recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elgsethytta** er en turisthytte og et serveringssted i Bymarka i Trondheim, nærmere bestemt i Bynesmarka mellom Bosbergheia og Elsetheia. Turisthytta ble åpnet i 1958 og tilhørte Trondhjems Skiklub til 1974, da eierskapet ble gitt til Trondheim kommune. Siden 2002 har skiklubben hatt ansvaret for driften av hytta. Hytta ligger i en høyde av 448 m over havet. Eiendommen har gårdsnummer 268 og bruksnummer 4 i Trondheim kommune.

På en liten høyde ca. 80 m nordvest for hytta, ligger Elgsethytta Panorama. Dette er et utsiktspunkt forsynt med en 'sikteskive'. Innretningen består av en metallskive med siktelinjal i messing, montert på toppen av en betongsøyle. På skiva er det inngravert ulike siktemål.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 158. ISBN 978-82-573-1762-1.

Referanser
----------

1. ↑   GeoNames, besøkt 7. april 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Elgsethyttas hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Anne Marie Almedal** (født 6. desember 1971) er en norsk musiker fra Vågsbygd i Kristiansand. Hun var vokalist i Velvet Belly fra 1989 til 2003. Hun er fra 2000 gift med Nicholas Sillitoe og de har to barn.

Anne Marie Almedal har gått rytmisk linje ved Musikkonservatoriet i Kristiansand. Hun har studert nederlandsk språk og kultur på Universitetet i Leiden og har kristendomskunnskap grunnfag fra Universitetet i Oslo. Akkurat nå jobber hun som sangpedagog på musikklinja på Vågsbygd videregående skole.

Hun har komponert og synger kjenningsmelodien for TV-serien *Himmelblå*.

Diskografi
----------

* *Blue Sky Blue* 2010
* *The Siren And The Sage* 2007
* *Memory Lane* 2012
* *Lightshadow* 2018

Referanser
----------

1. ↑  Skattelistene 2001

Litteratur
----------

* Ingrid Michalsen: *Portrettet: Anne Marie Almedal* Artikkel i *Fædrelandsvennens* God helg-bilag lørdag 22. mai 2010 side 20-23

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anne Marie Almedal på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Anne Marie Almedal på Discogs Rediger på Wikidata
* (no) *Livet med og uten «Himmelblå»* Anmeldelse av Blue Sky Blue

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
AIS-enhet om bord på et fartøy, viser andre fartøyers avstand, peiling og navn.
**Automatisk identifikasjonssystem** (engelsk: *automatic identification system*, **AIS**) er et antikollisjonshjelpemiddel for skipsfarten, men som samtidig gir offentlige myndigheter oversikt over skipstrafikken i forskjellige farvann. Fartøyer som har utstyr for AIS om bord sender ut og utveksler informasjon om sin identitet, posisjon, fart, kurs, osv. over frekvenser på VHF-båndet. AIS brukes også av maritime trafikksentraler for å holde oversikt over skipstrafikken innen sine ansvarsområder.

Rekkevidden varierer, men kan være opp til omkring 75 kilometer (40 nmi). Etter krav fra IMO skal fartøyer over 300 brutto registertonn i internasjonal fart ha utstyr for sending og mottak av AIS-signaler. De aller fleste skip har i dag AIS med visse unntak, det anslås at over 40 000 skip har AIS-utstyr klasse A om bord. 

Fiskefartøy over 18 meter har installert AIS klasse A fra 1. juni 2013. Fiskefartøy over 15 meter har installert AIS klasse A fra 1. juni 2014.

Se også
-------

* AISSat-1

Eksterne lenker
---------------

* Sanntid AIS-kart fra kystverket.no
* Om AIS, fra kystverket.no
* Om AIS Arkivert 28. mai 2020 hos Wayback Machine. fra Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen (IMO) (engelsk)
* AIS-kart fra nettstedet marinetraffic.com (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
***By Dawn's Early Light*** er en amerikansk film fra 1990, regissert av Jack Sholder.

Handling
--------

I 1991 lanserte dissidenter i Sovjetunionen et atom-missil ved Donetsk til NATO-medlemmet Tyrkia. De sovjetiske forsvarssystemene tror derfor at et NATO-angrep er i gang, og de skyter opp interkontinentale ballistiske missiler (ICBM) mot USA. Kommandør-general Renning oppfordrer den amerikanske presidenten til å godkjenne et storstilt mot-angrep. Den sovjetiske lederen forklarer dissidentenes handlinger til den amerikanske presidenten. Han ber USA om å trekke seg fra angrepet, med henvisning til de to nasjonenes forbedrede forhold. Men hvis amerikanerne velger å sette i gang et full-skala angrep, så kommer sovjeterne til å svare på samme måte - og dette kommer til å gå ut over hele planeten.

Samtidig som USAs president argumenterer med general Renning, kommer det rapporter om at sovjeterne har satt i gang et nytt angrep. Presidenten godkjenner motvillig et større amerikansk angrep. Presidenten tar snart av i helikopteret Marine One, og får vite at det andre sovjetiske angrepet ble rettet mot Kina. Presidenten innser dermed sine egne feilgrep, og forsøker å kansellere ordrene sine. Men før han rekker å gjøre dette, tvinger en nærliggende atom-detonasjon helikopteret hans ned. Med USAs president antatt død blir USAs innenriksminister sverget inn som ny president, med kodenavnet «Condor». Men den opprinnelige presidenten blir senere oppdaget hardt skadet ved ulykkesstedet til Marine One. Han klarer å komme i kontakt med den sovjetiske presidenten, og de blir enige om en kort våpenhvile. Men Condor og resten av staben ønsker å fortsette angrepet.

Skuespillere
------------

* Powers Boothe som Cassidy
* Rebecca De Mornay som Moreau
* James Earl Jones som Charlie
* Martin Landau
* Darren McGavin
* Rip Torn som Fargo
* Jeffrey DeMunn
* Peter MacNicol som Tom Sedgwick

Referanser
----------

1. ↑  «By Dawn's Early Light (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 27. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *By Dawn's Early Light* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *By Dawn's Early Light* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *By Dawn's Early Light* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *By Dawn's Early Light* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *By Dawn's Early Light* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Tek.no** (tidligere Hardware.no) er et norsk teknologinettsted. Nettsiden ble startet i 1998 da grunnleggeren Martin L. Wirak ønsket å lage en søkemotor for å finne laveste pris på produkter fra ulike nettbutikker. Etter hvert ble nettsidens innhold utvidet til å inkludere teknologinyheter og redaksjonelle tester av produkter.

I 2014 ble Hardware.no innlemmet i nettstedet Tek.no. I 2015 ble Tek.no solgt fra Amedia til Teknisk Ukeblad som solgte nettstedet videre til VG i 2017.

I dag
-----

Tek.no er eid av VG, som igjen er eid av Schibsted. Tek.no tester og omtaler produkter fra ulike kategorier, som forbrukerelektronikk med fokus på mobiler, datamaskiner og lyd & bilde, samt elartikler for hus og hjem, elbil og friluftsliv. Nettstedet produserer også nyheter og guider. 
Nyhetssjef for Tek.no er Niklas Plikk.

Audiovisuelt.no
---------------

*Audiovisuelt.no* var et norsk nettsted om lyd- og bildeprodukter rettet mot forbrukermarkedet. Nettstedet gikk først på luften i desember 2008 som en forlengelse og videreføring av Kulturo.no, men ble relansert i september 2009 - da med en egen dedikert redaksjon. Audiovisuelt.no er en del av Tek.no-nettverket. Fagredaktør for Audiovisuelt.no var Håvard Røste, som startet opp i denne rollen for fullt fra og med september 2009.[]

Referanser
----------

1. ↑  Jerijervi, Dag Robert. «Slår sammen teknologi-nettsteder». *kampanje.com* **(norsk)**. Besøkt 30. juni 2017.
2. ↑  Fossbakken, Erlend. «Amedia selger Mediehuset Tek». *kampanje.com* **(norsk)**. Besøkt 30. juni 2017.
3. ↑  Fossbakken, Erlend (08.05.2017). «- Salget av Tek kom helt uventet på oss». *kampanje.com* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 11. juli 2017. Besøkt 30. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hotel Elephant** er et kjent hotell i Weimar i Tyskland.

Forløperen for hotellet var et vertshus som den fyrstelige munnskjenken Christian Andreas Barritig åpnet på Marktplatz i Weimar i 1696. Snart etablerte stedet seg som poststasjon og som kvarter for kjøpmenn og reisende. Vertshuset tiltrakk i de påfølgende århundrene mange kjente kunstnere, og både Wieland, Herder og Goethe har bodd her.

I 1937 var det gamle vertshuset falleferdig, og måtte rives. Arkitekten Hermann Giesler ble engasjert til å tegne det nye hotellet. Det ble et av Europas mest moderne hoteller, med blant annet bilheis til garasjeanlegget.

Hotell Elephant er blitt foreviget gjennom Thomas Manns roman *Lotte i Weimar*, der han lar hovedpersonen overnatte på hotellet. Da hotellet gjenåpnet etter krigen i 1955, var Mann den første som skrev seg inn i gjesteboken. Hotellets Lilli-Palmer-suite er oppkalt etter skuespilleren som spilte Lotte i filmatiseringen av Manns roman.

Hotellet tilhører i dag luksuskolleksjonen i Starwood-gruppen.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**National Air and Space Museum** er et museum under Smithsonian Institution og er lokalisert til Washington, DC i USA. Museet er det mest populære av Smithsonians museer og har verdens største samling av fly, raketter og romskip. Museet er også et viktig senter for forskning rundt historien bak luftfart og romvirksomhet. Nesten alle utstillingsobjekter er originale, eller erstatningsfartøy for de originale.

Bygningen til National Air and Space Museum er anerkjent som et av de betydeligste eksempler på moderne arkitektur i Washington. Grunnet museumbygningens nærhet til United States Capitol ønsket man fra Smithsonian Institution en bygning som ville ha en imponerende arkitektur, men som samtidig ikke ville markere seg for sterkt mot Capitol. Arkitekten Gyo Obata fra firmaet Hellmuth, Obata and Kassabaum i St. Louis fikk oppdraget og museet sto ferdig i 1976.

I 2003 åpnet en avdeling på Washington Dulles internasjonale lufthavn i Virginia.

Referanser
----------

1. ↑   Smithsonian Institution, «John Dailey»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.si.edu[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mate-URL Rediger på Wikidata

* (en) National Air and Space Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Caterpillar veiskrape.
**Veiskrape** også kalt **veihøvel**, er et redskap som brukes på grusveier for å jevne ut hjulspor, vaskebrett og huller i veibanen med. Om vinteren kan de brukes for å gjøre kjørebanen jevnere, også på snø- og islagt asfaltvei. De kalles også *veihøvel*.

De enkleste kunne slepes etter en hest eller traktor, mens en etterhvert fikk motoriserte utgaver med hydraulisk styring av bladvinkel og veihelling.

Motoriserte veiskraper ble i mindre målestokk bygget i Norge på 1930-tallet. Det var Drammen Jernstøperi & Mek. Verksted som bygget disse omkring en Fordson traktor, De ble markedsført under navnet «Drafn», og et eksemplar finnes i dag på Norsk vegmuseum på Hunderfossen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Graders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Grader – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***Hans to hustruer*** (originaltittel: *The Piper's Price*) er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Joe De Grasse.

Handling
--------

Etter å ha skilt seg fra sin første kone og giftet seg med en annen kvinne, finner Ralph Hadley seg igjen romantisk tiltrukket av sin tidligere kone - en klok forretningskvinne. Problemene begynner for alvor når Ralph inviterer henne på lunsj, og det begynner å gå sladder i deres omgangskrets om parets forhold.

Nyhetene om dette kommer også hans hengivne nåværende kone for øret, som også har oppdaget at hun har blitt gravid. Hun konfronterer derfor mannens tidligere kone, som går med på å aldri treffe Ralph igjen. Hans eks-kone gifter seg i stedet med en annen beundrer. Men Ralph vurderer deretter å begå selvmord.

Skuespillere
------------

* Dorothy Phillips som Amy Hadley
* Maude George som Jessica Hadley
* Lon Chaney som Billy Kilmartin
* Claire Du Brey som Jessicas tjenestepike
* William Stowell som Ralph Hadley

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. mai 2016.
2. ↑  THE PIPER'S PRICE
3. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hans to hustruer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hans to hustruer* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Hans to hustruer* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Hans to hustruer* på Silent Era Rediger på Wikidata
«Stattholdergården» i Rådhusgata 11 er ett av de få hus i Oslo som fremdeles har karnapp. Foto: Kjetil Ree 2007
Teodor Steigerts mursteinshus ved Piotrkowska-gaten har et midtstilt karnapp i 2. og 3. etasje som hviler på søyler og avsluttes med en balkong.
**Karnapp** er et mindre, ofte smalt utbygg som ligger utenpå selve byggets fasade eller hushjørne. Et karnapp har vinduer og tak og står i direkte forbindelse med rommet innenfor. Det kan være et *hengende karnapp* som hviler på en utkragning, stå på søyler eller stå på en grunnmur. Karnappet kan avsluttes med et eget tak eller en altan. 

Karnapper var tidligere svært vanlige i norske byer, og særlig i Christiania, hvor det omkring 1775 fremdeles var flere enn 110 karnapper. I 1745 ble det forbudt å bygge nye karnapper ut på de offentlige fortauene fordi de hindret ferdselen. Fremdeles finnes seks karnapper i Kvadraturen. Karnappene i Christiania sto alle på gategrunn og var ikke «hengende». De var nyttige både som utvidelse av en stue og som arbeidsplass for håndverkere eller husmødre som trengte godt arbeidslys. Lys fra tre sider kunne utvide arbeidstiden innendørs i den mørke årstiden.

Noter
-----

1. ↑  Statens kartverk, historiske kart: kart amt 2 kristiania-16, et udatert kart fra etter 1773, hvor mer enn 110 karnapper er inntegnet i Kvadraturen

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0
* Roede, Lars: *Byen bytter byggeskikk – Christiania 1624–1814*. Oslo, AHO 2001, ISBN 8254701202, s. 123-125, 172.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bay windows – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Sant'Ivo alla Sapienza** er en liten barokkkirke i det sentrale Roma. Den ble tegnet av Francesco Borromini og oppført mellom 1642 og 1660. Kirken er kjent for sin intrikate grunnplan og sitt spiraltårn.

Sant'Ivo alla Sapienza er inkorporert i Palazzo della Sapienza, tidligere sete for Romas universitet, ved Corso del Rinascimento, ett kvarter øst for Piazza Navona.

Lanternen med spiraltårnet

Bygningshistorie
----------------

I 1303 grunnla pave Bonifatius VIII universitetet, eller *Archiginnasio*, som det ble kalt på den tiden. Under pavenes babyloniske fangenskap i Avignon 1309-1377 forfalt den akademiske institusjonen og ble stengt i 1370, men kunne åpne igjen ved århundrets slutt. På stedet for dagens Palazzo della Sapienza begynte man på slutten av 1400-tallet å oppføre en universitetsbygning, men det var først under Leo Xs pontifikat (1513–1521), som man dro opp retningslinjene for bygningens arkitektoniske form. Fram til denne tiden hadde universitetet stått uten eget kapell og man hadde feiret messen i den nærliggende kirken *Sant'Eustachio*. Leo X lot oppføre et lite kapell innviet til den helgengjorte pave Leo I og martyren Fortunatus, men dette ble revet i 1565, da man besluttet å innlede nybyggingen av universitetskomplekset.

Kuppelinteriøret

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 7451, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Armellini, Mariano, *Le Chiese di Roma dal secolo IV al XIX*. 3° ediz. Roma: Edizioni del Pasquino 1982.
* Buchowiecki, Walther, *Handbuch der Kirchen Roms*. Wien: Verlag Brüder Hollinek 1967-1974.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sant'Ivo alla Sapienza (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sant'Ivo alla Sapienza – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
***The Sun*** er en britisk tabloidavis. Det er den største engelskspråklige dagsavisen i verden, med et opplag på 1,2 millioner eksemplarer hver dag (per mars 2020). Den har over 8,5 millioner lesere. *The Sun* er til tross for de høye salgs- og lesertallene også regnet som en av de mest omdiskuterte[] avisene internasjonalt. Ansvarlig redaktør er Rebekah Wade.

Avisen ble startet i 1964 og var i begynnelsen en fullformatavis uten særlig suksess. Det var først da den australske mediemogulen Rupert Murdoch, som kjøpte avisen i 1969, bestemte seg for å omgjøre både profilen og formatet til det tabloide, at salget begynte å vokse. Samtidig kjøpte Murdoch *Daily Herald*, som ble innfusjonert i *The Sun*. *The Sun* ble på samme tid søsterutgaven til søndagsavisen *News of the World*. 

Underholdningsnyheter, sport, nyheter om de kongelige og sensasjonalistisk krimstoff ble mikset sammen med vanlig reportasjestoff og politiske nyheter. I tillegg ble *side 3-piken* innført - et bilde av en toppløs jente daglig. Avisen har også vært bevisst på å vinkle artiklene sensasjonalistisk og svært subjektivt. I 1978 gikk *The Sun* forbi sin hovedkonkurrent *Daily Mirror* i opplagskampen.

I motsetning til de fleste andre britiske aviser, har *The Sun* flere ganger byttet side i den politiske kampen i Storbritannia. I sine første år støttet den Arbeiderpartiet, men da Margaret Thatcher ble statsministerkandidat for de konservative foran valget i 1979, ble den en av hennes viktigste støttespillere. 

Til tross for den stadige kritikken mot de tabloide verdiene, er *The Sun* alltid blitt regnet som en viktig politisk avis. Da Tony Blair og hans strateger skulle gjenreise Labour på 1990-tallet, ble de enige om at de i det minste måtte nøytralisere *The Sun*.[] Det klarte de, og fikk til og med avisens støtte under valgkampen i 1997.

Referanser
----------

1. 1 2   (på en, fr, es, zh-hans, ar) *The ISSN portal*, Paris: ISSN International Centre, ISSN 1819-1819, ISSN 0307-2681, Wikidata Q70460099,
2. ↑  ABC.org.uk: *The Sun*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) The Sun (United Kingdom) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Sun på Twitter Rediger på Wikidata

* The Sun på Twitter Rediger på Wikidata

* The Sun på Facebook Rediger på Wikidata

* The Sun på YouTube Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** OCLC **·** ISSN **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Presteseminaret Saint-Sulpice** i Paris var et katolsk utdannelsessted grunnlagt av den franske katolske prest Jean-Jacques Olier.

Historie
--------

Jean-Jacques Olier, grunnlegger av Saint-Sulpice
Fader Jean-Jacques Olier fikk den 25. juni 1642 sognet Saint-Sulpice i Paris og overførte dit et katolsk presteseminar fra Vaugirard (i dag del av 15. arrondissement i Paris), som da var i sin etableringsfase. Etter grunnleggelsen av sulpicianernes kongregasjon (orden) overtok de ledelsen. Fader Jean-Jacques Olier lot bygge et seminat som ble innviet i 1651 som *Grand Séminaire* for alumner aor alle franske bispedømmer 

Denne bygningen ble konfiskert under den franske revolusjon, og ble revet i 1811. 

Under disse omvekslende tider ledet Jacques-André Émery seminaret og kongregasjonen. I 1820–1838 ble det reist en ny bygning, som huset seminaret frem til 1906. Da ble det oppløst, grunnet den nye lov om skille mellom kirke og stat. Så la man en del av finansministeriet til bygningen. 

Sulpicianernes generalat og deres seminar flyttet da til Issy-les-Moulineaux, der de i dag (2016) befinner seg.

Betydning
---------

Jean-Jacques Olier gjorde St. Sulpice til sentrum for *École française de spiritualité*. Seminaret ble populært og meget berømt i Frankrike. Det utdannet mange av Frankrikes mest berømte klerikere frem til tidlig 1900-tall, Saint-Sulpice fikk stor innflytelse og det franske kleresis prestepersonlighet, langt ut over sulpisianernes rekker.

Kjente studenter
----------------

* Denis Auguste Affre
* Louis-François de Bausset-Roquefort
* François-Joachim de Pierre de Bernis
* Henri Breuil
* Pierre-Hector Coullié
* Maurice Feltin
* François Fénelon
* Auguste Desgodins
* Charles-Auguste-Marie-Joseph de Forbin-Janson
* Joseph Alfred Foulon
* Louis-Marie Grignion de Montfort
* Alexandre André Jacob
* Pierre Petit de Julleville
* Jean Baptiste Henri Lacordaire
* Charles de La Fosse
* Charles Mannay
* Eugen von Mazenod
* Charles Fortuné von Mazenod
* Arthur Mugnier
* Leonardo Murialdo
* Guillaume-Gabriel Nivers
* Pierre-Bienvenu Noailles
* Jean-Martin de Prades
* Ernest Renan
* Jules Saliège
* Emmanuel Joseph Sieyès
* Alexandre Angélique de Talleyrand-Périgord
* Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord
* Adolphe Tanquerey
* Joseph-Marie Timon-David
* Stanislas-Arthur-Xavier Touchet
* Pierre Vergniaud

Litteratur
----------

* Philippe Molac: *Histoire d'un dynamisme apostolique: la compagnie des prêtres de Saint-Sulpice.* Cerf, Paris 2008, ISBN 978-2-204-08713-1.
* Henry Joly: *La compagnie de Saint-Sulpice* Bloud et Gay, Paris 1914.

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Seminaire St. Sulpice, Issy-les-Molineaux

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Scenebilde fra en komedie fra antikken
**Komedie** (gammelgresk κωμῳδία [kōmō{i}día], av κῶμος [kṓmos] *fest til Dionysos' ære* og ᾠδή [ō{i}dế]: egentlig «syngende opptog») i klassisk forstand er et lystig skuespill, gjerne med en lykkelig slutt. Komediens underholdningsverdi kommer av en overdreven framstilling av menneskelige karaktertrekk og svakheter. I tillegg til å more publikum kan en komedie tjene kritiske formål, for eksempel satire.

Komedie og tragedie regnes som antikkens klassiske dramaformer.

*Se også: Antikkens greske komedie*

Film og TV
----------

Louis de Funès spilte gendarme i en rekke franske filmkomedier i 1970-årene
Begrepet *komedie* brukes i dag også om skuespill i moderne medier, slik som på film (filmkomedie) og i TV-produksjoner der humor er sentralt for handlingen.

Innen film og TV er det også blitt vanlig å kombinere komedien med enkelte andre sjangre, og dette har gitt opphavet til betegnelser som action-komedie og romantisk komedie, men også skrekk-komedie, krimkomedie og dramakomedie. Andre og smalere subsjangere innen filmverdenen inkluderer sex-komedie, crazykomedie, ungdomskomedie og parodifilm. Ulike komediesjangre kan også kombineres; for eksempel er filmserien om *Mannen med den nakne pistol* (1988) er en kombinasjon av parodifilm og crazykomedie, mens *The Blues Brothers* (1980) er en blanding av actionkomedie og crazykomedie.

Former for komisk teater
------------------------

Italienske komedianter. Maleri av Antoine Watteau, 1714
* Commedia dell'arte
* Farse
* Karakterkomedie
* Satirisk komedie
* Lystspill
* Tragikomedie

Referanser
----------

1. ↑  «Moment 3: Tragedien og komedien». *moment3.cappelendamm.no*. Besøkt 6. desember 2022.
2. ↑  «GRE4401 – Gresk komedie - Universitetet i Oslo». *www.uio.no* **(norsk)**. Universitetet i Oslo. Besøkt 6. desember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |

Portal: Litteratur
St. Ouen-kirken fra nordvest.
Cavaillé-Coll-orgelet fra 1890.
**St. Ouen-kirken i Rouen** i nordre Frankrike er en klosterkirke kjent både for sin arkitektur og sitt store Cavaillé-Coll-orgel. Sammen med Rouenkatedralen og Saint-Macloukirken, er kirken blant de viktigste gotiske monumentene i Rouen.

Oppføring
---------

Kirken ble opprinnelig bygget for Benediktinerordenen som klosterkirke for St. Ouen. Byggingen startet i 1318, men ble avbrutt av hundreårskrigen, og bygget ble hardt skadet under Harelle-revolusjonen i 1382. Klosterkirken sto ferdig i det 15. århundre.

Arkitektur og utsmykning
------------------------

Kirken er oppført i en flamboyant (sengotisk) stil. Den er 137 meter lang og har et 33 meter høyt ribbehvelvstak. Over det sentrale korset er et uvanlig, lanterneaktig tårn, som minner om tårnet i Elykatedralen i England. Kirkens velbevarte glassmalerier er hovedsakelig fra det 14. århundre og er lysere enn det som er vanlig i gotiske kirker. Fasaden ble gjort ferdig mellom 1846 og 1851.

Orgel
-----

Kirken har et stort kirkeorgel bygget i 1890 av Aristide Cavaillé-Coll. Instrumentet regnes som et av de viktigste orglene i Frankrike, og er kjent for en usedvanlig sterk 32' kontrabombarde. Orgelet står som det opprinnelig ble bygget og er et av få av Cavaillé-Colls orgler som gjør det.

Referanser
----------

1. 1 2   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Église Saint-Ouen de Rouen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Saint Owen Abbey of Rouen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Erik Finn Lorentzen** (født 21. mars 1921 i Aker, død 18. mars 2010 i Oslo) var en norsk skipsreder.

I perioden 1941–1945 var han flyver i Canada, Storbritannia og Nord-Afrika. Han var administrerende direktør i familierederiet Øivind Lorentzen Rederi i perioden 1959–1983, og siden eier av Øivind Lorentzen A/S Sobral og hadde en rekke styreverv. Han var visepresident (1987–1991) og styreleder (1991–1993) i Redningsselskapet.

Han var sønn av skipsreder Øivind Lorentzen, fra holmestrandsslekten Lorentzen, og bror av Erling Lorentzen og dermed svoger av Prinsesse Ragnhild. Erik Lorentzen var gift med Eva von Munthe af Morgenstierne (1921–2017) og hadde tre sønner.

Han var styreleder i Libertas 1972-1976, og satt i styret fra 1960-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Oslo fylke, Ullern, Fødselsregister nr. J 0001 (1916-1928), Fødte og døpte 1921, side 86.
2. ↑  Dødsannonse i *Aftenposten* 22. mars 2010.
3. ↑  Dødsannonse i *Aftenposten* 26. januar 2017.
4. ↑  (no) Erik Finn Lorentzen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Andre verdenskrig
Trekroner fort  Foto: Niels Elgaard Larsen 
Trekroner fort Foto: Politikaner 
**Trekroner fort** var et befestningsanlegg ved innseilingen til Københavns havn. Sjøfortet utgjorde en del av Københavns befestning.

Det opprinnelige Trekroner fort lå noen hundre meter nord for det nåværende. Det ble anlagt i 1713 ved at man satte tre gamle linjeskip på grunn og fylte dem opp med stein. Et av linjeskipene het «Tre Kroner» og av det kommer fortets navn. 

Byggingen av det nåværende fortet ble påbegynt i 1787 ved oppfylling på stedet med jord innenfor en konstruksjon av nedrammede peler. Fortet utgjorde en viktig del av den danske forsvarslinje i forbindelse med angrepet på Københavns red den 2. april 1801, hvor det var bestykket med hele 60 kanoner. Det var også i aksjon ved det britiske angrep i 1807. Fra 1818 til 1828 og i 1860-årene ble det kraftig utvidet.

Fortet var en del av Københavns befestning fra 1870-årene til 1920. Det ble nedlagt som fort ved hærloven av 1922. Deretter ble det brukt til utdannelse av kystartilleriets vernepliktige inntil 1932, da det ble endelig nedlagt. Under den tyske okkupasjonen av Danmark ble fortet brukt av tyskerne som kaserne. Heretter stod det ubenyttet inntil 1984, da det ble åpnet for offentligheten.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trekroner Fort – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skov- og Naturstyrelsens artikkel om fortet

| * v
* d
* r
Københavns befestning |
| --- |
| Vestvolden **·** Bagsværdfortet **·** Garderhøj fort **·** Lyngbyfortet **·** Fortunfortet **·** Taarbæk fort **·** Hvidøre batteri **·** Charlottenlund fort **·** Middelgrundsfortet **·** Trekroner fort **·** Flakfortet **·** Prøvestenen **·** Mosede fort **·** Kongelundsfortet **·** Kastrup fort **·** Dragør fort |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**William John** «**Jack**» **Crayston** (født 1910, død 1992) var en engelsk fotballspiller og manager.

Crayston ble født i Grange-over-Sands, Lancashire og startet sin karriere, i divisjon 3 nord, i Barrow i 1928. Han var der i to sesonger før han flyttet til Bradford (Park Avenue) AFC, der han utviklet seg til en sterk, solid og hodesterk høyre midtbane (right-half).

Craystons inntreden blant de beste kom da han ble signert av Arsenal i 1934, og han scoret i sin første obligatoriske kamp i 8–1 seieren over Liverpool FC. Crayston ble en av de faste på laget fra første stund, og var med på å vinne ligamesterskapet i 1935 og 1938 og FA-cupen i 1936.

Som med mange av sine medspillere, mistet Crayston det som skulle være hans beste år som fotballspiller p.g.a. den andre verdenskrig. Han gikk inn i flyvåpenet, og spilte litt «krigstidsfotball». Han pådro seg en alvorlig kneskade i en kamp mot West Ham United i 1943, og måtte slutte som aktiv spiller. Han spilte totalt 207 kamper (168 i ligaen) og lagde 17 mål (16 i ligaen). Han fikk også spille åtte kamper for det engelske landslaget i perioden 1935–1937, med en målscoring.

Etter hans for tidlige avslutning av karrieren og dimisjon fra RAF, begynte Crayston som trener, og i 1947 ble han assistent for den nye arsenalmanageren Tom Whittaker. Etter Whittakers tidlige død i 1956, tok Crayston over som manager. Hans managertid var kort og uten suksess, p.g.a. vanskeligheter med å skaffe nye spillere. Resultatene for laget ble dårligere. I 1957/1958 kom Arsenal på tolvteplass (den dårligste plassering på 38 år) og de gikk på et ydmykende cuptap mot Northampton Town. Desillusjonert trakk han seg som manager i mai 1958. Han tok over styringen av Doncaster Rovers et par måneder senere, en stilling han beholdt til han sluttet med fotball i 1961. Han døde i 1992, 82 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 418181, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Crayston – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jack Crayston – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Elder Scrolls II: Daggerfall*** er et rollespill til PC fra 1996. Spillet inngår i *The Elder Scrolls*-serien, som utvikles og utgis av Bethesda Softworks.

I likhet med andre *Elder Scrolls*-spill, foregår *Daggerfall* i spillverdenen «Tamriel». Det aktuelle arealet i *Daggerfall* har blitt anslått til å tilsvare det dobbelte av Storbritannia. Spilleren kan utforske 15 000 byer, landsbyer og underjordiske arealer. Det begrensede utvalget av bygninger brukt til å konstruere byer fikk dog flere til å klage på spillets ensformighet. Oppfølgeren, *The Elder Scrolls III: Morrowind*, svarte med en mindre, mer detaljert spillverden.

Spillet har avanserte systemer for å utforme trylleformler og liknende. Det er også muligheter for å kjøpe hus og hester, samt enorme mengder klær og utstyr. Man kan også forvandle karakteren sin til andre skapninger, for eksempel varulver eller vampyrer. Kampsystemet benytter musebevegelser for å avgjøre hvilken vei sverdet skal slå. Det politiske systemet i *Daggerfall* omfatter et stort nettverk av laug, ordener og religioner, alle med unike oppgaver og oppdrag som spilleren kan utføre. Ved å melde seg inn og bidra i disse gruppene, kan man forbedre sitt rykte i spillverdenen. De datastyrte karakterenes oppførsel vil deretter utvikle seg i henhold til det ryktet hovedfiguren har.

*Daggerfall* er også kjent for sine mange programfeil (eller *bugs*, derav kallenavnet *Buggerfall*). Som følge av disse feilene, var det i den opprinnelige versjonen umulig å fullføre spillet. Det ble lansert en rekke programfikser, selv om mange feil aldri ble rettet opp i. Tilhengere har i senere tid foreslått å omskape spillet for moderne plattformer.

Referanser
----------

1. ↑   Steam, Steam-ID 1812390, besøkt 26. april 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* på GOG.com Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* hos GameSpot Rediger på Wikidata

* (en) *The Elder Scrolls II: Daggerfall* hos IGN Rediger på Wikidata
* The UESP: Daggerfall
* Interkarma's Daggerfall Workshop
* King Svatopluk's Court
* The DF Code Project
* Elder Scrolls GL (tidligere *Daggerfall GL*)

| * v
* d
* r
The Elder Scrolls |
| --- |
| 
* *Arena*
* *Daggerfall*
* *Morrowind*
	+ *Tribunal*
	+ *Bloodmoon*
* *Oblivion*
	+ *Knights of the Nine*
	+ *Shivering Isles*
* *Battlespire*
* *Redguard*
* *Travels*
* *Oblivion Mobile*
* *Skyrim*

 |

Portal: Videospill
**Kongsberg Seatex AS** utvikler, produserer og selger maritim elektronikk til verdensmarkedet. De leverer instrumenterings- og posisjoneringsløsninger til ​olje- og gassmarkedet offshore, og andre profesjonelle maritime markeder. De er også en del av utviklingen av det europeiske satellittnavigasjonssystemet Galileo. Kongsberg Seatex AS er en del av Kongsberg Maritime. Virksomheten er lokalisert på Pirsenteret i Trondheim, Norge.

Historie
--------

Kongsberg Seatex ble grunnlagt i 1984 og ervervet av Kongsberg Maritime i 2000.

Produktområder
--------------

Kongsberg Seatex tilbyr disse produktområdene på verdensbasis.

* **Attitude Determination Systems**

Helikopterdekk monitoreringssystemer / Høyende-løsninger for presisjonsposisjonering

* **Surface Positioning Reference Systems**

Relativ posisjonering  
Absolutt posisjonering  
Høyende GPS/Glonass løsninger

* **Automatic Identification Systems**

AIS Infrastruktur for kystovervåking  
AIS Mobilstasjon for bruk ombord

* **Global Navigation Satellite Systems**

Prosjektorientert utvikling av dagens og fremtidens satellitt- og navigasjonssystemer

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Kongsberg Maritime offisiell hjemmeside Arkivert 31. januar 2019 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Allergi mot svin og katt** er en allergi mot svinekjøtt, vanligvis i voksen alder, som er relatert til katteallergi. På engelsk er tilstanden kjent som *pork–cat syndrome*. Det er en kryssallergi hvor allergi mot kattens blodalbumin (protein laget av kattens lever) kryssreagerer med blodalbumin fra svin.

Historie
--------

Den ble først beskrevet i 1994, men ble først dokumentert[*når?*] i USA av Scott Commins og Thomas Platts-Mills under deres forskning på alfa-galallergi.

Årsak
-----

Svinekjøtt inneholder samme sukkermolekyl som finnes i proteinet i katteallergen, og allergikere kan derfor reagere på proteiner fra både katt og svin.

Effekt
------

Allergien kan føre til alvorlige eller dødelige allergiske reaksjoner når svinekjøtt konsumeres.

Se også
-------

* Alfa-gal-allergi
* Fjærkreallergi

Referanser
----------

1. 1 2  redaktør, Nina Kristiansen ansvarlig; forskning.no (24. desember 2010). «Kan man bli allergisk mot kjøtt?». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 4. august 2023.
2. ↑  Abreu, Carmo. «Pork-cat syndrome?». *Clin Transl Allergy*. 5 (Suppl 3): P164.
3. ↑  Warner, Jennifer. «Pork-Cat Syndrome an Under-Recognized Allergy». WebMD.
4. 1 2  Posthumus, Jonathon. «Initial Description of Pork-Cat Syndrome in the United States». *J Allergy Clin Immunol*. 131 (3): 923–5. PMID 23352634.
5. 1 2  Zaraska, Marta (2. desember 2013). «Allergic reactions to pork may be prompted by a protein made in the liver of cats». *Washington Post*.
Inskripsjonstavle på kirken til minne om Jørgen Brahe til Tostrop og hans kone Ingeborg Pasberg til Gunnerstrups gjenoppføring av kirken.
**Tosterup kirke** (svensk: *Tosterups kyrka*) er en kirkebygning tilknyttet Tosterup herregård i det sydlige Skåne, Tomelilla kommune.

Historie
--------

Kirken har røtter tilbake til 1100-tallet, med kalkmalerier fra 1400 og 1500-tallet. Under Den nordiske syvårskrig ble kirken sterkt skadet, og i 1598 begynte Jørgen Ottesen Brahe en gjenoppbygging. Benkeinnredningen stammer fra denne tiden, hvor de fremste benkene viser Brahes våpen på mannssiden og Pasbergs på kvinnesiden. De to innredet et gravvelv til seg selv, hvor de dog aldri kom til å hvile – de døde av pest etter et besøk på Kulla-Gunnerstorp i 1601, og ble begravet i Allerums kirke.

Wittskøvlemesteren hadde fått i oppdrag å utsmykke kirken i den hellige Birgittas ånd. På hederplassen, i triumfbuen, ses Birgitta ved sin bokstol, i koret ses legenden om Sankt Jørgen og dragen.

I våpenhuset finnes en praktfullt utsmykket barokkiste etter Jørgen Iversen Krabbe, som ble arkebusert på Stortorvet i Malmø i januar 1678. Dessuten finnes en gravsten etter Tyge Brahe den eldre, tilvirket av Adam van Düren.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Svenska kyrkan om Tosterup kirke
* Slottsguiden
* Brahe og Parsbergs slektstavler
* Bilder fra Tosterup, Medeltidens bildvärld
**Georg Arnestad** (født 1948 på Rygg i Gloppen kommune) er en norsk redaktør, sakprosaforfatter og forsker innen kultur. Han er siden 1996 leder for forskning og utvikling og avdelingsdirektør ved Høgskulen i Sogn og Fjordane, og bosatt i Sogndal.

Arnestad tok artium i språkfag ved Firda Gymnas i 1967. Han ble utdannet siviløkonom ved Norges Handelshøyskole (NHH) i 1973, og høyere avdeling i økonomisk historie ved NHH i 1977. Arnestad var vitenskapelig assistent ved NHH i årene 1976–1977. Han var deretter konsulent for kulturavdelingen i Kirke- og undervisningsdepartementet fra 1978 til 1981. Han ble forsker og amanuensis ved Sogn og Fjordane distriktshøgskule fra 1981 til 1987, forsker ved Vestlandsforsking i perioden 1988–1996, med et års opphold 1991–1992, da han ble utnevnt som spesialrådgiver for Kulturdepartementet. I 1996 ble Arnestad forskings- og utviklingsleder ved Høgskulen i Sogn og Fjordane. 

I perioden 1981–1987 var Arnestad redaktør for tidsskriftet *Søkelys på Sogn og Fjordane*, og *Norsk Kulturårbok* (Samlaget) 1994–1999. Han har vært styreleder for Sogndal Kulturhus AS.

Bibliografi
-----------

* 1999 *Norsk kulturårbok 1999* Redaktør, sammen med Hilde Sandvik. Norsk kulturråd, ISBN 9788252153712
* 1998 *Norsk kulturårbok 1998* Redaktør, sammen med Kjersti Mjør. Norsk kulturråd, ISBN 9788252151145
* 1996 *Kulturårboka 1996*. Redaktør. Norsk kulturråd, ISBN 9788252145823
* 1995 *Kulturårboka 1995*, Redaktør. Norsk kulturråd, ISBN 9788252143294
* 1994 *Kulturårboka 1994*, Redaktør. Norsk kulturråd, ISBN 9788252143294

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Georg Arnestad i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Georg Arnestad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Hjemmeside ved Høgskulen i Sogn og Fjordane

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Bridgnorth slott** i Bridgnorth, Shropshire ble bygget i 1190 av Robert de Belleme, senere jarl av Shrewsbury. 

Bridgnorth Castle med hageanlegg
Det ble beleiret fire ganger. Siste gang var under den engelske borgerkrigen, da rojalistene holdt byen. Parlamentarianerne anla en kunst høyde, Panpudding Hill, rett ved slottet for å kunne beskyte det med artilleri. De gravde også tunneler i klippen slottet sto på for å sprenge miner under murene. Som en følge av disse truslene mot slottet, kombinert med at man begynte å gå tom for forsyninger, ble slottet overgitt. 

I 1647 valgte parlamentarianerne å sprenge slottet, ettersom de fryktet at rojalistene skulle gjeninnta byen. 

Den eneste delen som står igjen er en del av det store tårnet, som heller med en skarpere vinkel inn Det skjeve tårn i Pisa. 

Fordi store deler av byen brant under den siste beleiringen, finnes det ingen bevarte bilder eller planer som viser hvordan slottet så ut før sprengningen. Arkeologiske undersøkelser har kunnet gi et bilde av en del av anlegget.

Referanser
----------

1. ↑   National Heritage List for England[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Geiteryggen** er en moreneås som ligger i utkanten av Skien by, i Skien kommune, tidligere i Solum. 

Geiteryggen som begrep strakk seg opprinnelig som en skarp høyde mellom områdene Moflata og Brekka, men senere er begrepet utvidet til å gjelde større områder enn det opprinnelige. Etter istiden lå her igjen store mengder sand- og gruslag som dannet åsen, og som i dag har naturvitenskapelig verdi som israndslokalitet, men også som utfarts- og opplevelsesområde.

Geiteryggen har vært trafikalt bindepunkt mellom Fjære og Nordsjø i vest til havner og lasteplasser i øst. På midten av 1800-tallet ankom fra England til Skien et dampskip i hundrevis av deler. Disse ble fraktet over Geiteryggen og ned til Gåsodden ved Fjærekilden, hvor skipet (*Statsråd Stang*) ble satt sammen, og gjort klart til bruk på Nordsjø i 1851. Det var også planer om å forbinde Skien med seilasen på Fjærekilen og Nordsjø via en jernbaneforbindelse over Geiteryggen.

Siden den gang har de mange veiene fått navn: Geiteryggveien, navngitt i 1961, strekker seg fra Brekka i vest over ryggen for å ende i Bakkane i øst ved Geiteryggens fot. 

Foruten boliger og naturområder, finnes på Geiteryggen lufthavn, speedway- og øvingsbaner for bilister. Skyggestein grustak har avgitt betydelige masser i løpet av de siste 50-60 årene.

Referanser
----------

1. ↑  *Alle Skiens gater*. Forl. Grenland. 1998. s. 37. ISBN 8291986045.
2. ↑  Tangen, Jan Erik (1991). *Grenlandsboka*. Natur-informasjon. s. 160. ISBN 8290526083.
3. 1 2  «Geiteryggen Solum Soner». *www.skiensatlas.org* **(norsk)**. Besøkt 27. juli 2022.
4. ↑  Hansen, Berner (1988). *Gatenavn i Skien*. Selskapet for Skien bys vel. s. 93.
5. ↑  Østvedt, Einar (1958). *Fra 1814 til ca. 1870*. xx: Skien kommune : I kommisjon hos Erik St. Nilssen. s. 354–357.
***Hands Up!*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Wilfred Lucas.

Handling
--------

Jernbane-eier John Houston, sammen med datteren Marjorie og hans forlovede, Elinor Craig, er om bord på et ekspresstog som blir angrepet av en gjeng fredløse. Dan Tracy, en av de fredløse, blir umiddelbart tiltrukket av Marjorie, som også drømmer om romantikk, De utveksler ringer, og møtes senere i all hemmelighet i byen. Når Houston oppdager at datterens nye kjæreste er en fredløs, ansetter han en detektiv for å finne ut mer om denne mannen. Etterforskningen indikerer at Dan Tracy faktisk kan være Houstons sønn fra et tidligere ekteskap.

En forferdet Houston lar derfor den fredløse stikke av. Men Dan Tracy overtaler deretter Marjorie til å stikke av sammen med ham, og tar henne med til den avsidesliggende hytta hans i åsene hvor hun snart blir vekket til realitetene av det fredløse livet. Houston kommer snart for å redde datteren sin, og etter at Dan Tracy blir drept av Rosanne - en annen kvinne han hadde forrådt - avsløres det at Tracy ikke var hans sønn likevel - men et avkom fra hans tidligere kone og en annen fredløs.

Skuespillere
------------

* Wilfred Lucas som John Houston.
* Colleen Moore som Marjorie Houston.
* Monte Blue som Dan Tracy.
* Beatrice Van som Elinor Craig.
* Rhea Haines som Rosanna.
* Bert Woodruff som Tim Farley.
* Kate Toncray som Mrs. Farley.

Referanser
----------

1. ↑  Hands Up!
2. ↑  HANDS UP!

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hands Up!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hands Up!* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Hands Up!* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Reidar Wennesland** (født 17. august 1908 i Kristiansand, død 13. september 1985 i San Francisco) var en norsk-amerikansk lege og kunstsamler. Han er kjent for sin samling av beatkunst fra 1950- og 1960-årene; en samling som han donerte til Kristiansand katedralskole og Agder Distriktshøgskole.

Liv og virke
------------

Han studerte medisin ved Universitetet i Oslo etter examen artium ved Kristiansand katedralskole. Han arbeidet en periode ved Universitetet etter avlagt embetseksamen. Under krigen måtte han flykte til Sverige. Han arbeidet som lege for polititroppene og deltok også i redningsarbeidet for norske fanger fra tyske tukthus og leirer. I krigens kjølvann gikk ekteskapet hans over styr. 

Han kom til USA i 1947 som *stipendiat* og levde mesteparten av sitt liv i San Francisco. Han var først forsker et par og startet deretter privatpraksis samtidig som har var lege for norske sjøfolk. Han fikk etter hvert kontakt med kunstmiljøet i San Francisco og var både lege og mesen for kunstnerne. Han samlet kunst fra slutten av 1950-tallet og gjennom hele 1960-tallet.

Han både kjøpte kunst og aksepterte kunst som betaling for legetjenestene. Han fattet tidlig interesse for beatkunst og bygget opp en betydelig samling.

Kunstsamlingen
--------------

Wenneslands samling er i dag verdens største Beat Art samling utenfor USA. I 1970 gav han deler av samlingen, i første rekke malerier, til Kristiansand katedralskole. I 1978 ble resten av samlingen, både malerier og skulpturer, gitt til daværende Agder Distriktshøgskole, nå Universitetet i Agder, UiA.

Hovedkunstnerne i Wenneslands samling, som omfatter mer enn 200 verk, er Michael Bowen, Arthur Monroe og Michael McCracken. Samlingen inneholder også verk av Fletcher Benton, Theodore Bielfeldt, Jack Carrig, Jesse Collins, Jay DeFeo, Casey van Duren, Dean Fleming, David Freeman, Dimitri Grachis, George Herms, Solomon Hogerman, Robert C. Jones, Robert La Vigne, James Massey, William Morris, Edvardo Pajac, Arthur Richer, Keith Sanzenbach, Robert Simmons, Joseph St Amand, Leo Valledor, Jean Varda, Carlos Villa, Neil Williams og Donald Wo.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Reidar\_Wennesland[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Reidar Wennesland i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Gunvald Opstad: «Bedre å være lykkelig enn å bo ordentlig», i *Sørlendinger og annet folk*, Kolofon forlag 2012
4. ↑  About the Art Collection[*død lenke*]; uia.no
5. ↑  The Art Collection of the University of Agder; artsy.net
6. ↑  Beat art collection at the University of agder; Facebook

Eksterne lenker
---------------

* Katalog til arkiv etter Reidar Wennesland hos Statsarkivet i Kristiansand[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |