recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Anders Thorvald Bjølgerud** (født 20. mai 1879 på Eidsvoll, død 28. juli 1942) var en norsk jernbaneinspektør og lokalpolitiker (H).

Thv. Bjølgerud vokste opp på Hamar, og tok middelskoleeksamen i 1895. Har arbeidet deretter som inspektør i Norges Statsbaner (NSB). Han tjenestegjorde i mange år ved maskinavdelingen til NSBs hovedstyre, før han kort tid før sin død avanserte til kontorsjef.

Bjølgerud flyttet til Stabekk i 1916. Han ble medlem av Bærum herredsstyre i 1922, og han ble viseordfører i 1933 etter Ole Stamnæs' død. Han satt i herredsstyrets ingeniørutvalg, og var også hovedkasserer i Østre Bærum Høyre. Han var Bærums ordfører fra 1938, men i forbindelse med nazifiseringen av kommunene under andre verdenskrig ble han tvunget til å gå til fordel for NS-mannen Arthur Jahr 26. februar 1941.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, «Dødsfall: Kontorsjef Thv. Bjølgerud», utgitt 29. juli 1942[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Høires og Bondepartiets representanter fra Øste Bærum». *Asker og Bærums Budstikke*, 24. oktober 1934.
4. ↑  «Dødsfall: Kontorsjef Thv. Bjølgerud». *Aftenposten*, 29. juli 1942.
5. ↑  *Bærum og krigen*. Bærum bibliotek. 1995. s. 25. ISBN 8299171350.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Gol-Lærdal-Maristubilene** Ltd. (GLM) var et rutebilselskap som eksisterte i tidsommet 1924–1982.

Historikk
---------

Gol-Lærdal-Maristubilene hadde hovedbase i Lærdal. Selskapet ble etablert i 1924 basert på de tidligere selskapene Trygg, Lærdal Bilselskap og Gol Automobilselskap. Flere selskaper sluttet seg til seinere. Selskapets hovedrute var Lærdal-Borlaug-Gol, og veien over Hemsedalsfjellet (Borlaug – Gol) var på denne tida ikke åpen om vinteren. 

På 1970-tallet ble det videreutviklet gjennomgående bussruter i Sogn og Fjordane, og GLM sine ruter Lærdal – Gol ble samordnet med rutene til Firda Billag og Sogn Billag slik at det ble gjennomgående busser Førde – Sogndal – Lærdal – Gol i korrespondanse med tog til Oslo og Bergen. GLM ble overtatt av Sogn Billag i 1982.

Statistikken fra 1978 viser at selskapet dette året hadde 24 helårsansatte, åtte busser, fem lastebiler, to tilhengere og et annet kjøretøy.

Sist på 1980-tallet ble gjennomgangsrutene Førde – Sogndal – Lærdal – Gol forlenget til Oslo. Rutene gikk inn i Nor-Way Bussekspress og fikk navnet Sogn og Fjordane Ekspressen.

Referanser
----------

1. ↑  *50 år for fremgang: beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979*. (1979). Oslo: NRF.
Ny tolkning av gammelt merke.
**Fanejunker** *(fra tysk Fahnenjunker)* var den høyeste underoffisersgrad i Norge frem til 1930. Den ble normalt tildelt kommandersersjanter etter 5 års tjeneste som en «hedersgrad», og ble anvendt i infanteriet, ingeniørvåpenet, saniteten og flyvåpenet. I kavaleriet var tilsvarende betegnelse **standartjunker**, fordi fane heter standart i kavaleriet. I artilleriet er betegnelsen **stykkjunker**.

Fanejunker var den øverste underoffisersgraden, og den kan muligens sammenlignes med den britiske *Regimental Sergeant Major*.
Helt særegent for denne graden var at man bar offisersuniform som offiserene, med offisers epåletter uten stjerner.

Tilsvarende på gardeluen: Offiserskokarde, sølvdusk og bred sølvtresse, men ingen andre tresser (slitekanter). Paradehatten antas å ha vært uten tresser, med offisers silkekokarde, og kanskje strutsefjær, som offiserene bar i stedet for hestehår (og senere med bøffelhår).
Fanejunkere var det tilsynelatende 1-3 av per bataljon, og trolig oftest i femtiårsalderen og eldre. 
Fanejunkergraden ble avskaffet i forbindelse med ny hærordning.

Sverige
-------

Fanjunkare (OR-7) er en svensk militær grad for spesialoffiserer.

Se også
-------

* Militære grader i Norge

Referanser
----------

1. ↑  *Norges befalslag gjennom 75 år*. Oslo. 1971. s. 111-113.

| * v
* d
* r
Militære grader |
| --- |
| Offiserer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Land/luft | generalfeltmarskalk **·** feltmarskalk **·** generaloberst **·** general **·** generalløytnant **·** generalmajor **·** brigadegeneral **·** brigader **·** oberst **·** oberstløytnant **·** major **·** rittmester **·** vingkaptein **·** kaptein **·** premierløytnant **·** vingløytnant **·** løytnant **·** fenrik **·** sekondløytnant |
| Sjø | storadmiral **·** admiral **·** viseadmiral **·** kontreadmiral **·** flaggkommandør **·** kommandør **·** kommandørkaptein **·** orlogskaptein **·** kapteinløytnant **·** løytnant **·** fenrik |

 |
| Spesialistbefal | 

|  |  |
| --- | --- |
| Land/luft | fanejunker **·** kommandersersjant **·** furer **·** stabssersjant **·** oversersjant **·** vingsersjant **·** sersjant |
| Sjø | flaggkvartermester **·** kvartermester I klasse **·** kvartermester |

 |
| Menige soldater | 

|  |  |
| --- | --- |
| Land/luft | korporal **·** visekorporal **·** flysoldat **·** menig |
| Sjø | menig **·** gast |

 |
| Annet | 

|  |  |
| --- | --- |
| Land/luft | grenader **·** kadett |
| Sjø | matros **·** kadett |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Det arkeologiske området i Fanagoria (2008).

**Fanagoria** (også skrevet **Phanagoria**) var i antikken den største greske kolonien på Tamanhalvøya ved Kertsjstredet i dagens Russland, og var en betydelig handelsby gjennom flere hundre år. Den var nest etter Pantikapaion en av hovedbyene i Det bosporanske rike.

Beliggenhet
-----------

Fanagoria ligger på østsiden av Kertsjstredet (i antikken kalt det kimriske Bosporos), som knytter Svartehavet til Azovhavet. Byen ble bygget på nordsiden av spissen på Tamanhalvøya, noen få kilometer øst for Hermonassa. Rundt en tredjedel av det tidligere byområdet ligger i dag under vann.

Historie
--------

Fanagoria og andre greske kolonier ved nordkysten av Svartehavet.
Et annet kart som viser bosetninger i ulike tidsperioder
### Antikken

Fanagoria ble grunnlagt i 543 f. kr. som en koloni av Teos. På 400-tallet ble byen innlemmet i Det bosporanske rike. Den var deretter stadig truet av angrep fra skyterne. Etter at det herskende dynastiet døde ut falt riket i 107 f.Kr. til Mitridates VI av Pontos, som innsatte sin sønn Mankares som konge. Under de mithridatiske kriger stilte Fanagoria seg på romernes side og var i forbund med Roma etter dette. På 300-tallet e.Kr. ble byen ødelagt av hunerne.

### Middelalder

På 600-tallet ble Fanagoria hovedstad i det storbulgarske rike som ble grunnlagt av Kubrat. Den siste bulgarske herskeren var Khan Batbajan (eller Vatbajan), sønn av storkhanen Kubrat. Senere falt byen under khasarisk og bysantinsk innflytelse. Den bysantinske keiseren Justinian II bodde der rundt år 700 som flyktning og ble svoger til khasarenes hersker.

På 900-tallet ble området erobret av Kievriket, og Fanagoria ble fortrengt av Tmutorokan, som ble bygget på ruinene av Hermonassa. Rundt 1000-tallet ble byen et handelssted for venetianerne og genoveserne, og ble i 1349 sete for erkebispedømmet Matrega. På 1400-tallet havnet den under krimtatarisk og ottomansk herredømme og forsvant etter dette fra historien.

Arkeologi
---------

Etter at området ble erobret av Russland i 1792 ble det på 1800-tallet påbegynt utgravningsarbeider som førte til at en del av byen og nekropolis ble undersøkt. På 1900-tallet ble også bydelene som lå under vann utforsket.

Galleri
-------

Bilder fra rekonstruerte festningsanlegg:

* Fanagorias etnografiske kompleks nær Varna, BulgariaFanagorias etnografiske kompleks nær Varna, Bulgaria
* Rekonstruksjon av oldtidsbyen, teltRekonstruksjon av oldtidsbyen, telt
* InteriørInteriør
* Herskerens stolHerskerens stol

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phanagoria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* De arkeologiske utgravningene i Fanagoria (russisk)
* «Ancient Bulgarian Capital Appears near Varna, Bulgaria», om Fanagorias etnografiske kompleks

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Jul i Sachsenhausen** er et dikt av Arnulf Øverland. 

Øverland var sentral i det norske diktermiljøet i mellomkrigstida, og var veldig kritisk til nazismen. Under andre verdenskrig skrev han en rekke motstandsdikt. Og i 1941 ble han arrestert og sendt til Oslo kretsfengsel. Senere ble han sendt til Grini fangeleir og den tyske konsentrasjonsleiren Sachsenhausen.

I Sachsenhausen fikk han oppleve to julekvelder. På julekveldene ble bordene i konsentrasjonsleiren dekket med alt det de hadde av mat. Og de pyntet med selvlagde norske flagg. Hver jul leste Arnulf Øverland opp ferske dikt, blant annet *Jul i Sachsenhausen*.

Bakgrunnen for diktet var at han feiret julen på en annen måte. Han ville ha fram at julen ikke bare handler om presanger, og at høytiden kanskje ikke er like trygg for alle. Han skriver mye om at det ikke hjelper å hevne seg på ting som allerede er skjedd. Han skriver om trygghet, og hvor viktig det er. På slutten av diktet skriver han at dersom det blir krig igjen, skal Norges land kjempe, og ikke la seg knekke av en fremmed hær.

Portal: Litteratur
***Unturned*** er et free-to-play-spill som distribueres fra plattformen Steam.

Spillet er lagt til et miljø som er truet av zombier, og den visuelle stilen kan minne om spillet Minecraft. Det er utviklet av en 16-åring, og var pr. september 2014 blant de ti mest populære spillet på plattformen. Etter en treårs lang tidlig tilgang-beta-periode, ble det utgitt for Microsoft Windows, macOS og Linux den 7. juli 2017.

Spillet går ut på å overleve i en apokalypse, og gir spillerne blant annet mulighet til å konstruere redskaper (såkalt «crafting») og benytte kjøretøyer. Spillet inneholder to kart, såkalte «arenaer». Spilleren begynner midt på kartet, med ulike forsyninger og våpen ligger spredt i nærheten. Vinneren er den siste personen, eller det siste laget, som fremdeles lever. Spilleren kan dø hvis de blir drept av andre spillere, eller ved å krysse grensene for kartet.

Spilleren må finne våpen og forsyninger, for å overleve mot zombiene. Når spilleren utvikler seg gjennom spillet, kan man opparbeide erfaringspoeng som deretter kan brukes til forskjellige oppgraderinger. Spilleren må også følge med på hvor mye helse, mat og vann man har. Man risikerer skader hvis man blir truffet av zombier.

Det finnes også en betalingsversjon av spillet.

Referanser
----------

1. ↑  Update 2.07 av Nelson Sexton
2. ↑  *Kotaku.com:* The Story Behind Unturned, One Of Steam's Newest Top Games, besøkt27. september 2014
3. ↑  *Steam:* Steam & Game Stats, besøkt 27. september 2014
4. ↑  *PC Magazine:* Unturned review (Early Access), besøkt 27. september 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Unturned* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Unturned* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Unterinntal** («Nedre Inndalen») er den tyrolske delen av dalen til Inn mellom Innsbruck og den tyske grensen. Dalen strekker seg østover fra Innsbruck og bøyer nordover ved Kufstein, før Inn krysser grensen til Bayern. De viktigste byene i Unterinntal mellom Innsbruck og Kufstein er Hall in Tirol, Schwaz, Jenbach, Rattenberg og Wörgl.

Innsbruck regnes av noen til Unterinntal, mens byen i andres øyne ligger *mellom* Ober- og Unterinntal. Sammen med Unterinntals sidedaler og de østlige delene av Nord-Tirol omtales dette landskapet som (Tiroler) **Unterland**. De aktuelle sidedalene er Zillertal, Alpbachtal og Wildschönau i sør samt de noe mindre Achen-, Brandenberger og Thierseetal i nord og Brixental og Sölland i øst. Også Leukental (med bl.a. Kitzbühel og St. Johann in Tirol) regnes til *Unterland*, selv om den ikke drenener mot Inn, men mot Chiemsee.

Lingvister opererer med en annen grense for *Tiroler Unterland*: De sydbairiske dialektene vest for Zillertal gjør bl.a. utstrakt bruk av «sj»-lyden, der standardtysk, mellombairisk samt dialektene øst for Zillertal bruker vanlig «s». (Eksempel: norsk *har [du]* = standardtysk *hast [du]* = unterländlersk *håst* = oberländlersk *håscht*.) Dermed ligger f.eks. byen Schwaz i Unter*inntal*, men *språklig* sett *ikke* i Unter*land*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Unterinntal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Årtusenets trønderbok** var en litterær kåring som ble gjennomført i 2000 i regi av Norsk bibliotekforenings fylkeslag i Sør-Trøndelag og Nord-Trøndelag. Kåringen ble gjennomført gjennom stemmegivning i folkebibliotekene i Trøndelag, og nesten 1500 bibliotekbrukere ga sin stemme.

15 bøker var blitt forhåndsnominert av en jury bestående av professor Gunnar Foss, NTNU; konsulent Gro Spieler i Norsk forfattersentrum og bibliotekar Einar Rædergård ved Trondheim folkebibliotek. Det var i tillegg anledning til å stemme på egne ikke-nominerte favoritter.

Avstemningen pågikk fra juni til august, og *Adresseavisen* og NRK Trøndelag bragte sommerserier hvor de nominerte bøkene ble presentert. Adresseavisen gjennomførte flere av reportasjene som besøk til forfatternes hjemsted og intervju med ulike kjennere av forfatterskapet. NRK hadde fylkeslederen i NBF Sør-Trøndelag, Morten Haugen, som fast gjest gjennom programserien.

Bøkene, etter stemmetall
------------------------

1. Johan Falkbergets *Den fjerde nattevakt* (1923) – 480 stemmer
2. Olav Duuns *I eventyre* (1921) – 182 stemmer
3. Johan Bojers *Den siste viking* (1921) – 178 stemmer
4. Snorre *Olav den helliges saga* (1200-tallet) – 94 stemmer
5. Erlend Loe *Naiv.Super.* (1996) – 94 stemmer
6. Torvald Sunds *Onkel Oskars saueost* (1988) – 58 stemmer
7. Agnar Mykles *Lasso rundt fru Luna* (1954) – 52 stemmer

Forfatteren Mildrid Ryan fra Steinkjer var ikke nominert, men fikk likevel 51 stemmer for boka *Men fuglene synger for alle*, utgitt på eget forlag.

Øvrige nominerte bøker var (i rekkefølge etter utgivelsesår) *Kongsspegelen* (ca. 1230, som ifølge juryen sannsynligvis er skrevet på Nærøy), Arne Dybfests *Ira* (1891); Kristofer Uppdals *Dansen gjenom skuggeheimen* (1911), Nini Roll Ankers *Huset i Søgaten* (1923), Peter Egges *Hansine Solstad* (1925), Magnhild Haalkes *Allis sønn* (1935), Olaf Bergs *Martin Kvennavika* (i utvalg, 1940) og Kristian Kristiansens *Adrian Posepilt* (1950). 

Andre ikkenominerte forfattere som fikk stemmer var Idar Lind, Bjarne Slapgard, Olav Gullvåg, Fredrik Skagen og Kim Småge.

Kilder
------

* *Adresseavisen*; 28.6.2000 og 21.8.2000
La Unua Libro - 1887


**Unua libro** (Første bok) var den første publikasjonen som beskrev det internasjonale språket esperanto. Den ble skrevet av L.L. Zamenhof under pseudonymet *D-ro Esperanto*, som betyr *doktor håpende*. Den egentlige tittelen på denne læreboka er *Lingvo Internacia*, Internasjonalt språk.

I boken er det angitt at den ble godkjent av tsarens sensur den 21. mai 1887. Den andre godkjennelsen av russisk sensur, med tillatelse til å utgi den etter trykking, er angitt den 26. juli. Dette er datoen som regnes som utgiverdato, og regnes for språket esperantos fødselsdag.

Utgaver på forskjellige språk
-----------------------------

Denne første utgivelsen var på russisk, men innen utgangen av året hadde den også blitt utgitt på polsk, tysk og fransk. En engelsk oversettelse kom i 1888, men det sies at denne var så dårlig at Zamenhof stoppet salget av den, da Richard H. Geoghegan oversatte den på nytt. I 1889 kom en hebraisk utgave.

Innhold
-------

Boken består av 40 sider, perm og et stort ark. Den inneholder

* *Forord* (28 sider), hvor man finner de første esperanto-tekstene:
	+ *Fader vår*
	+ *fra Bibelen*
	+ *Brev*, en modell for brevveksling
	+ *Mia penso*, originalt dikt
	+ *av Heine’*, poesi av Heinrich Heine, oversatt fra tysk
	+ *Ho, mia kor'*, originalt dikt
* *Løfte*, åtte sedler til å underskrive, for slik å love og lære språket, hvis ti millioner mennesker offentlig ga det samme løftet
* *Full lærebok i det Internasjonale språket*, 6-siders, bestående av en presentasjon av alfabetet og 16 grammatiske regler
* *Internacia-russisk ordliste* (på et eget ark) med denne innledende setningen: „Alt som er skrevet på det internasjonale språket, kan man forstå ved hjelp av denne ordlisten".

Se også
-------

* Esperanto
* Ludwik Lejzer Zamenhof

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ås-NMBU Orientering** (stiftet 1. februar 2000) er en orienteringsklubb som holder til på Ås. Klubben er en konkurranseklubb og en samarbeidsklubb mellom Ås IL og Norges miljø- og biovitenskapelige universitet sitt idrettslagg NMBUI.

Stiftelse og navneendringer
---------------------------

Klubben ble stiftet 1. februar 2000 stiftet under navnet Ås-NLH orientering. NLH er Norges Landbrukshøyskole som vår forløperen til NMBU. Klubben ble opprettet som en samarbeidsklubb mellom orienteringsgruppene i Ås IL og NMBUI. Bakgrunnen for samarbeidet var et ønske om å samle orienteringsløperne i Ås og ved NMBU (den gang NLH) for å kunne gi et bedre sportslig tilbud og styrke det sosiale miljøet. 7. februar 2006 endret klubben navn til Ås-UMB orientering og fra og med 13. februar 2014 har navnet vært Ås-NMBU Orientering. Ås-NMBU orientering er en konkurranseklubb. Andre aktiviteter som rekrutteringsarbeid, arrangementer og kartproduksjon er fortsatt moderlagene Ås IL og NMBUI sine oppgaver. Klubbene samarbeider likevel rundt arrangementer.

Bakgrunn
--------

Ås IL hadde i en årrekke markert seg sterkt på herresiden i norsk orientering med Håvard Tveite som forgrunnsfigur. For mange herreløperne var derfor Ås IL vært et naturlig valg når man begynte på NLH for å studere. For dameløpere var derimot NLHI (nå NMBUI) et mer naturlig valg. Det at det har vært en slik deling av o-miljøet i Ås har imidlertid gitt noen negative konsekvenser. Det gjorde det mer krevende å få til et godt sosialt orienteringsmiljø blant studentene. Det har flere ganger vært diskutert å slå sammen klubbene Ås IL og Ås-NMBU Orientering ettersom Ås er et lite sted i forhold til at det er hjemsted for to orienteringsklubber. En ren sammenslåing har imidlertid vist seg vanskelig ettersom både Ås IL og NLHI/NMBUI ønsker orientering som en undergruppe. Også økonomiske årsaker og eierrettigheter til kart har vært viktige argumenter imot.

Sportslig har også Håvard Lucasen markert seg som den ledende eliteløperen i Ås-NMBU orientering, med blant annet flere medaljer i NM-sprint, Natt-NM, NM Ultralang og NM langdistanse. Internasjonalt har han representert Norge i nordisk mesterskap på Bornholm i 2007 og i flere verdenscupløp. Orienteringsløperne i Ås-NMBU Orientering har også vært sentrale brikker i Ås ILs elitelag, som har hevdet seg høyt oppe i friidrettens Holmenkollstafett i flere år.

Kjente tidligere løpere
-----------------------

* Norges flagg Håvard Lucasen
* Norges flagg Håvard Tveite

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens nettsider
*SS-Unterscharführer* («nestlagfrører»), en underoffisergrad i det nasjonalsosialistiske Schutzstaffel (SS), i tjeneste ved konsentrasjonsleiren Mauthausen. Høylua er dekorert med SS' hodeskallemerke (*Totenkopf* og tysk ørn. Hodeskallen på kragespeilet er tegn for SS-Totenkopfverbände. Foto: Deutsches Bundesarchiv 
Insignier (kragespeil på uniformene) for SS-Unterscharführer.
***Unterscharführer***, «nestlagfører», graden var den laveste underoffiser-graden, men er allikevel mest sammenlignbart med en «korporal», var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS). Den ble tatt i bruk av (SS) fra 1934 etter De lange knivers natt og til slutten av andre verdenskrig.

De lange knivers natt førte til en reorganisering av SS og medførte at en rekke nye grader ble innført, og kunne slik skille SS ytterligere fra *Sturmabteilung* (SA).

Allgemeine-SS
-------------

Innen Allgemeine-SS hadde en unterscharführer vanligvis kommando over en liten enhet på mellom syv og 15 SS-menn. Også folk som hadde stabsoppgaver innen organisasjonen kunne ha denne graden, også innen SS-enheter som Gestapo, Sicherheitsdienst og Einsatzgruppen.

SS-Totenkopfverbände
--------------------

I tjenesten ved konsentrasjonsleirene gjennom SS-Totenkopfverbände, hadde ofte unterscharführer funksjonen som såkalt *Blockführer*, og var de som hadde det overordnede ansvaret for en fangebrakke i konsentrasjonsleiren. Dette gjorde at graden gjennom posisjonen som *Blockführer* ble en sentral posisjon i Holocaust, da det oftest var en *Blockführer* som ledet de ulike *Sonderkommandoene*.

Waffen-SS
---------

I Waffen-SS ble graden som unterscharführer brukt som lagfører eller nestleder av en tropp. Graden ble ansett for å være likestilt med den laveste offisersaspirantgraden *SS-Junker*.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lavere grad:**SS-Rottenführer** | ***Grad i SS*****SS-Unterscharführer** | Høyere grad:**SS-Scharführer** |
Geysir under utbrudd
**Geysir** er en geotermisk kilde i Haukadalur i sydvestlige Island.
Den er verdens eldste aktive geysir og har gitt navn til fenomenet.

Geysir ble først nevnt i 1294, da et jordskjelv gjorde den mindre aktiv. En del år var den aktiv, for deretter igjen å ligge stille. Siden et jordskjelv i 2000, hadde Geysir igjen utbrudd, men kun et par ganger om dagen og kun i opptil 10 meters høyde, i motsetning til før 1294 da vannhøyden var på 60 meter. Utbruddene gav seg etter et par måneders aktivitet.

Hele området i nasjonalparken Geysir er geotermisk aktivt.
Geysiren Strokkur som har utbrudd hvert femte minutt, med en 20 meter høy vannsøyle, ligger også her.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Great Geysir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Geysir geothermal field* – extremeiceland.is Arkivert 17. august 2016 hos Wayback Machine.

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Dacre Kayd Montgomery-Harvey** (født 22. november 1994 i Perth i Australia) er en australsk skuespiller. Han er særlig kjent for sin rolle som Jason Lee Scott i *Power Rangers* og som Billy Hargrove i *Stranger Things*. Den 11 juli 2019 publiserte han første episode av en podkast han har kalt *DKMH*, der han deler sine egne dikt.

Bakgrunn
--------

Han er sønn av kanadiske Judith Barrett-Lennard og newzealandske Scott Montgomery-Harvey. Foreldrene hans jobbet i filmindustrien da han ble født. Som tiåring begynte han på teaterskole. I 2015 begynte han å studere på Western Australian Academy of Performing Arts ved Edith Cowan University. Flere måneder før han var ferdig med studiene fikk han rollen som laglederen Red Ranger i filmen *Power Rangers*, som hadde premiere i 2017. For denne rollen ble han tildelt prisen «Teen Choice Awards».

Senere fikk han rollen som Billy Hargrove i andre sesong av Netflix' TV-serie *Stranger Things*, etter en samtale på Skype med regissørene Matt og Ross Duffer. For denne rollen ble han nominert både til MTV Movie Award og Screen Actors Guild Awards.

Filmografi
----------

### Film

* 2011: *Bertrand the Terrible* (kortfilm); rollen som Fred
* 2015: *Godot's Clinic* (kortfilm); rollen som Barnabus Stottle
* 2017: *A Few Less Men* (spillefilm); rollen som Mike
* 2017: *Power Rangers* (spillefilm); rollen som Jason Scott / Red Ranger
* 2017: *Better Watch Out* (spillefilm); rollen som Jeremy

### TV

* 2017-2019: *Stranger Things*; hovedrollen som Billy Hargrove (2-3 sesonger)

### Musikkvideoer

| År | Tittel | Musiker(e) | Rolle |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | «Old Souls» | Make Them Suffer | Robert |
| 2017 | «Chateau» | Angus & Julia Stone |  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dacre Montgomery på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Dacre Montgomery på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Dacre Montgomery på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Dacre Montgomery hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Dacre Montgomery hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Restene av landstasjonen fotografert i 1957
**Hektor Hvalfangststasjon** var et landbasert hvalkokeri på Deceptionøya i Antarktis.

I 1911 fikk Hvalfangerselskabet Hektor fra Tønsberg konsesjon av britiske myndigheter for å etablere en landstasjon i Whalers Bay. Hensikten med stasjonen var å kunne utnytte hvalskrottene som frem til da bare hadde blitt kastet overbord etter flensing. Konsesjonen omfattet enerett til å drive landstasjon på Deceptionøya, samt rett til ett flytende kokeri og to hvalbåter.

Stasjonen ble satt opp med bygninger som ble tatt med fra Norge. Mens hvalspekket ble behandlet ombord i kokeriene, ble hvalskrottene kokt på landstasjonen og lagret på store jerntanker. I tillegg ble det produsert guano. Full aktivitet ved anlegget kom ikke i gang før i 1919.

Anlegget besto av flenseplan med bein- og kjøttkokere, kjeler som produserte damp til utkokingen, fire tanker for hvalolje, snekker- og maskin-, og plateverksted, smie, sliperi, kruttmagasin, to lagerbygninger, guanofabrikk, brygge, flytedokk, mannskapsbrakke, messe og kjøkken, hospital, radiostasjon og grisehus. I tillegg ble det satt opp et hus til den britiske magistraten.

Landstasjonen ble lagt ned i 1931 som en følge av lave priser på hvalolje, samt tekniske nyvinninger som evaporatoranlegg og opphalingsslippen som muliggjorde den pelagiske hvalfangst.

I 1944 etablerte britene en permanent base (*Base B*) ved den forlatte hvalstasjonen som en del av Operasjon Tabarin. Vulkanutbrudd i 1967 og 1969 førte til store ødeleggelser og medførte at britene oppga basen.

Av gjenværende spor etter landstasjonen, finnes fremdeles mannskapsbrakka og huset til magistraten, i tillegg til flere kokekjeler, fyrkjeler og annet produksjonsutstyr. Det er også bevart i mer eller mindre grad en lagerbygning, flere lager med tretønner og jernfat, to robåter (flensebåter), fem vannlektere, seks pumpehus og en flytedokk.

Restene etter virksomheten i Whalers Bay er vernet gjennom oppføring på Antarktis-traktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Litteratur
----------

* Gustav Rossnes (1997). «Hvalfangstbase og kulturminne. Hektor Hvalfangststasjon – den sørligste av de norske landstasjonene i Antarktis». *Norsk sjøfartsmuseum. Årsberetning 1996*: 133–154. ISSN 0801-423X.

Portal: Antarktis
**Hektor-dommen** (Rt. 1950 s. 1108) er en dom avsagt av Norges Høyesterett den 12. desember 1950 om fordeling av forsikringsansvar.

Saken gjaldt skipet DS «Hektor», bygget i 1921 og eid av Bruusgaard Kiøsteruds Skibsaktieselskab i Drammen, som havarerte i åpen sjø 7. mai 1946. Spørsmålet var om havariet skyldtes det harde været som hadde vært i januar 1946 på en reise skipet hadde til Norfolk, sammenholdt med skipets alder på over 25 år, eller om bombingen som skipet ble utsatt for 22. mars 1945, under andre verdenskrig, kunne være en del av årsaken. Spørsmålet var avgjørende for om det var Statens Krigskaskoforsikring eller Skibsassuranceforeningen «Vidar» som skulle dekke skaden, eller eventuelt en fordeling. Høyesteretts flertall slo fast at bombingen var en avgjørende årsak til skaden, og fordelte forsikringsansvaret med 60 % på Statens Krigskaskoforsikring og 40 % på Skibsassuranceforeningen «Vidar».

Høyesterettsdommen har blitt et prejudikat for at en hendelse som inntreffer i forsikringsperioden kan føre til en skade som inntreffer etter at forsikringsperioden er utløpt, og følgelig føre til at forsikringen skal gjelde. I ettertid har dette medført at det i flere sjøforsikringer er tatt inn såkalte «anti-hektor-klausuler» for å sikre seg mot slikt ansvar.
**Swellendam** er en liten by i provinsen Wes-Kaap i Sør-Afrika. Den har omtrent 30 000 innbyggere. Byen er et av de eldste stedene med europeisk bosetning i Sør-Afrika, og har derfor noen flotte eksempler på kappnederlandsk arkitektur.

Swellendam ligger langs N2, omtrent 220 km fra både Cape Town og George.

Tidlige reisende og utforskere som besøkte Kapp på 1500–tallet handlet med khoikhoiene som levde ved kysten. Da nederlandske Ostindiske kompani (VOC) etablerte en forsyningsstasjon ved Kapp i 1652, utvidet handelen seg innover i landet så langt som til Swellendam. I 1743 ble Swellendam erklært som et magisterdistrikt, det tredje eldste i Sør–Afrika, og ble oppkalt etter guvernør Hendrik Swellengrebel og hans kone Helena Ten Damme. Denne ytre bosetningen ble raskt en innfartsport til det indre av landet, og ble besøkt av mange kjente utforskere og reisende, inkludert Le Vaillant (1781), lady Anne Barnard (1798), Burchell (1815) og Bowler (1860).

Etterhvert ble det etablert en landsby på den andre siden av distriktet hvor håndverkere inkludert tallrike vognmakere og handelsmenn slo seg ned. For reisende og utforskere var tjenestene til landsbyen uvurderlige, siden Swellendam var den siste utposten med sivilisasjon i det østlige grenseområdet.

I 1795 førte vanstyre og mangelfull oppfølging fra VOC til at de lenge forsømte burgherne i Swellendam gjorde opprør. De erklærte seg som republikk, men denne ble kortvarig på grunn av den britiske okkupasjonen av Kapp. Med britiske nybyggeres ankomst på begynnelsen av 1800-tallet, blomstret Overberg, og dens hovedstad, Swellendam, ble snart hjertet av det merkantile imperiet til Barry og Nephews, opprettet av Joseph Barry.

*Nederduitsch Hervormde Kerks* kirke i Swellendam.
Innen midten av det 19. århundre hadde de østlige distriktene blitt kolonisert av britiske nybyggere, og Swellendam var en blomstrende metropol. Byen tjente som en brukbar forsyningsstasjon på den lange, sakte reisen opp langs kysten. I dag er Swellendam et blomstrende agrikulturelt område og har mange attraktive og historiske bygninger som minner om dens fortid. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Adolf Jahr och Alice Babs i filmen med samme navn fra 1940.
**«Swing it, magistern!»** er en svensk sang, skrevet av Kai Gullmar (melodi) och Hasse Ekman (tekst). Den ble spilt inn av Alice Babs og ble utgitt på 78-plate i 1940. «Swing it, magistern!» ble sunget i filmen med samme navn.

Lars Vegas trio spilte i 1992 inn sangen. Den ble utgitt på CD-albumet *På korståg för schlagerns bevarande*. noe også Simons gjorde samme år. Den ble utgitt på CD-albumet *Melodier vi minns* I 1994 gjorde Thorleifs en innspilling. Den ble utgitt på CD-albumet *Och du tände stjärnorna*.

Sten & Stanley spilte inn «Twist It, Magistern». Den ble utgitt på EP-platen med samme navn (Decca SDE 7241) i 1963.

Norske versjoner
----------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst med tittelen «Swing it, herr Lektor». Solveig Barland med Øivind Berghs Bristolorkster spilte inn sangen 24. mars 1941. Den ble utgitt på 78-platen Columbia GN 806.

Rolv Wesenlund har skrevet en annen norsk tekst: «Twist it». Bjørg Irma med Sigurd Jansens orkester og kor spilte inn sangen 3. desember 1962. Den ble utgitt på singlen Philips 353 204 PF.

Referanser
----------

1. ↑  «Swing it, magistern!» **(svensk)**. Svensk mediedatabas.
2. ↑  «På korståg för schlagerns bevarande» **(svensk)**. Svensk mediedatabas. 1992.
3. ↑  «Melodier vi minns» **(svensk)**. Svensk mediedatabas.
4. ↑  «Och du tände stjärnorna» **(svensk)**. Svensk mediedatabas.
Kapteinsgården i dag
**Kapteinsgården i Uskedal** er en fredet offisersbolig fra 1700-tallet i Uskedal i Kvinnherad kommune. Huset ble bygd av Johan Koren Dahl i 1775 som var sjef for Nordre Sunnhordlandske kompani, og den gangen gikk sjøen like opp til hagen ved huset. Han var sønnen til forvalteren av baroniet i Rosendal fram til 1746, krigskommissær Mathias Dahl. Huset fikk senere navn etter kaptein Christian Lerche Dahl som blant annet var ordfører en stund i Kvinnherad på første del av 1800-tallet. Dahlslekta hadde storgårder over hele Vestlandet, blant annet i Etne og Sogn, og var lenge en av de mektigste familiene i Kvinnherad. Familien gjorde seg òg gjeldende på det nasjonale planet; flere av dahlsfolket var prester, mens andre jobbet i viktige embeter som justisråd og kanselliråd.

Boligen var oppført i empirestil med valmede gavler og en ark over inngangspartiet. Husets store sal er kledd med fransk tapet fra rundt 1800, her står også en vedovn som er produsert av Ulefos Jernværk i 1786. Vegg i vegg med den store salen lå baronskammeret som fungerte som gjesterom for baronen i Rosendal når han besøkte stedet.

Kapteinsgården er en av de best bevarte embetsmannsgårder fra 1700-tallet på Vestlandet, og eiendommen ble fredet i 1923. Innvendig ser huset fremdeles ut likt ut som på 17- og 1800-tallet. Under kampene i Uskedalen ved krigsutbruddet i 1940 ble huset beskutt og sterkt skadd. Gården var gjestgiveri i over 50 år, men er nå i privat eie.

Referanser
----------

1. ↑  *Kapteinsgården i Uskedal*, Bergens Tidende, 14. august 1979

Eksterne lenker
---------------

* «Kapteinsgården i Uskedal». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Svalbardmiljøloven** (Lov om miljøvern på Svalbard) er en norsk lov fra 15. juni 2001 og har til formål å opprettholde et tilnærmet uberørt miljø på Svalbard når det gjelder sammenhengende villmark, landskapselementer, flora, fauna og kulturminner. Loven skal likevel ikke være til hinder for miljøforsvarlig bosetting, forskning og næringsdrift. Frem til denne lovens ikrafttredelse var miljølovgivningen på øygruppen regulert gjennom egne forskrifter.

Loven er den første norske lov som omhandler så å si alle sider av miljøforholdene i et bestemt geografisk område og er forankret i Svalbardtraktatens artikkel 2: «tilkommer Norge å håndheve, treffe eller fastsette passende forholdsregler til å sikre bevarelsen og – om nødvendig – gjenoprettelsen av dyre- og planteliv».

Arbeidet med en egen svalbardmiljølov startet høsten 1994 da Gro Harlem Brundtlands tredje regjering la frem for Stortinget en egen stortingsmelding om miljøvern på Svalbard.

Loven forvaltes av Miljøverndepartementet, Miljødirektoratet, Riksantikvaren og Sysselmesteren på Svalbard.

Se også
-------

* Verneområder på Svalbard

Referanser
----------

1. ↑  Økokrim: Svalbardmiljøloven – en nyskapende miljølov Arkivert 9. oktober 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Om Svalbardmiljøloven[*død lenke*] - Sysselmannen på Svalbard. Besøkt 26. august 2011.
* Svalbardmiljøloven – lovteksten hos Lovdata. Besøkt 25. august 2011.
* Forskrifter under Svalbardmiljøloven - Sysselmannen på Svalbard. Besøkt 26. august 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kapuas
**Kapuas** (indonesisk: *Sungai Kapuas*) er ei elv i provinsen Kalimantan Barat på øya Borneo i Indonesia. Den er 1 143 km lang, og er med det den lengste elva i Indonesia, og også verdens lengste elv på ei øy, såvidt lengre enn Sepik på Ny-Guinea. Den har et nedbørfelt på 97 000 km³, og en middelvannføring på 5 000 m³/s.

Elva har utspring i Kapuas Hulu-fjellene nær grensa til Sarawak i Malaysia. Den renner herfra mot vest, og munner ut i Sør-Kina-havet rundt 20 km sør for byen Pontianak. Elva drenerer de vidstrakte våtmarksområdene og oversvømte skogene ved Sentarumsjøen, som er vernet som naturreservat.

Elva er seilbar over mesteparten av sin lengde, og er en hovedåre for transport i Kalimantan Barat. Den benyttes til transport av tømmer fra øyas indre, og for tilgang til bosetningene langs elva. Elva krysses av bare ei bru, ved Sanggau, rundt 400 kilometer fra munningen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Bjørn Willberg Andersen** (født 1959) er en norsk skuespiller hovedsakelig kjent fra scenen. Han er ansatt ved Den Nationale Scene.

Andersen gikk ut fra Statens Teaterhøgskole i 1988 og har siden vært ansatt ved Den Nationale Scene (fast fra 1989). Han har i tillegg medvirket i flere radiohørespill. I sine yngre dager var han tilknyttet et friteatermiljø i Bergen. 

Han scenedebuterte som profesjonell i Ibsens *Samfundets støtter* (1988) ved Den Nationale Scene. Han har siden spilt i både drama, klassikere og musikaler. Han har hatt fremtredende roller i stykker som blant annet *I våre hjerter* (1990), *Bruredansen* (1991), *Peer Gynt* (1993), *Og aldri skal vi skiljast* (1994), *Vildanden* (1996), *Mirad* (1999), *Besøk* (2000), *Seks personer søker en forfatter* (2001), *Påske* (2001), *Jo,jo – bevares vel!!* (2002), *Kiss Me, Kate* (2002), *Sugar* (2004) *Don Ranudo* (2004), *Kameliadamen* (2004), *Funny Girl* (2005), *Draum om hausten* (2005), *Falne Engler* (2006), *Sånne som oss* (2014), *Hellemyrsfolket* (2014) og *Vår ære/vår makt* (2016). Han har gjort seg spesielt bemerket i rollen som Varg Veum, som han har spilt både på scenen (*Falne engler*, 2006) og i flere radiohørespill (*I mørket er alle katter grå*, 1993; *Tornerose sov i hundre år*, 1996; *Bitre blomster*, 2003; *Bukken til havresekken*, 2005; *Dødens drabanter*, 2009).

I 2017 debuterte han som dramatiker med musikkteater-forestillingen *Engler over Møhlenpris*, hvor han også selv spilte.

Andersen filmdebuterte i *Drømspel* (1994) og har siden medvirket i noen mindre biroller. Han har også hatt noen mindre biroller på TV.

I 1996 ble han tildelt Pernillestatuetten.

Referanser
----------

1. ↑   Dagsavisen, side(r) 23, urn.nb.no, utgitt 28. oktober 2009, besøkt 21. august 2009[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bergensavisen, side(r) 27, urn.nb.no, utgitt 9. august 1988, besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Den Nationale Scene, dns.no, type referanse offisielt nettsted, besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Bjørn Willberg Andersen». *Den Nationale Scene*. Besøkt 21. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjørn Willberg Andersen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Bjørn Willberg Andersen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Bjørn Willberg Andersen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Runde** er et ramsarområde bestående av fem tidligere vedtatte verneområder i Herøy og Ulstein kommuner i Møre og Romsdal. Ramsarområdet ble etablert i 2013.

De fem verneområdene er fire fuglefredningsområder og ett naturreservat, alle knyttet til fuglefjelløya Runde. 

Fire av områdene ligger på øya Runde i Herøy: Goksøyrmyrane naturreservat, etablert i 1996, og Runde vestside fuglefredningsområde, Runde nordside fuglefredningsområde og Hellestien-Blåfjellet-Kløfjellet-Geita fuglefredningsområde. Det femte, Grasøyane fuglefredningsområde ligger i Ulstein og omfatter øyene Grasøyane med Grasøya og Skjærvøya og holmene og sjøen rundt. De fire fuglefredningsområdene ble alle opprettet i 1981.

Runde er det sørligste og tredje største av fuglefjellene i Norge, med over 120.000 hekkende sjøfuglpar. De vanligste artene er lunde og krykkje. Registreringer viste 40.000 hekkende krykkjepar i 2005 og 17.000 i 2010, mens det var 100.000 par lunde i 2005 og 81.000 i 2010.

Arter som krykkje, alke, lomvi og toppskarv er i tilbakegang, mens arter som havsule og storjo er relativt nye her. Mange fuglearter besøker øya i trekktidene, og totalt er det registrert over 230 arter her.

Referanser
----------

1. ↑  Alv Ottar Folkestad (2008). *Runde Situasjon og utvikling for fuglefjellet 1956-2008*.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* de norske ramsarområdene hos ramsar.org
* Fuglefjellet Runde, en privat blogg
* lovdata.no, Forskrift om vern for 4 fuglefredningsområder og vern av fuglelivet på og omkring Runde i Herøy og Ulstein kommunar
* (no) Fuglefredningsområdene i Runde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* (no) Goksøyrmyrane naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* brosjyre, utgitt av Fylkesmannen i Møre og Romsdal i 2010

| * v
* d
* r
Runde (ramsarområde) |
| --- |
| Goksøyrmyrane **·** Grasøyane **·** Hellestien-Blåfjellet-Kløfjellet-Geita **·** Runde nordside **·** Runde vestside |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Thyborøn** er en by i Lemvig kommune i Region Midtjylland i Danmark. Den ligger ved Limfjordens utløp mot Nordsjøen. Byen hadde i 2013 et innbyggertall på 2 165.

Byen er oppstått rundt havna lengst nord på Harboøre Tange, ved Thyborøn Kanal. Havnen ble anlagt i 1915-1918 og er en av Danmarks største fiskerihavner, med over 110 hjemmehørende fiskefartøyer med en samlet tonnasje på cirka 15 000 bruttotonn. Ved havna ligger ankeret fra den russiske orlogsfregatten «Aleksander Nevskij», som forulykket 25. november 1868 utenfor Harboøre Tange. Ankeret ble funnet i 1958 og er fem meter langt og veier fem tonn. 

Byen er endepunkt for Lemvigbanen, som går fra Vemb, via Lemvig, til Thyborøn.

Ved Thyborøn ligger Thyborøn-festningen, som er en av de største som ble anlagt av tyskerne under andre verdenskrig. For å forsvare innseilingen til Limfjorden ble det bygget 66 store og 40 mindre bunkere og kanonstillinger.

Ved halvøya Rønland sør for Thyborøn ligger kjemikaliefabrikken Cheminova, som er den største arbeidsplassen ved siden av havn, fiskeri og fiskeindustri.

Thyborøn var tidligere en del av Thy, og grensen gikk ved Pælediget like sør for den nåværende Thyborøn by. Tilsvarende var *Harborøn* (det nåværende Rønland) den nordligste del av Hardsyssel. Før havet brøt gjennom tangen på 1800-tallet besto Thyborøn ennå bare av noen få hus. På grunn av byggingen av havna vokste befolkningstallet, og det ble upraktisk å tilhøre Agger Sogn og Vestervig-Agger kommune. I 1954 ble den nye Thyborøn kommune overført til Ringkjøbing amt.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken, Tabell BEF44, Danmarks Statistik

Eksterne lenker
---------------

* Thyborøn på *1001 fortællinger om Danmark*
* Thyborøn Guiden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Hans Andersen Bernhoft** (født ca. 1550, død 17. april 1619 i Trondhjem) var en norsk luthersk prest.

Den 17. mars 1591 underskrev Hans Andersen Bernhoft kapiteleden. Han er nevnt som kapellan i Vår Frue kirke (Trondheim) i dokumenter fra 1593 og 1594. Den 18. september 1596 fikk han kongebrev på Inderøy prestegjeld. I noen notater om Trondheim fra 1600-tallet heter det at kapellan Hans Andersen i 1606 holdt den første messen i Vår Frue kirke etter at den ble gjenoppbygd etter brannen i 1598.

Hans Andersen Bernhoft ble gift ca. 1589 med Anna Pedersdatter (f. ca. 1558 – d. 16.05.1627 Trondheim). De hadde fire sønner, som alle ble prester. Det var Christen Hansen Bernhoft, Hans Hanssen Bernhoft, Peder Hansen Bernhoft og Anders Hansen Bernhoft. De hadde fem døtre; Anne, Birgitte, Margareta, Benedikte og Elisabeth. De tre første døtrene ble gift henholdsvis med prestene Anders Eriksen Kvernes, Laurits Holgersen Arctander og Christopher von Aphelen. 

Bernhoft ble sogneprest i Vår Frue kirke i Trondheim i 1616 og stod der til sin død i 1619. I en kilde omtales han som "Johannes Andræ" død den 17. april 1619. Dette blir bekreftet av at domkapitelet den 23. mai 1619 sender beskjed til kongen om at Dn Johannes Andræ i Vår Frue kirke er død og domkapitelet har valgt hans etterfølger.

Ifølge svigersønnen Laurits Holgersen sine opptegnelser døde Hans Andersen Bernhoft den 17. april 1619 klokken 7 om aftenen.

Se også
-------

* liste over prester i Vår Frue kirke (Trondheim)

Referanser
----------

1. ↑  Bernhoft, Emilie (1885). *Stamtavle over slægten Bernhoft*. Christiania: J. Chr. Gundersens Bogtrykkeri. s. 1.
2. ↑  Erlandsen, Andreas (1844). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Throndhjems Stift*. Guldberg & Dzwonkowski. s. 61, 74.
3. ↑  *Geistligheten i Nord-Norge og Midt-Norge i tiden 1536-1700*. S.T. Dahl. 2000. s. 33, 183.
**Jean André Amar** (født 11. mai 1755 i Grenoble, død 21. desember 1816 i Paris) var en fransk revolusjonsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

André Amar var sønn av en myntsjef. Etter farens død kjøpte Amar seg embedet som advokat ved det lokale parlement i Grenoble og posten som rentemester i provinsen Dauphiné.

### Den franske revolusjon

André ble i 1792 medlem av nasjonalkonventet og gjorde seg snart kjent som en fanatisk jakobiner. Han stemte for Ludvig XVIs henrettelse og bidro i høy grad til girondens fall.

I 1793 ble han sendt til Grenoble og Lyon och agerte der som kommissar med stor voldsomhet. Som medlem av Velferdskomiteen gjorde han ved sine anklager at mange ble ført til giljotinen. Fra april 1794 var han nasjonalkonventets president. Amar sluttet seg snart til Robespierres fiender og bidrog i høy grad til at han ble styrtet og henrettet.

Etter den 9. thermidor støttet Amar videreførelsen av *skrekkveldet*. Han var blant de «venstre» thermidorianerne rundt Bertrand Barère, Jacques Nicolas Billaud-Varenne og Jean-Marie Collot d'Herbois, som ville videreføre jakobinerstyret uten Robespierre. Etter den feilslåtte Germinaloppstanden (1. april 1795) ble Amar fengslet frem til amnestiet av 26. oktober 1795.

Amar grunnla tidlig i 1796 den kortlivede *«Amar-komiteen»* og støttet *Conjuration des Égaux* («de likes sammensvergelse») rundt François-Noël Babeuf.

### Forvisning

Etter Babeufs fall ble også André Amar blant de anklagede i Vendôme (tidlig i 1797). Men han ble frikjent og forvist fra Paris.

Amar engasjerte seg ikke videre i politikken, men levde et liv i ubemerkethet. Det meste av sine gjenværende leveår bodde han i Isère og Savoie. Han ble opptatt av mystisisme, oversatte Swedenborg og døde 21. desember 1816 i Paris.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Sycomore, oppført som Jean-Baptiste, André Amar, Sycomore-ID 12801, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   EL / Amar[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Albert Soboul: *Dictionnaire historique de la Révolution française,* PUF 1989.
* Jean Tulard, Jean-François Fayard et Alfred Fierro, *Histoire et dictionnaire de la Révolution française. 1789-1799,* éd. Robert Laffont, coll. « Bouquins », Paris, 1987,1998 [détail de l’édition]
* *Archives parlementaires de 1787 à 1860: recueil complet des débats législatifs et politiques des Chambres françaises*. First series, 1787 à 1799. Tomes LV, LVI, LVII, LX, LXI, LXII, LXV, LXVI, LXIX, LXX et LXXI.
* *Documents historiques sur les origines de la Révolution dauphinoise de 1788* Grenoble, 1888, p. 76-90 for relation to Freemasony.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
En modistskapt stråhatt i to deler (2012) Foto: Oxfordian Kissuth 
**Modist** (egentlig *en som arbeider med mote*) er en håndverker med fagbrev som utarbeider egne modeller, eller modeller etter forslag fra kunder, som oftest damehatter. Modistfremstilte produkter skiller seg blant annet fra fabrikkfremstilte gjennom at de blir individuelt tilpasset hver enkelt kunde. Modister jobber helst ved scenekunstinstitusjoner (eksempelvis i et teater eller en ved en operascene) eller i egne verksteder/butikker.

Forskjellen på en moderne modist og den mer tradisjonelle hattemakeren er relativt stor. Modisten har tradisjon for å jobbe med et videre begrep enn kun hatter. Dette inkluderer alt fra brudeslør og flosshatt, til turban og burka og mye mer.

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet design og håndverk. Man må gå to år på skole og to år i lære før man kan ta svennebrev. Tidligere måtte alle i tillegg til annen utdannelse gå fire år i læretid hos modist før man kunne gå opp til svenneprøven. I den videregående skolen lærer man det første skoleåret (Vg1) om *design og håndverk*, og i det andre skoleåret (Vg2) om *design og tekstil*.

Modistfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

De siste ti årene (fra 1997) er det avlagt seks svenneprøver i modistfaget i Norge. [*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Se også
-------

* Hatt
* Norges Modist- og Hattemakerforbund
* May Aubert

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av modist
* Design og håndverk – Modist
* Videregående opplæring: Modist

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND
 |