recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Menighet** (av middelnedertysk *menheit*, fellesskap) er et lokalt geografisk trossamfunn, med medlemmer som bor innenfor et nærmere definert område og kommer sammen i samme forsamlingshus. 

Ordet menighet kan også sikte til en større gruppe religiøse mennesker. Det kan brukes om et helt trossamfunn med alle dets medlemmer.

I overført (ikke religiøs) betydning kan ordet også brukes om en gruppe personer med samme mening eller felles sak som de står for.

I Den norske kirke og andre store kirker kalles et distrikt med tilhørende kirke som oftest et sogn. I Den norske kirke kalles et geografisk distrikt med en stab av prester og andre ansatte et prestegjeld, og består av ett eller flere sogn. 

Frelsesarmeen er organisert eller oppbygd etter forbilde fra militæret. Der kalles en menighet for et *korps* (Se militærkorps). Flere korps kalles en divisjon og flere divisjoner, ofte på tvers av landegrenser, kalles et territorium. Norge er sammen med Island og Færøyene ett territorium. Lederen for et territorium kalles kommandør.

Se også
-------

* Menighetsråd
* Sokn
* Megakirker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
***Det gamle Norge før Aar 1500***, fullstendig tittel: *Noregr. Det gamle Norge før Aar 1500. Efter gamle Sagaer, Jordeböger og Skind-Breve*, er et historisk kart over Norge som ifølge historiker og geograf Gerhard Munthe representerte de administrative forholdende i Norge i middelalderen. Munthe drev i en årrekke og samlet materiale til Norges historie i middelalderen. I 1838-39 skrev han de geografiske anmerkningene til Jacob Aalls oversettelse av Snorres kongesagaer og i 1840 utgav han dette kartet. Kartet er håndtegnet og den trykte originalen er i sort-hvitt, som senere er håndkolorert. I den opplastede utgaven er noen flere administrative grenser kolorert digitalt, i hovedsak i Nord-Norge.

Det gamle Norge før Aar 1500

Administrativ inndeling
-----------------------

* Hálogaland (Nord-Norge)
	+ Finnmǫrk
	+ þrándarnes-fylkí:
		- Trums
		- Sennjan
	+ Steigar sýsla
		- Andarnes-sýsla
		- Ylfve-sýsla
		- Vestráll
		- Lófóta sýsla
		- Steigar sýsla
	+ Boðinjar sýsla
	+ Alostarhaugs sýsla
*

Se også
-------

* Ove Andreas Wangensteen, Wangensteens kart over Norge fra 1761
* Christian Jochum Pontoppidan sine kart over Sør-Norge i 1785 og Nord-Norge i 1795

Referanser
----------

1. ↑  Munthe, Sverre (1994). *Familien Munthe i Norge*. S. Munthe. s. 151. ISBN 8299332109.

Kilder
------

Kartet er lastet ned fra Statens kartverk og har fri lisens ettersom det er over 100 år gammelt.

* Norge 156: Noregr - Det gamle Norge før Aar 1500, kartverket.no
* Norge 156: Noregr - Det gamle Norge før Aar 1500 (Håndkolorert), kartverket.no
**Johannes Wilhelm van Heel** (født 8. juni 1907 i Leiden i Nederland, død 8. oktober 1938 i *Shitougeta* i fylket Yuanqu i provinsen Shanxi i Kina), kjent også som **fader Aemilianus van Heel**, var en nederlandsk katolsk prest tilhørende fransiskanerordenen, som virket som misjonær i Kina og ble drept under den annen sino-japanske krig.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans foreldre var Johannes Cornelis van Heel og hans hustru Maria Clasina Blesting.

### Prest

Johannes Wilhelm van Heel trådte inn i fransiskanerordenen og ble presteviet den 26. mars 1933. Senere samme år ble han sendt til Kina, og der tok han navnet *Hu Yong-Sheng*. Han var medlem av en gruppe på rundt 20 nederlandske fransiskanerbrødre sør i provinsen Shanxi, der ordenen hadde drevet misjonsarbeid siden 1890-årene.

Den 13. september 1938, under krigen mellom kineserne og japanerne, invaderte japanske styrker provinsen Shanxi. Om lag 2000 mennesker søkte tilflukt i kirken *Shitougeta* (Changzhi) i Yuanqu fylke, der pater van Heel var sogneprest. Da japanske soldater den 8. oktober 1938 forlangte at kvinnene i kirken skulle utleveres til dem, nektet han å etterkomme kravet. Han ble funnet død neste morgen.

Minnesmerke
-----------

Den 17. juni 2017 ble det oppstilt et monument over hans grav med en kinesisk inskripsjon som i norsk oversettelse lyder slik:

> *AEMILIANUS VAN HEEL, misjonær av fransiskanerordenen, født 1907.06.08 i Leiden i Holland. Kom til Kina i 1933. Arbeidet fra 1937 som prest i Shitougete (Chang Zhi) kirke i Yuanqu. Han beskyttet tusenvis av flyktninger, særlig kvinner, fra japanske styrker og ble myrdet 1938.10.08 som represalie. Minnes for evig for sin dyd og sitt mot.*
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  «Birth on June 8, 1907 in Leiden (Netherlands)». *openarch.nl*. Coret Genealogie. Besøkt 30. juni 2017.
2. ↑  «Leiden: Pater Aemilianus van Heel». 2. desember 1938. s. 1.
3. 1 2  Glastra, Binnert Jan (26. april 2017). «Chinees museum voor Leidse pater» (PDF). *Leidsch Dagblad* **(nederlandsk)**. s. 6 – via Nexis.
4. ↑  Knipschild, Harry (2008). *Soldaten van God: Nederlandse en Belgische priesters op missie in China in de negentiende eeuw*. Bert Bakker. s. 264. ISBN 9789035131934.
5. ↑  «The testimony of a young Dutch missionary, killed at 31 years of age to rescue Chinese displaced persons, is still alive». *news.va*. Vatican Network News (Agenzia Fides). 27. juli 2017. Arkivert fra originalen 1. juli 2017. Besøkt 4. juli 2017.
6. ↑  «Commemoration of Dutch Missionary Who Saved Thousands of Chinese». *chinachristiandaily.com*. The China Christian Daily. 22. juni 2017. Besøkt 30. juni 2017.
7. ↑  Glastra, Binnert Jan (19. juni 2017). «Vermoorde Leidse pater geëerd in China». *Leidsch Dagblad* **(nederlandsk)**. s. 6.
8. ↑  Jun, Tang (17. juni 2017). «Photography of the monument and the inauguration ceremony.». *www.whysw.org*. Besøkt 30. juni 2017. [*død lenke*]
**Aeolis Mons**, også kjent som **Mount Sharp**, er et fjell i midten av Gale-krateret på planeten Mars. Fjellet reiser seg 5,5 km fra bunnen av krateret. Studier av fjellets geologi er et av hovedmålene for NASAs rover *Curiosity*, som landet i Gale-krateret 6. august 2012.

Navngivning
-----------

Fjellet ble oppdaget på 1970-tallet, men forble navnløst i 40 år frem til det ble aktuelt som mål for *Curiosity*. Det fikk da ulike tilnavn; i en bildetekst fra 2010 kalte NASA det for eksempel «Gale crater mound». I mars 2012 kalte NASA det Mount Sharp etter den amerikanske geologen Robert P. Sharp. Det er imidlertid Den internasjonale astronomiske union som har ansvaret for navngivningen, og deres praksis er å kalle opp fjell på Mars etter albedoformasjonen der fjellet er plassert. I mai 2012 fikk fjellet derfor navnet «Aeolis Mons», og samtidig ble navnet «Aeolis Palus» gitt til sletten nord for fjellet. *Aeolis* er det gamle navnet på Izmir-regionen i Vest-Tyrkia. For å fortsatt gjøre ære på Sharp, ble i stedet et stort krater omtrent 260 km vest for Gale-krateret oppkalt etter ham; Robert Sharp-krateret.

Geologi
-------

Aeolis Mons kan ha blitt dannet gjennom erosjon av sedimenter som en gang fylte hele Gale-krateret.
Fjellet befinner seg i midten av krateret Gale. På nordsiden reiser det seg 5,5 km over kraterbunnen og på sørsiden reiser det seg 4,5 km over kraterbunnen. Fjellet reiser seg dessuten noe over selve kanten på krateret. Det interessante med fjellet er at det fremstår som en haug av et stort antall sedimentærlag. Gale-krateret har blitt anslått å være 3,5–3,8 milliarder år gammelt, og på et senere tidspunkt har det trolig vært helt fylt med sedimenter. Aeolis Mons fremstår som restene som står igjen etter millioner eller milliarder av år med erosjon av sedimentlagene, og de ulike lagene kan fortelle noe om ulike perioder av Mars' geologiske historie. Erosjonen kan ha foregått ved hjelp av vind og kjemisk forvitring, men kanskje også ved hjelp av vann hvis det på et tidligere tidspunkt befant seg flytende vann i krateret.

Referanser
----------

1. ↑  
Space.com staff (29. mars 2012). «NASA's New Mars Rover Will Explore Towering "Mount Sharp"». Space.com.
2. ↑  NASA - Layers in Lower Formation of Gale Crater Mound
3. 1 2  «"Mount Sharp" on Mars Compared to Three Big Mountains on Earth». NASA. 27. mars 2012. Arkivert fra originalen 7. mai 2017. Besøkt 13. august 2012.
4. ↑  Blue, J. (16. mai 2012). «Three New Names Approved for Features on Mars». US Geological Survey. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 7. februar 2019.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 28. juli 2012. Besøkt 7. februar 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  Agle, D. C. (28. mars 2012). «'Mount Sharp' On Mars Links Geology's Past and Future». NASA. Arkivert fra originalen 6. mars 2017. Besøkt 13. august 2012.
6. ↑  Gale Crater's History Book

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aeolis Mons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Astronomi
Ruiner etter den gamle fyrstasjonen på Store Færder
**Store Færder** eller bare **Færder** er ei markant øy i Ytre Oslofjord, i Færder kommune. Her ble Norges fyrlykt nummer to tent i 1697. Øya, med sin høyde, posisjon, og lett gjenkjennelige form, har åpenbart vært viktig for navigasjon i Skagerrak lang tid tilbake, lenge før fyret ble anlagt. Øya markerer innseilingen til Oslofjorden, og var en markør for skip som seilte fra Skagerrak til Kattegat eller omvendt, i leia mellom Nordsjøen og Østersjøen, Nord-Europas viktigste handelsvei i flere hundre år. 

1857 ble fyret flyttet til Tristein litt lenger sør i havet. Allerede på 1700-tallet ble Tristein kalt for Lille Færder, bl.a. i det engelske sjøkartatlaset *The English Pilot* fra 1780. 

På Store Færders høyeste punkt, 59,11 m over havet, ligger ruinene etter det første Færder fyr. Det var et privat fyr formet som en åpen, smidd fyrgryte. Gryta stod rett på bakken og fyrpasseren etterfylte med kull og ved hele natta. På et år ble det brent omkring 540 tønner med kull. I 1799 overtok det offentlige ansvaret for fyrdriften, og et tårn med stor lykt stod ferdig i 1802. Kullfyret ble erstattet av et linseapparat og fyrlamper drevet på petroleum i 1852. Ruiner etter fyranlegget på toppen av Store Færder sees enda, og de ble fredet av Miljødepartementet i 1997. 

Store Færder ble i 2013 en del av Færder nasjonalpark, og var tidligere omfattet av Ormø-Færder landskapsvernområde.

Se også
-------

* Færder fyr
* Lille Færder

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Store Færder». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Lisbeth Higley: Om fyr og folk på Færder. 2016
* Wilsefoto i NB

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Moland prestegård i Fyresdal
Moland kirke og prestegård i 1829, tegnet av Simon Olaus Wolff
**Moland prestegård** eller **Fyresdal prestegård** (gnr. 36) ligger like nordøst for Moland kirke i Fyresdal. Navnet Moland ble tidligere brukt også om kommunen.

Prestegården har en lang historie, og det antas at kirkestedet ble flyttet til prestegården på 1300-tallet. På 1700-tallet var de gamle prestegårdsbygningene svært medtatt, og nye bygninger ble oppført mot slutten av århundret etter mønster av Kviteseid, der den gamle prestegården hadde brent på 1700-tallet. Også på 1800-tallet og senere har det vært betydelige utskiftninger i bygningsmassen, inkludert hovedbygningen.

Jorden er etterhvert fradelt og lagt under nabogårdene, og prestegårdsanlegget består av hovedbygning med garasje, hage og stabbur, mens driftsbygningen er solgt sammen med jorden. Som ved en rekke andre prestegårder har stabburet vært brukt som kornkammer for lokalsamfunnet. I de senere år har Opplysningsvesenets fond leid ut prestegården til Fyresdal gjestegard.

Jon Lauritz Qvisling var prest i Fyresdal i 1879–1893, og sønnen Vidkun Quisling tilbragte tidlige barneår på prestegården.

Referanser
----------

1. ↑  Lokalhistoriewiki, som er hovedkilde til fremstillingen her.
2. ↑  Gjestegårdens nettsted Arkivert 17. mai 2014 hos Wayback Machine. er ute av drift per 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moland prestegård (Fyresdal) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalhistoriewiki om prestegården
* Opplysningsvesenets fond Arkivert 7. september 2018 hos Wayback Machine. om prestegården

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Shufat Camp

Flyktningleiren Shu'fat ligger (i motsetning til Jerusalem-nabolaget Shu'fat) på utsiden av den israelske sikkerhetsmuren, selv om leiren ligger inne i områder som Israel betrakter som israelsk område annektert til byen Jerusalem.

**Shuafat Camp** (arabisk: شعفاط) - også kjent som *Anata Camp* - ligger nordøst for Jerusalem, fem kilometer øst for sentrum. Det ble bygget fra slutten av 1964 og begynte å bli befolket fra 1965 og til slutten av Seksdagerskrigen.

På byggetidspunktet var arealet omtrent 98.000 m², som deretter ble utvidet til 203.000 m². Det er, ifølge *International Relief Agency*, den eneste leiren hvis beboere er i besittelse av israelske identitetsdokumenter, såkalt *Jerusalem ID*, forskjellig fra identitetskortet til israelske arabere. UNRWA opplyser at leiren var ment å erstatte den som lå i Gamlebyen  nær Vestmuren (vestsiden av Klippemoskeen).

Den ble en del av Øst-Jerusalem i slutten av 2014.

Leiren ligger mellom 1949-grensen og flere israelske bosetninger (French Hill i sør, Piskat Ze'ev i nord), og de palestinske nabolagene 'Anata i øst og Shuafat i vest).

I følge data fra Palestina Central Bureau of Statistics, var den fra og med 2020 hjem til 19.946 innbyggere, som stammer fra eller nedstammer fra innbyggerne i 55 landsbyer rundt Jerusalem, Lydda, Jaffa og Ramla.

Referanser
----------

1. ↑  New checkpoint opened at entrance to Shuafat
2. ↑  In bleak Arab hinterland, hints of Jerusalem's partition
3. ↑  Under a Divided City, Evidence of a Once United One"
4. ↑  Demografia e infrastrutture  Enciclopedia dei campi palestinesi © 2022

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shu'fat camp – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Lahupiker
**Lahu** (kinesisk: 拉祜族, pinyin: *Lāhùzú*; egne navn: **Ladhulsi** eller **Kawzhawd**; vietnamesisk: *La Hủ*) er et folk i Kina og Sørøst-Asia.

Utbredelse
----------

Det er ett av de 55 offentlig anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. Ifølge folketellingen i 2000 var det 453.705 av dem i Kina, for det meste i provinsen Yunnan.

En del har for lang tid siden utvandret sørover. Det anslås at 150.000 lever i Burma. I Thailand er lahu en av de seks fjellstammer som gruppert sammen har et folketall på 100.000 mennesker. Omkring 10.000 lever i Laos. Det er omkring 1500 bosatt i Lai Chau-provinsen i Vietnam.

Til USA er det også kommet mindre grupper, for det meste til Minnesota, California og Nord-Carolina.

Språk
-----

Folket har et eget språk som tilhører de tibetoburmanske språk.

Religion
--------

En eldre lahu i en flyktningleir i Thailand.
Lahuenes tradisjonelle religion er polyteistisk. Buddhismen ble introdusert sent på 1600-tallet og har fått stor utbredelse. Mange lahuer i Kina er buddhister. Kristendommen fikk fotfeste i Burma på 1800-tallet og har spredt seg blant lahuene der.

Referanser
----------

1. ↑  The Lahu Ethnic Group

Litteratur
----------

* Bradley, David (1979). *Lahu dialects*. Oriental monograph series #23. Canberra: Faculty of Asian Studies, Australian National University. OCLC 6303582.
* Lewis, Paul (1984). *Peoples of the Golden Triangle*. London: Thames and Hudson Ltd. ISBN 0-500-97472-1.
* Matisoff, James (1982). *The Grammar of Lahu*. Berkeley, California: University of California Press. ISBN 0-520-09467-0.

Eksterne lenker
---------------

* Video documentary about Lahu
* The Lahu ethnic minority (kinesisk regjeringsside)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Kaupang i Vestfold
**Kaupang** er et norsk stedsnavn som fra begynnelsen betydde handelsplass. (Sammenlign med det svenske ordet *köping* og det finske ordet *kaupunki* som betyr «by»).

Flere gamle steder i Norge er blitt kalt *Kaupang*, men vanligvis menes Kaupangen i Skiringssal i Vestfold som er den eldste daterte bydannelsen i Norge. Omfattende arkeologiske undersøkelser har kunnet fastslå at den tidlige handelsbyen lå her. Skiringssal var av stor betydning i vikingtiden og kan sammenlignes med Birka i Uppland og Hedeby i Schleswig-Holstein.

Andre eldre norske byer med navnet er Kaupanger i Sogn og Fjordane, berømt for sin stavkirke. Blant en rekke andre norske stedsnavn som viser tilbake til gamle handelsplasser, er Kopervik på Karmøy og Koppangen i Troms.

Kaupangen i Trønderheimen (også kjent som «Kaupangen i Nidaros») var opprinnelsen til dagens Trondheim. Navneformen tilsvares av svensk *köping* som i Köping på Öland, en viktig handelsplass i vikingtiden. På dansk ses *-købing* som i Ringkøbing og på engelsk *Chipping* som i Chipping Barnet og Chipping Norton.

Se også
-------

* Kaupangbegrepet (avsnitt under bydannelse)
* Kaupangen i Skiringssal

Referanser
----------

1. ↑  *Bra Böckers lexikon*, 1977
2. ↑   Frans-Arne Stylegar: «Stedsnavn i det maritime kulturlandskapet»
3. ↑  Om stedsnavnet *Chipping* i Charlotte Blindheim: «New light on Viking trade in Norway» (s. 275)

Eksterne lenker
---------------

* Vikingbyen Kaupang

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***Icewind Dale*** er et videospill under kategorien rollespill. Det er oppkalt etter den arktiske regionen av Fâerun der spillet foregår. Det ble utgitt av Black Isle Studios i 2000.

Spillet er, som mange andre spill i den samme genren, basert på den kjente *Infinity* motor, laget av BioWare.

Spillet ble en så stor suksess, at det ble laget en utvidelespakke, *Icewind Dale: Heart of Winter*, som kom ut i 2001. Senere kom det også enda en tilleggspakke, *Icewind Dale: Trial of the Luremaster* som kunne lastes ned fra internett. I 2002 kom oppfølgeren *Icewind Dale II*.

Handling
--------

Spilleren begynner med å planlegge en ekspedisjon med opptil seks andre karakterer, enten ved å lage nye karakterer eller importere spillerne fra et annet spill. Hver nye karakter som blir opprettet krever at spilleren blant annet gir dem navn, kjønn, rase og andre opplysninger, samt bestemmer deres evner og våpen-ferdigheter. Alle disse opplysningene påvirker hvilke våpen og kamp-stiler de kan bruke, og hvor dyktige de kan være til å slåss.

I byen Easthaven blir en gruppe eventyrere møtt i en taverna sammen med byens leder, Hrothgar, som inviterer dem til å bli med ham på en ekspedisjon for å undersøke byen Kuldahar, etter at de har mottatt en rekke rapporter angående merkelige hendelser fra området. På veien til Kuldahar blir ekspedisjonen tatt i bakhold av monster kalt frostkjemper som forårsaker et stort skred som sperrer stien tilbake til Easthaven. Ekspedisjonen fortsetter videre mot Kuldahar, og oppdager at en mystisk ond kraft har kidnappet landsbyboere, forårsaker unormale vær-mønstre, og andre hendelser.

Ekspedisjonen forsøker å oppdage kilden bak alle disse hendelsene, og eventyrerne begynner med å lete i Vale of Shadows - et område som inneholder Kuldahars krypter, på grunn av rykter om u-døde skapninger. Ekspedisjonen møter en forbannet ond ånd som heter Kresselack. Denne skapningen forteller at den egentlige trusselen ligger andre steder. Spilleren må deretter forsøke å finne ut hva som egentlig har skjedd i området, og finne igjen alle de savnede landsbyboerne.

Referanser
----------

1. ↑  «Icewind Dale». *Metacritic*. Besøkt 6. mars 2016.
2. ↑  «Baldur's Gate: Enhanced Edition review: Flawed, but still classic». *Ars Technica*. Besøkt 6. mars 2016.
3. ↑  «Icewind Dale: Heart of Winter for Windows (2001) - MobyGames». *MobyGames*. Besøkt 6. mars 2016.
4. ↑  «PC Games: Icewind Dale 2 Trailer and Interview». 4. juni 2002. Arkivert fra originalen 4. juni 2002. Besøkt 6. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Icewind Dale* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Icewind Dale* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Icewind Dale* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Juan de Arrechederra** (født 1681 i Caracas, død 12. november 1751) var Spanias generalguvernør på Filippinene fra 1745 til 1750.

Juan de Arrechederra ble født i Caracas i det som i dag er Venezuela, men som da var del av det spanske visekongedømme Nueva Grenada (Ny-Granada). Han ble dominikanerpater og tilknyttet ordenen på Filippinene. Han ble valgt til biskop av Nueva Segovia i Ilocos Sur på det nordlige Filippinene. (Dette er senere blitt et erkebispedømme med det samme navn, men byen heter i dag Vigan City). Den 21. september 1745 ble han generalguvernør *ad interim* for de filippinske øyer, et verv han beholdt til den 20. juli (eller juni) 1750. 

Det var i Arrechederras embedsperiode at det første håndfaste forsøk på å kue Dagohoy-oppstanden på øya Bohol i Visayas ble foretatt. I 1757 sendte Arrechederra en straffeekspedisjon til Bohol under kommando av Don Pedro Lechuga. Lechuga vant noen få trefninger, men maktet ikke å knuse Dagohoys styrker. Til slutt sendte han et slags commandoraid inn i fjellene for å drepe eller ta til fange Dagohoy, hans søster Gracia, og andre ledere. De kom tilbake med uforrettet sak; de klarte ikke å trenge gjennom til Dagohoys befestede tilholdssted.

Juan de Arrechederra døde den 12. november 1751, som biskop-elekt an NuevaSegovia men uten å blitt bispeviet.

Litteratur
----------

* Baquillas, José Barrado. Actas del II Congreso Internacional sobre los Dominicos y el Nuevo Mundo, Salamanca, 28 de marzo-1 de abril de 1989. Volume 6 of Los Dominicos y América, 1990.
* Blair, Emma H. and Alexander Robertson. The Philippine Islands, 1493–1898, Volume XXVIII, 1905. Reproduced by Gutenberg in 2008.
* Fernandez, Doreen. Palabas: essays on Philippine theater history, 1996.
* Irving, D. R. M. Colonial counterpoint: music in early modern Manila, 2010.
* Lea, Henry Charles. The Inquisition in the Spanish Dependencies: Sicily, Naples, Sardinia, Milan, the Canaries, Mexico, Peru, New Granada, 2010.
* Storch, Tanya. Religions and missionaries around the Pacific, 1500-1900, 2006.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Det sjubladete sverd** er et 74,9 cm langt jernsverd med tre greiner stikkende ut fra hver bladside, opprinnelig laget i det koreanske kongedømmet Baekje. Sverdet er i dag en av Japans nasjonalskatter. Originalsverdet oppbevares i Isonokamihelligdommen i Nara i Japan og vises ikke fram. Flere kopier finnes og de vises fram i Japan og i Sør-Korea. En inskripsjon på bladet er en viktig kilde som viser forbindelsen mellom de østasiatiske nasjonene på denne tiden. Den var skjult av rust fram til den ble oppdaget i 1870-årene.

Kopi av det sjubladete sverd (*Nanatsusaya no Tachi* eller *Chiljido* ved War Memorial of Korea i Seoul, Sør-Korea.
Sverdet ble gitt av kong Geunchogo til Yamatomonarken i 370-årene.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  koreansk: hangul: 칠지도, hanja: 七支刀, rr: Chiljido, mr: Ch'iljido; japansk: kanji: 七支刀 eller 七枝刀, hepburn: shichishitō eller nanatsusaya no tachi

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 3. mars 2016. Besøkt 6. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Seven-Branched Sword – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
En **bymessig bosetning** (russisk: посёлок городско́го ти́па – *posiolok gorodskogo tipa*, ukrainsk: селище міського типу – *selysjtsje miskoho typu*) er en offisiell betegnelse på en spesiell type urbane lokaliteter. Betegnelsen har sin opprinnelse i den tidligere Sovjetunionen, og brukes fremdeles i enkelte tidligere sovjetrepublikker, i første rekke Russland og Belarus. Betegnelsen var et av resultatene av sovjetisk bybygging. 

En bymessig bosetning betegner et sted som i karakter og status ligger mellom byer og landlig bygd. Bymessige bosetninger er av lignende størrelse som enkelte landlige lokaliteter, som for eksempel større landsbyer, men bosetningenes infrastruktur er urban. De er vanligvis sentrert rundt en enkelt industrivirksomhet eller lignende. Et av de definerende kriteriene for en bymessig bosetning i Sovjetunionen var økonomisk uavhengighet fra jordbruk.

I Sovjetunionen ble kriteriene for bymessige bosetninger bestemt av sovjetrepublikkene, men kriteriene varierte svært lite fra en republikk til en annen. I den Russiske SFSR, ble bymessige bosetninger delt i tre typer:

* Arbeidsbosetninger (russisk: рабочие посёлки): Lokaliteter med fabrikker, gruveindustri, kraftverk, bygningsindustri, med en befolkning på minst 3000 og hvor minst 85 % av befolkningen er arbeidere, profesjonelle, og deres familiemedlemmer.
* Rekreasjonsbosetninger (russisk: курортные посёлки): Lokaliteter som fokuserer på ferie- og helsefasiliteter (ved strender, spa-byer, og lignende), med en befolkning på minst 2000, og hvor minst 50 % av den gjennomsnittlige årlige befolkningen er ikke-permanente innbyggere.
* Datsja-bosetninger (russisk: дачные посёлки): Lokaliteter med fokus på privat sommer- og weekendrekreasjon, og hvor maks 25 % av den permanente befolkningen arbeider innen jordbruksektoren.

I dagens Russland er oppgaven med å fastsette kriterier for bymessige bosetninger delegert til føderasjonssubjektene. I de fleste tilfellene er de føderasjonssubjektenes lovgivende organer ansvarlige for alle administrative og territoriale endringer, inkludert innvilgelse av bystatus og status som bymessig bosetning.

Ukraina
-------

Per 1991 var det regnet å være 921 bymessige bosetninger i Ukraina.

I juli 2023 opphevet Verkhovna Rada i Ukraina statusen som en bymessig bosetning. Bosetninger i Ukraina skulle heretter inndeles i tre kategorier: byer, bosetninger, og landsbyer. Den vedtatte loven fastsatte at en by er et bebygd område med en overveiende kompakt bygningsmasse, med en befolkning på minst 10 000, en bosetning er et bebygd område med en overveiende frittliggende bebyggelse og en befolkning på minst 5 000, og en landsby er et bebygd område frittliggende bebyggelse og en befolkning på færre enn 5 000.

Referanser
----------

1. ↑  «Географічна енциклопедія України» **(ukrainsk)**. s. 173.
2. ↑  «Про прийняття за основу проекту Закону України про дерадянізацію порядку вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України» **(ukrainsk)**. 20. juli 2023.
**Truls Olaf Lie** (født 19. november 1957) er en norsk avismann og IT-gründer. Han er i dag ansvarlig redaktør for månedsavisen *Ny Tid*. Tidligere har han blant annet vært eier av og ansvarlig redaktør for *Morgenbladet* og den skandinaviske utgaven av *Le Monde diplomatique*.

Biografi
--------

Lie utdannet seg innen økonomi og IKT ved Agder distriktshøyskole fra 1979 til 1982.[] På 1980-tallet etablerte han to programvarefirmaer, Micro Software AS og Vega Software AS, før han studerte filosofi ved Universitetet i Oslo og Berkeley-universitetet i California. 

I 1993 kjøpte Lie *Morgenbladet* fra forretningsmannen Hroar Hansen. Lie var samtidig ansvarlig redaktør frem til 2003. Avisens format ble endret fra tabloid format til fullformat, og avisens profil fikk et økt intellektuell preg. I 2003 ble Morgenbladet kjøpt av *Dagsavisen* og Fritt Ord.[]

I 2003 startet Lie den nordiske utgaven av *Le Monde diplomatique*, hvor han var ansvarlig redaktør frem til avisen ble kjøpt opp av Mediehuset i 2007. Lie og nåværende redaktør Remi Nilsen kjøpte avisen tilbake i 2010. Lie ble da daglig leder for avisen, der han også skrev fast om film. Han har siden også arbeidet som internasjonal dokumentarfilmskaper med produksjonsselskapet FILM as, med en film om Jørgen Leth ("The Seduced Human", 2012), og filmen fra jordskjelvet på Haiti i 2010: "Kjære Haiti, hva nå?". Begge filmer er vist på NRK.[]

Lie ledet det internasjonale dokumentarfilm-magasinet DOX, utgitt av European Documentary Network (edn.dk), som redaktør fra 2009–2013. Filmarbeidet er med *Ny Tid* fortsatt som kortfilmer (intervjuer) ifm avisens redaksjonelle linje.[]

Fra februar 2015 tok han over redaktørstolen i *Ny Tid,* der han relanserte avisen med et nytt visuelt og redaksjonelt preg. Under ham har avisen blitt omarbeidet fra ukeavis til månedsavis med fokus på konflikt, kontrollsamfunnet og økologi. Avisen ble i 2016 også vedlagt *Klassekampen* som et fast månedlig bilag utover eget løssalg og abonnenter, men denne avtalen ble i slutten av september 2017 sagt opp av *Klassekampen*. Årsaken var at *Ny Tid*, ifølge Klassekampen, hadde brukt forrige utgave på «å bringe et større oppslag som ukritisk formidlet konspirasjonsmiljøenes påstand om terrorangrepet i New York 11. september 2001».

I 2017 grunnla også Lie det europeiske dokumentarfilm-magasinet Modern Times Review som fullformatsavis.

Referanser
----------

1. ↑  «Vi går hver vår vei». *Klassekampen*. 22. september 2017.
2. ↑  «Ny Tids ferske redaktør er kjetteren mot strømmen». *Aftenposten*. 27. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* nytid.no
* 
* FILM AS:
* Intervju i Aftenposten 27.01.15


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hroar Hansen** | **Ansvarlig redaktør for Morgenbladet**(1993–2003) | Etterfølger:**Alf van der Hagen** |
**Abraham Christiansen Holthe**, kjent som **A. Chr. Holthe**, (født 11. november 1884 i Randesund, død 28. oktober 1974 i Horten) var lokalpolitiker for Arbeiderpartiet og offentlig tjenestemann i skatteetaten.

Han var ordfører i Enebakk kommune i Akershus fra 1929 til 1931. Tidligere hadde han vært varaordfører i Drøbak 1917-1919, medlem av Enebakk herredsstyre fra 1923 og varaordfører i Enebakk 1926-28. Han var varamann til Stortinget fra valgkretsen Moss og Drøbak i perioden 1919–1921.

Han var utdannet underoffiser i Festningsartilleriet 1907, og tjenestegjorde her 1914-18. Han arbeidet ved Kristiansands elektrisitetsverk 1908 og i Svelgfoss kraftverk 1909-13. Fra 1918 arbeidet han ved Flateby cellulosefabrikk og 1919-1920 var han redaktør av Follo Arbeiderblad. Fra 1932 var han herredskasserer i Rælingen. I 1935 ble han skatteinspektør i Akershus, og i 1946 skatteinspektør i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  *Norges ordførere 1929–31*. Hanche. 1931. s. 51.
2. ↑  «80 år». *Arbeiderbladet 1964.11.10*. 1964. s. 13.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Kristian Rud** | **Enebakks ordfører**(1929–1931) | Etterfølger:**Jacob Svindal** |
**Langøya naturreservat** på Langøya i Holmestrand ble opprettet i 1988. Skallene fra millioner av døde sjødyr – fra 80 forskjellige arter – skapte Langøya for 300 til 400 millioner år siden. For 5500 år siden dukket øya opp av havet. I dag gir Langøya viktig kunnskap om Oslofeltets fossilførende bergarter. Øya har rester av kalkfuruskog, og flere sjeldne planter. Her finner vi både orkideen flueblom og misteltein, begge fredede arter. Det er funnet flere enn 300 plantearter og 600 sommerfuglarter på Langøya. Den tre kilometer lange øya består av kalkstein.

De eldste, flate bruddene nord på øya ble drevet med håndmakt og trillebår. Disse er i ferd med å få tilbake sin naturlige vegetasjon. Her vokser det igjen kalkfuruskog. På det meste var mer enn hundre personer bosatt på Langøya, og øya hadde egen skole helt til 1956. Kalkbruddet hadde i lengre tid egen jernbane som transporterte kalkstein fra brudd til knuseverk.

Formålet med fredningen er å verne en viktig lokalitet for forståelse av Oslofeltets fossilførende bergarter med tilhørende kalkrevende vegetasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Langøya naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 24. mai 2018.
2. ↑  (no) Langøya naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Langøya naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Kings County Hospital Center i Flatbush i Brooklyn.
**James A. «Charlie» Mahoney** (født ca 1957, død 27. april 2020 i New York City i USA) var en amerikansk lungelege og indremedisiner. Han var leder for intensivavdelingen på SUNY Downstate Medical Center og var klinisk assistent der.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

James A. Mahoney ble født i 1957 eller 1958 til Leila og Oscar Mahoney. Faren var tilknyttet United States Air Force. Mahoney vokste opp i militære omgivelser på Bermuda og på sørkysten av Nassau County på Long Island, og hadde fire søsken. Han hadde tilnavnet *Charlie*.

Han begynte å arbeide med sin storebror da han var åtte år. De arbeidet i et myntvaskeri, en tysk delicatessen og en luncheonette.

James Mahoney tok en B.S. ved C.W. Post i 1981 mens han arbeidet med pasienttransport for Long Beach Medical Center. I 1986 tok han medisinsk doktorgrad (M.D.) ved SUNY Downstate College of Medicine. Han gjorde fordypning som indremedisiner samme sted til 1990, og lungemedisiner og akuttmedisiner i 1993.

### Karriere

Mahoney fikk i 1982 ansettelse ved University Hospital of Brooklyn og Kings County Hospital Center. I 1993 ble han assisterende professor for klinisk medisin og leder for intensivavdelingen ved SUNY Downstate College of Medicine.

Hans spesialfelter innen lungemedisin var lungesykdommer som sarkoidose, pulmonal arteriell hypertensjon, astma, kronisk obstruktiv lungesykdom (KOLS) og bronkoskopi.

Da koronaviruspandemien i 2020 gjorde seg gjeldende i New York City forandret phan på sine planer om gå i pensjon. Han behandlet COVID-19-pasienter ved *Downstate* og ved *Kings County Hospital Center*; der man i kritiske uker ikke var i besittelse av tilstrekkelig med personlig verneutstyr.

James Mahoney døde av COVID-19 den 27. april 2020 ved NYU Langone Medical Center på Manhattan i New York City.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Newsday, Robert Brodsky, «James Mahoney, a pulmonologist, sprung into action when the pandemic hit», verkets språk engelsk, utgitt 17. mai 2020, besøkt 18. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   The Hill, Justine Coleman, «Doctor who delayed retirement to fight pandemic at low-income hospital dies of COVID-19», verkets språk engelsk, utgitt 18. mai 2020, besøkt 18. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   U.S. deaths near 100,000, an incalculable loss, besøkt 27. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6  Brodsky, Robert (15. mai 2020). «James Mahoney, a pulmonologist, sprung into action when the pandemic hit». *Newsday* **(engelsk)**. Besøkt 17. mai 2020.
5. 1 2  «James Mahoney Obituary». *New York Times*. 10. mai 2020.
6. 1 2 3  Rao, Ankita (12. mai 2020). «A legend at a Brooklyn hospital dies of Covid-19: 'He ran into the fire'». *The Guardian* **(engelsk)**. ISSN 0261-3077.
7. 1 2 3  «SUNY Downstate Department of Medicine Faculty – James A. Mahoney, MD». *www.downstate.edu*. Besøkt 17. mai 2020.
**Kristian Kornelius Hagemann Brandt** (født 1831 i Eidsberg, død 1905 i Kristiania) var en norsk offiser og politiker. 

Brandt var fra 1890 major i Ingeniørvåpenet, og var også veiinspektør i Akershus i 1872–1873. Han var medlem i Den Polytekniske Foræning. I 1866 tok han sammen med Johan Theodor Landmark til orde for å anlegge en jernbanelinje mellom Christiania og Fredrikshald, og en sidelinje gjennom Indre Østfold. Dette var en sak han kjempet ivrig for fram til vedtak om anlegg av Smaalensbanen gikk gjennom i Stortinget i 1873. Han er derfor også kjent som «Smaalensbanens Fader».

Brandt var innvalgt på Stortinget fra kjøpstedene Moss og Drøbak 1865–1870.

Brandt var bror av professor Fredrik Peder Brandt og far til professor Kristian Brandt og generalmajor Fredrik Oscar Brandt.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 122[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kristian Kornelius Hagemann Brandt hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Rehabiliteringssenteret AiR** ble åpnet i 1986, og skiftet i desember 2010 navn fra Attføringssenteret i Rauland til Rehabiliteringssenteret AiR. Etter en større utvidelse i 2009/10 har kapasiteten økt fra 55 til 68 sengeplasser. Hvert år er rundt 700 brukere inne til et fire ukers rehabiliteringsopphold. Målet med et opphold ved klinikken til AiR er å hjelpe brukerne til en bedre funksjon slik at hun/han kan få tilbake eller ta vare på arbeidsevnen. Målgruppa er sykemeldte med muskel- og skjelettlidelser og lettere psykiske plager.

I 2005 fikk Rehabiliteringssenteret AiR status som **Nasjonalt kompetansesenter for arbeidsrettet rehabilitering**. Etableringen er et resultat av at Stortinget samme året bestemte at senteret med sin kompetanse innen fagfeltet skulle etablere et Nasjonalt kompetansesenter for arbeidsrettet rehabilitering.

Rehabiliteringssenteret AiR er en institusjon innen spesialisthelsetjenesten og har leveranseavtale med Helse Sør-Øst.

Rehabiliteringssenteret AiR ligger i Rauland i Vinje kommune i Telemark fylke.

Eksterne lenker
---------------

* AiR as
Nordnorsk kunstnersenter. Foto: Kjell Ove Storvik
**Nordnorsk kunstnersenter** er Nord-Norges regionale senter for samtidskunst. Senterets formål er å skape interesse for og styrke billedkunst og kunsthåndverk i landsdelen gjennom regional og internasjonal orientering. 

I Svolvær arbeider Nordnorsk kunstnersenter med et skiftende utstillingsprogram, samt salg av kunst og kunsthåndverk fra regionen. På Svinøya driftes Kunstnerhuset Svolvær, en gjestekunstnerbolig. Annet hvert år arrangeres den Lofoten internasjonale kunstfestival LIAF. Kunstbiennalen ble slått sammen med Nordnorsk kunstnersenter i 2009. Kunstnersenteret arbeider i tillegg med utstillinger og kunstprosjekter andre steder i Nord-Norge.

Nordnorsk kunstnersenter, som ble etablert av Nord-Norske Bildende Kunstnere (NNBK) og Norske kunsthåndverkere Nord-Norge (NKNN) i 1979, er en sentral aktør i nordnorsk kunstliv og en faglig ressurs for kunstnere og publikum, offentlige og private aktører. Nordnorsk kunstnersenter inngår i den nordnorske kulturavtalen.

Senteret mottar driftsstøtte fra Kulturrådet, Nordland fylkeskommune, Troms og Finnmark fylkeskommune samt vertskommunen Vågan kommune.

I perioden 1995 til 2016 hadde Nordnorsk kunstnersenterstatus som knutepunktsinstitusjon, med driftstilskudd fra Kulturdepartementet. Knutepunktordningen ble avviklet i 2016.

Nordnorsk kunstnersenter er medlem av Kunstsentrene i Norge (KiN).

Referanser
----------

1. ↑  «Rana Blad». *www.ranablad.no* **(norsk)**. Besøkt 9. november 2018.
2. ↑  «Hjem » Kunstsentrene i Norge». *www.kunstsentrene.no*. Besøkt 23. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Nordnorsk Kunstnersenter
* Nordnorsk Kunstnersenter: Om NNKS (besøkt 9. november 2018)
**Skudefestivalen** er en kystfestival som arrangeres i Skudeneshavn den første helgen i juli hvert år. Den første Skudefestivalen ble arrangert i 1994 av de tre foreningene Lions Club Skudeneshavn, Karmøy Råseglarlag og Skudeneshavn Båtforening. Festivalen samler ca 35 000 besøkende og 500-600 båter i løpet av festivaldagene. 

Festivalen er blitt en av Norges største kystfestivaler, og davæende riksantikvar i 1994, Stephan Tschudi, sa om Skudeneshavn: "Norges best bevarte småby med kystkultur på sitt beste". På festivalen er det båter i alle kategorier, trebåter, veteranbåter, lystbåter, småbåter og seilskuter. 

Festivalen legger vekt på et variert spekter av utstillinger og stands, som bl.a. demonstrerer gammelt håndverk som båtbygging, repslaging, tønnemaker, knivsmed og lignende. De siste årene har festivalen også samlet en del motorforeninger, som viser frem gamle restaurerte skipsmotorer av ulike årsmodeller og typer.

Blant artistene som har opptrådt på Skudfestivalen er:

a1, Trine Rein,
Vamp, Sveinung
Hølmebakk, Kari Bremnes, Lido Lido, Bjørn Berge, Vinni & The Vagabonds,
Staut, Vidar Johnsen,
Vassendgutane, DDE, Big
Bang, CC Cowboys, Heine Totland, Silje Nergaard, FordRekord, Bjørn Eidsvåg, Hellbillies, Rita Eriksen, Sigvart Dagsland, Morten Abel,
Kaizers Orchestra, de
Lillos, di Derre, Postgirobygget, Åge Aleksandersen, Hanne Krogh, Jan Eggum, Wig Wam, Tramps, Donkeyboy,
Kurt Nilsen, Huldra, Wenche Myhre, Nora Brockstedt, Nordic Tenors, Toralv Maurstad,
Herborg Kråkevik, Hanne Boel,
Vestlandsfanden, Steven Ackles,
Hellbillies, Brit Synnøve
Johansen, Rein Alexander, Hanne Sørvaag, Erik Bye, Per Inge
Torkelsen, Dag Schreiner, Rune Bjerga, Kjell Magnus
Sandve, Reidar Larsen, Jørn Hoel, Steinar Lyse,
Han Innante, Jan Werner Danielsen, Helge Toft,
Vidar Busk, Matti Røssland, Dag Ingebrigtsen, Torstein Sødahl, September When, Tom Russel, Gøran Fristorp, Marian Aas-Hansen, Benny Borg, Knut Reiersrud, Iver Kleive,
Hans Petter Hansen, Helge Jordal,
Torhild Sivertsen, Sigmund Groven, Brazz Brothers, Hard Luck Blues
Band, Lillian Boutte,
Haugesund Popensemble, Leif og kompisane, Bytunets Antikvariske Jazzensemble, Leif og kompisane, Tiger City Jukes, Smokie, Tre Busserulls,
Svein Tang Wa,
New Jordal Swingers,
Det Betales, Janove.

Eksterne lenker
---------------

Skudefestivalen
**Arild Ravn** (født 4. april 1960) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte midtstopper for Viking FK fra 1983 til 1990. Han kom til Viking fra 4. divisjonsklubben Saif foran 1983-sesongen. Ravndal fikk med seg 51 kamper i 1. divisjon og er kanskje mest kjent for staffesparket han tok mot Vard i 1988 på overtid i kampen. Ravndal scoret og målet førte til at Viking rykket opp i den øverste divisjonen i Norge igjen.

Etter 1990-sesongen forlot han Viking for å bli spillende trener for 3. divisjonsklubben Ganddal. Han trente Ganddal i tre sesonger, før han i 1994 tok over som trener for 2. divisjonsklubben Ulf-Sandnes.

I november 1979 var Ravndal på en ukes prøvespill hos Arsenal.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 298395, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sandnes-gutt var læregutt i Arsenal». *Stavanger Aftenblad*. 15. november 1979. s. 20.

Kilder
------

* www.n3sport.no om Arild Ravndal[*død lenke*]
* fotball.folkebladet.no Viking-loktå skal inn i Stadion[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arild Ravndal – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Arild Ravndal – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
Horten sykehus i 1959. Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
Norsk bokmål: Fylkesvei 705 Holtanveien med Horten Sykehus i bakgrunnen.  Foto: Peter Fiskerstrand, 2011 
**Horten sykehus** var et sykehus på Horten i Vestfold. Det ble innviet i 1954. Virksomheten ved sykehuset ble endelig avviklet i 2005.

Historikk
---------

Karljohansvern i Horten ble i 1850 hovedstasjon for den norske marinen. På Karljohansvern ble det opprettet sykehus i 1828. I 1841 ble det bygd nytt sykehus på stedet. Marinens Sykehus var sykehus for marinens personell, marineverftets personell og lokalbefolkninga inntil det ble helt ødelagt ved alliert bombing i 1945. Sykehuset var da overtatt av de tyske krigsokkupantene. Byens innbyggere hadde siden 1940 fått sykehus i et annet bygg utenfor området, kalt Statens Sykehus (fra 1952 Vestfold Forente Sykehus). I 1954 ble det nybygde Horten sykehus tatt i bruk.

Fram til 1998 var det fire selvstendige sykehus og fire akuttmottak i Vestfold.

I 1998 fikk Horten sykehus og Vestfold sentralsykehus i Tønsberg felles ledelse. I 2000 ble Vestfold sentralsykehus (Tønsberg og Horten) slått sammen med Sandefjord sykehus og Larvik sykehus til ett sykehus under navnet Sentralsykehuset i Vestfold (fra 2002 kalt Sykehuset i Vestfold HF), som nå eies av Helse Sør-Øst. I 2000 ble akuttmottaket ved sykehuset i Horten lagt ned og i 2005 ble gjenværende aktivitet ved SiV-Horten overført til SiV-Sandefjord.

Referanser
----------

1. ↑  Om Marinens sykehus på Karljohansvern[*død lenke*]
2. ↑  *Horten : ferjestedet som ble marinestasjon og by* side 471
3. 1 2  Sykehuset i Vestfolds historie[*død lenke*]
***Fluxx*** er et kortspill designet av Andrew Looney og utgitt av LooneyLabs. I dette spillet forandres reglene underveis i spillet. Den første utgaven av spillet ble skapt i juli 1996, og det er utgitt flere utgaver av spillet inspirert av populærkultur og andre temaer. Noen versjoner av spillet er: *Star Fluxx*, inspirert av science fiction; *Cthulhu Fluxx*, inspirert av Lovecrafts verk; *Doctor Who Fluxx*, inspirert av *Doctor Who*; og *Pirate Fluxx*, med et pirat-tema.

Spillets gang
-------------

Et vanlig bord gjennom en runde *Fluxx*, i bildet spilt utendørs. Foto: David Goehring 
Spillet starter med at hver spiller får utdelt tre kort, og man blir enig om hvem som skal begynne. Reglene til spillet forandrer seg gjennom spillets gang, og hver spiller må trekke og legge ut kort i henhold til de reglene som til en hver tid gjelder. Kortene er delt inn i fire kategorier: regel-, handlings-, mål- og oppbevaringskort (engelsk: henholdsvis «new rule», «action», «goal» og «keepers»). Når man spiller et regelkort, betyr det at en ny regel kommer inn i spill. Dersom det finnes eldre regler som motsier en nyere regel, vil den gamle regelen måtte vike plass. Handlingskortene lar spillere gjøre en handling, som er spesifisert på kortet. Målkortene bestemmer hvilke oppbevaringskort man trenger for å vinne (disse vil og bli byttet ut underveis i spillets gang). Siste korttype er oppbevaringskortene, disse skal spillere legge på bordet foran seg, slik at alle ser de. Dersom en spiller har den/de oppbevaringskortene som er spesifisert på målkortet, vil denne spilleren vinne.

Mottakelse
----------

*Fluxx* har fått en noe gjennomsnittlig vurdering ifølge brettspillnettstedet Boardgamegeek, med en sammensatt poengsum av 5,7 ut av 10 poeng, basert på tilbakemeldinger fra 16 937 brukere (per 15. september 2022). På det samme nettstedet, har utgaven *Star Fluxx* den beste poengsummen av de forskjellige *Fluxx*-utgavene, med en poengsum av 6,3 ut av 10, basert på 5 395 brukere sine tilbakemeldinger (per 15. september 2022).

Referanser
----------

1. ↑  «The Best Versions of Fluxx of 2022 – Review Geek». *www.reviewgeek.com* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2022.
2. ↑  Mortensen, Eric (7. juni 2018). «Complete Fluxx Series». *Geeky Hobbies* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2022.
3. ↑  «Fluxx». *BoardGameGeek* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2022.
4. ↑  «Star Fluxx». *BoardGameGeek* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Spillets offisielle nettside
* Om *Fluxx* på brettspill.no
* *Fluxx* på boardgamegeek.com
**Northwood University (NU)** er et privat universitet i USA med flere beliggenheter. Skolen har fire "campuses": Midland, Michigan (åpnet i 1961), Cedar Hill, Texas (åpnet i 1966), West Palm Beach, Florida (åpnet i 1984), og et samarbeidsprogram med Hotel Institute Montreux i Montreux, Sveits, som begynte i 2001. Mer enn 33 000 studenter er uteksaminert fra Northwood som feiret sitt 50-årsjubileum i 2009.

Kurs og programmer
------------------

Northwood University tilbyr bl.a. utdannelse innenfor følgende områder:

* Regnskapsføring – Accounting
* Reklame og markedsføring – Advertising and Marketing
* Økonomi- Economics
* Entreprenørskap – Entrepreneurship
* Bank og Finans – Finance
* Internasjonal Business – International Business
* Ledelse – Management
* Markedsføring – Marketing

Referanser
----------

1. ↑  Northwood University: About Us-History

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Northwood University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |