|  |
| --- |
| Vanlige uttrykk under Romerriket |
|  **Romerske kongedømme**  (753 f.Kr.–509 f.Kr.) |
| **Romerske republikk**  (509 f.Kr.–27 f.Kr.) |
| **Keiserriket**  (27 f.Kr–1453 e.Kr) |
| **Principatet** | **Dominatet** |
| **Vestromerriket** | **Østromerriket** |
| Magistrat |
| Konsul | Pretor |
| Kvestor | Promagistrat |
| Aedil | Tribun |
| Censor | Guvernør |
| Ekstraordinære magistrater |
| Diktator | Magister equitum |
| Triumvirat | Decemviri |
| Vanlige titler og betegnelser |
| Pontifex Maximus | Legatus |
| Dux | Officium |
| Prefekt | Vicarius |
| *Vigintisexviri* | Liktor |
| Magister militum | Imperator |
| Princeps senatus | Keiser |
| Augustus | Caesar |
| Tetrarki | Ridder |
| Politiske institusjoner |
| Senatet | Cursus honorum |
| Folkeforsamlingene | Kollegialitet |
| Romerretten | Romersk borger |
| Imperium | Concilium Plebis |

**Prinsipatet** (latin: *principatus*; av latin *princeps*, flertall: *principes*; «første», «fornemste», «fyrste», «høvding» «første i rekken», eller «den eminente») var den betegnelse som tidvis ble benyttet på det romerske keiserdømme fra begynnelsen av styret til Augustus i 27 f.Kr. og fram til Diokletian som avsluttet krisen i det tredje århundret i 284 e.Kr. Deretter utviklet det seg til en eneveldige periode som kalles dominatet.

Prinsipatet er karakterisert av styret til en enkelt keiser (*princeps*) og ved en anstrengelse fra særlig Augustus å bevare illusjonen om en formell fortsettelse av den romerske republikken.

Etablering av keisersystemet
----------------------------

*Princeps civitatis* («førsteborger») var den offisielle tittelen til den romerske keiser, og førte til prinsipatet som det keiserlige system. Bruken av «princeps» er avledet fra posisjonen til *Princeps Senator*, den «første blant like», *primus inter pares*, i det romerske senatet. Tittelen ble først gitt særskilt til Augustus i 27 f.Kr. som innså at titler som *rex* («konge») eller diktator ville skape en harme blant senatorene og andre innflytelsesrike menn og som tidligere hadde vist deres misnøye ved å støtte mordet på Julius Cæsar. Mens Augustus hadde politisk og militær overherredømme, trengte han støtten til sin medborgere for å administrere riket. I hans inskripsjon *Res Gestae* hevdet Augustus autoritet for *princeps* (ham selv).

Andre offisiell titler benyttet for Romerrikets hersker var blant annet *imperator*, *augustus*, *cæsar*, og senere *dominus*, samt greske *basileus* («regjerende»). Det norske ordet «keiser» (og på en rekke andre språk) er avledet fra *caesar*, mens det engelske ordet for samme stilling, *emperor*, er avledet fra *imperator*, som betegnet en meget høytstående, men ikke eksklusiv, militærtittel fram til Augustus begynte å bruke det som sitt *praenomen* («personnavn»).

Redefinering
------------

Da det julo-claudiske dynasti døde ut med Nero i 68, ble prinsipatet redefinert i dets formelle betingelser under keiser Vespasian. Posisjonen som princeps ble en særskilt enhet innenfor en bredere – formelt fortsatt republikansk – romersk konstitusjon. Mens mange av de kulturelle og politiske forventningene forble, var princeps ikke lenger en posisjon basert på fortjeneste, eller *auctoritas* («autoritet»), men isteden en fastlåst posisjon som gjorde at Vespasian og framtidige keisere kunne utpeke sine egen arvinger uten at disse arvingene trengte å fortjene stillingen gjennom år med suksessfulle prestasjoner og offentlig godvilje.

Keiser Diokletian (285-305), som innførte tetrarkiet, var den første som sluttet å referere til seg selv som *princeps*. Isteden kalt ham seg selv for *dominus* («herre»), således sluttet å late som om posisjonen ikke var en opphøyd posisjon. Perioden da keiserne kalte seg selv for *princeps*, fra Augustus til Diokletian, er således kollektivt kalt for prinsipat, mens med Diokletians endring begynte dominatet. *Princeps* gikk ut av bruk, men ga opprinnelsen til det moderne begrepet prins.

Referanser
----------

1. ↑  Andersen, Øivind. (2016, 16. oktober). Princeps. I Store norske leksikon. Hentet 21. januar 2017 fra .
2. ↑  Simpson, D.P. (1968): *Cassell's Latin Dictionary*, Latin-English, English-Latin. London: Cassell Publishers Limited. ISBN 9780826453785, s. 713
3. ↑  Charlton T. Lewis, Charles Short (1897): «princeps, cĭpis, adj.», *A Latin Dictionary*.
4. 1 2  Africa, Thomas (1991): *The Immense Majesty: A History of Rome and the Roman Empire*. Harlan Davidson, Inc. s. 219.
5. 1 2  Grant, Michael (1975): *The Twelve Caesars*, s. 62
6. ↑  «Keiser» hos Bokmålsordboka. UiB. Besøkt 21. februar 2017.
7. ↑  «emperor (n.)», hos *Online Etymology Dictionary*.
8. ↑  «Vespasian - 69-79 AD», *Armstrong Economics*
9. ↑  «Succession», *Ancient History & Civilisation*
10. ↑  «prins», *Bokmålsordboka*

Litteratur
----------

* Alston, Richard (1998): *Aspects of Roman History. AD 14–117*. London / New York.
* Börm, Henning; Havener, Wolfgang (2012): «Octavians Rechtsstellung im Januar 27 v. Chr. und das Problem der „Übertragung" der res publica» i: *Historia* **61**, s. 202–220.
* Bleicken, Jochen (1978): *Prinzipat und Dominat. Gedanken zur Periodisierung der römischen Kaiserzeit*. Wiesbaden.
* Grant, Michael (1975): *The Twelve Caesars*, Michael Grant Publications, ISBN 0-684-14402-6
* Raaflaub, Kurt A.; Toher, Mark, red. (1990): *Between Republic and Empire: Interpretations of Augustus and his Principate*. Berkeley / Los Angeles / Oxford.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |