recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Andepteron*** er en slekt av rødvinger.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, spinkle, svarte og gulrøde rødvinger. Antennene er lange, ganske tynne innerst, gradvis tykkere utover, svarte, de to eller tre ytterste leddene gule. Hodet er forholdsvis lite, mørkt farget, med små, utstående fasettøyne. Pronotum er lite, trapesformet, bakhjørnene sterkt uttrukne. Dekkvingene er utvidet bakover (noe pæreformede). Beina er mørke, nokså lange. Hunnene er ukjente, men er trolig larvelignende (neoteniske).

Levevis
-------

De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått. Denne slekten lever i tåkeskog mellom 1300-2900 meter over havet.

Utbredelse
----------

Slekten er bare kjent fra Ecuador.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
					- slekten ***Andepteron*** Kazantsev, 2017
						* *Andepteron bolivari* Kazantsev, 2017
						* *Andepteron nubile* Kazantsev, 2017

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  Kazantsev, S.V. 2017. New leptolycines from Ecuador and Peru (Coleoptera: Lycidae). *Russian Entomological Journal* 26(2): 127–146.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
En variant av viserguttsykkelen med lastekasse mellom syklisten og forhjulet.
**Viserguttsykkel** er en type lastesykkel som tidligere ble brukt til varetransport, spesielt i byområder. Viserguttsyklene hadde et mindre forhjul enn andre sykler, lastekasse over forhjulet, eventuelt også over bakhjulet og solide støtteben ved parkering. De kunne også være utført som trehjulssykkel med to forhjul og lastekasse mellom dem.

Visergutter kunne være ansatt i bakerier, vaskerier, dagligvarebutikker, bokhandel, apoteker eller andre typer bedrifter som transporterte varer til sine kunder, hentet varer, hentet og leverte post o.l. 

Også motorsykler med tre hjul og lastekasse mellom bakhjulene ble brukt til varetransport. De krevde førerkort for motorsykkel og ble brukt av eldre arbeidstakere.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Agadez** eller **Agadès** er en oaseby i Niger, og administrasjonssenter i regionen Agadez.

Byen ligger sør for Aïrfjellene og har 124 000 innbyggere (2011). Agadez er en markedsplass for tuaregene, og et gammelt knutepunkt for den transsaharisk handelen. Byen vokste fram i løpet av 1400- og 1500-tallet, da sultanatet i Aïr ble etablert.

I 2013 ble gamlebyen i Agadez innskrevet på UNESCOs verdensarvliste. Gamlebyen består av 11 kvartaler, asymmetrisk anlagt. Her finnes leirhus, religiøse bygninger og administrative bygninger, alle utført i leire. Minareten som er 27 m høy, er den høyeste i sitt slag. Gamlebyen ble oppført på verdensarvlista av to grunner: dels den særegne byggeskikken i leire, og dels byens historiske rolle i karavanetrafikken over Sahara.

Byen ligger i Agadez, Nigers nordligste region.

Referanser
----------

1. ↑   «Agadès». *Store norske leksikon*. Besøkt 26. november 2014.
2. ↑  «ANNUAIRE STATISTIQUE DU NIGER 2006 - 2010» (PDF). Besøkt 13. april 2024.
3. 1 2  Historic Centre of Agadez; unesco.org

Eksterne lenker
---------------

* (en) Agadez – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en)  Agadez hos Wikivoyage
* agadez-niger.com/, om Agadez og Tuaregkulturen
* agadez.org, historie, samfunn og utvikling


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
***Me and Orson Welles*** er en dramafilm fra 2008 regissert av Richard Linklater. Hovedrollene spilles av Zac Efron, Christian McKay og Claire Danes. Historien er lagt til New York i 1937, og følger en tenåring som skal opptre i Orson Welles sitt stykke basert på William Shakespeares Julius Caesar. Filmen hadde premiere i USA den 25. november 2009.

Handling
--------

Historien finner sted i New York City i løpet av høsten 1937, og følger den 17 år gamle Richard Samuels. Han får uventet tilbud fra Orson Welles om å spille rollen som Lucius i skuespillet Julius Caesar. Richard oppdager snart at Wells har en affære med en skuespillerinne som også er en del av produksjonen, samtidig som hans egen kone er gravid. Richard opplever også at den ambisiøse produksjonsassistenten Sonja Jones virker romantisk tiltrukket av ham.

Welles forteller Richard noen dager før stykket deres skal fremføres, at han er bekymret om premieren kommer til å være en suksess. Under en teater-øvelse aktiverer Richard sprinkleranlegget over hele teatret. Men når han blir anklaget av Welles, nekter Richard for å ha noe med dette å gjøre. Richard ønsker å tilbringe mer tid sammen med Sonja, men blir misunnelig når hun tilbringer en natt sammen med Welles. Han konfronterer Welles, og får deretter sparken.

En tilsynelatende forsoning følger mellom dem, så Richard får opptre under premieren - og oppsetningen blir en stor suksess. Men rett etter premieren får Richard beskjed om at Welles bare trengte ham for å sikre seg en vellykket produksjon, og nå har Richard igjen fått sparken.

Rolleliste
----------

* Zac Efron som Richard Samuels
* Christian McKay som Orson Welles
* Claire Danes som Sonja Jones
* Ben Chaplin som George Coulouris
* James Tupper som Joseph Cotten
* Eddie Marsan som John Houseman
* Leo Bill som Norman Lloyd
* Kelly Reilly som Muriel Brassler
* Patrick Kennedy som Grover Burgess
* Travis Oliver som John Hoyt
* Zoe Kazan som Gretta Adler
* Al Weaver som Sam Leve
* Saskia Reeves som Barbara Luddy
* Imogen Poots som Lorelei Lathrop
* Rhodri Orders som Stefan Schnabel
* Michael Brandon som Les Tremayne
* Janie Dee som Mrs. Samuels
* Jo McInnes som Jean Rosenthal

Eksterne lenker
---------------

* Internet Movie DataBase
* Box Office Mojo
* Rotten Tomatoes
* MetaCritic.com
**Antanas Karosas** (født 7. februar 1856 i Vējeliškiau i nær Anykščiai i guvernementet Vilno i keiserdømmet Russland, død 6. juli 1947 i Marijampole i Litauiske SSR i Sovjetunionen) var en litauisk katolsk prest, kannik, [[{biskop]] og teolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Det antas at det virkelige fødselsåret kan være 1849, men at en feil i registerføringen har gitt året 1856. Han fullførte 6. klasse ved Šiauliai gymnasium. Årene 1875-1879 studerte han ved *Seminaret for žemaitsiske prester* i Kaunas i perioden 1879–1883. Han fortsatte fortsatte studiene ved '*St. Petersburg Spiritual Academy*. 

### Prest

Jan ble presteviet den 3. juni 1883.

Fra 1884 Han underviste i homiletikk og det litauiske språk ved *Seminaret for žemaitsiske prester*. Siden 1885 var han sekretær for biskopen av Žemaicai, Mečislovas Paliulionis, administrerte diplomatiske ærender med representanter for tsarregjeringen vedrørende polske og litauiske nasjonale forhold. I 1896 ble han kannik ved Žemaičiai-katedralens domkapittel. Årene 1900-1907 var han rektor for *Seminaret for žemaitsiske prester*. 

I 1906-1907 redigerte han ukebladet **Nedeldienio-lesing**. 

I perioden 1906-1910 var han assistent for biskopen av Zhitomir. 

### Bisjop av Seins

Den 16. juni 1907 ble han bispeviet. Årene 1910-1920 var han viskop av **Seins*, den siste overhyrde av dette bispedømmet. I 1920 ble hab sendt til det nå selvstendige Litauen fra*** *Seine'*, som ved grenseendringene etter Første verdenskrig ble overført til Polen.[1]

Årene 1920-1926 bodde han i et kloster i Marijampolė. 

### Biskop av Vilkaviškis

i 1926 utnevnt til biskop i det nyopprettede Vilkaviškis bispedømme. Her etablerte han en kurie, ombygde katedralen, og nyorganiserte pastoralarbeidet i 1930. I Vilkaviškis bygget han et presteseminar. I 1934 organiserte han sammen med Mečislovs Reinis synoden i Vilkaviškis bispedømme og bispedømmets første eukaristiske kongress. Han økte antallet menigheter i Vilkaviškis bispedømme område fra 61 til 94. Da konflikten mellom den katolske kirke og nasjonalistene oppsto, inntok han et moderat standpunkt og sa at konfliktene skulle løses gjennom forhandlinger.

I 1940, etter at de sovjetiske okkupasjonsmyndighetene konfiskerte bispepalasset, slo han seg ned i Vilkaviškis prestegård, hvor han bodde til slutten av andre verdenskrig. I 1944 flyttet han fra Vilkaviškis til Šunskis, og i 1946 til Marijampole. Han nektet å publisere de sovjetiske myndigheters appell, og oppfordret de litauiske partisanene til å komme ut av undergrunnen. 

Gravlagt i Marijampoles *St. Mikael Erkeengelens kirke*, i *St. Annes kapell* i krypten. 

En gate i Vilkaviškis er oppkalt etter ham.[2][3]
**Johannes Skarprud** (1874–1962) var en norsk lærer, bonde og forfatter. Han er særlig kjent for sitt dikt «Telemark» som han i 1919 vant pris for i en konkurranse om beste Telemarkssang.

Han var av bondeslekt, og gikk på folkehøgskole på Notodden. Han var engasjert i det frilyndte ungdomslagsarbeidet, og ble utnevnt til æresmedlem av ungdomslaget både i Kviteseid og Telemark. Gjennom ekteskapet med Gunnhild ble han svigersønn til forfatteren John Lie og svoger med forfatteren og forstmannen Haakon Lie. Det meste av livet var han bonde og lærer, men han arbeidet også som kontorist og handelsbetjent.

Han debuterte i 1898 med *Jon Aalandslien, fortælling fra Telemarken*, og skrev i alt 8 bøker. Forfatterskapet har blitt karakterisert som «skjemsame folkelivsbilete» og «å rekne for bygdedikting, og nådde ikkje ut over det, men som all god dikting av dette slaget så skriv han om truskap i kjærleiken og fedregarden».

Flere av hans tekster er gjenopptrykt i den lokalhistoriske årboka *Gamalt frå Kviteseid*.

Forfatterskap
-------------

* 1898: *Jon Aalandslien*, fortelling
* 1905: *Borgny*, "Ei soga fortald i telemorksmaalføre"
* 1906: *Lauvsprett*, dikt. Ny utgave 1917
* 1918: *Raringar*, «stubbar til upplesing i lag og lyd»
* 1919: *Truskap*, fortelling
* 1922: *Naar livet blør*, roman
* 1923: *Nytt hjarta*, roman. Fortsettelse av foregående
* 1923: *Aasulv Aastangen*, fortelling
* 1932: *Kvad*, dikt og sanger
* 1948: *Fjellfolk*, fortellinger

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Olav A. Loen. *Bygda gav diktarsyn*. Rune forlag, 1970 (ebok)
2. ↑  nordicae.com Det hjartet ser Arkivert 5. desember 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  kviteseidbyen.no Kviteseidbyen år 1900 Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
4. ↑  lokalhistoriewiki.no Register over artikler i Gamalt frå Kviteseid

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Samuel Solem** (født 1. april 1999 på Lørenskog) er en norsk ishockeyspiller, oppvokst i Brynäs i Gävle, Sverige. Solem spiller på den norske eliteserieklubben Storhamar og for det norske landslaget. Han har Hedesunda IF som moderklubb og siden 2013 tilhørt Brynäs IF og siden 2018 vært en del av klubben A-lag i SHL, før turen gikk til Norge og Storhamar.

Karriere
--------

2013-14 Brynäs IF U16 U16 Elit 11 2 2 4 8 | 

```
Brynäs IF U16	U16 SM	7	0	0	0	2		|							
```

2014-15 Brynäs IF U16 U16 Elit 21 9 8 17 38 | 

```
Brynäs IF J18	J18 Elit	9	0	0	0	2	0	|							
Brynäs IF J18	J18 Allsvenskan	7	1	1	2	4	2	|							
```

2015-16 Brynäs IF J18 J18 Elit 21 5 6 11 12 | 

```
Brynäs IF J18	J18 Allsvenskan	10	2	3	5	33	1	|	Playoffs	5	0	2	2	16	1
```

2016-17 Brynäs IF J18 J18 Elit 21 10 13 23 24 | 

```
Brynäs IF J18	J18 Allsvenskan	7	2	3	5	10	11	|	Playoffs	2	0	0	0	4	-3
Brynäs IF J20	J20 SuperElit	15	0	1	1	4	-5	|							
Norway U18	WJC-18 D1A	5	3	2	5	0	1	|							
```

2017-18 Brynäs IF J20 J20 SuperElit 37 10 11 21 38 16 | Playoffs 4 0 1 1 0 -3

```
Brynäs IF	SHL	0	0	0	0	0	0	|	Playoffs	3	0	0	0	0	-1
Norway U20	WJC-20 D1B	5	0	2	2	2	2	|							
```

2018-19 Brynäs IF J20 J20 SuperElit 37 16 16 32 38 -3 | Playoffs 2 0 2 2 0 2

```
Brynäs IF	SHL	19	0	0	0	4	-2	|							
Norway U20 "C"	WJC-20 D1A	5	4	2	6	6	2	|							
Norway (all)	International	2	0	0	0	0		|							
```

2019-20 Brynäs IF J20 J20 SuperElit 3 0 1 1 10 -1 | 

```
Brynäs IF	SHL	7	0	0	0	6	-2	|							
Karlskrona HK 	HockeyAllsvenskan	46	3	2	5	43	-2	|							
Norway (all)	International	4	0	0	0	2	-4	|							
```

2020-21 Brynäs IF SHL 16 0 0 0 0 -3 | 

```
AIK 	HockeyAllsvenskan	19	1	1	2	4	-10	|	Qualification	6	1	1	2	2	3
Norway	WC	5	0	0	0	2	-1	|							
Norway (all)	International	-	-	-	-	-		|							
```

2021-22 Storhamar

Referanser
----------

1. 1 2   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 287761, besøkt 22. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Eurohockey.com, Eurohockey.com spiller-ID 553228, besøkt 25. april 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «LANDSLAGSSPILLER KLAR FOR SIL» **(norsk)**. Storhamar.no. 10. juni 2021. Arkivert fra originalen 10. juni 2021. Besøkt 10. juni 2021.
4. ↑  «Har spelat i Sverige hela karriären - nu flyttar han hem» **(svensk)**. HOCKEYSVERIGE:. 10. juni 2021. Besøkt 10. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samuel Solem – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Solem – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Solem – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Hov
Hov kirkja
«Hov» har flere betydninger.
**Hov** (IPA: [ˈhoː], dansk: *Hove*) er en bygd på Suðuroy, den sørligste av Færøyene. Bygda er den eneste i Hovs kommuna. Hov ligger midt på østkysten av Suðuroy, ved fjorden Hovsfjørður, der den 1,7 hektar store holmen Hovshólmur befinner seg. Hov er en av Færøyenes eldste bygder, og er nevnt i Færøyingesaga. Sagaen forteller om Havgrímur, en vikinghøvding som bodde i Hov i det 900-tallet. Han dyrket hedenske (førkristne) guder ved et gudehov, derav bygdas navn.

Geografi
--------

Vest for Hov finner man fossefallet Foldarafossur, en del av elven Hovsá. Hovsá renner fra Vatnsnes, og har sitt utløp mellom bygdene Porkeri og Hov. Foldarafossur er et velkjent bildemotiv, og avbildes på et færøysk frimerke utstedt i 1999. Fossen ligger der hvor Hovsá renner over kanten av Foldarshamri. Litt lengre sør ligger fjellpasset Foldarsskarð. Alle disse tre stedsnavnene har det samme opphavet; lingvister mener at navnet kommer av jorden (på færøysk også kalt *foldin*) like ved disse stedene.

Historie
--------

Det har vært havn i Hov helt tilbake til landnåmstiden. Den nåværende havnen ble bygd i 1935–1940 (og senere utvidet på 1960-tallet), og har betydd et stort fremskitt for bygda. Fra da av har man kunnet dra til sjøs med større båter hele året rundt. Hov kirke er en tradisjonell, svartmalt trekirke. Den stod opprinnelig i Vágur, men ble flyttet og gjenreist i Hov i 1943, da Vágur fikk en ny kirke.Fiskeoppdrett har siden 1980-tallet sysselsatt mange av bygdas innbyggere.

Galleri
-------

* HovHov
* HovHov
* HovHov
* Havgrímurs gravHavgrímurs grav
* Hovdalen, vest for HovHovdalen, vest for Hov
* HovstunnilinHovstunnilin
* fjälldvägen Hov-Tvøroyri fjälldvägen Hov-Tvøroyri
* Basaltformationen "Troldkællingens skørt", ved fjälldvägenBasaltformationen "Troldkællingens skørt", ved fjälldvägen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hov (Suðuroy) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hov, Faroe Islands – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hov på *faroeislands.dk*
* Hov hos Postverk Føroya
* Hovs kommuna
* Hov på Flickr

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Nestor Ivanovytsj Makhno** (ukrainsk: Нестор Іванович Махно; født 26. oktoberjul./ 7. november 1888greg. i Huljajpole, død 6. juli 1934 i Paris) var en ukrainsk anarkokommunistisk revolusjonær. Han ledet en ukrainsk styrke under den russiske borgerkrigen, og kjempet mot både tyske, østerriksk-ungarske og «hvite» antirevolusjonære russiske styrker. Mot slutten av borgerkrigen kom Makhno i konflikt med bolsjevikene, og han ble tvunget til å rømme landet i 1921.

Makhnos geriljastyrke besto av 50 000 mobile ryttere, ofte støttet av *takhankaer*, et lett hestespann med påmontert maskingevær. Under borgerkrigen lyktes Makhno å opprette en anarkistisk rådsrepublikk i det østlige Ukraina. Idéene til Makhno skilte seg klart fra de russiske kommunistenes idéer. Makhno var motstander av alle former for statlig styring, og han forkastet blant annet marxistenes konsept med «proletariatets diktatur». Bolsjevikene anklagde makhnoistene for å bruke brutale metoder til å undertrykke politiske motstandere i republikken, og for å opprette blant annet to hemmelige politistyrker for å knuse opposisjonen.

Mens omlag en fjerdedel av de ca. 30.000 jøder som ble myrdet i pogromer i Ukraina av uasvhengige bondehærer i året 1919, anfører historikeren Serhii Plokhy at «Den eneste krigsherren som forsøkte, om enn med varierende grad av suksess, å avskrekke troppene sine fra pogromer og bekjempe antisemittisme i rekkene av hans bondehær, var Nestor Makhno».

Etter hvert som kampene i Ukraina gikk de revolusjonæres vei, utviklet det seg alvorlige samarbeidsproblemer mellom Makhno og Lenin. Lenin ga etterhvert ordre om at Den røde armé skulle behandle Makhnos tilhengere som kriminelle og kontrarevolusjonære. I august 1921 hadde Makhno tapt kontrollen over Ukraina, og han måtte flykte utenlands. Han kom seg etterhvert til Paris, der han fortsatte sin anarkistiske virksomhet fram til sin død i 1934. Makhno ble begravet på Père Lachaise.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID n82098456, besøkt 12. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Beauvis and Langlade, ''Le columbarium du Père-Lachaise'', 1992, side(r) 61[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Serhii Plokhy: *Das Tor Europas. Die Geschichte der Ukraine*. Aus dem Englischen von Anselm Bühling u. a. Hoffmann und Campe, Hamburg 2022, s. 320. ISBN 978-3-455-01526-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BNE **·** BNE **·** CiNii **·** Discogs
 |
**Digitalt fjernsyn** bruker digital modulasjon og komprimering til å kringkaste video-, audio- og datasignaler til fjernsynsapparater.

En av mulighetene med digitalt fjernsyn er å kunne sende flere kanaler over samme båndbredde som en analog kanal krever. En annen mulighet er å sende programmer i HDTV-format. 

Det digitale signalet eliminerer vanlige analoge sendingsforstyrrelser som kornete bilder og lyd. Analoge forstyrrelser kan imidlertid erstattes av digitale MPEG-kompresjonsforstyrrelser, som frysing av bildet, når signalet sendes i lav hastighet og kan slutte helt å virke i noen situasjoner der analoge sendinger ville gitt et svekket, men brukbart bilde.

Sendeteknologi
--------------

### Plattformer

Pr 2022 er det fire teknologier tilgjengelig for sending/mottak av digitale TV-signaler.

* Digitalt bakkenett/UHF antenne (RiksTV)
* Digitalisert kabel-TV (Telenor/Telia)
* IPTV (TV-signaler sendt som datapakker over Internett) (Altibox, Telenor, Telia og Allente)
* Satellitt-TV / parabol (digitale sendinger fra satellitter) (Allente)

All digital-TV, inkludert HDTV, krever en mottakerboks eller en TV med integrert digitaltuner.

### Norske forhold

Markedsmessig i Norge er (per 2011) bruken av de forskjellige teknologiene som følgende:

* 44,3 % har kabel-tv
* 32,5 % har parabol-tv
* 13,8 % bruker det digitale bakkenettet
* 8,9 % har IPTV

### Standarder

På samme måte som med analog SDTV, har digital-tv/HDTV ulike stadarder, ut ifra hvor i verden man er. En forskjell fra "standard-krigen" ved SDTV er imidlertid at man med HDTV har full enighet om bildeoppløsningen / definisjonsstandardene.

* ATSC – I stor grad samme gruppe land som hadde det analoge NTSC-formatet, minus Japan
* DVB – I stor grad samme gruppe land som hadde de analoge PAL og SECAM-formatene
* ISDB – Japans eget format. Også eksportert til Brasil og Venezuela
* DMB-T/H – Kinas eget format

Det må dog ikke nødvendigvis være HDTV man sender over disse standardene. SDTV kan gjøres digitalt, og sendes bl.a DVB, ATSC og ISDB.

Referanser
----------

1. ↑  Dagens næringsliv papirutgave 15. februar 2011 side 61

Eksterne lenker
---------------

* Caplex-nettleksikon om DigitalTV

| * v
* d
* r
Fjernsyn og TV-teknologi |
| --- |
| Analog-TV | 

|  |  |
| --- | --- |
| Plattformer | 
* Analogt bakkenett
* Kabel-TV

 |
| Definisjonsstandard | 
* Standard-definition television over standardene: NTSC
* PAL
* SECAM

 |

 |
| Digital-TV | 

|  |  |
| --- | --- |
| Plattformer | 
* Nett-TV
* Satellitt-TV
* Digitalt bakkenett
* Digitalisert kabel-TV
* IPTV

 |
| Definisjonsstandarder | 
* T.o.m High Definition TV over standardene: ATSC
* DVB
* ISDB
* DMB

 |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
*For den am. actionfilmen med Chuck Norris, se The Delta Force*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Nøyaktighet:** Denne artikkelens nøyaktighet er omstridt. Opplysningene i artikkelen bør sjekkes mot kilder.

**Delta Force** (norsk: **Deltastyrken**) eller **1st Special Forces Operational Detachment-Delta (1st SFOD-D)** som den egentlig heter, er en spesialenhet i den amerikanske hæren. Styrken driver primært antiterrorvirksomhet, men kan også utføre andre oppgaver.

Historie
--------

Enheten ble opprettet i 1978, med britiske Special Air Service (SAS) som modell. Oberst Charlie Beckwith er regnet som avdelingens grunnlegger. Delta har deltatt i en rekke kjente og ukjente operasjoner, bl.a. i Grenada, Afghanistan og Irak.

Styrken har tilgang til spesialvåpen og den nyeste teknologien. Oppdragstyper er spesielle offensive operasjoner (DA – direct action) gisselredning, oppklaring og annet. 

Oppdragene og alt som har med styrken å gjøre er sikkerhetsgradert på høyeste nivå, og alle involverte har taushetsplikt.

### Viktige oppdrag

| Oppdrag | Land | År | Resultat |
| --- | --- | --- | --- |
| Operasjon Eagle Claw | Irans flagg | 1980 |  |
| Operasjon Urgent Fury | Grenadas flagg | 1983 |  |
| Operasjon Acid Gambit | Panamas flagg | 1989 |  |
| Operasjon Just Cause | Panamas flagg | 1989 |  |
| Operasjon Desert Shield | Iraks flagg | 1990 |  |
| Operasjon Desert Storm | Iraks flagg | 1991 |  |
| Operasjon Restore Hope | Somalias flagg | 1993 |  |
| Operasjon Gothic Serpent | Somalias flagg | 1993 |  |
| Operasjon Enduring Freedom | Afghanistans flagg | 2001 |  |
| Operasjon Anaconda | Afghanistans flagg | 2002 |  |
| Operasjon Iraqi Freedom | Iraks flagg | 2003 |  |
| Operasjon Vigilant Resolve | Iraks flagg | 2004 | 27 US Marines drept i kamp, dette førte senere til Operation Phantom Fury. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Voruta** var en av de viktigste borgene til kong Mindaugas av Litauen, og den eneste man kan knytte ham til. 

Borgen er omtalt i Ipatius' årbok omkring 1252. I 1251 forsvarte Mindaugas, som ble støttet av sin svoger og Livlandsordenens hjelpetropper, seg mot Tautvilas som beleiret borgen i et slag. Tautvilas ble støttet av styrker bestående av samogitiere, jotvingere og Danijil Galijiec' hær. Fiendenes tilbaketrekning tillot Mindaugas å gå til borgerkrig mot opprørere mot seg selv.

Det er usikkert hvor Voruta lå. Fra slutten på 1800-tallet og frem til i dag er det gjort undersøkelser ved 16 forskjellige steder i dagens Litauen og Belarus, men uten at man kunne foreta noen endelig konklusjon. 

Én teori blant mange er at Voruta er identisk med Seimyniskeliai-borgen i Anykščiai kommune i Utena fylke. Den ble fremført av Eduards Volters (som i moderne tid har fått støtte fra historikeren Tomas Baranauskas)

Referanser
----------

1. ↑  Baranauskas, Tomas (2001). «The Castle of Voruta». *Mūsų praeitis*. 7: 43–70.

Eksterne lenker
---------------

* The History of Voruta *(engelsk)*

Portaler: Arkitektur | Historie
**Special Reconnaissance Regiment** (**SRR**) er et regiment i British Army, opprettet 6. april 2005. Det er spesialisert innen spesialoppklaring og er en del av UK Special Forces. Regimentets hovedkvarter er Stirling Lines i Herefordshire.

SRR ble dannet med utgangspunkt i 14 Intelligence Company.

I kjølvannet av terrorangrepet i London 21. juli 2005 ga regimentet bistand til London-politiet innen overvåkning av terrormistenkte. Da Jean Charles de Menezes ble skutt av politiet på Stockwell undergrunnsstasjon 22. juli 2005, meldte flere medier at soldater fra SRR hadde vært involvert i innhentingen av etterretninger som ledet til skytingen og var tilstede på undergrunnen mens politiaksjonen fant sted.

Referanser
----------

1. ↑  «Special forces regiment created» **(engelsk)**. 5. april 2005. Besøkt 27. november 2020.
2. ↑  «New Special Forces unit will spy on the terrorists»Betalt abonnement kreves. *The Telegraph* **(engelsk)**. 6. april 2005.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. juni 2011. Besøkt 26. november 2020.
4. ↑  «New special forces unit tailed Brazilian». *the Guardian* **(engelsk)**. 4. august 2005. Besøkt 27. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

**Forholdet mellom Etiopia og Somalia** er de diplomatiske forbindelsene som er etablert mellom disse to landene, Etiopia og Somalia.

Historie
--------

### Antikken og tidlig moderne periode

Forholdet mellom folket i Somalia og Etiopia strekker seg tilbake til antikken, til en felles opprinnelse. Den etiopiske regionen er et mulig hjemland for Afrikas Horns ulike Afro-asiatiske samfunn.

Spenninger i forbindelse med Ogaden-regionen gjenoppsto umiddelbart etter at Somalia ble uavhengig i 1960. 16. juni 1963, startet den somaliske geriljaen et opprør i Hodayo da den etiopiske keiseren Haile Selassie avvste kravet om selvstyre for Ogaden. Den somaliske regjeringen nektet først å støtte geriljakreftene, som til slutt talte 3 000. Men i januar 1964, da Etiopia sendte forsterkninger til Ogaden, lanserte de somaliske styrkene luft- og bakkeangrep langs grensen og begynte å hjelpe geriljaen. Det etiopiske luftvåpenet svarte med gjengjeldelsesangrep over hele den sydvestlige grensen mot Feerfeer, nordøst for Beledweyne og Gaalkacyo. Den 6. mars 1964 ble somaliske og etiopiske myndigheter enige om våpenhvile. Senere samme måned undertegnet de to partene en avtale i Khartoum i Sudan, lovet å trekke tilbake sine grensetropper, å slutte med fiendtligsinnet propaganda og å starte fredssamtaler. Somalia avsluttet også sin støtte til geriljaene.

Den 6. januar 2024 undertegnet Somalias president Hassan Sheikh Mohamud en lov for å «kansellere» en maritim avtale mellom Etiopia og separatistregionen Somaliland.[]

Referanser
----------

1. ↑  *Greater Etiopia*. ISBN 0226475611.
**Malcolm Patrick McMahon** O.P. (født 14. juni 1949 i London i Storbritannia) er katolsk erkebiskop av Liverpool.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Malcolm McMahon gikk på *St. Dominic’s Primary School* og deretter på *St. Aloysius College*. Han studerte maskinbygg ved University of Manchester Institute of Science and Technology. McMahon tok en bachelorgrad i maskinbygg. Deretter arbeidet han som ingeniør for Daimler Motor Company i Coventry,og senere for London Transport.

### Dominikanerpater

I 1976 inntrådte Malcolm McMahon i dominikanerordenen. Under novitiatet studerte han filosofii Oxford. I desember 1977 avla McMahon sin evige profess. Deretter studerte han katolsk teologi ved Heythrop College ved University of London og tok mastergrad i teologi. Den 26. juni 1982 ble han presteviet av erkebiskopen av Westminster, kardinal George Basil Hume OSB. 

Fra 1984 til 1985 var Malcolm McMahon kapellan ved Leicester Polytechnic. Fra 1985 til 1989 var han kapellan i London. I 1989 ble McMahon sogneprest i *St. Dominic’s Parish* i Newcastle upon Tyne og cved *St. Dominic’s Parish* i Haverstock Hill. 

I 1992 ble Malcolm McMahon valgt til provinsial for den engelske dominikanerprovins. McMahon ble i år 2000 prior for «Blackfriars» i Oxford.

### Biskop av Nottingham

Den 7. november 2000 utnevnte pave Johannes Paul II ham til biskop av Nottingham. Han ble bispeviet den 8. desember 2000 av biskop James Joseph McGuinness i Cathedral of St. Barnabas; medkonsekratorer var Westminsters to hjelpebiskoper Victor Guazzelli og Patrick O’Donoghue.

### Erkebiskop av Liverpool

Pave Frans utnevnte ham 21. mars 2014 til erkebiskop av Liverpool. Han ble innført i embedet den 1. mai samme år.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) \*1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) \*1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) \*1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) \*1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) \*1828
* Kardinal Lucido Maria Parocchi (1833-1903) \*1871
* Pave Pius X (1835-1914) \*1884
* Kardinal Raffaele Carlo Rossi, O.C.D. (1853-1928) \*1920
* Kardinal William Godfrey (1889-1963) \*1938
* Biskop Edward Ellis (1899-1972) \*1944
* Biskop James Joseph McGuinness (1925-2007) \*1979
* Erkebiskop *Malcolm McMahon*, O.P. (1949- ) \*2000

Referanser
----------

1. ↑  www.catholic-hierarchy.org mcmahonm, lest 16. juli 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Inger Helga Pedersen** (1911–1980) var en dansk politiker og jurist. Hun var Danmarks første kvinnelige justisminister, senere høyesterettsdommer.

Liv og virke
------------

Hun vokste opp på Hulby møllegård, øst for Korsør. Hun gikk gymnaset i Slagelse og studerte så jus ved Københavns Universitet. Hun tok etterutdannelse ved Columbia University.

Hun begynte i 1936 i Justitsministeriet, og hun var ministersekretær for en rekke danske justisministre. Hun var også sekretær hos Rigsadvokaten i flere år.

Fra sist i 1940-årene var Pedersen dommer ved Københavns Byret og Østre Landsret. Fra 1949 til 1950 var hun også leder i Danske Kvinders Nationalråd og satt i FNs kvinnekommisjon.

I 1950 ble Helga Pedersen utnevnt til justisminister i Erik Eriksens regjering. Hun var ikke medlem av noe parti. Hun var motstander av dødsstraff, og hun stilte som betingelser for å la seg utnevne: Å innstille på benådning av alle dødsdømte i rettsoppgjøret etter den andre verdenskrig, og dødsstraff i krigstid skulle dømmes etter militær, ikke sivil straffelov. Hun var ellers opptatt av straffedømtes rehabilitering.

Pedersen gikk av sammen med resten av regjeringen etter folketingsvalget i 1953. Hun fortsatte sitt politiske arbeid i Folketinget, som representant for Venstre. Hun førte ordet for Venstre i en rekke justispolitiske saker, og hun arbeidet en del med opprettelsen av Statens Kunstfond og med forfatteres og kunstneres rettigheter.

I 1964 trådte hun ut av Folketinget og ble utnevnt til dommer i Højesteret. I 1971 ble hun den første kvinnen som ble dommer ved Den europeiske menneskerettighetsdomstolen i Strasbourg.

Helga Pedersen ble utnevnt til kommandør av 1. klasse av Dannebrogordenen i 1976.

Hun var ugift, og hun var hele livet nært knyttet til stedet der hun vokste opp. Hun kjøpte Hulby møllegård da faren døde og forpaktet bort den daglige driften av gården. Hun døde i Korsør i 1980.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Dübeck, Inger. «Helga Pedersen». *Dansk Kvindebiografisk Leksikon* **(dansk)** (digital utg.). lex.dk. Besøkt 24. mars 2024.
2. 1 2 3  «Helga Pedersen (V)» **(dansk)**. Folketinget. Besøkt 24. mars 2024.

Litteratur
----------

* Hansen, Johanne, Kirketerp-Møller, Hertha og Lauritsen, Lis (red.) (1984). *Hele verden til spillerum – en bog om Helga Pedersen* **(dansk)**. København: Gyldendal. ISBN 87-00-53992-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Uløya** (nordsamisk: *Ulisuolu*) er ei øy i Skjervøy og Nordreisa kommuner i Troms. Øya ligger på østsiden av Lyngenfjorden. Den har et areal på 77,91 km².

Navnet Uløy kan være fornorsket versjon av det samiske navnet. 

Hele Uløya lå i Skjervøy kommune fra 1886 da Nordreisa ble skilt ut fra Skjervøy, til 1972. I 1972 ble den sørvestlige delen av øya overført til Nordreisa.

På sørvestspissen av Uløya ligger handelsstedet Havnnes (Hamnnes) i Nordreisa kommune. Stedet er blant annet kjent som hjemstedet til «Mor Lyng» (Ovidia Fredrikke Lyng) i første halvdel av 1800-tallet. Handelsstedet har vært eid av familien Giæver siden 1868. Per 2021 har Havnnes/Hamnnes ca. 30 innbyggere (33 for hele Nordreisas del av Uløya). Herfra er det veiforbindelse til Vest-Uløy som ligger mot Lyngen. I Skjervøy kommune på østsiden av øya ligger bygda Uløybukta. Derfra kommer blant annet Hermod Bjørkestøl.

Det er fergeforbindelse mellom Havnnes og Uløybukta på Uløya, og Rotsund på fastlandet. Tidligere var fergeforbindelsen til Uløybukta på Klauvnes helt i nordenden av bygda.

Referanser
----------

1. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *Vest-Uløy i Nordreisa (33) og Uløya i Skjervøy (10)*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 23. februar 2021.
2. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Besøkt 16. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Havnnesfestivalen
* Nord-Troms Museum: Rotsund – Havnnes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Anders Fugelstad** (født 23. august 1933 i Kälarne, Jämtland) er en svensk trubadur og låtskriver, som var aktiv spesielt på 1960- og 70-tallet.

Fugelstad er mest kjent for svensktoppshiten «Ingenting är längre som förut» fra sommeren 1970.

Biografi
--------

Fugelstad arbeidet opprinnelig som pressefotograf i Östersund, men begynte omkring 1960 å skrive og framføre egne viser. Han vant i 1962 en talentkonkurranse i Östersund om Jämtlands beste amatørtalent. Han ble, etter å ha skrevet et antall jämtlandspatriotiske sanger, utnevnt til «nationalskald»" i «Republikken Jemtland» i Yngve Gamlins presidenttid.

Han flyttet til Stockholm høsten 1964 og studerte på Birkagårdens folkhögskola, arbeidet hos Aftonbladet samt medvirket i mange programmer på radio og TV. Etter å ha medvirket i et tv-program fikk han spille inn sin første LP hos det da nystartede selskapet Polar. Fugelstad studerte i årene 1968–70 på Journalisthögskolan i Stockholm og praktiserte under den senere delen av utdannelsen som medarbeider i Stockholms-Nytt, senere Radio Stockholm.

Anders Fugelstad er æressmedlem nummer 7 (2006) i Yrkestrubadurernas förening.

Diskografi
----------

### Album

* *Personligt: Anders Fugelstad sjunger Anders Fugelstad* (1964)
* *Någonting gemensamt* (1969)
* *Lustigt och olustig*t (1971)
* *Livstycke* (1973)
* *Tidvisa* (1976)
* *Vidarevisa* (1984)
* *Fria Jamtland* (1984)
* *Upptäcktsresa* (1997)

### Singler

* «Blå Fågel» / «Fjällbäck» (1966)
* «Ödmjuka Kvinna» / «Bruna Solen» (1974)

### EP

* *Johejdu!* (delt EP med Erik Törnkvist, Oscar Kågebo, Fingal Åström, Vifast Björklund og Hans Laestadius)

Referanser
----------

1. ↑  «Svensktoppen». 1970. Besøkt 13. august 2011.
2. ↑  «YTF: Hedersmedlemmar». Arkivert fra originalen 26. november 2015. Besøkt 19. februar 2013.

Kilder
------

* Norrländsk uppslagsbok, Band 1, 1993
* Biografi fra SKAP av Bengt Haslum

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Fugelstad på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Anders Fugelstad på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Washington, DCs flagg
**Washington D.C.s flagg** er hvitt og har tre røde stjerner over to striper (bjelker) i rødt. Flagget ble innført 15. oktober 1938. Det er i størrelsesforholdet 10:19, men proporsjonene kan variere.

Washington D.C.s flagg er basert på slektsvåpenet til USAs første president, George Washington. Familien hans førte dette våpenskjoldet som det engelske College of Arms i 1592 tildelte en Laurence Washington, Sulgrave Manor, Northamptonshire, England. Det har vært hevdet at innholdet i skjoldet, stjerner og bjelker, inspirerte motivet i USAs flagg, men dette er ikke dokumentert.

Flagget ble innført etter at kongressen i 1938 nedsatte en komite for å finne fram til et egnet flagg for distriktet, fordi det ikke hadde hatt eget flagg siden det ble opprettet i 1790. En konkurranse om flagget ble vunnet av Charles A.R. Dunn. Han hadde allerede i 1921 framsatt forslag om motivet basert på president Washingtons våpenskjold.

Litteratur
----------

* *The Flag for the District of Columbia. Approved, October 15, 1938*, 1938
* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Et par seilersko
**Seilersko** (engelsk: *boat shoe* eller *deck shoe*) er en type sko av lær eller kanvas. Skotypen ble opprinnelig brukt til seiling, og sålen er utformet for å gi godt grep på våte seildekk. Det behandlede læret er ment å frastøte vann, og tradisjonelt brukes seilersko uten sokker. Skoen har ofte en mokasinaktig utforming.

Skoen ble utformet av amerikaneren Paul A. Sperry fra New Haven i Connecticut i 1935, etter at han merket seg evnen hunden hans hadde til å med enkelhet løpe over is uten å skli. Ved hjelp av en kniv eksperimenterte han med å skjære lignende mønstre i sine skosåler, noe som resulterte i en sko ideell for båtliv og en bedrift med navn Sperry Top-Sider. *Sperry Top-Sider*-sko forblir den dag i dag[*når?*] et populært seilerskomerke, sammen med andre som for eksempel Sebago og Timberland.

Seilersko brukes av seilere slik navnet antyder, men siden 1970-årene har de også blitt et vanlig[] fottøy i kystområder av for eksempel USA, Canada, Argentina, Australia, Kina, Frankrike, Italia, Portugal, Spania og Storbritannia. I 1980-årene til tidlig i 1990-årene, samt fra tidlig i 2000-årene, har seilersko blitt brukt både til hverdag og i festlig sammenheng av både menn og kvinner som sommersko.[] Tross tradisjon bruker i dag mange skoene med sokker, oftest hvite eller lyse ankelsokker.

Referanser
----------

1. ↑  Sullivan, Nick (25. februar 2009). «When to Break Out the Boat Shoes: Ask Nick Sullivan». Esquire. Besøkt 21. juli 2017.
2. 1 2  Schneider, Sven Raphael (6. juni 2016). «Boat Shoes Explained: History, Style, How to Wear Buy & Care Guide». Gentleman's Gazette. Besøkt 21. juli 2017.
**Bitemporal modellering** er et spesifikt tilfelle av informasjonmodellerings-teknikk for temporale databaser som håndterer historiske data ved å ha to forskjellige tidslinjer. Dette gjør det mulig å se tilbake på informasjonen tilbake i tid og sammenligne "det som den faktisk var" med "slik det ble registrert" for et gitt tidspunkt. For at dette skal kunne gjøres kan ikke informasjon tas bort selv om den er feil. I finansregnskap er det ofte ønskelig å kunne gjenskape en gammel rapport både slik den så ut på tiden den opprinnelig ble laget, og slik den burde sett ut gitt senere korreksjoner i dataene.

Implementeringer av bitemporal modellering kan gjøres ved hjelp av relasjonsdatabaser eller grafdatabaser. Som sådan anses bitemporal modellering å være forskjellig fra dimensjonsmodellering og komplementær til databasenormalisering. SQL:2011-standarden angir språkstruktur for å jobbe med bitemporale data. Per 2011 var imidlertid var mange av løsningene fortsatt leverandørspesifikke.

Filosofi
--------

Bitemporal modellering bruker bitemporale strukturerer som de grunnleggende komponentene. Dette resulterer i databaser som har en konsistent type temporalitet for alle data. Ett eksempel kan være å ha med hendelsens dato-tidsstempel og lastingens datostempel.

Fordeler med bitemporal modellering
-----------------------------------

Ved å fokusere på kompletthet og nøyaktighet i dataene legger bitemporal modellering til rette for revisjonssporing av data. Alle data blir uforanderlige. Dermed blir det mulig å få svar på spørsmål om:

1. De mest nøyaktige dataene på nåværende tidspunkt
2. Dataene som de var kjent på et hvilket som helst tidspunkt
3. Når og hvorfor dataene ble endret

Eksempler på implementasjoner
-----------------------------

Noen eksempler på kjente implementasjoner av bitemporal modellering er:

* MarkLogic introduserte støtte for bitemporale data i versjon 8.0. Tidsstempler for gyldigtid og systemtid lagres i JSON- eller XML-dokumenter.
* XTDB (tidligere Crux) er en åpen kildekodet database som indekserer dokumenter ved hjelp av en entitet–attributt–verdi-modell (type plasseffektiv datamodell), og muliggjør bitemporale spørringer i SQL eller Datalog for ulike tidspunkt (*point-in-time*).
* TerminusDB er en åpen kildekodet, dokumentorientert grafdatabase som bruker deltaenkoding og gir bitemporal funksjonalitet.

Se også
-------

* Temporal database

Referanser
----------

1. ↑  «Temporal Patterns». *martinfowler.com*. Besøkt 4. april 2017.
2. ↑  Bridgwater, Adrian. «Data Is Good, 'Bidirectionalized Bitemporal' Data Is Better».
3. ↑  «XTDB».
4. ↑  «terminusdb/terminusdb.pdf at dev · terminusdb/terminusdb». Besøkt 12. september 2021.
Borgermesterens kontor befinner seg i John A. Wilson District Building i Pennsylvania Avenue 1350.
Den første borgermesteren i District of Columbia, Robert Brent, ble utnevnt av USAs president Thomas Jefferson og tjenestegjorde fra 1802 til 1812.
**Borgermesteren i District of Columbia** (formelt *Mayor of the District of Columbia*) er et embede med ansvar for lokal forvaltning i District of Columbia. Embedet har endret seg flere ganger siden distriktet fikk en formell styreform i 1802. Fra begynnelsen til 1812 ble borgermesteren utnevnt av USAs president; den første var Robert Brent, som ble utnevnt av Thomas Jefferson. Mellom 1812 og 1820 ble borgermesteren utpekt av et byråd, før det i mange år var ulike styreformer, herunder guvernør, kommissær og nevnd. I 1973 vedtok den amerikanske kongressen en lokalstyrelov, *District of Columbia Home Rule Act*, som etablerte en folkevalgt borgermester og et byråd med 13 medlemmer, Council of the District of Columbia.

Borgermesteren utgjør den utøvende makten i District of Columbia og fungerer således også som den øverste administrative og politiske lederen i distriktets eneste by, Washington. Borgermesteren har ansvar for håndhevelsen av lokale lover, og har myndighet til enten å sanksjonere eller blokkere byrådets lovvedtak. Borgermesteren har ansvar for å levere kommunale tjenester, kommunal eiendom, politi- og brannvesen, de fleste kommunale myndigheter og det offentlige skolevesenet i District of Columbia. Borgermesterens kontor forvalter et årlig kommunalt budsjett på 8,8 milliarder dollar.

Liste over borgermestere
------------------------

**Ufullstendig liste**: Denne listen er ufullstendig og du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.

* Marion Barry (1995–1999)
* Anthony A. Williams (1999–2007)
* Adrian Fenty (2007–2011)
* Vincent Gray (2011–2015)
* Muriel Bowser (2015–)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mayors of Washington, D.C. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Uranienborg Vokalensemble** er et kammerkor som ble grunnlagt i 2002 av Elisabeth Holte. Hun er dirigent og kunstnerisk leder for ensemblet, og ansatt som kantor i Uranienborg kirke i Oslo.

Ensemblet bestod i 2018 av 23 sangere, der flere av medlemmene arbeider profesjonelt som musikere eller tar musikkutdanning på høyere nivå. Det bygger sin virksomhet rundt Uranienborg kirke i Oslo, og dets bidrag til å fornye og viderebringe den kirkemusikalske tradisjonen ble anerkjent med Grammy-nominasjon i kategorien «Best choral performance» for platen *Himmelrand* (2016). Påfølgende år mottok ensemblet flere priser, samt spesialpris for beste tolkning av moderne musikk i klasse 1, under den internasjonale korkonkurransen Polifonico Guido d’Arezzo.

Ensemblets repertoar består av a cappella-musikk fra ulike stiler og epoker samt større verk for kor og orkester. Koret har blant annet samarbeidet med tidligmusikkorkesteret Barokkanerne og musikere fra Kringkastingsorkestret. Koret ønsker å bygge bro mellom den eldre og den nyere kormusikken, og jobber derfor jevnlig med yngre norske komponister som Marianne Reidarsdatter Eriksen, Marcus Paus, Ørjan Matre, Bjørn Morten Christophersen og Ola Gjeilo. Ved flere anledninger har ensemblet benyttet gjestedirigenter, herunder David Hill (BBC Singers), Grete Pedersen (Det norske solistkor) og Kjetil Almenning (domkantor i Bergen).

Uranienborg Vokalensemble opptrer jevnlig med orkester og har samarbeidet med Holberg Barokk, Sinfonia Uranienborg, Barokkanerne, musikere fra Det Norske Kammerorkester og Kringkastingsorkesteret KORK. Koret har samarbeidet med jazzpianistene Bugge Wesseltoft og Steve Dobrogosz, folkemusikerne Knut Buen, Gjermund Larsen og Bjørn Kåre Bråten Odde, Hans-Kristian Kjos-Sørensen på marimba, diverse sangsolister og flere norske organister.

Utgivelser
----------

* *Våkenetter* (2L, 2007)
* *SONG* (2L, 2013)
* *Himmelrand* (2L, 2016)

Kilder
------

* Rakvaag, Geir: «Grammy-nominasjon til Uranienborg» i *Dagsavisen* 6. desember 2016. Sett 6. november 2018.
* *Musikkultur*: «Italienske korpriser til Uranienborg Vokalensemble», publisert 28. august 2017. Sett 6. november 2018.
* Resultatliste fra *Polifonico Guido d’Arezzo* publisert 30. august 2017 Arkivert 6. november 2018 hos Wayback Machine.. Sett 6. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Uranienborg Vokalensemble på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Uranienborg Vokalensemble på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) 2L (plateselskap)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |



1. ↑   uravok.no[Hentet fra Wikidata]