recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pedersgjerdet** er et området i østre bydel i Stavanger, som trolig har navnet ut fra Peterskirken i middelalderen.

Geografisk avgrensing
---------------------

Pedersgjerdet er tegnet inn i utkanten av et kart fra 1843 over Hetland prestegård. Sigurd Rygh beskriver Pedersgjerdet som et område øst for Skolebekken – mellom Hospitalgata og Hetlandsgata. Lous beskriver også Pedersgjerdet som området øst for Skolebekken. I 1845 gikk Asylgata over Pedersgjerdet, så det er naturlig å regne Skolebekken som den vestlige grensen for Pedersgjerdet. I henhold til Arthur Tønnesen gikk grensen mellom Pedersdalen og Pedersgjerdet mellom Hetlandsgaten og Brødregaten.

I sør har Pedergjerdet grenset mot Konventgrunnen, og i nord mot Hospitalets eiendom. Østgrensen er mer usikker, men det kan være at den går til Pedersdalen og Sankt Hansvolden.

Eiere
-----

Pedersgjerdet hadde på 1600-tallet geistlige eiere som delte grunnleieinntektene. I 1608 avtalte pastoren og skolemesteren at de hver skulle ha halvparten av en åker i Pedersgjerdet. Videre skulle biskopen, soknepresten, medhjelperen og skolemesteren hver ha fjerdeparten av enga i Pedersgjerdet. Omkring 1620 delte soknepresten og skolemesteren grunnleie av en åker i Pedersgjerdet og av enga Pedersgjerdet. Videre fikk skolemesteren og kirketjeneren grunnleie av Pedersgjerdet og et stykke mark i Pedersgjerde som kaldes Kampen.

Bebyggelsen
-----------

Fra slutten av 1700-tallet begynte en å få enkelte hus i området.

Området ble innlemmet i byen Stavanger ved byutvidelsen 18. januar 1849. Da startet en storstilt utbygging og det meste området var bebygd i løpet av 1850-årene. 

Tinghuset og Metropolis som de mest kjente bygningene på Pedersgjerdet.

Peterskirke, Perskloster, Hospital og kongsgård
-----------------------------------------------

Kongen hadde fram til 1269-1270 en privat kirke i Stavanger – Peterskirken. Kirken ble da gitt til et nyopprettet Hospital. Det kan også ha vært et Perskloster her. Det har vært diskusjon om Kongsgård skole opprinnelig var kongsgård eller bispegård. Dersom den ble opprettet som bispegård er det mest naturlig å lete etter den opprinnelig kongsgården nær kongens egen kirke – Peterskirken. Det er likevel så langt vi vet ikke funn etter bygninger som kan ha vært en kongsgård på Pedersgjerdet.

Litteratur
----------

* Lous, Carl. En Stavangersk Cicerone. Stavanger, 1868
* Brandrud, Andreas. Stavanger domkapitels protokol: 1571-1630. Christiania: Det Norske Historiske Kildeskriftfond, 1901.
* Austrumdal, Sem. Gardssoga for Stavanger. Stavanger Museums årshefte (1937–38). Stavanger.
* "G.P.": Pedersgjerdet, avisa Stavangeren, 29. juli 1939.
* Gundersen Erik S: Stavanger bystyres forhandlinger 1844-1850, Stavanger, uten år, side 131-133 og 136.
* Simonsen, Sevald. Hetlandsmarkens historie. Ætt og Heim (1972 og 1973), Stavanger.
* Rygh, S. Gamle grunnarealer i Stavanger. Ætt og heim (1973). Stavanger.
* Tønnesen Arthur J.: Kongsteinssmauet, Stavanger Aftenblad, 1970
**Hollywood-modellen** er den mest brukte dramaturgiske modellen. Modellen kallens dette på grunn av at den er mest brukt i nettopp Hollywood-filmer. Det finnes nesten ingen filmer som ikke forholder seg til denne modellen på en eller annen måte. 
Grunnlaget og strukturen til Hollywood-modellen ble for første gang tatt i bruk for rundt 2300 år siden av den greske filosofen Aristoteles.

Hollywood-modellen er delt inn i flere deler som alle sammen skal hjelpe med å få seeren til å virkelig sette seg i filmen og bli interessert.

Anslag
------

Tilskueren må få lyst til å se resten av filmen, derfor er det smart at der er en liten spenningskurve i starten for å holde på seeren. Seeren bør ut i fra de første scenene forstå hvilken sjanger filmen tilhører. Det skjer også ofte at man får et bånd eller utvikler sympati for hovedpersonen. Man får ofte et lite innblikk i noe som kan få store konsekvenser utover i handlingen.

Presentasjon
------------

Ofte går spenningskurven og intensivenheten ned, mens omgivelsene og rollefigurene blir presentert bedre. Du lærer forholdene mellom dem og personlighetene deres. 
I denne delen får du også vite sammenhengen mellom hovedpersonen og konsekvensene i handlingen. Mot slutten av denne delen bygges denne konsekvensen seg opp.

Opptrapping
-----------

Spenningskurven stiger sakte, men sikkert oppover gjennom opptrappingen. Denne delen inneholder en del små konflikter som ender med en løsning som kan løse den store og utfordene konflikten som venter. Det blir flere hindringer og mer motstand. Seeren indentifiserer seg mer og mer med hovedpersonen gjennom denne opptrappingen.

Vendepunkt
----------

Vendepunktet, som også blir kalt «point of no return», er delen der handlingen har kommet til et punkt der det ikke lenger er mulig for hovedpersonen å gå tilbake. Spenningen stiger kraftig under denne delen da den plutselig kan ta en overraskende ny vending.

Klimaks
-------

Det er i denne delen at spenningskurven er på toppen og seeren vil merke at ting skjer fort og intensiteten er på topp. Det er også under denne delen at konflikten løses og mot slutten går spenningskurven sakte nedover.

Avrunding
---------

Etter handlingens klimaks kommer en liten del som avrunder hele filmen. I Hollywood-filmen avsluttes nesten alltid med en «happy-ending» der likevekten er gjenopprettet.

Se også
-------

* Dramaturgi

Litteratur
----------

* Hellesylt, Gunnulv (2007): *Mediekommunikasjon*. Oslo: GAN Aschhoug

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 
* Spenningskurve[*død lenke*]; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon
 |
**Dovregubbens Hall** er en konsertserie som ble arrangert av det norske studentersamfund og foreningen Tårnseilerne. Den består av promenadekonserter for symfoniorkester og solister, der publikum deltar aktivt med flagg, ballonger, allsang og encore. Konsertene kan sammenlignes med Englands «Last Night of the Proms». Åpningsnummeret har vært «I Dovregubbens hall» av Edvard Grieg, derav navnet som også ble forkortet til «Dovre».
Initiativtager var Bjørn Einar Sakseid.

Bjørn Einar "Mozart" Sakseid åpner Dovregubbens Hall i Chateau Neuf i 1990

Oslo og Bergen
--------------

Chateau Neuf er kulturhus og tilholdssted for Det Norske Studentersamfund. Bygningen stod ferdig i 1970 og ligger på Majorstua like nedenfor universitetet på Blindern i Oslo.
Konserten Dovregubbens Hall ble første gang produsert i Chateau Neuf i 1990, med Truls Mørk og Solveig Kringlebotn. Konsertbegivenheten sies å være første gang bygningen ble tatt i bruk slik arkitektene Lund og Slaatto hadde tenkt. I 1991 var Ole Edvard Antonsen og Eir Inderhaug solister. Dovregubbens hall ble arrangert i Chateau Neuf i samarbeide med Det Norske Studentersamfund i perioden 1993-1998 med solister som Elizabeth Norberg-Schulz. I 1998 ble Chateau Neuf solgt til universitetet i Oslo.

Tårnseilerne arrangerte konserten «Dovregubbens Hall» i Oslo Spektrum 2. oktober 1992 med Kringkastingsorkestret og deltagere fra tyve kor (600 sangere), samt Truls Mørk og Solveig Kringlebotn som solister. En oppfølger, Dovregubbens Hall 1993, ble avlyst i september 1993.

Dovregubbens Hall ble arrangert av studenter ved Handelshøyskolen i Bergen i Grieghallen 1993-1997, med Bergen Filharmoniske orkester og NRK-opptak.

Grieghallen  Foto: Nina Aldin Thune

Referanser
----------

1. ↑  **Velkommen til Dovregubbens Hall** Dagbladet Signaler 2. august 1992 Sverre Gunnar Haga s 30
2. ↑  **"Proms på Norsk"** Dagbladet Signaler 2. oktober 1990 s41
3. ↑  **Klassisk musikk-sirkus** Universitas 27.september 1990 s9
4. ↑  **Høystemt studentmoro**. Universitas Kultur 11.oktober 1990 s.11
5. ↑  **Solveig's Last Night** Arbeiderbladet Fredag 5. oktober 1990
6. ↑  **Klassisk, stilig og Kjempegøy** Universitas 23.oktober 1991 s 12
7. ↑  **Proms-fest i Oslo** VG Rampelys 2.juli 1992 s41
8. ↑  **Ellevill Promenadekonsert** Aftenposten 27.september 1992 Hilde Bjørhovde s 18
9. ↑  **Klassisk hysteri i Spektrum** Aftenposten Underholdning 4. oktober 1992 Odd Inge Skjævesland s 28
10. ↑  **Klassisk musikkfest** Aftenposten 12 september 1993 Kultur s 21
11. ↑  Hjemmeside til Eir Inderhaug
**Klubi Sportiv Apolonia Fier**, også kjent som kun **Apolonia Fier**, er en albansk fotballklubb fra byen Fier sørvest i Albania. Klubben ble grunnlagt den 17. juni 1925. Lagets draktfarger er grønne med hvite detaljer, mens bortedraktene er hvite med grønne detaljer og svart underdel. Apolonia Fier spiller for øyeblikket i landets øverste divisjon Kategoria Superiore, og spiller sine hjemmekamper på Stadiumi Loni Papuçiu. Nåværende trener er Elidon Demiri.

Klubben har aldri vunnet det albanske seriemesterskapet, men vant den albanske fotballcupen Kupa e Shqipërisë i 1998, som hittil er klubbens eneste trofé. Klubben har også deltatt i europeisk sammenheng ved to anledninger, blant annet i Cupvinnercupen (1998/1999) og UEFA-cupen (1989/1990), men uten å kvalifisere seg videre til turneringens sluttspill.

Meritter
--------

* Kupa e Shqipërisë (1): 1998

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Albanias flagg Ansi Agolli
* Albanias flagg Sebino Plaku
* Albanias flagg Odise Roshi

Referanser
----------

1. ↑  UEFA.com – Albania, Teams – KF Apolonia (Besøkt 19. november 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Apologia** (latin for unnskyldning, fra gresk ἀπολογία, «forsvarstale») henviser til et formelt forsvar av en mening, posisjon eller handling. Begrepet benyttes vanligvis om et skrift fra antikken som utlegger og forsvarer et standpunkt, gjerne innenfor teologi, filosofi eller religion. Det trenger strengt tatt ikke å dreie seg om noe skriftlig. Begrepets nåværende anvendelse ble popularisert i John Henry Newmans *Apologia pro Vita Sua* («Et forsvar for ens eget liv») fra 1864, som representerte et formelt forsvar av historien til hans kristne liv, og førte fram til at han aksepterte den katolske kirke i 1845. I moderne anvendelse beskriver *apologia* et formelt forsvar og ikke til å bli forvekslet med «unnskyldning» som et uttrykk for beklagelse eller anger.

I urkirkelig sammenheng var de fleste skrifter med navnet *apologia* trosutlegninger, gjerne skildringer som avgrenset troen mot andre oppfatninger eller forsvarte den mot innvendinger eller kritikk. Det kunne også dreie seg om personlige forsvar mot angrep, eller forsvar av standpunkter fra andre områder enn teologi eller filosofi.

Det greske ordet *apologia* kan på norsk også skrives **apologi**, og betyr da forsvar for en bestemt sak i form av en forsvarstale eller et forsvarsskrift. Forsvarerne av kristendommen kalles gjerne *apologeter*, og den teologiske faggrenen der en begrunner og forsvarer kristendommen som den sanne religionen, kalles *apologetikk*.

Utvalg av apologier
-------------------

Noen kjente apologier:

### Førkristne

* Platon: *Apologia* (Sokrates' forsvarstale)

### Urkirkelig tid

* Apollinaris Claudius: *Apologia*
* Kirkefaderen Athanasius: *Apologia ad Constantium*, *Apologia contra arianos*, *Apologia de fuga*
* Kirkefaderen Tertullian: *Apologia*

### Middelalderen

* Bonaventura: *Apologia pauperum* (ca. 1270)

### Renessansen

* Jacob Hoogstraeten: *Apologia Fr. Jacobi Hoogstraeten* (1518)
* Albert Pigghius: *Apologia adversus novam Marci Beneventani astronomiam* (1522)

### Moderne tid

* John Henry Newman: *Apologia pro vita sua* (1864)

Referanser
----------

1. 1 2   «apologi», *NAOB*
2. ↑  «apologia», *Oxford Living Dictionary: British and World English*. Oxford University Press. 2016. Sitat: «A formal written defence of one's opinions or conduct.»
3. ↑   «apologia», *American Heritage Dictionary*. Houghton Miffln Harcourt. 2016. Sitat: «A formal defense or justification.»
4. ↑   «apologia (n.)», *Online Etymology Dictionary*. Douglas Harper. 2016.
5. ↑  «apologia», *The Oxford Dictionary of Phrase and Fable*. Encyclopedia.com. 2016.
6. ↑   «Synonym discussion for apologia», *Merriam-Webster Dictionary*. Merriam Webster, Inc. 2016. Sitat: «Apology usually applies to an expression of regret for a mistake or wrong with implied admission of guilt or fault and with or without reference to mitigating or extenuating circumstances. ... Apologia implies not admission of guilt or regret but a desire to make clear the grounds for some course, belief, or position.»

Se også
-------

* Apologeter
* Apologetikk
Middelaldermanuskript med *Apologeticum*; Tertullian Codex Balliolensis 79.
***Apologeticum***, eller ***Apologeticus***, ble forfattet ca sommeren eller høsten 197 av Tertullian i Kartago, under den romerske keiser Septimius Severus' regjeringstid. 

Den tidligkristne teologiske forfatter Tertullian, som da hadde vært kristen i ca to år, vil i dette verket presentere kristendommens vesen slik at den ikke forblir ukjent og blir gjenstand for urettferdig fordømmelse. Den apologetiske boken gjennomgikk antakelig en rekke redaksjoner og forbedriner, og er det eneste av Tertullians skrifter som er blitt bevart for ettertiden i mange håndskrifter. Det er fremfor alt et forsvar av kristendommen.

Forfatteren avdekker med juridisk klarsyn urettferdigheter i Romerrikets rettsprosesser anvendt mot kristne, abkrefter de hyppigst forekommende beskyldninger mot de kristne for fremstiller dem som gode borgere som bekjenner den rette tro. Den kristne sannhet trenger seg i kraft av seg selv på menneskene, noen filosofisk undervisning er ikke nødvendig. 

Tertullians verk *Ad nationes* synes å ha tjent som et tidlig utkast til *Apologeticum*.

Referanser
----------

1. ↑  Schulz-Flügel E. s.v. *Tertullian*, i: *Lexikon der antiken christlichen Literatur*, 1998, s. 583; A. Wlosok: s.v. *Tertullian*, i: *Lexikon der Alten Welt*, 1965, Nachdruck 1990, ISBN 3-7608-1034-9, Bd. 3, Sp. 3017.

Litteratur
----------

* Schulz-Flügel E. s.v. *Tertullian*, in: *Lexikon der antiken christlichen Literatur*, 1998, S. 583.

Eksterne lenker
---------------

* Tertullians *Apologeticum* (latin)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA
 |
***Hamlet*** er en fransk stumfilm fra 1913, regissert av Hay Plumb.

Handling
--------

Åpningsscenen finner sted i Helsingør, Danmark, hvor et spøkelse blir oppdaget av vaktpostene som holder vakt rundt et slott. Denne hendelsen blir fortalt til Hamlet av kameraten Horatio. Han beskriver at ånden ligner den avdøde kongen av Danmark, hans avdøde far, som hans onkel Claudius ble mistenkt for å ha myrdet for at sistnevnte kunne tilrane seg tronen hans. Onkel Claudius giftet seg deretter med dronningen, moren til Hamlet, mindre enn en måned etter dødsfallet til kongen.

Hamlet, rørt av fortellingen til Horatio, bestemmer seg for å se etter spøkelset selv. Spøkelser blir igjen oppdaget ved midnatt, og avslører seg selv for Hamlet som hans myrdede forelder. Den forteller ham de grusomme omstendighetene rundt hans drap, og ber Hamlet om å hevne dødsfallet. For å oppnå dette formålet later Hamlet som han har blitt sprø - spesielt i sin oppførsel ovenfor Ophelia, datter av Polonius, som han er forelsket i.

Hamlet engasjerer også en gruppe skuespillere til å spille en scene i nærvær av den sittende kongen og dronningen som viser drapet på faren hans. Claudius, når han blir vitne til dette, bestemmer seg for å kvitte seg med nevøen sin ved å sende ham til England. Hamlet blir oppdaget av en gruppe sjørøvere og tatt til fange, mens han er på vei til England. Men han klarer å rømme, og vender uventet tilbake til Danmark. I mellomtiden har Ophelia, og broren hennes Laertes, begynt å gjøre opprør mot den sittende kongen.

Skuespillere
------------

* Walter Ringham som Claudius.
* Johnston Forbes-Robertson som Hamlet.
* S.A. Cookson som Horatio.
* J.H. Barnes som Polonius.
* Alex Scott-Gatty som Laertes.
* Percy Rhodes som et spøkelse.
* Grendon Bentley som Fortinbras.

Referanser
----------

1. ↑  HAMLET
2. ↑  Peter Cochran. *Small-Screen Shakespeare*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hamlet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hamlet* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Auguste Van De Verve** var en belgisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen, han konkurrerte i bueskyting.

Van De Verve ble olympisk mester to ganger i bueskyting under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på sjette og siste plass i den individuelle konkurransen i *sittende liten fugl*. Det var seks deltakere alle fra Belgia. I den individuelle konkurransen i *sittende stor fugl* kom han også på sjetteplass. De var de samme seks belgierne som deltok i denne konkurransen. I lagkonkurranse i både stor og liten sittende fugl var det kun et lag som deltok og besto av de seks belgierne som var med i de individuelle konkurransene. Uansett plassering var de seks deltakerne garantert to olympiske gullmedaljer i lag. Med to jumboplasseringer klarte altså Auguste van de Verve å få to olympiske gullmedaljer.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Gull **Gull** i bueskyting, sittende liten fugl lagkonkurranse (Belgia)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Gull **Gull** i bueskyting, sittende stor fugl lagkonkurranse (Belgia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Auguste Van De Verve – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Auguste Van De Verve – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
I informasjonsteori refererer **Levenshtein-distansen** mellom to strenger (f.eks. to ordformer) til det minste antallet operasjoner som trengs for å endre den ene strengen til en annen, hvor operasjonene er innsetting, sletting eller erstatning. Levenshtein-distansen har fått navnet sitt etter den russiske forskeren Vladimir Levenshtein, som satte opp mål for redigeringsdistanse i 1965. Levenshtein-distansen er nyttig for å finne ut hvor like to strenger er, og blir brukt bl.a. i retteprogram, men han har også blitt brukt i bioinformatikk for å sammenligne DNA-strenger. I dataprogrammering – og særlig webprogrammering – er Levenshtein-distansen brukt mye i søkemotorer og søkefunksjoner. Man bruker Levenshtein-distansen for å finne resultat som likner på f.eks. søkerens inntasting. Wikipedia, for eksempel, bruker denne funksjonen.

Bakgrunnsstoff
--------------

* NIST's Dictionary of Algorithms and Data Structures: Levenshtein Distance
* Levenshtein Distance - Visualisert versjon
* Distance between strings - Levenshtein and Hamming
* Edit Distance Algorithm Demonstration - Visualisert versjon
* Wie funktioniert der Levenshtein-Algorithmus...?
For andre personer som heter David Palmer, se David Palmer.

**David Palmer** (født 2. november 1960) er en rullestolcurlingspiller fra USA. Han har deltatt i to VM USA, og deltar i Vinter-OL 2014 i Sotsji. 

Han er gift og har tre barn.

Karriere som rullestolcurlingspiller
------------------------------------

Han deltok ved VM i rullestolcurling 2012, der han spilte treer. USA lå på delt 4.-plass etter round robin, og måtte spille tie breaker mot Slovakia, men tapte denne kampen 5-7, og gikk ikke videre til sluttspillet. De endte dermed på 5.-plass. Også ved VM i rullestolcurling 2013 deltok han, og denne gangen møtte de Kina i bronsefinalen. USA tapte denne 5-6, og endte på 4.-plass. 

McDonald var igjen treer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji, der USA kom på 5.-plass med Patrick McDonald som skip.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* United States Olympic Committee - David Palmer
* WCF - David Palmer
* Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 19. mars 2014 hos Wayback Machine.
***Symfoni nr. 1** i C-dur op. 21* er den første symfonien til Ludwig van Beethoven. Den ble til over en lang periode, men uroppført i 1800. 

Kort etter at Beethoven kom til Wien i 1792, ble han utpekt som etterfølgeren til Wolfgang Amadeus Mozart (som døde året før) og Joseph Haydn, som fortsatt komponerte. Beethoven sammenliknet seg ofte med disse to, men sjelden andre. Første symfoni er preget av at han er inspirert av begge, men man ser særpreg, som hans bår skifter og voldsomme energi i tredje sats. Også hans humorisiske lek med akkorder i første sats var også del av Beethovens lekne musikk.

Robert Schumann anså symfonien som en påminner om hvor Beethoven startet. Den var omtrent 25 minutter lang, og dermed omtrent like lang som en typisk klassisistisk symfoni.

Inndeling
---------

Den første symfonien består av fire satser:

1. Adagio molto 3/4 – Allegro con brio, 4/4, 2/2 C-dur
2. Andante cantabile con moto, 3/8 - F-dur
3. Menuett Allegro molto e vivace 3/4 (C-dur)
4. Allegro molto e vivace, {2/4 (C-dur)

Førstesatsen er skrevet med lek med harmonier, men er ellers lik andre sonateformer. Andresatsen går her i subdominant, og ikke i dominant, som er mer vanlig. I tillegg er den noe hurtigere enn andre andresatser, ofte i Largo. Menuetten er stort sett bare i formalia lik Haydns symfonimenuetter. Fjerdesatsen minner om Haydns symfoni nummer 88.

Referanser
----------

1. ↑  Fred-Olav Vatne: Kronikk: En guide til Beethovens symfonier - Aftenposten 1. september 2016, hentet 6. mars 2017
2. 1 2 3  Symphony no 1 - The Music Salon
3. ↑  Beethoven's Symphony no. 1 Arkivert 5. februar 2017 hos Wayback Machine. - All About Beethoven
4. ↑  Symphony no 1 in C major - Allmusic.com
5. ↑  Symphony no 1 - Symphony Salon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |

| * v
* d
* r
Ludwig van Beethoven |
| --- |
| Symfonier | 1  • 2  • 3 (Eroica)  • 4  • 5 («Skjebnesymfonien»)  • 6 (Pastoral)  • 7  • 8  • 9 (Ode til gleden) |  |
| Andre verk | Fidelio (opera) • Måneskinnssonaten  • Til Elise  • Pianosonate nr. 8 (Pathétique)  • Keiserkonserten |
| Personer | Joseph Haydn (lærer)  • Johann Georg Albrechtsberger (lærer)  • Rudolf von Habsburg-Lothringen (velgjører) |
**Franz August Schenk Freiherr von Stauffenberg** (født 3. august 1834 i Würzburg, død 2. juni 1901 i Rißtissen) var en tysk jurist, liberal politiker og godseier. Han var president i Kongeriket Bayerns parlament og visepresident i den tyske Riksdagen. Videre var han medgrunnlegger av det liberale Deutsche Freisinnige Partei.

Bismarck ønsket å gjøre ham til minister, men det ble avvist av keiseren. Hans liberale parti ble regnet som «kronprinspartiet» og mange gikk ut fra at Bismarck ville bli etterfulgt av en politiker fra Deutsche Freisinnige Partei når kronprinsen, en liberaler, besteg tronen. Dette skjedde likevel ikke.

I sin samtid ble Stauffenberg beskrevet som en mann med ekstraordinær intelligens og dannelse, stor diplomatisk begavelse og rettferdighetssans, men også utpreget prinsippfasthet. Han tilhørte den schwabiske uradelsslekten Schenk von Stauffenberg.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografiske opplysninger Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. i Haus der Bayerischen Geschichte
* Opplysninger i Bayerische Staatsbibliothek

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Røros bergrett holdt sine møter i Bergskrivergården, bygget i 1793 som administrasjonsbygg for Røros Kobberverk. Foto: Lars Geithe 
**Røros bergrett** var en domstol som var aktiv fra 1646 til 1813. Røros kobberverks privilegier ble utstedt 19. oktober i 1646. Røros bergrett dømte innenfor det området Røros kobberverk hadde privilegier. Dette privilegieområdet ble benevnt Circumferensen. Jurisdiksjonen gjaldt ikke for hele Circumferesen, og forholdet mellom den alminnelige jurisdiksjon og bergretten ble regulert gjennom flere reskripter. Det ble slått fast at det var de som var i bergverkets tjeneste som var underlagt bergverkets jurisdiksjon. Bergretten skulle ikke dømme i større kriminalsaker, men i sivile tvister og mindre straffesaker som for eksempel brudd på ordensregler. I praksis ble ikke alltid dette respektert. 

Ved bergretten ble det også tatt opp forhør og utstedt tingsvitne. Videre var bergskriveren skifteforvalter og auksjonsforvalter. Røros bergrett førte også panteregistre og pantebøker. 

Ved den store berganordningen av 7. september 1812 ble bergamtsrettene opphevet. Det ble da slutt på den særjurisdiksjon som bergverkene hadde hatt både når det gjaldt rettsstell, tinglysningsstell og skifte- og auksjonsforvaltning. Røros bergrett ble opphevet ved kongelig resolusjon 26. mai 1813. 

Arkivet fra Røros bergrett er avlevert til Statsarkivet i Trondheim. Arkivet inneholder justisprotokoller, tinglysningsmateriale, skiftemateriale og auksjonsmateriale fra perioden 1690–1821.

Arkiv
-----

Arkivet etter Røros bergrett er avlevert til Statsarkivet i Trondheim.

Referanser
----------

* Arkivkatalog for Røros bergrett ved Statsarkivet i Trondheim

1. ↑  lokalhistoriewiki.no Tingsvitne

Eksterne lenker
---------------

* Arkivkatalog for Røros bergrett hos Statsarkivet i Trondheim[*død lenke*]
* Skannet skifteprotokoll fra Røros bergrett på Digitalarkivet[*død lenke*]
Fiolett fluorittstein fra Wushan fluorittgruve i De'an fylke.
De'an i Jiangxi
**De'an** (kinesisk: 德安县; pinyin:  *Dé'ān Xiàn*) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger innen byprefekturet Jiujiang.

I 1999 hadde fylket et folketall på 214 726 innbyggere.

Samferdsel
----------

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou (ved Wuhan), Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.

Også Kinas riksvei 105 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside Arkivert 5. september 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Rettspsykologi** er et fagområde som ligger i skjæringspunktet mellom psykologi og rettssystemet. Fagområdet tilhører vitenskapen anvendt psykologi med innsamling, undersøkelse og presentasjon av psykologiske bevis.

Rettspsykologi omfatter lovanvendelse for å kunne foreta juridiske vurderinger og samhandle adekvat med dommere, advokater og annet rettspersonale. Et viktig aspekt i rettspsykologi er evnen til å vitne i retten, og å omformulere psykologiske funn til et juridisk språk i rettslokalet for å gjøre informasjonen forståelig for rettspersonalet.

Historikk
---------

J. McKeen Cattell ledet et av de første forskningsprosjektene innen rettspsykologi. Cattell undersøkte vitnemål. Han stilte i 1895 en serie med spørsmål til studenter ved Columbia University. Undersøkelsen viste at vitnemål kan være svært motstridende.

Cattells resultater initierte en serie med undersøkelser omkring påliteligheten i vitneutsagn. Alfred Binet gjentok Cattells forsøk og undersøkte også resultater fra andre eksperimenter på dette fagområdet. Hans arbeid innen intelligenstesting fikk også betydning for forståelsen av rettspsykologi.

William Stern studerte også pålitelighet av vitneutsagn. Han fant at vitneutsagn kan være svært upålitelige og at følelser spiller en stor rolle for hukommelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «What Is Forensic Psychology?». Besøkt 12. oktober 2007.
2. ↑  Nietzel, Michael (1986). *Psychological Consultation in the Courtroom*. New York: Pergamon Press. ISBN 0-08-030955-0.
3. ↑  L.W. Stern 1939: *The psychology of testimony*. Journal of Abnormal and Social Psychology, 40, 3–20

Litteratur
----------

* I. B. Weiner & A. K. Hess (Ed.): *The Handbook of Forensic Psychology*. Hoboken, NJ: Wiley 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Rettspluralisme** er en tilstand der det i et territorium eksisterer flere ulike rettsordener og rettssystemer, gjerne med utgangspunkt i at samfunnet består av flere samfunnsgrupper med ulike kulturer og tradisjoner eller at et statsterritorium har delt suverenitet innad. I en situasjon der man har rettspluralisme, vil den enkeltes gruppetilhørighet avgjøre hvilken rettsorden vedkommendes sak hører inn under, eller også hvilket rettsapparat saken behandles i. Rettspluralisme står i motsetning til rettslig sentralisme, som er kjennetegnet av en felles rettsorden i et territorium, der innbyggerne behandles som individuelle rettssubjekter i et enhetlig rettsapparat.

Rettspluralisme finnes i forskjellige former. Som en svak form for rettspluralisme regnes det at det innenfor ett rettssystem kan eksistere ulike rettskulturer eller rettsoppfatninger. En sterk form for rettspluralisme har man når det er snakk om helt separate rettssystemer.

Historisk sett har rettspluralisme vært det vanlige, mens rettslig sentralisme er knyttet til nasjonalstatstanken.

Referanser
----------

1. ↑  Michelsen, s. 132.
2. ↑  Michalsen, s. 133–134.

Litteratur
----------

* Griffiths, John: «What Is Legal Pluralism», *Journal of Legal Pluralism and Unofficial Law*, bd. 24, 1986, s. 1–55
* Michalsen, Dag: «Den rettslige pluralismens historie», *Lov og rett*, bd. 47, nr. 3, 2009, s. 131–145
**Rettsmekling** er en alternativ måte å behandle tvister på i domstolene, inkludert jordskifterettene. Det er et tilbud som blir fremlagt av domstolen, og det er fritt for partene å akseptere eller avvise tilbudet, eller trekke seg underveis i meklingen. Rettsmekling er «motsatsen» til en hovedforhandling i en rettssal eller jordskifteretten. I rettssalen er det meningen at parter og advokater skal forsøke å bevise hvem som har rett, og dommeren skal dernest fatte avgjørelse i saken.

Ved rettsmekling blir en annen fremgangsmåte fulgt. Partene må komme sammen til enighet. Mekleren skal fungere som en katalysator for en prosess som fører partene frem til en avtale. Partene selv har bestemmelse over resultatet.

I de alminnelige domstolene er rettsmekleren vanligvis en dommer fra domstolen. I jordskifteretten kan både jordskiftedommere og ingeniører være rettsmeklere, men bare dommere kan lede det avsluttende rettsmøtet der rettsforlik blir inngått.

Et forlik som blir inngått via rettsmekling er endelig og kan ikke bli anket. Dersom partene ombestemmer seg etter et slikt forlik, må de i tilfelle reise ny sak for domstolen.

Dersom det blir brudd i rettsmeklingen, vil saken fortsette som hovedforhandling i domstolen. Saken vil da vanligvis bli behandlet av en annen dommer enn den dommeren som var mekler under rettsmeklingen.

Rettsmekling ble innført som en prøveordning i de alminnelige domstolene 1. januar 1997, hjemlet ved en tilføyelse i den daværende Tvistemålsloven. Fra starten av ble ordningen prøvd i fem førsteinstanser (nå tingretter) og én lagmannsrett, senere ble ordningen gradvis utvidet til å gjelde alle tingretter og lagmannsretter. Rettsmekling er også en del av den nye Tvisteloven som avløste Tvistemålsloven i 2008. I jordskifterettene ble rettsmekling innført som en femårig prøveordning i alle jordskifterettene 1. april 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Forskrift om forsøksordning med rettsmekling for jordskifterettene, § 3 og 6
2. ↑  Justis- og politidepartementet, Ot.prp. nr. 51 (2004-2005): Om lov om mekling og rettergang i sivile tvister (tvisteloven), 10.4 Rettsmekling

Kilder
------

* Domstolene i Norge: Rettsmekling Arkivert 26. november 2009 hos Wayback Machine.
* Landbruks- og matdepartementet: Jordskifte: Rettsmekling for jordskifterettene (22. januar 2007)
* Lovdata.no: Tvisteloven, kapittel 8 II Rettsmekling
* Lovdata.no: Forskrift om forsøksordning med rettsmekling for jordskifterettene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Angelsaksiske jarldømmer.
**Edwin av Mercia** (død 1071; angelsaksisk Ēadwine) var den eldre broren av Morcar, jarl av Northumbria, sønner av Ælfgār, jarl av Mercia, og sønnesønner av Leofric, jarl av Mercia. Han etterfulgte sin fars tittel og ansvar ved farens død i 1062. Han er referert til jarl Edwin (*Eduin comes*) i *Dommedagsboken*.

Hans yngre bror Morcar ble valgt til jarl av Northumbria da Toste Godwinson, bror av kong Harald Godwinson, ble avvist av folket i Northumbria den 3. oktober 1065. I 1066 herjet Toste i Merica, men ble jagd tilbake av en samlet hær av Edwin og Morcar, og han flyktet da til Skottland. Senere i det samme året kom han tilbake, da som en del av invasjonshæren til kong Harald Hardråde av Norge. Edwin og Morcar samlet igjen en hær, men ble beseiret i slaget ved Fulford i nærheten av York den 20. september. Kun fem dager senere etter kom Harald Godwinsons hær, og både kong Harald Hardråde som Toste ble drept i slaget ved Stamford bru den 25. september. Etter at Harald Godwinson selv døde i slaget ved Hastings mot den normanniske invasjonen ledet av hertug Vilhelm av Normandie den 14. oktober samme år, forsøkte Edwin og Morcar å støtte et nytt regime under den unge Edgar Ætheling, en etterkommer av de gamle angelsaksiske kongene, men de feilet i å ta effektive skritt mot normannerne og ble snart underkastet hertug Vilhelm.

I 1068 forsøkte Edwin og Morcar å få gang et opprør i Mercia, men ble igjen raskt underkastet da Vilhelm Erobreren forflyttet seg mot dem med en hær. I 1071 forsøkte de atter å gjøre opprør, men Edwin ble forrådt til normannerne av hans eget følge og drept.

Edwins søster Edith av Mercia (eller egentlig Aldgyth av Mercia) hadde vært gift med kong Harald Godwinson inntil kongen ble drept i slaget ved Hastings i 1066. Hun selv døde en gang etter 1071. Hun fødte en sønn etter at hennes ektemann var død, Harald Haraldsson, som ble sendt til Norge og levde ved det norske hoffet fram til han døde i 1098.

Edwins landområder sentrert ved Gilling West i hans brors jarldømme i Northumbria ble gitt til normanneren Alain Le Roux i 1071 og distriktet fikk nytt navn, Richmondshire.

I TV-dramaet *Blood Royal: William the Conqueror* (1990) ble Edwin portrettert av skuespilleren Adam Bareham.

Referanser
----------

1. ↑  «Eadwine, earl of Mercia» (d. 1071): doi:10.1093/ref:odnb/52351 i Ann Williams: «Ælfgar, earl of Mercia (d. 1062?)», *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford University Press, 2004 oxforddnb.
2. ↑  BoAr: FNQ: Hereward II

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ælfgar av Mercia** | **Jarler av Mercia**(1062–1071) | Etterfølger:**Nedlagt** |
**Auguste «Gusti» van Pels-Röttgen** (født 29. september 1900 i Buer, Keiserriket Tyskland, død 1945 i Theresienstadt, Tsjekkoslovakia), også kjent som **Petronella van Daan** fra *Anne Franks Dagbok*, var en jødisk flyktning under andre verdenskrig. Sammen med hennes sønn Peter van Pels og hennes mann Hermann van Pels gikk de i dekning sammen med familien Frank.

Tidlig liv
----------

Gusti Röttgen giftet seg med Hermann van Pels den 5. desember 1925 i Tyskland. Den 8. november 1926 fikk de sønnen Peter van Pels. Etter at Adolf Hitler kom til makta, måtte familien flykte til Amsterdam, Nederland i 1937.

I dekning
---------

Etter forsøk på å flykte til Amerika måtte de gå i dekning sammen med familien Frank. Dette skjedde den 13. juli 1942. Ifølge Annes dagbok var Auguste interessert i politikk, som hun gjerne ville snakke om. Samtalene endte, humoristisk nok, med at hun kranglet med sin mann.

Arrestasjon
-----------

Den 4. august 1944 ble de åtte jødene som lå i dekning, arrestert og sendt til Westerbork konsentrasjonsleir. Hun ble videre transportert til Auschwitz-Birkenau og så til Bergen-Belsen. Flere vitner (også Annes venn, Hanneli Goslar) har sagt at Anne og Auguste møtte hverandre. Fra Bergen-Belsen ble hun sendt til Raguhn konsentrasjonsleir. Hun ble tvunget til å deporteres til Theresienstadt. Dødsdatoen hennes er ukjent, men antas å være enten i april eller i mai.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, oppført som Auguste Van Pels, Find a Grave 19185832, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Leverdalen** (også skrevet *Levradalen*, men denne skrivemåten ble avslått av Statens kartverk i 2001) er en dal helt i utkanten av Trollheimen i Rennebu kommune i Trøndelag. Gjennom dalen renner elven Levra som har sitt utspring i Kvolvtjørnin i Oppdal og munner ut i den kunstig oppdemte Granasjøen. Nærmeste tettsted er Nerskogen.
Fjellene på begge sider av dalen er omtrent 1100–1200 moh. mens dalbunnen ligger ca. 600–750 moh.

Leverdalen har lange tradisjoner for seterdrift, og enkelte setrer er fortsatt i bruk. Området er et mye brukt turterreng med flere merkede turstier og gode muligheter for jakt og fiske. Et stort antall dyregraver vitner om at Leverdalen i tidligere tider var et viktig jaktterreng. Leverdalsvegen er en privat bomveg som går parallelt med Fv512 på nordvestsiden av Granasjøen.

Referanser
----------

1. ↑  «Leverdalen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 18. juli 2020.
2. ↑  *Grender innved Trollheimen*. Snøfugl forlag. 2000. s. 54–55. ISBN 8270833274.
En skisse av undervannsstrøm (under bølgene). Bølgene transporterer vannet inn mot land, og undervannsstrømmen transporterer det ut igjen. Skisse fra Buhr Hansen & Svendsen (1984). MWS står for gjennomsnittlig vannhøyde (*mean water surface*).
**Undervannsstrøm** er en strøm som oppstår når store bølger bryter mot land. Når mye vann presses mot land må dette vannet tilbake til dypere vann, dermed oppstår en strøm bort fra land. Trange bukter og spesielle bunnforhold kan skape ekstra sterke strømmer. Undervannsstrømmer oppstår nesten alle steder hvor vann slår mot land, og er som regel sterkest der hvor bølgene bryter.

Forveksling
-----------

Av og til blir utgående strømmer feilaktig kalt undervannsstrømmer. Undervannsstrømmer skjer overalt hvor det er bølger, mens utgående strømmer derimot er trange korridorer som oppstår på enkelte steder, ofte på sandstrender langs kysten. Undervannsstrømmer er sjelden farlige, mens utgående strømmer årlig fører til mange drukningsulykker.

Se også
-------

* Understrøm
* Utgående strøm

Referanser
----------

1. ↑  Svendsen, I.A. (1984), «Mass flux and undertow in a surf zone», *Coastal Engineering* **8** (4): 347–365, DOI:10.1016/0378-3839(84)90030-9
2. ↑   *United States Lifesaving Association Rip Current Survival Guide*, United States Lifesaving Association, arkivert fra originalen on 2014-01-02, besøkt 2014-01-02  «Arkivert kopi». Archived from the original on 2. januar 2014. Besøkt 30. august 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  MacMahan, J.H.; Thornton, E.B.; Reniers, A.J.H.M. (2006), «Rip current review», *Coastal Engineering* **53** (2): 191–208, DOI:10.1016/j.coastaleng.2005.10.009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**David Palmer** er en fiktiv person i den amerikanske TV-serien 24, og ble spilt av Dennis Haysbert.
Han har vært med i fem sesonger av serien. Han var med i alle episodene i sesong 1, 2 og 3, og kom tilbake som gjesteskuespiller i 6 episoder i slutten av sesong 4, fordi fansen ville ha ham tilbake, og en opptreden i første episode av sesong 5, der han ble skutt og drept. Palmer er en av dem som har vært med i flest episoder i serien, bak Tony Almeida og Jack Bauer.

Sesonger
--------

### Sesong 1

I sesong 1 var David Palmer senator i USA. Noen terrorister under ledelse av Andre Drazen hadde som mål å snikmyrde senatoren. Heldigvis klarer CTU med Jack Bauer i spissen å stoppe terroristene, og Palmer blir president. 

### Sesong 2

I sesong 2 er han presidenten i USA. han må ta mange beslutninger vedrørende en ny atomkrig. Men han kommer seg ut av krisen til slutt. Sesongen slutter med at Palmer faller sammen på en pressekonferanse etter at han har blitt forgifet under et attentatforsøk. 

### Sesong 3

I sesong 3 er han fortsatt president, og har kommet seg etter attentatforsøket. Han er midt i en presidentvalgkamp mot senator John Keeler når dagens begivenheter starter. Han gjør en glimrende jobb som president denne sesongen, men blir tvunget av Keeler til å gå trekke seg fra valgkampen, fordi han har bevis som knytter Palmer indirekte til en drapssak, men hans ekskones død medvirker også til hans valg om å trekke seg.

### Sesong 4

Etter at Palmer gikk av som president, skulle han egentlig ikke bli med i sesong 4. Men fansen likte ikke at det bare kom nye karakter, og de gamle ble borte, han kom derfor tilbake i de 6 siste episodene av sesongen. Der må han hjelpe Charles Logan med å fatte beslutninger, fordi han akkurat har tatt over som president, og føler han ikke klarer det når det er krise og terrorister truer med å smelte ned atomreaktorer. David hjelper også Jack Bauer med å fake sin egen død, ved hjelp av Tony Almeida, Michelle Dessler og Chloe O'Brian, fordi Jack må gjemme seg for kineserne.

### Sesong 5

Han kommer tilbake i episode 1 i sesong 5, der han blir skutt og drept av en skarpskytter, rett foran broren sin, Wayne Palmer. Han dør i brorens armer. Palmer blir drept fordi han er en av de fire som ennå vet at Jack er i live. Tre av de fire blir drept. Chloe O' Brian lever fortsatt. Å drepe dem var en av operasjonene i Sentox nervegass-konspirasjonen som senere viser å være ledet av president Charles Logan og enda verre, Jacks bror Graem Bauer.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Karst gjeterhund** (FCI #278, *Kraski Ovčar*) er en stor vokterhundrase som stammer fra Karst (*Kras*) i Slovenia, der den har eksistert i århundrer.

Opprinnelse og alder
--------------------

Karst gjeterhund stammer fra Karstplatået i Slovenia, der rasen har vært avlet gjennom århundrer av de lokale bøndene, på grunn av sine egenskaper som vokterhund. I senere år har imidlertid hunderasen blitt stadig mer populær som vakthund og familiehund.

Den første dokumentasjonen man har for Karst gjeterhund stammer fra boka «The glory of the duchy of Carniole» av baron Janez Vajkart Valvasor utgitt i 1689, men rasen er trolig mye eldre enn dette. 

Karst gjeterhund ble offisielt anerkjent den 2. juni 1939 under navnet *illyrisk gjeterhund*, en betegnelse som på den tiden også inkluderte Jugoslavisk gjeterhund – Sarplaninac. Rasestandarden ble fullført i 1948. Disse hundene ble sett på som varianter av samme hunderase fram til den 16. mars 1968, da de ble separert i hver sin. Sarplaninac fikk imidlertid sitt nåværende navn alt i 1957.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Karst gjeterhund er en langhåret, stor og kraftig molosser av type, som minner om en litt småvokst Sarplaninac. Lengden på dekkhårene skal være misnt 10 cm og ligger flatt mot kroppen. Rundt halsen danner spesielt hannene man. Hannene skal være 57-63 cm i skulderhøyde og veie 30-42 kg. Tispene skal være 54-60 cm i skulderhøyde og veie 25-37 kg. Inntil +2 cm høyere hunder godtas, men det er ikke ønskelig og vil føre til trekk på utstilling.

Bruksområde
-----------

Karst gjeterhund har vært avlet for å passe på kveg og er en ypperlig vokterhund, som også godt kan tilpasses vokterformål for andre husdyrarter. Den utgjør også en god vakthund og kan godt brukes som både kløvhund og trekkhund. Den regnes som arbeidsvillig og utholdende og tåler godt både kulde og varme.

Lynne og væremåte
-----------------

Karst gjeterhund regnes som en rolig og selvstendig hund med et sterkt vokterinstinkt. Den er modig og uredd og kan være svært beskyttende ovenfor familiemedlemmer (spesielt i mangel av husdyr å passe på). Den passer derfor best som brukshund, men den blir en snill og god familiehund for folk som ellers trenger en slik hund og har erfaring nok til å håndtere den. Den bør imidlertid ikke velges som famliehund alene. Pelsen trenger jevnlig vedlikehold.

Kilder
------

* (no) Karst gjeterhund i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Undervannsakustikk** er en av flere hoveddisipliner innen akustikk.
Andre deler er romakustikk, bygningsakustikk, elektroakustikk og støybekjempelse.

Undervannsakustikk beskjeftiger seg som navnet sier med akustiske svingninger og bølger under vann. Metodene er stort sett begrenset til stråling, forplantning og refleksjon av akustiske bølger, som i vann er longitudinelle. Elektronikk brukes i stor utstrekning for å mate kilder og forsterke de mottatte signalene, som under vann stammer fra hydrofoner, som undervannsmikrofoner blir kalt.

Befatning med undervannsakustikk har både sivil og militær karakter, hvor sistnevnte særlig gjelder undervannsbåter.

Sivil innsats har tradisjonelt hovedsakelig vært deteksjon av fisk i stimer. I tillegg er kartografi av havbunnen blitt mere aktuelt på grunn av oljeutvinning til sjøs. Viktig er også kommunikasjon under vann med akustiske bølger siden elektromagnetiske bølger dempes svært sterkt.

Det viktigste frekvensområdet er 5 kHz til 100 kHz, men i seismikk er frekvenser under 100 Hz i bruk, og unntaksvis frekvenser oppe i MHz-området.

Bølgelengden {\displaystyle \ \lambda ={({v \over f})}} hvor v er hastigheten og f frekvensen. Hastigheten er noenlunde konstant nær 1500 m/s.

Refleksjoner av bølgefronter skjer ikke bare i overflaten og ved bunnen og gjenstander, men også i sjikt med forskjellige temperaturer og saltinnhold. Dette kompliserer behandlingen av retursignalene. Gjenstander mindre enn halve bølgelengden kan knapt detekteres.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Franz Abromeit** (født 8. august 1907 i Tilsit i Ostpreussen i Tyskland, erklært død 30. juni 1964 i Egypt) var en tysk SS-offiser tilknyttet Reichssicherheitshauptamt (RSHA). Han var en av Adolf Eichmanns medarbeidere.

Abromeit ble medlem av NSDAP og SS i slutten av 1930-tallet. Han nådde graden Hauptsturmführer i SS (1940).

Fra 1939 til 1941 var han leder for *SD-Sonderreferats für die Evakuierung von Polen und Juden* – tvangsdeportasjon av polakker og jøder – fra Danzig og Westpreußen. Han var mellom 1942 og 1944 Eichmanns rådgiver i Kroatia. I 1944 ble han en del av Sondereinsatzkommando Eichmann som planla og gjennomførte jødeaksjonene i Ungarn.

Abromeit flyktet fra Tyskland like før krigens slutt og det ble etterhvert antatt at han kom seg til Egypt.

Referanser
----------

1. 1 2   Das Personenlexikon zum Dritten Reich[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Adolf Eichmann: byråkrat och massmördare*. Stockholm: Wahlström & Widstrand. 2005. ISBN 91-46-20118-1.
* *Das Personenlexikon zum Dritten Reich* **(tysk)**. Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag. 2007. ISBN 978-3-596-16048-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |