recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bernhard Goldberg** (født 5. desember 1908 i Oslo, død 6. juli 1959) var en norsk lege. Under den tyske okkupasjonen av Norge flyktet han med skøyten «Havtor» fra Ålesund til Shetland den 7. mars 1941. Han arbeidet som lege på norske og britiske skip under andre verdenskrig. 

Goldberg var marinelege i Storbritannia fra 1941 og tjenestegjorde i Sjøforsvarets sanitet på utefronten. Han var ombord på HNoMs St.Albans den ble torpedert, og ble senere beordrer til tjeneste ombord den meritterte flåtejageren KNM «Stord». 

Han var med i flere konvoier til Murmansk.

Ifølge skipssjef Skule StorheilI ombord flåtejageren "Stord" reddet torpedokommandør Håkon Nilsen livet til Goldberg i desember 1943. 

Goldberg ble værende i flåtebasen på Island og besetningsmedlem Georg Sulen som ble slengt fra flåtejageren KNM «Stord» fikk legehjelp ombord HMS «Duke of York» etter en brottsjø slengte Sulen fra KNM Stord og tilbake ombord KNM «Stord» under Slaget ved Nordkapp.

Deretter ble skipslege løytnant Goldberg tilbake med jageren til Rosyth og fortsatte tjenesten som skipslege.

Han deltok under landgangen i Normandie der båten hans, jageren HMS «Eskdale» torpedert og han havnet i sjøen.

Utmerkelser
-----------

Goldberg er tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen, Kong Haakon VIIs minnemedalje og Deltagermedaljen.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren | Krigsmedaljen | Haakon VIIs 70-årsmedalje | Deltagermedaljen |

 |

Blant norske jøder i allierte tjeneste var han den mest dekorerte. Det var et uforholdsmessig høyt antall jøder som deltok i krigstjeneste i Sjøforsvarets sanitet som leger og tannleger.

Efterkrigstiden
---------------

Etter krigen arbeidet han som lege, blant annet på Ullevål sykehus. I en kronikk i *Dagbladet* (10. mai 1947) protesterte han mot at rettsoppgjøret ikke la noe særlig vekt på deportasjonen av jødene: «Er vi jøder allikevel av mindre verdi?»

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Registrerte dødsfall». *VG*. 7. juli 1959. s. 9. «Lege Bernhard Goldberg f. 1908»
3. 1 2  Getz, Bernhard: *Norges læger. 1947-1951.* Oslo: Aschehoug, 1956.
4. 1 2  «Norske jøder I AKTIV KRIGSINNSATS». *Aftenposten*. 12. februar 1998.
5. ↑  Mendelsohn, Oskar (1986). *Jødenes historie i Norge (bind 2)*. Universitetsforlaget.
6. ↑  «Slik kjempet legene. Virksom marinelege forteller om kollegers strid mot sykdom, depresjon og død.». *Verdens Gang*. 9. januar 1946. s. 2.
7. ↑  Bruland, Bjarte (2008). *Det norske Holocaust*. HL-senteret. ISBN 9788299750394.
8. ↑  Harper, Christopher (20. november 2011). «Var jødene likevel mindre verdt?». *Aftenposten*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Krigsseilerregisteret
 |
**EuroAtlantic Airways** er et charterflyselskap fra Portugal. Hovedkontoret ligger i Sintra og hovedbasen er Humberto Delgado lufthavn utafor Lisboa. EuroAtlantic Airways driver charterflyginger og utleie av fly med og uten mannskap til andre flyselskap.

Historie
--------

Selskapet blei oppretta i 1993 som Air Zarco. Det opererte med navnet Air Madeira til 2000, da det tok navnet EuroAtlantic Airways.

Virksomhet
----------

EuroAtlantic Airways driver charterflyginger. Selskapet flyr passasjerer og tidligere også gods. Det tilbyr utleie av fly med mannskap (wet lease) og uten mannskap (dry lease) til andre flyselskap. Selskapet tilbyr også charterflyginger for forretningsmarkedet. EuroAtlantic Airways har tillatelse til å fly til USA og Canada, Mellom-Amerika og Karibia, Sør-Amerika, Afrika, Midtøsten, Australia og Oseania.

Flyflåte
--------

Flyflåten til EuroAtlantic Airways består av Boeing 737, Boeing 767, Boeing 777 og Cessna CitationJet CJ3 (juli 2017). Selskapet har tidligere operert andre typer fly. Det var det siste selskapet i Europa som fløy passasjerer med Lockheed L-1011 TriStar.

* Lockheed L-1011 Tristar fra  EuroAtlantic Airways på Faro lufthavn utafor Faro på Algarve i Portugal.Lockheed L-1011 Tristar fra EuroAtlantic Airways på Faro lufthavn utafor Faro på Algarve i Portugal.
* Boeing 777-maskin fra  EuroAtlantic Airways tar av.Boeing 777-maskin fra EuroAtlantic Airways tar av.
* Fraktfly fra  EuroAtlantic Airways på Félix-Éboué internasjonale lufthavn utafor Cayenne i Fransk Guyana.Fraktfly fra EuroAtlantic Airways på Félix-Éboué internasjonale lufthavn utafor Cayenne i Fransk Guyana.
* Boeing 737 fra EuroAtlantic Airways på Lennart Meri Tallinn lufthavn.Boeing 737 fra EuroAtlantic Airways på Lennart Meri Tallinn lufthavn.

Referanser
----------

1. 1 2  Who We Are Arkivert 2017-07-30, hos Wayback Machine. EuroAtlantic Airways. Henta 20. juli 2017.
2. ↑  Services Arkivert 2017-07-16, hos Wayback Machine. EuroAtlantic Airways. Henta 20. juli 2017.
3. ↑  Fleet Arkivert 2017-08-01, hos Wayback Machine. EuroAtlantic Airways. Henta 20. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Euro Atlantic Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* EuroAtlantic Airways, offisielt nettsted
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Knut Solberg** (født 10. juni 1923 på Torshov, Kristiania, død februar 2004 i Drammen) var en norsk scenograf, designer og interiørarkitekt. Han var fast scenograf for Dag Frølands og Einar Schankes revyer på Chat Noir, stod for innredning av publikumsarealet ved tidligere Den norske opera, en rekke restauranter i 50- og 60-årene, og var art director for et tjuetalls filmer, deriblant *Når villdyret våkner* (1976), *Det største spillet* (1968), og Vildanden (1963).

Solberg mottok i 1982 både Leonardstatuetten og Leif Justers ærespris.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Knut Solberg hos Internet Movie Database
* Knut Solberg hos Sceneweb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Gullmasker under karnevalet i Venezia
Karneval i BrasilVERDENS ENDE CUMMER

AAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUUU PAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAAPIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIIII HARDER AHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHHH OOOOOOOOOOOOOOOHHHHHHHHHHHHMMMMMMMMMMMMMMMMMMMMMYYYYYYYYYYYYYYYYYYYYYYYyGGGGGGGGGGGGGGGGGOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOOODDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDDD YESSSSSSSSSSSSSSSSS AH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AH AH AH AH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AHAH AH

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Riksdagen i 1925
Fordelingen av parlamentsmedlemmer etter valget i 1932
**Riksdagen** var navnet på Weimarrepublikkens (1919–1933) parlament. Den holdt sine møter i Riksdagsbygningen i Berlin.

Ifølge forfatningen vedtatt i Weimar 31. juli 1919 skulle riksdagen velges hvert fjerde år etter alminnelige, like, hemmelige og direkte valg etter forholdstall (én representant for hver 60 000. velger). Riksdagen vedtok lover for riket og var ansvarlig for budsjettvedtak, avgjørelser vedrørende krig og fred såvel som ratifikasjon av enkelte mellomstatlige avtaler. Rikspresidenten kunne oppløse riksdagen. Rikskansleren og/eller riksministeren måtte tre tilbake når riksdagen erklærte mistillit.

Etter riksdagsvalget 31. juli 1932 var en enhetlig politisk styring i riksdagen ikke lenger mulig, da de gjensidig fiendtlige fløypartiene NSDAP og KPD til sammen hadde 318 av 608 medlemmer av riksdagen.

Etter riksdagsbrannen ga den nye riksdagen som ble valgt 5. mars 1933, ved en fullmaktslov Adolf Hitler fri bane til å opprette et nasjonalsosialistisk diktatur. Bare SPD-fraksjonen stemte mot loven; representantene for KPD var allerede arrestert. Med forbudet mot venstrepartiene og mellom- og høyrepartienes vedtak om oppløsning, ble riksdagen et ettpartiparlament. Parlamentets siste møte fant sted 26. april 1942.

Se også
-------

* Riksdagen (Det tysk-romerske rike)
* Forbundsdagen (Det tyske forbund)
* Frankfurtparlamentet
* Riksdagen (Det nordtyske forbund)
* Riksdagen (Det tyske keiserrike)
* Riksdagen (Nasjonalsosialistisk)
* Forbundsdagen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reichstag (Weimar Republic) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Air Niugini** er et nasjonalt flyselskap fra Papua Ny-Guinea. Hovedkontoret ligger i Port Moresby og hovedbasen er Jacksons internasjonale lufthavn. Selskapet flyr innenriksruter og til utlandet.

Historie
--------

Ordet Niugini i selskapsnavnet betyr Nyguinea på tok pisin.

Selskapet starta sine flyginger den 1. november 1973. Det blei grunnlagt i samband med at Papua Ny-Guinea blei uavhengig. Regjeringa i det nye landet eide 60 % av flyselskapet, mens Ansett fikk 16 % og Trans Australia Airlines og Qantas 12 % hver. Det første året transporterte selskapet 350.000 passasjerer. Det blei en viktig måte å komme seg rundt i et land der det for det meste ikke fantes vegforbindelse mellom byene og der det er store avstander å tilbakelegge. I tillegg til innenriksdestinasjoner begynte selskapet på 1970-tallet også å fly til reisemål i utlandet og ruter til Manila på Filippinene, Hongkong og Japan blei starta. I 1979 begynte selskapet med ruter til Singapore via Jakarta i Indonesia og til Honolulu på Hawaii i USA.

De første åra var toppledelsen i selskapet utenlandsk, men i 1980 fikk det sin første papuaner som sjef. Selskapet skaffa seg fly som er egna til å trafikkerte på innenriksflyplasser med korte rullebaner.

Ruter
-----

Fokker 100-maskin fra Air Niugini på Mount Hagen lufthavn
I tillegg til innenriksrutene fløy selskapet i juli 2015 til reisemål i Australia, Salomonøyene, Fiji, Japan, Kina (Hongkong), Filippinene, Indonesia og Singapore.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Boeing 767-300, Bombardier Dash 8 Q300, Bombardier Dash 8 Q400, Bombardier Dash 8-100/200, Dassault Falcon og Fokker 100 (juli 2015).

Referanser
----------

1. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 75.
2. 1 2  Humble Beginnings Arkivert 23. august 2015 hos Wayback Machine. Air Niugini. Henta 30. juli 2015.
3. 1 2 3  Air Niugini – PNG Airlines Late 70’s History Arkivert 23. august 2015 hos Wayback Machine. Air Niugini. Henta 30. juli 2015.
4. ↑  Air Niugini Airlines Into the 80’s Arkivert 23. august 2015 hos Wayback Machine. Air Niugini. Henta 30. juli 2015.
5. ↑  Air Niugini Timetable 1st July – 30th September 2015 Arkivert 24. juli 2015 hos Wayback Machine. Air Niugini. Henta 30. juli 2015
6. ↑  Air Niugini, Airlines Inform. Henta 30. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Air Niugini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Atlantic Airways** (færøysk: **Atlantsflog**) er Færøyenes nasjonale flyselskap. Selskapet ble grunnlagt i 1987 og foretok sin første flygning fra Færøyene til København i 1988.

Atlantic Airways har hovedbase på Vágar og har derfra ruteflygninger til Aalborg, Billund, Oslo, Bergen, Kristiansund, Trondheim, København, Milano, Barcelona, London, Reykjavík, Shetland, Stockholm, Narsarsuaq og Stavanger. Selskapet hadde ruteflygninger til Oslo mellom sommeren 2002 og sommeren 2007.

Selskapet fraktet i 2015 267 126 passasjerer, og hadde 171 ansatte. Innenriks flyr selskapet med sine helikopter til Tórshavn, Mykines, Koltur, Klaksvík, Svínoy, Hattarvík, Kirkja, Skúvoy, Stóra Dímun og Froðba. 

Atlantic Airways fløy fast charter for Aker Stord mellom Stord og Molde i forbindelse med Ormen Lange-utbygningen. I tillegg fløy selskapet fast charter til Alta med arbeidere til Snøhvitutbygningen. Etter uhellene med SAS Dash8-Q400 flyene, har Atlantic Airways operert en del ruter for SAS, bl.a. Stavanger-København og København-London City

Selskapet var heleid av færøyske myndigheter inntil desember 2007, da selskapet ble delprivatisert og notert på Islands børs.

Flåte
-----

Selskapet har fire fly i sin flåte, én British Aerospace RJ-100, to British Aerospace RJ-85 og en helt ny Airbus A319. Selskapet flyr også tre Bell-helikopter. Helikopterne brukes til flygning til forskjellige steder på øygruppen, til redning og til offshoreflyvning. Atlantic Airways leier også sine fly ut til chartervirksomhet. Atlantic Airways vil i løpet av 2013 motta to nye Airbus A319 som de vil bruke i rutetrafikken deres, men også på nye charteroppdrag for blant annet Atlantis Reiser. Når Atlantic Airways har mottatt sine nye Airbus A319 vil de sende tilbake de tre British Aerospace flyene til deres leasorer.

Ulykker
-------

* RC 670, et BAe 146 kjørte av rullebanen etter landing og tok fyr klokken 07.35 på Stord lufthavn, Sørstokken 10. oktober 2006. Flyet var på vei fra Stavanger til Molde, og skulle mellomlande på Stord.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Atlantic Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Selskapets historie

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND
 |
Kart med Ostend avmerket
**Ostend** er en bydel i Frankfurt am Main. Den ligger øst for Innenstadt, og grenser ellers i nordvest til Nordend, i nord til Bornheim, i nordøst til Riederwald, i øst til Fechenheim og i syd til elven Main med Offenbach am Main, Frankfurt-Oberrad og Sachsenhausen-Nord på den andre siden. Bydelen har et areal på 6,432 km² og 27 090 innbyggere.

Sammenlignet med andre sentrumsnære bydeler som Westend og Nordend er befolkningens velstand lavere. Gjennom saneringstiltak og ikke minst sin forholdsvis sentrale beliggenhet har bydelen imidlertid blitt vesentlig mer attraktiv i senere år.

Før annen verdenskrig var den vestlige delen av bydelen særlig preget av sin jødiske befolkning. Ved *Friedberger Anlage* ble det i det tidlige 20. århundre bygget en ortodoks synagoge, og ved *Röderbergweg* lå det jødiske barnehjemmet og det jødiske sykehuset. En rekke gatenavn som *Reinganumstraße* eller *Königswarterstraße* minner om bydelens store jødiske befolkning. Frankfurts nåværende jødiske befolkning bor spredt over hele byen.

Ved den tidligere *Großmarkthalle* ved Mainbredden bygges det nye hovedkvarteret for Den europeiske sentralbanken, som skal stå ferdig i 2010. Dessuten ligger Frankfurts zoologiske have i Ostend.

Ostend er tilknyttet S-banenettet med stoppestedet *Ostendstraße*, hvor alle linjer bortsett fra S7 stopper. Det finnes flere U-banestasjoner på linjene U6 og U7 og sporvognsstoppesteder på linjene 11 og 14. Ostbahnhof er en regional jernbanestasjon for tog i retning Hanau og Würzburg. Bydelens hovedgate er Hanauer Landstraße.

Litteratur
----------

* Jüdisches Museum Frankfurt (red.): *Ostend – Blick in ein jüdisches Viertel. Begleitbuch zur Ausstellung 27. Mai – 2. November 2000.* Frankfurt 2001: Societätsverlag, ISBN 3-7973-0742-X

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |


| * v
* d
* r
Frankfurts bydeler |
| --- |
|  | Altstadt **·** Bahnhofsviertel **·** Bergen-Enkheim **·** Berkersheim **·** Bockenheim **·** Bonames **·** Bornheim **·** Dornbusch **·** Eckenheim **·** Eschersheim **·** Fechenheim **·** Flughafen **·** Frankfurter Berg **·** Gallusviertel **·** Ginnheim **·** Griesheim **·** Gutleutviertel **·** Harheim **·** Hausen **·** Heddernheim **·** Höchst **·** Innenstadt **·** Kalbach **·** Nied **·** Nieder-Erlenbach **·** Nieder-Eschbach **·** Niederrad **·** Niederursel **·** Nordend-Ost **·** Nordend-West **·** Oberrad **·** Ostend **·** Praunheim **·** Preungesheim **·** Riederwald **·** Rödelheim **·** Sachsenhausen-Nord **·** Sachsenhausen-Süd **·** Schwanheim **·** Seckbach **·** Sindlingen **·** Sossenheim **·** Unterliederbach **·** Westend-Nord **·** Westend-Süd **·** Zeilsheim | Tysklands flagg |
**So Much Hate** var et hardcore punk-band fra Oslo.

Historien
---------

So Much Hate besto av medlemmer fra Svart Framtid, Kafka Prosess og Bannlyst. Bandet var et av de mest aktive norske hardcorebandene på 1980- og 1990-tallet. De spilte over 400 konserter i Norge og i utlandet. So Much Hate var sterkt knyttet til Blitz-huset, og platene og spesielt tekstene deres framstår i ettertid som tidsskildringer fra Blitz' historie.

So Much Hate var mer kompromissløse og hardtslående enn noen andre norske band fra deres samtid.[] På et tidspunkt var de et av de ledende undergrunnsbandene i Europa.[] De var på turné med blant andre Ignition, og spilte flere konserter sammen med band som Fugazi, Indigesti og Kina. Etter en avskjedsturné i Europa høsten 1996, spilte So Much Hate sin aller siste konsert på Blitz den 14. november 1996. Vokalist Gunnar Nuven flyttet kort tid etter til Tyskland og bosatte seg der. Børre Løvik (1965–2007) var etter So Much Hate med på å starte bandet Captain Not Responsible, mens Per Arne Haugen og Finn Erik Tangen var med og startet Drunk.

Medlemmer
---------

* Gunnar Nuven – vokal
* Børre Løvik – gitar
* Per Arne Haugen – bassgitar
* Finn Erik Tangen – trommer

Diskografi
----------

* 1987: *How We Feel* (album), X-port Plater
* 1988: *Blind Alley* (album), X-Mist
* 1989: *Your Choice – Live Series* (album), Your Choice
* 1990: *Seein' Red* (album), X-Mist
* 1991: A Day At The Station (singel), X-Mist
* 1993: *Lies* (album), Progress Records

Referanser
----------

1. ↑  «So Much Hate». *Ballade.no*. 6. august 2006. Besøkt 24. juni 2022. «Hardcoreband fra Oslo med tilknytning til Blitz-scenen, startet høsten 1986 av Børre Løvik (gitar), Per Arne Haugen (bass), Finn Erik Tangen (trommer) og Gunnar Nuven (sang).»

Eksterne lenker
---------------

* (en) So Much Hate på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) So Much Hate på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet.
**Sølve Stang** (født 26. januar 1962 i Stongfjorden i Sogn og Fjordane) er en norsk journalist, filmprodusent, kommunikasjonsrådgiver og musiker, bosatt på Høvik i Bærum. Han er særlig kjent som medarbeider i NRK Dagsrevyen siden 1990. Han var vaktsjef i NRK TV-sporten 2003-04 og programleder for Dagsrevyens morgen- og dagsendinger 2004-07.

Stang forlot NRK i august 2007 og etablerte film- og kommunikasjonsbyrået Stang Media AS. 

Stang har avisbakgrunn fra Bergens Tidende, Firdaposten, Sogn Dagblad, Bergensavisen og VG. Utdannet ved Norsk journalisthøgskole fra 1989 til 1991.

I 2001 ga Stang ut CD-platen *Eit folk står samla, som* inneholder to supportersanger til fotballaget Sogndal. 

30. november 2022 ble singelen «Adjøkyss» sluppet på Spotify og andre musikkstrømmekanaler. Neste singel, *Våryr,* ble sluppet i 20. mars 2023, og 12. mai, ble låten *Alliert med Gud,* lansert.

Referanser
----------

1. ↑  «Adjøkyss». 25. november 2022. Besøkt 9. juni 2023.
2. ↑  «Våryr». 20. mars 2023. Besøkt 9. juni 2023.
3. ↑  «Alliert med Gud». 12. mai 2023. Besøkt 9. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* stangmedia.no – *Stang Media*
* dagbladet.no – Sogndal til topps *«Eit folk står samla» på andreplass etter to uker på norsktoppen.*
Gabriel de Magalhães eller **Magalhaens** (kinesisk: 安文思, pinyin: *An Wensi*; født 1610 i Pedrogão nær Leiria i Portugal, døde 6. mai 1677 i Beijing i Kina) var en portugisisk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Navnet gjenspeiler hans slektskap med den store oppdagelsesreisende Ferdinand Magellan. Han ble to ganger arrestert i Kina, og torturert og dømt til døden i 1665 (dommen ble ikke effektuert).

Liv og virke
------------

### Prest

Han ble jesuitt i 1625 og presteviet den 21. mars 1634. Etter teologistudiene tok han graden "Creat. Mag. Art."

Han kom til Goa i 1634, og så til Macao. Der fikk han sin avsluttende forberedelse til sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo.

### Misjon i Kina

Han kom til Hangzhou i Kina i 1640 og virket i Chengdu i Sichuan fra august 1642 til 1647. Der fikk han og hans mer berømte medbror pater Lodovico Buglio vanskeligheter med en lokal tyrann etter at de hadde omvendt noen familier til kristendommen. De ble arrestert og ført til Beijing. 

Her ble de gjort til tjenestefolk i husholdet til en embedsmann ved navn Su. 

Begge menn ble kjent for sin dygd, lærdom og ydmyke framferd. De forkynte den kristne tro for de andre tjenestefolkene med den følge at mange av dem konverterte og lot seg døpe. Også noen av embedsmannens koner lot seg døpe. Prestene ble høyt respektert og ikke behandlet som fanger, men kunne fritt komme og gå.

Antallet konvertitter økte over årene, og prestene fikk plikter som tok dem også utenfor Sus palass. Etter en tid fikk de lov til å kjøpe en bygning som kunne tjene som kapell for den voksende menigheten.

I Shunzhi-keiserens tolvte regjeringsår (1655) skjenket keiseren dem en større tomt der de bygde en beskjeden kirke som de gav navnet St. Josef. Den ble Beijings andre katolske kirke, og fikk tilnavnet Østkirken. Dette er det stedet der Østkirken (Dongtang) står i dag. 

Da Gabriel de Magalhães døde og ble begravet i Beijing ble gravmælet skjenket av Kangxi-keiseren. Han ble gravlagt på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Huang Qichen: *«The First University in Macau: The Colégio de São Paulo»*, i John W. Witek (red.): *Religion and Culture: An International Symposium Commemorating The Fourth Centenary of the University College of St. Paul – Macau, 28 November to 1 December 1994*, Macau: Instituto Cultural de Macau, 1999, s. 257-260

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Halfdan Wilhelmsen** (født 11. mars 1864 i Tønsberg, død 18. november 1923 i Kristiania) var en norsk skipsreder og visekonsul.

Etter gjennomført handelsgymnas var han ansatt ved megler- og rederkontorer i England, Tyskland og Frankrike. Fra 1887 ble han medeier i sin fars firma, Wilh. Wilhelmsen. Han opparbeidet dette til Nordens største rederi og var blant pionérene i overgangen fra seilskip til dampskip.

Han var britisk og dansk visekonsul i Tønsberg. I 1909 var han med å stifte Norges Rederforbund. Halfdan Wilhelmsen var Norges delegert blant annet ved fredskonferansen i Paris 1919 og ved statslånsforhandlingene i USA.

Fra årsskiftet 1903/04 ble broren Wilhelm Wilhelmsen også medeier i firmaet, og de to brødrene ledet firmaet i mange år sammen. Halfdan, kalt «konsulen», ledet den forretningsmessige og strategiske siden av firmaet, mens broren, kalt «kapteinen», fokuserte på den maritime og operative siden.

Halfdan Wilhelmsen ble i 1915 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han er også ridder av den danske Dannebrogordenen og den franske Æreslegionen. Halfdan Wilhelmsens allé i Tønsberg er oppkalt etter ham.

Han var sønn av skipsreder Morten Wilhelm Wilhelmsen (Wilh. Wilhelmsen) og hustru Catharina Fredrikke Lorentzen. Han ble i 1891 gift med Ragnhild Oppen fra Larvik. Sammen fikk de datteren Else, som fra 1958 til 1985 var overhoffmesterinne ved det kongelige norske hoff.

Halfdan Wilhelmsen døde etter et kort sykeleie i 1923. Broren Wilhelm overtok da som firmaets øverste leder.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Halfdan\_Wilhelmsen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Halfdan\_Wilhelmsen, besøkt 23. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Hun har rang på linje med en general. Dette er de 10 kvinnene som har vært dronningens vikar.». *www.aftenposten.no*. 12. juli 2023. Besøkt 13. juli 2023. «Borghild Anker fratrådte i 1955, samme år som et lårhalsbrudd satte kong Haakon ut av spill. | Stillingen ble stående ubesatt resten av hans regjeringstid. Selv om han var konge uten dronning, utnevnte Olav 5. Else Werring til overhoffmesterinne i 1958. Hun var født Wilhelmsen og tilhørte dermed to fremtredende skipsrederslekter.»

Kilder
------

* *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Grøndahl & Søns Forlag, Oslo, 1947

Litteratur
----------

* Sven A. Solberg: *Halfdan Wilhelmsen. Mannen og striden etter ham*, Andresen & Butenschøn, Oslo, 2001. ISBN 82-7694-097-8
* The history of Wilh. Wilhelmsen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |
**James Endicott** (født 8. mai 1865 i Devon i England, død 9. mars 1954 i Toronto i Canada) var en kanadisk kirkeleder og kinamisjonær i provinsen Sichuan.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han far var landarbeider, og James var den fjerde av elleve barn. Endicott emigrerte til Canada som 17-åring og arbeidet som husmaler sammen med sin bror i sørvestre Ontario. Han møtte Sarah Diamond som introduserte ham for Metodistkirken. 

### Kinamisjonær

Sarah og James giftet seg, og etterhvert tok James teologisk utdannelse og ble ordinert i 1893. Samme år ble han kinamisjonær i provinsen Sichuan. 

Paret fikk fem barn, og dro tilbake til Canada i 1910 da deres yngste datter, den siste av fem barn, ble stadig sykere. De bosatte seg i Toronto der James Endicott ble generalsekretær for sin kirkes *Board of Foreign Missions* i 1913. 

I 1924 og 1925 var Endicott ledende i arbeidet med å forene metodistene, kongregasjonalistene og presbyterianerne i én kirke – United Church of Canada i 1925. Han var moderator for denne nye kirke fra 1926 til 1928. Han var også leder for kirkens misjonsstyre til han gikk i pensjon i 1937 og forble en ledende skikkelse innen kirken til sin død. 

Hans sønn, James Gareth Endicott, som også ble ordinert og ble kinamisjonær, ble støttespiller for det kinesiske kommunistparti og Folkerepublikken Kina.

Litteratur
----------

* Neil Semple: "James Endicott". The Canadian Encyclopedia. Historica Canada.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Griffith John** (født 14. desember 1831 i Swansea i Wales, død 25. juli 1912 i London) var en walisisk protestantisk kinamisjonær fra kongregasjonalistene. Han var en pioner for London Missionary Society (LMS), forfatter og ledende bibeloversetter til kinesisk.

Liv og virke
------------

Etter utdannelse fra Brecon College i Wales og Bedford Academy i England ble Griffith John ordinert i 1855. Samme år giftet han seg første gang, med misjonærdatteren Jane Griffith (død 1873). Han ville selv misjonere på Madagaskar, men lot seg overbevise av LMS til å reise til Kina. Det nygifte paret ankom Shanghai i september 1855.

Griffith John virket i Kina i 55 år. Han ble kjent for sine omfattende reiser innover i landet, og var blant de første som bedrev protestantisk misjon i provinsene Hubei, Hunan og Sichuan. Han etablerte skoler og sykehus og etablerte seg med permanent base i Hankou.

Som bibeloversetter omsatte han til flere kinesiske språkformer; hans første oversettelse av Det nye testamente i 1885 var på wen-li (klassisk kinesisk skriftspråk), den senere revisjonen som kom fire år etter kom på mandarin. Med oversettelsene som fulgte av deler av Det gamle testamente foretrakk han mandarin.

Bibliografi
-----------

* (1907): *A Voice from China* Arkivert 16. februar 2012 hos Wayback Machine. London: James Clarke & Co. University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, China Through Western Eyes

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w66g01kj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stockment, Martha: *"Griffith John (1831—1912)". Biographical Dictionary of Chinese Christianity*. Lest 11. juni 2018

Litteratur
----------

* Thompson, R. Wardlaw (1906): *Griffith John: The story of fifty years in China*, London
* Gibbard, Noel (1998): *Griffith John: Apostle to Central China*, Bridgend
* Reason, Joyce (1950): *Griffith John of China: A biography*, Eagle Books, London

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Bahamasair** er et nasjonalt flyselskap fra Bahamas. Hovedkontoret ligger i Nassau og hovedbasen er Lynden Pindling internasjonale lufthavn. Bahamasair flyr innenriksruter og til destinasjoner i USA og Karibia.

Historie
--------

Dash 8-maskin fra Bahamasair i lufta
Bahamasair blei grunnlagt i samband med at Bahamas blei uavhengig. Selskapet blei oppretta 18. juni 1973 gjennom sammenslåing av Out Island Airways og Flamingo Airways. Flygingene starta samme dagen som selskapet blei grunnlagt.

 Tidligere hadde Bahamasair Short 360-maskiner
I 1975 starta Bahamasair med rute til Port-au-Prince i Haiti og året etter til Orlando i Florida i USA. Etter å ha begynt med flyginger til Atlanta i Georgia i desember 1979, blei rutenettet i USA utvida utover 1980-åra med ruter til West Palm Beach, Tampa, Newark, Philadelphia og Washington D.C. I 1996 begynte flyginger til Providenciales i Turks- og Caicosøyene. Cuba og Havanna blei lagt til i 2001 og Santo Domingo i Den dominikanske republikk i 2004.

Ruter
-----

Innenriks flyr Bahamasair til øyene Abaco, Acklins, Crooked Island, Eleuthera, Exuma, Grand Bahama, Inagua, Long Island, Mayaguana og San Salvador. I juli 2015 omfatta utenriksmåla Miami, Fort Lauderdale, West Palm Beach og Orlando i Florida i USA, Turks- og Caicosøyene og Havanna på Cuba.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Boeing 737 og Bombardier Dash 8 Q300 (juli 2015).

Referanser
----------

1. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 117.
2. 1 2  About Us Arkivert 5. september 2015 hos Wayback Machine. Bahamasair. Henta 30. juli 2015.
3. ↑  Bahamasair, Airlines Inform. Henta 30. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bahamasair – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Marit Aschehoug** (født 1947 i Oslo) er en norsk journalist og redaktør. 

Hun har vært journalist i *Ullern Avis/Akersposten*, *Programbladet* og *Adresseavisen*, dessuten journalist, vaktsjef og redaksjonssekretær i *Aftenposten*. Hun har vært redaktør i *Osloavisen*, *Tique*, *Hadeland* og *Østlandets Blad*. Fra 2001 til 2014 var hun ansvarlig redaktør i *Advokatbladet*.

Hun er utdannet journalist ved Norsk journalisthøgskole og har første avdeling juss fra Universitetet i Oslo i tillegg til en rekke kurs og lederutdanning. Sammen med Marit Haukom og Johanne Grieg Kippenbroeck har hun gitt ut *Kvinner i ledelse* (1991). 

Hun er tildelt Paul Harris Fellow av Nordby Rotary. Aschehoug var styreleder i Den Norske Fagpresses Forening fra 2006.

Referanser
----------

1. ↑  Rønning, Aina Johnsen (10. desember 2014). «Marit Aschehoug forlater skuta». *www.advokatbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 21. august 2020. «Advokatbladets redaktør de siste 14 år er nå inne i sin siste uke som ansatt i Advokatforeningen.»
2. ↑  Persson, Stig (17. mars 2010). «Hedret med Rotary-utmerkelse». *Østlandets Blad* **(norsk)**. Besøkt 5. januar 2023.
3. ↑  «Marit Aschehoug ny fagpresse-leder». *journalisten.no* **(norsk)**. 29. mars 2006. Besøkt 21. august 2020. «Marit Aschehoug, redaktør i Advokatbladet, ble tirsdag valgt til ny styreleder i Den Norske Fagpresses Forening (DNFF). Aschehoug er foreningens andre kvinnelige styreleder.»
Vinterisering av Dundas Square i Torontos skjer vanligvis i slutten av oktober
**Vinterisering** vil si å forberede noe for vinteren, og er en form for robustisering mot vintervær.

Utstyr egnet for helårsbruk kan sies å ha "innebygd" vinterisering.[]

Humanitær hjelp
---------------

I humanitære kriser, for eksempel administrert av UNHCR, inkluderer vinterisering distribusjon av tepper, dyner, brennstoff, varmeovner, liggeunderlag og isolasjon for å gjøre telt varmere og mer motstandsdyktige mot tøffe vinterforhold.

Bygninger
---------

Noen sommerhus og hytter er bygget kun for sommerbruk og må vinteriseres hver høst. Dette innebærer å låse dem, koble fra vann og elektrisitet, og gjøre ulike tiltak for å beskytte mot kraftig snøfall, og kan sees på som en form for vedlikehold av hus.

Forbrenningsmotorer
-------------------

Forbrenningsmotorer kan utstyres med motorvarmer for at de skal klare å starte i lave temperaturer. Kjølevæsken bør også ha et blandingsforhold som tåler lave temperaturer, ellers kan motoren få frostskader. Smøremidler bør også være av en kvalitet som holder seg flytende i lave temperaturer. Under svært kalde forhold kan en motor som ikke er vinterisert bryte sammen.[]

Båter
-----

 Flåte som blir vinterisert i Elbe-Parey (2021)
Fritidsbåter vinterlagres ofte på land. Det kan da være en fordel å drenere bort vann for å hindre frostskader.

Referanser
----------

1. ↑  «Winterization assistance is an urgent priority». *ReliefWeb*. 20 Oct 2014. Besøkt 11 Nov 2014.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=, |dato=` (hjelp)
| Artikkelen inngår i serien om
**Irans historie** |
| --- |
|  |
| **Epoker** |
| Elamittriket
Mederriket
Akamenide-dynastiet
Selevkid-dynastiet
Parterriket
Sasanide-dynastiet
Ziyarid-dynastiet
Samanid-dynastiet
Buwayhid-dynastiet
Ghaznavid-imperiet
Seldsjukkene
Khoresm-dynastiet
Ilkhanate
Muzaffarid-dynastiet
Timurid-dynastiet
Safavid-dynastiet
Afsharid-dynastiet
Zand-dynastiet
Qajar-dynastiet
Pahlavi-dynastiet
Den iranske revolusjon
Den islamske republikk Iran |

Mullaher i hoffet til en safavide-monark, Iran. Malestilen er merket qajari.
**Qajar-dynastiet** var den herskende familien i Persia fra 1796 til 1925.

Dynastiet ble grunnlagt i 1796 av Agha Muhammed Khan, en evnukk av iransk turkmensk opprinnelse som beseiret den siste herskeren av zand-dynastiet, men han ble selv myrdet bare et år senere. I qajarenes periode kom Persia inn under økonomisk påvirkning fra de europeiske imperiene der de britiske og russiske imperiene skapte seg en innflytelsessfære i Persia. Under styret til Fath Ali Shah ble Persia tvunget til å avgi sine nordlige områder til Russland, mens britene senere tok effektiv kontroll over den sørlige delen med sine rike olje-forekomster.

Qajar-sjahene gjorde flere vaklende forsøk på modernisering i det 19. århundre og starten av det 20. århundre, med grunnleggelsen av en grunnlov og et parlament i 1906. Dette var en kontroversiell utvikling. Muhammed Ali Shah ble avsatt i 1909 for å angripe grunnloven som ble etablert under hans forgjenger.

I 1917 invaderte britiske styrker Russland fra Persia i et forsøk på å knekke den russiske revolusjonen. Under denne «intervensjonskrigen» gjennomførte en persisk militæroffiser, Reza Pahlavi, et statskupp med britisk støtte som reduserte den siste qajar-herskeren, Ahmed Shah Qajar til en marionetthersker. Pahlavi avsatte sjahen i 1925 og erklærte seg som den nye sjahen og etablerte sitt eget dynasti. 

De herskende medlemmene av qajar-dynastiet:

| År | Sjah | Merknader |
| --- | --- | --- |
| 1796–1797 | Agha Muhammed Khan Qajar |  |
| 1797–1834 | Fath Ali Shah |  |
| 1834–1848 | Muhammed Shah Qajar |  |
| 1848–1896 | Nasser-al-Din Shah |  |
| 1896–1907 | Mozzafar-al-Din Shah |  |
| 1907–1909 | Muhammed Ali Shah |  |
| 1909–1925 | Ahmad Shah Qajar |  |
|

Lederne for det avsatte huset:

* Muhammed Hassan Mirza
* Hamid Kadjar
* Muhammed Hassan Mirza II

Se også
-------

* Felttoget i Persia (første verdenskrig)
* Liste over konger i Persia

Eksterne lenker
---------------

* Qajar Pages
* Qajarenes dynasti[*død lenke*] Sjahenes turkmenske dynasti i Iran

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Denne artikkelen omhandler det amerikanske mediehuset.  For annen bruk, se HBO (andre betydninger).

**Home Box Office** (**HBO**) er et amerikansk mediehus etablert i 1965 som tilbyder av lineær-TV. I starten het selskapet og kanalen **The Green Channel**, men endret navn i 1972. Etter hvert har mediehuset også etablert seg som en av verdens største tilbydere av digitalt-TV. I Norden var **HBO Nordic** plattformen som var tilgjengelig for strømmeinnhold. I 2020 lanserte HBO strømmeplattformen **HBO Max**, som per november 2021 ble tilgjengelig i Norge og erstatter HBO Nordic.

Lineær-TV
---------

Home Box Office startet opp som en lineær betal-TV-kanal som hadde sine første sendinger i 1972. Formålet var å sende kinofilmer og egenproduserte fjernsynsserier, det vil si TV-produksjoner som HBO selv produserte. 

Noen av seriene som har blitt produsert av HBO er *Oz*, *Sex og Singelliv*, *Sopranos*, *Ingen grunn til begeistring*, *Seks fot under*, *Krigens brorskap*, *Entourage*, *Rome*, The Wire, *Generation Kill*, *True Blood* og *Game of Thrones*. Bill Maher er en populær programleder på kanalens lineære TV-sendinger. 

HBO ble grunnlagt i 1965 av kabel-TV-gründeren Charles Dolan. I begynnelsen het den «The Green Channel», men navnet ble endret til HBO i 1972. 

HBO har 29 million abonnenter i USA (per januar 2012). I tillegg til abonnentene i USA så blir HBO programmer sendt i 150 land over hele verden.

Strømmetjenester
----------------

Etter hvert utvidet HBO virksomheten til også å tilby egne videostrømmetjenester. Blant egenprodusert innhold for medieselskapets digitale plattformer på slutten av 2010-tallet var *Westworld* og *Watchmen*. 

Utdypende artikkel: HBO Nordic

I Norden lanserte selskapet HBO Nordic høsten 2012. Den første norske egenproduksjon var dramaserien *Beforeigners*, som hadde *Fremvandrerne* som norsk arbeidstittel. I 2021 blir HBO Nordic lagt ned og erstattet av HBOs nye strømmetjeneste HBO Max.

Utdypende artikkel: HBO Max

Galleri
-------

* HBOs første logoHBOs første logo
* HBO Max' logoHBO Max' logo
* Logoen til TV-serien Westworld.Logoen til TV-serien Westworld.

Referanser
----------

1. ↑  «Strømmetjenesten HBO Max kommer ikke til Norge med det første…». *streamingguiden.filmweb.no* **(norsk)**. 28. mai 2020. Besøkt 2. desember 2020.
2. ↑  Carter, Bill (29. januar 2012). «With ‘Homeland,’ Showtime Makes Gains on HBO». *New York Times*.
3. ↑  Time Warner: HBO: Home Box Office
4. ↑  «Tek.no - Tester, guider, teknologi». *Tek.no* **(norsk)**. Besøkt 9. januar 2021.
5. ↑  Lindblad, Martin Kynningsrud Størbu, Knut-Eirik (4. desember 2020). «HBO Max kommer til Norge». *dinside.no* **(norsk)**. Besøkt 9. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) HBO – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Płaszów konsentrasjonsleir på et overiktsbilde fra 1942
De største konsentrasjonsleirene i det okkuperte Polen, markert med firkanter
**Płaszów konsentrasjonsleir** eller **Kraków-Płaszów konsentrasjonsleir** var en tysk tvangsarbeidsleir og konsentrasjonsleir i bydelen Płaszów i det sørlige Kraków (nå en del av distriktet Podgórze) under den tyske okkupasjonen av Polen under andre verdenskrig.

Leiren ble etablert av SS umiddelbart etter Felttoget i Polen i 1939 og den etterfølgende etableringen av Generalguvernementet.

Płaszów-leiren skulle opprinnelig være en tvangsarbeidsleir og ble anlagt på området til to jødiske gravlunder sommeren 1942 og deportasjoner fra den jødiske ghettoen i Kraków begynte 28. oktober 1942. I 1943 ble leiren utvidet og omgjort til en av de mange tyske konsentrasjonsleirene i Polen.

Leirens kommandant var Amon Göth frem til september 1944, etter var Arnold Büscher kommandant fra september 1944 frem til januar 1945.

Da Den røde armé nærmet seg Kraków ble leiren fullstendig demontert og ble forlatt som et åpent jorde. De døde som var lagt i ulike massegraver ble gravd opp igjen og brent på stedet. 20. januar 1945 inntok Den røde armé området som da lå helt øde.

Deler av leiren ble gjenskapt i filmen *Schindlers liste* fra 1993.

Referanser
----------

1. ↑  The Plaszow Camp Arkivert 16. mars 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Plaszow concentration Camp Arkivert 23. mars 2012 hos Wayback Machine. på www.krakow-poland.com
3. ↑  «Plaszow – Krakow Forced Labour Camp» Arkivert 16. mars 2014 hos Wayback Machine. *Holocaust Education & Archive Research Team*, besøkt 16. april 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) German Nazi concentration camp in Płaszów – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Płaszów konsentrasjonsleir

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
«Korat» har flere betydninger.

Thailandsk lilla korat
**Korat** er en av relativt gammel katterase med opprinnelse i Thailand. Korat er naturlig avlet og en av de eldste, stabile katteraser. Den er blågrå, korthåret huskatt som er middels bygget og liten prosent kroppsfett. Den er kjent for mye personlighet, og den kan blant annet klage.

Historikk
---------

Kattediktene fra det gamle thailandske kongedømmet Ayutthaya (1350-1767) beskriver den sølvblå Si-Sawat fra Korat, en fjern høyslette i det nordøstlige Thailand.:251 Den første koraten i den vestlige verden kan ha deltatt på en utstilling i 1880-årene, som en solid blå siameser. Moderne korater ble introdusert i USA av Jean Johnson i 1959. Hun hadde bodd i Thailand, og hun var fascinert av rasen. Hennes første par het Nara (hann) og Dara (hunn), og de ble godkjent i USA i 1965. Det første paret ble importert til Storbritannia av Betty Munford fra The High Street, Hungerford i 1972, og rasen ble godkjent i 1975. Det er fremdeles en sjelden rase.

Opprinnelse
-----------

Med middels størrelse, middels kropp, liten og kraftig og med sølvblå pels er koraten lik russisk blå i størrelse og farge. Korat er imidlertid en muskuløs rase, pelsen er uten underull, og den har skinnende grønne øyne. De store, noe utstående øynene gir den et uskyldig utseende, men den er viljesterk og til tider kommanderende. Korat er leken og lærevillig, men trives med å gå sine egne veier. Den har en ganske uvanlig kapasitet til å klage. Det er svært sjelden, men enkelte individer er plaget av nevromuskulære problemer, kalt GM1 og GM2. I 2000 ble det startet et internasjonalt program for å eliminere denne arvelige sykdommen ved molekylær testing.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Uvanlig store øyne og et hjerteformet ansikt med myke kurver gir koraten et mykere utseende enn raser den kan sammenlignes med, men den har like mye personlighet.

Unge korater mangler både sølvskimmeret og den strålende øyefargen de voksne kattene har. Det kan ta inntil 2 år før de oppnår full intensitet.

### Utstillingskrav

* Hodet er stort, med flat panne og rund snute.
* Store, lysende og runde øyne.
* Ørene er store, brede ved basen og har runde spisser.
* Sterk og muskuløs kroppsbygning.
* Potene er ovale og kompakte.

### Fargevarianter

**Solid:** blå

### Fargebeskrivelser

Som ventet av en rase som har utviklet seg i varmt klima, har koraten kvittet seg med den unødvendige isolasjonen som underpelsen gir, og den korte pelsen er skinnende sølvblå. Det er blitt avlet frem noen få lilla korater i Europa, men de vil antagelig aldri bli godkjent.

Referanser
----------

1. ↑  Bruce Fogle (2005). *Alle verdens katter*. Spektrum Forlag.
2. ↑  Desmond Morris (1997). *Cat World: A Feline Encyclopedia*. New York: Penguin Books.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
Brembo på en Ferrari California.
**Brembo S.p.A.** (1961–) er et italiensk selskap som lager bremser for biler og motorsykler.

Den ble etablert med navnet Officine Meccaniche di Sombreno (OMdS) av Emilio Bombassei og Italo Breda. Sombreno er et lite sted utenfor Bergamo nord i Italia. Dagens navn kommer av BREda eMilio BOmbassei.

Fra 1964 laget selskapet skivebremser for biler, og etterhvert også for motorsykkelen Moto Guzzi. Det var i 1975 at Ferrari først engasjerte Brembo til sine raserbiler, og i 1980 lanseret de et kaliper i aluminium, som efter eget sigende var «revolusjonært». Fra omkring 2000 laget de kermiske skivebremser av karbon.

Det amerikanske Kelsey-Hayes var storaksjonær 1983–93. Alberto Bombassei (født 1940) ble sjef i 1984. I 1995 ble Brembo lansert på Borsa Italiana, den italienske børs. De har siden kjøpt opp flere firma i samme bransje. På 2000-tallet etablerte de fabrikker i Michigan og Mexico. I 2009 var Brembo de første som slo seg ned i det nye innovasjonssenteret *Kilometro Rosso* i Stezzano med over 500 ansatte i forskning og utvikling.

Det ble i 2014 meldt at familien Bombassei gjennom holdingsselskapet Nuova Fourb Srl, eide 53,5 % av aksjene.

Ifølge Ferraris partnersider, har Brembo over 9 000 ansatte i 15 land på 3 kontinent. De eier i 2019 varemerkene Brembo, Breco (skiver, tromler), Bybre (betyr "By Brembo"), Marchesini (felger, ervervet 2000), og AP Racing (bremser, clutch).

Referanser
----------

1. ↑   www.marketscreener.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GRID-ID grid.480011.c[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  .
4. ↑  History fra brembo.com.
5. ↑  Chi è Alberto Bombassei, presidente della Brembo i economiafinanzaonline.no den 23. april 2019.
6. ↑  Tom Metcalf, Brembo's Bombassei becomes billionaire on brakes for Ferrari, Porsche, pressemelding fra Bloomberg, 24. januar 2014.
7. ↑  Brembo fra formula1.ferrari.com.
8. ↑  Brembo around the world fra brembo.com.
9. ↑  History fra Marchesini
10. ↑  The group brands fra brembo.com, sist lest den 24. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Brembo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |