recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Urgård** er den eldste gården i et område, ryddet allerede i oldtiden. Urgårdene er store og sentralt beliggende gårder med bygdenes beste jord, og har oftest usammensatte naturnavn i ubestemt form som Berg, Ask, Sand eller Vik, slik at gården Berg er eldre enn Ramberg eller Berget. Nevnes en gud i gårdsnavnet, som i Torshov eller Onsaker (egentlig «Odins åker»), er navnet yngre, fra folkevandringstiden.

Oluf Rygh utga i 1924 sitt banebrytende verk om stedsnavnsforskning, *Norske Gaardnavne*, og forskere som Andreas Holmsen påviste hvordan yngre gårder spredte seg, nærmest i sirkelform, ut fra noen stamgårder. Slik utviklet «urgårdsmodellen» seg, men mangel på arkeologiske funn fra før romertid gjorde gårdsnavnforskere varsomme med tilbakedatering av stedsnavn. Vikingtidens gårder med *-stad*-endelse kjennetegnes av dårlig utsyn til andre gårder, men et stort sammenfall med utsyn til nærmeste urgård, iblant så mye som 1.900 meter unna. Dette tyder på at bosetningen på urgården la vekt på å kunne se nyrydningen på urgårdens jord.

Stedsnavnsforskningen utfyller bildet som dannes av arkeologiske funn fra Norges oldtid. Navnet Sander i Eidsvoll henspiller på den lokale sandjorden, så navnet ville ikke gi mye mening om det fantes andre gårder i samme området da gården fikk navn. I dag ligger det over hundre gårder på dette sandjordområdet, mange med navn så gamle at de må være fra jordbrukets tidlige tid i Norge. En del navn er uforklarte: Hogne, Tomle, Dynna, Fåle, Hå, Hunn, Kvitne, Måge, Aga, Utne, Lote, Ljone, Rogne, Tasta, Treider, Goa, Sola. Slike navn finnes ofte i vestlandske kystbygder med funn tilbake fra keltisk jernalder eller bronsealderen - navn så gamle at de var navn på boplasser heller enn gårdsnavn. 

En yngre type urgårder kan være i bestemt form eller ha sammensatte navn, som Sælen gård i Bergen, det første gårdsbruk som ble ryddet i Fyllingsdalen rundt år 400 e.Kr. og Jevnaker («jevn, slett åker»).

I Oppegård er to urgårder identifisert: Fløysbonn (Fløgspan) som hadde området øst for Gjersjøen sørover til Langen i Ski kommune frem til siste årtusen f.Kr. og Fåle innerst i Bunnefjorden, som strakte seg over hele Svartskogområdet til Gjersjøelva ned mot Nordby i dagens Ski, inkludert steinalderboplassen Nøstvet.

Forskning omkring gårdsutviklingen i Norge viser at de eldste gårdene ble grunnlagt omkring 2000 år f.Kr. (bondesteinalder). På Jæren har man funnet stolpehull fra inngangspartiet til et rundt 4.000 år gammelt hus. Forskning viser også at gårdstun har vært flyttet, og at gårder kan ligge øde i perioder.

Referanser
----------

1. ↑  Einar Østmo: *Gård og boplass* (s. 107)
2. ↑  Schmidt, Tom; Gundersen, Dag: «gårdsnavn» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 20. oktober 2023 fra
3. ↑  Harald Bugge Midthjell: *For syns skyld* (s. 34-35)
4. ↑  Harald Bugge Midthjell: *For syns skyld* (s. 98)
5. ↑  «Sælen gård», *Bergen byleksikon*
6. ↑  Middelaldergårdene i Oppegård
7. ↑  Odd Pihlstrøm: «Har funnet Norges antatt eldste gårdsbruk på Jæren», *Stavanger Aftenblad* 6. oktober 2011

Se også
-------

* Stein gård
* Ve (Ringerike)
* Ekeberg gård (Oslo)
* Forsandmoen
* Maskinell flateavdekking
**Google Scholar** er en gratis tilgjengelig spesialisert søkemotor som indekserer fulltekst eller metadata for akademisk litteratur innen de fleste typer formater og på tvers av disipliner, og som beregner siteringstall og annen siteringsstatistikk. Den ble lansert i 2004 og dekker de fleste akademiske tidsskriftartikler og bøker som er publisert på internett, særlig på engelsk og i tiden etter årtusenskiftet. Den dekker også andre typer publikasjoner, som avhandlinger, rapporter og lignende. Dekningen av eldre publikasjoner, publikasjoner som bare finnes på papir og ikke-engelske publikasjoner har ofte vært dårligere, men også dekningen av eldre publikasjoner har gradvis blitt bedre over tid. Google Scholar anses å gi et ganske dekkende bilde av vitenskapelig litteratur publisert gjennom de vanligste publiseringskanalene, særlig vitenskapelige tidsskrifter og større akademiske forlag. I mai 2014 ble Google Scholar antatt å inneholde 160 millioner dokumenter. Google Scholar har til dels samme funksjonalitet som de kommersielle og abonnementsbaserte tjenestene Scopus og Web of Science.

Referanser
----------

1. ↑  Jensenius, F. Htun, M. Samuels, D. Singer, D. Lawrence, A. & Chwe, M. (2018). «The Benefits and Pitfalls of Google Scholar». *PS: Political Science & Politics*, 51(4), 820–824.

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Google Scholar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Pierre Jacotin** (født 11. april 1765 i Champigny-lès-Langres i Frankrike, død 4. april 1827 i Paris) var en fransk ingeniør og kartograf som deltok i Napoleons egyptiske felttog som ingeniør og geograf.

Biografi
--------

I ti år viet han seg, under ledelse av sin onkel Dominique Testevuide, til å lage det første kartet over Korsika. Han var da en av forskerne som dro til Egypt. Dominique Testevuide var leder av gruppen av kartografiske ingeniører, men han døde under ekspedisjonen. Jacotin etterfulgte ham og ble utnevnt til sjefsgeografisk ingeniør for Bonapartes østlige hær, **medlem** av Institutt for Egypt og hovedforfatter av det topografiske kartet over Egypt.

Da han kom tilbake fra Egypt, bosatte han seg i Paris og ble utnevnt til **oberstgeograf** og fortsatte å utføre en rekke arbeider innen sin fagdisiplin. Han deltok i opprettelsen av *Société de Géographie* i 1821.

Han døde i Paris 4. april 1827 av koldbrann, til tross for at han ble reddet av sin venn kirurgen Larrey. 

Han ble gravlagt på Père-Lachaise kirkegård (avdeling 39)1. Graven hans grenser til Murat-familien, og vedlikeholdes av foreningen *Le Souvenir Napoléonien*.

Referanser
----------
**Sumpsivbukk** (*Donacia impressa*) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.

Utseende
--------

Sumpsivbukk er mellom 6-9 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er naken, uten en kort, tett og fin behåring på halskjoldet og dekkvingene. Den er metallisk farget i ulike nyanser, vanligvis i en kobberfarge. Halskjoldet med punktur, også på midten. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina er mørke på farge og har metallglans, de er forholdsvis lange. Baklårene har en liten tann (utvekst) og er kortere enn dekkvingene, de når ikke til spissen.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig arter i planteslekten *Carex*. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

Sumpsivbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.
2. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. debruar 2010
3. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sumpsivbukk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sumpsivbukk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sumpsivbukk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sumpsivbukk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sumpsivbukk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sumpsivbukk* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *sumpsivbukk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Donacia impressa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Sumpsivbukk *Donacia impressa* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**United States of America v. Donald J. Trump** er en pågående føderal straffesak mot Donald Trump, USAs 45. president. Saken gjelder hans påståtte forsøk på coup d'état ved å omgjøre presidentvalget i USA 2020 og hans involvering i stormingen av kongressen 6. januar 2021.

Anklage
-------

Trump spredte løgner om presidentvalget i 2020, og hevdet at det hadde vært valgfusk under forhåndsstemmingen. Han prøvde direkte å påvirke valgresultatet og presse visepresident Mike Pence til å bryte med den lovpålagte stemmeopptellingen og -sertifiseringen i Kongressen. Justisdepartementet åpnet en etterforskning i januar 2022 for å etterforske påstandene om forsøk på valgfusk, og utvidet det til å omfatte stormingen av kongressen. I november 2022 utnevnte justisminister Merrick Garland påtalejuristen Jack Smith til å lede en spesialetterforskning om hendelsene 6. januar som deretter ble utvidet til også å omfatte Trumps håndtering av regjeringsdokumenter.

Den 1. august 2023 ble Trump tiltalt av en storjury i U.S. District Court for the District of Columbia på fire punkter: konspirasjon mot USA, hindre en offisiell prosedyre relatert til sertifiseringen av valgresultatene den 6. januar 2021, konspirasjon for å hindre en offisiell etterforskning og konspirasjon mot rettigheter. Tiltalen nevner seks ikke navngitte medsammensvorne. Dette er den tredje tiltalen mot Trump og den første tiltalen mot en tidligere president som handlet mens han fortsatt var i embedet.

Referanser
----------

1. 1 2  Feuer, Alan; Haberman, Maggie (1. august 2023). «Trump Indictment: Trump 'Spread Lies' in Effort to Cling to Power, Indictment Says». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331.
2. ↑  Sneed, Tierney; Lybrand, Holmes; Cohen, Marshall; Cohen, Zachary; Cole, Devan; Rabinowitz, Hannah; Polantz, Katelyn (1. august 2023). «Donald Trump has been indicted in special counsel's 2020 election interference probe» **(engelsk)**. CNN.
3. ↑  Savage, Charlie; Goldman, Adam (1. august 2023). «The Trump Jan. 6 Indictment, Annotated - The Justice Department unveiled an indictment on Tuesday charging former President Donald J. Trump with four criminal counts. They relate to Mr. Trump's attempts to overturn the results of the 2020 election, which culminated in the Jan. 6 attack on the Capitol by a mob of his supporters.». *The New York Times*. Archived from the original on 3. august 2023. Besøkt 3. august 2023. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  Wilner, Michael (1. august 2023). «Trump's first two indictments could mean prison. His third could change the presidency». *Miami Herald*.
***Poecilocera*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Man kjenner bare én art fra Nord-Amerika.

Utseende
--------

En middelsstor (7-8,5 millimeter), mørk, blank sivbukk. Kroppen er svart med bronseaktig metallglans, antenner og mesteparten av beina røde. Antennene er tynne og litt over halvparten så lange som kroppen. Hodet har små, utstående, rundede fasettøyne. Pronotum er lengre enn bredt, nesten sylindrisk, men litt smalere i den bakre delen. Dekkvingene har fine punktrader og tverrlinjet skulpturering, i den bakre delen er de langt tilsmalnende. Beina har tykke baklår.

Levevis
-------

Sivbukker er særlig aktive i solskinn og finnes vanligvis på eller ved ulike slags vann- og sumpplanter. Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. Larvene lever ofte under vannoverflaten. De voksne billene hos denne arten er aktive fra mai til juli.

Utbredelse
----------

Arten lever i det nordøstlige USA (New York, New Jersey, New Hampshire, muligens også Michigan og Pennsylvania).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller, Chrysomelidae Latreille, 1802
				+ underfamilien **sivbukker**, Donaciinae Kirby, 1837
					- stammen Donaciini
					- stammen Macropleini
					- stammen Haemoniini Chen, 1941
					- stammen Plateumarini Askevold, 1990
						* slekten ***Poecilocera*** Schäffer, 1919
							+ *Poecilocera harrisii* (LeConte, 1852)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Poecilocera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Poecilocera* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Andrew Rothstein** (født 26. september 1898 i London, død 22. september 1994) var en russisk-britisk journalist og kommunist.

Rothstein som ble kjent som en betydelig skikkelse innenfor britisk kommunisme var sønn av jødisk-russiske politiske emigranter. Andrews senere liv kom alltid til å bli farget av identiteten til hans far, Theodore Rothstein (1871–1953) som hadde vært nødt til å emigrere fra Russland av politiske grunner og som i 1890, slo seg ned i Storbritannia og som var bosatt der de neste 30 årene. Andrew Rothstein studerte historie ved University of Oxford og han tjenestegjorde senere i Oxfordshire and Buckinghamshire Light Infantry frem til 1919. 

Rothstein var korporal da han oppdaget at han sammen med sin avdeling var i ferd med å bli sendt til Arkhangelsk, den russiske havnen der britiske soldater hadde blitt sendt for å bistå den russiske tsaren sine styrker i motstanden mot den nye sovjetiske regjeringen, ledet av bolsjevikene. Bare én av soldatene i Rothstein sin avdeling sa seg villig til å reise til Russland, men resten av gruppen nektet sammen med Rothstein. Dette var en av de første av mange opprør og mytterier i den britiske hæren mot intervensjonen i Russland.

Andrew Rothstein var med under grunnleggelsen av Communist Party of Great Britain i 1920 og det var Rothstein som rekrutterte Tom Wintringham til den kommunistiske sak. Rothstein satt som president i Foreign Press Association mellom 1943 og 1950. Fra 1946, underviste han ved London University's School om slaviske og østeuropeiske studier men ble sparket i 1950. Rothstein publiserte et historisk verk om Sovjetunionen som ble publisert i 1950, samt at han oversatte mange marxistiske tekster fra russisk til engelsk. Rothstein ble tildelt en sovjetisk pensjon i 1970, og etter formell pensjonsalder, ble han leder for Marx Memorial Library og nestleder for den britisk-sovjetiske Friendship Society.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6gt89f1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 18. november 2007, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
*Donacia marginata*   Illustrasjon (Carl Gustav Calwer. (1876) )
***Donacia marginata*** er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er ikke registrert i Norge.

Utseende
--------

*Donacia marginata* er mellom 8-11 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er metallisk farget i nyanser av messing- og bronsefarge. Den har en rødlig farge langs hver sidekant av dekkvingene. På grunn av lysbrytning kan den enkelte ganger ha en mer blå, metallskinnende farge på dekkvingene. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Beina har samme farge som kroppen og er forholdsvis lange.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

*Donacia marginata* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. februar 2010
2. ↑  Calwer, Carl Gustav. 1876. *Calwer's Käferbuch*. Table 42, Picture 02.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Donacia marginata* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Donacia marginata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Donacia marginata* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Donacia marginata* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Donacia marginata* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Donacia marginata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Donacia marginata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Donacia marginata* - Fauna Europaea
* Norsk entomologisk forening
**Daru av Baekje** (født ?, død 77) var 2. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Han var eldste sønn av Baekjes første monark, Onjo og ble tronarving i år 10. Onjo levde lenge og satt som Baekjekonge i 46 år.

Konge
-----

Ifølge *Samguk Sagi* beordret han kultivasjon av jord i sør og forbød alkoholproduksjon i år 38 på grunn av dårlige avlinger. Samme kilde forteller om flere militære trefninger med malgalene. Det er ikke klart hva dette viser til, det var Mohestammer som befant seg i Mandsjuria nordvest for det koreanske kongedømmet Goguryeo, langt fra Baekjes hovedstad, som trolig lå sør for dagens Seoul. Malgal refererer trolig verken til buyeofolket som grunnla Baekje eller Mahanstammene som ble kontrollert av Baekje. Trolig er referansen knyttet til en tidligere periode, som da kinesere angrep Baekje. Kampene viser at Baekje som en ny statsdannelse fremdeles utvidet sin kontroll i det sentrale av Koreahalvøya.

Kong Daru vant et slag mot malgalene i 30-31. Da malgalene på ny angrep nordgrensa i år 55, bygde han Ugokslottet (우곡성, 牛谷城) i 56.

I år 63 er det sagt at han sendte en emmisær til den rivaliserende koreanske staten Silla. I 64 angrep han Silla ved Jusanslottet, men ble slått tilbake ved Guyangslottet. I 66 angrep han Silla på ny og erobret Wasanslottet (와산성, 蛙山城). For en kort periode holdt han Jusan i 66 og 75 men Silla vant det tilbake.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011
* (en) Korea Britannica

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
**Smalsivbukk** (*Donacia thalassina*) er en bille i gruppen sivbukker og tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den er registrert i Norge.

Utseende
--------

Smalsivbukk er mellom 7-9 mm lang. Kroppen er langsmal og ikke så oval som bladbillene ofte er. Den er naken, uten en kort, tett og fin behåring på halskjoldet og dekkvingene. Den er metallisk farget i ulike nyanser av messing- og bronsefarger, men fargen varierer mye. Hver av dekkvingene uten groper, men med fire innrykk (fordypninger), etterhverandre langs sømmen (midtlinjen). Halskjoldet er på midten, med punktur. Bakkroppen smalner bakover. Hodet er fremover-rettet. Antennens tredje ledd er tydelig kortere enn det andre leddet. Beina er mørke på farge og har metallglans, de er forholdsvis lange. Baklårene har en tann (utvekst) og er kortere enn dekkvingene, de når ikke til spissen.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene finnes nær ferskvann hvor de lever av å spise blad på næringsplanten. Særlig arter i planteslekten *Carex*. Larvene lever under vannoverflaten. De voksne er særlig aktive i solskinn.

Smalsivbukk tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.
2. ↑  Fauna Europaea - besøksdato: 27. februar 2010
3. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 24. september 2020. Besøkt 24. september 2020.

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *smalsivbukk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *smalsivbukk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *smalsivbukk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *smalsivbukk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *smalsivbukk* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *smalsivbukk* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *smalsivbukk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Donacia thalassina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Smalsivbukk *Donacia thalassina* - Fauna Europaea
* Norsk Entomologisk forening
**Den danske tronstriden 1252–1253** var en dansk-tysk krig som brøt ut etter den danske kong Abels død 29. juni 1252. Han skulle under normale omstendigheter ha vært etterfulgt av sin eldste sønn prins Valdemar som hadde arveretten til den danske kronen.

Statskuppet
-----------

Hans onkel Kristoffer I var raskt ute med å la seg utrope til konge på alle landstingene. Dette var regelrett et statskupp i strid med gjeldende regler for kongevalg der eldste sønns arverett normalt har forrang. Men Valdemar hadde blitt arrestert og holdt i fengsel av erkebiskopen av Köln og han var derfor forhindret fra å komme på landstinget og hevde sin rett. Selv etter kongevalget ønsket ikke Kristoffer I å bidra til en løslatelse av prinsen og dette utløst en dansk-holstensk krig i september 1252.

Abel-etterkomernes tokt mot Kristoffer
--------------------------------------

Kong Abels hustru, enkedronning Mechtild av Holstein, ville ikke uten videre finne seg i dette og fikk sine brødre grevene av Holstein til å angripe. De herjet i hertugdømmet Slesvig som en form for støtte til Abelssønnene som gjorde bruk av tidlige allianser fra den danske brødrestriden, inkludert de brandenburgske fyrster som sendte ut et hærtog under ledelse av ridder Henrik av Æmeltorp som hadde vært i tjeneste hos kong Abel. Henrik av Æmeltorp besatte de danske øyene Møn og Falster som ble herjet og lagt under de tyske styrkene.

Henrik av Æmeltorp fortsatte videre nordover til Sjælland i 1253 der han tok alle kongelige skatteinntekter samt inntekter fra avgifter som kongestyret hadde innført og førte disse over til øyene. Kong Kristoffer I iverksatte et angrep mot byen Skælskør på sørvestlige Sjælland, men led et alvorlig nederlag der ridderne vant over de danske styrkene. Danskekongen flyktet til København, men der nektet erkebiskop Jakob Erlandsen å åpne portene.

Kristoffer I kom seg imidlertid i sikkerhet og fikk samlet en ny hær som på nytt gikk mot byen Skælskør, men Henrik av Æmeltorp hadde besluttet seg for å forlate denne byen og dra tilbake til Møn og Falster. Utfallet av stridighetene mellom kongen og ridderen er ikke kjent, men Henrik av Æmeltorp hadde vendt hjemover med et rikt bytte.

Forliket
--------

I 1253 måtte de holsteinske grevene kjøpe Valdemar Abelsson fri fra erkebispen av Köln med en enorm løsesum. Etter at prinsen var løslatt, var det opprinnelig tenkt at han skulle være motkonge mot Kristoffer I, men under forhandlingene hadde begge parter klart å forlike seg med et kompromiss der Valdemar Abelsson overtok farens hertugdømme Slesvig.

Kong Kristoffer I døde i 1259 og ble etterfulgt av sin sønn Erik Klipping, slik at Kristoffers arvelinje beholdt makten.

Kilder
------

* Danmarkshistoriens Årstall Aschehoug Forlag 2002 ISBN 87-11-11597-1

Portaler: Danmark | Historie
Eidsfos Hovedgård Foto: Profero 
**Eidsfos Hovedgård** i Eidsfoss i Vestfold er oppført i rokokko og ble fredet i 1923. De eldste delene av bygningen er fra første halvdel av 1700-tallet. Den er Eidsfos Jernverks gamle hovedbygning hvor verkseiere og disponenter har hatt sin bolig i over 250 år.

I 1990 overtok Stiftelsen Eidsfos Hovedgård bygningen samt Kavalerfløyen med bakerstue, verksted, leilighet og vognskjul. Haven på Hovedgården var et enestående anlegg i nasjonal sammenheng – et østlandsk motstykke til Baroniet Rosendal og antas å ha vært på det fineste under verkseier Peder von Cappelen (1763–1837). Hans hustru, Christine Marie, sto for en utvidelse av parken i engelsk landskapsstil.

Den historiske haven (renessanse/barokk) er under restaurering og det mest iøynefallende er opparbeidelsen av 4 av de i alt 16 parterrene, samt St. Georgskorset.

Hovedgården benyttes i dag til kurs, konserter, brylluper og andre arrangementer. I pinsen og om sommeren er det kunstutstillinger.

Litteratur
----------

* Talleraas, Lise Emilie (1992). «Eidsfos Hovedgård». *Fredete bygninger og anlegg i Vestfold : handlingsplan for vern og vedlikehold*. Vestfold fylkeskommune, Fylkeskultursjefen. s. 30–33.  [Tilgang for norske IP-adresser.]

Eksterne lenker
---------------

* Stiftelsen Eidsfos Hovedgård
* Vestfoldmuseene - Eidsfos Hovedgård
* (no) «Eidsfos Hovedgård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Må ikke forveksles med Thore Godal (NTH).

**Tore Godal** (født 19. mai 1939 i Rauland i Telemark) er en norsk lege og offentlig tjenestemann. Godals livsverk har vært å forbedre folkehelsen i utviklingsland, særlig for kvinner og barn. 

Statsminister Jens Stoltenberg sa i en tale i 2005 at «Tore Godal er trolig den nordmannen som har reddet flest menneskeliv siden Fridtjof Nansen». 

Godal var drivkraften bak opprettelsen av vaksinealliansen GAVI (Global Alliance of Vaccination and Immunization),[] og ledet organisasjonen i dens første seks år. GAVI har til nå har vaksinert over 700 millioner barn i utviklingsland.[] Det anslås at dette har forhindret rundt 13 millioner dødsfall.[]

### Bakgrunn og karriere

Han er utdannet dr.med. ved Universitetet i Oslo. I 1970 flyttet han til Etiopia for å forske på spedalskhet ved det nyopprettede Armauer Hansens forskningsinstitutt. 

Han gikk i 1975 fra jobben som sjef ved Immunlaboratoriet ved Det Norske Radiumhospital til vervet som formann i Verdens helseorganisasjons (WHO) styringsgruppe for forskning innen lepraimmunologi og tuberkuloseimmunologi. I 1986 ble han direktør for programmet viet forskning og undervisning innen tropiske sykdommer, initiert av UNDP, WHO og Verdensbanken.

Godal var sentral i opprettelsen av «Roll Back Malaria», verdens største initiativ for bekjempelse av malaria.[]

Godal var også helt instrumentell i opprettelsen av «Coalition for Epidemic Prepardness Innovations» (CEPI), som finansierer og koordinerer utviklingen av nye vaksiner mot smittsomme sykdommer.[]

Han var spesialrådgiver for Gro Harlem Brundtland da hun var generaldirektør i WHO (1998-1999) og har vært rådgiver for Bill and Melinda Gates Foundation. Fra 2005-2009 var Godal spesialrådgiver for Jens Stoltenberg på Statsministerens kontor. Siden 2009 har Godal vært spesialrådgiver for global helse i Utenriksdepartementet.

Godal er foredragsholder og forfatter av mer enn 300 publikasjoner[].

Godal fikk Kongens fortjenstmedalje i 2019.

Kronprinsesse Mette-Marit har kalt Tore Godal sitt forbilde. På et spørsmål fra en student på NTNU om hva man burde gjøre for å redde verden, svarte kronprinsessen «bli Tore Godal».

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rakke, Bjørg Aftret Morten (24. januar 2017). «- Han er trolig den nordmannen etter Fridtjof Nansen som har reddet flest menneskeliv». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 24. november 2019.
3. ↑  Larsen, Øivind (red.) (1996). *Norges leger*. 2. Oslo: Den norske lægeforening. s. 290.
4. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 1. mai 2020.
5. ↑  «Kronprinsessen intervjuet Tore Godal på NTNU». *adressa.no*. 3. november 2016. Besøkt 24. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Fattighuset i Holmestrand** er en fredet bygning fra 1762 i Holmestrand. Huset har vært brukt som fattighus, sykehus, gamlehjem og kommunal bolig. Huset ble fredet i 2003 og er i privat eie, etter at Holmestrand kommune solgte det for 1 krone i 2005. Huset ble fredet i 2003 i medhold av kulturminneloven, og fraflyttet i 2004. Grunnen til fredningen er husets sosialhistorie og arkitektur.

Historikk
---------

Bygningen hadde opprinnelig kun én etasje, men i 1828 ble det tilføyd en annenetasje på det 18 meter lange tømmerhuset. Da ble det sannsynligvis også lagt raftepanel utenpå lafteveggene.

I 1909 var byens fattighus i en heller sjaber forfatning. Ifølge lokalhistoriker Gunnar Graarud var vinduene utette og veggene fulle av vegglus. Husets atmosfære ble beskrevet som «illeluktende». Året etter ble det satt igang en større reparasjon og oppussing. Spesielt værelsene mot syd ble utbedret, og resultatet skal ha vært at disse rommene ble «virkelig tiltalende og appetittelige». Samtidig ble navnet på bygningen endret fra «Fattighuset» til «Gamlehjemmet», og det nye navnet ble skrevet over inngangsdøren med gylne bokstaver. Tidligere bestyrer av Fattighuset, politibetjent Kristian Olaussen, ble ansatt som bestyrer av gamlehjemmet. Lønnen han mottok for dette var «fritt hus, to rum og kjøkken, lys og brendsel samt kroner 20 per år».

Husets er bygget som en institusjon, noe som er lett å se inne. En 18 meter lang gang strekker seg midt i huset i begge etasjer. Det ligger fire rom på hver side av gangen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Fattighus ble drømmehus». *www.aftenposten.no*. 9. januar 2010. Besøkt 5. januar 2023. «I 2004 var Marie Olaussen ung nyhetsjournalist i lokalavisen Jarlsberg og hadde fått snusen i en god sak. Det gamle fattighuset i Holmestrand sentrum skulle selges, og ryktene sa at kommunen var så lystne på å bli kvitt det at de ville la det gå for den symbolske summen av én krone. Olaussen ringte rundt til byens eiendomsutviklere, men den ene var mer negativ enn den andre. «Riv hele dritten», var gjennomgangstonen fra dem som jobbet med eiendom i Holmestrand. Men det ville ikke Olaussen være med på.»

Eksterne lenker
---------------

* Byggfakta om Fattighuset
* (no) «Fattighuset i Holmestrand». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Peder Monrad** (født 22. september 1781 på Vinje prestegård i Telemark, død 3. august 1850 på Rikshospitalet i Christiania) var en norsk prest. Han deltok på stortinget i 1833, og var far til filosofen Marcus Jacob Monrad.

Liv
---

Peder Monrad ble *cand. theol.* i København i 1807, og deltok året etter i forsvaret av København. I de neste årene bodde han i Vinje, hvor lokalbefolkningen valgte ham til forlikskommissær i 1808. I 1810 vendte han tilbake til København for å søke prestekall, og levde av å gi undervisning. I 1814 giftet han seg med Severine Elisabeth Ambroe (1787–1848), datter av en parykkmaker i København. Etter at Danmark hadde avstått Norge til Sverige, vendte han tilbake til Norge, hvor han bodde hos presten Jakob Andreas Wille på Nøtterøy. Her ble sønnen Marcus Jacob Monrad født 19. januar 1816. Ble 4. mai 1816 utnevnt til sogneprest i Mo i Telemark, 6. juni 1822 utnevnt til prost i Øvre Telemark prosti, 26. mai 1825 utnevnt til sogneprest i Hitterdal, nå Heddal ved Notodden, 22. januar 1827 utnevnt til sogneprest i Søvde, nå Sauherad ved Nordagutu og på ny 29. januar 1828 til sogneprest i Heddal, 10. januar 1832 utnevnt til sogneprest i Holden, nå Holla ved Ulefoss og til slutt 10. november 1836 utnevnt til sogneprest i Moss.

Som prest var Peder Monrad opptatt av skolevesenet og måteholdssaken. Han ble innvalgt som opposisjonell til «bondestortinget» i 1833, hvor han gjorde seg gjeldende som medlem av lagtinget og formann i trykningskomitéen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 603[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Christophersen, H. O.: *Marcus Jacob Monrad. Et blad av norsk dannelses historie i det 19. århundre*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, 1959.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peder Monrad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Pilion** (gresk Πήλιο, *Pilio*) er et fjell sørøst i Thessalia i Hellas, som danner en halvøy mellom Pagastikobukta og Egeerhavet. 

I gresk mytologi var Pilion (som fikk navn etter den mytiske kongen Peleos, far til Akilles) hjemsted til kentauren Khiron, læremester for mange greske helter, som Jason, Akilles, Thesevs og Herakles.

Geografi
--------

I dag hører Pilion til prefekturet Magnesia og omfatter 24 landsbyer, bl.a. 

* Agios Georgios Nileas
* Agios Lavrentios
* Portaria
* Makrinitsa
* Milies
* Mouresi
* Tsangarada
* Zagora
* Argalasti

Fjellet er dekket av skog som bøk, eik, lønn og kastanje. Pilion har vært en turistattraksjon i mange år, og har mange stier og store strender med sand eller småstein.

Historie
--------

Pilion er dekket av skog.
Elektrisitet, radio og biler ble først introdusert på 1950-tallet, bortsett fra i Volos, som hadde fått dette tidligere. Fjernsyn kom til halvøya i 1970- og 1980-årene, og datamaskiner og Internett sent på 1990-tallet. Den nordlige delena av Pilion ble rammet av en skogbrann i juni 2007, som ødela skoger i sentrale områder av fjellet. Brannen varte i flere dager, og flere landsbyer ble ødelagt. I august 2007 kunne man se at flere trær i skogen begynte å få blader igjen, mens bukser vokste opp på bakken.

Panorama
--------

Fra toppen av fjellet kan man se dalene omkring, fjellene vest i Magnesia, sletten i Thessalia og de omliggende fjellene, Mavrovouni, Evvia, Sentral-Hellas og de nordlige Sporadene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pelion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder og tegninger av Pilion
* Pilion-jernbanen, som spilte en viktig rolle i den økonomiske utviklingen av området.
* Reiseguide for Pilion Arkivert 25. august 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames
 |
**Zeniq**, også kjent som **Safir International**, er et nettverksselskap etablert av østerrikske Erwin Dokter i 2021.

Den uttalte visjonen bak Zeniq er å tilby en NFT-plattform for kjøp og salg av eiendom, edelmetall etc. Selskapet tilbyr vanlige borgere å tre inn som investorer i konseptet, samt at de skal tjene penger på å verve nye investorer. Selskapet har ikke tillatelse i noe land til å tilby slike investeringer, heller ikke i Dubai hvor det er registrert. I Russland har sentralbanken advart sine borgere mot konseptet.

I april 2022 besøkte grunnleggeren Norge, og i denne forbindelse advarte Lotteritilsynet mot deltakelse i konseptet som de mener opererer som et pyramidespill. Til tross for dette møtte flere hundre norske deltakere opp på arrangementet som ble avholdt på Drammens Teater.

Referanser
----------

1. ↑  «Dubai-based ZENIQ to launch platforms that turn assets into digital tokens». *Arab News*. 19. september 2021.
2. ↑  «Is Zeniq legit or a scam?». *Cybersafe Foundation*. 26. november 2021. Arkivert fra originalen 26. mars 2022. Besøkt 3. mai 2022.
3. ↑  «Clarification regarding the regulatory status of Zeniq Technologies». *Dubai Financial Services Authority*. 5. desember 2021.
4. ↑  «SAFIR.COM». *Russlands sentralbank*. 18. oktober 2023.
5. ↑  «Fyller teateret hele lørdagen: – Styr unna, sier Lotteritilsynet». *Drammens Tidende*. 29. april 2022.
6. ↑  «Trosset advarsler: – Det er en risiko med alt». *Drammens Tidende*. 30. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Steinane eller Humlesekken på Tjøme, fredet som kulturminne.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
Fotografert 2017
**Steinane**, også kalt **Humlesekken**, er et fredet kulturminne på gården Helgerød sør på Tjøme i Færder kommune. Kulturminnet er et bolighus, i dag i bruk som fritidsbolig. Hustypen er ei såkalt steinstue, en hustype som i Norge er beskrevet som spesiell for Tjøme, introdusert av fattige innvandrere fra Sverige midt på 1800-tallet.

Steinstuas yttervegger er konstruert som en dobbel mur, stein utvendig og innvendig, med mold til isolasjon mellom. Over stuerommet var det trebjelker med et loft over. Gavlene var oppført med tømmermannspanel. Huset kunne være tekket med torv eller takpanner av tegl.

Steinane ligger på et nes øst for Verdens Ende, nær sjøen, og er bygd som et fiskerhjem på 1850-tallet.

Bygningene på Steinane består av steinstua og et atelier, oppført av Jean Heiberg som var eier en periode. Etter år 2010 er oppført enda et nytt anneks.

Steinstua på Steinane ble fredet av Riksantikvaren allerede i 1923, etter at den nye loven om bygningsfredning ble vedtatt i 1920. På forhånd ble all eldre bebyggelse på Tjøme vurdert av Anders Bugge i forhold til vern og fredning i artikkelen "Byggeskik på Tjømø", publisert i Tjømeboka. Artikkelen inneholder et avsnitt om steinstuene på Tjøme.

Referanser
----------

1. ↑  Lise E. Talleraas: Fredete bygninger og anlegg i Vestfold. Vestfold fylke, fylkeskultursjefen. 1992.

Litteratur
----------

Anders Bugge: Byggeskik [på Tjømø]. Kap. i Lorens Berg: Tjømø – en bygdebok.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Steinane». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Kockegården i 1939, fasaden mot Tollbodgaten Foto: Halvor Vreim / Riksantikvaren 
Flyfoto fra Tønsberg sentrum 1949. Deler av bebyggelsen er revet og erstattet med nye bygninger, for eksempel er Farmandsstredet kommet til, men en kan gjenkjenne blant annet Tønsberg stasjon i bakgrunnen. Kochegården skimtes som en lang bygning nesten ned mot midten i venstre side av bildet.  Foto: Widerøe / Vestfoldmuseene 
**Kockegården** er en fredet bygård i Tønsberg. Den befinner seg i forlengelsen av den gamle trehusbebyggelsen nedenfor Slottsfjellet, Fjerdingen, med adresse Tollbodgaten 14.

Hovedbygningen er et patrisierhus i klassisistisk stil som ble oppført i 1790-årene av kjøpmann Mathias Faye. Den består av flere laftekjerner i forskjellige størrelser, men er utjevnet med stående panel utvendig. Bygningen har to etasjer og bratt saltak. På langfasaden ut mot Tollbodgaten er det to nesten identiske portaler med tofløyede inngangsdører i Louis-seize-stil. Den ene portalen har initialene FF i dørpartiets overlys. Bygningen ble fredet i 1924.

Tidligere strakk en stor hage seg sørover mot Møllegaten, anlagt etter fransk mønster med fontener og pryd- og nyttevekster.
På baksiden fantes låve, vognskur, korn- og høyloft, stall, lagerplass og et brennevinsbrenneri.

Gården, som opprinnelig ble kalt **Fayegården**, har fått sitt nåværende navn fra familien Kock som var senere eiere. Wilh. Wilhelmsen hadde sitt første rederkontor i Kockegården. I dag huser bygningen kontorer og selskapslokaler.

Bildegalleri
------------

* Forretningsbygget fra 1800-talletForretningsbygget fra 1800-tallet
* Hovedbygningen fra 1700-talletHovedbygningen fra 1700-tallet
* VognskjuletVognskjulet
* VognskjuletVognskjulet

Referanser
----------

1. 1 2  (no) «Kockegården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
2. 1 2 3 4  Kockegårdens historie Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine. www.kockegaarden.no
3. 1 2 3  Kockegården Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine. Ditt Distrikt

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Kockegården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Peder Julius Nicolas Hiort** (født sommeren 1715 på Røros, død 1. august 1789) var en norsk teolog og bergverksdirektør. Som yngst i en barneflokk på seks ble han født inn i en velstående familie, med faren bergskriver Peder Ellingsen Hiort, som familiens overhode. Faren var født i Angeln i Slesvig nær Flensburg og kom til Røros i 1689.

Hiort studerte ved Københavns Universitet og tok teologisk embetseksamen. Han arbeidet et par år ved det kongelige biblioteket der. I 1743 ble han ansatt i stillingen som proviantskriver ved Røros Kobberverk, og her ble han raskt en populær mann også blant arbeiderne. 20 års virke som proviantskriver endte i 1762, da han overtok sin fars gamle stilling som bergskriver. Hiort tok også over en del av bergverkdirektør Leonard Christian Borchrevink sine oppgaver, som en slags visedirektør – med lovnader om å ta over stillingen ved dennes død. I 1772 ble Hiort endelig direktør også i navnet, sjøl om han hadde styrt Kobberverket gjennom mange år allerede. I hans tid som direktør ble Røros kirke oppført og han sørget for at kirken ble oppført i stein og ikke i treverk slik mange ønsket. Han var direktør for verket til han døde.

Da Hiort gikk bort lørdag 1. august 1789 la det seg en dyp sorg over bergstaden. Hiort var «en av oss» hos arbeiderne, og en godt likt mann blant direksjonen og det såkalte finfolket.[] Han skrev omkring 1773-1780 «Efterretninger om Røraas Kobberværk» som den første samlede fremstilling av verkets historie. Ved kirken fikk han satt opp et gravkapell til seg selv og slekten.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Peder Pedersen Hjort, Store norske leksikon-ID Peder\_Pedersen\_Hjort[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BIBSYS, oppført som Peder Hjort, NORAF-ID 90041653, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bergstaden.org, «Peder Hiort», besøkt 13. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peder Hjort, Norsk biografisk leksikon ID Peder\_Hjort, besøkt 13. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Guldal, Olav (1934). *Røros-kirkens historie*. *Festskrift i anledning Røros kirkes 150 års jubileum*. Røros: Røros menighetsråd. s. 13ff.
6. ↑  Kvikne, Olav (1942). *Bergstaden*. Aschehoug.
7. ↑  Øisang, Ole (1942). *Rørosboka : Røros bergstad, Røros landsogn, Brekken og Glåmos kommuner. Bind 1-2: Røros Kobberverks historie*. Røros: Rørosbokkomiteen, kommisjon hos Globus-forlaget.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI
 |
**Barbro Osmundsdatter** var ei kvinne fra Tosås i tidligere Herad kommune (nå del av Farsund kommune) som i 1667 ble dømt for hekseri. Hun ble brent på bålet på Engøy i Farsund by.

Oppvekst
--------

Barbro var yngst i en søskenflokk på fem. Hun og ektemannen arvet et dårligere stykke jord av faren enn det de andre søsknene fikk, langt fra folk. Dette gjorde henne bitter, og hun la deler av familien for hat. Denne familiekonflikten eskalerte slik at store deler av bygda hadde motvilje mot henne.

Heksejakten
-----------

Hun ble arrestert i Herad, tiltalt for hekseri, og ført til Farsund for å dømmes. Store deler av allmuen i Herad møtte opp og vitnet mot henne. Hun skulle visstnok ha kastet forbannelser over mennesker og dyr, påført sykdom og død, og fått kyr til å melke blod. Barbro stilte seg hele tiden uforstående til anklagene, og fikk kun støtte fra faren. Til sammen satt hun fengslet i 17 uker, og ble så ført til Engøy for å brennes på bålet. Med sine siste ord forbannet hun Engøy. I nyere tid har hun fått en viss oppreisning, for etter at Engøy og Gåseholmen ble bygd sammen og gjort landfaste fikk hovedgaten navnet «Barbros gate».

Myter
-----

Det finnes mange myter om Barbro, blant annet at hun skulle ha flyktet fra bålbrenningen ved å kaste et garnnøste i været, for så å klatre opp i tråden og fly avsted for å gjemme seg i hulene på eiendommen sin. Hun kunne visst også seile over fjorden på en halv kvernstein, og ro til byen på en tollepinne.

Populært turmål
---------------

Gården som Barbro arvet ble kalt for Poddeloptet, og ligger på heia nord for Drange i Herad. Etter hennes død ble gården omdøpt til Drangsheia. Det arrangeres av og til fotturer til Poddeloptet, der historien om Barbro fortelles.

Referanser
----------

1. ↑  Rudjord, Kåre; Høyland, Arnfinn (1977). *Herad*. Farsund kommune.

Eksterne lenker
---------------

* Farsunds Avis - Heksa Barbro
* Friluftskart Farsund kommune[*død lenke*]. Poddeloptet er merket som nummer 19 øverst i høyre hjørne.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF
 |
**Lise Haavik** (født 1962)[] er en norsk sanger, best kjent for å representere Danmark i Bergen i Eurovision Song Contest 1986. Hun er også kjent i Danmark for sitt arbeid i duoen Trax sammen med sin mann, John Hatting.

Biografi
--------

### Tidlig liv

Lise Haavik ble født i Narvik 23. februar 1962. Hun flyttet til Danmark i 1982 for å studere økonomi ved Odense Universitet og Copenhagen Business School. Haavik samarbeidet med John Hatting sent i 1983, og de giftet seg like etter. På den tiden jobbet hun med musikk på fulltid og sluttet å studere.

### Musikalsk karrière

Ett år etter hun flyttet til Danmark, ble Haavik med i Se & Hørs amatørsangkonkurranse, der hun kom på andreplass. Like etter dette møtte hun John Hatting, som sent i 1983 søkte etter en kvinnelig sanger for å starte en duo. Plateselskapet sendte Haavik, og sammen dannet de duoen Trax.

Hun representerte Danmark i Eurovision Song Contest 1986 med sangen «Du er fuld af løgn». Mens begge var til stede på scenen i Grieghallen, var det bare Haavik som sang, og som ble kreditert under fremførelsen (Hatting ble senere kreditert som komponist). Sangen endte på sjetteplass av totalt 20 deltakere. Det er eneste gang Haavik har deltatt i konkurransen, etter flere mislykkede forsøk på å representere Danmark i 1984 og 1985. Hun prøvde seg også for Norge i Melodi Grand Prix 1988, uten å nå finalen.

Haavik fortsetter å jobbe med musikk, med hennes siste verk, på engelsk «Cry Me a River», utgitt i 2007.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Denmark in 1986». *ESCToday*. Besøkt 6. oktober 2008.
2. ↑  *Eurovision Song Contest 1986* (3. mai 1986). *Danmarks Radio.*
3. ↑  Cry Me a River at Yahoo! Music

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lise Haavik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Lise Haavik på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Lise Haavik på danskefilm.dk Rediger på Wikidata
* (en) Lise Haavik på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lise Haavik på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**Hot Eyes med«Sku' du spørg' fra no'en?»**

 | **Danmark i Eurovision Song Contest**1986 | Etterfølger :**Anne-Cathrine Herdorf og Bandjo med«En lille melodi»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |