recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peter-Hans Kolvenbach** (født 30. november 1928 i Druten i Nederland, død 26. november 2016 i Beirut) var den 29. generalsuperior for jesuittordenen, den største av de katolske mannsordenene.

Biografi
--------

### Bakgrunn

Peter Hans Kolvenbach voskte opp i Druten nær Nijmegen i Nederland. Der var han elev ved *Kanisiuskollegiet*, der han særlig fordypet seg i moderne språk. Han trådte inn i jesuittenes novisiat i Mariendaal den 7. september 1948. Etter filosofistudier ved *Berchmansinstituttet* i Nijmegen ble han assignetrt til Libanon, der han tok doktotgrad i teologi ved det jesuittdrevne Université Saint-Joseph i Beirut.

### Prest

Kort etter ble han presteviet i 1961 som prest for den armenske katolske kirke, en av de østkirker som er i full kommunion med Roma.

Fra 1963 til 1976 underviste han i allmenn og orientalsk linguistikk i Haag, Paris og Beirut. På siste sted ble han professor for generell lingvistikk ved Université de Saint-Joseph. Dette vervet hadde han til 1981, da han ble kalt av ordenens daværende generalsuperiou Pedro Arrupe til rektor for Det pavelige orientalske institutt i Roma.

I årene ved Saint-Joseph var han tidvis også sin ordens provinsialsuperior for subprovinsen Midtøsten.

### Ordensgeneral

Den sterkt sykdomsreduserte generalsuperior Pedro Arrupe kunne etterhvert i mindre grad utøve sitt lederembede. Pater Arrupe hadde selv ønsket et slikt nyvalg, men pave Johannes Paul II valgte å gripe inn i ordenens indre prosesser og innsatte kommissarisk som midleridig lederskap patrene Paolo Dezza og Giuseppe Pittau. Senere, den 13. september 1983, ble Kolvenbach valgt på ordenens 33. generalforsamling til dens 29. general, og han avløste således Dezza og Pittau.

Den 2. februar 2006 meddelte pater Kolvenbach ordenen at han med pave Benedikt XVIs samtykke ønsket å fratre i 2008, det året han fylte åtti år. Den 14. januar 2008 ble etterfølgeren valgt.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Peter-Hans Kolvenbach, Munzinger IBA 00000017154, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   AlKindi, oppført som Peter-Hans Kolvenbach, General Diamond Catalogue ID 54590[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   BeWeb, BeWeB person-ID 2526, besøkt 4. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Peter-Hans Kolvenbach, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id kolvenbach-peter-hans, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   sites.jcu.edu[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  *Früherer Jesuiten-General Kolvenbach gestorben*. KNA-nelding hos Katholisch.de, 26. november 2016, lest 27. november 2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Pedro Arrupe** | **Generalsuperior for jesuittordenen**(13. september 1983–14. januar 2008) | Etterfølger:**Adolfo Nicolás** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** Munzinger (iba)
 |
Uriah Heep
Manfred Mann
**July Morning** er en sang av det engelske rockebandet Uriah Heep. Sangen ble laget i juli 1970 av Ken Hensley og David Byron, den kom ut på gruppens album *Look at Yourself* i 1971.

Sangen «July Morning» var inspirasjonen for den bulgarske tradisjon, kjent som "July Morning" eller "Dzhulaĭ" på Bulgarsk, hvor man samles seg på stranden ved Svartehavskysten om morgenen 1. juli for å se soloppgangen.

Sangen er hele 10:32 lang og de siste 4 minuttene er som en eneste lang virtuos orgelsolo, hvor Manfred Mann ifølge inner-omslaget benytter sin nye Moog-synthesizer for første gang på en innspilling.

Etter at "July Morning" var utgitt på albumet ble det først utgitt som singel i Japan og Venezuela. 

AllMusic jornalisten Dave Thompson beskrev sangen som den av Uriah Heeps sanger som hadde best arrangement, produksjon og fremførelse.

I 1995 la Radiomafia til "July Morning" i listen over "Top 500 Songs".

> There I was on a July morning looking for love
> 
> 
> With the strength of a new day dawning and the beautiful sun
> 
> 
> At the sound of the first bird singing I was leaving for home
> 
> 
> With the storm and the night behind me and a road of my own
> 
> 
> With the day
> 
> 
> Came the resolution
> 
> 
> 
> I'll be looking for you
> 
>

Medvirkende
-----------

* David Byron - vokal
* Mick Box - gitar, akustisk gitar
* Ken Hensley - keyboard
* Paul Newton - bassgitar
* Ian Clarke - trommer
* Manfred Mann - Minimoog synthesizer

Referanser
----------

1. ↑  «Look at Yourself - Uriah Heep | Songs, Reviews, Credits | AllMusic» **(engelsk)**. Besøkt 10. mars 2021.
2. ↑  «July Morning - Uriah Heep | Song Info | AllMusic» **(engelsk)**. Besøkt 10. mars 2021.
3. ↑  «July Morning (Guitar tabs)». *web.archive.org*. 18. oktober 2015. Arkivert fra originalen 18. oktober 2015. Besøkt 10. mars 2021.
4. ↑  «Radiomafia - Radiomafian Top 500 (v. 1995)». *web.archive.org*. 25. desember 2011. Arkivert fra originalen 25. desember 2011. Besøkt 10. mars 2021.
5. ↑  «LOOK AT YOURSELF Singles releases». *heepfiles.info*. Arkivert fra originalen 26. november 2010. Besøkt 10. mars 2021.
6. ↑  «Celebration: Forty Years of Rock - Uriah Heep | Songs, Reviews, Credits | AllMusic» **(engelsk)**. Besøkt 10. mars 2021.
7. ↑  «For Uriah Heep Fans In Former Soviet Bloc, One 'July Morning' Has Lasted 40 Years». *RadioFreeEurope/RadioLiberty* **(engelsk)**. Besøkt 11. september 2022.
**William von Wirén** (født 11. september 1894 i Suuresadama på Hiiumaa i Estland, død 23. november 1956 i Stockholm i Sverige) var en estisk seiler som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Von Wirén vant en olympisk bronsemedalje i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på den estiske båten «Tutti V» som kom på tredjeplass i 6-metersklassen, bak den norske båten «Norna» og «Hi-Hi» fra Danmark. Mannskapet på «Tutti V» var; Nikolai Vekšin, William von Wirén, Eberhard Vogdt og brødrene Georg og Andreas Faehlmann. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse Bronse i seiling, 6-metersklassen (Estland)

Referanser
----------

1. 1 2   Eesti spordi biograafiline leksikon, oppført som William von Wiren, ESBL athlete ID William+von\_Wiren, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William von Wirén – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William von Wirén – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William von Wirén – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Kart over vannkraftverkene i Jenisej. Eksisterende kraftverk i fylt firkant, planlagte utbygginger i konturfirkant.
Foto av anlegget.
Foto av reservoaret.
 **Krasnojarskdemningen**  er en demning 30 km sør for byen Krasnojarsk i elva Jenisej, og ligger i hovedelvas løp. Vannkraftverket ble ferdigstilt 1961–68, og igangsatt på 50-årsdagen for oktoberrevolusjonen. Kraftverket gir blant annet kraft til industrien i midt-Sibir, og flombeskyttelse for storbyen Krasnojarsk og den tidligere lukkede byen Krasnojarsk-26. Demningen er 119 meter høy, og ca. 1 070 meter lang.

Kraftverket er et av verdens største målt etter installert effekt, som er inntil 6 000 MW. Produksjonen er på 23 – 27 TWh årlig (rekord 26,8 TWh i 2006). 

Anleggets reservoar er den 400 km lange, 15 km brede og 2 130 km² store ***Krasnojarsk-sjøen*** i sørlige deler av Krasnojarsk kraj (som grovt sett dekker Jenisej-vassdraget). Normal vannspeilhøyde blir 182 meter, som gir 2 130 km² reservoarstørrelse. Dette er et av de største kunstig oppdemmede reservoarer i verden. Vannmengde er anslagsvis 73,3 km³, og vannstrømning 16 000 m³/sek. 

Oppdemmingen oversvømte en rekke tettsteder. Demningen strekker seg helt fra demningen ved Divnogorsk og ned til Abakan – hovedstaden i Khakasia-republikken. Reservoaret omgis av Sajanfjellene.

Eksterne lenker
---------------

* Rushydro – operatørselskapets websider.
**Lard** er et amerikansk band som ble grunnlagt i 1989 av tidligere medlem av Dead Kennedys Jello Biafra (sang), Ministry-medlemmene Alain Jourgensen (gitar) og Paul Barker (bass), samt Nine Inch Nails-medlem Jeff Ward (trommer). Etter at Ward, som i årevis hadde slitt med narkotika-avhengighet, tok livet sitt i 1993 har bandet ikke hatt noen fast trommeslager. Flere andre medlemmer har også vært innom bandet.

Musikalsk befinner bandet seg i krysningspunktet mellom hardcore, punk, industrirock og heavy metal. Et unntak er sangen «70's Rock Must Die», der musikken er nettopp 70-tallsrock. Tekstmessig er Lard, som alle Biafras prosjekter, svært politisert. Et gjenvendende tema er krigen mot narkotika, som Biafra mener er et skalkeskjul for å opprettholde USAs kontroll over Latin-Amerika. Bandet har gjennom hele sin eksistens vært et sideprosjekt for medlemmene, og har derfor hatt en ujevn produktivitet. Selv om de har spilt flere konserter har de aldri turnert, og platene, som alle er utgitt av Alternative Tentacles, har kommet med svært ujevne mellomrom.

«Forkboy» fra *The Last Temptation of Reid* er med i Oliver Stones kontroversielle film Natural Born Killers fra 1994.

*Lard* er for øvrig det engelske ordet for *smult*.

Diskografi
----------

* *Power of Lard* (1989)
* *The Last Temptation of Reid* (1990)
* *Pure Chewing Satisfaction* (1997)
* *70's Rock Must Die* (2000)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lard på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lard på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Lard på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Lard på AllMusic Rediger på Wikidata
* Hjemmeside hos Alternative Tentacles
* Uoffisiell fan-side

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Kattem** er et boligområde sør i Trondheim med ca. 4 000 innbyggere. Området ligger på en åstopp omtrent halvannen mil sør for Trondheim sentrum. Kattem inngår administrativt i bydelen Heimdal. Kattem er bygd på et myrområde, og gatene har fått navn etter områdets dyre- og fugleliv. Vi finner derfor *Myrsnipevegen*, *Bekkasinvegen*, *Mårvegen*, *Ekornvegen*, *Skogmusvegen*, *Korsnebbvegen*, *Rypeveien* med flere.

Historie
--------

Kattem ble bebygget på begynnelsen av 1970-tallet med en miljøvennlig arealbruk der gående og kjørende er skilt fra hverandre og mye av den opprinnelige vegetasjonen mellom husene er bevart. De fleste boligene er tilsluttet TOBB gjennom *Sameiet Kattem- Ust*, som består av seks borettslag med blokkbebyggelse og rekkehus. En del villaer og rekkehus omkring disse borettslagene regnes også som tilhørende Kattem.

Lokale tilbud
-------------

Det er en stor barneskole på selve Kattem, mens Åsheim barneskole og Åsheim ungdomsskole ligger i grensen til det tilstøtende boligområdet Åsheim. Området har mange offentlige og private barnehager, men få tilbud forøvrig. Bydelssenteret består bare av en *Coop Prix*-butikk, en frisør og fotpleier foruten *Kattem Frivilligsentral* og vaktmesterkontoret. Ungdomsklubben Kattemkjelleren holder til i kjelleren under butikken.
Trondheim kommune åpnet et nytt anlegg med omsorgs- og pleieboliger på Kattem i 2010.

Idrett
------

Området rekrutterer sammen med boligområdene Åsheim og Lundåsen til Kattem Idrettslag.

Eksterne lenker
---------------

* Kattem frivilligsentral Arkivert 15. august 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Typisk tørrfôr for katt
**Kattemat** er en form for mat som er spesielt utviklet for å tilfredsstille katters behov til et fullverdig kosthold. Den lages både som tørrfôr og våtfôr. Kattemat blir som regel tilsatt syntetisk taurin, en essensiell aminosyre for katter som ikke kan danne dette selv. Mangel på taurin kan føre til alvorlige sykdommer, blant annet sviktende syn og blindhet, hjerteproblemer, og nedsatt fertilitet.

Proteinene i kattemat kommer for en stor del fra produkter kjøttindustrien ikke bruker som menneskeføde. Moderne kattematprodusenter stiller imidlertid ofte like høye krav til kvalitet på råvarene som vanlige matvareprodusenter, men de bruker ikke alltid de samme bestanddelene. Et eksempel er at brystfilétene på kylling går til menneskemat, mens innvoller og avskjær går til dyremat. Noen katteeksperter hevder at denne praksisen er en medvirkende årsak til de mange aldersrelaterte sykdommene hos katter, men det finnes ikke dokumentasjon som understøtter denne teorien. Derimot er det påvist en rekke sammenhenger mellom mangelfull råvarekvalitet og utilfredsstillende produktsammensetning på den ene siden, og alders- og kostholdsrelaterte sykdommer på den andre siden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Kattefot** (*Antennaria dioica*) er en plante i korgplantefamilien.

Utseende
--------

Kattefot er særbu. Det vil si et individ av kattefot kun har hann- eller hunnblomster. De forskjellige blomsterkjønnene er lette å kjenne igjen på at hannblomster er hvite mens hunnblomster er rosa. Selve blomstene hos kattefot er ordnet i små, puteforma klaser som ligner på poten til en katt – derav navnet. Kattefotkorger har lyse korgdekkblader, i motsetning til andre norske kattefotarter.

Kattefot vokser i bestand, kjennetegnet av tette matter med sølvaktige, små, avlangt runde blader. Vekstformen kommer av at bladrosettene danner små utløpere, som igjen danner nye bladrosetter. Blomsterstenglene blir ikke høye, rundt 15–20 cm.

Forekomster i Norge
-------------------

Arten hører først og fremst til tørr, nitrogenfattig kulturmark, gjerne naturbeitemark eller gjengroende slåtteenger. På grunn av dette har kattefot gått noe tilbake i nyere tid. Kattefot går også et godt stykke opp i fjellet, der den møter sin nære slektning fjellkattefot.

Utbredelsen til kattefot i Norge er stor, og den vokser fra Lindesnes i sør til Nordkapp i nord. Således kan ikke kattefot regnes som noen sjelden art.

Synonymer
---------

Kattefot kalles iblant også *harelabb*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kattefot* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Kattefot* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kattefot* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Kattefot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Kattefot* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Kattefot* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kattefot* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kattefot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kattefot* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Antennaria dioica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Antennaria dioica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Huseby skole** var en ungdomsskole som lå på Saupstad sør for Trondheim sentrum, hvor dagens Heimdal videregående skole nå ligger.

Skolebygget ble oppført i perioden 1976–1984 og var tegnet av Arkiplan. Skolen hadde omkring 300 elever fordelt på 8.-10. trinn og rundt 40 ansatte (2007). Den tok imot elever fra barneskolene Romolslia skole, Saupstad skole og Kolstad skole. Huseby skole lå rett sør i tilknytning til Husebybadet og Husebyhallen.

Fylkestinget i Sør-Trøndelag vedtok i april 2013 å bygge et nybygg for Heimdal videregående skole, og denne ble vedtatt plassert på samme plass som Huseby skole i Blisterhaugvegen. Sommeren 2015 ble Huseby skole revet, og elevene ble fra samme høst busset til et midlertidig skolebygg ved Sverresborg, før de høsten 2018 tok i bruk den gamle Heimdal vgs.

I november 2015 vedtok formannskapet i Trondheim at det ble bygget en felles storskole for både Saupstad og Kolstad. Byggingen av ny kombinert skolebygning for Huseby ungdomsskole og Huseby barneskole ble påbegynt på den gamle tomten til Saupstad skole og skal stå ferdig våren 2021.

Referanser
----------

1. ↑  Adressa.no – Vil rive Huseby og busse elevene (Av Hilde Skjesol. Publisert 21. november 2014, besøkt 28. januar 2021)
2. ↑  Adressa.no – Her skal de gå på skole de neste årene (Av Norunn Bergesen. Publisert 13. februar 2018, besøkt 28. januar 2021)
3. ↑  Adressa.no – Går inn for felles barneskole for Saupstad og Kolstad (Av Harry Tiller. Publisert 24. november 2015, besøkt 28. januar 2021)
4. ↑  Bygg.no – Trondheim kommune og HENT inngår intensjonsavtale om bygging av Huseby skoler (Publisert 3. desember 2018, besøkt 28. januar 2021)

Eksterne lenker
---------------

* Trondheim.kommune.no – Huseby ungdomsskole

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 244. ISBN 978-82-573-1762-1.
**Husebygrenda** er et boligområde mellom Makrellbekken stasjon og Huseby leir, beliggende nord for Sørkedalsveien og sør for strøket Holmen. Strøksmessig tilhører det Makrellbekken. Tre veier i området har bebyggelsen til borettslaget, en av dem heter også Husebygrenda.

Historie
--------

Husebygrenda er egentlig bare et vanlig borettslag i Oslo med 96 boenheter, men har likevel en historie, bakgrunn og arkitektur som skiller Grenda fra andre boligområder.

Ideen om Husebygrenda ble unnfanget blant norske lærere som etter læreraksjonen i 1942 var internert i Kirkenes av tyskerne i en periode under krigen. Blant disse ble ideen om et samlet bomiljø med en del kollektive løsninger unnfanget. En av veiene i grenda, Lærer Holes vei, er oppkalt etter Olav Hole, den første læreren i gruppen som mistet livet i Kirkenes. Skjerstadveien er oppkalt etter båten som fraktet lærerne til Kirkenes.

Etter at Stortinget hadde gitt tillatelse i form av et stortingsvedtak til avhending av militær eiendom, solgte Forsvaret et område på Huseby til en gruppe læreres nystiftede andelslag. Arkitekt Helge Hoel ble engasjert til å lage en bebyggelsesplan. I forbindelse med anbudsrunden ble det gjort avtale om tilknytning til OBOS. Samarbeid med OBOS ble opphevet i 1988.

De første beboerne flyttet inn i 1948. Planering, drenering og spredning av matjord ble gjort på dugnad. De som bosatte seg der var radikale lærere, markante personer innen Arbeiderpartiet og medlemmer av Mot Dag-bevegelsen.

Se også
-------

* Luftforsvarets Byggelag

Referanser
----------

1. ↑  Ole Smørdal (31. august 2018). «1.1 Litt om Husebygrenda - Husebygrenda Borettslag». *web.archive.org*. Archived from the original on 31. august 2018. Besøkt 12. april 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* Husebygrenda.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Husebyskogen** (også kalt «Stubbers») eller «Gardeskogen» er et grøntareal som ligger på Huseby i Oslo. Området brukes som friareal for Oslos befolkning om som øvingsområde for Kongens Garde (Huseby leir) Husebyskogen var opprinnelig ca. 400 mål. Da Forsvaret solgte ut store eiendommer i 2004, ble to store arealer av Husebyskogen solgt til henholdsvis Høegh eiendom og USAs ambassade. Etter dette lovet politikerne i bystyret å verne restarealet. Husebyskogen består av ulike naturtyper som edelløvskog, svartorsumpskog, slåttemark og eng, og grenser til den nasjonalt verneverdige Mærradalen. Området inneholder mye verdifullt biologisk mangfold; mange rødlistede arter og prioriterte naturtyper. 99 fuglearter er registrert. Husebyskogen brukes mye av lokale skoler og idrettsforeninger, og betraktes som en av Oslos viktigste grønne lunger.

Ambassadesaken
--------------

I 2004 kjøpte USAs ambassade 40 mål av Husebyskogen fra Forsvaret for 80 millioner kroner, med tanke på å bygge en sterkt befestet ambassade. Disse planene ble ikke bifalt av naboer og naturvernere, og en spontan folkeaksjon, Aksjon Vern Husebyskogen, oppstod. En rekke politiske partier i hovedstaden, deriblant Arbeiderpartiet, Venstre, Sosialistisk Venstreparti og Rødt, gikk også sterkt mot planene og lovet å ikke stemme for å gi tillatelse til ambassadebygging i Husebyskogen. Men et medlem av Arbeiderpartiet (Tom Pape) og et møtende varamedlem for Venstre (Ane Willumsen) sikret flertall for ambassadebygging sammen med Høyre, Fremskrittspartiet og Kari Pahle fra SV.

Aksjon Vern Husebyskogen gikk sammen med Naturvernforbundet Oslo og Akershus og andre organisasjoner til sak mot kommunen og Staten for å stanse ambassadeplanene, men tapte i Høyesterett i mai 2009. Ledende jurister har senere karakterisert denne høyesterettsdommen som feil.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑   Marthe Øvergård: «Ny strid om Husebyskogen», *Aftenposten* 19. juli 2019
3. ↑

Portal: Oslo
**William fitz Duncan** var en skotsk prins, en legitim sønn av kong Donnchad II (Duncan II av Skottland) med Octreda. Han var en hærfører og en territorial magnat i nordlige Skottland og nordlige England. Navnet som han er best kjent under er en moderne anglofisering av det gammelfranske *Guillaume fils de Duncan* eller middelirske *Uilleam mac Donnchada*.

I 1094 ble hans far drept av mormaer Máel Petair av Mearns som støtte til kravet til tronen av kong Domnall III Bán (Donald III av Skottland). Sannsynligvis forlot William Skottland det samme året sammen med sin mor og fant trygghet i Allerdale i Cumberland. Et tiår senere var han ved det skotske hoffet til sin onkel.

Under regimet til hans onkel Alexander I av Skottland er meget sannsynlig at William ble sett på som «viable tanaiste» (= *utsett arvtager*), men kong Henrik I av England støttet David I av Skottland. Da David etterfulgte som konge ble William som den legitime konge ved regelen om førstefødselsrett høyst sannsynligvis «kjøpt» av David, sannsynligvis igjen gjort til *tanaiste*. William ledet gjentatte ganger listene over vitner som opptrer i de skotske, kongelige charter under regimet til Alexander I og David I.

En kilde fra 1200-tallets nordlige England påstår at William var mormaer av Moray. Ettersom den kilden ikke har noen grunn til å lyve er det sannsynlig at William ble gjort til hersker av Moray etter at kong Óengus av Moray ble beseiret i 1130. Det er mulig at denne tildelingen hadde noe å gjøre med Davids sønn, prins Henry av Skottland, 3. jarl av Huntingdon. Samtidig som William var hersker av Moray kontrollerte han engelsk land i Allerdale, Skipton og Craven, noe som gjorde ham til en av de mest betydningsfulle baronene i det nordlige England.

William var en stor kriger. Han ledet ofte skotske hærstyrker. Under kampanjen i 1138 ledet han en hærstyrke av gælere som beseiret en engelsk hær i slaget ved Clitheroe, noe som høynet håpet om suksess for den kongelige hæren, et håp som ble knust i Fanenes slag.

William var gift flere ganger. Hans første ekteskap ble avsluttet, sannsynligvis ved hans hustrus død, i 1137 da han giftet seg med Alice de Rumilly. Med den sistnevnte hadde han en sønn som også ble kalt William. Han hadde også en rekke barn utenfor ekteskap, sannsynligvis Wimund, biskop over de ytre øyene, og meget sannsynlig også Domnall «MacWilliam». MacWilliam-klanen gjorde ofte opprør mot de senere skotske kongene i håp om overta den skotske tronen.

William døde i 1147, og da gikk Moray tilbake til tronen.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage person ID p10529.htm#i105285, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Oram, Richard, *David I: The King who made Scotland,* (Gloucestershire, 2004)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
*Andre lignende navn Odd Børretzen – norsk forfatter, illustratør, oversetter og vokalist.*

**Odd Børresen** (født 19. august 1923 på Sætre i Hurum, død 22. januar 2010 i Oslo) var forkynner og språkmann. Han var misjonær i Den demokratiske republikken Kongo hvor han særlig arbeidet med skole og utdanning. 

Børresen hadde sju søsken og vokste opp på Sætre i Hurum. Nitten år gammel, i 1942, flyttet han til Oslo for mer skolegang. Odd Børresen hadde utdanning med fagene historie, fransk, engelsk og swahili. Han var en dyktig språkmann og interesserte seg særlig for språket swahili. 

Hans eldste søster var kongomisjonæren Gudrun Lindstad. Børresen var gift med misjonær Marie Børresen som døde i 1981. Ekteparet Børresen har to barn. Datteren Thordis Børresen er misjonær i Niger og har tidligere også arbeidet i Kongo og Mali.

Kongo
-----

Ekteparet Odd og Marie Børresen ble utsendt som misjonærer i 1946, fra Filadelfia Oslo til daværende Belgisk Kongo (senere Zaire, idag Den demokratiske republikken Kongo). De var blant de første norske misjonærer som ble sendt til Kongo etter krigen. Begge skulle arbeide i skolen som lærere.

I 1951 ble ekteparet Børresen engasjert ved lærerskolen i Lemera, ved Tanganyikasjøen. Lærerskolen var et samarbeid mellom norsk og svensk pinsebevegelse. I 1961 ble Børresen skolens rektor. 

I 1964 måtte familien evakuere stedet da lærerskolen ble okkupert av opprørsgrupper som hadde base i fjellene ovenfor skolen. Skolens elever måtte også flykte og kom seg over fjellet til provinshovedstaden Bukavu. Arbeidsforholdene var vanskelige i opprørstiden. Det ble derfor bestemt at lærerskolen skulle flyttes til Bukavu.

Tilbake i Norge
---------------

Under opphold i Norge, mellom periodene på misjonsmarke, tok Børresen ulike fag ved universitetet. I 1977 tok han eksamen som cand.mag i swahili, ved Universitetet i Uppsala. 

Børresen hadde fast stilling ved Lambertseter videregående skole, med permisjon i de periodene han var i Afrika. Han var også lærer ved Filadelfia-menighetens bibelskole. Han reiste også rundt som predikant. Børresen var også engasjert i integrering av innvandrere til Norge, særlig sigøynere. Han ble også brukt av norske myndigheter som tolk i fransk og swahili.

Kilder
------

* De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon, CELPA (pinsebevegelsen i Den demokratiske republikken Kongo)

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
* Deila, Tore; Elliot B. H. *Odd Børresen – 80 år.* Korsets Seier, 22. august 2003
* Børresen, Helge Elliot. *Odd Børresen – 85 år.* Korsets Seier, 15. august 2008.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Brand*** (russisk: *Бранд*) er et russisk stumfilmdrama fra 1915 i regi av Pavel Orlenev.

Pavel Orlenev satte opp Ibsens *Brand* på en slik måte at noen av scenene ble spilt av levende skuespillere og noen ble presentert kinematografisk. Teateranmelderne var kritiske. Emmanuil Biskin bemerket:

> Jeg har vondt av Orlenev, som er oppriktig i sin entusiasme, men jeg tror at dette prosjektet er dømt til å mislykkes. Du kan ikke lime levende og dødt materiale. Du kan ikke sammenveve psykoorganisk spenning med lerretets sjelløse kaldhet. Hva nå enn den tekniske fullkommenheten til en slik kombinasjon er, vil den aldri bli en levende bindekraft mellom bildet og overgangen til en virkelig bevegelses fleksibilitet.
> 
> 
> 

Kritikerens verste frykt ble virkelig: Resultatet ble motsatsen av hva Orlenev hadde intendert. Istedenfor å fjerne konrasten mellom scenekonvensjonene og de på lerretet forsterket Orlenevs tekstuelle mutanter dem.

Orlenev erindret sin turné til Odessa, hvor han inkluderte filmsekvenser, i memoarene fra slutten av 1920-årene:

> Kombinasjonen av kino og scene var ikke ordentlig planlagt og ble en fiasko. Men jeg stoler aldri på mine første steg i ethvert foretak og jeg fortsetter å forsøke stivsinnet for å få det jeg ønsker. Etter Odessa turnerte vi med den samme Brand i omtrent tre måneder. Vi tjente gode penger.
> 
> 
> 

Avisa *Teatr* var dog misfornøyd med resultatet:

> Halvdelen av scenene spilles som vanlig, men den andre halvdelen kun vises på lerretet som en kinematografisk forestilling. Men den andre halvdelen, printet på sjelløs film, er like blek som den første halvdelen, den talte delen, er levende.
> 
> 
>

I rollene
---------

* G. Gnesin
* Pavel Orlenev - Brand
* Varvara Popova

Referanser
----------

1. 1 2 3  Christie, Ian - Taylor, Richard (red.): *Inside the Film Factory: New Approaches to Russian and Soviet Cinema*
2. ↑  Tsivian, Yuri: *Early Cinema in Russia and Its Cultural Reception*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brand* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Brandbu skolekorps** er et skolekorps i Brandbu. Korpset fylte 60 år i 2008.

Historie
--------

Den 20. oktober 1948 overlot Røykenvik Hornmusikkforening sine instrumenter til 11 yngre gutter. De ble lært noter og noen melodier. De kalte seg da for Røykenvik guttemusikkorps. I 1952 var det 35 gutter i korpset, og de hadde sin første sommertur som omfattet blant annet besøk på et flytende hvalkokeri, besøk på Verdens Ende og en tur innom Fornebu flyplass, samt et guttemusikkstevne på Holmestrand.

De første årene ble øvelsene holdt på brenneriet, men ble flyttet til Veierød snekkerverksted i Brua. Da skiftet korpset navn til Brandbu guttemusikkorps.Senere fikk jenter også lov å være med i korpset, og navnet ble for en stund Brandbu skolemusikkorps.Fra midt på 60-tallet har det hett Brandbu skolekorps. Dette er det nest eldste skolekorpset i kretsen. Det eldste ble startet i 1947, ett år før.

Sommeren 1976 stod korpset som arrangør av et kretsstevne som samlet omtrent 1000 musikere. Samme år dro korpset på sin første utenlandstur, til Ålborg i Danmark. Ny Danmarkstur ble det også i 1979.

På slutten av 70-tallet var det svært god rekruttering, og totalt hadde korpset ca. 80 medlemmer. I 1979 ble første helgeseminar avholdt med instruktører fra musikkhøyskolen. Korpset hadde da ca. 80 medlemmer.

I 1982 deltok korpset for første gang i NM for skolekorps, der de fikk en andreplass i 3. divisjon. Etterpå dro de til musikkfestival i Scarborough i England. I 1988 var de enda en gang i England, sammen med Jaren Hornmusikkforening og Gran jente- og guttekorps. Senere har det vært turer til både Tyskland, Finland og England.

Referanser
----------

1. ↑  «: Historie : Brandbu Skolekorps». *www.brandbu-skolekorps.no*. Besøkt 27. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Brand X** var et jazz-fusion-band som var aktivt fra 1975 til 1980 og fra 1992 til 1999 og 2016-2021. Blant medlemmene i gruppen var Phil Collins på trommer, Mike Clark (på trommer, Percy Jones på bass, John Goodsall på gitar (døde i 2021) og Robin Lumley på keyboard.

Brand X startet i 1975 som et band finansiert av Island Records. Phil Collins tok over på trommer, og tidlig i 1976 gjennomførte de en omfattende turné i Storbritannia. Collins ble byttet ut det følgende året etter en rekke forskjellige trommeslagere, blant andre Kenwood Dennard, Chester Thompson og Mike Clark. Gruppen lagde flere slagere sammen.

I løpet av 1976 assisterte både John Goodsall og Phil Collins (sammen med Mike Rutherford og Anthony Phillips) Peter Gabriel i innspillingen av demoer mot sitt debut-solo-album etter at de forlot Genesis. 

Tidlig i 1977 besluttet Brand X å rekruttere en erstatter for Collins på grunn av motstridende planer med bandet for øvrig. Kenwood Dennard fra Pat Martinos gruppe ble rekruttert fra New York, og gjorde sin debut på bandets USA-turne i mai og juni 1977. Dennard var med på live-albumet *Livestock*.

I 1992 dannet de opprinnelige medlemmene Goodsall og Jones en ny trio-versjon av Brand X, med trommeslager Frank Katz.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brand X på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Brand X på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Brand X på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Brand X på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Hovedbygningen Foto: Ina Backer 
**Brandbu prestegård** eller **Nistua Råssum** ligger cirka to kilometer fra Nes kirke, i en vestvendt ås nord for Røykenvik. Gården ble kjøpt inn i 1882 til bruk som embedsgård for residerende kapellan i Gran. 

Hovedbygningen er et laftebygg i to etasjer på en grunnmur av stein. Bygningen er fredet sammen med driftsbygning og stabbur. For øvrig omtaler bygdeboken for Hadeland (utgitt 1932) forpakterbolig, vognskur og størrhus samt hage og skogeiendom. Prestegården skal i sin tid ha hatt to husmannsplasser som er frasolgt.

Opplysningsvesenets fond solgte gården i 2003, og den ble lagt ut for salg igjen i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Ifølge Nationen fra 1790, ifølge Riksantikvaren fra tidlig 1800-tall.
2. ↑  NRK Hedmark og Oppland
3. ↑  Anders R. Christensen (10. juni 2016). «Selger gård for 29 millioner – kan gå med tap». Nationen. Arkivert fra originalen 23. august 2016. Besøkt 11. september 2016.

Kilder
------

* Hadelands bygdebokkomité, red. (1932). *Hadeland: Bygdenes historie 1*. s. 306–307.

Eksterne lenker
---------------

* «Brandbu prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Montevideo-konvensjonen**, eller **Montevideo-konvensjonen om staters rettigheter og plikter**, er en internasjonal traktat fra 1933, undertegnet av stater i Nord- og Sør-Amerika. Den er kjent for å beskrive kjennetegn ved en suveren stat.

I konvensjonens artikkel 1 beskrives fire forutsetninger for en stats medlemskap i det internasjonale statssystemet: 1) permanent befolkning, 2) et avgrenset territorium, 3) regjering og 4) kapasitet til å inngå forbindelser med andre stater.

Forutsetningene er ansett som uttrykk for kjennetegn på en suveren stat, en måte å definere hva en stat er som kalles *deklaratorisk statsteori*. Konvensjonen nedfelte et krav til effektivitet som forutsetning for internasjonal anerkjennelse som stat, der andre staters diplomatiske anerkjennelse kommer som uttrykk for at statsdannelsen allerede eksisterer og er i stand til å samhandle med andre stater. Det er imidlertid omdiskutert hva som ligger i de to siste kriteriene og det varierer hvordan og hvor strengt de praktiseres.

Montevideo-konvensjonen ble til under Organisasjonen av amerikanske staters konferanse og ble undertegnet 26. desember 1933. Statene som undertegnet konvensjonen var Argentina, Brasil, Chile, Colombia, Cuba, Den dominikanske republikk, Ecuador, El Salvador, Guatemala, Haiti, Honduras, Mexico, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Uruguay, USA og Venezuela.

Konvensjonen avtalte ellers at signatarmaktene ikke skal blande seg inn i hverandres indre anliggender eller utenrikspolitikk. Landene avtalte å ikke anerkjenne territorium vunnet ved bruk av makt og at alle tvister skal løses fredelig.

Referanser
----------

1. ↑  G. R. Berridge og Lorna Lloyd: *A dictionary of diplomacy*, 3. utgave, Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2012, s. 250.
2. ↑  «Article 1. The state as a person of international law should possess the following qualifications: a ) a permanent population; b ) a defined territory; c ) government; and d) capacity to enter into relations with the other states.», *Convention on Rights and Duties of States (inter-American); December 26, 1933*, traktattekst på engelsk fra The Avalon Project, Yale Law School.
3. ↑  Øyvind Østerud: «Stat og nasjon i utakt?», i Åsmund Birkeland (red.): *Den moderne staten*, Oslo: Pax, 1997, s. 219.
4. ↑  Morten Ruud og Geir Ulfstein: *Innføring i folkerett*, Oslo: Tano Aschehoug, 1998, s. 90–94.
5. ↑  *Convention on Rights and Duties of States (inter-American); December 26, 1933*, traktattekst på engelsk fra The Avalon Project, Yale Law School.
6. ↑  «Montevideo Convention», Encyclopædia Britannica Online.

Litteratur
----------

* Ruud, Morten og Geir Ulfstein: *Innføring i folkerett*, Oslo: Tano Aschehoug, 1998, s. 90–94
* Østerud, Øyvind: «Stat og nasjon i utakt?», i Åsmund Birkeland (red.): *Den moderne staten*, Oslo: Pax, 1997, s. 215–230

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Le Petit Robert*** (fransk *Den lille Robert*) er en franskspråklig ordbok, som utgis av forlaget les Dictionnaires Le Robert. 

Den første utgaven ble gitt ut i 1967. Ordboken er en forkortet ettbindsutgave av *Dictionnaire alphabétique et analogique de la langue française* (den såkalt *Grand Robert*) i ni bind. Andreutgaven av *Le Petit Robert* kom i 1978, og den tredje i 1993. I anledning 40 års-jubiléet for førsteutgaven ble ordboken gjennomgått og nypublisert som *le Nouveau Petit Robert de la langue française* (Den nye lille Robert for det franske språk). Denne seneste utgaven av *Le Petit Robert* teller 60 000 ord, et omfang som gjør at navnet virker noe malplassert. 

I tillegg til definisjoner inneholder *Le Petit Robert* også antonymer, synonymer og etymologiske forklaringer. Dette har bidratt til å opprettholde ordbokens popularitet. 

Siden 1996 har *Le Petit Robert* vært tilgjengelig på internett.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Le Morne Brabant** er en halvøy på den sørvestlige, mest vindutsatte spissen av øystaten Mauritius. Et særmerket trekk ved området er den 556 meter høye basaltklippen, som har en flate på 12 hektar på toppen.

Området preges av en lagune, og er et populært reiselivsmål. Klippen har flere huler, og er hjemsted for den sjeldne mandrinette-planten, og for den endemiske Trochetia boutoniana. 

Klippen var åsted for en tragedie under opphevelsen av slaveriet på Mauritius i 1835. Flere rømte slaver hadde søkt tilflukt på klippen. En politipatrulje som kom til området for å kunngjøre at slaveriet var avskaffet, ble misforstått av slavene, som hoppet i døden. Deres dødsdato, 1. februar, markeres til minne om opphevelsen av slaveriet.

Klippen og området ble først foreslått som verdensarvområde i 2003, og ble vedtatt innlemmet på listen i 2008. Mauritius første verdensarvminne, Aapravasi Ghat, er et minne om kontraktsarbeiderne som etterfulgte slavehandelen, og man ser en sammenheng mellom disse to fasene av det ufrie arbeidets historie.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Le Morne Brabant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Le Morne Heritage Trust Fund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Reed skole** (*Reed skule*) var en 1-7-skole (barneskole) på Reed i bygda Breim i Gloppen kommune. Reed skole ble første gang etablert i 1864 og helt nytt bygg i 1957. Skolen hadde 168 elever i 2007. I 2009 ble skolen lagt ned og elevene flyttet til Breim skole på Byrkjelo. Med tiden skal bygningen brukes til barnehage.

Historie
--------

Den første skolen på Reed ble bygget i 1864. I 1892 ble det bygget en ny skole som stod frem tid det nye skolebygget stod ferdig i 1957. Det gamle skolebygget fra 1892 ble stående, sporadisk brukt, til det ble revet i 1981. I 1971 ble skolen utbygget med gymnastikksal og scene. I forbindelse med reform 97 ble skolen ytterligere utvidet for å romme 6-åringene

Skolekrets
----------

Til skolekretsen tilhørte gårdene Kvile, Hetle og Seime vest for Reed. I dette området ligger byggefeltet med de meste av eneboliger i kretsen. Videre tilhørte gårdene langs Storeelva, deriblant Råd samt gårdene østover til og med Bø og Flølo, hvor Byrkjelo skoles krets tok over. I Øvrebygda mot Utvikfjellet gikk kretsgrensen til Byrkjelo ved Skinlo. Til skolekretsen hørte også Høygardane som ligger høyt over Breimsvatnet mot nord, og kretsen Årdal som ligger i sør, ved Breimsvatnet mot Jølster.

| * v
* d
* r
Utdanning i Gloppen kommune |
| --- |
| Grunnskoler: | Nordstranda skole  **·** Breim skole  **·** Gloppen ungdomsskole  **·** Hyen skole  **·** Sandane skole  **·** Vestre Hyen skole  • ***Opphørte skoler:*** Mardal skole  **·** Nesjane skole  **·** Reed skole  **·** Rygg skole  **·** Vereide skole  **·** | Gloppens kommunevåpen |
| Videregående skoler: | Firda videregående skole |
| Høyere utdanning: | Høgskulen i Sogn og Fjordane (avdeling Sandane) |
| Folkehøgskoler: | Nordfjord folkehøgskule  • ***Opphørte skoler:*** Amtsskolen på Apalset |
| Alternative skoler: | Gloppen kulturskole |
**Ridderne av Dor** er en norsk tegneserie i fantasysjangeren, skrevet og tegnet av InkaLill, utgitt hos Bladkompaniet. Serien handler om sju riddere, en fra hvert av de sju Dor-landene, ledet av Hassel Hvitveis, og deres kamp for å bekjempe den onde trollmannen Incense Overall.

Serien består av sju album:

* *Ridderne av Dor 1: Hjertets Knekt* (1992)
* *Ridderne av Dor 2: Ønske-Ringen* (1994)
* *Ridderne av Dor 3: Trylle-Hornet* (1995)
* *Ridderne av Dor 4: Lovens bokstav* (1996)
* *Ridderne av Dor 5: Keiser Overall* (1997)
* *Ridderne av Dor 6: Sorte Gryter* (1998)
* *Ridderne av Dor 7: Tidens Trapp* (2000)

InkaLill mottok Sproingprisen i 1992 for *Hjertets Knekt* og i 1996 for *Lovens bokstav*. I tillegg fikk hun Kultur- og kirkedepartementets tegneseriepris for barne- og ungdomslitteratur for *Keiser Overall* i 1997 og for *Tidens Trapp* i 2000.

Handlingen i Ridderne av Dor foregår på samme kontinent som InkaLills nyere serie *Miranda*, Mir-kontinentet, men i en langt tidligere tidsepoke.

Eksterne lenker
---------------

* Ridderne av Dor som webcomic på norsk

Portal: Tegneserier
**Friskoleloven** (full tittel Lov om frittståande skolar) er en norsk lov som regulerer private skoler med rett til statstilskudd. I perioden januar 2007 til 2015 ble loven kalt **Privatskoleloven** (full tittel «Lov om private skolar med rett til statstilskot»), og betegnelsen friskole var tatt ut. 

Loven erstattet *Lov om tilskot til private grunnskular og private skular som gjev vidaregåande opplæring av 14. juni 1985 (privatskoleloven)*. Den største endringen mellom de lovene er at § 3 i privatskoleloven av 1985 med krav om formål er opphevet.

Krav til formål
---------------

Ved endringen av privatskoleloven i 2007 ble kravene til formål gjeninnført, og kun skoler med følgende formål kan per i dag få godkjenning med rett til statsstøtte:

* religiøst
* anerkjent pedagogisk retning
* internasjonalt
* særskilt tilrettelagt videregående opplæring i kombinasjon med toppidrett
* norsk grunnskoleopplæring i utlandet
* særskilt tilrettelagt opplæring for funksjonshemmede
* videregående opplæring i små og verneverdige håndverksfag

### Religiøst grunnlag

Av religiøse skoler er det kun kristne og muslimske skoler som hittil har blitt godkjent. Fra november 2013 åpnet Kunnskapsdepartementet for at også sekulære livssynsskoler kan godkjennes på "religiøst grunnlag", etter at Likestillings- og diskrimineringsombudet slo fast at Humanistskolen hadde blitt utsatt for ulovlig diskriminering da Kunnskapsdepartementet i 2012 på prinsipielt grunnlag nektet å godkjenne skolen.

### Anerkjent pedagogisk retning

Kun skoler basert på montessoripedagogikk og steinerpedagogikk har hittil blitt godkjent.

Referanser
----------

1. ↑  Kunnskapsdepartementets brev av 20. november 2013: Endret forståelse av privatskoleloven § 2-1 andre ledd bokstav a (religiøst grunnlag) Arkivert 11. desember 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  Likestillings- og diskrimineringsombudets uttalelse av 8. oktober 2013: *Spørsmål om diskriminering på grunn av livssyn ved søknad om godkjenning av privatskole* Arkivert 17. oktober 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Privatskolelova
* Departementets forklaring
Ordenstegn for St. Patricks-ordenen
Ordenens statutter fastsatte ordensbånd i himmelblått, men blånyansen varierte ettersom tiden gikk.
**St. Patricks-ordenen** (engelsk: *Order of St. Patrick*, egentlig *The Most Illustrious Order of Saint Patrick*) er en britisk ridderorden for Irland. Ordenen ble grunnlagt i 1783 av Georg III. Utnevnelse av riddere av St. Patrick varte frem til 1921, da mesteparten av Irland ble uavhengig i form av Den irske fristaten. Selv om ordenen fortsatt eksisterer, har det ikke blitt utnevnt noen nye riddere av St. Patrick siden 1936, og den siste overlevende ridderen, prins Henry, hertug av Gloucester, døde i 1974. Dronningen står likevel igjen som overhode for ordenen, og en stormester, Ulster King of Arms (nå kombinert med Norroy King of Arms), eksisterer fortsatt. St. Patrick er ordenens skytshelgen; dens motto er *Quis separabit?*, som er latin for «Hvem kan skille oss?»: en hentydning til Vulgata-oversettelsen av Rom. 8:35, «Hvem kan skille oss fra Kristi kjærlighet?»

De fleste britiske ridderordener omfatter hele kongedømmet, men de tre mest fornemme har tilknytning til bare ett konstituerende land. St. Patricks-ordenen, som tilhører Irland, er den yngste og minst fornemme ordenen i rekken. Den tilsvarende i England, Hosebåndsordenen, er den eldste dokumenterte ridderordenen i Storbritannia, med sine røtter tilbake til midten av 1300-tallet. Skottlands tilsvarende orden er Tistelordenen, som i sin moderne form har eksistert siden 1687.

St. Patricks-ordenen oppnådde internasjonal oppmerksomhet i 1907, da dens insignier, best kjent som de irske kronjuvelene, ble stjålet fra Dublin Castle like før et besøk av kong Edvard VII, som var ordensherre. Insigniene har siden ikke kommet til rette.

Referanser
----------

1. ↑  Ifølge Galloway (s. 171–2), ble mottoet lånt fra Order of the Friendly Brothers of St Patrick, men passet også politisk sett ved å uttrykke et ønske om samhold.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN
 |
***Rid for livet*** (originaltittel: *Run for Cover*) er en amerikansk westernfilm fra 1955 regissert av Nicholas Ray med James Cagney, Viveca Lindfors, John Derek, og Jean Hersholt i hovedrollene.

Handlingsreferat
----------------

Ved et vannhull møter Matt Dow en ung cowboy Davey Bishop for første gang. De bytter på å skyte mot en hauk, når et tog som nylig er blitt ranet kjører forbi. De tog-ansatte misforstår all skytingen deres for et nytt angrep fra tog-ranere, så de ansatte på toget kaster en pose med penger mot de to mennene. Men Dow og Bishop velger å reise direkte til nærmeste by i området for å returnere alle pengene, men de blir tatt i bakhold før de kommer frem dit. Biskop blir skadd i konflikten, og kommer seg til en lokal gård bebodd av Swenson-familien for å få behandling. Vel tilbake i byen på det lokale lensmannskontoret, konfronterer Dow tog-ansatte og forklarer hva som egentlig skjedde.

Dow reiser deretter ut til Swenson-gården for å møte Bishop igjen, og blir ønsket velkommen av Helga Swenson og hennes far. Dow aksepterer deretter en jobb som sheriff for området, og gir Bishop jobben som assisterende sheriff. Dow begynner også å tilbringe mer og mer tid sammen med Helga, og ønsker snart å gifte seg med henne. Men en forbryter ved navn Morgan og en annen kriminell blir oppdaget på når de planlegger et bank-ran. Den andre mannen blir raskt tatt til fange, men Morgan kommer seg unna. Dow etterlater den arresterte mannen sammen med Bishop, og forsøker å følge etter Morgan på egen hånd. Men Morgan kommer seg unna. Sammen med ett par andre forbrytere, inkludert en som kaller seg for Gentry, kommer de snart tilbake for å rane byens bank og dreper Helgas far når de forsøker å flykte. Gentry kjenner også igjen Dow, noe som får innbyggerne i byen til å bekymre seg over at Dow kan ha vært med på ranet.

Medvirkende
-----------

* James Cagney - Matt Dow
* Viveca Lindfors - Helga Swenson
* John Derek - Davey Bishop
* Jean Hersholt - Mr. Swenson
* Grant Withers - Gentry
* Jack Lambert - Larsen
* Ernest Borgnine - Morgan

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rid for livet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Rid for livet* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Rid for livet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Rid for livet* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Rid for livet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Rid for livet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Rid for livet* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Rid for livet* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata