recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Conroy** (født 24. august 1938 i New Jersey, død 30. desember 2014 i Michigan) var en amerikansk forfatter kjent for de fem alternativhistoriske romanene *1862*, *1901*, *1942*, *1945*, og *Red Inferno: 1945*.

Hans første roman, *1901*, tar for seg en tysk invasjon av Long Island. Hans andre roman, *1862*, er basert på hva som kunne skjedd hvis England hadde gått inn i den amerikanske borgerkrigen på de konføderertes side. *1945* beskriver et univers der Japan ikke overgir seg på slutten av den annen verdenskrig og en alliert landgang var påkrevet. Hans fjerde roman, *1942*, handler om en japansk erobring av Hawaii etter et japansk angrep på Pearl Harbor er langt mer suksessfylt enn i virkeligheten. Hans femte bok, *Red Inferno:1945*, tar for seg en krig mellom de allierte og Sovjetunionen etter at de allierte bestemmer seg for å gå mot Berlin. Trekket misforstås av Stalin som svarer med å gå til angrep.

Conroy har mottatt ros for sine detaljerte kildestudier og den historiske nøyaktigheten han viser i sine arbeider. Han underviste blant annet i økonomisk historie i Detroit.

Se også
-------

* Kontrafaktisk historie

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 2434, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Thou Shalt Not Covet*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Colin Campbell.

Handling
--------

En vitenskapsmann som er gift med en amoralsk kvinne, bor ved siden av et lykkelig gift par. Forskeren er misunnelig på deres tilsynelatende lykke, og blir etter hvert forelsket i naboens kone. Når mannen hennes reiser på forretningsreise til Afrika, drar forskeren også til utlandet for å unngå eventuelle fristelser.

Men vitenskapsmannen oppdager at når han skal seile fra Kairo, havner han om bord på samme skip som naboens kone - som snart skal møte ektemannen sin igjen. Skipet blir vraket når det kolliderer med et annet fartøy, og de to naboene havner sammen i utkanten av en jungel. Men kvinnen som lider nå av hukommelsestap, og tror at forskeren er ektemannen hennes.

Rolleliste
----------

* Tyrone Power Sr. som hovedpersonen.
* Eugenie Besserer som hovedpersonens kone.
* Kathlyn Williams som naboens kone.
* Guy Oliver som naboen.

Referanser
----------

1. ↑  THOU SHALT NOT COVET

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Thou Shalt Not Covet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Thou Shalt Not Covet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Thou Shalt Not Covet* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Thou Shalt Not Covet* på Silent Era Rediger på Wikidata
Fasaden ut mot Landwehrkanal
Bendlerblock. Den lave rampen midt i bildet er del av minnesmerket etter henrettelsen natt til 21.juli-1944
**Bendlerblock** er et bygningskompleks i Tiergarten i bydelen Mitte i Berlin, og Berlin-kontoret for Tysklands forsvarsdepartement. Det er også kjent som åsted for henrettelsen av oberst Claus von Stauffenberg, infanterigeneral Friedrich Olbricht, oberst Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim og løytnant Werner von Haeften.

Historie
--------

Bygningen ble reist i årene 1911 til 1914 som kontor for ledelsen av *Reichsmarine*. og ble i mellomkrigstiden benyttet som hovedkontor for Reichswehr. Fra 1993 har bygningen rommet Berlin-kontoret for Tysklands forsvarsminister.

Adressen er idag Stauffenbergstraße 11 – 14 og Reichpietschufer 72 – 76. Tidligere var adressen Bendlerstraße og Tirpitzufer.

Den tidligere adressen i Bendlerstraße ga bygningen dets navn, og gaten var oppkalt etter murermester og kommunalpolitiker Johann Christoph Bendler (1789–1873), og han eide hele området mellom Tiergarten og den senere Landwehrkanal. Bendlerblock ble bygget mellom 1911 og 1914 for riksmarinekontoret.

På 1920-tallet ble bygningen sete for forsvarsministeriet og ledelsen av *Reichswehr*. Anlegget ble utvidet i 1938 for å gi plass til flere deler av forsvaret, blant annet hærens overkommando, Abwehr under admiral Wilhelm Canaris, sjefen for hærens rustning, reservehæren og det alminnelige hærkontoret.

Statue til minne om Wehrmacht-offiserene som ble henrettet.

Bendlerblock ble kjent som senter for det konservative statskuppforsøket med utspring i Wehrmachts offiserskorps i 1944 under oberst Claus von Stauffenberg. Natt til 21. juli 1944 ca. kl. 00:15 ble Stauffenberg, infanterigeneral Friedrich Olbricht, oberst Albrecht Ritter Mertz von Quirnheim og løytnant Werner von Haeften henrettet ved skytning i Bendlerblocks indre gård. Generaloberst Ludwig Beck fikk anledning til å begå selvmord, men etter to forsøk ble han skutt av en sersjant inne i Bendlerblock.

Under slaget om Berlin brukte general Helmuth Weidling bygningen som kommandosentral før han kapitulerte til Den røde armé 2. mai 1945.

Etter krigen ble den skadede Bendlerblock restaurert og brukt av forskjellige statsetater. Forsvarsministeriet har brukt Bendlerblock som sitt annet hovedsete siden september 1993, etter at den føderale regjeringen flyttet tilbake til Berlin fra Bonn.

Det er oppført et monument for offiserene i borggården med innskriften:

*Ihr trugt die Schande nicht, Ihr wehrtet Euch, Ihr gabt das große ewig wache Zeichen der Umkehr, opfernd Euer heißes Leben für Freiheit, Recht und Ehre* («Dere holdt ikke ut skammen, dere verget dere, dere ga det store, evig våkne forandringens tegn, ofret deres liv for frihet, rett og ære»).

Minnesmerke på stedet der henrettelsene foregikk i 1944. Foto: Paal Sørensen 21. juni 2009

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Der Bendlerblock». Det tyske forsvarsdepartement. 19. juni 2014. Besøkt 14. april 2015.
2. ↑  Forsvarsdepartementets internettside:Ministeriumbesøkt 17. juli 2014

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Idrettens hus** er en offentlig idretts- og svømmehall i Brugata 8 i bydelen Frydenlund i Narvik i Nordland. Bygget huser en sportshall med tribunekapasitet for fem hundre tilskuere, et 25 meter langt hovedbasseng med stupetårn, et 12,5 meter langt barne- og opplæringsbasseng, atletikksal, treningssal for karate, en 25 meter lang skytebane, ungdomsklubb og kafeteria.

På tomten hvor bygningen ble oppført sto en interimskirke som ble revet. Idrettens hus ble innviet den 11. desember 1965, og ble da regnet som en av landets fineste og dyreste idrettshaller, med en sluttpris på nær 14 millioner kroner. I februar 2010 ble bygningen fylt med vann etter at et sprinkleranlegg røk. Vannskadene ble regnet som blant de fem mest alvorlige i Norge, og førte til at bygningen ble stengt i litt over ett år mens renoveringen ble utført.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Arkitekturguide, Idrettens hus. Besøkt 5. juli 2014.
2. ↑  Narvik kommune, Idrettens hus Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 5. juli 2014.
3. 1 2  Per-Helge Berg, Gatelangs i Narvik, bind I. Fremover, Narvik 1999. Side 36.
4. ↑  *Fremover* 7. februar 2010, Stengt på ubestemt tid. Besøkt 5. juli 2014.
5. ↑  *Fremover* 27. desember 2010, Fortsatt stans på Idrettens Hus. Besøkt 5. juli 2014.
6. ↑  *Fremover* 19. mars 2011, Bassenget åpner mandag. Besøkt 5. juli 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Narvik kommune, Idrettens hus
**Robert DeLong** (født 1986) er en amerikansk elektronisk musiker fra Bothell, Washington. Som bakgrunn bruker han trommer og påvirkninger fra en rekke indie rock-band. DeLongs primære sjangere inkluderer house, elektronisk musikk og moombahton.

Han har gitt ut to albumer på Glassnote Records; En EP, *Global Concepts* i 2012 og *Just Movement* i 2013.

Bakgrunn
--------

DeLong vokste opp i Seattle. Hans far var en trommeslager. Robert spilte i forskjellige band mens han gikk på videregående. Han studerte trommer ved Azusa Pacific University, og delvis fikk støtte av et stipend. Og i college, spilte han i bandet The Denouement og bosatte seg i Los Angeles etter utdanning. Hans utstyr og klær har en oransje «X»-logo. En variant av logoen er ofte malt på ansiktet hans og brukes av fansen.

Musikk
------

DeLong startet som en trommeslager for indie rock-band, men la etter hvert til flere elektroniske elementer. DeLong er kjent for å bruke videospill-enheter, for eksempel en Wii Remote og en spillkontroller, koblet til en MIDI-grensesnitt, for å modifisere lyd. 

Hans første fulle album, *Just Movement* kom 5. februar 2013.

Diskografi
----------

* *Just Movement* (2013)
* *Global Concepts* EP (2012)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Robert DeLong på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Robert DeLong på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Robert DeLong på Glassnote Records

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Mørk grønn:Sør-Asia  
Alt grønt: *Sørlige Asia*, en FN-administrativ region.**Sør-Asia** er en region i Asia som består av statene India, Sri Lanka, Bangladesh, Pakistan, Bhutan, Nepal og Maldivene. Den dekker 4 480 000 km², eller 10 % av Asias areal. Deler av Afghanistan regnes noen ganger med til regionen. Området kalles også det **Indiske Subkontinent** fordi det befinner seg på sin egen kontinentalplate adskilt fra resten av Asia.

Den sørlige delen av Sør-Asia utgjør en stor halvøy i Indiahavet, mens den nordlige delen er adskilt fra de kalde områdene i Kina og Mongolia av fjellkjeden Himalaya, som også fungerer som en geografisk og kulturell barriere mellom Sør-Asia og det øvrige Asia. 

Regionen er en av verdens tettest befolkede, med 1,35 mrd innbyggere. Det er 1/3 av alle asiater, og 1/5 av jordens befolkning. Befolkningstettheten er ca. 305 innbyggere/km², mer enn sju ganger tettere enn gjennomsnittet på jorda. 

Området har en lang historie. I oldtiden utviklet det seg sivilisasjoner i Indusdalen. Området hadde sin storhetstid før det 17. århundre, da stormogulenes imperium hersket mot nord. Senere førte europeisk kolonialisme til en ny erobring av området, først fra Portugal og Holland, og senere fra England og i mindre grad Frankrike. Det meste av regionen ble uavhengig fra Europa i 1940-årene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) South Asia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Threads of Destiny*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Joseph W. Smiley.

Handling
--------

Ivan Mussak, sjefen for det russiske hemmelige politiet, er ansvarlig for drapene på tusenvis av jøder og flere tusen andre har blitt sendt i tvungen eksil. Isaac Gruenstein og hans spedbarnsdatter Miriam er de eneste medlemmene av familien hans som overlevde en av Mussaks massakrer. Men Isaac blir snart sendt i eksil til Sibir. Miriam blir deretter oppdratt av nonner, ved et kloster.

Atten år senere dør Isaac i Sibir. Men før han gjør det, skriver han en melding til datteren og gir den til en annen fange ved navn Rachel Shapiro. Men Shapiro klarer å stikke av, og ved en tilfeldighet finner han igjen Miriam. Omstendighetene har imidlertid forandret seg i løpet av de siste 18 årene, og Miriam har nå blitt Mussaks elskerinne.

Skuespillere
------------

* Evelyn Nesbit som Miriam Gruenstein.
* Bernard Siegel som Isaac Gruenstein.
* Jack Clifford som Fedor Tomspky.
* Margaret Risser som Rachel Shapiro.
* William W. Cohill som Alexis Movak.
* Joseph W. Smiley som Ivan Russak.
* Russell Thaw som Russell - Fedors sønn.
* Joseph Standish som Abraham Solman.
* Marguerite Marsh som en nonne.

Referanser
----------

1. ↑  Threads of Destiny

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Threads of Destiny* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Threads of Destiny* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Threads of Destiny* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Bendix Jørgensen Grefstad** (født 15. september 1860, død 23. mai 1922) var en norsk skipsreder fra Fjære i Grimstad.

Skipsreder og verftseier
------------------------

Greftstad etablerte seg som skipsreder i 1897 da han gikk til innkjøp av jernbarken Bedfordshire. I 1899 var med på å etablere Hasseldalens Jernskibsbyggeri i Grimstad. Verftet gikk konkurs i 1903. I 1905 flyttet han rederivirksomheten til Arendal. To år senere startet han rederiet *Grefstad & Herlofson* sammen med Sigurd Herlofson.

Rederiet Grefstad & Herlofson disponerte en betydelig flåte ved inngangen til første verdenskrig i 1914. Krigen førte til et umettelig behov for skipstonnasje og førte til stor spekulasjon i skipsaksjer. I 1916 valgte Herlofson å trekke seg ut av rederiet. Selskapet Grefstad & Herlofson ble oppløst, og skipene ble overtatt av det nyetablerte rederiet *Grefstads rederi A/S*. Herlofson fortsatte imidlertid som styremedlem.

I 1922 døde Grefstad, og Peder Dedekam overtok som rederiets disponent.

Sjøforsikring
-------------

Grefstad var også med på å stifte Assuranceforeningen Gard. Han satt som styreformann frem til sin død.

Arkivet
-------

Arkivet etter rederiet Grefstad & Herlofson befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder blant annet korrespondanse, regnskapsmateriale og andre papirer knyttet til flere Grefstadvirksomheter, deriblant Bendix Jørgensen Grefstad, Hasseldalens Jernskibsbyggeri, Grefstad rederi A/S, og A. J. Grefstad. Arkivet strekker seg fra 1862 og frem til 1932.

Referanser
----------

1. 1 2   Grimstad Adressetidende, urn.nb.no, utgitt 27. mai 1922[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, urn.nb.no, utgitt 26. mai 1922[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Skipsbygging i Hasseldalen, *Avtrykk.no*, 28.09.2018,
4. ↑  D/S Polstads siste reise krigsåret 1917, *Avtrykk.no*, 07.11.2018

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Bendix J. Grefstad på Arkivportalen
* (no) Podcastepisode om D/S Polstads siste reise
En norsk offiser med MCPP-N-merke
Lossing av amerikansk materiell fra Camp Lejeune i Trøndelag i 2014.
Lagring av HMMWV i en fjellhall ved Frigård i Stjørdal i 2012.
**Marine Corps Prepositioning Program–Norway** (**MCPP-N**) er et amerikansk program for forhåndslagring av materiell for United States Marine Corps i Norge som ble etablert i 1982. Materiellet er lagret i åtte store fjellanlegg, blant annet i Bjugn, Frigården og Tromsdalen som ligger i Trøndelag.

MCPP-N er fra 2004 en «ny utgave» av det tidligere Norway Air Landed Marine Expeditionary Program (NALMEB). Fra å være en ren amerikansk forhåndslagring, tiltenkt brukt i forbindelse med støtte til Norge i en krise eller krig, er programmet i dag på mange måter omgjort til et fremskutt lagringskonsept for USMC. Dette innebærer at deler av materiellet kan hentes ut i normal fredstid for bruk av amerikanerne der behovet melder seg, som øvelser i Norge eller andre land.

Lagret materiell
----------------

Materiellet består av pansrede kjøretøy, artilleri, lastebiler, amfibiske kjøretøy og et feltsykehus. I tillegg finnes det egne lagre for ammunisjon, samt at USA har lagret utstyr for luftstøtte på Værnes og Ørland flystasjon.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑
7. ↑
**Robert Epstein** (født 1953) er en amerikansk psykolog, professor, forfatter og journalist med Ph.D. i psykologi fra Harvard University i 1981. Epstein er sjefredaktør for nettstedet og magasinet *Psychology Today*. 

Han er grunnlegger og emeritusdirektør for Cambridge Center for Behavioral Studies i Concord i Massachussetts. I 2012 grunnla han American Institute for Behavioral Research and Technology (AIBRT), en ideell organisasjon som driver forskning for å fremme velvære og funksjon til mennesker over hele verden. Hans forskning på Google har vesentlige bidrag i seg for å forstå moderselskapet Alphabets verdensomspennende maktposisjon, spesielt i USA (og Norge).

Referanser
----------

1. ↑   Internet Speculative Fiction Database, oppført som Robert Epstein (b. 1953), ISFDB forfatter-ID 3828, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Robert Epstein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* https://mygoogleresearch.com Forskning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ResearcherID **·** NKC
 |
**Bendiksklev** (1–11, 2–18) er en bratt gate i Arendal sentrum.

Gaten er 170 meter lang og begynner nede ved Arendal torv og går opp til Iuellsklev, hvor Kastellveien går i en bro over. Broen var tidligere en støpejernsbro, men mesteparten er nå ombygget. Arendals Gasværk lå i Bendiksklev før, inntil det ble revet, og senere ble Arendal bibliotek og parkeringshus bygget på plassen.

Navnet er antagelig tatt fra Bendix skomaker som bodde på stedet på 1600-tallet.

Bendiksklev er svært bratt, og under asfalten ligger noen steder rester av gammel steinsetting med kuppelstein.

Bendiksklev var fram til 1865 eneste kjørevei fra Arendal sentrum til strandstedet Barbu og videre østover til Songe. Denne ferdselsåren fulgte fra Arendal torv, Bendiksklev, Iuellsklev, Møllebakken, Barbu, Hulveien og Gamle Songevei.

Hylleveien ble bygd som en mindre bratt kjørevei fra Arendal sentrum til Barbu i 1865. På denne tiden var det ingen kjørevei fra Langbrygga og Dampskipskaia til Barbu.

* Kastellveien i bru over Bendiksklev  Foto: KENKastellveien i bru over Bendiksklev  Foto: KEN
* Bendiksklev fortsetter som Iuellsklev rett fram, til høyre Kastellveien, til venstre Hylleveien.  Foto: Karl Ragnar GjertsenBendiksklev fortsetter som Iuellsklev rett fram, til høyre Kastellveien, til venstre Hylleveien.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Bendiksklev har minimal biltrafikk og gaten blir knapt brøytet etter store snøfall  Foto: Karl Ragnar GjertsenBendiksklev har minimal biltrafikk og gaten blir knapt brøytet etter store snøfall  Foto: Karl Ragnar Gjertsen

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Sør-Afrikas grunnlov** (offisiell tittel: *Constitution of the Republic of South Africa, 1996*) er Sør-Afrikas konstitusjon og ble i sin nåværende utgave vedtatt av president Nelson Mandela den 10. desember 1996 i Sharpeville. Grunnloven er landets øverste rettskilde (lex superior) og er det juridiske grunnlag for republikkens eksistens og myndighetenes sammensetning. Den gir også innbyggerne rettigheter og plikter.

Grunnloven av 10. desember 1996 er landets femte grunnlov og trådte i kraft 4. februar 1997. Den erstattet Sør-Afrikas grunnlov av 1993. Etter sin ikrafttreden har grunnloven blitt endret 16 ganger.

Teksten er utarbeidet i offisiell versjon på engelsk, afrikaans, sørndebele, isiXhosa, isiZulu, nordsotho, sesotho, setswana, siSwati, tshivenda og xitsonga.

Referanser
----------

1. ↑  «The certification process» **(engelsk)**. Constitutional Court of South Africa.
2. ↑  «The Constitution» **(engelsk)**. Constitutional Court of South Africa.

Eksterne lenker
---------------

* (engelsk) Informasjon om grunnloven - Sør-Afrikas myndigheter
* (engelsk) Grunnloven i fulltekst på engelsk
Marina del Reys beliggenhet i Los Angeles County og California
**Marina del Rey** er et byområde i Los Angeles County i California. Det er et kommunefritt område, og ligger ved kysten av Stillehavet, rundt 25 km sørvest for sentrum av Los Angeles, og 5 km sørøst for Santa Monica. Det hadde i 2000 et innbyggertall på 8 176 og et areal på 3,8 km².

Området er på alle sider omgitt av byen Los Angeles. Marina del Reys dominerende trekk er en av USAs største småbåthavner, med en samlet kapasitet på 5 300 båter. Selve marinaen er omgitt av høyhus med leiligheter, hoteller, butikker og restauranter.

I Marina del Rey ligger også USCs Information Sciences Institute og ICANN, som regulerer internetts systemer for adresser og domenenavn.

Motorveien *Marina Freeway* (State Route 90), knytter Marina del Rey direkte til *Interstate 405* og Los Angeles-områdets omfattende motorveinett.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marina del Rey Convention & Visitors Bureau

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |


1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  United States. Bureau of the Census (2010) (på en), *2010 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q107569809,
**Marine Drive** (hindi: मरीन ड्राईव्ह, «Dronningens halskjede») er en 3,5 km lang bulevard i sørlige Mumbai. Den er en C-formet vei med seks kjørebaner, dekket av betong, som strekker seg langs kysten av byen Mumbais naturlige bukt. 

Veien knytter forretningsdistriktet Nariman Point til oldtidens Shiva-tempel Babulnath og Malabarhøydene, 50 moh og det høyeste punkt og mest eksklusive område i Mumbai. Marine Drive er beliggende over oppdemmet landområde mot vest-sørvest. En promenade går parallelt med denne delen av veien. Veien er også kjent som «Dronningens halskjede» ettersom, om man beskuer den om natten fra et opphøyd punkt et eller annet sted langs veien, minner gatelyktene om en streng av perler i et halskjede. 

I 2012 annonserte det kommunale bystyret for Stor-Mumbai at hele veien ville få et nytt dekke, 72 år etter at det ble lagt for første gang.

Det offisielle navnet for denne veien, selv om det sjelden benyttes, er **Netaji Subhash Chandra Bose Road**, oppkalt etter Subhas Chandra Bose (1897–1945), indisk leder i uavhengighetskampen mot britene. Promenaden er strukket med palmetrær. Ved nordenden av Marine Drive ligger stranden Chowpatty. Det er en populær strand kjent for sin *Bhel puri*, lokale hurtigmat. Mange restauranter ligger utstrakt langs denne strekningen. Lengre ned i veien ligger Walkeshwar, et rikt nabolag i Mumbai, og hvor Maharashtras guvernør bor.

Bilder
------

* Utsyn mot Marine Drive fra Malabarhøydene.Utsyn mot Marine Drive fra Malabarhøydene.
* Solnedgang over Marine Drive.Solnedgang over Marine Drive.
* Marine Drive langs kysten av Back Bay.Marine Drive langs kysten av Back Bay.
* Morgen over Marine Drive.Morgen over Marine Drive.
* Nariman Points himmelrand med Air Indias bygning i grønt lysskjær.Nariman Points himmelrand med Air Indias bygning i grønt lysskjær.
* Utsyn mot Marine Drive fra Nariman Point om natten.Utsyn mot Marine Drive fra Nariman Point om natten.
* Marine Drive mot Mumbai.Marine Drive mot Mumbai.
* Utsikt mot Marine Drive fra Air Indias bygning.Utsikt mot Marine Drive fra Air Indias bygning.
* Marine Drive om nattenMarine Drive om natten
* Bygning i Art Deco langs Marine DriveBygning i Art Deco langs Marine Drive

Se også
-------

* Corniche

Referanser
----------

1. ↑   Nair, Manoj R. (26. juli 2011): «Malabar Hill: How a jungle turned into a posh address», *DNA India*
2. ↑   Makne, Eknath (22. oktober 2012): «Marine Drive will be smoother ride soon», *Mumbai. Daily News and Analysis*.
3. ↑   «Mumbai Must-Dos», *National Geographic*.

Eksterne lenker
---------------

* «Marine Drive turns 100, many more to come - Typical Indian», *Typical Indian*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
***Coincidence*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Chester Withey.

Handling
--------

Billy Jenks, en ung bank-funksjonær fra en liten by, reiser til New York City på jakt etter større muligheter og velstand. Han begynner snart som kasserer ved et varehus. Når flere dollar-sedler han teller blir blåst ut et vindu, forsøker han å få tak i alle pengene igjen. Samtidig møter han tilfeldigvis stenograf Phoebe Howard. De blir snart kjærester, men forsømmer samtidig jobbene deres - og begge to får snart sparken. Billy kontakter tanten sin, i håp om at hun kan hjelpe ham. Men dagen etter, samtidig som han kaster vekkerklokken sin ut et vindu, treffer den hodet til en advokat som har kommet for å fortelle Billy at tanten hans nylig har dødd.

Billy arver dermed 100 000 dollar i kontanter, som han behørig presenterer til den lamslåtte arvingen. Når Billy gir Phoebe disse nyhetene på en buss, overhører en svindler kalt Harry Brent samtalen deres. Han introduserer seg selv for dem, og tilbyr seg å "hjelpe" dem ved å investere alle pengene. Billys penger blir imidlertid stjålet av John Carter, som har store problemer på grunn av gjeld. Billy tar ved et uhell feil av Stephen Fiske, som Carter skylder penger til, for å ha stjålet alle pengene hans. Det oppstår snart en rekke problemer for alle de involverte.

Skuespillere
------------

* Bradley Barker som Brent
* Frank Belcher som John Carter
* William Frederic som Stephen Fiske
* Robert Harron som Billy Jenks
* June Ellen Terry som Dorothy Carter
* June Walker som Phoebe Howard

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 7. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coincidence* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Coincidence* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Coimbragruppen** er et nettverk bestående av 39 europeiske universiteter og fikk sitt offisielle grunnlag ved undertegnelsen av gruppens charter i 1987. Det betegner seg som et nettverk av ledende forskningsuniversiteter og ble grunnlagt av bl.a. University of Oxford, som siden har forlatt nettverket. Fra Norge er Universitetet i Bergen medlem, mens Sverige er representert med Uppsala universitet. Gruppen er oppkalt etter byen Coimbra i Portugal, som huser Coimbrauniversitetet, et av Europas eldste universiteter.

Formål
------

Gruppen har i sitt charter formulert følgende formål:

> Founded in 1985 and formally constituted by Charter in 1987, the Coimbra Group is an association of long-established European multidisciplinary universities of high international standard committed to creating special academic and cultural ties in order to promote, for the benefit of its members, internationalisation, academic collaboration, excellence in learning and research, and service to society. It is also the purpose of the Group to influence European educational policy and to develop best practice through the mutual exchange of experience.
> 
> 
>

Medlemmer
---------

**Belgia**

* Katholieke Universiteit Leuven
* Université catholique de Louvain

**Danmark**

* Aarhus Universitet

**Estland**

* Universitetet i Tartu

**Finland**

* Åbo Akademi
* Åbo universitet

**Frankrike**

* Universitetet i Montpellier (tre universiteter)
* Universitetet i Poitiers

**Irland**

* National University of Ireland, Galway
* Trinity College i Dublin

**Italia**

* Universitetet i Bologna
* Universitetet i Padova
* Universitetet i Pavia
* Universitetet i Siena

**Litauen**

* Universitetet i Vilnius

**Nederland**

* Universitetet i Groningen
* Universitetet i Leiden

**Norge**

* Universitetet i Bergen

**Polen**

* Det jagiellonske universitet

**Portugal**

* Universitetet i Coimbra

**Romania**

* Universitetet i Iași

**Russland**

* Statsuniversitetet i St. Petersburg

**Spania**

* Universitetet i Barcelona
* Universitetet i Granada
* Universitetet i Salamanca

**Storbritannia**

* Universitetet i Bristol
* Universitetet i Durham
* Universitetet i Edinburgh

**Sverige**

* Uppsala universitet

**Sveits**

* Universitetet i Genève

**Tsjekkia**

* Karlsuniversitetet i Praha

**Tyrkiet**

* Universitetet i Istanbul

**Tyskland**

* Universitetet i Köln
* Georg-August-Universität
* Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
* Friedrich-Schiller-Universität Jena
* Universitetet i Würzburg

**Ungarn**

* Eötvös Loranduniversitetet i Budapest

**Østerrike**

* Karl-Franzens-Universität Graz

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**8,4 cm feltkanon M/1887** er det første bakladerskyts for den norske hæren. Det viste seg at feltkanonene fra 1860-årene, M/1864 og M/1869, med munningslading som ladesystem ikke hadde tilstrekkelig rekkevidde i forhold til nyere artilleri fra utlandet. En norsk-svensk artillerikomite ble opprettet for vurdering av nytt ladesystem og kaliber for fremtidige skyts. Meningene var delte i komiteen omkring ladesystemene. Resultatet var at svenskene og nordmennene valgte hvert sitt ladesystem - den tyske kilemekanismen fra Krupp ble foretrukket i Sverige mens Norge gikk inn for skruemekanismen fra de Bange i Frankrike.

Den nye feltkanonen ble dermed *8,4 cm feltkanon L/27,4, M1887* etter kongelig resolusjon den 4. november 1887. Det var sluttresultatet på artillerikomiteens innsats som startet allerede i 1875. Fram til 1896 ble det levert 129 stykker fra Krupp og den svenske kanonprodusenten Bofors til den norske hæren. Alle forladeskytsene ble deretter erstattet.

Dette var bakladekanoner av første generasjon, uten rekylbrems. Det vil si at de hadde en teknologisk vinning i at ladingen gikk betydelig raskere enn ved de gamle forladekanonene. Men de hadde fortsatt ulempen med at rekylen fikk kanonene til å hoppe flere meter bakover ved avfyring, slik at betjeningen måtte bringe dem tilbake i stilling for hvert skudd. Kanonene ble raskt utdaterte da rekylbremsen ble introdusert bare ca. ti år senere.

Plattform for 8,4 cm Krupp feltkanon for «Calmeyers rekylbremse», ved Høytorp fort
Etter at nyere feltkanoner med rekylbrems kom i tjeneste etter århundreskiftet, ble de eldre M/1887 kanonene satt bort i reserve, eller de ble overlatt Festningsartilleriet. Et par av kanonene på Kongsvinger festning ble brukt i kamp mot tyskerne våren 1940. Ved Fossumstrøkets festning fikk fortene åtte 8,4 cm kanoner hver. Her ble også anlagt en innretning kalt «Calmeyers rekylbremse» etter oppfinneren. Kanonen ble satt på en sirkelrund betongplattform med en solid stålbolt i midten. Kanonen ble kroket fast i bolten med en kraftig stålfjær. Når skudd ble løsnet trakk fjæra kanonen tilbake i stilling.

Referanser
----------

1. 1 2  Materiellforvaltning i hæren, s. 124

Litteratur
----------

* Materiellforvaltning i hæren - en historisk oversikt, Johs Aarsand 1999 ISBN 82-995310-0-4

Eksterne lenker
---------------

* Norwegians weapons in 1940

Portal: Tyskland
**Sado** (japansk: 佐渡島 – *Sadogashima*) er en øy i Japanhavet utenfor vestkysten av Honshū i Japan. Administrativt er øya en del av prefekturet Niigata. Hovedbyen på øya heter også Sado, og byens areal omfatter hele øya, men kun en mindre del er urbanisert. Øya er den sjette største i Japan.

Geografi
--------

Sado ligger 45 kilometer vest for byen Niigata i den nordlige delen av Chūburegionen. Øya består hovedsakelig av to parallelle fjellkjeder delt av et eid, *Kuninaka*, der *Sado* og brakkvanns-innsjøen *Kamo-ko* ligger. Den nordlige fjellkjeden, *Osado* og den sørlige, *Kosado*, utgjør brorparten av øya. Sado er blitt dannet av tektoniske prosesser de siste tre millioner år. På grunn av bevegelsene i jordskorpa er landskapet og kysten på øya svært variert. Her kan man finne nesten alle landskapsformer som finnes i Japan.

Historie
--------

Arkeologiske funn viser at Sado var bebodd allerede for 10 000 år siden. Øya var en av de uavhengige provinsene som utgjorde Japan i Naraperioden på 700-tallet, og Sado ble utpekt som et sted for eksil. Utover i middelalderen ble adelsfolk og intellektuelle som mistet gunst forvist til øya. På slutten av Heianperioden, på 1200-tallet, ble øya også kjent for gull- og sølvfunnene som ble gjort der. Dette førte senere til at øya ble satt under direkte administrasjon av Tokugawa-shōgunatet. Gruvedriften, som først ble avsluttet i 1989, trakk til seg mange andre næringsgreiner. For å sikre tømmer og kull til gruvene, ble skogene satt under offentlig administrasjon. Den gode skjøtselen var en av grunnene til at Sado inntil nylig var det siste habitatet for Japanibis i Japan.

Klima
-----

Klimaet på Sado er relativt mildt; mildere enn på tilsvarende breddegrad på «fastlandet», men det er tydelige forskjeller mellom de fire årstidene. Somrene er varme og fuktige. Vintrene kommer med snøfall, men siden øya ligger i Tsushimastrømmen er mengdene mindre enn på Honshu.

* RelieffkartRelieffkart
* KamosjøenKamosjøen
* Utsikt mot fjellkjeden Osado og øyas høyeste punkt, Kinpoku-san.Utsikt mot fjellkjeden *Osado* og øyas høyeste punkt, *Kinpoku-san*.
* «Skilpaddefjellet» på Sado.«Skilpaddefjellet» på Sado.
* Japanibis – Nipponia nippon. Arten blir forsøkt gjeninnført på øya.Japanibis – *Nipponia nippon*. Arten blir forsøkt gjeninnført på øya.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikk for Sado
2. ↑  «The History of Sado | Ture Sado». *True Sado*. Arkivert fra originalen 5. juni 2016. Besøkt 6. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sado, Niigata – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Inger Stolt-Nielsen** (født 5. mars 1943 i Haugesund) er en norsk tidligere lærer og politiker (H). Hun var stortingsrepresentant for Rogaland 1997–2001.

Hun er datter av skipsfører Andreas Stolt-Nielsen og hustru Constance Lothe, sønnedatter av skipsreder og stortingsmann Botholf Stolt-Nielsen samt kusine av skipsreder Jacob Stolt-Nielsen. Hennes datter Ragnhild Stolt-Nielsen har vært byrådsleder i Bergen.

Hun er utdannet lærer fra Stord lærarhøgskule fra 1964. Hun har også grunnfag i historie og mellomfag i offentlig rett fra Universitetet i Bergen. Fra 1964 til hun ble innvalgt på Stortinget i 1997, var Stolt-Nielsen lærer i Haugesund, de siste ti årene vesentlig for fremmedspråklige elever.

Stolt-Nielsen var medlem av Rogaland fylkesting 1992–1997, medlem av Haugesund bystyre 1995–1997 og stortingsrepresentant for Rogaland 1997–2001. Hun satt i Stortingets familie-, kultur- og administrasjonskomité, men gjorde seg vel så bemerket for sitt arbeid med fiskeri og sjøfart. I januar 2001 renominerte ikke Høyre henne til Stortinget, og i mars meldte Stolt-Nielsen overgang til Kystpartiet. Stolt-Nielsen ble dermed partiets andre stortingsrepresentant, etter at Steinar Bastesen brøt med Tverrpolitisk Folkevalgte og dannet partiet i 1999. Stolt-Nielsen var Kystpartiets 1. kandidat til Stortinget fra Rogaland ved stortingsvalgene i 2001 og 2005, men ble ikke valgt. I 2010 meldte hun seg inn i Høyre igjen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Inger Stolt-Nielsen». Stortinget.no.
2. ↑  *Bergensavisen*: 10. 17. oktober 2013.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  *Haugesunds Avis*: 21. 25. mars 2002.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  *Haugesunds Avis*: 10. 25. august 2001.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  *Haugesunds Avis*: 5. 18. juni 2001.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  «Går over til Kystpartiet». *Haugesunds Avis*: 1. 22. mars 2001.
7. ↑  «Stolt-Nielsen går fra Høyre til Kystpartiet». *Stavanger Aftenblad*. NTB. 22. mars 2001. Besøkt 8. juli 2019.
8. ↑  *Haugesunds Avis*: 10. 9. juni 2010.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Inger Stolt-Nielsen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Inger Stolt-Nielsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |

Portal: Konservatisme
**Lilian Inger Elisabeth Öst Hellström** (født **Lilian Inger Elisabeth Öst** 1. februar 1949 Lilla Edets kommun i tidligere Älvsborgs län)) er en svensk vokalist, datter til Anna Öst og musikeren og snekkeren Sigurd Nilsson og barnebarn til riksspillemannen Jon-Erik Öst.

Inger Öst ble født i en musikalsk familie og allerede som tiåring turnerte hon sammen med sin mor i helgene. Hun fikk dispensjasjon fra niende klasse for å turnere med sanggruppen Family Four. I slutten av 1960-tallet begynte hun sin karriere som soloartist. 1969 deltok hun for første gang i Melodifestivalen med låten «Du ser mig inte». Fem år senere deltok hun igjen, denne gang med «En grön dröm om mej». Under den første halvdelen av 1970-tallet turnerte hun sammen med blant andre Siw Malmkvist og Marie Bergman. Hun hadde flere hit på Svensktoppen, den største het «Rör vid mej» og lå på hitlisten 19 uker i 1973.

Sammen med Diana Nunez og Anita Strandell startet hun gruppen Tre Damer. De sang sine sanger på show på steder som Berns, Bacchi Wapen og Hamburger Börs, sammen med blant annet Cornelis Vreeswijk, Jan Malmsjö, Tommy Körberg og Loa Falkman.

Diskografi
----------

Berndt Öst (1930–2017), Inger Öst (f. 1949), Siw Öst (1941–1992) og Stig Öst (1940–1966) i popgruppen Family Four 1966.
**Studioalbum**

* *Jag känner att jag börjar tycka om dej* (med Family Four) – 1969
* *Rör vid mej* – 1973
* *En avig rät* – 1978
* *Inger Öst* – 1997
* *Hommage till Cornelis* (dobbeltalbum med Mikael Persbrandt) – 2007
* *Hyllning till Jan Johansson* – 2014

**Singler (utvalg)**

* «Du ser mig inte» – Melodifestivalen 1969
* «Vi två i världen» («Seuls au monde») – 1970
* «Ser du molnen» – 1970
* «En dans pa rosor» («Rose Garden») – 1971
* «Den är din, denna jord» («Diese Welt») – 1971
* «Det finns sol fast det regnar» («Weave me the Sunshine») – 1972
* «Rör vid mej» («Eres tú») – 1973
* «Ge mej en sång» («Hey what about me») – 1973
* «En grön dröm om mej» – Melodifestivalen 1974
* «Du hör en sång» («Ik zie een ster») med Totte Wallin – 1974

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sveriges befolkning 1990, CD-ROM, Version 1.00, Riksarkivet (2011).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Agder OPS Vegselskap AS** er et selskap organisert for å prosjektere, finansiere, bygge, drive og vedlikeholde E18 på strekningen mellom Grimstad og Kristiansand. 

Selskapet inngikk kontrakt med Vegdirektoratet 23. juni 2006, og har ansvaret for veien fra prosjektering og drift til og med 2034. Agder OPS Vegselskap eies av Bilfinger Berger Project Investment S.à.r.l. (50 %), Sundt AS (35%) og E. Pihl & Søn AS (15 %). Selskapet mottar en godtgjørelse for hvert år i driftsperioden fra Vegdirektoratet. Den avtalte driftsperioden 25 år fra ferdigstillelse - frem til 2034.

For byggingen av vegen inngikk Agder OPS Vegselskap avtale med CJV E18 Grimstad – Kristiansand ANS. Dette selskapet var et arbeidsfellesskap mellom det danske entreprenørselskapet E. Pihl & Søn AS og tyske Bilfinger Berger Ingenieurbau GmbH.

Motorveien mellom Timeneskrysset og Øygardsdalen (Kristiansand–Grimstad), en strekning på 36 km, ble åpnet i 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
To plastlommer
En **plastlomme** er en flat plastpose med åpning i én ende, og perforert kant som brukes for papirdokumenter.

Fysiske egenskaper
------------------

Plastlommer er oftest transparente eller halvtransparente for å tillate visning av innholdet i et dokument uten at det behøver å tas ut. De beskytter papirdokumenter fra riper, vann, mat, flekker og fingeravtrykk, og forhindrer delvis[*klargjør*] at dokumentene blir skrukkete. Plastlommer har flere hull i den venstre kanten slik at de kan settes inn i en ringperm. Hullene i plastlommer gjør at man ikke behøver å lage hull i selve dokumentet.

Det mest brukte materialet for plastlommer er polypropylen. Imidlertid fins det også plastlommer av polyeten, cellofan, eller andre plaster. Disse kan inkludere resirkulerte og bionedbrytbare plaster (som definert av ASTM D5511). Plastlommer er laget i flere størrelser, den vanligste er A4 internasjonalt.

Bruk
----

En plastlomme kan inneholde bare et lite antall papirark. Ofte fins det bare ett blad per lomme. Iblant kan en plastlomme inneholde to ark, hver med ensidig tekst utad.

Referanser
----------

1. ↑  «ASTM D5511 - 12 Standard Test Method for Determining Anaerobic Biodegradation of Plastic Materials Under High-Solids Anaerobic-Digestion Conditions». *www.astm.org*. Besøkt 23. februar 2016.
**Manabu Nikaidō** (japansk: *二階堂学*) (født 6. juni 1966) er en japansk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1986-1994.

I universiaden (studentlekene) i Štrbské Pleso i 1987 ble han nummer 22 i normalbakken og 25 i storbakken, begge av 27 deltakere. I VM i skiflyging i Vikersund i 1990 kom han på 45. plass. Samme år ble han japansk mester i stor bakke. Han ble nummer 34 i normalbakken i ski-VM i Val di Fiemme (Predazzo) i 1991. Nikaidō deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1989/90 og 1990/91, og fikk 48. og 44. plass sammenlagt. I verdenscupen ble han nummer 64 sammenlagt i 1988/89 og nummer 60 i 1989/90. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 14. plass i storbakken i Sapporo 18. desember 1988.

Referanser
----------

1. 1 2  Adam Kwieciński: Manabu Nikaido Arkivert 2. juli 2020 hos Wayback Machine. (hoppresultater, besøkt 27. juni 2017)
2. ↑  Japans skiforbund: Japanske mestere på ski, nordiske grener 1986-1993 (besøkt 27. juni 2017)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manabu Nikaidō – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Wuhan unionssykehus** (forenklet kinesisk: 武汉协和医院; pinyin: **Wǔhàn Xiéhé Yīyuàn**) er et syhehus i bydistriktet Jianghan i Wuhan i provinsen Hubei i Folkerepublikken Kina.

Historie
--------

Sykehuset ble opprettet av den walisiske protestantiske misjonæren Griffith John i 1866 som **Hankow Renji-hospitalet**. I 1928 ble navnet endret til **Hankow unionssykehus**. I 1950 ble det understilt Wuhanuniversitetets medisinske avdeling. I 1953 ble navnet endret igjen, og så ble det i 1985 tilknyttet Tongji medisinske universitet igjen som *Unionsykehus*. I 2000 ble understilt Huazhong tekniskvitenskapelige universitet.

Under koronavirusutbruddet i 2019-2020 ble sykehuset ett av de hospitaler i Wuhan som ble dedikert til behandlingen av covid-19-smittede.

Referanser
----------

1. ↑  «History». *Wuhan Union Hospital*. Arkivert fra originalen 30. januar 2020. Besøkt 30. januar 2020.
2. ↑  Lu, Hui (28. januar 2020). «Medical staff work on frontline of combating novel coronavirus in Wuhan». Xinhuanet. Arkivert fra originalen 30. januar 2020. Besøkt 30. januar 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Growl-vokal** (også kjent som death grunt, death growl, black metal-Grim vokal) er en sangteknikk best kjent fra death metal og black metal, hvor vokalisten synger med en mørk, brølende og dyp stemme. 

Grim-vokal som ofte er brukt i black metal skiller seg fra growl-vokal ved at den i stedet for mørk «grynting» vil vokalen være preget av et mye høyere toneleie og fremstå mer som «skrik» fremfor «grynting».
Det svenske black metal bandet Bathory er et eksempel på tidlig bruk grim-vokal. 

For de som ikke er vant til å lytte til tekstene i sanger som benytter growl-vokal eller grim-vokal kan det være vanskelig å høre hva vokalisten synger. 

Brølende eller skrikende vokal har vært brukt i heavy metal-tidligere, men ikke i samme skala eller i hele sanger. Det finnes også spor av vokalstilen i grindcore- og hardcore punk-band, men den ble først tatt i bruk for fullt da death metal-sjangeren ble startet av band som Necrophagia, Bathory, Death og Possessed.

Det er meget få kvinner som benytter seg av vokalen, den mest kjente er Angela Gossow fra Arch Enemy.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Plassendale–Nieuwpoort-kanalen** er en kanal i Belgia som ved stedet Plassendale i Oudenburg forbinder Brugge-Oostende kanal til elven Yser som så renner ut i Nordsjøen ved byen Nieuwpoort. Kanalen er forbundet med øvrige vannveier i Nieuwpoort via Nieuwpoort sluse. 

Kanalen har en lengde på ca 21 kilometer og en bredde på ca. 20 meter. Sidene av kanalen er støpt i armert betong.

Kanalen ble bygget i perioden 1632-1640 og ble bygget som en alternativ forbindelse ut til Nordsjøen via den tidligere elven Zwin. I løpet av åttiårskrigen hadde nederlenderne blokkert Flanderns adgang til havet og gjort Oostende til den viktigste havnen. Brugge–Oostende-kanalen fikk derfor konstruert en sluse ved Plassendale. Det var et behov for en rute til kysten som ikke ble påvirket av tidevann, og kanalen ble bygget og tatt i bruk også som en slepevei. 

I dag er den økonomiske betydningen av kanalen begrenset, men er et populært sted å seile. 

Kanalen ved Rattevalle bro ved Rattevalle i Middelkerke
Det går mange klaffebroer over kanalen:

* Plassendale bro - Plassendale (Oudenburg)
* Zandvoorde bro - Oudenburg
* Gistel bro - Snaaskerke (Gistel)
* Leffinge bro - Leffinge (Middelkerke)
* Grinding bro - Slijpe (Middelkerke)
* Rattevalle bro - Rattevalle (Middelkerke)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Canal Plassendale-Nieuwpoort – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Georgesjøen** (engelsk: *Lake George* eller *Lake Dweru*) er en innsjø i Uganda. Den dekker et samlet areal på 261 kvadratkilometer og er en del av De store sjøer-regionen i Afrika, men regnes ikke som en av de store innsjøene. 

Georgesjøen ligger i den vestlige grenen av Riftdalen. Det er en grunn innsjø, og den fôres med vann fra fjellområdet Ruwenzori i nordvest og fra landbruksområdene mot nordøst. De største kildeelvene er Rumi, Mubuku og Nsonge fra Ruwenzori og Mpanga (Katonga) og Dura fra nordøst. Georgesjøen drenerer sørvest til Edvardsjøen gjennom Kazingakanalen. Nedbørfeltet er en del av Nilvassdraget. De nordlige breddene av innsjøen er sumpområder bevokst med papyrus. Vannivået svinger svært lite.

Innsjøområdet har to regnfulle årstider med nedbørstopp i mai og oktober. Innsjøen er svært rik på fisk, og det foregår en lukrativ beskatning av bestandene.

Som de andre innsjøene i regionen ble Georgesjøen oppkalt etter et medlem av den britiske kongefamilien, i dette tilfellet prins George, den senere kong Georg V av Storbritannia. 

Oppdageren Henry Morton Stanley ble i 1875 den første europeer til å se innsjøen, etter å ha fulgt løpet av elva Katonga fra Victoriasjøen. Han trodde den var en del av Albertsjøen, og ga den navnet *Beatrice Gulf* etter dronning Victorias datter. Ved sitt andre besøk i 1888 til 1889 innså han at de var to uavhengige innsjøer, og ga den sitt nåværende navn.

Uganda førte opp Georgesjøen som en av landets elleve Ramsar-våtmarker den 4. mars 1988.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lake George *Lakepedia.com*
2. ↑  «Lake Edward | lake, Africa». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 4. desember 2017.
3. ↑  «The Role of International Conventions in Protection of Species: A Case of Ramsar Sites in Uganda» (PDF). NatureUganda. Arkivert fra originalen (PDF) 5. desember 2017. Besøkt 5. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |