**Convair F-106A Delta Dart** var et amerikansk avskjæringsjagerfly fra Convair utviklet for det amerikanske luftforsvaret (USAF) på midten av 1950-tallet. Flyet ble konstruert som den «ypperste avskjæringsjageren», og er den siste dedikerte avskjæringsjageren i USA til dags dato. Flyet var i tjeneste i forskjellige avdelinger helt til 1988.

Historie og utvikling
---------------------

F-106A Delta Dart.
F-106 dukket opp etter USAFs «ultimate avskjæringsjager-program» midt på 1950-tallet. F-102 Delta Dagger var egentlig tiltenkt denne rollen, men dets vanskelige utvikling gjorde at **F-102A** bare tjenestegjorde som en midlertidig flytype inntil det endelige designet av den nye modellen **F-102B**. Det amerikanske luftforsvaret bestilte 1 000 F-102B i november 1955. Den nye modellen viste seg å være et totalt nytt design og fikk derfor 17. juni 1956 den nye benevnelsen **F-106**. De første testflyvningene som begynte på slutten av 1956 og begynnelsen av 1957 var en skuffelse, med ytelse langt under forventet. USAF var nære å ta en avgjørelse om å avslutte programmet, men la likevel inn en ordre på 350 F-106, mot de tiltenkte 1 000. Etter noen små justeringer i designet ble **F-106A** og **F-106B** (toseters treningsversjon) levert til 15 jagerflyskvadroner fra oktober 1959.

I desember 1959 satte Major Joseph W. Rogers verdensrekord med 2 455 km/t mens han fløy en Delta Dart på 40 500 fot, eller 12 300 m.

F-106 var utstyrt med Hughes MA-1 integrerte ildledningssystem, som var tilkoblet et halvautomatisk bakkekontrollnettverk, noe som gjorde det mulig å styre flyet fra mannskap på bakken. Det var bevæpnet med fire Hughes AIM-4 Falcon luft-til-luft missiler, som var plassert i interne våpenrom under flykroppen, sammen med en enkelt AIR-2 kjernefysisk rakett, som var ment for å skytes mot fiendtlige bombeflyformasjoner. MA-1 systemet viste seg å være ekstremt besværlig og ble oppgradert mer enn 60 ganger i løpet av tjenestetiden.

Convair F-106A (front) og F-106B (bak)
Flyet tjenestegjorde for det amerikanske flyvåpenet i USA, Alaska, Island og Canada. Det hadde også korte perioder i Tyskland og Sør-Korea. Selv om det ble overveiet brukt i Vietnamkrigen så ble det ikke satt inn i strid, og det ble heller ikke eksportert til andre land. Flytypen var veldig populær blant egne piloter etter at barndomssykdommene ble fjernet, og hadde eksepsjonell ytelse. Testing med luft-til-luftkamper viste at Delta Dart hadde merkbar lik ytelse som F-4 Phantom II i luftkamp, med samme høydeytelser og overlegen akselerasjon, selv om piloter er enige om at Phantom hadde bedre radar og bevæpning.

F-106 ble oppgradert progressivt i tjeneste, med forbedret elektronikk – et infrarødt søke- og sporesystem, bedre instrumenter og nye elementer, slik som utstyr til påfyll av drivstoff i luften og krok for nødlandinger. Noen F-106A ble oppgradert i **Prosjekt Skarpskytter** i 1972, og ble påmontert et nytt cockpitvindu uten metallbåndene på toppen, noe som utvidet pilotens synsfelt betraktelig. De fikk også et optisk våpensikte og mulighet for en enkel 20 mm M61 Vulcan-gatlingkanon, med 650 runder ammunisjon plassert i det interne våpenrommet, som erstatning for AIR-2.

Flytypen F-15 begynte å erstatte F-106 i 1972 og flere av disse ble overført til enheter i nasjonalgarden hvor de ble værende til de ble utfaset i 1988. Flere F-106 ble konvertert til droner i 1986 under benevnelsen **QF-106A**, og ble brukt som målskiver. De siste flyene ble ødelagt i januar 1998, mens NASA sikret noen til testbruk. F-106s offisielle populære navn, «Delta Dart», ble aldri brukt i vanlig dagligtale, men fikk i stedet kallenavnet «Six».

Spesifikasjoner
---------------

Diagram av F-106 Delta Dart

  


| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 1 Pilot |
| Lengde | 21.55 m |
| Vingespenn | 11.67 m |
| Høyde | 6.18 m |
| Vingeareal | 61.52 m² |
| Vekt (uten last) | 11 077 kg |
| Vekt (med last) | 15 668 kg |
| Motor | 1× Pratt & Whitney J57-17 med etterbrenner; (109 kN skyvekraft) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 2 455 km/t |
| Rekkevidde stridsdyktig | 2 897 km |
| Rekkevidde, ikke stridsdyktig | 4 345 km |
| Marsjhøyde | 17 374 m |
| Klatrefart | 8 839 m/min |
| Vingelast | 255 kg/m² |
|

\* Gjelder for hovedmodellen F-106A

Eksterne lenker
---------------

* (en) Convair F-106 Delta Dart – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) F-106 Delta Dart – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

* Detaljert fanside, med grundig og nøyaktig informasjon om flytypen (engelsk)
* Convair F-106 fra USAF Museumets nettsider (engelsk)

| * v
* d
* r
Eldre amerikanske kampfly i F-serien (t.o.m 3. generasjons jetjagere) |
| --- |
| F-serien 1948 - 1962 | 
* F-82 Twin Mustang
* XF-83
* F-84 Thunderjet
* XF-85 Goblin
* F-86 Sabre
* XF-87
* XF-88
* F-89 Scorpion
* XF-90
* XF-91 Thunderceptor
* XF-92
* YF-93
* F-94 Starfire
* F-95 Sabre
* YF-96 Thunderstreak
* F-97 Starfire
* F-100 Super Sabre
* F-101 Voodoo
* F-102 Delta Dagger
* XF-103
* F-104 Starfighter
* F-105 Thunderchief
* F-106 Delta Dart
* YF-107
* YF-108 Rapier
* XF-109
* F-110 Phantom II
* F-111 Aardvark

 |
| F-serien etter 1962-reformen | 
* F-1 Fury/F-1E
* F-2 Banshee
* F-3 Demon
* F-4 Phantom II
* F-5 Freedom Fighter
* F-6 Skyray
* YF-7 Sea Dart
* F-8 Crusader
* F-9 Cougar
* F-10 Skynight
* F-11 Tiger

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |