recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peder A. Eidberg** (født 21. november 1933 i Harstad, død 12. august 2013 i Bærum) var en norsk baptistisk teolog, pedagog og forfatter. Han tok teologisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1960, etter å ha studert ved Baptistenes teologiske seminar på Stabekk i Bærum og ved Baptist Theological Seminary, Rüschlikon i Sveits. I 1966 tok han også religionshistorie grunnfag.

I mer enn førti år var han lærer ved Baptistenes Teologiske Seminar, i perioden fra 1985 til 1992 var han rektor. I 1999 tok han teologisk doktorgrad ved Universitetet i Oslo på en avhandling om Det Norske Baptistsamfunns bakgrunn, tilblivelse, historie og egenart til jubileet i 1902. I forbindelse med dette arbeidet hadde han flere forskningsopphold i utlandet, og i årene 1973 til 1975 var han forskningsstipendiat under NAVF, tilknyttet Teologisk fakultet ved Universitetet i Oslo.

Han har også vært leder av Baptistsamfunnets hovedstyre.

Bibliografi
-----------

* *De norske baptisters historie* 2003 ISBN 82-510-0381-4
* *Det folk som kalles baptister* 1998 Doktoravhandling
* *Samfund i förändring – baptistisk identitet i Norden under ett och ett halvt sekel* 1997
* *En fagbibliografi* 1997 (1. utgave 1992)
* *Bergen baptistmenighet 100 år* 1970 ISBN 82-990191-0-9
* *Bibelsyn och bibeltro* 1966

Kilder
------

* Magnar Mæland: *Peder A. Eidberg 75 år.* Omtale i Vårt Land 21. november 2008 side 44.

Eksterne lenker
---------------

* Dr.theol. Peder A. Eidberg på siden Forskning ved Det teologiske fakultet[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Psykologisk pedagogikk** tar for seg de mentale prosessene (psykologi ) som skjer under læring (pedagogikk). Det kan forstås som studiet av menneskets læring og utvikling i oppdragelse og undervisningssituasjoner hvor psykologiske metoder og teorier anvendes for å bedre forstå læringsprosesser. 

Opp igjennom historien har forskere sett på ulike deler av læreprosessen. Behaviorismen hadde lenge en sterk fremtreden. Behaviorismen kunne også kobles opp mot biologien og dyr med hensyn til stimulus og respons. Senere er det lagt mer vekt på kognitive læringsteorier.

Behavioristiske læringsteorier
------------------------------

**Behaviorisme** kan også kalles for atferdspsykologi og utviklet seg på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. John B. Watson regnes som grunnleggeren. Det behavioristiske synet på læring er at læring er forandring i atferd, og det fokuseres på ytre virkninger, og hvordan dette påvirker individet. Noen, bl.a. John B. Watson, vil gå så langt som å si at de indre mentale fenomener som tenkning og intensjoner osv. ikke har noen som helst betydning for en forklaring på læring.

Behaviorismen baserer seg på tre grunnantagelser: 

1. Enkle assosiasjoner er byggeklossene i all læring.
2. Lovene for læring er lik for alle organismer.
3. Læring forstås best som årsaken av ytre forhold.

Kognitive læringsteorier
------------------------

Kognitivisme er individorientert og handler om det indre, det mentale, med stor vekt på hukommelse, men det handler også om hvordan vi lærer begreper og løser problemer.

Kognitivistene legger stor vekt på kunnskap og mener at kunnskap er resultatet av læring. Men kunnskap er mer enn sluttproduktet av læringen, det er et stillas som støtter konstruksjonen av all fremtidig læring. Innenfor kognitivismen er ett sentralt navn Jean Piaget som utviklet en modell som beskriver hvordan mennesker tillegger verden mening ved å samle og organisere informasjon.

Modellen, som kom på 50-tallet, var basert på kognitiv konstruktivisme. Altså det kognitive, hjernens prosesser, som konstruerer indre representasjoner kalt skjema. Når nye fenomener ble tilpasset eksisterende skjema kalt Piaget dette «assimilasjon». Når man reviderer sin oppfatning av fenomener vil eksisterende skjema måtte reorganiseres og utvides, dette kalles «akkomodasjon». Lev Vygotskij står også sentralt med sine sosiokulturelle teorier (Se Sosiokulturelt læringssyn). Han beskrev læring som en sosial prosess hvor språket hadde en sentral betydning. Jerome Bruner understreket også viktigheten av språket og Urie Bronfenbrenner underbygde Vygovtskij sine sosiokulturelle teorier med sin økologiske modell som så på de ytre faktorene i en unges liv som familie, venner, skole osv.

Bibliografi
-----------

* Imsen, Gunn: Elevens verden. Innføring i pedagogisk psykologi, 2005. Universitetsforlaget

Se også
-------

* pedagogisk-psykologisk tjeneste
* Institutt for lærerutdanning og skoleutvikling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
Animasjon av en pedal for tråsykkel.

SPD 520-pedal.
En **pedal** på en tråsykkel er den delen på sykkelen som rytteren tråkker på med foten for å drive sykkelen fremover. Det gir en kobling mellom rytterens fot og kranken, hvilket gjør at benet til rytteren kan rotere rundt kranklagerakslingen. 

Pedaler består som regel av en pedalaksling som skrus i den ene enden av krankens ene krankarm, og et pedalhus, som foten til rytteren hviler eller er festet til, og som typisk ruller mot pedalakslingen på lagre.

Pedaler med tåhetter og klikkpedaler
------------------------------------

I tidligere tider ble det benyttet plattformpedaler med tåhetter. Man opplevde det slik under landeveissykling at tråkket ble mer effektivt når foten var festet til pedalen. Samtidig var det ikke nødvendig å komme seg raskt ut av pedalen ved stopp, da landeveissykling ofte foregår over lang tid uten avbrudd. Med terrengsyklingens inntog økte behovet betraktelig for et system som muliggjør enkel inngang og utgang av feste av sko til pedal. Selskapene Look og Shimano var tidlig ute med utvikling av festeanordning for sko- til pedal. Shimano kalte sin standard SPD (Shimano Pedaling Dynamics), som etter lansering tildels har blitt synonymt med terrengsykkel-klikkpedaler. Samtidig er dette en åpen standard, slik at andre selskaper også kan levere pedaler og sko som er kompatible. Look og flere andre selskaper utviklet egne standarder for landevei og terreng.

Typer pedaler for tråsykkel
---------------------------

* Plattformpedaler
* Klikk-pedaler
* Quill-pedaler

Produsenter
-----------

* Shimano
* Campagnolo
* Crank Brothers
* Speedplay
* Time
* VP Components
* Wellgo
* Look Cycle

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

| * v
* d
* r
Sykkeldeler |
| --- |
| Ramme | 
* Styre
* Styrefremspring
* Styrerør
* Styrelager
* Gaffel
	+ Gaffelende
	+ Girøre
* Setepinne
* Sadel
* Kranklager
* Demping
* Geometri

 | Diagram |
| Hjul | 
* Dekk
	+ Pariser
	+ Kanttråd
		- Slange
		- Slangeløs
* Dekkventil
* Ventilhette
* Eike
* Eikenippel
* Hurtigkobling
* Nav
	+ Fastnav
	+ Frinav
	+ Mikronav
	+ Flippflopp
* Platehjul

 |
| Drivverk | 
* Pedal
* Effisiens
	+ Meter per pedalomdreining
* Kranksett
	+ Frikrank
	+ Klinge
* Kjede
* Kjedelås
* Krans
	+ Frikrans
	+ Kassett
* Kjedestrammer
* Gir
	+ Kjedegir
	+ Navgir
	+ Automat
	+ Girkasse
* Drev
* Kjedeløs
	+ Akseldrift
	+ Beltedrift
	+ Snordrift

 |
| Kabling | 
* Girskifter
* Bowdenkabel
* Kabelføring
* Brems
* Endehylse

 |
| Utstyr | 
* Bjelle
* Flaskestativ
* Sykkelkåpe
* Sykkeldata
	+ Fart
	+ Effekt
	+ Kadens
	+ Puls
* Støtte
* Lys
* Skjerm
* Sykkelpakking
	+ Bagasjebrett
	+ Lav frontbærer
	+ Kurv
	+ Sidevesker
	+ Seteveske
* Eikekort
* Refleks
* Klesbeskytter
	+ Frakkbeskytter
	+ Kjedeskjerm
* Styrevotter
* Støttehjul
* Sykkelverktøy
* Varselpinne

 |
**Jus cogens** er betegnelsen på et grunnleggende prinsipp som anses å utgjøre en tvingende norm innen folkeretten som det er anerkjent av verdenssamfunnet at ikke kan fravikes eller brytes (derogasjon).

Wienkonvensjonens artikkel 53 definerer jus cogens for konvensjonens del som «en tvingende folkerettslig norm som av det internasjonale samfunnet er akseptert og anerkjent som en norm det ikke kan gjøres unntak fra, og som det kun kan gjøres inngrep i av en tilsvarende norm med samme internasjonale lovmessige karakter».

Det er ingen klare avtaler om hvilke prinsipper som skal gjelde som jus cogens, men det er vidt anerkjent at jus cogens inkluderer forbudet mot folkemord, sjørøveri, slaveri, tortur og angrepskrig. Den internasjonale domstolen anerkjente også nasjonal selvråderett som jus cogens under Øst-Timor-saken (Portugal vs. Australia) i 1995.

Se også
-------

* Erga omnes
* Universell jurisdiksjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Peter Hannibal Høeg** (født 5. februar 1842 i Drammen, død 11. august 1926) var en norsk seilprodusent, skipsreder og politiker (H).

Han var sønn av Ole Alsing Høeg (1814–1876), eier av Drammens eldste bedrift, Peter Høegs seilmakeri (grunnlagt 1767), og var sønnesønn av Peder Nilsen Høeg (1768–1818), som overtok seilmakeriet fra pleiefaren Ole Abrahamsen Dahle. I 1870 brant seilmakeriet og gamle Høeg kom sterkt til skade. Peter Hannibal Høeg overtok da ledelsen av bedriften, som etterhvert ble Norges største seilprodusent i seilskipenes glanstid, med 32 ansatte som sydde seil for hånd. Han var også skipsreder.

Han var medlem av bystyret, formannskapet og havnestyret i Drammen i en årrekke og var vararepresentant til Stortinget for Høyre 1895–1897 og møtte fast fra 30. juli 1897. Som stortingsrepresentant var han medlem av Lagtinget og Justiskomiteen. Han var også engasjert i kristelige sammenhenger, og var bl.a. formann for indremisjonsforeningen for Tangen fra starten i 1902, forestod byggingen av bedehuset på Tangen og var prestens medhjelper.

Han var bror til skipsreder, Larviks-ordfører, russisk konsul og stortingsrepresentant for Høyre Thomas Arbo Høeg, som etablerte rederiet Ths. Høeg & Co A/S (nå Arbo Høeg) i Larvik i 1886, og var onkel til botanikeren Ove Arbo Høeg. Han var gift i første ekteskap med Nicoline Louise Paus' (1842–1885), datter av skipsreder Nicolai Nissen Pauss, og i andre ekteskap med Grethe Marie Nielsen, datter av kjøpmann Christen Nielsen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 422[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, urn.nb.no, utgitt 14. august 1926[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 27[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «Høeg, Peter Hannibal», i Per Otto Borgen (red.), *Drammen byleksikon*, revidert utg. 2004, s. 134
5. 1 2 3  «Høeg, Peter Hannibal», i Tallak Lindstøl (red.), *Stortinget og statsraadet 1814–1914*, B. 1 D. 1, Biografier A–K, s. 422, Steen'ske bogtrykkeri, 1914

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peter Hannibal Høeg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Huset Askanien** er en tysk fyrsteslekt som i mer enn syv hundre år regjerte i ulike deler av Tyskland. Slekten regjerte i Anhalt, oppkalt etter borgen Anhalt ved byen Aschersleben. 

Den første i slekten som fikk historisk betydning var Albrecht I av Brandenburg (Albrekt Bjørnen) (død 1170). I 1134 ble han forlent med Altmark og fikk makt øst for Elben. Albrekt var grunnlegger av markgrevskapet Brandenburg.

Huset Askanien er flere ganger delt i forskjellige linjer. Den historisk viktigste linjen er Anhalt-Zerbst og keiserinne Katarina II av Russland tilhørte denne. Denne slektsgrenen opphørte i 1793. En annen viktig gren var Dessau og til denne hørte den prøyssiske generalen fyrst Leopold I av Anhalt-Dessau. En tredje gren er hertugene av Sachsen-Lauenburg.

I 1866 sto Anhalt på Preussens side i krigen mot Østerrike og gikk samme år inn i Det nordtyske forbund. I 1918 var den 17-årige Joachim Ernst av Anhalt hertug; men hans formynder abdiserte på hans vegne.

Eksterne lenker
---------------

* anhalt-askanien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Montgolfière
Frimerke, 1978
**Montgolfière** var navnet på de første varmluftballonger, så kalt etter de franske oppfinnere Joseph Michel og Jacques Etienne Montgolfier.

Den første *montgolfière* var en kuleformet sekk av linnet med et tverrmål på 12 meter. Dens indre var kledt med et tynt papirsjikt og et nett av snorer som spente rundt det ganske og holdt det i fasong. Den 4. juni 1783 presenterte brødrene Montgolfier denne nyskapning for publikum i hjembyen Annonay. Etter det man antok den gang, mente brødrene Montgolfier at det var røyken som fikk ballongen til å sveve. Stråballer og ull ble brent og røyken fylte ballongsekken, som så begynte å sveve. Etter å ha blitt kappet løs fra repet som holdt den i sjakk, steg ballongen til nesten 2000 meters høyde og to kilometer avsted før den sank ned til bakken igjen.

Montgolfière den 19. oktober 1783
Kunnskapen om «aerostatiske maskiner» spredte seg raskt utover hele Frankrike. Etter den like vellykkede *Charlière* (gassballong, konstruert av professor Jacques Alexandre Charles) var det bare et tidsspørsmål når den første passasjerferd fant sted. Den 19. september 1783 startet en slik med tre passasjerer fra slottet i Versailles, foran kong Ludvig XVIs og dronning Marie Antoinettes øyne. Passasjerene på denne *montgolfière*ferd var en Hammel, en hane og en and. Ferden varte i tolv minutter og beviste at man kunne overleve en slik reisemåte. Den 21. november 1783 startet den første ferd med menneskelige passasjerer: Fra slottet La Muette ved Paris med Jean-François Pilâtre de Rozier og gardeoffiser François d’Arlandes.

Litteratur
----------

* Helmut Braun: *Aufstieg und Niedergang der Luftschifffahrt - Eine wirtschaftshistorische Analyse.* eurotrans-Verlag, Regensburg 2007, ISBN 3936400229, S. 70 ff.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Montgolfière – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Rådhuset i Jackson
**Jackson** er hovedstaden og den største byen i den amerikanske delstaten Mississippi, samt den ene av hovedseter i Hinds fylke, mens Raymond er den andre. Byen ligger på vestsiden av Pearl-elven, omtrent midt i delstaten. Folketallet var på ca 160 000 i 2019.

Jackson ligger rett over en utdødd vulkan (oppdaget i 1819) som antas å ha vært inaktiv i minst 65 millioner år.

Jackson–Evers internasjonale lufthavn ligger 9 km øst for byen.

Historie
--------

Tidligere var hovedstaden i delstaten Natchez helt vest i Mississippi, men ønsket om å finne en ny og mer sentral plass for hovedstaden i Mississippi gjorde at Thomas Hinds, James Patton og William Lattimore ble sendt av gårde for å finne et egnet sted. Valget falt på et handelssted kjent som LeFleur’s Bluff og byen ble grunnlagt i 1821. Byen fikk navnet Jackson til ære for general, og senere president Andrew Jackson.

Byen led under den amerikanske borgerkrig. Store deler av byen ble satt fyr på av unionsstyrkene og byen falt til nordstatene i mai 1863. Alle bygningene ble omtrent utslettet etter kamper i juli samme år. Bare skorsteinene ble stående, noe som ga byen klengenavnet «Chimneyville».

Mississippi var en rasesegregert stat og hovedstaden var åsted for flere oppgjør på 1960-tallet. I 1961 ble en gruppe Freedom Riders som protesterte mot rasesegregering på bussene arrestert i Jackson og hindret fra å nå New Orleans. 12. juni 1963 ble folkerettsaktivisten Medgar Evers myrdet i byen. Drapsmannen ble først dømt for drapene i 1994. I 2004 ble Jacksons flyplass hetende Jackson-Evers International Airport til ære for Evers.

Musikk
------

Jackson er berømt for musikk, bl.a. gospel, blues og rhythm and blues.

Kjente personer fra Jackson
---------------------------

* David Banner (1973–), rapartist
* LeAnn Rimes (1982–), artist
* Ty Tabor (1961–), artist
* Cassandra Wilson (1955–), artist
* Ed Gordon (1906–1971), OL-vinner i lengdehopp
* Wendy Wyland (1964–2003), verdensmester i stup

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  ; *folketellingen I USA 2020*; redaktør: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.
3. ↑  «U.S. Census Bureau QuickFacts: Jackson city, Mississippi». *www.census.gov* **(engelsk)**. Besøkt 29. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jackson, Mississippi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jackson, Mississippi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jackson (Mississippi) hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
Frederick George Jackson  Leslie Ward (1897)
**Jackson-Harmsworth-ekspedisjonen** fra 1894 til 1897 var en ekspedisjon til Frans Josefs land, ledet av den britiske polarutforskeren Frederick George Jackson og finansiert av avismannen Alfred Harmsworth. Jackson hadde blitt villedet av feilaktige kart til å tro at Frans Josefs land var en landmasse som strakk seg helt til Nordpolen. Ekspedisjonen fastslo imidlertid at landet i virkeligheten var et arkipel med nordlig ytterpunkt omkring 81 grader.

Den 17. juni 1896 støtte Jackson overraskende på «en høy mann, kledd i en myk feltlue, med løse, vide klær, og med langt, ustelt hår og skjegg». Dette viste seg å være Fridtjof Nansen, som sammen med Hjalmar Johansen hadde oppholdt seg i isen siden den 14. mars 1895 hadde forlatt det fastfrossede ekspedisjonsskipet «Fram». Den var et rent sammentreff som hadde brakt Nansen og Johansen til Jacksons leir.

På bakgrunn av Nansens beretning om sin reiserute, vurderte Jackson å forsøke å nå polen selv. Han satte i gang med å bygge kopier av Nansens sleder og kajakker, men manglende erfaring med skigåing og i å ta seg fram over isen medførte han han snart slo fra seg planene.

Referanser
----------

1. ↑  Huntford, s. 421
2. ↑  Fleming, s. 261
3. ↑  Fleming, s. 263–264

Litteratur
----------

* Fleming, Fergus (2001): *Ninety Degrees North*, Granta Books, London. ISBN 1 86207 449 6
* Huntford, Roland (2001): *Nansen*, Abacus, London. ISBN 0 349 11492 7
**St. Olavs kapell** er et katolsk kapell på Stiklestad i Trøndelag. Kapellet ble bygd i 1930, til nihundreårsjubileet for slaget ved Stiklestad.

Kapellet ble bygd etter felles innsats fra norske katolikker. Særlig var Marie Knudtzon sentral. Hun stod for det meste av treskjæringsarbeidet, og lagde blant annet alteret og kommunionsbenker.

I 1966 fikk kapellet flere bilder lagd av kunstneren Karl Kristian Hildrum. Han lagde bilder til koret, og til begge sidene av koråpningen. I koret er det et bilde med mange, ulike symbolske betydninger, mens sidene viser St. Olav og St. Sunniva med sine martyrattributter.

* AlterpartietAlterpartiet
* St. OlavSt. Olav
* St. SunnivaSt. Sunniva

Litteratur
----------

* *St. Olavs Kapell*, Den katolske kirke i Midt-Norge, Trondheim stift. Brosjyre fra kapellet
* Langslet, Gunnes og Gran (1993). *Den katolske kirke i Norge*. Oslo: Aschehoug. s. 276, 314–318. ISBN 82-03-22012-6.

Eksterne lenker
---------------

* Stiklestad nasjonale kultursenter
St. Olavs voll ved Struerveien (fylkesvei 118)
**St. Olavs voll** (ofte kalt **Olavsvollen**) er et festningsanlegg fra middelalderen i Sarpsborg. Anlegget har blitt datert til første halvdel av 1000-tallet og omkranset middelalderbyen Borg. Festningsanlegget ble ifølge sagaene oppført av Olav den hellige i 1016, samtidig som han anla kjøpstaden Borg.

Anlegget besto i middelalderen av en rundt 650 meter lang voll og omringet et borgområde på 163,5 dekar. Vollens fundament var 8 til 10 meter bredt og vollkronen var rundt 4 meter bred. Den var rundt 2 meter høy og var sannsynligvis forsterket med palisader på toppen. Festningsanlegget hadde to porter og det er funnet spor av borgtårn tilknyttet disse. Det er flere opplysninger som tyder på at det var en vollgrav foran vollen, men dette er usikkert. Festningsanlegget hadde antakeligvis mistet sin militære betydning allerede på slutten av 1000-tallet.

Restene av festningsanlegget ble kartlagt og rekonstruert i 1920-årene. Det har vært rettet kritikk mot denne rekonstruksjonen og det har vært stilt spørsmål om hvor stor del av vollen som er menneskeskapt. Geofysiske undersøkelser i 2002 fant spor av vollens rundt 10 meter brede fundament i tre av fire undersøkte områder.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Olavsvollen del 1 | Sarpsborg 2016». *sarpsborg2016.no*. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 1. november 2015.
2. ↑  «Olavsvollen del 3 | Sarpsborg 2016». *sarpsborg2016.no*. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 1. november 2015.
3. ↑  . Besøkt 1. november 2015.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. 1 2  «Arkeologi i nord: Olavsvollen». *arkeologi.blogspot.no*. Besøkt 1. november 2015.
St. Patricks flagg
**St. Patricks flagg** består av et rødt andreaskors på hvit duk. Flagget med denne formen er oppkalt etter Irlands nasjonalhelgen og er særlig forbundet med Irland etter at korsformen i 1783 ble innført som merke for den nyinnstiftede St. Patricks-ordenen. Det røde korset på hvitt ble ikke ført i offisielle flagg før 1801 da England, Skottlands og Irlands flagg ble kombinert for å danne unionsflagget for Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Etter 1801 fikk St. Patricks-korset større utbredelse i ulike offentlige og private sammenhenger og i faner for ulike foreninger. 

St. Patricks flagg var aldri offisielt anerkjent som Irlands nasjonalflagg. Etter opprettelsen av St. Patricks-ordenen i 1783 og framover til etableringen av Den irske fristaten i 1922 ble det røde andreaskorset på hvitt uoffisielt benyttet til å representere Irland. Det hadde da konkurranse av grønne flagg med en gul harpe på, et symbol som uttrykte irsk nasjonalisme på en sterkere måte enn St. Patricks-flagget. 

St. Patricks flagg er fortsatt brukt for å bygge opp flagget til Storbritannia, der St. Patricks-korset etter delingen av øya Irland og sies å representere Nord-Irland. I våre dager benyttes St. Patricks flagg som nøytralt symbol i Nord-Irland.

Litteratur
----------

* G. A. Hayes-McCoy: *A History of Irish Flags from the earliest times*, 1979
* Ewan Morris: *Our Own Devices: National Symbols and Political Conflict in Twentieth-Century Ireland*, 2005

Eksterne lenker
---------------

* Flags of Ireland av Vincent Morley
* Ireland: St Patrick's Cross fra FOTW

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*For den persiske visir av seldsjukkene se: Nizam al-Mulk*
Asaf Jah I, nizam av Hyderabad
**Nizam** (som *nizam-ul-mulk av Hyderabad*: telugu: నిజాం-ఉల్-ముల్క్ అఫ్ హైదరాబాద్; urdu: نظام-ال-ملک وف حیدرآباد; marathi: निझाम-उल-मुल्क ए हैदराबाद; kannada: ನಿಜ್ಯಮ್-ಉಲ್-ಮುಲ್ಕ್ ಆಫ್ ಹೈದರಾಬಾದ್; persisk: نظام-ال-ملک اف حیدرآباد‎) er en indisk fyrstetittel. Ordet kommer fra arabisk og betyr *orden* eller *ordning*, *system*. Fra arabisk er ordet innlånt av persisk, urdu og andre språk. Ordet er benyttet som tittel, men kan også brukes som navn.

Tittelen nizam ble benyttet om høytstående embetsmenn i Mogulriket, det muslimske riket som dominerte India fram til 1857. Nizam er også benyttet som fyrstetittel. Herskeren over staten Hyderabad, den største av de indiske fyrstestatene, bar tittelen nizam, etter å ha blitt guvernør av Deccan i 1720.[1] Tittelen gikk så over til å bli en fyrstetittel, særlig i tiden Ali Khan hersket (1762–1803). Den fullstendige tittelen til herskerne av Hyderabad var *nizam al-mulk* (*rikets ordner*).

Liste over nizamer av Hyderabad
-------------------------------

Herskerne i fyrstestaten Hyderabad bar tittelen nizam:[2]

* Kamar-ud-din, Nizam-ul-Mulk, Asaf Jah I (1724–1748)
* Nasir Jang (1748–1750)
* Muzaffar Jang (1750–1751)
* Salabat Jang (1751–1762)
* Ali Khan, Asaf Jah II (1762–1803)
* Sikander Jah, Asaf Jah III (1803–1829)
* Farkundah Ali Khan, Asaf Jah IV (1829–1857)
* Tahniyath Ali Khan, Asaf Jah V (1857–1869)
* Mahbub Ali Khan, Asaf Jah VI (1869–1911)
* Osman Ali Khan, Asaf Jah VII (1911–1948)

Referanser
----------

1. ↑  C.E. Bosworth: «Niẓām», i *Encyclopaedia of Islam*, andre utgave, Leiden: Brill, 2010.
2. ↑  David Henige: «Hyderabad», i *Princely States of India: A Guide to Chronology and Rulers*, Bangkok: Orchid Press, 2004, s. 73.
**Varehandel** omfatter alle de aktiviteter som gjennomføres fra en vare er ferdig produsert og til den tas i bruk av sluttkunden som kan være en forbruker, en bedrift eller offentlig forvaltning. Etter denne definisjonen ivaretar varehandelen samfunnets forsyningstjeneste, det vil si sørger for at de riktige varene er til stede i tilstrekkelig mengde og utvalg på de steder og de tider da kjøperne / kundene ønsker å kjøpe dem.

I Norge ble den gamle byttehandelen vare mot vare gradvis avløst av vare mot penger i perioden 1875-1920. I 1920 var nesten 90.000 personer ansatt i varehandelen, mer enn en tredobling fra 1875. Veksten i varehandel var størst i bygdene, men der hadde utgangspunktet vært svært lavt. I byene ble den gamle universalbutikken der det meste ble forhandlet, avløst av en rekke spesialforretninger. I 1920 hadde også små tettsteder fått en rekke spesialbutikker. Varehus som Steen & Strøm i Oslo og Sundt i Bergen etter mønster fra utlandet fantes også i storbyene.

Se også
-------

* Handel

Referanser
----------

1. ↑  *Grunntrekk i norsk historie* (s. 239), Universitetsforlaget, Oslo 1991, ISBN 82-00-21273-4
**Ramoen** eller **Jønshornet** er et fjell ved Barstadvik i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 419 meter over havet. Fjellet ligger på vestsiden av Hjørundfjorden, og øst for bygda Barstadvik. Fjelldalen Molladalen ligger sør for fjellet.

Fjellet har alpin form og er meget bratt på alle kanter, men har to oppstigningsruter som ikke krever klatring, en fra Molladalen og en fra Barstadvik via Vollesetra. 

I motsetning til de fleste andre alpine fjell, som for eksempel i Jotunheimen, er hele fjellets høyde over havet synlig på kloss hold. Fra Storfjorden og Hjørundfjorden ser en hele 1419 meter nærmest rett opp. Fra toppen er utsikten tilsvarende spektakulær. Ved toppen ligger det en steinhelle som man må krype under for ikke å eksponere seg for et stup mot Hjørundfjorden. 

Fjellet var et kjent seglingsmerke for fiskere som i tidligere tider rodde fiske på havet utenfor Sunnmøre.

Navnet Ramoen er også brukt på en tråler registrert i nabobygden Vartdal, og på et forsamlingslokale og kafe i samme bygd. Begge er formodentlig oppkalt etter fjellet.

Se også
-------

* Molladalstindane

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Avstand til samme høyde på Kolåstinden i sør.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 25. mars 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Segelet til hertuginne Eleonore av Aquitaine (1122–1204)
**Ramnulfidene** eller **Huset Poitiers**, var et fransk dynasti som hersket over fyrstedømmet Poitou og hertugdømmet Aquitaine fra 800-tallet og til og med 1100-tallet. Deres maktbase var Poitou. Tidlig på 900-tallet fikk de motstand om dominansen av nordlige Aquitaine og hertugtittelen til det fra Huset Auvergne. I 1032 arvet de hertugdømmet Gascogne og således forente det med Aquitaine. Ved slutten av 1000-tallet var de den dominerende makten i sørvestlige tredjedelen av Frankrike. Grunnleggeren av familien var Ranulf I av Aquitaine som ble greve i 835.

Ramnulfs sønn, Ramnulf II av Aquitaine, krevde tittelen konge av Aquitaine i 888, men tittelen overlevde ham ikke. Gjennom sin sønn utenfor ekteskap, Ebalus av Aquitaine, ble han likevel far til en rekke av hertuger av Aquitaine som kom til å herske sammenhengende fra 927 til 1204, fra Vilhelm III av Aquitaine til Eleonore av Aquitaines død i 1204 og som førte Ramnulfs arv først til kong Ludvig VII av Frankrike og deretter til kong Henrik II av England.

Flere døtre av denne familien oppnådde høy status. Adelheid eller Adelaide av Aquitaine giftet seg med Hugo Capet og var således den første dronningen av Frankrike i denne tiden av direkte capetiansere. Agnes av Poitou giftet seg med Henrik III av Det tysk-romerske rike, og styrte som regent for hennes sønn, den unge Henrik IV. Den meste glansfulle og kjente kvinnen var uten tvil Eleanora av Aquitaine som ved sitt ekteskap med den kommende engelske kongen meislet ut Angevin-riket som kom til å skape så mye splid og krig mellom Frankrike og England.

Ramnulfidene gjorde mye for å oppmuntre kunsten, litteraturen og kirken. Under Vilhelm V, Vilhelm IX og Vilhelm X, ble Aquitaine et senter for kustarter som poesi og sang på morsmålet, trubadur-tradisjonen, med Vilhelm IX, ble født og framelsket her, og idealet om høvisk kjærlighet ble dyrket.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
28. strategiske missildivisjon
**28. strategiske missildivisjon** er en divisjon i 27. strategiske rakettarmé i Kozelsk i Kaluga oblast. Divisjonen var lenge planlagt nedlagt fordi han ligger nær den russiske hovedstaden, Moskva. Et eventuelt fiendtlig atomangrep mot divisjonen ville derfor få store konsekvenser. Denne planen ble reversert i 2008. Divisjonen fikk siloversjonen av SS-29 i 2014, men hadde i 2016 bare et regiment med slike våpen. Dessuten finnes en rekke støtteelement, blant annet en bataljon for etterretning og vakthold.

Sammensetning
-------------

* 74. interkontinentale missilregiment (russisk: 74-й ракетный полк)
* 168. interkontinentale missilregiment (russisk: 168-й ракетный полк)
* 373. interkontinentale missilregiment (russisk: 373-й ракетный полк)

I slutten av 2017 er to av regimentene utstyrt med det nye missilet SS-29 i 20 siloer.

Referanser
----------

1. ↑  Дивизии Быть!
2. ↑  «Ракетные дивизии расформировывать не будем!». Arkivert fra originalen 18. desember 2014. Besøkt 27. mars 2019.
**Afrikansk portugisisk** (*Português Africano* på portugisisk) er et samlebegrep for variantene av det portugisiske språket som snakkes i Afrika. Grunnen til at man grupperer disse variantene sammen, adskilt fra variantene i Brasil og Portugal, er at de har felles opphav i det subsahariske Afrikas historie og det faktum at de eksisterer sammen med de portugisisk-baserte kreolspråkene og andre afrikanske språk. Portugisisk benyttes i Angola, Mosambik, Guinea-Bissau, Kapp Verde, São Tomé og Príncipe og Ekvatorial-Guinea.

Portugisisk er et post-kolonialt språk i Afrika og et av de offisielle språkene til Den afrikanske union og Samarbeidsorganisasjonen for det sørlige Afrika (SADC).

Se også
-------

* Portugisisk
* Europeisk portugisisk
* Brasiliansk portugisisk
* Samveldet av portugisiskspråklige land
* PALOP

Eksterne lenker
---------------

* Benilde Justo Caniato: «Língua Portuguesa e Línguas Crioulas nos Países Africanos», wssay om afrikansk portugisisk og lusofone kreoler (portugisisk)
* Russell G. Hamilton: «Lusofonia, Africa, and Matters of Languages and Letters» (engelsk)
**Skaugen** (opprinnelig **Skauen**, dvs. skogen) er en norsk slekt, opprinnelig en husmanns- og småbrukerslekt fra Gjerpen med navn etter en av Østre Borge-gårdene som ble kalt Skauen. Bonden Isak Gundersen Skauen (1820–1915) brukte gården Skauen. Han var gift med Ingeborg Eliasdatter (1839–1909), datter av husmann og godskjører Elias Asbjørnsen Klepp. Elias' far Asbjørn kom fra en husmannsfamilie som træla under gården Skjelbred i Solum, og hadde ryddet husmannsplassen Klepp.

Isak Gundersen og Ingeborg Eliasdatter var foreldre til vognmann og gårdbruker Karl August Isaksen Skaugen (1868–1930), som overtok Skauen, til Isak Martinius Isaksen (Skaugen) (1875–1962), som dro til sjøs og jobbet seg opp fra dekksgutt til å bli skipper og skipsreder, og som grunnla aksjeselskapet D/S-A/S Eikland i 1916, og til landarbeider Andreas Skaugen (f. 1880) som bodde på Skauen med nevøen i 1937. Karl August Isaksen Skaugen var far til gårdbruker Ørnulf Isak Skaugen (1901–1993), som var gift med Gunvor, en datter av Gullik Grotnæss, og som overtok Skauen. Isak Martinius Skaugens etterkommere etablerte i 1990 rederiet I.M. Skaugen, som ble nedlagt i 2018 etter mange år med økonomiske problemer.

Isak Martinius Skaugen var far til lege Yngvar Skaugen (1909–1975) samt til Brynjulf Skaugen (1918–2002), Morits Skaugen (1920–2005) og Sigurd Skaugen (1907–1975), som gikk inn i firmaet I.M. Skaugen. Brynjulf var far til Brynjulf Skaugen, og Morits var far til Morits Skaugen.

Kilder
------

*
**Ius gentium** (latin, «folkenes rett») betegnet i romerretten den delen av retten som ordnet forholdet til utlendinger (*peregrini*). Den romerske borgerretten (*ius civile*) gjaldt bare for romerske borgere. Etterhvert som romernes handel og omgang med fremmede ble viktigere, utviklet det seg egne rettsnormer for forholdet til disse. Den embetsmannen som hadde ansvaret for rettstvister mellom romerske borgere og fremmede var «fremmedpretoren» (*praetor peregrinus*), en av pretorene.

I en annen sammenheng ble *ius gentium* brukt av de romerske juristene for å betegne den retten som var felles for alle mennesker. Det var et snevrere begrep enn *ius naturale*, den retten som var felles for alle levende vesener, men videre enn *ius civile*, borgerretten i en bestemt stat.

I moderne tid er *ius gentium* blitt brukt som et synonym for folkeretten, som bestemmer forholdet mellom stater.

Litteratur
----------

* Jan Fridthjof Bernt: *Juss, samfunn og rettsanvendelse*. Oslo: Gyldendal, 1999

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Vardøgata** (1–5B; ingen partallsadresser) er ei mindre gate på Rodeløkka i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Trondheimsveien til Tromsøgata.

Bebyggelsen i gatas to små kvartal er svært variert, med både leiegård, trehus og mer moderne blokker. 

Huset til stiftsprost Frederik Rode, som har gitt navn til Rodeløkka, lå på hjørnet av Tromsøgata (nr 7 til denne), men er seinere flytta til Langgata.

Navnet er etter byen Vardø. Det er flere andre gater i området som har navn etter nordnorske byer (Tromsø, Bodø, Hammerfest). Gata het tidligere Verksgata, men forbindelsen til denne er nå brutt.

Dikteren Rudolf Nilsen bodde en kort periode av barndommen i nr 5.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Vardøgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 609. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (V)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Skavdalen naturreservat** ligger vest for Skarnsundet i Inderøy kommune i Trøndelag. Naturreservatet har en utstrekning på 2,4 km fra Småvika ved Skarnsundet i nordøst, bratt og ulendt opp til Storlia 380 moh. i sørvest. 

Området ble vernet i 2017. Formålet med vernet er å bevare et variert område med gammel og lite påvirket skog. Med sin variasjon i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser har området særlig betydning for biologisk mangfold, særlig knyttet til bekkekløfter, rike skogtyper og sårbare og sjeldne arter knyttet til disse skogtypene. Formålet omfatter også bevaring av det samiske naturgrunnlaget.

Området har høyt og variert artsmangfold. Av rødlistede naturtyper finnes kalkgranskog, boreal regnskog og kildeskog. Det er stedvis høy konsentrasjon av død ved. Særlig i de høyere områdene er det meget gamle og grove trær. Området har høy andel av verdifulle kjerneområder.

Adkomst inn i naturreservatet er på delvis gjengrodde tømmerveier. Det er sti opp til Storlia med utsikt over Innherred og indre del av Trondheimsfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  «Forskrift om vern av Skavdalen naturreservat».
2. ↑  (no) Skavdalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Må ikke forveksles med Skavlan (slekt).

***Skavlan*** er et norsk-svensk talkshow med Fredrik Skavlan som gikk på norsk og svensk TV fra 2009 til 2021. I Sverige ble det sendt på SVT og i Norge på NRK, fra 2009 til 2018, og på TV 2 fra 2018 til 2021. Programmet var langt på vei en videreføring av det norske talkshowet *Først & sist*, som gikk på NRK fra 1998 til 2007. Den første sesongen var en helsvensk produksjon, men fra høsten 2009 ble den en svensk-norsk samproduksjon.

Programmet hadde premiere 16. januar 2009 på SVT1 og ble sendt på NRK1 påfølgende dag. Premieren fikk god respons både i norske og svenske medier, og hadde 1 025 000 seere i Sverige. Det var åtte programmer i den første sesongen. Siden 18. september 2009 er programmet blitt sendt på fredagskveldene både i Sverige og Norge.[] De tolv første programmene, som ble sendt høsten 2009, ble produsert av SVT i Stockholm, mens de tolv neste programmene, som ble sendt våren 2010, ble produsert av NRK i Oslo. Første samsending hadde 1 046 000 seere i Norge.

Programmene produseres av selskapet Monkberry, der Fredrik Skavlan er deleier. Selskapet underskrev 10. februar 2012 en avtale med NRK om produksjon av 52 nye programmer, til sending fra høsten 2012 til våren 2014, den største kontrakten for en ikke-dramaserie i NRKs historie.[]

Programleder Fredrik Skavlan vant Gullruten 2010 i klassen beste mannlige programleder for programmet mens selve programmet ble kåret til beste underholdningsprogram under Gullruten 2016.

Gjester
-------

Utdypende artikkel: Liste over gjester i Skavlan

I første program i første sesong var hovedgjestene tidligere statsminister Göran Persson og hans ektefelle administrerende direktør i Systembolaget Anitra Steen. Andre gjester var Ari Behn, lege og programleder Åsa Vilbäck, fremtidsforsker Anders Sandberg, dramatiker, forfatter og medlem i Svenska Akademien Kristina Lugn, samt artistene Timbuktu og Pernilla Andersson. Dette programmet hadde 1 025 000 seere i Sverige og 60 000 i Norge. 335 000 så programmet på NRK1 lørdag kveld.

Programmet ble sendt på BBC Entertainment sommeren 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet.no: «1 025 000 så Skavlan i Sverige», publisert 19. januar 2009
2. ↑  Skavlan tilbake på NRK av NTB, VG Nett 8. mai 2009
3. ↑  Dagbladet - Skavlan fortsatt med i millionklubben (21.9.2009)
4. ↑  Millionstart for Skavlan av Arve Henriksen, Aftenposten.no 19. januar 2009
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skavlan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Skavlan* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Skavlan* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* (sv) Skavlan på svt.se
* (no) Skavlan på TV 2 Sumo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Skauerøya** er ei øy i Lillesand kommune i Agder. Øya ligger vest for hovedinnseilingen til Lillesand (Sandsgapet) og er ei av øyene lengst vest i Blindleia. Øya er på ca. 1 240 dekar inklusive Hestholmen, som er ei halvøy ut mot havet. Rett utenfor Hestholmen ligger Saltholmen, hvor det har vært et fyr siden 1882.

Ifølge navnegransker Oluf Rygh er øya først nevnt som Skouffuerøenn i 1593. Han skriver om navnet at: «1ste Led er \*Skógar-, Gen. af skógr m. Skov.». []

Det meste av Skauerøya hørte tidligere under ett og samme gårsdbruk. Våningshuset på gården, som i Lillesand rett og slett blir kalt «huset», ble oppført rundt 1800 etter at det tidligere våningshuset var blitt ødelagt i en brann rundt 1780. Gården ble overtatt av Lillesand kommune og staten i fellesskap i 1965, og mesteparten av øya er idag friluftsområde. Populære overnattingsplasser for båtturister er Hestholmbuktene på sørøstsiden av øya og Skauerøybukten, som ligger mot Blindleia på nordvestsiden av øya. I disse buktene er det anlagt brygger som er tilgjengelige for allmennheten, og det er satt ut søppelkasser om sommeren. Det går turstier rundt Skauerøya gjennom blandet løv- og furuskog. Turstiene leder til flotte utsiktspunkter mot såvel havet som Blindleia og Sandsgapet.

Huset på Skauerøya benyttes om sommeren til blant annet leirer for psykisk utviklingshemmede barn. Foruten gården finnes det fire private eiendommer på øya, en moderne hytte og tre boplasser. Boplassene ligger nord på øya og er godt synlige fra Lillesand. Den eldste av boplassene er bygget rundt 1800, mens den yngste er fra rundt 1885. To av boplassene ble fraflyttet rundt annen verdenskrig, mens det var fastboende på den tredje helt frem til 1990-tallet. Alle de tre boplassene benyttes idag som fritidsboliger og er godt vedlikeholdt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Sølv | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Gull | 2017 Sør-Koreas flagg Gangneung | Kjelkehockey |

**Tyrone Henry** (født 21. oktober 1993 i Winnipeg i Ontario) er en canadisk kjelkehockeyspiller. Han har en paralympisk sølvmedalje i kjelkehockey for Canada, og en VM-gullmedalje.

Bakgrunn
--------

Henrys funksjonshemming skyldes en bilulykke i september 2010, der han ble lam fra livet og ned. Han spilte ishockey før ulykken, og begynte med kjelkehockey i Ottawa Falcons i 2011.

Idrettskarriere
---------------

I 2015 spilte han på det Canadiske laget som vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2015. Han deltok også i den ene World Sledge Hockey Challenge-turneringen i 2016, der Canada kom på andreplass. Canada kom på andreplass i Stillehavsmesterskapet i kjelkehockey (IPC Pan-Pacific Championship) i 2016, etter tap 1-4 mot USA i finalen.

I VM i kjelkehockey 2017 vant Canada mesterskapet, etter at de slo USA 4-1 i finalen. I World Sledge Hockey Challenge 2017 kom Canada på andreplass, og de vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2017. 

I 2018 representerte han Canada under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Canada tapte der finalen 1-2 mot USA.

Referanser
----------

1. ↑  Hockey Canada - *Tyrone Henry*, besøkt 30. mars 2018.
2. ↑  IPC - *Tyrone Henry*, besøkt 30. mars 2018.
3. ↑  Team USA Hockey - *2016 IPC Pan-Pacific Championship*, besøkt 30. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos IPC
* Profil hos Hockey Canada
* Profil hos Canadas paralympiske komité
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 31. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)
**Gymnázium Česká Třebová**  er en ungdoms- og videregående skole i Česká Třebová i Tsjekkia. Den har en lang historie. Det ble grunnlagt i 1909, men først i 1912 startet undervisningen ved skolen. Bygningen, som ble tegnet av den berømte arkitekten Alois Dryák (mest kjent for hotell Europa i Praha), er blant de vakreste i byen.

Skolen har i dag 8 klasser med 8-års-studium og 4 klasser med 4-års-studium. Studenter ved skolen kan også velge mellom flere fremmedspråk (tysk, russisk, fransk og spansk) i tillegg til engelsk som er obligatorisk. I tillegg finnes en rekke andre valgfag ved skolen. 

Studieplanen til gymnaset tar i stor grad sikte på å forberede studentene til videre utdannelse, enten dette er studium ved høyskoler eller universitet.

Skolen disponerer moderne utstyr, blant annet datautstyr. Undervisningen foregår i spesialiserte klasserom. I tillegg er to gymsaler og et stadion en del av skolens arealer. I tillegg til studiene er sportslige aktiviteter og teater populære aktiviteter blant studentene.

Skolen har arbeidet med internasjonalisering i mange år, spesielt har samarbeidet med Sigdal ungdomsskole i Prestfoss, Norge vært omfattende. Skolene har hatt utveksling siden 1999.

Rektor ved gymnaset er skoleåret 2010-2011 Petr Poldauf.
**Cinderford** er en liten by i den østlige utkanten av Deanskogen og distriktet Forest of Dean i Gloucestershire, England. Den ble grunnlagt på 1800-tallet som følge av jern- og kullgruveindustrien i området, som var i sterk vekst. Befolkningen utgjorde ved folketellingen i 2001 på 8 116 innbyggere, noe som hadde økt til 8 494 ved folketellingen i 2011.

Da gruvene begynte å stenge i 1950-årene rammet det byen hardt, fordi det fantes lite annen industri. Et visuelt hentydning til byens opprinnelse kan blitt sett i stilen og formgivningen av byen; med lange rekker av identiske mursteinshus, tilsvarende som i mange andre byer i sørlige Wales som også utviklet seg i pakt med kullindustrien. I løpet av nedgangen i kullindustrien på 1950- og 1960-tallet ble Cinderford hardere rammet enn Coleford, den andre fremste byen i distriktet Forest of Dean, da det meste av den mannlige befolkningen var knyttet til kullgruvedrift. På 2010-tallet har Cinderford fått en langt bredere industri, både lett- og tungindustri.

Referanser
----------

1. ↑  ««Parish population 2011»». Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 10. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cinderford – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historiske fotografier
* Fotografier av Cinderford og det omliggende området på *Geograph*
* Cinderfords kirker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ramón Calderón Ramos**, eller bare kalt Ramon Calderon, (født 26. mai 1951 i Palencia, Spania) er en advokat og tidligere president i fotballklubben Real Madrid.

Liv og karriere
---------------

Calderon ble valgt til president for Real Madrid 2. juli 2006, da han vant med 8 344 stemmer, mens motkandidaten Juan Palacios kom på annenplass med 8 098 stemmer. Etter diskusjoner med klubbens fotballdirektør, Predrag Mijatovic, ansatte han Fabio Capello som klubbens nye manager. Han vurderte også Bernd Schuster, daværende manager for Getafe CF.

I valgkampanjen for å bli president lovet han å signere Arjen Robben fra Chelsea, Cesc Fàbregas fra Arsenal FC og Kaká fra AC Milan. Calderon har senere avfeid at han og klubben hadde tilnærmet seg disse spillerne på ulovlig vis. Han lyktes kun med å signere Robben.

19. juli 2006 annonserte han sine to første signeringer, Fabio Cannavaro og Emerson, begge to fra Juventus som nylig hadde blitt tvangsflyttet til Serie B i Italia. Tilsammen kostet de rundt €20 millioner.

Senere signerte han Ruud van Nistelrooy fra Manchester United og Mahamadou Diarra fra Olympique Lyon, samt at han holdt ord med å signere Arjen Robben fra Chelsea. En 1-års låneavtale med José Antonio Reyes fra Arsenal (Júlio Baptista gikk motsatt vei), ble omgjort til permanent bytte. Før 2008-09 sesongen prøvde han å signere Cristiano Ronaldo fra Manchester United, men mislyktes med dette. 16. januar 2009 sluttet han i sin stilling som president, etter beskyldninger om å ha trikset med stemmene i valgkampanjen. Visepresidenten, Vicente Boluda, overtok rollen umiddelbart.

Kontroversiell
--------------

I januar 2007 ble det rapportert at Calderon hadde kommet med ærekrenkende kommentarer om Reals midtbanespiller David Beckham, som hadde blitt satt ut av laget av manager Capello og nylig signert kontrakt med Los Angeles Galaxy. Calderon ble sitert på at han sa at Beckham var «en gjennomsnittlig skuespiller som skal jobbe i Hollywood».

Han er kjent for sine kommentarer til media, blant annet med at Real Madrid skulle signere verdensstjerner. Eksempler var Fabregas, Kaká og Ronaldo.

Real Madrid og Calderon har blitt kritisert av Manchester Unites manager, Alex Ferguson, for det han kalte umoralske handlinger for å prøve å kjøpe Cristiano Ronaldo.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 12. oktober 2006.
2. ↑  Sir Alex Ferguson: Real have no morals | Manchester United - Times Online
3. ↑  Premier League - Fergie blasts "immoral" Real - Yahoo! Eurosport UK Arkivert 26. mai 2008 hos Wayback Machine.