recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**David Benjamin Irwin** (født 12. juli 1954 i Thunder Bay, Ontario) er en tidligere kanadisk alpinist.

Irwin vokste opp i Thunder Bay i Ontario. På 1970-tallet dannet han sammen med Jim Hunter, Dave Murray, Steve Podborski og Ken Read de såkalte «Crazy Canucks».

Få dager etter at Ken Read gikk til utforrennet i Val-d’Isère, tok også Irwin sin første seier. 19. desember 1975 vant han utforrennet i Schladming, den eneste verdenscupseieren i karrieren. Noen uker senere ble han nummer åtte i utfor under OL 1976 i Innsbruck. Fire år senere, under OL 1980 i Lake Placid, ble han nummer 11 i samme disiplin.

I Irwins siste sesong 1981/82 ble han nummer 3 i Whistler, bak Peter Müller og Steve Podborski.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Dave Irwin – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Dave Irwin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dave Irwin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dave Irwin – Britisk Columbia Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Dave Irwin – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Dave Irwin – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**dElvis Morgan Band** (dMb) er et tributeband fra Bud i Møre og Romsdal. Det består av 16 personer. Bandet startet opp i 2014, og har siden den gang gjort mange konserter over store deler av Norge.

Bandet på 16 mann inneholder 5 manns kor og 5 manns blåserekke. De spiller Tribute-konserter i kjent Elvis-stil. De gjør også konserter utenom Tribute, og har da hatt med seg storheter fra Elvis sitt originale band som James Burton samt Terry Blackwood og The Imperials.

Morgan Vøien som er hovedvokalist fikk i januar 2017 tredjeplass i Europas største Elvis-contest. I januar 2018 gikk han til topps i samme konkurranse som ble avholdt i Birmingham UK og ble Europas beste Elvis Tribute Artist.

17. mars 2018 arrangerte dElvis Morgan Band "Norwegian Elvis Tribute Night" på Cosmopolite scene i Oslo hvor de inviterte fire av Norges største Elvis Tribute Artister. På scenen hadde de foruten Morgan Vøien også med seg Isak Søraa, Tony Nilsson og Johnny Reel.

Under «Always Elvis»-turneen i oktober/november 2018 delte dMb og Morgan scene med James Burton, Terry Blackwood and The Imperials samt Molde Janitsjar. De spilte da konserter i Oslo Konserthus, Rjukanhuset, Ålesund kirke og Molde domkirke. Under siste konserten ble hovedvokalist Morgan Vøien utnevnt til æresborger i Elvis Presley sin fødeby, Tupelo i Mississippi. Bakgrunnen for utnevnelsen er arbeidet som er nedlagt gjennom å bevare Elvis sitt minne gjennom opptredener blant annet med dElvis Morgan Band.

dElvis Morgan Band er det eneste band i sitt slag i Norge som kun gjør denne type show eller konserter med låter hovedsakelig fra 60- og 70-tallet av Elvis sitt musikalske arkiv.

Medlemmer
---------

* Morgan Vøien, Lead Vocal
* Torvald Jegthaug, Keyboards
* Svein Ivar Sjåholm, Bass
* Arnt Olav Kaldvansvik, Drums
* Simon Skotheimsvik, Lead Guitar
* Endre Tungehaug, Rhythm Guitar
* Tone Bergseth, Horns
* Rita Fjæstad, Horns
* Iren Fjæstad, Horns
* Jørn Roar Warholm, Horns
* Stine Frisnes, Horns
* Torfinn Fjøren, Vocals
* Pål Rune Aure, Vocals
* Finn Tungehaug, Vocals
* Ann-Helen Berg Vøien, Vocals
* Christina Frisnes, Vocals

Referanser
----------

1. ↑  «Europes largest Elvis Contest Convention - Hilton Metropole Birmingham UK». *www.elviscontest.co.uk*. Arkivert fra originalen 18. november 2018. Besøkt 30. november 2018.
2. ↑  Cosmopolite. «Norwegian Elvis tribute night - 17. mars - Cosmopolite». *www.cosmopolite.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 9. desember 2017. Besøkt 30. november 2018.
3. ↑  «Her blir Morgan Vøien rørt til tårer». *www.rbnett.no*. 3. november 2018. Besøkt 6. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* dElvis Morgan Band på Facebook
**DDJ1** var et elektrisk motortogsett på en motorvogn og syv passasjervogner utviklet for å oppnå 200 km/t som del av den nasjonale jernbanestrategien i Kina om å skape fram et høyhastighetsnettverk med høyere gjennomsnittlig hastighet enn 120 km/t i midten av 1990-årene. Det ble sendt til Beijing for utprøving i sommeren 1999, og vist seg å ha lovende presentasjoner, dermed var det besluttet å sette forsøkstoget inn i allmenn trafikk.

DDJ1 kom i kommersiell drift fra 27. september 1999 mellom Shenzhen og Guangzhou, som det første passasjertoget med 200 km/t som makshastighet. Det var likevel ikke et trøbbelfritt tog, drivverket basert på fire likestrømmotor hver på 1,000 kW i kraft skapte problemer. Det ble tatt ut av tjeneste i 2002 og sendt bort, først i april 2003 ble det utrangert og satt i lagring ved Beijing.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) China Railways DDJ1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* 株洲电力机车有限公司：DDJ系列动力集中型动车组 (Kinesisk)
* 四方机车车辆厂：200公里电动旅客列车组二等单层座车 (Kinesisk)
* 唐山轨道客车有限责任公司：RZ25DT型二等硬座客车 (Kinesisk)
**Data Encryption Standard** (**DES**) er en algoritme som ble utviklet på 1970-tallet for å kryptere informasjon. Algoritmen ble tidlig sett på som kontroversiell; for det første ble funksjonaliteten hemmeligholdt, og for det andre var krypteringsnøkkelen alt for kort til å kunne vurderes som sikker. Det var også antagelser om at National Security Agency (NSA) hadde bygd inn en «bakdør» i algoritmen, slik at de var i stand til å lese all informasjon som var kryptert vha. DES.

DES betraktes i dag for ikke å være sikker nok til bruk i programvare. Dette er i første omgang på grunn av nøkkelstørrelsen på bare 56 bit (som man har klart å bryte på under 24 timer), men det er også påvist teoretiske svakheter i selve algoritmen (selv om disse svakhetene ikke viser seg ved praktisk bruk).

Teknologisk – og følgelig også sikkerhetsmessig – har DES blitt forbigått av krypteringsalgoritmen Advanced Encryption Standard (AES).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits Sveits’ flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(4 pallplasseringer)
*Per 28. oktober 2015* |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2014 Italias flagg Asiago-Lavarone  | Stafett |
| Bronse | 2013 Finlands flagg Vuokatti | Stafett |

**Sara Lüscher** (født 11. februar 1986 i Lenzburg) er en sveitsisk orienteringsløper. Lüscher er verdensmester i stafett. Hun representerer den finske orienteringsklubben Kalevan Rasti.

Karriere
--------

Lüscher var i 2004 med på sitt første juniorverdensmesterskap. I polske Gdynia endte hun opp med 15.-plass fra mellomdistansen som sitt beste resultat. Året etter hadde hun flere plasseringer høyt oppe på resultatlistene, og ble nummer fem på langdistansen og åtte på mellomdistansen på hjemmebane i Tenero i Sveits. Hun fikk også med seg fjerdeplass fra stafetten i dette junior-VM-et. I 2006 ble det 6.-plass i stafett og 7.-plass på langdistanse i Druskininkai i Litauen.

I VM i orientering har Lüscher to medaljer å vise til. Begge medaljene vant hun som Sveits' førsteetappeløper på stafett. I 2013 ble det bronse i finske Vuokatti sammen med Judith Wyder og legenden Simone Niggli. I italiensk fjellterreng, ikke ulikt hva Lüscher er vant til hjemme i Sveits, tok hun VM-gull i stafett sammen med Sabine Hauswirth og Judith Wyder i 2014. De Sveitsiske jentene vant stafetten i Asiago-Lavarone foran Danmark og Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sara Lüscher – World of O Rediger på Wikidata
**Bass** er et begrep som benyttes om de laveste lydfrekvensene, fra 0 til 80 eller 120 Hz (frekvensspekteret er ikke entydig fastlagt). 
De høyere frekvensene kalles mellomtone og diskant.

For å produsere basslyder i musikk, benyttes bassinstrumenter, eller spesielle basshøyttalere

Mennesker har vanskeligere for å høre lave frekvenser sammenlignet med andre deler av lydspekteret. En tone med 20 dB ved 1000 Hz oppfattes av et menneske som med omtrent samme lydstyrke som en tone med 80 dB ved 20 Hz. Dype toner oppfattes ikke bare med ørene, men med hele kroppen, og selv døve personer kan oppfatte disse vibrasjonene og danse i takt.

Retningslokalisering
--------------------

Rene sinustoner dypere enn 120 Hz er vanskelig å lokalisere for menneskelig hørsel, og toner under 80 Hz kan ikke lokaliseres overhodet. Vanlige basslyder inneholder dog også høyere klangdeler, noe som gjør retningslokaliseringen lettere. 

I stereo- eller surround-anlegg med basshøyttaler, sendes de laveste frekvensene til basshøyttaleren mens de høyere klangdelene sendes til de øvrige høyttalerne. Siden det er vanskelig eller umulig å høre hvor basslyden kommer fra, slipper man derfor i små lydanlegg unna med én basshøyttaler, og man står ganske fritt i plasseringen av denne.
**Rugldalen** (også kjent som **Rugeldalen**) er en sidedal til Gauldalen i Røros og Holtålen kommuner i Trøndelag fylke. Den er om lag 15 kilometer lang og strekker seg nordover fra Glåmos til like sør for sentrum av Ålen. I den sørlige delen av dalen finner man vannskille mellom Glåma og Gaula.

I dalbunnen går både fylkesvei 30 og Rørosbanen, hvor sistnevnte hadde to togstasjoner i Rugldalen stasjon og Harborg stoppested. Førstnevnte ble åpnet i 1877 og ble endelig nedlagt som stoppested i 2003. Harborg ble tatt i bruk som lastested og erstatning for Arvedalslinjen i 1913 og ble nedlagt i 1987.

Eiendommen Ratvolden ligger på vestsiden av Ruglsjøen like sør for Rugldalen stasjon og er kjent som kunstnerhjemmet til forfatteren Johan Falkberget (1879–1967). Han bygde gården i 1922 og bodde her i årene 1922–1967. Gården fungerer i dag som museum.

Se også
-------

* Rugldalen stasjon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rugldalen i Store norske leksikon (Av Morten Olsen Haugen)
* NRK.no – NRKs stedsnavnarkiv, oppslag «Rugldalen»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ntlo ya Dikgosi** (setswana for «Høvdingrådet») er et rådgivende organ overfor Botswanas parlament.

Oppbygging
----------

Rådet har 35 medlemmer. Åtte av disse er arvtakere som høvdinger (*kgosi*) fra de viktigste stammene i Botswana: baKgatla, baKwêna, baMalete, bamaNgwato, baNgwaketse, baRôlông, baTawana og baTlôkwa. 22 medlemmer velges indirekte til femårsperioder. Av disse er fire valgt av underhøvdinger fra distriktene North-East, Chobe, Ghanzi og Kgalagadi. De siste fem medlemmene plukkes ut av presidenten i Botswana. Medlemmene må ha fylt 21 år, kunne engelsk, og ikke ha deltatt aktivt politisk de siste fem åra. Høvdingene skal ikke være medlem av noe politisk parti.

Makt
----

Rådet har kun en rådgivende funksjon i parlamentet, og har verken lovgivende makt eller vetorett. Lovforslag som angår stammenes organisering og eiendom, sedvanerett og administrasjonen av domstoler knyttet til sedvaneretten, må gjennom høvdingrådet før det drøftes. Ved grunnlovsendringer og -revisjoner må medlemmer av høvdingrådet konsulteres. Rådet har makt til å kalle inn regjeringsmedlemmer.

Se også
-------

* Liste over formennene for Ntlo ya Dikgosi

Referanser
----------

1. ↑  «Ntlo Ya Dikgosi». Parliament of Botswana. Arkivert fra originalen 6. juli 2011. Besøkt 7. august 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Tuva Jorfald** (født 19. januar 1978) er en norsk journalist og forfatter, oppvokst i Asker. Hun er særlig kjent som reporter og programleder i NRK. 

Tuva har en bachelorgrad i PR fra Handelshøyskolen BI og Hawaii Pacific University (1998–2003) og er utdannet journalist ved Høgskolen i Oslo (2005–2007). Hun er datter av kunstneren Øivind Jorfald.

Jorfald startet sin journalistkarriere i Radio Tango, hvor hun blant annet hadde sitt eget program om norsk musikk. Fra 2006 jobbet hun som reporter i ulike programmer for NRK P3, blant annet for *Osenbanden*, *Urørt Jukeboks* og *P3-nyhetene*, og var i samme periode også tilkallingsvikar for VG Nett og VGTV.

Fra juli 2007 til desember 2007 jobbet hun som trainee i informasjonsavdelingen til Den norske EU-delegasjonen i Brussel. Derfra gikk hun til NTB Riksnytt, der hun jobbet som nyhetsoppleser og reporter frem til januar 2009.

I januar 2009 var hun med på å starte opp radiokanalen Radio Metro, og jobbet der til desember 2010, da hun ble ansatt i NRK. Her har hun jobbet for avdelingen *Dokumentar og samfunn*, i redaksjonene *Puls*, *Brennpunkt*, *Norgesglasset* på P1 og *Radiodokumentaren* på P2. Fra august 2020 har hun jobbet som programleder i programmet Ekko på NRK P2. 

Jorfald ga i 2014 ut boken *Singelmammas guide* på Pax forlag. I 2018 kom hennes andre bok *Møkkamor* ut på Pitch forlag.

Referanser
----------

1. ↑  Radio-ringreven Journalisten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Tuva Semmingsen** (født 13. januar 1975) er en norsk mezzosopran og koloratursanger. 

Etter studier ved Norges musikkhøgskole studerte hun ved Opera-Akademiet i København.

Hun debuterte i 1999 på Det Kongelige Teater i København, i rollen som «Cherubino» i *Figaros bryllup*. I perioden 2000-2016 var hun fast medlem av solist-ensemblet ved Det Kongelige Teater, og opptrådte bl.a. i *Julius Cæsar* (i rollen som «Sesto»), i Rossinis *La Cerentola* eller*Askepott* («Angelina»), i *Barbereren i Sevilla* («Rosina») og i Händels *Partenope* («Patria Rosmira»). Utenfor Danmark har hun bl.a. sunget i *Askepott* for Glyndebourne Touring Opera og for Stockholmsoperaen, *Barbereren i Sevilla* i Opéra de Nancy (i Nancy), Grand Opéra de Reims (i Reims), Opéra de Lille (i Lille) og Den norske Opera, og *Julius Cæsar* i Oslo.

I 2017 medvirket hun i en oppsetning av den komiske operaen *Kveiteprinsen* på Kilden teater- og konserthus i Kristiansand.

Diskografi
----------

Tuva Semmingsen kan høres på soundtracket til Lars von Triers film *Antichrist* sammen med tidligmusikk-ensemblet Barokksolistene under ledelse av barokkfiolinisten Bjarte Eike. Hun medvirket også på Barokksolistenes debut-CD *London Calling*, der hun blant annet fremførte Händel-arier.

I 2014 ga hun ut moderne jazz-tolkninger av kjente sanger (bl.a. *God Bless the Child* og *Les Feuilles Mortes*) på CD-en *Money* sammen med det danske storbandet The Orchestra.

Referanser
----------

1. ↑  «tuvasemmingsen». *tuvasemmingsen*. Arkivert fra originalen 1. april 2017. Besøkt 1. april 2017.
2. ↑  «Kveiteprinsen | Kilden Teater og Konserthus». *Kilden Teater og Konserthus*. Besøkt 1. april 2017. «Tuva Semmingsen»
3. ↑  «Kveiteprinsen | Kilden Teater og Konserthus». *Kilden Teater og Konserthus*. Besøkt 1. april 2017. «Tuva Semmingsen»
4. ↑  «tuvasemmingsen». *tuvasemmingsen*. Arkivert fra originalen 1. april 2017. Besøkt 1. april 2017.
5. ↑  «CDs | BAROKKSOLISTENE». *barokksolistene.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 1. april 2017. Besøkt 1. april 2017.
6. ↑  «tuvasemmingsen». *tuvasemmingsen*. Arkivert fra originalen 1. april 2017. Besøkt 1. april 2017.
7. ↑  «The Orchestra (7) Feat. Tuva Semmingsen - Money». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 1. april 2017. «Label: Gateway Music ‎– ORCH CD 009 Format: CD, Album Country: Denmark Released: 24 Nov 2014 Genre: Jazz Style: Contemporary Jazz»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Compensatio lucri cum damno** er et prinsipp i norsk erstatningsrett som medfører at fordeler som et kontraktsbrudd medfører kan komme til fradrag ved erstatningsutmålingen (berikelsesfradrag). Dette er en side av grunnprinsippet om at skadelidte skal stilles som om kontraktsbrudd ikke hadde skjedd, men vedkommende skal ikke tjene på kontraktsbruddet.

I norsk rett er prinsippet om compensatio lucri cum damno begrenset mot de alminnelige reglene for utmåling av erstatning, hvor det gjøres fradrag for normale sparte kostnader, slik som sparte kostnader ved å ikke måtte yte sin del av kontrakten osv. Compensatio lucri cum damno kommer til anvendelse på andre fordeler enn sparte kostnader.

Prinsippet utgjør et utgangspunkt og ikke en fast regel. Den danske juristen Henry Ussing uttalte om prinsippet at «Det er ... farligt at deducere fra et saadant almindeligt Princip. Og det er vanskelig udfra den nævnte Opfattelse at forklare, at Princippet ikke gennemføres fultud».

Et av de mest praktiske spørsmålene compensatio lucri cum damno reiser er spørsmålet om berikelsesfradrag for fordel den annen part har ved at kontraktsbrudd fører til bortfall av en tapsbringende kontrakt for den annen part. Prinsippet angir ingen hovedregel for slike saker. Når den annen part *bevisst* har inngått en ugunstig avtale vil ikke prinsippet komme til anvendelse. Også ved uaktsomhet eller skyld (culpa) hos den part som har forårsaket kontraktsbruddet vil dette kunne spille inn på vurderingen og tale mot berikelsesfradrag. I tillegg kommer konkrete rimelighetsvurderinger.

I norsk rettspraksis er prinsippet sjelden gitt gjennomslag.

Vilkår for berikelsesfradrag
----------------------------

I teorien er det oppstilt tre vilkår for at det skal kunne foreligge grunnlag for berikelsesfradrag: fordelen må ha oppstått som følge av kontraktsbruddet (misligholdet), fordelen må være en adekvat følge av kontraktsbruddet, og fordeler og tap må være *komputable*. Komputabilitet viser til en *«viss likeartethet mellom fordel og tap»*. Alle vilkårene må foreligge, i tillegg til de overordnede betraktninger om rimelighet, culpa osv. for at prinsippet skal få gjennomslag.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Viggo Hagstrøm (2011). *Obligasjonsrett* **(norsk)** (2 utg.). Universitetsforlaget. s. 568-579. ISBN 978-82-15-01776-1.
2. ↑  Henry Ussing *Erstatningsret* s. 172
Antikke og rekonstruerte pyramider i Meroë i oldtidsriket Nubia ved Nilen i dagens Sudan
De nubiske pyramidene ved Meroë
Pyramidene i Nuri i nærheten av Jebel Barkal i Sudan.
**Nubiske pyramider** er pyramider som ble bygget av herskerne av Kusj (sentrert rundt Napata og Meroë). Før kusjittene bygde disse pyramidene (som befinner seg i dagens Sudan), hadde det ikke vært pyramidebygging i det gamle Egypt og Nildalen i mer enn 500 år.

Historie
--------

Området av Nildalen som er kjent som Nubia, og som ligger innenfor dagens Sudan, var hjemmet til tre kusjittiske kongedømmer. Det første hadde sin hovedstad i Kerma fra (2600-1520 f.Kr.). Det andre var sentrert rundt Napata fra (1000-300 f.Kr.). Det siste kongeriket var sentrert rundt Meroë (300 BC-AD 300).

Omtrent 220 pyramidet ble bygget på tre steder i Nubia over en periode på et par hundre år for å tjene som graver for konger og dronninger av Napata og Meroë. Den første av disse ble bygd på stedet av el-Kurru, inkludert gravene til kong Kashta og hans sønn Piye (Piankhi), sammen med Piyes etterfølgere Shabaka, Shabataka, og Tanwetamani. Fjorten pyramidet ble bygget for deres dronninger. 

Senere pyramider i Napata ble bygget ved Nuri, på vestbredden av Nilen i Øvre Nubia. På denne gravplassen ble 21 konger og 52 dronninger begravet.

Den mest omfattende området med nubiske pyramider er i Meroë, som ligger mellom den femte og sjette katarakt av Nilen, ca. 100 km nord for Khartoum. Under den meroittiske perioden ble over 40 dronninger og konger gravlagt der.

Se også
-------

* Meroë

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nubian pyramids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Caracolla** eller **karakoll** er en stridsform for kavaleri som formodentlig ble utviklet i Europa på 1500-tallet. 

Karakollen fungerer ved at enheten stiller opp med en rett front mot fienden med et dyp av 4 - 6 rytterledd og med en luke mellom hver ekvipasje i sideledd som rommer én rytter. Det første leddet avfyrer sine pistoler i trav, vender hesten, rider tilbake i luken mellom radene og stiller seg sist i kørn. Underveis lader rytterna sina pistoler på slik at de når de kommer lengst frem kan skyte igjen.

Hensikten med karakollen er å tilføye fienden så store tap at man kan bryte igjemnom fiendens linjer, eller å spre så meget skrekk at den motstående enheten gripes av panikk og flykter fra slagfeltet. 

Mot pikbevæpnet infanteri fungerer teknikken, men mot infanteri med ildvåpen kommer trolig det betydelig dyrere kavaleriet til å lide større tap enn infanteristene.

Den fremstående taktikeren og strategen Gustav II Adolf som i krigen med polakkene (1617-1629) erfarte og tok inn over seg det polskr rytteriets voldsomma angrep med blanke våpen i full galopp eller sporstrekk, kom til den oppfatning at karakollen i trav var avleggs. Overtakelsen av den polske erfaring med hestens dynamikk under angrepet med blanke våpen gav en stor del av Gustav II Adolfs fremganger i trettiårskrigen. Gustav II Adolfs etterfølgere delte den oppfatningen och under den skånske krig var svenska kavaleri- og dragonenheter strengt forbudt å karakollere. 

Tilsvarende teknikk har i visse land også blitt benyttet for fotfolk, da kalt enfilade.

Litteratur
----------

* John Cruso: *Militarie Instructions for the Cavallrie*
* F. La Noue: *Discours Politiques et Militaires*
* C. Oman: *The Art of War in the Sixteenth Century*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Caratacus** (død ca. 54) var en keltisk krigsherre som ledet catavellaunernes og senere ordovikenes motstand mot romerne på De britiske øyer mellom år 43 og 50. Navnet han er kjent under er en romersk form av det keltiske navnet **Caradoc**. En alternativ skrivemåte er **Caractatus**.

Han var fra stammen catuvellaunerne, som bodde i området rundt dagens St. Albans. De ble fordrevet derfra da romerne grunnla Verulamium over den keltiske bosetningen Verlamion. Caratacus var antagelig yngste sønn av kong Cunebelin, kjent fra Shakespeares stykke *Cymbeline*. Under den indre maktkampen i stammen fulgte han lojalt sin onkel Epaticcus. 

Hans ry som kriger begynte med krigen mot atrebatene under kong Verica. Catuvellaunerne seiret, og Verica ba i et siste desparat forsøk på å redde sin stamme om hjelp fra romerne. Dette ble av keiser Claudius brukt som påskudd for å invadere De britiske øyer. Caratacus ledet sammen med sin bror Togodumnus motstanden mot romerne. Togodumnus ble drept i slaget ved Medway i år 43, og Caratacus måtte flykte. Stammen aksepterte romersk styre, men Caratacus valgte å kjempe videre. Han ledet styrker mot guvernøren Aulus Plautius i det sørlige England, og etterhvert i dagens Wales, dit han flyktet. 

I Wales organiserte han silurenes og ordovikenes motstand, og skapte store problemer for Plautius' etterfølger, Publius Ostorius Scapula. I år 50 klarte Scapula å slå ordovikene i slaget ved Caer Caradock, og Caratacus måtte flykte nordover. 

Han søkte tilflukt hos brigantene, som ble ledet av dronning Cartimandua. Men hun hadde alliert seg med romerne, og utleverte Caratacus for å bevise sin lojalitet. Etter å ha blitt tatt til fange ble Caratacus ført til Roma i lenker, og ble vist fram i en triumfparade. Han fikk lov til å tale til senatet, og gjorde der et så godt inntrykk at han ble benådet og fikk leve fritt i Roma. Man antar at han døde ca. 54. 

På De britiske øyer ble hans navn husket i flere århundrer, og i *Historia Britonum* blir en ellers ukjent konge oppgitt å være en etterkommer av ham. I de arthuriske legender blir Lot av Lothian, Orknøyene og Norge oppgitt som etterkommer av Caratacus.

Referanser
----------

1. 1 2   ESBE / Karatak[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NLA
 |
**Edward Eden Bradford** (1858–1935) var en britisk marineoffiser.

Edward Eden Bradford sluttet seg til det britiske Royal Navy som kadett i 1872 da han var femten år gammel. Bradford tjenestegjorde på slagskipene Hercules, Monarch og Sultan i løpet av hans første år i den britiske marinen. Bradford ble forfremmet i 1876, og han tjenestegjorde ombord på den britiske fregatten Doris kort tid etter dette. Bradford ble forfremmet til løytnant i desember 1880. Bradford var stasjonert på det gamle panserskipet Achilles fra 1881 til 1883. Bradford giftet seg i juni 1896 og han ble forfremmet til kaptein i 1899. Bradford ble forfremmet til kontreadmiral av den britiske Home Fleet og ble stasjonert på slagskipet Hibernia kort tid senere. Bradford ble forfremmet til viseadmiral. Bradford pensjonerte seg i 1918 med rang som admiral med flere utmerkelser og medaljer for hans maritime innsats for Storbritannia.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Sir Edward Eden Bradford, Identifikator for National Portrait Gallery (London) mp79330, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Michael Andre Skorbakk** (født 8. mai 1973 i Fredrikstad) er en norsk programleder. 

Gjennom årene har han vært programleder i «Nattønsket», «Spill Våken»«VG-lista Topp 20 / Topp 40», «Norsk på norsk», «P1 Festival», «Musikknytt» og «Musikkrevyen» i NRK P1. Skorbakk har også jobbet som produsent med Geir Hovig i bluesprogrammet «Eldorado». Fra 2011 har han vært gründer i den DAB-baserte radiokanalen Ordentlig Radio sammen med Tor Andersen, Hanne Krogh og Øystein Sunde. Fra 2016 ble han ansatt i Bauer Media Norge, som programleder for Norsk Pop og Radio Vinyl, hvor han også produserer Vidar Lønn-Arnesen "Hitparaden" over det kommersielle riksdab-nettet. I tillegg er han ansatt i Bauer Media som Digital Project manager.

Eksterne lenker
---------------

1. Tilbake i manesjen: Fredriksstad Blad
2. Musikk er følelser: NRK
3. Kun norsk musikk i 20 år: NRK
4. Bare norsk musikk: NRK
5. Bluesfest på radioen!: NRK
6. «Programledere | Alle våre programledere - Norsk Pop». *radioplay.no*. Arkivert fra originalen 10. august 2017. Besøkt 24. juli 2017.
7. «Foto og video: Bauer Media har lansert Norsk Pop». *RadioAssistant.com* **(engelsk)**. 16. desember 2016. Arkivert fra originalen 10. august 2017. Besøkt 24. juli 2017.
**Fiat 127** er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Fiat, som ble produsert mellom 1971 og 1983. 127 erstattet modellen Fiat 850, og da produksjonen ble stoppet ble modellen etterfulgt av Fiat Uno. Fiat 127 vant tittelen Årets Bil i Europa i 1972.

127 var først kun tilgjengelig som todørs sedan, før en tredørs kombimodell ble lansert i 1972. Bilen var utstyrt med en 0,9 liters motor med overliggende ventiler og forhjulstrekk, og var blant de første moderne superminimodellene. Fiat 127 fikk ros for sin gode plassutnyttelse samt kjøreegenskaper, og hele 80 prosent av gulvarealet var tilgjengelig for passasjerer eller bagasje. Fiat 127 var en av Europas mestselgende biler i flere år etter introduksjonen.

I 1977 kom andre generasjon, med ny front og hekk, oppdatert dashbord og et nytt motorvalg; en 1,049 ccm. Motoren hadde sylindertopp av aluminium og overliggende kamaksel, og var spesielt utviklet for 127-serien. Samtidig ble en femdørsutgave tilgjengelig i enkelte land. I 1982 ble modellen nok en gang oppdatert, og både front og hekk fikk en ny endring, samtidig som enda en motor ble tilgjengelig, denne gangen på 1,301 ccm. I tillegg ble interiøret oppdatert.

Det ble også produsert en større varebilutgave, kalt Fiat Fiorino, som var basert på Fiat 127. Denne var i produksjon frem til 1984, da en ny utgave basert på Uno ble lansert.

Fiat 127 forsvant fra produksjon i Italia da Fiat Uno ble lansert i januar 1983, mens det var produksjon i Sør-Amerika helt frem til 1995.

Varianter
---------

Seat 127
Som andre Fiat-modeller på samme tid bygget Seat en spansk variant kalt **Seat 127**. Da Seats lisensavtale med Fiat gikk ut redesignet Seat enkelte deler av bilen, og bygget Seat Fura Dos. Enkelte deler ble også benyttet i den første generasjonen av Seat Ibiza.

I Brasil ble en tredørs stasjonsvognutgave produsert under navnet Fiat 147. Denne var også tilgjengelig i Europa fra 1981 til 1985, da produksjonen stanset.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fiat 127 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norsk annonse fra introduksjonen av 127
* BilNorge: Fiat 127

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Fiasko** innebærer at noe som var forventet skulle gå meget bra, endte med stikk motsatt resultat; noe som ble mislykket og i totalt nederlag. Kanskje vil etterpåklokskap vise at det ikke kunne ende annerledes: noe viktig var oversett eller glemt. I eksempelet oppsetningen av teaterstykke hvor det knapt ble solgt billetter og publikum uteble, og teaterstykket ble tatt av plakaten, kan betegnes som en fiasko.

Ordet er av italiensk opprinnelse og betyr flaske, og henviste trolig til en glassblåsers feilprodukt. *Compact Oxford Dictionary* hevder at det stammer fra italiensk: *far fiasco*, bokstavelig: «gjøre en flaske», figurativt: uformelig, mislykket. Engelskmennene snakker da også om «to bottle out» om å miste motet, men denne frasen har tilsynelatende ingen sammenhengen med det italiensk begrepet. En alternativ forklaring kan ligge i at glassblåserne som ikke fikk det helt til fikk fram «fiascos» og ikke «bottiglia» som er navn på en mere vanlig flaske.

Annet
-----

*Fiasko* er også tittelen på en science-fiction-roman fra 1987 av Stanislaw Lem.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka: «Fiasko»
2. ↑  ««Fiascos»». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 3. oktober 2012.
3. ↑  «Bottle out»
4. ↑  The Word Detective, Issue of Oct 30, 2001, begrepet diskutert.
Bransfieldstredet sett fra Livingston Island med Antarktishalvøya i bakgrunnen.
**Edward Bransfield** (født ca. 1785 i Ballinacurra i County Cork i Irland, død 1852 i Brighton i England) var en irsk styrmann og en av de første til å observere det antarktiske fastlandet.

Liv og virke
------------

Svært lite er kjent fra Edward Bransfields ungdomstid. Han ble i 1803 tvangsinnskrevet i den britiske flåten og deltok i sjøkrigen mot Napoleon. 

I 1817 ble han utstasjonert i det sørlige Stillehavet, der Royal Navy hadde en nyopprettet flåte nær Valparaíso i Chile. Sommeren 1819/1820 fikk han i oppdrag å følge den engelske handelskapteinen William Smith for å undersøke Sør-Shetlandsøyene sør for Drakestredet, et arkipel Smith hadde oppdaget året før.

22. januar 1820 ankom de øygruppen og gikk i land på King George Island, og Bransfield gjorde krav på øyene for den britiske kongen. De fortsatte i sørvestlig kurs forbi Deceptionøya, uten å utforske den nærmere. Deretter fortsatte de sørover og krysset det som senere ble hetende Bransfieldstredet. 30. januar observerte de Trinityhalvøya, den nordligste delen av Antarktishalvøya på det antarktiske kontinent. Han var selvsagt uvitende om at russeren Fabian Gottlieb von Bellingshausen tre dager i forveien, den 27. januar 1820, på motsatt side av kontinentet som førstemann hadde observert fastlandet.

Lite er kjent fra Bransfields senere liv.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wz2qdc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* John Stewart: *Bransfield, Edward*. In: *Antarctica – An Encyclopedia*. Bd. 1, McFarland & Co. Jefferson und London 2011, ISBN 978-0-7864-3590-6, S. 202
* Ian R. Stone: *Discovery of South Shetland Islands*. In: Beau Riffenburgh (Hrsg.): *Encyclopedia of the Antarctic*, Routledge, New York und London 2007, S. 926 f, ISBN 0-415-97024-5

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Dictionary of Irish Biography **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Fiat Ritmo** er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Fiat som ble produsert mellom 1978 og 1988. Modellen er designet av Bertone, og ble i Storbritannia og USA solgt under navnet **Fiat Strada**.

Historie
--------

Fiat Ritmo var bygget på mer eller mindre samme drivverk som forgjengeren Fiat 128. Modellen var et billigere alternativ til konkurrerende modeller fra merker som Ford og Renault. I 1980 ble en dieselmotor lansert, mens det i 1981 kom en modell kalt *Ritmo Super* med en rekke oppgraderinger. Samme år ble den første sportslige modellen lansert, *Ritmo 105TC*, utstyrt med en 1.6-liters Fiat DOHC-motor med 105 hestekrefter. Noen måneder senere ble *Ritmo Abarth 125TC* introdusert, en modifisert 105TC med 125 hestekrefter, ventilerte bremseskiver foran, oppgradert understell og en ny girkasse fra ZF.Til året 1984 kom 130 TC hvor det var foretatt en lett facelift av karosseriet.Motoren fikk 130 hk takket være 2 doble 40mm forgassere, det være seg Dellorto, Weber eller solex.

Teknologisk sett var den største nyvinningen i forbindelse med Ritmo ikke bilen selv, men derimot produksjonen. Fiat hadde allerede lang erfaring i automatisk montering av bilmodeller, men Ritmo var den første modellen som var mer eller mindre kun bygget av roboter, noe som gav slagordet «Håndbygget av roboter». Dette gjorde bilen billigere og raskere å produsere, men samtidig fikk Ritmo et rykte for dårlig kvalitet og driftssikkerhet.

I 1982 ble modellen oppdatert, og en sedanutgave, kalt Regata, ble lansert. Året etter, i 1983, ble Ritmo Cabriolet lansert, men produksjonen ble stoppet etter bare to år på grunn av lav etterspørsel.

I 1988 rullet den siste Ritmo av samlebåndet, og ble erstattet av den mer konvensjonelle Tipo.

En spansk tvilling
------------------

Den spanske bilprodusenten Seat startet sin historie som Fiat-produsent, og bygget Fiat-biler med egne logoer frem til avtalen gikk ut i 1982. Fra 1979 til 1982 ble en spansk utgave av Ritmo, **Seat Ritmo**, produsert i Spania. Da avtalen gikk ut i 1982 måtte Seat endre nok deler av modellen til at Fiat ikke ville saksøke dem, og modellen ble videreutviklet til Seat Ronda, som var i produksjon frem til 1986. Før Seat ble overtatt av Volkswagen presenterte Seat en sort Ronda, hvor alle egenutviklede deler var lakkert gule, for å bevise at de fortsatt hadde rett til å bygge bilen.

Senere ble en firedørsutgave av Ritmo utviklet på samme plattform, og fikk navnet Málaga. Da Seat kort tid etter ble overtatt av Volkswagen ble alle Fiat-baserte modeller stoppet, inkludert Málaga.

Seat Ritmo
Fiat Ritmo
Hoveddimensjoner for en motorsylinder: *D* svarer her til sylinderdiameteren, mens *d* er stempeldiameteren. GMT er øvre dødpunkt (ØD) og DMT er nedre dødpunkt (ND), og innbyrdes avstand mellom disse er lik slaglengden, som er oppgitt som *s* = 2*r*. Det betyr at slaglengden er dobbelt så stor som veivradien *r* til veivakselen nederst på figuren.
**Sylinderdiameter** eller **boring** er den innvendige diameteren av en sylinder i en stempelmotor. Sammen med slaglengden bestemmer sylinderdiameteren størrelsen (volumet) til en motorsylinder. Stempeldiameteren er marginalt mindre enn sylinderdiameteren for å muliggjøre bevegelse av stempelet i det sylinderformede hulrommet. Siden stemplene i forbrenningsmotorer ikke har helt sirkulære tverrsnitt, avhenger stempeldiameteren også av måleretningen. Både sylinderdiameter og stempeldiameter angis oftest i millimeter (mm) eller centimeter (cm).

Størrelsen på sylinderdiameter, slaglengde og antall sylindre bestemmer en motors slagvolum. I moderne motorer er sylinderdiameteren større enn slaglengden. Det gir kortere stempelbevegelse og minsker effekttapet, som kommer av friksjonen mellom stempelet og stempelringene mot sylinderveggen. En annen fordel er at større sylinderdiameter tillater større ventiler, noe som igjen øker motorens fyllingsgrad og yteevne. 

Siden alle sylindre i samme motorblokk har samme dimensjoner, er det mulig å beregne det totale slagvolumet av en motor dersom sylinderdiameteren og slaglengden er kjent. Sammenhengen mellom det totale slagvolumet *V*, sylinderdiameteren *d*, slaglengden *S* og antallet sylindre *N* er slik

{\displaystyle V={\pi d^{2}SN \over 4}}
Forholdet mellom sylinderdiameteren og slaglengden er kjent som slaglengdeforholdet, *d*/*s*. Begrepet «kvadratmotor» (fra engelsk *square engine*) er spesielt brukt i populærvitenskapelige publikasjoner om motorer med et slaglengdeforhold på 1 (+/- 5 %), det vil si motorer med like stor slaglengde og sylinderdiameter.

Begrepet «boring» kan også brukes om diameteren av en sylinder i et damplokomotiv.

Referanser
----------

1. ↑  «Calculating Displacement of an Engine, or Engine Size» **(engelsk)**. General Motors. Arkivert fra originalen 14. mai 2015. Besøkt 1. juni 2015.
2. ↑  «Kvadratmotor» **(dansk)**. Ordbog over det danske Sprog. Besøkt 1. juni 2015.
**Assembly Line Diagnostic Link** eller **ALDL** er et on-board diagnosesystem utviklet av General Motors før standardisering av OBD-I.

ALDL ble tidligere kalt Assembly Line Communications Link eller ALCL. De to begrepene brukes synonymt.
Dette systemet var bare vagt standardisert og led av det faktum at spesifikasjonene for kommunikasjon linken varierte fra en modell til den neste.

ALDL ble i stor grad brukt av produsenter for diagnostikk for deres forhandlere og offisielle vedlikehold verksteder.

Diagnose kontakten: Det er minst tre forskjellige kontakter som brukes med ALDL. General Motors gjennomført både en 5-pin kontakt og en 12-pinners kontakt, men det er 12 pinners kontakt som brukes i de aller fleste av GM biler. Lotus implementerte en 10-pinners kontakt. Pinnene er gitt bokstav betegnelser i følgende oppsett (sett fra fronten av bilens kontakt).

```
12-pin ALDL connector pinout:
F E D C B A
G H J K L M
10-pin ALDL connector pinout:
A B C D E
K J H G F
5-pin ALDL connector pinout:
4A B C D E
```

  

Merk forskjellen i pin oppsettet mellom kontaktene. Dessverre, definisjonen av hvilke signaler som var tilstede på hver pinne varierte mellom bilmodeller. 
Det var i hovedsak bare tre "pinner" i bruk for den grunnleggende ALDL-bakken, batteri spenning, og en linje for data-, selv om andre pinnene ble ofte brukt for ekstra bil-spesifikk diagnostisk informasjon og kontroll grensesnitt. Ingen batterispenningen er nødvendig i 12 pin ALDL kontakten.
**Tellus Petroleum** var et norsk (senere nederlandsk-eid) oljeselskap med fokus på norsk sokkel. Selskapet var aktivt fra 2012 til 2017 og hadde kontorer i Oslo. Selskapet inngikk i 2015 flere avtaler om kjøp av lisensandeler, men trakk seg senere fra disse avtalene.

Historie
--------

**Tellus Petroleum** ble stiftet 24. juni 2012 av 3 gründere:

* Fridtjof Jebsen (administrerende direktør)
* Einar F. Semb (direktør for forretningsutvikling og kommersiell)
* Ivar Haaland (direktør for feltutvikling og HMS)

Alle tre hadde tidligere jobbet sammen i oljeselskapet Saga Petroleum og deretter i rådgivningsselskapet PetroAdvisor. Tellus Petroleum ble i de innledende årene hovedsakelig finansiert av den britiske banken Barclays. 

I juni 2015 ble Tellus kjøpt av det nederlandske oljeselskapet Sequa Petroleum (børsnotert på Euronext Marché Libre), som til da kun hadde en lisens i Kasakhstan. Samtidig signerte Tellus en avtale med Wintershall om kjøp av andeler i en rekke lisenser, bl.a. andeler i Knarrfeltet, Ivar Aasen-utbyggingen, Maria-funnet, Veslefrikkfeltet og Ymefeltet. Prisen var 602 millioner USD. 
Få måneder senere signerte Tellus en avtale med Total om kjøp av en 15% andel i Gina Krog-utbyggingen for 1,4 milliarder kroner samt OMVs 0,554% andel i Ivar Aasen-utbyggingen.

I desember 2015 annonserte imidlertid Tellus at Wintershall, på anmodning fra Tellus selv, hadde fristilt selskapet fra deres forpliktelser i henhold til avtalen mellom partene som ble annonsert 18. juni. I april 2016 ble det dessuten annonsert at Tellus også hadde skrinlagt avtalene med Total og OMV. Selskapet ble avviklet i 2017.

Strategi
--------

Tellus Petroleum skal primært ikke drive letevirksomhet, men vil kjøpe andeler i felt og funn og være med på utvikling, utbygging og produksjonsfasen. Selskapet satser i første rekke på modne områder på norsk sokkel.

Referanser
----------

1. 1 2  Sagmoen, Ingvild og Johan Nordstrøm (22. desember 2015). «Milliardkjøp på norsk sokkel i vasken». e24.no. Besøkt 27. november 2016.
2. 1 2  Ekeseth, Fredrick Chr. (19. april 2016). «Oljeselskap dropper oppkjøp på sokkelen». Dagens Næringsliv. Besøkt 27. november 2016.
3. ↑  Ekeseth, Fredrick Chr. og Kathinka Hartwig (18. juni 2015). «Ny aktør kjøper for milliarder på sokkelen». Dagens Næringsliv. Besøkt 27. november 2016.
4. ↑  Lorentzen, Marius (19. oktober 2015). «Fransk milliardsalg i Nordsjøen». Dagens Næringsliv. Besøkt 27. november 2016.
5. ↑  Løvås, Jostein (10. april 2017). «Oljedrømmen i knas». Dagens Næringsliv. Besøkt 11. april 2017.
6. ↑  «Tellus business». telluspetro.no. Arkivert fra originalen 29. november 2016. Besøkt 27. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Tellus Petroleum
* Hjemmesiden til Sequa Petroleum
Momentnøkkel
En **momentnøkkel** er et presisjonsverktøy som brukes til å trekke til skruer, muttere og andre festemidler med et bestemt moment. Det finnes flere forskjellige typer momentnøkler, og derav forskjellige bruksområder. Vanlige momentnøkler er: 

* Klikktype – der moment indikeres med et klikk i håndtaket
* Momentmåler – der moment indikeres på en viser
* Elektronisk – der moment indikeres på en elektronisk skjerm

Riktig moment er viktig for at deler ikke skal løsne, eller for at pakninger skal være tette. For stort moment kan føre til at bolten eller gjengene skades, eller at bolten blir umulig å løsne. F.eks må boltene som holder topplokket på en bilmotor på plass, trekkes til med momentnøkkel. Et annet eksempel er bolter i flenser i rørsystemer med høyt trykk. Det samme gjelder for hjulbolter og -muttere til kjøretøyer: For stor stramming kan medføre knekkede bolter, og i verste fall at hjul faller av. Tilsvarende kan for løst trukkede gjøre at bolter trekker seg ut slik at felgen gnager boltene av, med samme resultat.

Korrekt moment for tiltrekking av bolter er av avgjørende betydning for at den skrudde forbindelsen skal bli optimal. For stort moment kan medføre at flytegrensen for anleggsmaterialet overskrides med det resultat at skruforbindelsen faktisk blir løsere enn det den skal være.

Dersom gjengene på skruen er skadet eller skitne kan det bli større friksjon, slik at forspenningen ikke er stor nok selv om momentnøkkelen viser riktig verdi.
Dersom gjengene har olje, gjengelim eller er skitne kan friksjonen på gjengene bli redusert å dermed øke den aksiale klemmekraften utover det som er planlagt ved bruk av momentnøkkel. Dette har sammenheng med at friksjonen mellom kontaktflatene på gjengene har en stor innflytelse på momentet som måles.

Se også
-------

* Momentstav

Referanser
----------

1. 1 2  Syrjämäki, Gunnar (1972). *Bilteknikk: verktøy*. Oslo: Yrkesopplæringsrådet for håndverk og industri, Universitetsforl. s. 27. ISBN 8200249395.
2. ↑  «Youtube: Applied Bolting - Torque isn't Tension». Applied Bolting. 16. desember 2010. Besøkt 22. desember 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Rettsbygningen i Denisstrasse 3
Strafferettsbygningen i Nymphenburger Strasse 16
**Landgericht München II** er en domstol i den tyske delstaten Bayern. Den er en av delstatens 22 landretter. Domstolens rettskrets er omlandet omkring München, mens rettsbygningene ligger inne i byen.

Rettskrets
----------

Domstolens rettskrets danner en ring rundt delstatshovedstaden München og Landkreis München. Den strekker seg fra Landkreis Garmisch-Partenkirchen i sør til Landkreis Dachau i nord, fra Landkreis Weilheim-Schongau til Landkreis Ebersberg i øst og har en areal på 6.004 km². I dette området bor ca 1.012.000 innbyggere.

Rettsbygninger
--------------

Presidenten for landretten og avdelingene for sivilrett og handelsrett holder til i Denisstraße 3 i München. Strafferettsavdelingene og undomsdomstolen finnes i strafferettssenteret i Nymphenburger Straße 16.

Over- og underordnete domstoler
-------------------------------

Landgericht München II er ved siden av Landgericht München I en av 10 landretter som er underordnet Oberlandesgericht München; underordnet er amtsgerichtene Dachau, Ebersberg, Fürstenfeldbruck, Garmisch-Partenkirchen, Miesbach, Starnberg, Weilheim in Oberbayern og Wolfratshausen. Amtsgericht München er underordnet Landgericht München I.

Kjente saker
------------

* Straffesak mot Horst Mahler (2009)
* Straffesak mot John Demjanjuk
* Straffesak mot Uli Hoeneß

Eksterne lenker
---------------

* Adresser og andre data til samtlige *Landgerichte* i Tyskland
* Landgerichte i Tyskland – Lenker til domstolenes hjemmesider
* Domstolens hjemmeside

  

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Boromir** er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den ellevte regjerende riksforstander av Gondor.

Boromir ble født i år 2410 i tredje tideverv, og var sønnen til Denethor I. Navnet hans var fra Boromir av Bëors hus som levde i første tideverv, og han er forfader til Boromir som deltok i Ringens brorskap. 

Boromir var en dyktig kriger og hærfører, og det sies at til og med Heksekongen fryktet ham. Han ledet Gondors hær i en seier over styrkene fra Minas Morgul i år 2475, og klarte å gjenerobre Ithilien. Dette ble dog en pyrrhosseier av to årsaker: for det første forble Ithilien ubebodd ettersom det lå så nær Minas Morgul hvor fienden holdt til. For det andre var Gondors opprinnelige hovedstad Osgiliath i ruiner, og dets stein-bro var ødelagt. I tillegg mottok Boromir et Morgul-sår, og til tross for at han var sterk i både kropp og sjel ble livet hans forkortet som følge av giften i såret.

Han ble riksforstander etter at Denethor døde i år 2477. Dessverre ble Boromir svekket på grunn av giften fra Morgul-såret, og regjerte i bare 12 år før han døde 79 år gammel i år 2489. Han hadde derfor det korteste livet sammenlignet med de andre riksforstanderne. Etter hans død ble han etterfulgt av sin sønn Cirion.
***Momentum*** er en sørafrikansk-amerikansk action- og thrillerfilm fra 2015 regissert av Stephen Campanelli i hans regissørdebut. I de fremste rollene hadde Olga Kurylenko, Morgan Freeman og James Purefoy. Manuset er skrevet av Adam Marcus og Debra Sullivan. Den ble produsert av Donald A. Barton og Anton Ernst. Filmen hadde verdenspremiere ved Fantasia internasjonale filmfestival i Montreal i Canada den 22. juli 2015. Montreal er hjembyen til regissøren. Filmen ble vist i USA fra og med den 16. oktober 2015.

Handlingsgang
-------------

Alex (Olga Kurylenko), en tidligere militær agent som har blitt tyv, blir dratt inn av hennes tidligere partner i en høyteknologisk tyveri, hennes «aller siste jobb». I løpet av bankrøveriet kom ved en tilfeldighet til å stjele en verdifull minnepinne som inneholdt informasjon bestående av inkriminerende bevis. Alex er deretter nådeløst forfulgt av en gruppe agenter ledet av herr Washington (James Purefoy), som har blitt sendt av en anonym senator (Morgan Freeman) for å få minnepinnen tilbake. Mens hun er involvert i en voldelig og frenetisk katt-og-mus-jakt over hele byen, forsøker Alex å avdekke en konspirasjon bak hennes forfølgere.

Roller
------

* Olga Kurylenko som «Alexis 'Alex' Farraday»
* James Purefoy som herr «Washington»
* Morgan Freeman som «senatoren»
* Karl Thaning som «Doug MacArthur»

Mottagelse
----------

*Momentum* fikk generelt negativ omtale fra filmanmelderne. Hos *Rotten Tomatoes* ble den gitt en vurdering på 29 prosent, et gjennomsnittlig verdi på 3,6/10, samlet fra 14 omtaler. *Metacritic* ga filmen verdi på 18 ut av 100, basert på 5 kritikere, noe som antydet «overveldende mislikt».

Referanser
----------

1. ↑  «*Momentum* (15)». *British Board of Film Classification*. 23. juli 2015.
2. 1 2  «Momentum», *Filmweb*
3. ↑  Cronje, Jan (19. juli 2014): «Stewart’s shoes to tread SA», *ToNight* (Independent Online (Sør-Afrika)).
4. ↑  Stephen Campanelli ved Fantasia-premieren den 22. juli 2015
5. ↑  «Gathering Momentum» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. (PDF), *Marianopolis Matters*. Marianopolis College: 8–11. Høsten 2014.
6. ↑  «Momentum», *Rotten Tomatoes*.
7. ↑  «Momentum», *Metacritic*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Momentum* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Momentum* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Momentum* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Momentum* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Momentum* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Momentum* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Momentum* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Momentum* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata