recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Shackleton isbrem på kartet over Antarktis.  
 Foto: National Snow and Ice Data Center 
**Shackletonisbrem** er en stor isbrem som dekker om lag 380 kilometer av kysten av Øst-Antarktis fra 95° til 105° østlig lengde. Den strekker seg om lag 150 kilometer ut i sjøen i den vestlige delen og 65 kilometer i den østlige, og dekker et areal på 33 820 km². Den skiller Queen Mary Coast i vest fra Knox Coast i Wilkes Land i øst, og ligger ut mot Mawsonhavet.

Isbremmen ble oppdaget av Wilkes-ekspedisjonen 1838–1842, som kartla den østlige delen fra USS «Vincennes» i februar 1840. Den ble ytterligere utforsket av den australasiatiske antarktisekspedisjonen 1911–1914 under Douglas Mawson, som navnga den etter polarutforskeren Ernest Shackleton. Isbremmen ble kartlagt i 1955, basert på flyfotografier tatt under Operasjon Highjump 1946–1947.

Se også
-------

* Liste over isbremmer i Antarktis

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 13066

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Hardfloor** er en tysk duo, bestående av Oliver Bondzio og Ramon Zenker, kjent for sine utgivelser innen techno og acid house. Duoen fikk stor anerkjennelse med utgivelsen av hiten *Acperience 1* i 1993, og har siden vært blant de fremste artistene innen acid-sjangeren med en lang rekke utgivelser på samvittigheten. Douen er særlig anerkjent for sin ekspertise med synthesizeren Roland TB-303, opphavet til acid-sounden.

I tillegg til sine egne arbeider har Hardfloor dessuten remixet en rekke kjente artister, blant annet New Order, Mory Kante, Yello og Mike Oldfield.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Hardfloor på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Hardfloor på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Hardfloor på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Hardfloor på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Hardfloor på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Hardfloor på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Hardfloor på AllMusic Rediger på Wikidata
* Myspace-side

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***The Sands of Dee*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

En ung jente som bor ved sjøen sammen med foreldrene sine, er ofte gjenstand for andre menneskers hengivenhet. En dag møter hun en listig kunstner som maler ved stranden. Han forfører raskt den unge kvinnen og gir henne en ring, med løfte om fremtidig ekteskap. Når en annen ung mann kommer til kvinnen for å fri til henne, kunngjør hun stolt sin forlovelse med kunstneren. Sjokkert krever den unge mannen, og foreldrene hennes, å møte denne forloveden hennes.

Men når kvinnen går for å bringe artisten hjem, oppdager hun at denne mannen allerede har en annen mer sofistikert forlovede. Forvirret skynder kvinnen seg hjem til foreldrene sine igjen. Men når faren skjønner hva datteren hans har gjort, beordrer han henne ut av huset deres. Når kvinnen vandrer fortvilet langs sjøen går den andre unge mannen, som også har oppdaget sviket hennes, umiddelbart for å snakke med henne. Men han oppdager i stedet kroppen hennes, som nå flyter i sjøen. Han må derfor bære hennes livløse kropp tilbake til stranden, til hennes hjerteknuste foreldre.

Skuespillere
------------

* Mae Marsh som Mary
* Robert Harron som Bobby
* Charles Hill Mailes som faren til Mary
* Grace Henderson som moren til Mary
* Kate Toncray som moren til Bobby
* Edwin August som en artist
* Claire McDowell som artistens forlovede
* W. Chrystie Miller som en fisker

Referanser
----------

1. ↑  The Sands of Dee
2. ↑  María Cristina C. Mabrey, Leticia Pérez Alonso. *Cinematic Representations of Women in Modern Celebrity Culture, 1900–1950*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Sands of Dee* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Sands of Dee* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Sands of Dee* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Savage Woman*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Ed Mortimer og Robert G. Vignola.

Handling
--------

Etter at faren hennes, en handelsmann ved navn Jacques Benoit, faller ned fra en klippe og dør, blir unge Renee Benoit overlatt til å streife rundt i villmarken på egen hånd kun kledd i perler og dyreskinn. Men når hun utforsker et ødelagt tempel, blir Renee forvekslet med «dronningen av Saba» av prins Menelek, Han bestemmer seg for å gjøre henne til hans brud. Men når Renee forsøker å flykte møter hun Jean Lerier, en fransk oppdagelsesreisende.

Jean bestemmer seg snart for å ta med seg Renee til Paris, hvor hun snart blir en stor suksess. Men når hun innser at Jean egentlig ikke elsker henne, knuser hun rasende hans uvurderlige abessiniske relikvier, før hun går om bord i en passerende rutebåt på vei tilbake til Afrika. Men Jean innser etter hvert at han virkelig har blitt forelsket i Renee og følger etter henne, men prins Menelek tar ham snart til fange.

Skuespillere
------------

* Clara Kimball Young som Renee Benoit
* Edward Kimball som Jacques Benoit
* Milton Sills som Jean Lerier
* Marcia Manon som Aimee Ducharme
* Clyde Benson som Prins Menelek

Referanser
----------

1. ↑  THE SAVAGE WOMAN
2. ↑  THE SAVAGE WOMA

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Savage Woman* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Savage Woman* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Abraham Gottlob Werner, Neptunismens grunnlegger
**Neptunismen** (etter den romerske havguden Neptun) er en foreldet skoleretning fra geologiens tidlige faghistorie. Teorien ble utviklet på 1790-tallet av Abraham Gottlob Werner, en lærer ved bergverksskolen i Freiberg.

Neptunistene hevdet at jordskorpen dannes ved avleiringer og utkrystalleringer på havbunnen. De avviste muligheten av at bergarter kunne bli til ved størkning av smeltet stein slik den konkurrerende retningen plutonismen (også kalt *vulkanisme*) hevdet. Vulkaner passet i det hele dårlig inn i neptunistenes sedimentlære, og Werner forsøkte å forklare vulkaner ved å påstå at de skyldes store lager av brennende kull under jordoverflaten.

Werners student Alexander von Humboldt var opprinnelig neptunist. Men på begynnelsen av 1800-tallet foretok han en stor ekspedisjon i Sydamerika hvor han samlet inn tallrike geognostiske data som motsa neptunismen, og etterhvert måtte han motstrebende forlate den neptunistiske forklaringsmodellen.

En av de ledende plutonistene var James Hall. I 1797 klarte han å få smeltet glass til å bli krystallinsk ved langsom avkjøling. Han gjorde det samme med mineralet hornblende, og måtte til slutt gi plutonistene rett.

Andre kjente tilhengere av neptunismen var Johan Gottschalk Wallerius, Novalis og Johann Wolfgang von Goethe.

Neptunismen tapte terreng utover på 1800-tallet, særlig etter at arbeidene til James Hutton begynte å bli kjent. 

Mellom 1790 and 1830 representerte plutonismen et nytt og revolusjonerende syn, mens neptunismen ble ansett som konservativ. Striden mellom de to retningene førte til framveksten av den moderne geologien, og i dag kan vi se at de representerte hver sin ytterlighet.

Som et eksempel kan nevnes at sedimetære bergarter som kalkstein antas å oppstå etter prosesser lik de som ble beskrevet av neptunistene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Konfuciusinstituttet** (kinesisk: 孔子学院; pinyin: *Kǒngzǐ xuéyuàn*) er et språk- og kulturinstitutt representert i et høyt antall land. Instituttet støtter undervisning i kinesisk internasjonalt gjennom sine lokale avdelinger. Instituttet, som er oppkalt etter oldtidsfilosofen Konfucius, har sitt hovedkontor i Beijing i Kina og er understilt et regjeringskontrollert organ for undervisning i kinesisk utenlands.

Ett slikt institutt ble grunnlagt som et forsøk i Tasjkent i Usbekistan i juni 2004 og det første egentlige instituttet ble innviet i Seoul i Sør-Korea i november samme år. Per juli 2010 fantes det 316 konfuciusinstitutter og 337 konfuciusklasserom i 94 land og territorier. Da er ikke konfuciusinstituttet på nettstedet «Second Life» regnet med. 

Det første Konfuciusinstituttet i Europa ble etablert i Sverige; Nordiska Konfuciusinstitutet ved Stockholms universitet, som ble innviet av den kinesiske ambassadøren Lü Fengding den 18. februar 2005.

Ettersom Konfuciusinstituttet til forskjell fra andre statsstøttede språk- og kulturinstitusjoner som Goethe-Institut eller British Council virker direkte ved universitetene er det blitt kritisert som en angivelig trussel mot den akademiske frihet.

Referanser
----------

1. ↑  Nordiska Konfuciusinstitutets hemsida Arkivert 2008-12-10, hos Wayback Machine.
2. ↑  "First Confucius College in Europe Established "Arkivert 2009-03-06, hos Wayback Machine. China Education and Research Network, lest 2009-02-09.
3. ↑  "Confucius deal close despite concerns" Arkivert 11. februar 2008 hos Wayback Machine. *The Australian*, 2007-08-22.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Hardeknut den første** eller **Knud Hardegon** var en sannsynlig historisk person som nevnes som konge i deler av Danmark. Hans sønn Gorm den gamle betraktes som Danmarks første offisielle konge. 

På 890-tallet var Danmark besatt av svensker og kong Helge var forvist av Olav den frøkne som grunnla Olavætten i Danmark. I henhold til Adam av Bremen som fikk fortalt den danske historien av kong Svein Estridsson tok Olav og to eller flere av hans sønner Danmark «ved våpen og vold». Da Olav døde skal to av sønnene hans ha styrt som samkonger, og deretter, rundt 915, ble Sigtrygg Gnupasson konge.

Ved Sigtryggs død kommer Hardeknut på banen. Hardeknut var kanskje født en gang på 880-tallet og var sønnen til en ellers ukjent Svein (Sweyn) og har blitt beskrevet som sønnesønn (eller adoptert sønnesønn) av en delvis mytisk høvding ved navn Sigurd Orm-i-auga, en av sønnene til sagnkongen Ragnar Lodbrok. Dette kan ikke verifiseres og tilhører derfor legendene. Adam av Bremen forteller at Hardeknut kom fra «Northmannia», altså «nordboernes land», noe som kan bety Norge eller mer sannsynlig Normandie.

Hardeknut må ha vært en voksen mann med et visst rykte da han kom til Danmark rundt 916, og i henhold Adam og hans kilde (Svein Estridsson) fikk Hardeknut øyeblikkelig avsatt den unge kongen Sigtrygg. Dette skjedde i «de siste dagene til erkebiskop Hoger», sier Adam, og Hoger vet vi døde i 917. Hardeknut styrte som konge i bortimot 30 år uten å bli utfordret, og mens noen historikere støtter seg til en noe tvilsom enkeltkilde, De saksiske krøniker av Widukind, til å identifisere at Sigtryggs far Gnupa fortsatt var konge i 934 da danene hadde tvist med den tyske konge Henrik I av Tyskland, kan det være liten tvil om at kongen som ble tvunget til å betale skatt til den tyske herskeren var Hardeknut. 

I 948 utpekte erkebiskopen av Bremen tre biskoper for Danmark, og det betyr sannsynligvis et skifte på den danske kongstronen. Hardeknut er vanligvis blitt portrettert som en konge som enten var likegyldig eller fiendtlig overfor kristendommen, og selv om det siste kan være kirkens fortolkning, tyder det på som om en ny og mer tolerant konge kom til makten rundt 947 eller 948.

Det er svært lite som kjennes til om Hardeknut, men Snorre Sturlason nevner ham som far til Gorm. Adam av Bremen nevner Hardeknut i to linjer. Man vet at det var en dansk konge med navnet Gorm (*Guthrum II*) som var konge fra 902 til 918 i East Anglia og som godt kan ha vært sønn av Hardicnut (*Guthfrith/Canute/Guthred*), som var konge av East Anglia fra ca. 881 til 895 (eller 896). Begge kongene er omtalt i *Den gammelengelske krønike*, som Adam av Bremen nevner som kilde.

Referanser
----------

1. ↑  Knud 1. Hardegon; Den store danske

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Hurtigsjakk** er sjakkvariant hvor det må spilles raskere enn det som er normalt (gjerne kalt *langsjakk* eller *klassisk sjakk*). Betenkningstiden i hurtigsjakk varierer mellom 10 minutter og en time på hele partiet for hver spiller. Som regel gis noe av denne tiden ut gjennom et tidstillegg per gjennomført trekk (gjerne kalt inkrement). Det er mest vanlig med 25 minutter per spiller per parti, slik at en hurtigsjakkturnering over 6 eller 7 runder lar seg gjennomføre i løpet av en dag. *Schakklubben av 1911* i Oslo benytter ofte 19 minutter pluss 11 sekunder bonus per trekk. Det finnes også en type sjakk der det spilles enda raskere, nemlig lynsjakk.

For å holde greie på tidsbruken bruker spillerne en sjakklokke. Moderne elektroniske sjakklokker har innstillinger som gjør at hurtigsjakk kan spilles med tilleggstid, f.eks. 15 minutter på partiet med 12 sekunders tillegg for hvert trekk spillerne utfører.

Betenkningstiden i hurtigsjakk gjør at spillerne har begrenset tid til å vurdere hvert enkelt trekk. Den er likevel så lang at kvaliteten på partiene ofte er svært høy, og det er vanligvis de spillerne som er best med vanlig betenkningstid som også gjør det best i hurtigsjakk. Tidligere verdensmester i sjakk, Viswanathan Anand fra India, ble lenge regnet som verdens fremste hurtigsjakkspiller. Nå er det primært Magnus Carlsen som også dominerer i denne sjakkvarianten.

Hvis en spiller har brukt opp tiden, taper han partiet, med visse unntak:

* Hvis stillingen på brettet er sjakkmatt eller patt, når det blir krevd seier på tid, går resultatet på brettet foran.
* Man kan heller ikke tape på tid hvis motstanderen ikke har tilstrekkelig materiell til å kunne sette matt, for eksempel hvis han bare har kongen igjen på brettet. Da er resultatet remis.

I hurtigsjakkturneringer er regelen for ulovlige trekk at de skal rettes bare hvis spilleren krever dette, i motsetning til i vanlig partier med lang betenkningstid, der turneringslederen skal gripe inn hvis ulovlige trekk oppdages. Følgene av et ulovlig trekk er at motstanderen blir tilkjent 2 minutters tillegg i betenkningstiden. Hvis en spiller utfører tre ulovlige trekk i ett og samme parti, kan motstanderen kreve seier.

Norges Sjakkforbund godtar sjakkturneringer med betenkningstid ned til 25 minutter per spiller og parti for beregning av Elo-rating.

Referanser
----------

1. 1 2  (no) Hurtigsjakk i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* Verdenssjakkforbundet FIDEs regler for sjakk på norsk, se tillegg B og C for regler for hurtigsjakk og lynsjakk
* Verdenssjakkforbundet FIDEs sjakkregler (engelsk)
* Verdenssjakkforbundet FIDEs regler for hurtigsjakk og lynsjakk (engelsk), se del B og C
* Norges Sjakkforbunds reglement for Det åpne NM i hurtigsjakk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***The Sea Flower*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Colin Campbell.

Handling
--------

Den amerikanske Secret Service-agenten Truxton Darnley kler seg som sjømann og går om bord i en skonnert eid av Gus Olsen, som har vært ansatt av en tysk spion ved navn Von Linterman for å smugle våpen til tyskere i Sørishavet. Under reisen får Truxton vite at Gus og mennene hans planlegger å ødelegge National Munitions Plant i San Francisco.

Men Gus kaster ham over bord, og Truxton blir deretter skylt i land på øya Moana. Der møter han Lurline, datteren til Brandy Cain. Truxton lover å komme tilbake til henne, før han går om bord i et dampskip på vei til San Francisco. Der håper han å komme frem i tide for å redde ammunisjonsanlegget, men kort tid senere planlegger Brandy å selge Lurline til ekteskap med Gus. I San Francisco blir Lurline bortført av Gus.

Skuespillere
------------

* Juanita Hansen som Lurline
* Gayne Whitman som Truxton Darnley
* Fred Huntley som Brandy Cain
* Eugenie Besserer som Kealani
* Fred Starr som Gus Olsen
* George C. Pearce som Von Linterman
* Alfred Allen som Fowler

Referanser
----------

1. ↑  The Sea Flower
2. ↑  THE SEA FLOWER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Sea Flower* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Sea Flower* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Harry Eustace Haslam** (født 7. februar 1883, død 7. februar 1955) var en engelsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Haslam ble olympisk mester i landhockey under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det britiske laget som vant landhockeyturneringen. Fire lag deltok i turnering og det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møtte hverandre en gang. Storbritannia vant foran Danmark og Belgia. Det britiske laget vant over Danmark med 5-1 og Belgia med 12-1 og siste kampen mot Frankrike vant de på walk over. Turneringen ble spilt i perioden 1. til 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen - **Gull** i landhockey Storbritannias flagg Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Haslam – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harry Haslam – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harry Haslam – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harry Haslam – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gorkhaland** er det navnet *gorkhaer* (etniske nepalere) i India har satt på den indiske delstaten de krever opprettet på områder som nå tilhører delstaten Vest-Bengal.

De vil at denne delstaten skal dannes på grunnlag av Darjeeling distrikt i det nordøstre Vest-Bengal og mindre tilstøtende områder.

På 1900-tallet utviklet det seg en politisk bevegelse som krevde nasjonale rettigheter for det nepali-talende flertallet i distriktet.

Organisasjoner for nepali-talende indere ble stiftet der alt før den andre verdenskrig, da all politisk organisering var strengt forbudt i Nepal. Disse organisasjonene brukte som regel betegnelsen *gorkha* og ikke nepali om seg sjelv, både fordi dette var navnet på nasjonaliteten på den tiden da bevegelsen i India startet, og senere for å markere at de ikke ønsket tilslutning til den nepalske staten, men ville bli innenfor India.

Kravet om både et eget område innenfor Vest-Bengal, og etterhvert det mer radikale kravet om en egen delstat, Gorkhaland, med utgangspunkt i Darjeeling og distrikter rundt, vokste fram på denne tiden.

Etter at India ble selvstendig, fikk nepali formelt en rolle som offisielt språk i Darjeeling og områder i nærheten, ved vedtak i 1961 og 1977. Men nasjonalistiske aktivister hevdet at disse vedtaka ikke ble satt ut i praksis.

I 1986 ble dette kravet reist igjen av *Gorkhaland National Liberation Front* (GNLF – *Gorkhalands Nasjonale Frigjøringsfront*). Brutal undertrykkelse av en GNLF-ledet demonstrasjon utløste to års lokal krig, der minst 200 ble drept.

I 1988 ble krigen avslutta etter forhandlinger. Den indiske staten dannet et autonomt distrikt innenfor Vest-Bengal, *Darjiling Gorkha Hill Council*, senere omdøpt til *Darjiling Gorkha Autonomous Hill Council* (en bokstavelig, men ikke helt språklig god norsk oversettelse er *Darjeelings Autonome Gorkha-Åsråd*), som fikk beslutningsrett over utviklingsprogrammer, undervisning og kultur. GNLF ga opp kravet om en egen stat.

Seinere har kravet om at distriktet skal bli en egen nepali-talende stat innafor India blitt reist flere ganger, men til nå uten samme styrke som på 1980-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* Nepalis in India demand separate Gorkha State (en)
**Harry Richard Corner** (født 9. juli 1874 i Taunton i Somerset, død 7. juni 1938 i Glamorgan i Wales) var en britisk cricketspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Corner ble olympisk mester i cricket under OL 1900 i Paris.
Han var med på det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* som beseiret det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 262-104 i finalen, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris og det var først tolv år senere, i 1912 at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen, det var kun en kamp som ble spilt, inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen Cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i cricket, Storbritannias flagg GBR

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Corner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harry Corner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Harry Corner – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata
Nørreskov skole.
«Gjenforeningssteinen» på torvet i Guderup, som viser stemmetallet da Egen Sogn stemte seg til Danmark.
**Guderup** er en by midt på øya Als, i Sønderborg kommune, Region Syddanmark, med 2 775 innbyggere i januar 2019. Den ligger ca 12 km sydøst for Nordborg og 15 km nordøst for Sønderborg. 

Byen ligger ca 29 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 8,0°C, med gjennomsnitt i august på 16,0°C som den varmeste måneden og 0,3°C i februar som den kaldeste. Gjennomsnittlig nedbør er 715 mm.

Egen kirke ligger i Guderups sydligste bydel Egen, som var en av øyas eldste landsbyer, men som nå har vokst sammen med Guderup. Nørreskov skole har ca 350 elever, og Egen Ungdoms- & Idrætsforening (EUI) har ca 850 medlemmer. Egen Forsamlingshus er nå privateid, og Nymølle Kro ligger i bydel Egen. Guderup var landsby før den fikk jernbanestasjon på *Amtsbanerne på Als* (1898-1933), og i tiden som stasjonsby vokste byen, og fikk bl.a. meieri, kro, bakeri, forsamlingshus, telefonsentral og legebolig. Industribedriften Linak er Als' nest største bedrift, og sysselsatte 2.200 personer i 2018, hvorav halvparten i Guderup. 

2-3 km nord for Guderup ligger *Hjortespring Mose*, der Hjortspringbåten ble funnet i 1921.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Forlev*, besøkt 9. juni 2019.
2. ↑  Geonames - *Guderup*, besøkt 9. juni 2019.
3. ↑  Climate-data.org - *Guderup*, besøkt 9. juni 2019.
4. ↑  Norreskov Skolen - *Skolens elevtal* Arkivert 9. juni 2019 hos Wayback Machine. besøkt 10. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Sønderborg kommune
* Kart over Guderup

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Aleksandr Jefremovitsj Bogomolov** (Александр Ефремович Богомолов, født 1900, død 1969) var en russisk diplomat som var ambassadør til Norge fra 1941 til 1943.

Bogomolov var stasjonert som Russlands ambassadør i London fra 1941 til 1943. I denne perioden ble han etterhvert som landene ble okkupert av tyskerne, ambassadør til landene Polen, Jugoslavia og Hellas i 1941, fra 1942 også Luxembourg og Belgia, og i 1943 endatil Nederland.

Han var ellers ambassadør til Frankrike mellom 20. mars 1940 og 30. juni 1941. Etter perioden i London gikk han til Frankrike og fortsatte sin tjeneste der fra den 25. august 1943 til 25. eller 26. mars 1950. Han var da først vært spesialutsending til Algerie og det franske regimet der. Fra 1950 til 1952 var han stasjonert i hjemlandet. Fra 1952 til 1954 var han ambassadør til Tsjekkoslovakia, fulgt av hans siste uteperiode fra 1954 til 1957 som ambassadør til Italia. Han var så spesialrådgiver i hjemlandets UD frem til 1962.

Hans sønn Alexander Bogomolov Efremovich Sergei (1926–2004) var også diplomat og fra 1977 til 1978 Sovjets ambassadør til Spania.

Se også
-------

* Russlands ambassade i Oslo (der han ikke var stasjonert)

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000989[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Богомолов Александр Ефремович

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** Munzinger (iba)
 |
***Gudene må være gale*** (originaltittel: *The Gods Must Be Crazy*) er en sørafrikansk-botswansk filmkomedie fra 1980, skrevet og regissert av Jamie Uys. Handlingen som foregår i Botswana og Sør-Afrika, og forteller historien om Xi, en buskmann fra Kalahariørkenen (spilt av den namibiske bonden N!xau). Stammen hans har ingen kjennskap til den moderne verden utenfor. Funnet av en tom colaflaske fører til en rekke komplikasjoner i det lille samfunnet.

Filmen fikk én offisiell oppfølger (Gudene må være gale 2) og tre uoffisielle som ble innspilt i Hongkong.

Filmen ble en stor internasjonal publikumssuksess og hadde (per april 1985) innbakt over 90 millioner dollar på verdensbasis (Av dette over $40 millioner i Japan og over $11 millioner i USA). Den gikk på kino i USA til våren 1986 og hadde da innbrakte $30 millioner.

Handling
--------

Xi og hans San-stamme lever lykkelig i Kalahari-ørkenen, langt vekk fra den industrielle sivilisasjonen. En dag blir en Coca-Cola-flaske kastet fra et fly, og den faller mot jorden. Folket tror i begynnelsen at flasken er en gave fra deres Guder, akkurat som de tror at alle planter og dyr er. Men flasken forårsaker også problemer innad i stammen. Xi bestemmer seg for en pilegrimsreise til kanten av verden, og kvitte seg med objektet.

Underveis møter Xi en biolog, Andrew Steyn, og hans assistent M'pudi, Kate Thompson, en kvinne som sa opp jobben som journalist i Johannesburg for å begynne som lærer. Men en gerilja ledet av Sam Boga blir forfulgt av myndighetene etter et mislykket attentat. Steyn får til oppgave å bringe Kate til en landsby hvor hun skal undervise. En dag ser Xi en flokk geiter, og skyter en av dem med en pil, og planlegger å spise den. Men han blir arrestert, og dømt til fengsel. Steyn, M'pudi og Xi må også håndtere problemer med geriljaen.

Medvirkende
-----------

* Marius Weyers – Andrew Steyn
* Sandra Prinsloo – Kate Thompson
* N!xau – Xixo
* Louw Verwey – Sam Boga
* Michael Thys – Mpudi
* Nic De Jager – Jack Hind
* Brian O'Shaughnessy – Mr. Thompson
* Vera Blacker – Mrs. Thompson
* Ken Gampu – president
* Paddy O'Byrne – forteller
* Jamie Uys – pastor

Referanser
----------

1. ↑  New York Times - 'THE GODS MUST BE CRAZY' - A TRULY INTERNATIONAL HIT (28.4.1985)
2. ↑  Box Office Mojo

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gudene må være gale* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Gudene må være gale* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Gudene må være gale* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Gudene må være gale* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Gudene må være gale* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Gudene må være gale* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Gudene må være gale* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Gudene må være gale* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Gudene må være gale* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Hertugdømmets flagg
**Hertugdømmet Lancaster** er et av to kongelige hertugdømmer i Storbritannia. Det andre er Hertugdømmet Cornwall.

Hertugdømmet Lancaster ble etablert for John av Gaunt, sønn av kong Edvard III av England, da John ervervet de tilhørende landområdene gjennom ekteskap. Til tross for navnet er hertugdømmet i realiteten et eiendomsselskap (selv om det ikke betaler selskapsskatt) og det består av landområder i flere deler av England, i tillegg til store eiendommer i Lancashire. Hertugdømmet tilhører ikke den britiske monarken som sådan, men er derimot et personlig arvelodd.

Hertugdømmets øverste tjenestemann er kansleren for Hertugdømmet Lancaster, en høy stilling som iblant har vært på statsrådnivå. Hertugdømmet har imidlertid vært drevet av en stedfortreder de siste par århundrene, og kansleren selv har hatt få oppgaver knyttet direkte til driften av eiendommen. Kansleren er derfor ofte tilgjengelig som minister uten portefølje.

Penger tjent gjennom Hertugdømmet Lancaster er private midler og uavhengig av den apanasjen som den britiske monarken har mottatt fra statskassen siden 1700-tallet.

Både Hertugdømmet Lancaster og motparten i Cornwall har spesielle lovfestede rettigheter som ikke gjelder for andre eiendommer tilhørende adelsmenn. Forskjellene følger imidlertid samme linje: alle rettigheter som tilhører monarken i andre deler av landet, tilhører isteden hertugen av hertugdømmet.

Se også
-------

* Hertug av Lancaster

Eksterne lenker
---------------

* Hertugdømmets offisielle nettsted
* Historie om Hertugdømmet Lancaster
* Informasjon om kansleren av Hertugdømmet Lancaster

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Hertugdømmets våpen
Nord- og Midt-Italia i 1806
**Hertugdømmet Lucca** var en liten stat i dagens Italia, sentrert rundt byen Lucca, som eksisterte fra 1815 til 1847.

Hertugdømmet ble opprettet under Wienerkongressen, og omfattet den tidligere Republikken Lucca og Fyrstedømmet Lucca, som hadde blitt regjert av Elisa Bonaparte.

Det nye hertugdømmet ble gitt som kompensasjon til Huset Bourbon-Parma, for tapet av Hertugdømmet Parma, som ble gitt til Napoleons hustru, Marie Louise av Østerrike.

I 1817 tok Maria Louisa, den tidligere dronningen av Etruria, over styret i Hertugdømmet Lucca. Hun var mor til Karl Ludvig, bourbonernes arving til Parma. Traktaten i Paris (1817) bekreftet både Maria Louisas suverenitet som hersker over Lucca, og hennes sønns status som arving til Parma etter Marie Louise av Østerrike.

Karl Ludvig overtok som regjerende hertug av Lucca i 1824, etter morens død. I 1847 døde Marie Louise, og Karl ble hertug av Parma. Hertugdømmet Lucca ble etter dette annektert av Storhertugdømmet Toscana.

Flagg
-----

Fra 1815 til 1818 bestod Luccas flagg av gule og røde horisontale striper. Fra 7. november 1818 til 1847 var flagget hvitt, med Maria Louisas våpen og det gul-røde flagget i kantonen.

Litteratur
----------

* Case, Lynn M. ed. "The diplomatic relations between France, the grand duchy of Tuscany and the grand duchy of Lucca, 2nd series, 1830-1848, vol 1, August 18, 1830 To December 28, 1843, Vol 2, January 9, 1844 To February 29, 1848-Italian-Saitta, A." (1961): 455-456.
* DiQuinzio, Mary Elizabeth. *Opera in the Duchy of Lucca, 1817-1847. PhD Diss. Music)* (Catholic University of America, 1997)
* Murray, John. *A Handbook for Travellers in Central Italy: Including Lucca, Tuscany, Florence, the Marches, Umbria, Part of the Patrimony of St. Peter, and the Island of Sardinia.* J. Murray, 1861.
* Ross, Janet, and Nelly Erichsen. *The story of Lucca*. (1912) online.
Iglesia de Nuestra Señora de Guadalupe
**Goicoechea** er en kanton i provinsen San José i Costa Rica. Den har et innbyggertall på 115 084 (2011) og et areal på 31,50 km². Administrasjonssentrum er Guadalupe. Kantonen utgjør en del av landets hovedstad San Josés storbyområde.

Historie
--------

Kantonen ble oppretta 6. august 1891. Den fikk navnet sitt etter fransiskanerpresten José Antonio de Liendo y Goicoechea. De første innbyggere slo seg ned langs det som i dag er Calle Blancos, den første veien i området.

Geografi
--------

Området er relativt flatt. Elvene Torres, Purral, Tiribí, Ipís, Ozotal, Cangrejos, Patalillos, Patal og Barreal renner gjennom kantonen.

Gjennomsnittstemperaturen ligger på rundt 21 °C.

Distrikter
----------

Goicoechea er delt inn i sju distrikter:

1. Guadalupe
2. San Francisco
3. Calle Blancos
4. Mata de Plátano
5. Ipís
6. Rancho Redondo
7. Purral

Referanser
----------

1. ↑  «Estadísticas demográficas. 2011 – 2025. Proyecciones nacionales. Población total proyectada al 30 de junio por grupos de edades, según provincia, cantón, distrito y sexo». Instituto Nacional de Estadística y Censos. Besøkt 11. januar 2022.
2. ↑  INEC – Censo Nacional de Población y Vivienda 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Våpenskjoldet i hertugdømmet Limburg, 1065 – 1794
**Hertugdømmet Limburg** var en historisk region i Nederlandene. Det besto av deler av dagens belgiske provinser Liège (den nordøstlige delen) og Limburg, den nederlandske provinsen Limburg (den sørlige delen) og en mindre del av Nordrhein-Westfalen i dagens Tyskland.

I romersk tid lå Limburg i den romerske provinsen Germania Inferior og var bebodd av galliske stammer inntil germanske også bosatte seg i området, noe som også betydde slutten på det romerske keiserstyret.

De viktigste byene var Limbourg og Eupen.

I dag er det området som i sin tid utgjorde det historiske hertugdømmet Limburg delt mellom Belgia, Nederlandene og Tyskland.

Historie
--------

Hertugdømmet Limburg, som lå i Nederlandene mellom elvene Maas og byen Aachen, var en stat i det tysk-romerske riket og det tyske forbund. Hertugdømmet ble dannet på 1000-tallet rundt byen Limbourg i dagens Belgia. Etter at Irmgard, den siste hertuginnen av Limburg, døde barnløs i 1283 brøt det ut en krig om etterfølgen. Hertugen av Brabant var seierherre i slaget ved Woeringen i 1288 og fikk da kontroll over hertugdømmet Limburg. Hertugdømmet forble en eget enhet både under hertugdømmet Burgund etter 1430 og under habsburgmonarkiet etter 1477. Kombinert med Landen van Overmaas (landområdene over Maas: Dalhem, Rolduc og Valkenburg), ble det en av De sytten nederlandske provinsene. Betydelige byer i Limburg var Herve, Montzen, Lontzen, Eupen, Baelen og Esneux.

Ved freden i Westfalen i 1648 som avsluttet åttiårskrigen ble området kjent som Staats-Limburg og besto av deler av Limburg og Overmaas, og ble avgitt til De forente Nederlandene. I 1661 ble Nederlandene og Spania om delingen av landet Dalhem. Det som var igjen av hertugdømmet forble under spansk styre som en del av De spanske Nederlandene, ble gitt videre til østerriksk styre ved freden i Utrecht i 1713.

Da regionen var okkupert av franskmennene i 1794 ble Staats-Limburg en del av departementet Meuse-Inférieure. Det østerrikske hertugdømmet Limburg ble oppløst og ble en del av departementet Ourte.

Se også
-------

* Hertuger av Limburg
* Hertugdømmet Limburg (1839-1866)

Eksterne lenker
---------------

* Kart over hertugdømmet Limburg i 1789

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Flagg for Hertugdømmet Modena, 1830-1859
**Hertugdømmene Modena og Reggio**, kort **Hertugdømmet Modena**, var en liten stat i dagens Italia som eksisterte fra 1452 til 1859, med et avbrudd mellom 1796 og 1814.

Hertugdømmet ble opprinnelige opprettet for Estefamilien, som styrte i Ferrara inntil 1597. I 1796 ble hertugdømmet okkupert av franske revolusjonsstyrker, og innlemmet i Den cispadanske republikk. Den siste hertugen av Estefamilien ble hersker over tidligere østerrikske områder i det sørvestlige Tyskland (Breisgau) og døde i 1803. Etter hans død ble Modena arvet av hans svigersønn, erkehertug Ferdinand av Østerrike-Este. Etter Napoleons nederlag i 1814 ble Ferdinands sønn, Frans IV, hertug av Modena. Han arvet senere også Hertugdømmet Massa og Carrara fra sin mor.

Habsburgerne ble kortvarig avsatt både i 1831 og 1848, men raskt gjeninnsatt på tronen. Etter den fransk-piemontesiske krigen mot Østerrike i 1859 ble hertugen tvunget på flukt. I desember samme år ble Modena slått sammen med Storhertugdømmet Toscana og Hertugdømmet Parma til De forente sentralitalienske provinsene, som igjen ble annektert til Kongeriket Sardinia i mars 1860.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Duchy of Modena and Reggio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**SOKO J-1 Jastreb** er et angrepsfly utviklet i Bosnia-Hercegovina i det tidligere Jugoslavia. 

J-1 Jastreb er basert på treningsflyet G-2A Galeb og prototypen fløy første gang 19. august 1970 som **Galeb 3**. Omkring 250 J-1 Jastreb ble levert det jugoslaviske flyvåpen fra 1975, i tillegg ble 30 fly av rekognoseringsvarianten **RJ-1** og 15 fly av treningsflyvarianten **TJ-1** produsert. Til sammen 20 J-1 og RJ-1 ble eksportert til Zambia i 1971.

J-1 Jastreb er utstyrt med tre 12,7 mm mitraljøser og i alt fire festepunkter under vingene for bomber eller raketter.

Etter oppløsningen av Jugoslavia ble J-1 Jastreb av de tidligere republikkene utelukkende brukt av Serbia.

  


| Dimensjoner | J-1 Jastreb |
| --- | --- |
| Vingespenn | 10,56 m |
| Lengde | 10,88 m |
| Høyde | 3,64 m |
| Vingeareal | 19,43 m² |
| Nettovekt | 2 820 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 820 km/t |
| Klatrehastighet | 21 m/s |
| Maksimal lastet vekt | 5 100 kg |
| Annet |  |
| Motor | 1× Rolls-Royce Viper Mk 531 turbojetmotor  ( 13,32 kN ) |
| Bestykning | 3× 12,7 mm mitraljøser |
Hertugdømmet Firenze, 1548
**Hertugdømmet Firenze** var et italiensk hertugdømme rundt omkring byen Firenze. Hertugdømmet ble til i 1532, etter at Karl V reetablerte Huset Medicis rett til Firenze i 1530. Pave Klemens VII, som serv var en Medici, utså Alessandro de' Medici til ny hertug, som omvandlet republikken Firenze til et arvemonarki.

Den andra hertugen, Cosimo de' Medici, etablerte en sterk florentinsk flåte og ekspanderte staten ved et innkjøp av øya Elba, og erobringen av republikken Siena. I år 1569 opphøyde pave Pius V så Cosimo til hertug i storhertugdømmet Toscana. Dermed ble også hertugdømmet Firenze innforlivet i storhertugdømmet Huset Medici styrte Toscana frem til 1737.

Litteratur
----------

* Strathern, Paul: *The Medici: Godfathers of the Renaissance*, Vintage books, London, 2003, ISBN 978-0-09-952297-3
* Hale, J.R.: *Florence and the Medici*, Orion books, London, 1977, ISBN 1-84212-456-0
* Frieda, Leonie: *Catherine de' Medici*, Orion books, London, 2005, ISBN 0-7538-2039-0
**Hertugdømmet Jülich** var en stat i Det tysk-romerske rike innenfor den nederrhinsk-westfaliske rikskrets. Det meste av området ligger innenfor dagens Nordrhein-Westfalen, mens en mindre del ligger innenfor dagens Nederland. 

Riksumiddelbarhet ble stadfestet av keiser Ludvig IV av Wittelsbach i 1328, og det ble opphøyd til hertugdømme av keiser Karl IV av Det tysk-romerske rike i 1356. I 1423 fikk Jülich og Berg en felles hertug, og ble deretter ofte omtalt som Hertugdømmet Jülich-Berg.

I perioden 1521 til 1614 var det del av de forente hertugdømmene Jülich-Kleve-Berg 1521 til 1614, gikk sammen med Berg inn i Pfalz-Neuburg som følge av Xantentraktaten av 12. november 1614.

Hertugdømmet ble okkupert av den franske republikken i 1794. Ved freden i Lunéville mellom den franske republikken og Habsburgmonarkiet i 1801 ble området formelt avstått til Frankrike. 

Etter Wienerkongressen i 1815 kom det meste av området under Kongeriket Preussen som Provinsen Jülich-Kleve-Berg, fra 1822 Provinsen Rhinland, mens en mindre del med byene Sittard og Tegelen ble en del av provinsen Limburg i Det forente kongeriket Nederlandene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Duchy of Jülich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jülich i Store norske leksikon

Hertugsetet *Burg Monschau* i Monschau i dag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Halvdan Hålegg** (Halfdan háleggr) var sønn av kong Harald Hårfagre og Snøfrid Svåsedatter og levde i siste halvdel av det 9. århundre.

Snøfrid var, ifølge sagaen, datter av samen Svåse i Dovrefjell-området. Hun er sannsynligvis en oppdiktet eventyrperson som skal ha forhekset kongen til å forelske seg i henne. De hadde følgende fire barn:

* Sigurd Rise
* Halvdan Hålegg
* Gudrød Ljome
* Ragnvald Rettilbeine

Ifølge Snorre skal Torleiv Spake ha bragt kongen ut av forhekselsen etter Snøfrids død. De fire sønnene ble sendt på oppfostring, Gudrød til Tjodolv den kvinværske i Agder, Sigurd og Halvdan til Ringerike, og Ragnvald til Hadeland.

Etter hvert som kong Haralds mange sønner voks opp oppsto det maktkamp og stridigheter mellom dem. Halvdan dro sammen med broren Gudrød til Møre hvor de tok livet av kongens allierte Ragnvald mørejarl som ble brent inne med seksti mann, og prøvde med det å legge Møre under seg. På grunn av kongens vrede måtte imidlertid Halvdan rømme landet. Han dro til Orknøyene med tre skip som han hadde tatt fra mørejarlen. Da han kom dit flyktet først orknøyjarlen Torv-Einar Ragnvaldsson (sønn av Ragnvald mørejarl), men han samlet mannskap og kom tilbake samme høst og overrasket Halvdan og drepte ham på Rinansøy på Orknøyene. Ifølge Orknøyingenes saga og Snorre skar de blodørn på Halvdan.

Nyere historisk forskning hevder at kampen mot mørejarlætten var en del av en større maktkamp mellom ynglingeætten og mørejarlene, og at Halvdan mer og mindre handlet i samråd med sin far. Etter at Torv-Einar hadde drept Halvdan dro Harald Hårfagre (midt på 890-tallet) til Orknøyene for å ta et oppgjør med sønnens banemann. Det endte med et forlik mellom Harald og Torv-Einar (Torv-Einar måtte betale en bot på 60 mark), og Harald oppga etter dette å hevde overherredømme over øyene.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre Sturlason, Harald Hårfagres saga, kap 25-26
2. ↑  Jf. Alexander Bugge, Norges historie (1910), bind 1, annen del, side 141
3. ↑  Orknøyingenes saga, kap, 8
4. ↑  Snorre, Harald Hårfagres saga, kap 31
5. ↑  Store norske leksikon, Torv-Einar Ragnvaldsson
Kart med anlegget inntegnet.
**John Day-demningen** er en demning med et vannkraftverk som ligger i Columbia River i staten Oregon i USA, på grensen til staten Washington like der hvor elva John Day River kommer inn fra sør. Demningen spenner hele Columbia-elva, og ligger 45 km øst for byen The Dalles, Oregon. Anlegget har sluse for skip og laksetrapper. Demningen er 56 m høy og 2 327 m lang. Slusen har en vertikal løfteevne på 110 fot (32 m), som gjør den til en av USAs høyeste sluser.

Vannkraftverket har 16 turbiner. Det er en installert effekt på 2 160 MW, maksimalt 2 480 MW. Anleggsarbeidene startet i 1958, og demningen med kraftverk stod ferdig i 1971. Dammen demmer opp Umatillasjøen, et kunstig reservoar som er 177 km langt.

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Day Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* US Army Corps of Engineers – «John Day Dam», hjemmeside.

  


| * v
* d
* r
Demninger i Columbia |
| --- |
|  Mica **·** Revelstoke **·** Keenleyside **·**  Grand Coulee **·** Chief Joseph **·** Rocky Reach **·** Rock Island **·** Wanapum **·** Priest Rapids **·** McNary **·** John Day **·** Dalles **·** Bonneville |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Halvdan Aarsrud** (født 29. september 1878 i Våler i Solør, død samme sted 25. juli 1925) var en norsk gårdbruker og politiker for Arbeiderpartiet.

Aarsrud hadde utdanning innen skogbruk ved Jønsberg landbruksskole. Fra 1907 dreiv han gård i hjembygda. I 1918 fikk han vervet som lensmann i Våler.

Han var medlem av herredsstyret i flere perioder, ordfører fra 1914 til 1918. Han hadde også ei rekke andre verv i det offentlige og i Arbeiderpartiet.

For perioden 1916–1918 var han valgt som vararepresentant til Stortinget fra Hedemarkens amt. Da representanten Ivar Hvamstad blei sjuk og døde i mai 1916, blei Aarsrud fast møtende. For 1919–1921 var han fast representant. I den første perioden var han medlem av næringskomiteen, i den andre av skog- og vassdragskomiteen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 793[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 793–794.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Halvdan Aarsrud hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Denne artikkelen handler om en person fra Thailand; thailandsk navneskikk er slik at en person refereres til med fornavnet sitt (Sulak) og ikke slektsnavnet sitt (Sivaraksa).*

**Sulak Sivaraksa** (født 1933) er en thailandsk buddhist og menneskerettighetsaktivist. Han er mest kjent som en av grunnleggerne av det Internasjonale Nettverk av Engasjerte Buddhister (INEB) sammen med bl.a. den 14. Dalai Lama og vietnameseren Thich Nhat Hanh. Sivaraksa er en sentral person i internasjonal interreligiøs dialog. Han har blant annet mottatt Right Livelihood Award og Niwano-prisen.

Sivaraksa ble født inn i en familie med kinesisk opphav. Han to utdannelse innen juss og andre fag i Thailand, England og Wales, før han i 1966 kom tilbake til Bangkok. Han har jobbet som lærer, forfatter, utgiver og har grunnlagt flere organisasjoner. Som forfatter har han gitt ut over 100 bøker på thai og engelsk. 

Han har vært dypt engasjert i aktivisme, og har jobbet for økt velferd og utvikling i Thailand og miljøspørsmål. Aktivismen hans er rotfestet i buddhistisk ikkevoldslære og et holistisk syn på verden.

Sivaraksa har utviklet en buddhistisk visjon for samfunnet, der fem buddhistiske prinsipper blir utvidet til å gjelde hele samfunnet. Å ikke drepe vil si å ta avstand fra alle moderne former for vold. Å ikke stjele vil si å jobbe for økonomisk rettferdighet. Å ha en sunn seksualitet vi si å jobbe mot alle former for patriarkalske strukturer som diskriminerer kvinner. Forbud mot løgn oppfordrer til ærlighet på tvers av grenser. Å være avholdende fra rusmidler vil si at en jobber for en internasjonal ansvarlig rusmiddelpolitikk. 

Høsten 2006 besøkte han Norge og holdt en serie foredrag i regi av det norske nettverket av engasjerte buddhister.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Sulak Sivaraksas hjemmeside
* Reason - Begrunnelse for at Niwano Peace Foundation gav ham Niwano-prisen.
* Biografi om Sulak Sivaraksa Arkivert 27. mai 2008 hos Wayback Machine.

  


| * v
* d
* r
Mottakere av Niwano-prisen |
| --- |
| Hélder Câmara (1983) \* Homer A. Jack (1984) \* Zhao Puchu (1985) \* Philip Potter (1986) \* World Muslim Congress (1987) \* Etai Yamada (1989) \* Norman Cousins (1990) \* Hildegard Goss-Mayr (1991) \* A. T. Ariyaratne (1992) \* Neve Shalom (1993) \* Paulo Evaristo Arns (1994) \* M. Aram (1995) \* Marii Hasegawa (1996) \* Corrymeela Community (1997) \* Maha Ghosananda (1998) \* Comunità di Sant’Egidio (1999) \* Kang Won Yong (2000) \* Elias Chacour (2001) \* Samuel Ruiz García (2002) \* Scilla Elworthy (2003) \* The Acholi Religious Leaders Peace Initiative (2004) \* Hans Küng (2005) \* Rabbis for Human Rights (2006) \* Cheng Yen (2007) \* Hassan av Jordan (2008) \* Gideon Byamugisha (2009) \* Ela Bhatt (2010) \* Sulak Sivaraksa (2011) \* Rosalina Tuyuc (2012) \* Gunnar Stålsett (2013) \* Dena Merriam (2014) \* Esther Ibanga (2015) \* Center for Peace Building and Reconciliation (2016) \* Munib Younan (2017) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL **·** CiNii
 |
Canadas drakt under OL-1952
**John Francis Davies** (født 14. juli 1928, død 19. januar 2009) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo.

Davies ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han spilte på det canadiske ishockeylaget som vant turneringen foran USA og Sverige. Det var laget «Edmonton Mercurys» som representerte Canada under OL-turneringen.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant sju kamper og spilte uavgjort 3-3 mot USA. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, de tapte en kamp, 2-4 til Sverige

Davies ble verdensmester i ishockey i 1952, OL-turnering i Oslo var også det 19. verdensmesterskapet i ishockey. To år tidligere under, 1950 i London spilte han på «Edmonton Mercurys» som representerte Canada og vant VM-turneringen.

OL- og VM-medaljer
------------------

* Gull OL-1952 Norges flagg Oslo - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada
* Gull VM-1950 Storbritannias flagg London - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada
* Gull VM-1952 Norges flagg Oslo - **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Davies – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Davies – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Davies – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Davies – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |