recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Den tyske ordens slott i Malbork** (polsk: *Zamek krzyżacki w Malborku*, tysk *Ordensburg Marienburg*) er verdens største mursteinsslott og et av verdens største gotiske arkitekturkomplekser. Slottet befinner seg i byen Malbork i Polen. Det er sammen med sitt museum skrevet inn på UNESCOs liste over verdens kulturarv (1997).

Slottet ble bygd av Den tyske orden i begynnelsen av 1280-årene, og ble da kalt for *Marienburg* (Marias borg). Byen som vokste opp rundt slottet ble også kjent som Marienburg, i dag kalt Malbork. Slottet var fra 1309 til 1457 sete for ordenens stormestrer, og byen Marienburg var hovedstaden i ordenens rike. 

Slottet ble solgt i 1457 til den polske kongen Kasimir Jagelloneren som hadde beleiret det, og var fra den tid av og frem til 1772 en av den polske kongens residenser. Under den første polsk-svenske krig ble slottet med byen inntatt av den svenske kong Gustav Adolf i 1626, men innlemmet i Polen igjen i 1635. 

Slottet ble sterkt skadet og systematisk dekonstruert og deformert fra 1772 av prøyssiske tropper under Polens tre delinger. Det ble fredet først i 1804. Gjenoppbygningen begynte i 1817. Fra 1881 ledet Conrad Steinbrecht arbeidet frem til sin død i 1923.

Gjenoppbyggingsarbeidet ble kontinuert frem til 1945, da 60 % av slottet ble ødelagt av Den røde armé under kampene om byen. Etter krigen kom byen og slottet igjen under Polen, og gjenoppbygningen har fortsatt frem til i dag. Fra 1961 huser slottet et museum. Den tyske ordens slott i Malbork besøkes av en halv million turister årlig.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Castle in Malbork – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Marienburg Castle in Malbork – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Polen (liste) |
| --- |
|  | 
* Gamlebyen i Kraków (1978)
* Saltgruven Wieliczka (1978)
* Konsentrasjonsleirene Auschwitz-Birkenau (1979)
* Gamlebyen i Warszawa (1980)
* Białowieżaskogen (1979, 1992)
* Gamlebyen i Zamość (1992)
* Gamlebyen i Toruń (1997)
* Den tyske ordens slott i Malbork (1997)
* Kulturlandskapet Kalwaria Zebrzydowska (1999)
* Fredskirkene i Jawor og Świdnica (2001)
* Trekirker i sørlige Lille-Polen (2003)
* Mużakowski-parken (2004)
* Folkehallen i Wrocław (2006)
* Trekirker i Karpatene (2013)

 | Polens flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Élections Canada** er en canadisk føderal etat som er direkte underlagt Canadas parlament. Etaten, formelt *Le Bureau du directeur général des élections* (fransk) eller *Office of the Chief Electoral Officer* (engelsk), har til oppgave å administrere føderale valg, suppleringsvalg og folkeavstemninger, samt sørge for registrering av politiske partier og vedlikeholde manntallet.

Etaten har omkring 500 fast ansatte og er organisert under en valgdirektør, stabssjef og sjefsrevisor i seks sektorer. Dessuten inkluderer etaten en kringkastingskommissær (*arbitre en matière de radiodiffusion*) som har ansvar for å fordele betalt og gratis kringkastingstid til de politiske partiene og løse tvister om kjøp av reklametid i en valgkamp.

Referanser
----------

1. ↑  Om Élections Canada
2. ↑  Organisasjonskart
3. ↑  Arbitre en matière de radiodiffusion

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Ingunn Elise Haakonsen** (født 29. oktober 1976) er en norsk styrkeløfter som representerer IL Kraftsport. Haakonsen løftet i -67,5 og -75-kilosklassen, og er seks ganger norsk mester. 

Haakonsen drev med håndball da hun studerte idrettsfag ved Linderud videregående skole (nå Bjerke videregående skole) fra 1992 til 1995. Hun oppdaget at hun var sterkere enn medspillerne på håndballbanen, og fikk smaken på styrketrening, og begynte med styrkeløft siste året på videregående. I 1999 / 2000 sluttet hun på grunn av en ryggskade. Etter noen års pause startet Haakonsen med styrkeløft igjen i 2005, og ble europamester i 2007 med 522,5 kg sammenlagt. I mesterskapet vant hun gull i knebøy med 197,5 kg, sølv i benkpress med 122,5 kg, og gull i markløft med 202,5. Totalt kilo i markløft, totalt 522,5 kg.

Hun har også representert klubbene Bjølsen AK og Fredrikstad SK.

Meritter
--------

* Haakonsen har satt 14 norske rekorder og 1 europarekord
* EM senior: gull 1997, gull 2007
* VM senior: sølv 2007
* NM senior: 7 gull (- 67,5 kg: 1996, 1997, 1998 og 2006. – 75 kg: 1999, 2000, 2010)
* VM junior: 1 gull, 1 sølv og 1 bronse
* EM junior: 2 gull og 2 sølv
* NM junior: 5 gull (- 67,5 kg: 1995, 1996, 1997. – 75 kg: 1998, 1999)

### Personlige rekorder

Dette er en liste over bestenoteringer i de tre styrkeløftsøvelsene, samt beste totalsum i en konkurranse.

| Øvelse | Resultat | Dato | År | Sted | Land | Ranking |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Knebøy | 212,5 kg |  |  |  |  |  |
| Benkpress | 130 kg |  |  |  |  |  |
| Markløft | 210 kg |  |  |  |  |  |
| Totalt | 547,5 kg |  |  |  |  |  |

Se også
-------

* Liste over kjente elever ved Bjerke videregående skole

Kilder
------

* Utøverprofil på styrkeløft.no
* Utøverprofil på styrkeløft.org (med bilder)
***Den udødelige sersjant*** (originaltittel: *Immortal Sergeant*) er en amerikansk krigsfilm fra 1943 regissert av John M. Stahl etter en roman av John Brophy.

Handling
--------

I Nord-Afrika leder en erfaren sersjant Kelly (spilt av Thomas Mitchell) en britisk patrulje, ledsaget av korporal Colin Spence, en ubehagelig kanadier. De blir angrepet av italienske fly, men klarer å skyte ned ett fly. Men flyet krasjer inn i av deres kjøretøy, og dreper åtte av deres soldater. 

Senere leder Kelly de seks overlevende på et angrep, men han blir alvorlig skadd og dør kort tid senere. Spence leder de resterende tre soldatene mot en oase. Et transportfly lander i området, og tyske soldater setter opp en base. Britene sniker seg til denne basen for å stjele sårt tiltrengt mat og vann, men en av dem mener at de burde overgi seg. I stedet leder Spence et overraskelsesangrep, i løpet av en sandstorm.

Skuespillere
------------

Henry Fonda.
* Henry Fonda som korporal Colin Spence
* Thomas Mitchell som sersjant Kelly
* Maureen O'Hara som Valentine
* Allyn Joslyn som Cassity
* Reginald Gardiner som Benedict
* Melville Cooper som Pilcher
* Morton Lowry som Cottrell
* Bramwell Fletcher som Symes

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den udødelige sersjant* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den udødelige sersjant* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Den udødelige sersjant* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Den udødelige sersjant* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Den udødelige sersjant* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den udødelige sersjant* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den udødelige sersjant* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Den udødelige sersjant* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Forside av avis fra 1939, som viser Hitlers brudd med flåteavtalen Tyskland inngikk med Storbritannia i 1935
**Den tysk-britiske flåteavtale** eller **AGNA** for **Anglo-German Naval Agreement** ble inngått mellom Storbritannia og Tyskland og undertegnet den 18. juni 1935. Til tross for bestemmelsene i Versaillestraktaten tillot avtalen, som var fremforhandlet av Joachim von Ribbentrop, Tyskland å la sin flåte vokse til én tredjepart av den britiske Royal Navy. Samtidig gikk Storbritannia med på å trekke sin flåte helt ut av Østersjøen, noe som gav Tyskland dominans der. Adolf Hitler var svært begeistet over avtalen, og sa at «Storbritannia har oppgitt sin flåtes innflytelse i Østersjøen, en flaske som vi tyskere kan lukke. Engelskmennene kan ikke utøve noen kontroll der. Vi er Østersjøens herrer.»

Virkning
--------

Den tysk-britiske flåteavtale gjorde det lettere for den tyske *Kriegsmarine* å kontrollere mesteparten av transporten inn og ut av Østersjøen, som også inkludere Bottenviken. Det var fra havnen Luleå innerst i den at halvparten av Tysklands jernmalm ble transportert fra. Denne viktige forsyningslinjen ville nå ikke lenger britene kunne forstyrre i tilfelle krig.

Da Den tysk-britiske flåteavtale ble undertegnet, var det faktisk Danmark som hadde det beste utgangspunkt for eventuelt å blokkere Østersjøen. Men Operation Weserübung den 9. april 1940 endret dette med et slag.

Eksterne lenker
---------------

* Avtalen i fulltekst (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Strandnellik** eller **fjærekoll** (*Armeria maritima*) er en flerårig plante i fjærekollslekta *(Armeria)* i hinnebegerfamilien (Plumbaginaceae). Den blir 10-25 cm høy, har en rosett av små rosa-røde eller rosenrøde blomster hver med fem kronblad, og en slank stilk med blader kun i en stråleform på bakken. 

Selv når blomsten visner, er bladrosetten langs bakken umiskjennelig.
Blomsterstanden er velduftende og er 15-30 mm bred og trillrund, den tørker relativt fort inn sommerstid til en gråbrun tørket blomsterball. Blomsterbegeret er skjult under de atskillig lengre kronene. Stengelen er rett oppreist, grønn og slank. Under blomsterstanden er det en brungul slire som vender nedover med åpningen mot bakken. Strandnellik blomstrer i mai-september. 

I Norge forekommer to underarter, nominatformen vanlig strandnellik (*Armeria maritima* spp *maritima*) og stor fjærekoll (*Armeria maritima* spp *elongata*). Vanlig strandnellik er vanlig langs kysten nord til Nord-Troms med isolerte forekomster i Finnmark. Den har blitt turistpredt til Trysil i Hedmark og Nore og Uvdal i Buskerud. Stor fjærekoll er trolig en hjemlig art på sandjord og tørr strand i Hvaler og Fredrikstad. Den har spredt seg og vokser langs veikanter en rekke steder i Østfold og Akershus. På Island vokser en underart med flere blomster på hver blomsterstand, og med rundere kronblader.

Etter kommunesammenslåingen i 2020 er strandnellik Kristiansands kommuneblomst. Før dette var den Søgnes kommuneblomst.

Referanser
----------

1. ↑  Kommuneplanens samfunnsdel. Kristiansand kommune. Besøkt 22. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Strandnellik* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Strandnellik* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Strandnellik* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Strandnellik* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Strandnellik* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Strandnellik* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Strandnellik* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Strandnellik* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Strandnellik* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Armeria maritima* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Armeria maritima* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Vardeneset kirke Foto: Jarle Vines 
**Vardeneset menighet** er Den norske kirkes menighet (sokn) på Vardeneset i Tasta bydel i Stavanger.  

Menigheten har to kirker, Vardeneset kirke og Austre Åmøy kapell.  

Per 1. januar 2010 bor det 6 444 mennesker i Vardeneset sokn.

Historie
--------

Vardeneset ble utskilt som egen menighet under Tasta prestegjeld 1. mai 1995. Menigheten hadde sine gudstjenester på Tasta bydelshus frem til menighetens eget kirkebygg stod klart 2. januar 2000. Vardeneset ble eget sokn ved omorganiseringen av prostiene i Stavanger 1. januar 2006. Da ble også Austre Åmøy lagt inn under Vardeneset sokn. Ved denne omleggingen ble kapellanstillingen på Vardeneset også omgjort til sokneprest.  

Stefan Emmerhoff ble innsatt som prest for Vardeneset allerede i januar 1995, og var kapellan og senere sokneprest i Vardeneset menighet frem til august 2007.

Fotnoter
--------

1. ↑  Stavanger-statistikken Arkivert 3. oktober 2017 hos Wayback Machine. (Stavanger kommune)

Eksterne lenker
---------------

* Menighetens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Strandrug** (*Leymus arenarius*, tidligere *Elymus arenarius*) er en flerårig gressart med karakteristiske blågrønne, lange og spisse blader, og et kornstrå med aks som kan minne om rug. Rotsystemet er forgrent og sprer planten som bindeplante langs sandstrender. Høyden er 40-70 cm.

