbeidet i hovedsak ved norske hoteller, blant annet som restaurantdirektør ved Grand Hotel i Oslo, direktør ved Britannia Hotel i Trondheim samt ved flere hoteller i Tromsø. 

Opsahl har også vært lufthavnsjef ved Tromsø lufthavn og adm.dir. i *Bladet Tromsø*. Fra 2006 til 2015 var han direktør i Nordic Gruppen med ansvaret for selskapets virksomhet i Tromsø, deriblant utviklingen av nye Prostneset.[]

Han ble norsk sommeliermester i franske viner og brennevin i 1988, og norsk deltaker i VM samme år i et arrangement gjennomført av Sopexa.

Opsahl har utgitt boka *To på reise* om vin, mat og reise i Frankrike i 2001. Han produserte i 2008 vinen Fondateur sammen med vinhuset Auriol i Languedoc, og Bengt Markussen. Fra 2015 til 2018 var han Bailli for Nord-Norge i mat- og drikkeorganisasjonen.

Opsahl var kirkeverge i Tromsø 2016-2021.

Han holder bl.a. på som skribent og bloggforfatter av *www.iprovence.no*, et nettsted om kultur, reise, mat og drikke i Provence. På *www.krimblogg.no* er det gitt ut en kriminalroman, "Respirasjonsfall", der handlingen er lagt til den lille byen Saint Aygulf i Provence. Vi følger nordmannen Jan Høiseth som sammen med kona Christine løser en mordgåte, og forhindrer et utilsiktet drap på den franske presidenten...

Referanser
----------

1. ↑  "To på reise" Bokkilden, oppslag 28. desember 2015.
2. ↑  «"Fondateur Rouge"». Arkivert fra originalen 25. mars 2016. Besøkt 1. januar 2016.
3. ↑  Chaîne des Rôtisseurs
4. ↑  Ny kirkeverge i Tromsø
Modell av en dromon. Foto: George E. Koronaios 
**Dromoner** (gresk: δρόμων, dromon («løper») var de viktigste krigsskipene til den bysantinske marine fra det 6. til det 12. århundre. De var indirekte utviklet fra de antikke triremene og ble vanligvis drevet av både årer og seil.

De ble bygget i mange former og størrelser og varierte mellom 30–50 meter lange og 5–7 meter brede og hadde opp til 300 menn, både marinesoldater og roere.

Dromonene hadde et sentralt tårn (*xylokastron*, «treborg») nær hovedmasten. Derfra kunne marinesoldatene bruke sine buer og piler eller kaste spyd og andre prosjektiler. De fleste dromoner var utstyrt med flammekastere (syfonofo-rami) som sendte gresk ild og katapulter som kunne sende prosjektiler på 10 kg opp til 250 meter avgårde. Mange dromoner var også halvveis beskyttet mot ramming.

Mellomengelsk *dromond* og gammelfransk *dromont* beskrev alle særlig store middelalderske skip.

Populærkultur
-------------

* I bok 3 av J.R.R. Tolkiens *Ringenes Herre*, beskrives korsarene fra Umbar som seilende dromoner.
* I videospillet Civilization III:Conquests er dromonen den bysantinske «unike enheten».

Noter
-----

1. ↑  *The Shorter Oxford English Dictionary*, 3rd ed, "Dromond"

Eksterne lenker
---------------

* Sailing ships: Dromon (Dromond)
* History and Archaeology of the Ship: The Byzantine Navy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Bruno Lafont** (Boulogne-Billancourt, 8. juni 1956) er en fransk gründer.

Han er en fransk forretningsmann. Han var administrerende direktør i Lafarge fra 2006 til 2015, da det fusjonerte med Holcim for å bli LafargeHolcim. Han var medpresident i LafargeHolcim fra 2015 til april 2017.

Tidlig liv
----------

Lafont ble født i 1956. Han ble uteksaminert fra HEC Paris i 1977 og fra École nationale d’administration i Paris.

Karriere
--------

Lafont begynte i Lafarge som revisor i finansavdelingen i 1983. Deretter jobbet han i Tyskland og Tyrkia. Han ble utnevnt til administrerende direktør 1. januar 2006. Under hans periode hadde han tilsyn med Lafarges internasjonale ekspansjon til 70 land, inkludert oppkjøpet av minoritetsaksjonærer i Lafarge Nord-Amerika. I tillegg kuttet kostnadene med 60 % i løpet av det første året, særlig ved å selge taktekkingdatterselskapet. I desember 2008 kjøpte det Orascom Cement, et datterselskap av Orascom Construction Industries, for 8,8 milliarder euro, og brakte milliardærene Albert Frère og Nassef Sawiris til Lafarge styre. Han trakk seg som administrerende direktør i 2015, kort tid etter fusjonen med Holcim. For dette ble han tildelt en bonus på 2,5 millioner euro. Han var medpresident i LafargeHolcim frem til april 2017.

Lafont sitter i styrene til *Électricité de France* og ArcelorMittal. Han er rådgiver for borgermesteren i Chongqing i Kina. Han er også president for *Fondation nationale pour l'enseignement de la gestion*.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1956[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000029963, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Former LafargeHolcim CEO charged over terror financing allegations». *France 24* **(engelsk)**. 8. desember 2017. Besøkt 23. mars 2024.
4. ↑  Bruno Lafont, ex-PDG de Lafarge : «Les autorités françaises nous ont encouragés à maintenir nos activités en Syrie»
5. ↑  Bruno Lafont
6. ↑  Bruno Lafont, l’homme qui transforme Lafarge
7. ↑  Lafarge va racheter Orascom Cement pour 8,8 milliards d'euros
8. ↑  Le patron de LafargeHolcim quitte le groupe
9. ↑  Conseil d’administration

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Tveitevannet** eller **Tveitevatnet** er et vann mellom Løvstakken og Ulriken i Årstad bydel i Bergen i Vestland. Langs Tveitevannet ligger Slettebakken kirke, Slettebakken skole og Sletten senter. Ved Sletten senter er det også bybanestopp.

Vannforurensning
----------------

Tveitevannet er det området med høyest forurensning av polyklorerte bifenyler (PCB) i ferskvann i Norge. Problematikken er godt kjent og ble påvist av Norsk institutt for vannforskning (NIVA) i perioden 1993 til 1997 som ledd av den første omfattende kartleggingen av tjærestoffer, PCB og flere andre miljøgifter i bunnsedimenter i 69 innsjøer i Sør- og Midt-Norge.

Bergen kommune planla å koble Tveitevannet til Fjøsangervassdraget via et rørløp under Elvebakken, i tilslutning til en åpen kanal mellom Solheimsvannet og Kristiansborgvannet. Men planen måtte skrinlegges takket være invasjon i Tveitevannet av vasspest, en uønsket art som er nærmest umulig å bli kvitt når den først har fått feste. Tveitevannet har i dag utløp i Nordåsvannet, men det er ingen risikofaktor fordi vasspest ikke overlever i saltvann.

Referanser
----------

1. ↑   Sentralt stednavnsregister[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tveitevannet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 20. oktober 2016.
3. ↑  «Norgeskart». Kartverket.
4. ↑  Enkel ettermiddagstur rundt Tveitevannet (ut.no)
5. ↑  «Regional undersøkelse av miljøgifter i innsjøsedimenter Delrapport 1. Organiske mikroforurensninger». NIVA. 1997. Besøkt 9. januar 2016.
6. ↑  «Historier fra en bydel – Årstad». Bergen byarkiv. 28. september 2012. Besøkt 9. januar 2016.
7. ↑  «Miljøundersøkingar i Bergensvatna». UiB. 2. september 2013. Besøkt 9. januar 2016.
8. ↑  «Gamle synder koster». Bergens Tidende. 11. februar 2010. Besøkt 9. januar 2016.
9. ↑  «Artikler fra BT om Tveitevannet». Arkivert fra originalen 26. januar 2016. Besøkt 9. januar 2016.
10. ↑  Katrine Hamre Gundersen: «Fremmed art stopper planer», *Bergensavisen* 17. desember 2020

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sørværet naturreservat** er et naturreservat som omfattar Austneset og rundt hundre holmer og skjær med omliggende grunne havområde på sørsiden av Værlandet i Askvoll kommune. Området ble vernet 20. desember 1991 og inngår i verneplan for våtmark. Fra og med 1. april til og med 1. august er det forbud mot ilandstiging i deler av reservatet, sør for en line mellom sørspissen på Kjerringa og sørspissen på Nordre Leiaskjeret.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å ta vare på eit viktig skjergards- og våtmarksområde med naturleg tilhøyrande vegetasjon og dyreliv. Det er særleg viktig å verne om området sine mange funksjonar for fuglelivet, og myrområda som naturtype. I tillegg er det viktig å ta vare på dei geologiske verneinteressene knytta til devonsk sandstein.»

Referanser
----------

1. 1 2  «faktaark». Naturbase. Besøkt 17. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om freding av Sørværet naturreservat, Askvoll kommune, Sogn og Fjordane». Lovdata. Besøkt 17. mars 2024.
**Wei Zhuang** (tradisjonell kinesisk: 韋莊, forenklet kinesisk: 韦庄, pinyin: *Wéi Zhuāng*, Wade-Giles: *Wei Chuang*, født 836 i Duling nær Chang'an i Kina, død 910), stilnavn: **Duanyi** (端己), var en kinesisk dikter og kansler på Tangdynastiets tid. Han er best kjent for sin poesi, holdt i stilretningene *shi* og *ci*.

Hans diktning er representert i den viktige 1700-talls-antologien *Tre hundre Tang-dikt*.

Liv og virke
------------

Han synes å ha begynt sin embedsmannskarriere i en alder av 44, etter at han bestod den høyeste grad av embedsmannseksamenene. 

Hans forfatterskap kretset først om vennskap og festligheter ved hoffet. I 880 ble hovedstaden Chang'an ble herjet av Huang Chaos opprør, og hoffet flyktet til Sichuan. Men Wei kunne ikke være med; han var opprørernes fange. Det syners som om hans lange dikt *Fru Qins ballade* (秦妇吟) bygger på hans opplevelser da. 

Etterpå la Wei ut på en omvandrende tilværelse som skulle vare i ti år. 

Han tok jinshi-eksamenen i 894, og kunne da få en høy post i embedsverket. Men i 896 bragte Li Maozhens opprør seg ny ustabilitet.

I 901 erklærte Wang Jian seg som hersker over Shu. Wei ble etterhvert statsminister i Shu-riket. Wei hadde kanskje fornemmet at Tangdynastiet vær undergangen næt, og knyttet seg derfor til dette nye kongedømmet med sete i Chengdu. Han tilbragte sine siste år med kompilasjon av Tang-poesi og med sin egen diktning.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 121945495, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The LiederNet Archive, LiederNet author ID 12779[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   CERL Thesaurus, oppført som Zhuang Wei, CERL-ID cnp00540787, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Ci hai bian ji wei yuan hui (辞海编辑委员会）. Ci hai （辞海）. Shanghai: Shanghai ci shu chu ban she （上海辞书出版社）, 1979.
* John Timothy Wixted: *The Song-poetry of Wei Chuang (836-910 A.D.)*, Arizona State University, 1979.
* Robin D.S. Yates: *Washing Silk*, Harvard University Press, 1988.
* Bruce E. Carpenter: «Problems of Style in the Tz’u Poetry of Wei Chuang», i *Bulletin of Tezukayama University* (Tezukayama Daigaku kiyo), Nara, 1975, s. 25–52.
* Wang, Shuizhao, "Wei Zhuang". *Encyclopedia of China*, 1st ed.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
**Møllendal** (norrønt *Mylnudalr*), er et område i Bergen, med dalføret der Svartediket gjennom Møllendalselven har sitt utløp til Store Lungegårdsvann, var også navnet på en gård (gnr. 13 i Årstad) ved elveoset. Navnet, som er nevnt første gang 1519 (et manntall omtaler Orm fra Møllendal), skriver seg fra mølle-virksomheten som ble drevet ved elven, og denne kan ha røtter tilbake til middelalderen, da kongsgården Alrekstad trolig hadde kverner ved det som lenge het Årstadelven.

Møllendal, som lå under Årstad gård frem til 1810, tilhørte eierne av Lungegårdsgodset etter reformasjonen og inntil 1701. Under de skiftende eiere på 1600- og 1700-tallet gikk festekontraktene på mølleeiendommene langs elven i arv i møllerslektene Bockholdt, Giese, Gewerdt og Hagelsteen. Slekten Hagelsteen, som også drev møllene i Sandviken og Eidsvåg, satt med møllene i Møllendal 1789/1803–1868 (se Møllendalselven), og eide dessuten Øvre Møllendal gård fra 1810 til den 1868 ble solgt til Bergen kommune, som anla Møllendal kirkegård der. På Nedre Møllendal drev slekten Giese møllen på slutten av 1600-tallet; de solgte den 1695, men beholdt festet av gården, og Jakob Giese drev gjestgiveri der 1760–83. Bygningen var tingsted for Skjold skiprede 1743–1810. Senere eiere fortsatte å drive stedet som gjestgiveri, også da eiendommen 1810 ble utskilt fra Årstad gård og solgt til Korskirkens sogneprest Carl H. Stuwitz. En megler ved navn Valeur overtok 1842, og leide ut hovedbygningen og hagen til restauratør Fredrik Hansen fra Christiania, som fra 1853 drev lyststedet «Tivoli» der, med karusell, levende musikk og uteservering. 1872 ble gården solgt til Johan Thesen, som avviklet driften og oppførte en ny, herskapelig hovedbygning – Aalrekstrand. Denne var senere en tid tilhold for Halvorsen og Thesens aldersbolig (nå i Øyjordsveien). Gården ble ekspropriert 1955, i forbindelse med utvidelse av Sverre Muncks industrianlegg (Møllendalsveien 61).

Kilder
------

* Møllendal, Bergen byleksikon
En børsteløs, giret innerrotor-motor på et kvadrokopter
En **innerrotor** eller **innvendig rotor** er en elektrisk motor hvor rotoren er innenfor statoren. Begrepet brukes spesielt om børsteløse likestrømsmotorer å skille dem fra ytterrotorer som i stedet har rotoren utenfor statoren. De aller fleste elektriske motorer er innerrotorer.[]

Bruk i droner og modellfly
--------------------------

Sammenlignet med ytterrotor-motorer har innerrotorer en tendens til å snurre eksepsjonelt raskt, ofte så høyt som 11 000 r/min per volt, som er altfor høyt omdreiningstall for de fleste flypropeller. Innerrotorer har typisk også lavt dreiemoment. Kombinert fører dette til at de fleste innerrotorer brukes sammen med en girutveksling eller girkasse både i radiostyrte biler og fly for å redusere rotasjonshastigheten og øke dreiemomentet.

I mange tilfeller er innerrotorer såkalt «jernløse» ved at det ikke er noen statorkjerne av jern å magnetisere. I stedet er lederne viklet inni boksen og holdes på plass av epoksy eller annet kunstharpiksmateriale. Siden det ikke er noen magnetisk jernkjerne har jernløse rotorer ingen polrykking, ettersom de spinner fritt uten magnetisk påvirkning når strømmen kobles fra. En godt designet jernløs innerrotor er ekstremt effisient siden det så å si er ingen tap på grunn av jernmagnetisering og veldig lite viklingstap i motoren. På den andre siden gjør fraværet av en magnetisk statorkjerne at jernløse motorer også får veldig lavt dreiemoment, men også høyere motorhastighetskonstant (Kv, en enhet som er definert som r/min per volt) sammenlignet med en jernkjernemotor.

Moderne børsteløse innerrotorer kan ha jernkjerneviklinger for å motvirke mangelen på dreiemoment og samtidig opprettholde evnen til høyt omdreiningstall, og slike motorer er mye brukt i radiostyrte biler.

Se også
-------

* Ytterrotor

Referanser
----------

1. ↑  «IN1080 Mekatronikk - Universitetet i Oslo (UiO) - vår 2021 - Motorer» (PDF).
2. ↑  «Norsk print-teknologi skal revolusjonere elmotoren». *Tu.no*. 31. desember 2018. Besøkt 25. juni 2023.
**Wei Qingguang** (født 2. juli 1962) er en kinesisk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul. Han deltok senere i Sommer-OL 2000 i Sydney for Japan under navnet **Seikō Iseki**.

Qingguang ble olympisk mester i bordtennis under Sommer-OL 1988 i Seoul. Sammen med Chen Longcan vant han doubleturneringen for menn foran Ilija Lupulesku / Zoran Primorac fra Jugoslavia, som vant sølv og Ahn Jae-hyung / Yoo Nam-kyu fra Sør-Korea, som vant bronse.

Han har blitt verdensmester i bordtennis en gang, i double sammen med Chen Longcan i New Delhi i 1987.

Han flyttet i mai 1991 til Japan og begynte å spille for Japan i 1998.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i bordtennis, double menn Kinas flagg Kina

VM-medaljer
-----------

* Gull 1987 Indias flagg New Delhi - **Gull** i double menn

Referanser
----------

1. ↑  «ITTF News». *ittf.com*. Besøkt 16. oktober 2016. [*død lenke*]
2. ↑  «ITTF\_Database». *www.ittf.com*. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 16. oktober 2016.
3. ↑  «ITTF Web - Player of the Month». *www.ittf.com*. Arkivert fra originalen 3. desember 2005. Besøkt 16. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wei Qingguang – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wei Qingguang – ITTF Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Kart fra 2013 med de sørsamiske reinbeitedistriktene i Nordland, Trøndelag og Hedmark inntegnet.
Et **reinbeitedistrikt** er i norsk reindriftsforvalting et geografisk område hvor reindriftsutøvere kan drive reindrift.

De aktuelle reindriftsområdene i Norge er inndelt i seks reinbeiteområder: Øst-Finnmark, Vest-Finnmark, Troms, Nordland, Nord-Trøndelag og Sør-Trøndelag og Hedmark. Hver av disse områdene er igjen oppdelt i flere reinbeitedistrikter.

Reinbeitedistrikt opprettes av Landbruksdirektoratet med hjemmel i reindriftslovens §§ 6 og 42. Distriktene skal etter loven inndeles med utgangspunkt i sedvanemessig bruk. Antall reinbeitedistrikt varierer, men har de siste årene (2007) ligget rundt 80.

I hvert distrikt skal det være et distriktsstyre valgt av og blant de aktive reindriftsutøverne i distriktet. Samtidig med valget av medlemmer til distriktsstyret skal det avgjøres hvem som skal være leder og nestleder. Distriktsstyret fører liste over reineierne i distriktet og tallet på rein. Styret skal se til at reindrifta i distriktet foregår i samsvar med gjeldende lover og forskrifter, og kan påby eller sette i verk samling, merking, skilling og telling av rein dersom reineierne ikke blir enige og selv gjennomfører slike tiltak. Lederen i distriktsstyret representerer reinbeitedistriktets interesser og kan bl.a. inngå forlik, saksøke og bli saksøkt på vegne av reineierne i saker som gjelder dem alle.

Hvert reinbeitedistrikt kan bestå av flere siida, driftsenheter. Driftsenhetene har tillatelse til beite for et visst antall rein innenfor distriktets beiteland.

De tilsvarende svenske reindriftsenhetene heter samebyer.

Referanser
----------

1. ↑  reindrift.no: Reinbeiteområdene
2. ↑  lovdata.no
3. ↑  NOU 2007:13 Den nye sameretten; kapittel 10.2.2

Eksterne lenker
---------------

* Arkivverket Samisk arkiv[*død lenke*] Kirsti Strøm Bulls kildesamling til reindriftens rettshistorie
Stabel av tyske bidrag til verdenslitteratur og tenkning
**Verdens bok- og opphavsrettsdag** (også kalt **verdens bokdag**) en FN-dag som markeres 23. april. Det ble vedtatt av generalforsamlingen til FNs organisasjon for utdanning, vitenskap, kultur og kommunikasjon (UNESCO) i 1995.

Målet med verdens bok- og opphavsrettsdag er å markere bokens rolle i samfunnet, boken som uttrykksform, for språklig og kulturelt mangfold, for utdannelse og for kommunikasjon.

Verdens bok- og opphavsrettsdag baserer seg på en gammel tradisjon fra Barcelona, hvor man hvert år på samme dag setter byen i bokens tegn. Datoen har symbolverdi da både Cervantes, Shakespeare og Garcilaso de la Vega døde på denne dagen i 1616.

Verdens bok- og opphavsrettsdag blir feiret i mer enn hundre land over hele jorden.

I Norge har man feiret verdens bok- og opphavsrettsdag siden 1997. Dagen blir markert av bokhandlere, bibliotek og skoler i hele landet.

Se også
-------

* Liste over FN-dager
* Den internasjonale barnebok-dagen som arrangeres hver 2. april av International Board on Books for Young People (IBBY)
* Verdens dag for intellektuelt eierskap som arrangeres hver 26. april av Den internasjonale opphavsrettsorganisasjonen (WIPO)

Referanser
----------

1. ↑  Laurel V. Cortés (13. april 2018). «Here is how World Book Day is connected to the deaths of Shakespeare and Cervantes». *The Press-Enterprise* **(engelsk)**. Besøkt 6. desember 2020.
2. ↑  «International Children's Book Day» **(engelsk)**. IBBY. Besøkt 6. desember 2020.
3. ↑  «Verdens dag for intellektuelt eierskap». FN-sambandet. Arkivert fra originalen 8. mai 2021. Besøkt 6. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) World Book Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) World Book and Copyright Day, via UNESCO
* Verdens bok- og opphavsrettdag Arkivert 8. mai 2021 hos Wayback Machine. via FN-sambandet
Oslo kommunes Rusken har siden 1976 drevet kamapnjer og aksjoner for en ryddigere by. Bildet viser Rusken i homotoget under Oslo Pride 2019.
**Rusken** er et kommunalt tiltak i Oslo som har til mål å holde byen ren og fri for avfall og etablere gode rutiner til miljøarbeid. Tiltaket ble etablert i 1976 og ledes av Ruskensekretariatet, som er en del av Bymiljøetaten.

Flere ulike kampanjer, prosjekter og aktiviteter ledes av Rusken.

Rusken jobber tverrfaglig og samarbeider med blant annet politikere, bydelene, skoler, barnehager, organisasjoner og næringsliv. Ruskengeneralen kjører rundt i «Rusken-bilen», en gul elektrisk bil med tilhenger.

Ruskenpatruljen patruljerer byen og registrerer og videreformidler informasjon om avfall og villfyllinger til ansvarlig virksomhet. Patruljen bidrar også til å fjerne avfallet dersom det er kritisk, blant annet sprøytespisser.

Rusken-aksjoner er dugnadprosjekter der frivillige innbyggere, borettslag, sameier, hagelag, barnehager, skoler, organisasjoner og næringslivet bidrar til søppelrydding og andre bymiljøtiltak.

Kampanjefilmer
--------------

I 1976 og 1979 lagde Oslo kommune to korte kampanjefilmer med Olsenbanden med undertitlene *Ruskenaksjonen 1976* og *Ruskenaksjonen 1979.*

Referanser
----------

1. ↑  Ruskenbilen Arkivert 25. mai 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Ruskenpatruljen Arkivert 25. mai 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Ruskenaksjoner Arkivert 30. mars 2014 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Olsen-banden : Rusken-aksjonen 1979». *Filmarkivet*. Besøkt 17. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.

**Labotsibeni Gwamile Mdluli** (ca. 1858–1925) var hersker i Swaziland, som dronningmor og regent. Mellomnavnet «Gwamile» var et kjælenavn som betyr den ukuelige, den som aldri gir opp.

Hun hadde større makt enn det som vanligvis var mulig for kvinner i Swaziland. Hun benyttet fordelene med vestlig innflytelse og bidro til å legge grunnlaget for landet hennes som nasjonalstat.

Referanser
----------

1. ↑  «Queen Labotsibeni Gwamile Mdluli». *Our Constitution* **(engelsk)**. 25. oktober 1958. Besøkt 23. mars 2024.
2. ↑  «Labotsibeni Gwamile laMdluli (c. 1858–1925) | Encyclopedia.com». *www.encyclopedia.com*. Besøkt 23. mars 2024.
**Anne-Helene Rask Arnesen** (født 11. november 1980), ofte omtalt som **Helene Rask**, er en norsk modell fra Fagerstrand på Nesodden. Hun vokste opp som nummer 3 av 8 søsken på en bondegård, og gikk på Steinerskolen på Nesodden, kun avbrutt av noen måneders kort opphold på Alværn ungdomsskole. Hun ble kjent i 2002 gjennom sin deltakelse i TV-programmet *Fear Factor* på TV3, der hun angivelig var nær ved å drukne under innspillingen.

Hun har gitt ut 3 singler: *No Love*, *Same Colours* og *Get On*.

Rask Models
-----------

Rask etablerte modellbyrået *Rask Models* i 2005. Byrået profilerte seg som det største glamourmodellbyrået i Norge, og modeller fra byrået vært omtalt og avbildet i bladene *FHM*, *Vi Menn*, *Se og Hør* og *Her & Nå*. Rask Models ble slått konkurs i 2009 på grunn av manglende skatteinnbetaling.

Referanser
----------

1. ↑  Odd Roar Lange (10. mars 2002). «Nær døden i TV3s «Fear Factor»». Dagbladet.no. Besøkt 2. desember 2006.
2. ↑  Sverre Rørvik Nilsen (23. mars 2009). «Helene Rasks selskap konkurs». Hegnar Online. Besøkt 22. mai 2009.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* Helene Rasks blogg
**James Stove Lorentzen** (1921–1998) var en norsk skipsreder, skipsmegler og idrettsleder, kjent fra Lyn-miljøet i klubbens storhetstid i 1960-årene.

Shipping
--------

Lorentzen kom fra en familie av shippingfolk, og var sønnesønn av Jørgen Johan Lorentzen og sønn av Axel B. Lorentzen (se Lorentzen (slekt fra Skottland)). I 1945 begynte James Stove Lorentzen å jobbe i familieselskapet Lorentzen & Co. og etter farens død i 1952 tok han over som partner i selskapet. Da dette selskapet ble splittet opp i 1959 kom James Stove Lorentzen sammen med Jørgen Lorentzen og Otto Grieg Tidemand til å videreføre virksomheten i selskapet Lorentzen Chartering. Fra 1962 ble også familiens redervirksomhet splittet opp, og de tidligere Lorentzens Rederi og Belships Co. ble tatt over av Jørgen og James Stove Lorentzen og drevet videre som en del av Stove Shipping.

James Stove Lorentzen kom til å fortsette i ledelsen av Lorentzen Chartering og i Belships, der de drev spesialbyggede lokomotivskip som ble kjent under navnet «Belships-typen». Han deltok også i andre deler av norsk industri, blant annet som representantskapsmedlem i Kosmos og i bedriftsforsamlingen i Union.

Idrettsleder
------------

James Stove Lorentzens karriere som aktiv fotballspiller tok tidlig slutt på grunn av en kneskade, men han kom til å sette spor etter seg som fotballeder i Ski- og Fotballklubben Lyn. Han var bare kjent som «Bobben» i Lyn-miljøet, og ledet klubben i storhetstiden i 1960-årene, da de tok to serie- og to cupmesterskap, og nådde Europacupens kvartfinale. Lorentzen bygget opp klubben til å tiltrekke seg talenter også utenfor sitt tradisjonelle nedslagsfelt nord og vest i Oslo, og gjennom kontaktflaten i næringslivet sørget han for å få gitt nye spillere tilbud om jobb, bolig og utdannelse.

«Bobben» Lorentzen var formann, viseformann, styremedlem og representantskapsmedlem i Lyn i en årrekke. Han fikk klubbens hederstegn i 1971 og ble valgt til æresmedlem ved Lyns hundreårsjubileum i 1996.

Andre verdenskrig
-----------------

Under andre verdenskrig deltok James Stove Lorentzen aktivt i hjemmefronten, der han blant annet var kontaktmann for hjemmefrontsstyrkene og frontsoldat for Jens Chr. Hauge.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Nekrolog skrevet av Arne Hartmark. *Aftenposten*, 27. mars 1998.
2. ↑  Kolltveit, Bård (2003). *Lorentzen log*. F.H. Lorentzen. s. 118. ISBN 8230301220.
3. 1 2 3  Nekrolog skrevet av Ola Dybwad-Olsen. *Aftenposten*, 1. april 1998.
**Loddefjord** ligger i Laksevåg bydel i Bergen kommune, 9 kilometer vest for Bergen sentrum, og var tidligere en egen bydel. Loddefjord er en drabantby som vokste frem tidlig på 1970-tallet, og fremstår i dag som et tettbebygd område av næringsområder, blokker, rekkehus og villaområder med bydels- og kjøpesenteret Vestkanten som sentrum. Loddefjord holder badelandet Vannkanten, og fikk i 2007 ny ishall.

Geografi
--------

Trafikkmaskinen mellom Lyderhornstunnelen og Storavatn
Det utvidete Loddefjord-begrepet kalles ofte **Bergen Vest**, og omfatter de vestlige delene av Laksevåg bydel, med områdene Bjørndal, Loddefjorddalen, Vadmyra, Hetlevik, Mathopen, Håkonshella, Alvøen, Drotningsvik, Godvik, Olsvik og Kjøkkelvik med tilhørende skog, fjell og innsjøområder. Loddefjord utgjør de deler av byen som ligger vest og sør for byfjellet Lyderhorn, og er omgitt av sjø i sør, vest og nord. 

Askøybroen forbinder området med Askøy i nord, Sotrabroen forbinder området med kommunen Øygarden i vest, og Bjorøytunnelen forbinder området med Bjorøy i Øygarden. Forøvrig er det motorveiforbindelse gjennom Laksevåg og Damsgårdstunnelen via Puddefjordsbroen og Nygårdstunnelen til Nygårdstangen ved Bergen sentrum, som knytter denne veiforbindelsen sammen med E39 og E16. Veiforbindelse er det også sørover til Fyllingsdalen og Ytrebygda, en strekning som er under utbedring med prosjektnavnet Ringvei Vest.

Delområdet Loddefjord består av 25 grunnkretser med til sammen 25 605 innbyggere 1. januar 2013 og et samlet areal på 22,8 km², hvorav 2,07 km² er ferskvann. Befolkningstettheten er på 1 235 innbyggere pr. km² landareal. Tettbebyggelsen i området inngår i tettstedet Bergen.

Ved Mathopen ligger Sjøforsvarets hovedbase Haakonsvern, og på Alvøen ligger herregården Alvøen hovedbygning fra 1790-tallet.

Kultur
------

Det gamle postnummeret til Loddefjord var 5071. Dette postnummeret blir idag brukt som navn på et uavhengig plateselskap/bevegelse, 5071, som har sine røtter fra en gammel gategjeng fra Loddefjord. Band som Fjorden Baby!, John Olav Nilsen & Gjengen og Dårlig Vane har sitt utspring fra Loddefjord.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Loddefjord – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Mangler kilde til nøkkelopplysninger om utmerkelse*
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

**Sigurd Fandango** (født 1986) er en norsk fotograf og musiker.

Han har siden 2011 jobbet fast for magasinet D2 i *Dagens Næringsliv*. Han har mottatt prisen for årets portrett i "Årets Bilde" i 2010 og Grand Prix i Gullsnitt i 2011. Han var nominert til Sony World Photography Awards i 2018. I 2011 var han Hovedutstiller på Fotografiets Dag ved fotomuseet i Horten.

Fandango er vokalist og låtskriver i bandet Hockney. Debutalbumet *Vacation* (2018) ble kåret til årets norske album av Popklikk.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Fandango, Sigurd 1986-, besøkt 14. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lindebø, Kristine (26. mars 2019). «D2s Sigurd Fandango nominert i verdens største fotokonkurranse». *www.journalisten.no*. Besøkt 27. mars 2024.
3. ↑  Herseth, Siril K. (19. februar 2010). «Dagbladet vant nok en fotopris». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 27. mars 2024.
4. ↑  Popklikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Dette skiltet kan virke litt forvirrende for en person som ikke vet hvordan gatene i Bangkok er lagt opp. Dette skiltet står langs hovedgaten Silom, og markerer at her begynner *soi* nummer 10.
**Soi** (thai: ซอย) er betegnelsen på en sidegate i thailandske byer. Hovedgatene kalles *Thanon* (thai: ถนน) og har navn, og langs begge sider av hovedgaten vil der være *soi*er som er nummererte.

Mange soier har egne navn, men disse brukes sjelden ettersom det er lettere å navigere ut ifra nummer enn fra navn: Oddetalls-*soi*er ligger på venstre side av veien, og partalls-*soi*er på høyre side av veien i stigende rekkefølge. Hvis man vet nummeret på *soi*en man skal til, er det bare å følge numrene, og dersom numrene er høyere enn den *soi*en man skal til, vet man at man har gått for langt. *Soi*er som er nær hverandre numerisk, kan ligge veldig langt fra hverandre fysisk. Langs Sukhumvit-veien i Bangkok er det f.eks. langt flere oddetalls-*soi*er enn partalls-*soi*er, noe som gjør at Soi Sukhumvit 53 ligger rett overfor Soi Sukhumvit 36.

Ordet «sidegate» er en dårlig oversettelse av ordet *soi*, fordi det gir inntrykk av at det er snakk om en veldig liten gate. I mange tilfeller kan dette stemme, mens i andre kan en *soi* være en svært bred vei, med mer enn ett felt i hver kjøreretning, og egne *soi*er.

Referanser
----------

1. ↑  Definitions for ซอย via *Thai-language.com*
**Nina Griegs gate** er veien som går opp til Grieghallens dører. Den befinner seg i Bergenhus bydel, Bergen, og er oppkalt etter Nina Grieg.

Viktige bygninger
-----------------

Edvard Griegs plass 1, også kjent som Grieghallen, er en konserthall oppkalt etter Edvard Grieg. Nina Griegs gate 2, Nygård skole er en kommunal grunnskole for voksne og voksenopplæringskole i Bergen sentrum.

Gateløp
-------

Nina Griegs gate er en liten gate med noen få adresser. Den strekker seg fra parkeringsplassen rett utenfor Grieghallen, forbi Nygård skole og opp til Nygårds veien. Det er en liten gågate belagt med brostein. Den ligger i et lite smug, klemt mellom Grieghallen og Nygård skole. Det er trær og benker på sidene av gaten og Grieghallens fontene er rett i nærheten.

Historie
--------

Gaten fikk navnet Nina Griegs gate i 1998. Fra 1923 til 1998 var gaten kalt John Lunds gate. Grieghallen var ferdiggjort i 1978, 20 år før Nina Griegs gate fikk navnet sitt. Nina Griegs gate er en av fem gater i Bergen sentrum som er oppkalt etter en kvinne.

Referanser
----------

1. ↑  «Nina Griegs gate | Bergen byleksikon». *www.bergenbyarkiv.no*. Besøkt 17. september 2021.
2. ↑  Rydland, Sølve (19. juni 2018). «Nina Grieg er nesten aleine – no skal byen få fleire «kvinnegater»». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 17. september 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
Uniform for 1. vesterlenske infanteriregiment fra 1700-tallet. Ill.: Carl Bertram, 1763 
**Vesterlenske infanteriregiment** var en norsk militæravdeling som var etablert i to perioder med 71 års mellomrom. Regimentet ble trolig opprettet første gang i 1658 og andre gang i 1789. Regimentet hadde base i Kristiansand.

Ved reskript av 24. desember 1718 ble det delt i 1. vesterlenske infanteriregiment og 2. vesterlenske infanteriregiment. 
Ved reskript av 9. januar 1789 ble disse to avdelingene slått sammen igjen til et nytt Vesterlenske infanteriregiment, som kom til å bestå av to gevorbne og tre nasjonale bataljoner med i alt 19 kompanier. Regimentet ble nedlagt for andre gang 3. juli 1817.

Under forberedelsene til Riksforsamlingen i 1814 oppnevnte regimentet, på samme måte som øvrige militæravdelinger, to medlemmer av Den grunnlovgivende forsamling: major Just Henrik Ely og soldat Omund Bjørnsen Birkeland.

Et arkiv etter Vesterlenske infanteriregment finnes i Riksarkivet. Arkivet er på nesten 3 hyllemeter og dekker perioden 1717-1817. Det inneholder blant annet kopibøker, innkomne brev og regnskaper. Her er også dokumenter om Napoleonskrigen og om soldatlegdene, samt noen mannskapsruller.

Også i Statsarkivet i Kristiansand finnes det et arkiv etter Vesterlenske infanteriregment. Dette arkivet dekker perioden 1777-1818. Her finnes kopibøker, ordrebøker og materiale om soldatlegdene, samt en enkelt mannskapsrulle. Katalog over begge arkivene finnes på Arkivportalen.

I arkivet etter Kommanderende general (KG I) med Det norske krigsdirektorium finnes det militære ruller for 1. vesterlenske infanteriregiment fra 1718-1767 og for 2. vesterlenske infanteriregiment 1748-1765. Disse rullene er publisert på Digitalarkivet. I arkivet etter Generalitets- og kommissariatskollegiet/Det kongelige norske kommissariatskollegium finnes det ruller fra tiden 1766-1812.

Referanser
----------

1. ↑  Erik Dag Wilmar. *Hvor forberedt var den norske hær på krig i 1814? : med fokus på organisasjon, utrustning og ledelse*; Masteroppgave, Univ i Oslo 2011
2. ↑  Ersland, Geir Atle (1957-) (2000). *Krigsmakt og kongemakt 900-1814*. Bergen: Eide. s. 297. ISBN 8251405580.
3. ↑  Rigsforsamlingen paa Eidsvold (1814) (1814). *Fuldmagter og Adresser, overantvordede Norges Regent, Hans Kongelige Høihed Prinds Christian Frederik, fra det Norske Folks Deputerede ved Rigsforsamlingen i Eidsvold, den 10. april 1814*. Christiania: Trykt hos C. Grøndahl. s. 28.
4. ↑  Tallak Lindstøl (1914). *Stortinget og Statsraadet 1814-1914*. Kristiania: Steenske Bogtrykkeri. s. 2.

Eksterne lenker
---------------

* Katalog over arkivet etter Vesterlenske infanteriregiment i Riksarkivet i Arkivportalen Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Katalog over arkivet etter Vesterlenske infanteriregiment i Statsarkivet i Kristiansand i Arkivportalen Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Militære ruller publisert på Digitalarkivet
Flosshatt trukket med kastorfilt, fra Paris ca. 1815
**Kastorhatt** (også skrevet **castorhatt**), **beverhatt** eller **hårhatt** er en filtet hatt gjort av eller trukket med filt gjort av pelshår fra bever (*Castor fiber*), seinere også i kraft av imitasjoner fra kanin og bløte, vevde stoffer som langhåret fløyel, felpel og plysj. Kastorhatter kom i bruk allerede 1550, men var særlig vanlige fra rundt 1750 til 1850. Den sammenpressede hårfilten var slitesterk, lett å forme og kunne børstes slik at materialet fikk en egen glans. Mange av de tidlige flosshattene ble gjort av kastorfilt. Andre stoffer har siden overtatt, blant annet silke.

Det ble slaktet millioner av bevere for å skaffe nok pels til å lage nok hårhatter, som også var på mote blant damer. Da silke overtok som materiale i herrehattene på begynnelsen av 1800-tallet, kan det ha reddet beveren fra utryddelse.

Kastorhatt er også betegnelse for en høy rund uniformshatt tidlig på 1800-tallet. Den hadde vid brem og en pull som smalnet noe av mot toppen. Etterhvert ble den venstre siden av bremmen brettet opp og utstyrt med en hattefjær rett opp for den oppbrettede bremmen.

*Castor* er det vitenskapelige navnet på beverslekten, som i tillegg til bever også består av amerikansk bever (*C. canadensis*). Begge ble brukt til formålet, men gjerne på hver sin side av Atlanterhavet.

* Engelske og franske kastorhatter ca. 1776–1825. Plansjen viser trekantet hatt, høy snutehatt, militær sjako og sylinderformede flosshatterEngelske og franske kastorhatter ca. 1776–1825. Plansjen viser trekantet hatt, høy snutehatt, militær sjako og sylinderformede flosshatter
* Romantisert framstilling av uniformene for Det Norske Livregiment til Fods og Skiællandske Jæger Corps (samme farger gjaldt for 1. Trondhjemske Infanteriregiment og Det Norske Jæger Corps) før 1810. Hattene er tegnet overdrevent høye.Romantisert framstilling av uniformene for Det Norske Livregiment til Fods og Skiællandske Jæger Corps (samme farger gjaldt for 1. Trondhjemske Infanteriregiment og Det Norske Jæger Corps) før 1810. Hattene er tegnet overdrevent høye.
* Trekantet hatt av kastorfiltTrekantet hatt av kastorfilt
* Maleri avEdward Arthur Walton«The Beaver Hat»Maleri av  
Edward Arthur Walton  
«The Beaver Hat»

Se også
-------

* kastorfilt
* Felpel
* Flosshatt
* Capotain

Referanser
----------

1. ↑  Historisk Ordbog 1700–1950. Oppslagsordet «kastor». *Ordbog over det danske Sprog*
2. ↑  Platt, Richard; Delf, Brian (1996). *I begynnelsen... nesten hele historien om så å si alt*. Gyldendal. ISBN 82-03-24125-5.

Eksterne lenker
---------------

* Historie m.m. (på engelsk)
* Textile Museum of Canada article c(på engelsk)
* A mention of the dutch fur trade
**Varpebåt** ble tatt i bruk på de norske vassdragene, hovedsakelig i Glommavassdraget, i arbeidet med tømmerfløtingen. Disse erstattet spillflåtene under varping av tømmer og trekking av renskebommer på 1930-tallet.

Det var varpet flåter i mange år før man begynte å varpe med båter med dampmaskin og senere med forbrenningsmotor. En slik varpebåt var en mellomstor, åpen flatbunnet båt med et solide jernskrog som kan tålte store påkjenninger. Ombord hadde båtene et kraftig vinsjespill. De hadde enten spiss eller butt baug, var den butt kunne man "skyver ut" stokkene, akterut var båtene butte akterspeil, såkalt "plattgatter".

Tømmer ble samlet i ringbommer som ble festet med vaier til vinsjespillet på båten og båtens varpanker ble kastet slik at tømmeret kunne varpe fremover mot båten ved å spille inn vaieren. Ofte benyttet man fester som var laget på land eller på bunnen av elven isteden for å bruke ankeret. Man kunne også kastet ut en festestokk med en tung stein eller et betongkar som lodd, som kom ned på bunnen. Denne framgangsmåten ble kalt «hengetjuver», tatt fra forgjengeren spillflåten. Varpebåten festet seg til botnfestet, og tømmeret ble trukket mot båten ved å spille inn vaieren. I Lomnessjøen i Rendalen var denne operasjonen for øvrig kalt "kraning". Det var ikke bare på elvene varpebåter ble benyttet men også på grunne innsjøer, som i Åkersvika i Mjøsa. Varpebåtene fraktet tømmeret ned til sjøen der de store slepebåtene ventet, men de var også til stor nytte under landrensk i sjøer og sluttrensk i de større elvene.

I Glommavassdraget brukte man varping helt frem til 1980-årene og her hadde alle varpebåter et nummer eller kjennetegn, f.eks. VB 31, men noen fikk også et egennavn som i Rendalen og Osen. Der er de to varpebåtene oppkalt etter skikkelser i Jacob Breda Bulls folkelivsskildringer, «*Sjulus-Pær*» og «*Fløtar-Lars*».

I Drammensvassdraget benyttet man en kjettingdrevet båt for å frakte tømmer fra Steinberg hengsle oppover Drammenselva og videre opp Vestfosselva til Vestfossen hvor det lå mange sager.

Referanser
----------

1. 1 2  «"14-5-1956. Første år med varpebåt"». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 13. mars 2024.

Litteratur
----------

* Fløting gjennom århundrer, Øivind Vestheim 1998 ISBN 82-90660-19-7
**Moderatene** var et uregistrert norsk politisk parti, stiftet 15. juli 2012.

Partiets første leder var Kjell Arne Sellæg, tidligere generalsekretær og leder for Demokratene i Norge. Den 27. mai 2016 avholdt arbeidsutvalget et ekstraordinært møte i forbindelse med at Sellæg hadde meddelt at han ønsket å trekke seg av helsemessige årsaker. Konstituert leder ble Ann-Kristin Johansen fra Orkdal i Sør-Trøndelag. 6. desember samme år ble det holdt et ekstraordinært sentralstyremøte pr. telefon, der det ble vedtatt at Kjell Arne Sellæg skulle gjeninntre i vervet som partileder. 

I perioden 2011–2015 hadde partiet to kommunestyremedlemmer i Odda. Begge ble valgt inn for Demokratene, men byttet parti i valgperioden.

Hele det tidligere styret til Odda lokallag av Demokratene i Norge, stilte ved kommunestyrevalget 2015 liste under navnet «Moderatene Odda», og fikk inn én representant, Kjell Einar Nilsen, i kommunestyret.

Demokratenes andre faste representant i kommunestyret i Odda i 2011 til 2015, Kåre Instanes ble valgt til ny leder for Odda kommunes kontrollutvalg.

Referanser
----------

1. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 1. august 2015. Besøkt 27. april 2015.
2. ↑  brreg.no
3. ↑  «Ann-Kristin Johansen ny konstituert leder i Moderatene». Moderatene.com. 27.05.2016. Arkivert fra originalen 20. august 2016. Besøkt 01.03.2017. «AU valgte Ann-Kristin Johansen fra Orkdal i Sør-Trøndelag som ny konstituert leder for Moderatene fram til neste landsmøte i 2017»
4. ↑  - Nilsen og Solheim var aldri ekskludert; hardanger-folkeblad.no, 6.11.2013
5. ↑  *Odda kommune:* Nilsen, Kjell Einar[*død lenke*]
6. ↑  Odda.kommune.no. «Kontrollutvalget i Odda». Odda.kommune.no. Besøkt 02.01.2017. «Navn Parti Medlem Instanes, Kåre Moderatene Utvalgleder» [*død lenke*]
7. ↑  Kjell Arne Sellæg (21.10.2015). «Moderatenes Kåre Instanes valgt til ny leder for Odda kommunes kontrollutvalg». Moderatene.com. Arkivert fra originalen 15. februar 2016. Besøkt 02.01.2017. «Kåre Instanes ble leder for kontrollutvalget i Odda kommune»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Carambole*** er en kriminalroman av den svenske forfatteren Håkan Nesser. Boka ble utgitt første gang i 1999, og er den syvende boka i serien om politiet i den fiktive byen Maardam. Boka er oversatt til norsk på forlaget Gyldendal. *Carambole* fikk Glassnøkkelen for beste skandinaviske kriminalroman i 1999. Boka er også blitt filmet.

Handling
--------

En ung gutt blir en sen novemberkveld påkjørt og drept av en beruset bilist. Gjerningsmannen stikker av fra åstedet og lever i troen på at han ikke vil bli avslørt som guttens drapsmann, helt til han mottar et brev som gjør det klart at han ikke var alene da ugjerningen fant sted. Brevskriveren presser mannen for en betydelig sum penger for å tie. Under overleveringen går derimot ikke ting som planlagt, og Erich Van Veeteren – den pensjonerte etterforskeren Van Veeterens sønn – blir drept. Dette gjør at Van Veeteren bestemmer seg for å medvirke under etterforskningen, og saker selv Van Veeteren ikke hadde kjennskap til om sønn sin avdekkes.

Portaler: Litteratur | Sverige
***Little Old New York*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av Sidney Olcott.

Handling
--------

I 1806 i New York City overlater Richard O'Day en million dollar til nevøen Patrick O'Day i hjemlandet Irland. Testamentet gir Patrick ett år på seg til å kreve å få formuen, ellers kommer alle pengene til å gå til Richards ste-sønn Larry Delavan. I mellomtiden arver Larry et hus, samt en liten godtgjørelse. Etter mange måneders leting informerer en advokat den fattige O'Day-familien om at den syke Patrick nå bare har to måneder på seg til å reise til Amerika og kreve formuen. Faren John og søsteren Pat planlegger reisen hans.

Når Pat og John ankommer hjemmet til Larry, har Pat klippet håret kort og poserer som hennes tenåringsbror. Men Pat utvikler romantiske følelser for Larry, og blir misunnelig når han viser kjærlighet til Ariana du Puyster. Men den eldre John blir utslitt av all reisingen, og dør. En fortvilet Pat blir trøstet av Larry, og dette bringer dem nærmere hverandre. Larry ønsker å investere 10 000 dollar i en ny dampbåt kalt Clermont, bygget av Robert Fulton. Ettersom Pat krever O'Day-arven, sliter Larry med å skaffe nok penger til båten.

Skuespillere
------------

* Marion Davies som Patricia O'Day
* Stephen Carr som Patrick O'Day
* J.M. Kerrigan som John O'Day
* Harrison Ford som Larry Delavan
* Courtenay Foote som Robert Fulton
* Mahlon Hamilton som Washington Irving

Referanser
----------

1. ↑  «Little Old New York (1923)» **(engelsk)**. Besøkt 23. mars 2024.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 23. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Little Old New York* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Little Old New York* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Little Old New York* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Little Old New York* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Aslak Sverdrup** (født 1973 i Oslo) er regionsdirektør i Innovasjon Norge og Norges representant i FNs ekspertgruppe for forståelse av hav, *Ocean Literacy group of Experts.* Han var fra 2019 til 2024 administrerende direktør for Akvariet i Bergen og før det, lufthavndirektør på Bergen lufthavn i 7 år.

Sverdrup har lederutdanning fra Forsvaret gjennom Befalsskolen, Sjøkrigsskolen, Forsvarets Spesialkommando og Forsvarets Høgskole. Sverdrup har tidligere vært gründer av Bestia Risk Consulting AS. Han har bred erfaring fra frivillig arbeid, blant annet i regi av Fritt Ukraina, som mentor for Startup Weekend, tatt del i oppbyggingen av Making Change og vært mentor i Bergen opportunity. Han har styreerfaring fra blant annet Flytoget, Bergen næringsråd, Visit Bergen og BIR. Han er fra 2022 styreleder i Sportsklubben Brann.

Referanser
----------

1. ↑   Enhetsregisteret, «Aslak Sverdrup – 6 roller i norsk næringsliv», besøkt 5. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Olsvoll, Ina Linn (12. september 2013). «Her er den nye sjefen på Flesland». *Bergensavisen*. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Aslak Sverdrup – 6 roller i norsk næringsliv». proff.no. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Bøyum, Mads; Heimdal, Erik (3. mars 2022). «Aslak Sverdrup er Branns nye styreleder». *Aftenposten*. Besøkt 5. mars 2023. «Etter lang kvelds ferd mot natt ble Aslak Sverdrup valgt som styreleder i Brann.»

Eksterne lenker
---------------

* Aslak Sverdrup på Twitter Rediger på Wikidata

* Aslak Sverdrup på Instagram Rediger på Wikidata

* Aslak Sverdrup på LinkedIn Rediger på Wikidata