Beskrivelse
-----------

Bladene er 8-15 mm brede, spisse ytterst og hule nederst, og kan rulle seg til sylinderformasjon i sterkt sollys for å holde på fuktighet. Bladnervene er relativt grove. Aksene er 15-30 cm høye, og går fra grønt til halmgult i løpet av sommeren. Aksene vokser med 2-4 småaks per ledd på kornstilken.

Utbredelse
----------

Strandrug er blant de mest nøysomme plantene i sandstrender, men plasserer seg likevel gjerne ytterst (mot strandsiden) for å nyte godt av jord som blåser inn over stranden.

Planten vokser langs strender i hele kyst-Norge, samt langs elvebredder i innlandet. I nødsår har strandrug blitt brukt som basis for mel i Norge.

Galleri
-------

* Strandrug danner tepper av blågrønne strå på sandstrender. Bladene er ca. 40 cm høye, kornstråene ca. 70 cm høye.Strandrug danner tepper av blågrønne strå på sandstrender. Bladene er ca. 40 cm høye, kornstråene ca. 70 cm høye.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Strandrug* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Strandrug* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Strandrug* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Strandrug* hos GrassBase Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Leymus arenarius* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Strandrug

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Strandloven** er en norsk lovbestemmelse i plan og bygningsloven som har som mål å sikre allmennheten tilgang til strandsonen i hele landet som omfatter alt areal innenfor hundremetersgrensen fra sjø eller vassdrag. Den ble vedtatt som midlertidig strandlov i 1965. I 1971 ble **Strandplanloven** vedtatt. Den avløst av § 17-2 i plan og bygningsloven av 1985 og er i dag videreført i § 1-8 i plan og bygningsloven av 2008.

På 60-tallet var det utbredt hyttebygging i strandsonen spesielt i Oslofjorden og langs Sørlandskysten. Ofte manglet kommunene en helhetlig plan for utbygging i disse områdene. Forbudet mot bygging i det såkalte 100-metersbeltet ble derfor innført som en midlertidig lov for at kommunene skulle få tid på seg til å planlegge utbyggingen. Senere ble denne midlertidige loven permanent. I disse områdene er det allikevel blitt en del hyttebygging etter lokal dispensasjon som loven gir adgang til.

Langs resten av kysten og langs innlandsvassdrag er det minimal bygningsmessig utnyttelse av strandsonen.

Friluftslovens §11 regulerer rettigheter og plikter til grunneier og allmennheten i strandsonen der den må betraktes som utmark.

Sandefjorddommen er en Høyesterettsdom om en relativt stor strandeiendom der bl.a. retten til ferdsel og bruk for allmennheten på de 10 første meterne fra stranden ble fastslått. Oslofjordens Friluftsråd ble opprettet i 1933. Trondheim og Omland friluftsråd ble opprettet i 1936.

Tjømesaken i 2021 dreier seg for en stor del om hvordan strandloven kunne omgås.

Referanser
----------

1. ↑  plan- og bygningsloven §1-8 "strandloven"
2. ↑  lovdata.no friluftsloven §11

Eksterne lenker
---------------

status over strandsonene i Norge.[*død lenke*]
**Ingun Bjørnsgaard** (født 30. april 1962) er en norsk koreograf. Bjørnsgaard er utdannet ved Statens Balletthøgskole og Martha Graham School of Contemporary Dance i New York. 

Med sine forestillinger har hun høstet anerkjennelse både hos et norsk og et internasjonalt publikum. 

Parallelt med at hun har utviklet sin koreografiske egenart gjennom Ingun Bjørnsgaard Prosjekt, har hun også arbeidet som
gjestekoreograf ved ensembler som Kungliga Baletten Stockholm, Skånes Dansteater, Nasjonalballetten, Komische Oper Berlin, Bremen Tanztheater og Carte Blanche, Bergen. 

Bjørnsgaard har mottatt en rekke priser, bl.a. Kritikerprisen i 1995 og i 2010 samt The Ludwig Forum Innovationspreis for The solitary shame announced by a piano i 1998.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ingun Bjørnsgaard hos SNL
3. ↑  Kritikerlaget: Dansekritikerprisen 2009/2010 til Ingun Bjørnsgaard

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Ingun Bjørnsgaard hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Ingun Bjørnsgaard hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI
 |
Varden Amfi
**Varden Amfi** er et kommunalt eid fotballstadion i Fyllingsdalen i Bergen og er i dag hjemmebane til FK Fyllingsdalen, stadionet ble åpnet i 1992.

Varden Amfi ble tidligere benyttet av både Fyllingen og Løv-Ham, som senere ble slått sammen til FK Fyllingsdalen. Frem til og med 1996, da Fyllingen rykket ned fra 1. divisjon, ble det spilt toppfotball på Varden. Stadionet ble også brukt av Løv-Ham frem til klubben rykket opp til 1. divisjon i 2004, men ble ikke godkjent til bruk i norsk toppfotball. Løv-Ham flyttet da til Krohnsminde kunstgressbane.

Sommeren 2007 offentliggjorde Bergen kommune, i samarbeid med Trond Mohn, en plan for å ruste opp Varden Amfi til toppfotballstandard til 2008. Det ble lagt kunstgress med undervarme, flomlys og garderobe- og publikumsfasiliteter ble i oppgradert for å oppfylle kravene. Forsinkelser gjorde imidlertid at Løv-Ham måtte spilte sine første hjemmekamper i 2008-sesongen i Vestlandshallen. Løv-Ham spilte sin første kamp på den oppgraderte Varden Amfi den 19. juli 2008 mot Sogndal, kampen ble sendt på tv og endte med 1–0 seier for Sogndal. Arbeidene på stadion ble ikke ferdigstilt før sommeren 2009.

Før Varden Amfi ble åpnet benyttet Fyllingen, og delvis også Løv-Ham, seg av Varden Kunstgress som ligger ved siden av Varden Amfi og som i dag benyttes som treningsbane og i lavere divisjoner. Tilskuerrekorden på Varden Amfi er 11 033, satt 23. juni 1992 i forbindelse med møtet mellom Fyllingen og Sportsklubben Brann. Etter utbyggingen og oppgraderingen har Varden Amfi i dag en kapasitet på 3 500.

Referanser
----------

1. ↑  bt.no Slik blir nye Varden Amfi Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Lov-ham.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |

| * v
* d
* r
Fotballstadioner i Eliteserien i fotball for menn |
| --- |
| Nåværende (2023) | 
* Aker Stadion
* Aspmyra stadion
* Brann Stadion
* Briskeby gressbane
* Color Line Stadion
* Haugesund Sparebank Arena
* Intility Arena
* Lerkendal stadion
* Marienlyst stadion
* Nadderud stadion
* Release Arena
* Romssa Arena
* Sarpsborg stadion
* Skagerak Arena
* SR-Bank Arena
* Åråsen stadion

 |
| Tidligere | 
* AKA
* Aurland stadion
* Bislett stadion
* Bryne Stadion
* Consto Arena
* EXTRA Arena
* Fosshaugane Campus
* Fredrikstad stadion
* Gamle Fredrikstad stadion
* Gjemselund stadion
* Gjøvik stadion
* Grue Stadion
* Guldbergaunet stadion
* Høddvoll stadion
* Kristiansand stadion
* Kristiansund stadion
* Krohnsminde Idrettsplass
* Kråmyra Stadion
* Kuventræ stadion
* Levermyr Stadion
* Lisleby stadion
* Melløs stadion
* Molde idrettspark
* Narvik Stadion
* Nordlandshallen
* Odd stadion
* Pors stadion
* Raufoss stadion
* Sakkestadbanen
* Sandefjord Stadion
* Sandnes stadion
* Stavanger stadion
* Storstadion
* Strømmen stadion
* Sør Arena
* Telenor Arena
* Tromsdalen stadion
* Tønsberg gressbane
* Ullevaal Stadion
* Valhall Stadion
* Varden Amfi
* Voldsløkka Stadion

 |
**Ingunn Gjerstad** (født 1963) er en norsk fagforeningskvinne og tidligere politiker (SV). Hun har siden 2019 vært leder for LO i Oslo.

Gjerstad er oppvokst på Vestlandet, og er senere bosatt på Furuset i Oslo. Hun har yrkesbakgrunn som renholder og resepsjonist, og arbeidet i 17 år på hotell. Hun var en kort periode leder for LO i Bergen og omland før hun flyttet til Oslo. Gjerstad var sekretær i LO i Oslo fra 2007. Hun ble senere nestleder i Handel og Kontor i Oslo og Akershus, før hun i 2019 vant ledervalget i LO i Oslo.

Gjerstad var vararepresentant til Stortinget for SV i Oslo i periodene 2005–2009 og 2013–2017, og møtte totalt 302 dager. Hun har også representert SV i bydelsutvalget i Bydel Alna, der hun satt i helse- og sosialkomiteen.

Referanser
----------

1. ↑  «Gjerstad blir ny leiar i LO i Oslo». *Klassekampen*, 27. mars 2019.
2. 1 2  «Ingunn Gjerstad valgt som ny leder for LO i Oslo». Dagsavisen. 25. mars 2019. Besøkt 31. oktober 2021.
3. ↑  «Ingunn Gjerstad». Stortinget.no. Besøkt 31. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Margary-affæren** 马嘉理事件 eller 滇案 er navnet på den krisen i sino-britiske relasjoner som fulgte etter mordet på den britiske embedsmannen Augustus Raymond Margary i 1875.

Den unge britiske diplomaten Augustus R. Margary var blitt sendt fra Shanghai gjennom det sørvestlige Kina til Bhamo i Øvre Burma for å være med på å utrede mulige handelsruter fra Britisk India og inn i Kina. Margary brukte seks måneder på å reise den lange veien, og akom sent i 1874, og møtte oberst l Horace Browne. Da han skulle reise tilbake fikk han høre rykter om at reiseruten ikke lenger var trygg, og valgte en annen vei som førte ham til Tengyue nær Baoshan. Der ble han og hans personlige følge myrdet den 21. februar 1875. 

Mordene utløste en diplomatisk krise, og Storbritannia benyttet anledningen til å sette Qing-regjeringen under press. Krisen ble først bilagt i 1876, da Thomas Wade og Li Hongzhang undertegnet Chefoo-konvensjonen, som regulerte en rekke saker som ikke hadde noe med mordaffæren å gjøre.

Litteratur
----------

* Augustus Raymond Margary og Alcock Rutherford: *The Journey of Augustus Raymond Margary, from Shanghae to Bhamo, and Back to Manwyne: From His Journals and Letters, with a Brief Biographical Preface.* London: Macmillan and co. 1876.
* Wang Shên-tsu: *The Margary Affair and the Chefoo Agreement*, London, New York: Oxford University Press, 1940.
Kvinne i strandpysjamas i Queensland på 1930-tallet.
**Strandpysjamas** er fritidsklede for kvinner som ble lansert i 1920-årene. Et slikt antrekk består av løse padjamainspirerte bukser med en jakke til. Under kunne en ha badedrakt, solliv eller armeløs bluse. Som navnet viser, var dette typiske strandklær. Antrekket var et av de første i vestlig drakttradisjon hvor det ble akseptert at kvinner gikk i langbukser.

Tysk kvinne i strandpysjamas i 1932.
Det var moteskaperen Coco Chanel som introduserte vide bukser for kvinner på 1920-tallet. Strandpysjamas ble først tatt i bruk på Rivieraen rundt 1927, og ble utbredt i løpet av 1930-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* «Twenties • Beach Pyjamas», photodetective.co.uk

Kilder
------

* «Strandpyjamas» (2009, 15. februar), *Store norske leksikon* Hentet 7. juli 2013.
* The introduction of the Beach Pyjama Arkivert 13. mars 2016 hos Wayback Machine. glamoursplash.com
* The Cats Meow: Kirsten Dunst’s Chanel Style Beach Pyjamas, clothesonfilm.com
* Beauty and the Beach: A Guide to Pyjama Dressing, The British Pathé Archive
***Under Cover*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Robert G. Vignola.

Handling
--------

I Paris, hos gudmoren hennes, møter Ethel Cartwright den flotte Stephen Denby. Men hun er motvillig til å gjengjelde interessen for henne. Men det hun ikke vet er at Denby egentlig er en juvel-smugler, og selger et perle-kjede til en verdi av 200 000 dollar.

Ethel legger merke til at kjedet hennes har forsvunnet etter at hun har kommet til New York, og krever derfor penger fra forsikringen sin. Men en inspektør fra forsikringsselskapet finner oppførselen til Ethels søster er veldig merkelig, og han får henne undersøkt av Taylor - en toll-inspektør. En rekke komplikasjoner oppstår deretter for alle de involverte.

Skuespillere
------------

* Hazel Dawn som Ethel Cartwright.
* Owen Moore som Steven Denby.
* William Courtleigh Jr. som Monty Vaughn.
* Ethel Fleming som Amy Cartwright.
* Frank Losee som Dan Taylor.
* Ida Darling som Mrs. Harrington.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 23. juni 2016.
2. ↑  UNDER COVER
3. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Under Cover* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Unconquered*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frank Reicher.

Handling
--------

Mrs. Jackson tåler grusomheten til ektemannen sin, Henry, av hensyn til sønnen deres, Lille Billy. De får besøk i hjemmet sitt i Florida av fru Lenning, en eventyrerinne som har overbevist Henry om at hans kone har fått monopol på sønnen Billys kjærlighet. Selv om Henry har til hensikt å forlate sin kone, til fordel for fru Lenning, vil han ikke vurdere en skilsmisse hvis han risikerer å bli stående uten foreldreretten til sønnen deres.

I Florida, møtes fru Jackson og Richard Darcier, som sympatiserer med hennes situasjon. Men Henry anklager hans kone for å være utro. Han saksøker deretter om skilsmisse, og får foreldretten over Billy. I mellomtiden har Jake, en afro-amerikansk voodoo-tilbeder som Richard kjenner, blitt advart av en prestinne om at han må gi gruppen deres et offer eller dø selv. Forvirret over denne trusselen velger Jake å ofre Billy. Mrs. Jackson oppdager dette, og tilbyr livet sitt i bytte mot sønnens liv.

Skuespillere
------------

* Fannie Ward som Mrs. Jackson
* Jack Dean som Richard Darcier
* Hobart Bosworth som Henry Jackson
* Tully Marshall som Juke
* Mabel Van Buren som Mrs. Lenning
* Jane Wolfe som Voodoo-prestinnen
* Billy Jacobs som lille Billy

Referanser
----------

1. ↑  UNCONQUERED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Unconquered* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Unconquered* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Gustavo Camerini** (født 1. september 1907 i Alexandria i Egypt, død 26. september 2001 i Varese i Italia) var en italiensk offiser og advokat. Han kjempet i De frie franske styrker under andre verdenskrig. Camerini utmerket seg i slaget om Narvik og ble for dette tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.

Bakgrunn
--------

Camerini kom fra en jødisk familie. Han var født i Alexandria, der faren drev bankvirksomhet.

Camerini utdannet seg til jurist og arbeidet som advokat.

Andre verdenskrig
-----------------

Ved krigsutbruddet i september 1939 var han i Paris. Han meldte han seg til tjeneste på fransk side og ble rekruttert til Fremmedlegionen. Han ble i mai 1940 sendt til Norge med det fransk-polske ekspedisjonskorps, der hans avdeling ble satt inn i slaget om Narvik. Han gjorde seg bemerket med vellykket ledelse av sin avdeling og ble i statsråd 20. mars 1942 tildelt det norske Krigskorset som belønning for sin innsats.

Etter den allierte tilbaketrekningen fra Norge 8. juni 1940 kom Camerini til Storbritannia, der han sluttet seg til De frie franske styrker. I september 1940 deltok han i styrkenes ekspedisjon til Dakar i Fransk Vestafrika. I 1941 ble han sendt til Eritrea, der han kjempet mot italienske styrker og deltok i erobringen av Massawa. Senere samme år tjenestegjorde han i Syria og deretter i Libya. I mai 1942 utmerket han seg igjen ved Bir Hakeim. Under Det andre slaget om El Alamein var han liaisonoffiser under general Kœnig. Camerini deltok i strid i Tunisia og kom i 1944 til Italia under kampene der. Fra juli 1944 var han stasjonert ved Frankrikes ambassade i Roma. Camerini ble demobilisert i oktober 1945.

Etter krigen
------------

Etter verdenskrigen arbeidet Camerini som advokat i Milano.

Utmerkelser
-----------

I tillegg til det norske Krigskorset ble han også tildelt St. Olavs Orden. Camerini ble utnevnt til medlem av den franske Frigjøringsordenen, var kommandør av Æreslegionen og storoffiser av Den nasjonale fortjenstorden, ble tildelt Croix de Guerre, Kolonimedaljen med spenner for Eritrea, Libya og Bir Hakeim, Medaljen for skadede og Minnemedaljen for Levanten.

Referanser
----------

1. ↑   Compagnon de la Libération ID 168[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som Gustave Camerini, BNF-ID 14429207z[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lucien Steinberg: *Jews against Hitler. The seminal work on the Jewish Resistance*, London/New York: Gordon & Cremonesi, 1974, s. 59.
4. 1 2 3 4 5 6 7  Biografi, fra den franske Frigjøringsordenens nettsted.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 45.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Yentl*** er et teaterstykke av Leah Napolin og Isaac Bashevis Singer. Det er basert på Singers novelle «Yentl the Yeshiva Boy» og handler om en ung pike som trosser tradisjonen ved å diskutere og debattere jødisk lov og teologi med sin far, som er rabbiner. Når han dør, klipper hun håret og kler seg som en mann. Hun bestemmer seg for å finne en yeshiva der hun kan fortsette å studere Talmud og lever i hemmelighet som en mann ved navn Anshel. Da hennes medstudent Avigdor oppdager sannheten, forteller Yentl at hun «hverken er det ene kjønnet eller det andre» og har «sjelen til en mann i kroppen til en kvinne». Hun velger å fortsette å leve som Anshel resten av sitt liv.

*Yentl* hadde premiere på Eugene O'Neill Theatre på Broadway 23. oktober 1975, etter elleve forhåndsvisninger. Det ble regissert av Robert Kalfin, med Tovah Feldshuh, John Shea og Lynn Ann Leveridge i hovedrollene, og ble avsluttet etter 223 forestillinger.

Filmatisering
-------------

Utdypende artikkel: Yentl (film)

Barbra Streisand regisserte, produserte og spilte hovedrollen i en filmmusikal fra 1983, basert på teaterstykket. Streisand bidro også med manuset til filmen, der handlingen skiller seg fra novellen og teaterstykket ved at Yentl uttrykker sine sanne følelser til Avigdor, går tilbake til å leve som kvinne og seiler til USA på slutten. Singer uttalte seg kritisk til filmen i en artikkel i *The New York Times*. Han syntes ikke Streisand hadde god nok forståelse for rollen og at det ble «for mye synging». Slutten beskrev han som «kitsch».

Referanser
----------

1. ↑  Singer, Isaac Bashevis (29. januar 1984). «I.B. Singer Talks to I.B. Singer About the Movie 'Yentl'». *The New York Times* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 4. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Yentl* på Internet Broadway Database
«Onkel Sam», den mannlige personifikasjonen av USA, framstilt på en berømt amerikansk verveplakat fra første verdenskrig. Propagandaplakaten ble malt av James Montgomery Flagg (1877-1960) 1916-1917.
**Uncle Sam** («onkel Sam») er en populær, mannlig personifikasjon av Amerikas forente stater. Skikkelsen opptrer på propagandaplakater, i vitsetegninger og andre sammenhenger som symbol på en amerikansk «landsfader», en mer eller mindre typisk, foretaksom amerikaner, myndighetene i USA eller som landet i seg selv. Uncle Sam avbildes vanligvis som en høy, slank, gammel mann med hvitt hår og geitebukkskjegg. Han har på seg flosshatt og gjerne kjole og hvitt, ofte i farger og mønstre fra det amerikanske flagget. 

Bruken av uttrykket *Uncle Sam* er kjent fra tidlig på 1800-tallet, tegningene av ham siden 1852. Figuren Brother Jonathan, en gjennomsnittsamerikaner i stripete bukser og snippkjole, ble brukt på en lignende måte fram til 1850-tallet. Kvinnefiguren Columbia ble også benyttet som personifikasjon av landet. Opphavet til onkel Sam-skikkelsen er Samuel Wilson (1766–1854), en slakter som sammen med broren Ebenezer leverte kjøtt til innsamlingssentralen for mat og ammunisjon til hæren under den britisk-amerikanske krigen 1812. Soldatene i militærleiren i Troy kjente ham godt og kalte også kjøttet han leverte, for *Uncle Sam's*. Etter hvert gikk uttrykket over til å representere hele hæren og den amerikanske regjeringen.

Uncle Sam har også ofte vært avbildet på plakater for verving i den amerikanske hæren, både under første og andre verdenskrig og under vietnamkrigen.

Se også
-------

* John Doe
* Brother Jonathan, foreldet amerikansk nasjonalfigur
* Johnny Rebel, foreldet personifikasjon for Sørstatene
* Billy Yank, foreldet personifkasjon for Nordstatene
* Columbia, en kvinnelig personifikasjon av USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Uncle Sam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Uncle Sam – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |
**Simon Mwansa Kapwepwe** (født 12. april 1922, død 26. januar 1980) var Zambias første visepresident.

Han var visepresident fra 1967 til 1970.

Oppvekst og unge år
-------------------

Simon Kapwepwe ble født i Chinsali-distriktet i Nord-provinsen av daværende Nord-Rhodesia (nå Zambia). Dagens Luapula-provinsen var den gang en del av Nord-provinsen. Chinsali lå på landsbygda, men hadde likevel et godt utviklet skolesystem takket være to rivaliserende misjonsstasjoner, den presbyteritanske Livingstonia Mission, som ble drevet av United Free Church of Scotland, og den romersk-katolske White Father's Mission. Chinsalis første misjonær var David Kaunda fra Malawi; han var far til Kenneth Kaunda, som ble den første afrikanske statsminister i Nord-Rhodesia i 1963 og deretter Zambias første president i 1964.

Simon Kapwepwe ble landets andre visepresident. Kapwepwe startet sin skolegang i Chinsali, og gikk deretter på en skole drevet av Mwenzo, som var en annen misjonsstasjon i Livingstonia. I 1943 ble han uteksaminert med et avgangsdiplom tilsvarende examen artium. I 1944 ble han ansatt som sjåfør for «Public Works Department», og i 1945 ble han lærer ved barneskolen i Lubwa. I september 1947 reiste han sammen med Kenneth Kaunda og John Malama Sokoni til Tanganyika for å finne seg en jobb. I juni 1948 ble han «assistant welfare office» i lokaladministrasjonen i Kitwe, og senere ble han ansatt som lærer på barneskolen Wusakile Primary School i Kitwe.

Minnesmerker
------------

Flyplassen i Ndola fikk navnet Simon Kapwepwe International Airport til minne om Kapwepwe.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000011242, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Dictionary of African Biography[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Taylor, I. (200.6). China and Africa: Engagement and Compromise. Routledge.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Gustavlinjens forsvarsstillinger sør for Roma

| Gustavlinjen og slagene for Roma |
| --- |
| Bernhardtslinjen– San Pietro– Ortona– Monte Cassino– Anzio– Cisterna |

| Den allierte invasjonen av Italia |
| --- |
| Invasjonen av Sicilia– Invasjonen av Italia– Våpenhvileavtalen med Italia– Gustavlinjen– Volturnolinjen– Barbaralinjen– Bernhardtlinjen– Monte Cassino– Anzio– Trasimenelinjen– Gotiske linjen– Våroffensiven i Italia |

**Gustavlinjen**, eller **Vinterlinjen** var en serie av tyske militære forsvarsposisjoner og fortifikasjoner i Italia under andre verdenskrig, bygget av Organisation Todt.

Bakgrunn
--------

Gustavlinjen var hovedlinjen innen det totale nettverket som omfattet vinterlinjen og var rundt 100 km sør for Roma. Linjen gikk på tvers av Italia fra Sangro-elvens munning i Adriaterhavet i øst. Linjen fulgte i hovedsak elveløpet vestover, over Appenninene i en høyde av opptil 2 000 moh og videre langs elven Garigliano til der den munnet ut i Tyrrenhavet på vestkysten av Italia.

Sentrum av linjen var der hvor denne krysset hovedveien fra Roma gjennom Liri-dalen og hovedbefestningen her var rundt fjellene ved byen Cassino, herunder Monte Cassino, som var en meget god utsiktspost for forsvarende styrker. På vestsiden av Appenninene var det to alternative linjer: *Bernhardtlinjen* foran hovedposisjonene i Gustavlinjen og *Adolf Hitlerlinjen* rundt åtte kilometer lengre bak. 

Forsvarslinjen var den sterkeste tyske linjen sør for Roma og utnyttet til det ytterste terrenget som favoriserer en forsvarer og var væpnet med skytestillinger, støpte bunkere, forsterkede maskingeværstillinger, piggtråd og minefelt. Linjen var bemannet med 15 tyske divisjoner og de allierte kjempet fra november 1943 til slutten av mai 1944 under Felttoget i Italia før de klarte å slå seg gjennom forsvarslinjen.

Se også
-------

* Operasjon Avalanche
* Slaget om Monte Cassino
* Felttoget i Italia

Referanser
----------

1. ↑  *Den andre verdenskrig*, side 573

Litteratur
----------

* \* Antony Beevor: *Den andre verdenskrig*, Cappelen Damm (2012), ISBN 9078-82-02-32861-0

Eksterne lenker
---------------

* Kart over ulike tyske forsvarslinjer
* The Liri Valley: Canada’s Breakthrough to Rome Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine.

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Simon Kenton** (født 3. april 1755, død 29. april 1836) var en kjent amerikansk nybygger, med nære tilknytninger til Daniel Boone, Simon Girty og Spencer Records.

Han var speider mot shawneene i 1774, under konflikten mellom de innfødte og europeiske nybyggere som senere ble kjent som Dunmores krig. I 1777 reddet han livet til sin venn og nybyggerkompanjong Daniel Boone i Boonesborough. Året etter ble Kenton selv reddet fra tortur og død av Simon Girty.

Kenton deltok i den kjente ekspedisjonen til George Rogers Clark i 1778 for å erobre Fort Sackville, og kjempet også med Anthony Wayne i den nordvestlige indianerkrigen i 1793-94. Han flyttet siden til Urbana, Ohio i 1810, hvor han ble brigadegeneral i den lokale militsen. Han tjente også under den britisk-amerikanske krig i 1812 og i slaget ved Thames River i 1813.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 2409, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6r49vtj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Under False Colors*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Emile Chautard.

Handling
--------

En ung russisk kvinne slipper unna forfølgelse i hjem-landet sitt, og finner veien til USA. Kort tid etter ankomsten møter hun en amerikansk millionær ved navn John Colton. Hun utgir seg for å være datter av en venn av Mr. Colton fra Polen, så Colton og hans kone lar henne flytte inn hos dem.

Men kvinnen utnytter denne posisjonen sin hos Colton-familien, for å skaffe seg inside-tips om aksjemarkedet, som hun deretter videresender til en gruppe polske immigranter i New York City. De planlegger å bruke dette for å tjene nok penger, som de ønsker til å starte en revolusjon i Russland. Men ting går ikke helt som den russiske kvinnen hadde planlagt.

Rolleliste
----------

* Frederick Warde som John Colton
* Jeanne Eagels som hertuginne Olga
* Robert Vaughn som Jack Colton
* Anne Gregory som Vera
* Carey L. Hastings

Referanser
----------

1. ↑  UNDER FALSE COLORS
2. ↑  Under False Colors

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Under False Colors* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Under False Colors* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Volksraad** («*Folkets råd*») var parlamentet til den tidligere Sørafrikanske republikk (ZAR), også kjent som *Republikken Transvaal*, som eksisterte fra 1857 til 1902 i en del av det som nå er Republikken Sør–Afrika. Den var et ettkammersparlament med 24 medlemmer. Parlamentet opphørte etter at britene seiret i andre boerkrig og den etterfølgende opprettelsen av Unionen Sør-Afrika. Oranjefristaten hadde også et Volksraad. Også det sluttet å eksistere i 1902 etter den britiske seieren i andre boerkrig. «Volksraad» var også navnet på afrikaans for det sørafrikanske underhuset som eksisterte i forskjellige former i 1910–94. Nederlenderne opprettet en forsamling kalt Volksraad som et konsulterende råd for Nederlandsk Østindia i 1918. Et lignende råd for Nederlandsk Ny-Guinea eksisterte mellom 1949 og 1969.

Volksraad i Den sørafrikanske republikk ble delt i to kamre i 1890 for å beholde boernes kontroll over staten, mens det gav «uitlanderne» en stemme i lokale saker. Dette ble gjort for å bli kvitt britiske klager angående uitlandernes innflytelse uten å gi fra seg reell makt.

Denne tokammers lovgivende forsamlingen bestid av et *andre Volksraad* med stemmerett for alle hvite menn over 16 år, i tillegg til et *første Volksraad* som var den høyeste myndigheten med ansvar for statens politikk og som hadde begrenset stemmeretten til personer over 40 år med permanent eiendom og en lengre bosetningshistorie i landet.
**Thor Grøner** (født 14. april 1850 i Borre i Vestfold, død 1. januar 1937 i Oslo) var en norsk skolestyrer, prest og politiker, som var ordfører i Bodø i 1890.

Karriere
--------

Thor Grøner ble født 14. april 1850 i Borre i Vestfold som sønn av sogneprest Jørgen Christian Andreas Grøner (16. august 1814 - 16. oktober 1900) og Wilhelmine Falch (5. april 1908 - 5. mars 1868). Han ble i august 1865 elev ved Gjertsens Latinskole i Christiania og utdannet seg videre til Cand. theol. 6. desember 1873 med haud. Julen 1873 flyttet han til Nedenæs i Agder hvor han opprettet og bestyrte en skole for voksne bondegutter. 31. mai 1874 ble han privatlærer i Egersund. I august 1875 ble han midlertidig lærer ved den kommunale middelskole i Moss, og i september 1876 bestyrer av Søndre Trondhjems Amtskole på Ørlandet. I september 1877 ble han bestyrer av Voldens Lærerskole og den dermed forenede høiere almenskole. Da Lærerskolene ble besluttet nedlagt i 1880, ble han bestyrer av den nyopprettede kommunale middelskole i Bodø der han tiltrådte 16. august samme år. 

15. januar 1892 flyttet han videre til Stangvig på Nordmøre, der han ble han sogneprest. Den 2. september 1899 ble han prost på Nordmøre, den 17. juli 1908 sogneprest til Nannestad på Romerike hvor han bodde resten av sitt liv.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Thor Christensen Grøner, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Morgenbladet 1876.09.15*. Oslo. 15. september 1876.
3. ↑  «Nordlandsposten 2. juli 1925». Bodø: Nordlandsposten. 2. juli 1925.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
De lutherske biskopene Tor-Henrik With, Det evangelisk-lutherske stift i Norge, Bengt Ådahl, Missionsprovinsen i Sverige, Matti Väisänen, Juhana Pohjola og Risto Soramies, Missionsstiftet i Finland, Matthew Harrison, Missourisynoden i USA, Hans Jönsson i Liepaja stift Latvia.
**Thor Henrik With** (født 20. mai 1951) er biskop i Det evangelisk-lutherske stift i Norge.

Biografi
--------

Thor Henrik With studerte teologi på Menighetsfakultetet, der han fullførte studiet i 1979. Fra 2001 til 2013 var han ansatt i Norges Samemisjon, der han var generalsekretær de to siste årene. 

With ble i 2012 vigslet til biskop av Missionsprovinsen i Sveriges misjonsbiskop Roland Gustafsson i Tromsø. Ved vigslingen assisterte også Missionsprovinsens assisterende biskop Matti Väisänen, erkebiskopen for Evangelical Lutheran Church of Kenya Walter Obare samt biskop Jobst Schöne fra Selbständige Evangelisch-Lutherische Kirche i Tyskland.

Familie
-------

Thor Henrik With er sønn av biskop Thor With, som fra 1977 til 1987 var Den norske kirkes biskop i Bjørgvin bispedømme.

Referanser
----------

1. ↑   www.facebook.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «… c:a 20 år senare … - Missionsprovinsen». *missionsprovinsen.se* **(svensk)**. 14. juli 2021. Besøkt 31. januar 2023. «På Valgmenigheternas i Nord-Norge begäran vigde biskop Roland 2012 Thor Henrik With till biskop.»
3. ↑  «Mäktig högtid i Tromsö - Missionsprovinsen». *missionsprovinsen.se* **(svensk)**. 4. april 2012. Besøkt 31. januar 2023.

Kilder
------

* Thor Henrik Withs Facebook-side
* Jon Amundal: *Samemisjonen 125 år - 1888-2013*, Artikkel i Samenes Venn nr. 2, 2013 side 8
**Julius Schreck** (født 13. juli 1898, død 16. mai 1936) var en tysk nazist og et tidlig medlem av det tyske nasjonalsosialistiske partiet NSDAP. Han var den første kommandanten for Schutzstaffel (SS) og var med på opprettelsen av både Sturmabteilung (SA) og SS.

Bakgrunn og virke
-----------------

Etter å ha vært med i frikorpset *Marinebrigade Ehrhardt*, sluttet han seg til partiet i 1920, omtrent samtidig som Adolf Hitler og rett etter at partiet hadde blitt omorganisert og fått nytt navn. De to utviklet et nært vennskap i bevegelsens tidligste periode. I 1921 var Schreck en av grunnleggerne av Sturmabteilung (SA). Han deltok også i organiseringen av Stabswache, en avdeling innen SA som hadde som oppgave å beskytte Hitler under folkemøter. I 1923 deltok han i ølkjellerkuppet, og ble fengslet sammen med andre i partiets ledelse. 

Da NSDAP ble gjenopprettet i 1925 henvendte Emil Maurice seg til Schreck og ba ham hjelpe til med å opprette en livvaktavdeling for Hitler, som skulle hete *Stosstrupp Adolf Hitler*. Den ble opprettet med åtte medlemmer, og senere samme år ble den omdøpt til Schutzstaffel. Schreck var medlem nr. 5. Hitler ba ham om å ta kommandoen, og han ble dermed den første lederen. Han brukte selv aldri den senere tittelen Reichsführer-SS, men fikk den tildelt med tilbakevirkende kraft da den ble innført. 

I 1926 gikk han av som leder for SS, som på det tidspunktet fortsatt bare hadde omkring 100 medlemmer. Han fortsatte som Hitlers privatsjåfør, og fortsatte å ha tittelen *SS-Führer*. Da SS begynte å vokse etter 1930, under Heinrich Himmler, fikk han rang av *SS-Standartenführer*. Han hadde i 1930-årene liten makt i bevegelsen, og fortsatte som Hitlers sjåfør inntil 1936, da han måtte slutte i posisjonen på grunn av dårlig helse. Han hadde da blitt *SS-Oberführer.* 

Han døde i 1936 av hjernehinnebetennelse. I statsbegravelsen som ble arrangert holdt Hitler minnetalen.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 44316335, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ww2gravestone.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**–** | **Kommandant for SS**(1925–1926) | Etterfølger:**Joseph Berchtold** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Franz Schneider** var en sveitsisk ingeniør og flykonstruktør som utviklet flere flytyper, først og fremst for den franske flyprodusenten Nieuport, og senere for den tyske LVG selskapet, er han er først og fremst kjent for sitt arbeid innen flybevæpning.

Schneider fikk sitt første patent15. juli 1913 for en bryterinnretning slik at et maskingevær kunne skyte gjennom flyets roterende propellblader. Fullstendige detaljer av Schneider's patent ble publisert i luftfartstidsskrift *Flugsport* i september 1914, men det Prøyssiske krigsministeriet valgte ikke å forfølge idéen. Konseptet ble brukt i kampfly realisert senere i Første verdenskrig av Tyskland etter at Anthony Fokker videreutviklet idéen.

Han har utviklet også det roterende maskingevætstativ som ble installert i det tyske "C" type jagerfly i Første verdenskrig

Referanser
----------

1. 1 2  van Wyngarden, G (2006).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** HDS
 |