recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Zucca omdirigerer hit. For den norsk ishockeyspilleren, se Mats Zuccarello Aasen.*
**André Zucca** (født 1897, død 1973) var en fransk fotograf som ble kjent under annen verdenskrig som fotograf for propagandamagasinet «Signal». Før det, fra 1939, var han krigskorrespondent for *Paris Match* og *Paris Soir*.

Zucca var blant de få som hadde tilgang til både fotografisk film og til å ta bilder i Paris under okkupasjonen. Magasinet kom ut to ganger i måneden, og var stort sett trykket i svart-hvitt, bortsett fra enkelte krigsbilder.

Ble etter krigen arrestert og fikk pressekortet sitt inndratt. 

Han etterlot seg et arkiv på 22 000 negativer som Bibliothèque Historique de la Ville Paris kjøpte i 1986 for 506 000 kr. Av disse var ca. 7 000 i farger.

Blant bildene var fargebilder av det glade Paris («Gay Paris» betyr ikke homseby) som han ikke kunne hatt materiale til å lage uten å ha brukt av fargeportrettfilmen, som da var reservert partimedlemmer. Museet stilte i mars til juni 2008 ut en del av disse bildene. 

Reaksjonene lot ikke vente på seg, fra personer som mente at det fortsatt ikke burde publiseres idyllbilder fra en tid og fra gater der flere personer var blitt drept. Man måtte også lete lenge for å finne jødemerkede personer og andre forhold (spor av krig, sult og undertrykking av minoriteter) som vitterlig kunne ha blitt deler av sceneriene ved en litt annen kameraplassering. En av Paris viseborgermestere fant tittel og sammensetning «svært uheldig», og ønsket utstillingen ugjort. Han har siden gått noe tilbake på sine første uttalelser, men saken er fortsatt en varm potet i kulturkretser i Frankrike. Presentasjonsmaterialet er visstnok blitt endret slik at det nå fremgår at bildene ble tatt i propagandaøyemed.

Andre mente at det var et tidsbilde sett med noe annet blikk enn det til nå vanlige.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2012140176[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Artnet, Artnet artist ID andré-zucca[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 280881, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Standard Norge** (**SN**) er en norsk privat medlemsorganisasjon som utfører standardiseringsoppgaver på alle områder unntatt elektroteknikk som ivaretas av Norsk Elektroteknisk Komite og telekommunikasjon som ivaretas av Nasjonal kommunikasjonsmyndighet. Medlemskapet i Standard Norge er åpent for bedrifter, organisasjoner, myndigheter og andre. Standard Norge holder til på Lilleaker i Oslo.

Historie
--------

Standard Norge ble stiftet 24. juni 2003, men med røtter tilbake til opprettelsen av Norges Standardiseringsforbund i 1923.

Virksomhet
----------

Standard Norge har enerett på å fastsette og utgi *Norsk Standard*, og er det norske medlemmet i den europeiske standardiseringsorganisasjonen CEN og den internasjonale standardiseringsorganisasjonen ISO. Standard Norge har et eget datterselskap, Standard Online, som selger standarder og tilhørende produkter. Standard Norge har 80 % av aksjene i Standard Online, de øvrige 20 % eies av Norsk Elektroteknisk Komite.

Kontroverser
------------

*Se også: Office Open XML#Kritikk*
Standard Norges håndtering av avstemningen over Office Open XML-filformater (uformelt ofte omtalt som OOXML eller OpenXML) var omstridt og resulterte i at 13 (av 23) av medlemmene i komiteen SN/K 185 meldte seg kollektivt ut. Samtidig medførte saken også at nye medlemmer meldte seg inn i komiteen.

Referanser
----------

1. ↑  Standarder - emballasjeforeningen
2. ↑  Mer om Standard Norge
3. ↑  IT-bransjen rømmer fra Standard Norge

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
Lillesand stasjon i 2012
**Lillesand stasjon** er en tidligere jernbanestasjon i Lillesand. Lillesand–Flaksvandbanen var i drift mellom 1896 og 1953. Hovedgrunnen til banens eksistens var tømmertransport fra Tovdalsvassdraget og ut til kysten, men det var også noe transport av passasjerer, torv fra torvstrøfabrikken på Tveide, post og andre varer.

Byggingen av stasjonsområdet i 1890-årene var omfattende. Man bygget opp et havneanlegg der det før kun hadde vært stein, grus og sand. Stasjonen hadde også lokomotivstall, godsbuer, kullbu og svingskive for lokomotivet, samt en rekke spor.
I dag står kun stasjonsbygningen igjen. Deler av lokomotivstallene ligger lagret hos Setesdalsbanen.

Stasjonsbygget er i sveitserstil og benyttes som ungdomshus under navnet «Huset». Jernbanegada følger den gamle traséen opp til viadukten.

Litteratur
----------

* Stoveland, Elin og Bergliot Øye Johansen (1994): "Byvandring i Lillesand", utgitt av Lillesand kommune.
* Bjerke, Thor og Holom, Finn (2004). *Banedata 2004*. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 293. ISBN 82-90286-28-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Lillekarpatene** (slovakisk: *Malé Karpaty*; tysk: *Kleinen Karpaten*; ungarsk: *Kis Kárpátok*) er en lav, rundt 100 km lang, fjellkjede i Karpatene. Fjellkjeden ligger vest i Slovakia, og dekker et område fra Bratislava til Nové Mesto nad Váhom og en liten del kalt Hundsheimer Berge nordøst i Østerrike. Fjellene grenser til Záhorie i vest og Det donauske lavlandet i øst. 

I 1976 ble en del av Lillekarpatene vernet som *Lillekarpatene landskapsvernområde*, som dekker 646,1 km². De tre høyeste fjellene er Záruby på 768 moh, Vysoká på 754 moh og Vápenná på 752 moh. 

Lillekarpatene er videre delt inn i (fra sør til nord): 

* *Devín-Karpatene* (i Bratislava)
* *Pezinok-Karpatene* (fra Bratislava til Buková)
* *Brezová-Karpatene* (fra Buková til Prašník)
* *Čachtice-Karpatene* (fra Prašník til Nové Mesto nad Váhom)

Lillekarpatene er et populært område for turgåing, sykling, skigåing og andre vinteridretter. 

I den sørøstlige delen av området ligger det mange vingårder. Flere borger eller ruiner av slike ligger i Lillekarpatene. Driny, en kalksteinsgrotte, er den eneste grotten som er åpen for almennheten.

Bilder
------

* Det høyeste fjellet - ZárubyDet høyeste fjellet - Záruby
* Sett fra sørSett fra sør
* Sett fra sørSett fra sør
* Utsikt over Borlavlandet fra LillekarpateneUtsikt over Borlavlandet fra Lillekarpatene

Referanser
----------

1. ↑  «Protected landscape area Malé Karpaty - Slovakia.travel». *slovakia.travel* **(engelsk)**. Besøkt 17. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Little Carpathians – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Malé Karpaty – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lillekarpatene på Spectacular Slovakia
* Vinveien i Lillekarpatene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
Det innvendige av kirken sett mot alteret Foto: Hideko Bondesen 
Kalkmaleri i Undløse kirke som viser Jesu fødsel i nærvær av den hellige Birgitta (til høyre). Foto: Hideko Bondesen 
Sovende soldat ved graven Foto: Hideko Bondesen 
**Undløse kirke** er en kirke som ligger i landsbyen Undløse utenfor Holbæk på Sjælland i Danmark. De opprinnelige delene av kirken stammer fra slutten av 1100-tallet. Kirken hørte til Hvide-slekten og var en del av Absalons jordbesittelser.

I middelalderen var kirken viet til Sankt Laurentius og var en mye besøkt valfartskirke med en hellig kilde i nærheten.

Av den romanske kampestenskirken som ble reist står kun skipets langmurer igjen. På begynnelsen av 1500-tallet ble det opprinnelige koret revet og kirken ble forlenget mot vest med et langhuskor. Samtidig ble det oppført sakristi mot nord, våpenhus og tårn. 

Både altertavlen og prekestolen er utført av næstvedmesteren Abel Schrøder d.y.. Altertavlen er fra 1644, prekestolen fra året før. 

Kirken har herskapsstoler og stolegavler fra slutten av 1500-tallet. På skipets sydvegg henger en Mariafigur fra et sengotisk sidealter.

Døpefonten er opprinnelig fra samme tid som kirken ble bygget, men det er kun kummen som er original.

Kalkmalerier
------------

Kalkmalerierne i skibets hvelv er utført av Unionsmesteren. De er datert til 1400-25 og ble avdekket i 1918. Over hvelvene er det spor etter tidligere kalkmalerier. 

Kalkmaleriene er av høy kunstnerisk kvalitet. Farvene er nesten vekk; for å skåne bildene har man kun avrenset de hvite feltene. 

Maleriene viser scener fra Jesu barndomshistorie til hans lidelse og død.

Kalkmaleriet *Oppstandelsen* er tatt opp i den danske Kulturkanonen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Undløse Kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Kulturkanonen, Billedkunst» (PDF) **(dansk)**. Kulturministeriet. s. 36–37. Arkivert fra originalen (PDF) 23. oktober 2013. Besøkt 28. oktober 2015.
* Undløse kirke hos Nordenskirker Arkivert 31. januar 2011 hos Wayback Machine.
* Kalkmalerier i danske kirker – Nationalmuseet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
*For Hotel Norge, andre betydninger, se Hotel Norge*

Lillesand Hotel Norge
**Lillesand Hotel Norge** er et kulturminne i Lillesand. Opprinnelig bygget som garveri av skotten Robert Major i 1838, da som flere selvstendige bygninger som siden ble bygget sammen. Disse inneholdt fabrikk, barkemølle til garveprosessen, lager, kontor og krambu.

Rundt 1870 startet hotelldriften. Tyve år senere ble husene bygget sammen og utsmykket i tidsriktig sveitserstil med en stor veranda med utskjæringer i nygotikk. Den ble siden fjernet, men har blitt delvis tilbakeført i 1994.

Forfatteren Knut Hamsun bodde ofte på Hotel Norge i 1930-årene, alltid på samme værelset.

Hotel Norge ble restaurert i 1994 og drives stadig vekk som hotell. I tillegg til hotell- og restaurantvirksomhet, har man i de senere år satset på kulturelle arrangementer som konserter, sommershow og quiz.

Kilder
------

* Stoveland, Elin og Bergliot Øye Johansen (1994): "Byvandring i Lillesand", utgitt av Lillesand kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Hotel Norge i Lillesand - et tradisjonsrikt og moderne hotell, *Avtrykk.no*, 23.05.2023

Eksterne lenker
---------------

Hotellets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Sagblad fra sirkelsag.
Sagblad fra håndsag.  Foto: Joachim Müllerchen 
Et **sagblad** er den delen av ei sag som brukes til å kutte materialet som skal kappes eller skjæres. Tennene, som fungerer som små meisler, er formet avhengig av formålet med den aktuelle saga. Ved å legge press på sagbladet eller arbeidsstykket trenger sagbladet tann for tann inn i materialet, hver tann fjerner ei flis.

Det finnes sagblad for kutting av forskjellige materialer som f.eks. tre, metall, plast eller stein. Sagblad er vanligvis av stål. Alle sagblad har tenner i et materiale som er hardere enn materialet som skal bearbeides. Det er sagblad for manuelle sager og for motordrevne sager. I sistnevnte tilfelle, avhengig av typen sag, kan sagbladets form ikke bare være rett, men også sirkulært eller i form av et endeløst belte eller bånd, som på ei båndsag. Motorsager har motorsagkjede. På ei håndsag er bladet festet til håndtaket, på ei baufil brukes et eget, utskiftbart sagblad. Disse sagbladene er typisk 0,8 til 1 mm tykke for trebearbeiding, omtrent 0,6 mm tykke for metallbearbeiding.

Tennene på ei sag er nesten alltid bøyd vekselvis til venstre og til høyre. Vikking eller vigging vil si å bøye tennene slik at de står tilstrekkelig ut til sidene – vekselvis til høyre og venstre. Dette for å forhindre at sagbladet setter seg fast i sagsporet. Noen sagblad kan kvesses, til det brukes fil.

Tanngeometri
------------

Sagblader har forskjellge geometri avhengig av bruksområde.

* På en kappsag er sagbladet optimalisert for å kappe ved, altså skjæring på tvers av trefibrene.
* På en kløyvsag er sagbladet optimalisert for kløyving langs trefibrene.
* Et universalblad er til en viss grad egnet til begge operasjoner.

Kuttbredden (engelsk: *kerf*) er bredden på åpningen som legges igjen av sagkuttet, og korrelerer tett med bredden på sagbladet.

* Fintagget (øverst) og grovtannet blad (nederst). Tannvinkel (δ).Fintagget (øverst) og grovtannet blad (nederst). Tannvinkel (δ).
* Snittet av et sagbladSnittet av et sagblad

Referanser
----------

1. ↑  vigging – Store norske leksikon
2. ↑  Litt om sagfiling. NTNU. besøkt 19. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saw blades – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
«Standardatmosfære» har flere betydninger.
**Standardatmosfære** (symbol: atm) er en måleenhet for trykk. Det er ikke en SI-enhet. Det tiende *Conférence Générale des Poids et Mesures* i 1954 godkjente *standardatmosfære* for generell bruk og definerte det til å være nøyaktig 1 013 250 dyn per cm² (101 325 Pa). Denne verdien skal representere det gjennomsnittlige lufttrykket ved havnivå i Paris, men i praksis representerer den middeltrykket ved havnivå for områder på samme breddegrad som Paris.

Andre verdier
-------------

Et trykk på 1 atm kan også skrives som:

≡1,01325 bar
≡101 325 Pa
≡760 mmHg
≈1,033 227 452 799 886 kp/cm²
≈1,033 227 452 799 886 teknisk atmosfære
≈1033,227 452 799 886 cm–H2O, 4 °C [A]
A Dette er en generelt akseptert verdi for cm–H2O, 4 °C. Det er produktet av 1 kp per kvadratcentimeter (en teknisk atmosfære) multiplisert med 1.013 25 (bar/atmosfære) og delt på 0.980 665.

Bruk
----

I kjemi er standardtemperatur og standardtrykk definert som referansetemperaturen 0 °C og trykk på 101,325 kPa (1 atm).

I dykking brukes av og til ordet *atmosfære* i stedet for 1 bar (1000 millibar, eller 1000 hPa).

Enheten teknisk atmosfære (at) er omtrent lik overtrykket under 10 meter vann. 1 at ) 98066,5 Pa (980,665 hPa)

Konverteringstabell for vanlige trykkenheter| * v
* d
* r
 | Pascal | Bar | Teknisk atmosfære | Standardatmosfære | Torr | Pund per kvadrattomme |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Pa | bar | at | atm | Torr | psi |
| 1 Pa | ≡ 1 N/m2 | 10−5 | 1,0197×10−5 | 9,8692×10−6 | 7,5006×10−3 | 145,04×10−6 |
| 1 bar | 105 | ≡ 106 dyn/cm2 | 1,0197 | 0,98692 | 750,06 | 14,5037744 |
| 1 at | 0,980665 ×105 | 0,980665 | ≡ 1 kp/cm2 | 0,96784 | 735,56 | 14,223 |
| 1 atm | 1,01325 ×105 | 1,01325 | 1,0332 | ≡ *p0* | 760 | 14,696 |
| 1 Torr | 133,322 | 1,3332×10−3 | 1,3595×10−3 | 1,3158×10−3 | = 1/760 atm ≈ 1 mmHg | 19,337×10−3 |
| 1 psi | 6,895×103 | 68,948×10−3 | 70,307×10−3 | 68,046×10−3 | 51,715 | ≡ 1 lb*F*/in2 |

Referanser
----------

1. ↑  Den tiande Conférence Générale des Poids et Mesures

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Lillelord*** er en roman av den norske forfatteren Johan Borgen, utgitt i 1955 og regnet som Borgens hovedverk. Romanen følger hovedpersonens oppvekst i et borgerlig hjem på begynnelsen av 1900-tallet, før sosialismens og kommunismens storhetstid. Foruten denne brytningen mellom samfunnssystemene, skildres hovedpersonens forhold til sin manglende farsfigur, hans forhold til rett og galt, erotikk, og samfunnets falskhet og overfladiskhet. Mest av alt søker hovedpersonen sin egen identitet og søker å forme den og skjerme den fra omgivelsene.

*Lillelord* er den første boken i trilogien som også omfatter *De mørke kilder* og *Vi har ham nå*, utgitt i 1956 og 1957.

Tittelen *Lillelord* stammer antakelig fra et begrep hentet fra engelsk og som betegner en bortskjemt og sorgløst privilegert ung person som selvsikkert tar sin velstand for gitt. Begrepet stammer fra Frances Hodgson Burnetts roman *Lille Lord Fauntleroy* fra 1885 (selv om Burnetts romanfigur ikke har disse trekkene). Begrepet *lillelord* ble, på den tid Borgens romanfigur levde, brukt av foreldregenerasjonen som kjælenavn på sine unge håpefulle. Begrepet har siden fått en negativ lading. Begrepet brukes fremdeles i engelsk, men brukes nå oftest nedsettende om bortskjemte barn.
I Borgens roman bruker moren, onkler og tanter lillelord som kjælenavn på hovedpersonen.

Johan Borgen vant kritikerprisen for Lillelord i 1955.

Litteratur
----------

* Ole Robert Sunde (19. mars 2016). «For åpen scene». Klassekampen Bokmagasinet, s. 4-5

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1991 | 1995 | 1999 hos Nasjonalbiblioteket.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Underworld*** er en roman av den amerikanske forfatteren Don DeLillo. Romanen kom først ut i 1997 på Scribner forlag i New York, og kom ut første gang i Norge i 1999 på J. M. Stenersens forlag i Oslo. Den regnes som et postmoderne verk, og ble nominert til National Book Award. Boka var en bestseller og er kanskje det mest kjente verket av Don DeLillo.

Handling
--------

Romanen foregår i USA fra midten av 1950-årene og frem til 1990-årene, fortalt gjennom en rekke ulike narrative løp som møtes nå og da gjennom handlingen. Den mest sentrale skikkelsen er Nick Shay, en italienskættet mann som er svært merket av en hendelse knyttet til hans far i barndommen. Shay jobber i et firma som håndterer søppel, og avfall er et viktig underliggende tema gjennom mye av romanen. *Underworld* tar ellers opp religion, fattigdom, baseball, atomkraft, atomkrig, utroskap, sex, kunst, vold og den samfunnsmessige utviklingen i USA fra 1950-årene og fram til i dag.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Sagefossen kraftverk** tidligere **Sagefossen kraftstasjon** er et vannkraftverk i Kvinesdal kommune i Agder. Sagefossen er ett av de første elektrisitetsverk som ble igangsatt i Norge. Det ligger ved Fedafjorden og får vann fra nedbørsområdet Fosselandsheia. Kraften derfra sørget for at Flekkefjord fikk virksomt gatelys som by nr. 2 i Norge.

Kraftverket utnytter et fall på 104 meter fra Sagevann til sjøen. Nedslagsfeltet er på 16,3 km² og normalårlig tilsig er på 25 millioner m³.

Samlet magasinvolum er 6 104 millioner m³ fordelt på 6 regulerte magasiner. I tillegg er det noen mindre uregulerte vann.

Installert effekt er 3 MW med en francisturbin og midlere årsproduksjon er på 5,7 GWh.

Produksjonen startet 9. januar 1901 med et aggregat på 140 kW. Kraftstasjonen var forberedt for 3 maskiner og aggregat 2 kom i drift i 1912 og aggregat 3 i 1930. Samlet installert ytelse var da 1275 kVA. Kraften ble ført frem til Flekkefjord via en 5000 volt vekselstrøm kraftlinje. Kraftstasjonen ble modifisert i 1988 da et nytt stort aggregat ble installert til erstatning for de tre gamle. Vannet ledes i en 436 meter lang glassfiber rørgate på fundamenter i dagen fra inntaket til kraftstasjonen.

Opprinnelig var det borgere av Flekkefjord som fikk satt kraftverket i drift, gjennom Flekkefjord Elektrisitetsverk som også sto for linjenett og fordeling. Da dette ble for lite, bygde man ut Høylandsfoss kraftverk (1948) som lå i daværende Feda kommune (nå Kvinesdal). Linjene ble etter hvert samkjørt med Vest-Agders øvrige kraftselskaper som ble slått sammen til Agder Energi.

Kraftverket eies av E-Co Energi.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 9. mars 2020.
2. 1 2  ; besøksdato: 9. mars 2020.
3. 1 2   www.e-co.no, besøkt 9. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «NVE Atlas». *Utbygd vannkraft.*  Norges vassdrags- og energidirektorat
* NVE vannkraftdatabase
* Hafslund E-CO
* Lister: Strid om første kraftutbygging i Kvinesdal

| * v
* d
* r
Kraftverk i Vest-Agder |
| --- |
| Tovdalvassdraget | 
* Boenfossen

 | Vest-Agder våpen |
| Siravassdraget | 
* Kvinen
* Tjørhom
* Kvævebekken
* Breilobekken
* Hemså
* Tonstad
* Finså
* Mydland
* Brekkebekken
* Indre Fossen
* Osen
* Kuli
* Virak
* Ramsliåna
* Skibeli
* Sandvand
* Liemyr
* Oftedal I
* Oftedal II
* Åna-Sira

 |
| Fedafjorden | 

|  |
| --- |
| 
* Høylandsfoss
* Sagefossen
* Flikka

 |
| Kvinavassdraget | 
* Roskrepp
* Solhom
* Stølen
* Hisvatn
* Bergesli
* Oksefjell
* Rafoss
* Trelandsfoss
* Kvinesdal
* Dvergfossen
* Eftestøl
* Leidesfossen
* Røylandsfoss
* Litleåna
* Stokkelandsåna
* Kleivan

 |

 |
| Lygna | 
* Grytåne

 |
| Audnavassdraget | 
* Helle
* Færåsen
* Tryland
* Spilling
* Grislefoss
* Tredal

 |
| Skogsfjorden | 
* Sjølingstad
* Ramsland

 |
| Mandalsvassdraget | 
* Logna
* Lognavann
* Smeland
* Veiåni
* Skjerka
* Kylland
* Håverstad
* Bjelland
* Laudal

 |
| Otravassdraget | 
* Steinsfoss
* Hunsfoss
* Vigelandsfoss
* Gåseflå

 |
| Andre kraftverk | 
* Lista vindpark
* Lindesnes vindpark
* Tonstad vindpark
* Buheii vindpark

 |
| Nedlagt | 
* Kringsjå
* Stampebekken

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NVE-ID
 |
**Standardkubikkmeter** (**Sm³**) er en enhet for volumetrisk måling av olje, naturgass og naturgasskondensat ved standardbetingelser definert i ISO-standarden ISO 13443. Standardkubikkmeter angir hvor mange kubikkmeter det er av et stoff når stoffet har en temperatur på 15 °C og et trykk lik 101,325 kPa (standard lufttrykk).

Som for andre måleenheter, kan standardkubikkmeter brukes sammen med SI-prefiks som *mega-* (millioner) og *giga-* (milliarder). Normalt måles olje i megastandardkubikkmeter (MSm³) og gass i gigastandardkubikkmeter (GSm³).

1 Sm³ er lik:

* 0,000 001 MSm³
* 0,000 000 001 GSm³

Og motsatt:

* 1 MSm³ = 1 000 000 Sm³
* 1 GSm³ = 1 000 000 000 Sm³

Måleenheten blir ofte brukt sammen med oljeekvivalenter (o.e).

Referanser
----------

1. ↑  *Natural gas – Standard reference conditions*, ISO 13443, International Organization for Standardization, Geneva, Switzerland.

Eksterne lenker
---------------

* Måleenheter for olje og gass

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hersjømyrin naturreservat** ligger på vestsiden av elva Vinstra sørvest i Nord-Fron kommune. Reservatet omfatter også en liten flik av Sør-Fron kommune (Nedre Hersjøen). Mot sør grenser resevatet til Langsua nasjonalpark, og reservatet inngår i verneplanen for Langsua.

Reservatet rommer flere ulike naturtyper, med fjellbjørkeskog, gammel barskog, naturbeitemark, kilder og åpne vann, samt ulike typer myr.

Området har et stort mangfold av både planter og dyr. Det er påvist 72 fuglearter, hvorav 62 er dokumentert som hekkende eller sannsynlig hekkende i reservatet. Videre er det registrert 26 rødlistede arter, hvorav 21 er fugler. Av disse er vipe og hettemåke angitt som kritisk truet (CR). Reservatet er også viktig leveområde for myrhauk og jordugle.

I deler av reservatet forgår det en del beiting av storfe og sau, men ikke like mye som tidligere. Beitepåvirkningen er viktig for lyselskende planter som mogop (NT), snøsøte og fjelltjæreblom.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Hersjømyrin naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Artillerijeger** er en tjeneste i det norske Forsvaret. 

Artillerijegertroppene er en del av Lokaliseringsbatteriet i Artilleribataljonen og er selektert og utdannet for å gjennomføre operasjoner bak fiendens linjer. 

Avdelingen består av både profesjonelle og vernepliktige soldater.

Oppdrag
-------

Artillerijegere skal kunne gjennomføre langvarige oppdrag på dypet bak fiendens linjer under alle forhold. Primæroppgaven deres er å lokalisere, overvåke og bekjempe høyverdige mål. Artillerijegere er trent og sertifisert til å lede land- og sjøbasert artilleri, samt jager-/bombefly og kamphelikoptre.

Personellet er en del av HRS-miljøet (Hurtig reaksjonsstyrke) i Hæren og kan støtte manøveroperasjoner hvor de arbeider med å lede og integrere ildstøtte.

Organisering
------------

I Lokaliseringsbatteriet er det to artillerijegertropper, «Alfa» og «Bravo», for henholdsvis vernepliktige og profesjonelle, vervede soldater.

Utdanning
---------

Det arrangeres årlig opptak til til avdelingen som strekker seg over omtrent ett år. Utdanningen består av et grovopptak, en seleksjonsperiode over to uker og tolv måneders fagutdanning.

Under grovuttaket gjennomfører det tester og søkerens medisinske og fysiske skikkethet blir vurdert. I tillegg er det en feltperiode der søkerens fysiske og mentale yteevne testes.

### Utdanningsperiode

Ved bestått seleksjon gjennomgår kandidatene en modulbasert utdanningsperiode som varer omtrent 12 måneder. Videre vil de bli utdannet innen fagfelt som patruljetjeneste, skyting, sanitet, overlevelse, samband, utdanning på kjøretøy og ildledelse.

### Spesialisering

Artilleirjegerne spesialiseres videre i forskjellige fagfelt som ildleder, Joint Terminal Attack Controller (JTAC), samband, medic, våpenspesialist eller laseroperatør.

Referanser
----------

1. ↑  «Jegersoldat». *Forsvaret*. Besøkt 14. november 2022.
2. ↑  «Hæren - Lokaliseringsbatteriet er en del av Artilleribataljonen. Batteriet har to artillerijegertropper, «A» og «B», for henholdsvis vernepliktige og spesialister. De har i tillegg en vernepliktig tropp for radar og mållokalisering «WLS» (Weapon Locating System) Foto: Ole-Sverre Haugli/Forsvaret. | Facebook». *www.facebook.com*. Besøkt 14. november 2022.
3. ↑  Leraand, Dag (9. januar 2020). «Artilleribataljonen». *Store norske leksikon*. Besøkt 14. november 2022.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Jegersoldat i Forsvaret
* Brigade Nord på Forsvaret.no
* Bli artillerijeger - YouTube
**Morgenbladets 12 viktigste kunstverk**, «En kanon etter Munch» er en liste over norske kunstverk fra perioden 1945 til 2005. Den ble presentert i Morgenbladet 23. september 2005. Kunstverkene var valgt ut av en jury som besto av Hans-Jakob Brun, Per Hovdenakk, Lotte Konow Lund, Øystein Ustvedt og Caroline Ugelstad, og de diskuterte skulptur, maleri, fotografi, video, installasjon, tekstil, grafikk.

Bakgrunnen for å lage en slik liste for kunstverk var at det var kommet en rekke lister innen sjangre som litteratur, film og musikk, men ingen innen billedkunst. Redaksjonen utfordret juryen til å lage en liste på ti, men man endte til slutt opp med tolv. Ved presentasjonen sa juryen at det burde vært en liste med 30 verk, ettersom den dekker en rik kunstnerisk periode i Norge. 

Ved utvelgelsen har man søkt etter objektive kriterier og prøvd å se bort fra juryens subjektive smak. Man ble derfor enig om at kriteriene for utvelgelse skulle være at verkene har hatt «*gjennomslagskraft i samtiden, viktighet for ettertiden (virkningshistorie), samt kvalitet og interesse sett med våre (juryens) øyne i dag*». 

Juryen peker selv også på at det bare er tre kvinner i utvalget og at det ikke er noen verk fra de første 14 årene av perioden.

De tolv verkene
---------------

* Jakob Weidemann: «Storfuglen letter» (1959)
* Inger Sitter: «In the picture» (1964)
* Kjartan Slettemark: «Av rapport fra Vietnam» (1965)
* Per Kleiva: «Tre blad frå imperialismens dagbok» (1971)
* Marianne Heske: «Gjerdeløa» (1980)
* Per Inge Bjørlo: «Indre rom» (1984–90)
* Leonard Rickhard: «Trett modellflybygger» (1985)
* Tom Sandberg: «Portretter» (ca. 1985)
* Odd Nerdrum: «Skyen» (1985)
* Olav Christopher Jenssen: «Lack of Memory» (1992)
* Vibeke Tandberg: «Living Together» (1996)
* Bjarne Melgaard: «Confessions of a Recovering Minimalist» (1996)

Se også
-------

* Kanon (kultur)
* Morgenbladets 12 viktigste byggverk

Eksterne lenker
---------------

* Kunstkritikk.no
* Stillferdig kanon Aftenposten
* Kanon-bra kunst? Dagbladet

| * v
* d
* r
Morgenbladets 12 viktigste kunstverk |
| --- |
| 
* Jakob Weidemann: *Storfuglen letter* (1959)
* Inger Sitter: *In the picture* (1964)
* Kjartan Slettemark: *Av rapport fra Vietnam* (1965)
* Per Kleiva: *Tre blad frå imperialismens dagbok* (1971)
* Marianne Heske: *Gjerdeløa* (1980)
* Per Inge Bjørlo: *Indre rom* (1984-90)
* Leonard Rickhard: *Trett modellflybygger* (1985)
* Tom Sandberg: *Portretter* (ca. 1985)
* Odd Nerdrum: *Skyen* (1985)
* Olav Christopher Jenssen: *Lack of Memory* (1992)
* Vibeke Tandberg: *Living Together* (1996)
* Bjarne Melgaard: *Confessions of a Recovering Minimalist* (1996)

 |
**Bærum idrettspark** (tidligere **Hauger idrettspark**) er et idretts- og friluftsområde på Hauger og Rud i Bærum kommune. Idrettsparken består av flerbrukshall, kunstisbane, Bærum ishall, baseball-/softballanlegg, tennisbaner, putting-greener for golf og grøntarealer for blant annet fotball.

Kunstisbanen
------------

Hauger kunstis åpnet i 1988 og er et spesialanlegg for bandy. Banen benyttes som hjemmebane for flere bandyklubber, deriblant Hauger Bandyklubb. Flere kamper under Bandy-VM 1993 ble arrangert her. Banen har også vært arena for flere NM-finaler. På sommeren benyttes flaten til tennis og har plass til ni baner. VBTK (Vestre Bærum tennisklubb) bruker tennisbanen.

Bærum ishall
------------

Utdypende artikkel: Bærum ishall

Ishallen ble åpnet i 1993 og er hjemmebanen til ishockeylaget Jutul.

Referanser
----------

1. ↑  «Hauger idrettspark» (leksikon). *Asker og Bærum leksikon*. Asker og Bærum budstikke. 19. januar 2011. Besøkt 5. april 2012. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Bærum kommune, idrettsanlegg Arkivert 1. juni 2016 hos Wayback Machine.
**Oslo overformynderi** var en etat under Byrådsavdeling for finans og utvikling i Oslo kommune, fram til etaten ble avviklet 25. november 2013. Oslo Overformynderis oppgaver ble i forbindelse med avviklingen overført til Fylkesmannen i Oslo og Akershus, og overformynderiets oppgaver vedrørende legatforvaltning ble overført til Kemnerkontoret.

Fram til 2013 var etaten kommunalt overformynderi, med ansvar for å forvalte midlene til umyndige og kontrollere verger og deres regnskaper. Som overformynderi var etaten faglig underlagt Justis- og politidepartementet, mens Fylkesmannen i Oslo og Akershus var klageinstans.

Oslo overformynderi besto av 16 ansatte og ble ledet av en overformynder/fast formann som var ansatt av Oslo byråd. Oslo bystyre valgte i tillegg to politikere som overformyndere hvert annet år for en periode på fire år. Det ble også valgt to vararepresentanter. De to valgte overformynderne utgjorde sammen med den faste formann det samlede overformynderiet.

Oslo overformynderi hadde kontor i Venstres Hus i Møllergata 17, som ble delvis ødelagt av terrorangrepet i Regjeringskvartalet 22. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Bærums historie** kan føres tilbake til bronsealderen.

Under Kolsås er det funnet helleristninger og skålgroper fra bronse- og jernalderen. På Kalvøya finnes gravrøyser fra jernalderen.

Pilegrimsleden til Nidaros er merket gjennom Bærum med informasjonsskilt og ved severdigheter.  Haslum og Tanum er steinkirker fra midten av 1100-tallet.

Kalkbrenning har i 850 år vært en viktig næring i bygdene. Bærum har kalkovn som symbol i kommunevåpenet.

I begynnelsen av 1600-tallet ble det funnet jernmalm i Bærum. Bærums Verk preget bygden i mange århundre.

Industrien utviklet seg i Bærum først og fremst langs vassdragene, med sagverk, teglverk, spikerverk, tresliperier, papirfabrikker og glassverk. Gode havner og jernbanen som kom i 1872 var også en viktig forutsetning for utviklingen av industrien. Inn i forrige århundre var isskjæring på de mange dammene i Bærum også en stor næringsvirksomhet, og det samme var bær- og fruktdyrkingen.

Eckersberg holdt malerskole i Sandvika på 1800-tallet. Malerne Fritz Thaulow, Christian Skredsvig, Harriet Backer, Kitty Kielland og Otto Sinding malte og bodde i perioder i Bærum. Mest kjent er Fleskummalerne og den såkalte Lysakerkretsen med Eilif Pettersen, Gerhardt Munthe og Erik Werenskiold. Til kretsen hørte også Fridtjof Nansen på "Polhøgda".

Kongeveien fra Kongsberg til Christiania, som er videreført i E18, sto ferdig 1665. Kongeveien til Bergen fra 1800 heter nå E16. I 1872 kom jernbanen. Fornebu var landets hovedflyplass i 60 år.
Tøyen kulturhus på Tøyen i Oslo.
**Oslo teatersenter**, forkortet **OTS**, er et aktivitets- og servicesenter for det frivillige og frie scenekunstfeltet i Oslo. Oslo teatersenter ble etablert 2. september 1975 og er organisert som en medlems- og interesseorganisasjon for frivillige teatergrupper i Oslo. Senteret er et rådgivende organ og ett aktivitetssenter for ulike sceneuttrykk. Oslo teatersenter ønsker å stimulere til aktiviteter på tvers av kunstformer, aldersgrenser, livssyn og kulturell bakgrunn.

Lokaler og aktiviteter
----------------------

OTS leier lokaler av Oslo kommune i Tøyen kulturhus i Hovinveien 1. Huset kalles populært for «Trafo» siden det tidligere huset en transformatorstasjon, og er også kjent for å være arbeidssted for billedkunstnere. Bygningen er fra 1915 og registrert som bevaringsverdig hos Byantikvaren. Senteret har fire studioer til disposisjon som benyttes av teaterskolen og faste grupper på kveldene og leies av frie profesjonelle scenekunstnere på dagtid. OTS har sin egen teaterskole (Oslo teaterskole) med elever i aldersgruppen 7–19 år. Oslo teatersenter har kursaktiviteter for amatører og profesjonelle, og samarbeider nært med Nordic Black Theatre, Solstrålen Teater, Sirkussmulene og Cordao de Ouro (Capoeira).

Festivaler og jubileer
----------------------

Fra Rampelysfestivalen  Foto: Olav Njaastad 
Oslo teatersenter arrangerer hvert år to store teaterfestivaler – Teatertreff og Rampelysfestivalen. Teatertreff er de voksne medlemsgruppenes festival og ble til som en følge av at Rampelysfestivalen (som tidlige rommet både barn, ungdom og voksengrupper) i 2006 ble en rendyrket festival for barn og ungdom. Den første festivalen ble arrangert i 1990, og feiret 20-årsjubileum i 2010 med besøk av kronprinsesse Mette-Marit og hennes tre barn. I 2011 ble Rampelysfestivalen åpnet av kulturminister Anniken Huitfeldt og festivalen har blitt gjestet av blant andre barneombud Reidar Hjermann, ordfører Fabian Stang og artistene Robert Stoltenberg, Adil Khan og Knut Nærum.

På 2000-tallet ble festivalene flyttet til Black Box Teater, som med sine to scener og foajéscene er et stort nok teaterhus for Nordens største teaterfestival for barn og ungdommer.

I forbindelse med senterets 30-årsjubileum 2. september 2005 ble det laget et jubileumsskrift.

Kommunal støtte
---------------

Oslo Teatersenter støttes av Oslo kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Rasch, Eirik Heitmann (2011). «Kulturministeren imponert av Rampelys». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 2. april 2018. «Torsdag kveld erklærte kulturminister Anniken Huitfeldt Rampelysfestivalen 2011 for åpnet.»

Eksterne lenker
---------------

* Oslo teatersenters hjemmeside
* Jubileumsskrift utgitt ved 30-årsjubileet i 2005[*død lenke*]
* Videoinnslag på YouTube: Åpningen av Rampelysfestivalen 2010
**Bridget Rowe** (født 16. mars 1950 i Storbritannia, død 12. januar 2021 i Farnborough i London) var en avisredaktør i Storbritannia.

Rowe arbeidet etter tur for en rekke av tidsskrifter: *19*, *Petticoat*, *Club*, *Look Now* og *Woman's World*. Deretter ble hun assisterende redaktør for *The Sun*, og så redaktør for «Sunday», som var *News of the World'*s magasin. I 1986 ble hun redaktør for *Woman's Own*, og deretter redaktør for *TV Times*.

Rowe redigerte *Sunday Mirror* fra 1991 til 1992, og gikk så videre for å bli redaktør for *The People*. I 1995 ble hun administrerende direktør for begge disse avisene, og i 1997 vendte hun tilbake til å redigere *Sunday Mirror* for ett år. Etter dette var hun kommunikasjonsdirektør for National Magazine Company, og senere innholdsdirektør for Yava til 2001. Hun var en panelist i den første serien av *Loose Women* i 1999.

Hun var en venn av lederen av United Kingdom Independence Party (UKIP), Nigel Farage, og registrerte seg som leder av Libertas UK fir landets Electoral Commission i desember 2008, i denhensikt å forhindre Declan Ganleys politiske parti Libertas i å stille kandidater til Europaparlamentsvalget i Storbritannia 2009 under dette navn.

Rowe arbeidet også som PR-sjef for forretningsmannen Arron Banks som var en viktig giver til partiet UKIP.

Hun døde den 12. januar 2021 av covid-19 på Princess Royal University Hospital i Farnborough i Bromley i London, i en alder av 70 år.

Referanser
----------

1. ↑  Hugh Thompson, "Dallasty and Glynis recipe", *The Guardian*, 7. juli 1986
2. ↑  "Inside Story: The ex-editors' files", *The Independent*, 9. mai 2005
3. 1 2 3  "Libertas faces UK electoral hurdle over party name" Arkivert 21. oktober 2012 hos Wayback Machine. Irish Times, Friday, 23. januar 2009
4. ↑  Syal, Rajeev (4. oktober 2014). «Ukip donor Arron Banks shows tax cheque sent to HMRC for £1.86m». *The Guardian*. Besøkt 8. desember 2016.
5. ↑  Nicola Small, The Mirror: *Trailblazing journalist Fleet Street legend dies age 80*, 16. januar 2021, lest 17. januar 2021
Sjálvstýrisflokkurins lagtingsgruppe i 1906. Hentze er tredje fra venstre i bakerste rekke.
**Jóhan Michael Hentze** (født 26. august 1855 på Sandur, død 23. november 1953 samme sted) var en færøysk kongsbonde og politiker (Sj.).

Han var innvalgt på Lagtinget fra Sandoy 1893–1901 og 1905–1916. Han støttet den færøyske nasjonal- og selvstyrebevegelsen, og tilsluttet seg Sjálvstýrisflokkurin ved partidannelsen i 1906.

Han var kongsbonde i Úttastustova i Trøðini på østbredden av Sandsvatn. Hentze var kjent som en uvanlig belest mann. Da han var ung, hadde han et opphold på Testrup Højskole i 1874/1875, og den danske folkehøyskolebevegelsen kom til å prege ham livet ut. Han tok også stilling med den danske venstrepolitikken fra 1870- til 1890-årene.

Hentze-slekten nedstammer fra hans oldefar, sogneprest og prost Peter Hentze på Sandur. Jóhan Hentze var sønn av lagtingsmann Jóan Petur Hentze og hustru Marin Katrina Johannesen, sønnesønn av sysselmann Johan Michael Hentze den eldre, brorsønn av sakfører Gregers Johan Hentze og fetter av kunstmaler Gudmund Hentze. Han giftet seg med Marianne Petersen fra Heygsgarður på Sandur. Deres eldste sønn Jóan Petur Hentze ble i sin tur far til sakfører, lagtingsmann og minister Demmus Hentze.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Jóhan Michael Hentze». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 286–287. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2  Zachariasen, Louis (25. november 1953). «Jóhan M. Hentze». *Tingakrossur* **(færøysk)**: 2.
3. ↑  Degn, Anton. «Peter Matthiesen Hentze». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 7. januar 2016.

Portal: Færøyene

| * v
* d
* r
Medlemmer av Lagtinget på Færøyene 1906–1908 |
| --- |
| Eysturoy | 
* Símun Pauli úr Konoy
* Thomas Juul Petersen
* Jógvan Poulsen
* Andreas Weihe

 | Færøyenes riksvåpen |
| Norðoyar | 
* Clement Olsen
* Símun av Skarði

 |
| Norðurstreymoy | 
* Johan C.F. Dam
* Andrass Samuelsen

 |
| Sandoy | 
* Jóhan Hentze
* Johan Hendrik Poulsen

 |
| Suðuroy | 
* Jacob Dahl
* Niclas Djurhuus
* Oliver Effersøe
* Óli Niklái Skaalum

 |
| Suðurstreymoy | 
* Anton Degn
* Søren Müller
* Jóannes Patursson
* Mads Andrias Winther

 |
| Vágar | 
* Dánjal Pauli Michelsen
* Zacharias Nielsen

 |
**Eidsvollgalleriet** var et selskap, stiftet 17. mai 1849. Dets formål var å skape et galleri med portretter av medlemmer i riksforsamlingen. Det var opprinnelig basert på gaver, men fra 1854 mottaker av bevilgninger fra Stortinget. I 1864 besto samlingen av 65 portretter av eidsvollmenn. Etter en tid med lite aktivitet ble det rundt århundreskiftet ny giv, og deler av Carsten Ankers malerisamling tilkom. I dag forvaltes galleriet av stiftelsen Eidsvoll 1814, og består av portretter, tegninger eller silhuetter av de fleste av de 112 eidsvollmennene.

Eidsvollsgalleriet er også en betegnelse på det som tidligere ble kalt «Storthingets Forsamlingssal». Dette ble brukt som arbeids-, lese- og røykeværelse og senere som representasjonsrom. Rommet har fått navn etter de 18 eidsvollsmennene som pryder veggene. Det er også fire større portretter av kjente stortingsrepresentanter og statsministre: Johan Sverdrup, Carl Berner, Christian Michelsen og Gunnar Knudsen. Her er også tolv byster av tidligere stortingsrepresentanter. Eidsvollsgalleriet er etter store oppussingsarbeider i 1959 og i 1991 et av de vakreste rommene i Stortingsbygningen.

Portaler: Kunst | Norge i 1814
Lenticularis
Lenticularis i St. Gallen i Sveits
**Altocumulus lenticularis** eller bare **lenticularis** er stasjonære linseformede skyer som dannes i middelhøyder, vanligvis rettvinklet på vindretningen. På norsk blir de derfor også kalt **linseskyer**. Skyene er en variant av altocumulus.

Når stabil luft strømmer over en fjellrekke, kan flere storskala stående bølger oppstå på lesiden av fjellet. Dette er ikke alltid synlig, men hvis luften er fuktig nok kan skyer oppstå på bølgetoppene av disse stående fjellbølgene. Fordi fjellrekkene vanligvis har en uregelmessig form, og fordi vinden kan variere i forskjellige nivå, vil det ofte være forskjellig avstand (bølgelengde) mellom bølgetoppene, og skyene oppstår i et uregelmessig mønster. I visse tilfeller kan det derimot oppstå en sammenhengende rekke med lenticularis kjent som bølgeskyer. Av og til er det fuktige og tørrere lag om hverandre i luften over fjellet, og skyene kan oppstå i flere lag oppå hverandre (se bildet øverst til høyre). Disse lagdelte skyene har innimellom blitt feilaktig tatt for å være UFOer. 
Skyene kan oppstå over de fleste fjell rundt om i verden, men de mest dramatiske skyene blir dannet over de store fjellkjedene som Himalaya, Andesfjella og Rocky Mountains. Det må forholdsvis kraftig vind til å for å skape disse skyene, og derfor er skyene også assosiert med kraftig vind på bakkenivå.

Fly prøver å unngå disse skyene på grunn av farlige turbulente rotorsystemer i nærheten av disse skyene, men for seilfly kan disse gi optimale forhold. Dette kommer av at det i forbindelse med stående bølger oppstår store vertikale luftbevegelser, og å finne området der den stigende bevegelsen starter er forholdsvis enkelt i forhold til skyen. Denne typen «bølgeløft» er veldig jevn og kraftig, og seilflyene kan nå opp til store høyder og nå lange avstander. Verdensrekordene for både distanse (over 3000 km) og høyde (14 938 m) ble satt under slike forhold.

Se også
-------

* Orografisk stratus
* Fønvind

| * v
* d
* r
Skyer |
| --- |
| Høye skyer (Type A) | Cirrus (Ci) **·** Cirrus uncinus **·** Cirrus Kelvin-Helmholtz **·** Cirrostratus (Cs) **·** Cirrocumulus (Cc) **·** Pileus **·** Kondensstriper |
| Mellomhøye skyer (Type B) | Altostratus (As) **·** Altostratus undulatus **·** Altocumulus (Ac) **·** Altocumulus undulatus **·** Altocumulus makrellsky **·** Altocumulus castellanus **·** Altocumulus lenticularis |
| Lave skyer (Type C) | Stratus (St) **·** Orografisk stratus **·** Nimbostratus (Ns) **·** Cumulus humilis (Cu) **·** Cumulus mediocris (Cu) **·** Stratocumulus (Sc) |
| Konvektive skyer (Type D) | Cumulonimbus (Cb) **·** Cumulonimbus incus **·** Cumulonimbus calvus **·** Cumulonimbus med mammatus **·** Cumulus congestus  **·** Pyrocumulus |
| Andre skyer | Perlemorskyer **·** Lysende nattskyer |
**Nordisk Treseminar** er et årlig seminar for håndverk i tre. Arrangementet er en faglig og sosial møteplass for håndverkere og andre som har tradisjonsbasert trearbeid som levebrød eller interessefelt. Det har siden 2005 vært arrangert på Dovre i Oppland fylke siste helg i april.

Treseminaret var opprinnelig en svensk idé, arrangert i Sverige både i 2001 og 2002. Svenske hemslöjdkonsulenter stod som arrangører, og de ønsket at Norge skulle ta det neste seminaret. Dette ble arrangert på Holmen Gård høsten 2003. Det ble for få deltakere til å gjennomføre fullt seminar, så bare den praktiske delen gikk som planlagt. Fagutvalg i tre var på dette tidspunktet etablert i Norges Husflidslag og de tok kontakt med Hjerleid/Senter for bygdekultur AS, og skisserte tanker og planer for samarbeid. Norges Husflidslag fikk gehør for ideen om et treseminar, og det første Nordisk Treseminar ble arrangert på Dovre 22.- 24. april 2005.

Etter hvert har verkstedtilbud for barn og unge blitt et fast innslag på seminaret, og arrangørene ser det som viktig å formidle tradisjonshåndverk også til den oppvoksende slekt. Utstillinger har blitt årlige på Nordisk Treseminar. Fra 2013 har seminaret endret navn til **Treseminaret på Dovre**

Referanser
----------

1. ↑  Rapport Nordisk Treseminar 2012[*død lenke*]
2. ↑  husflid.no treseminar[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* husflid.no Nordisk treseminar 2012
**Ekeberggårdene** refererer til to større akergårder med hovedbøl anlagt på Ekeberg i Oslo. Man skiller de to gårdene gjennom benevnelsene Ekeberg hovedgård (gnr 151) og Lille Ekeberg gård (gnr 134, tidligere gnr. 154 Munkehagen: 224 - 225). 

Gårdene har mange fellestrekk: Hovedbølet på Lille Ekeberg ligger på det nordøstre området av Ekebergplatået, mens hovedbølet på Ekeberg hovedgård ligger i det nordvestre området. Begge har Ekebergskrenten innunder seg i nord. Lille Ekeberg ligger i tilknytning til østskråninga ned mot Ryenberget, mens Ekeberg hovedgård har Ekebergskråninga, men mot vest og Bunnefjorden var skråningen tilhørende Braatten (Jomfrubråten gård) fra slutten av 1600 tallet da Christian Stockflet ble eier. Begge gårdene hadde felles grenser med hverandre og dessuten med Middelalderbyen Oslo. Begger gårdene har diabasbrudd for steinalderredskaper på sine gamle marker, og eldgamle bosetnings-/dyrknings- og samferdselspor. Ekebergområdet er generelt det området i Oslo med de fleste og eldste registrerte kulturminnene, og Ekebergkleivene opp mot Ekebergflata er særpregende for området. Ellers gikk Middelalderens kongevei over Ekeberg forbi hovedbølet på Lille Ekeberg, mens Den Frederikshaldske Kongevei tilknytta Christiania gikk forbi hovedbølet på Ekeberg hovedgård.

Forskningsproblematikk
----------------------

Kildene skriver gjerne bare «Egeberg» el.l. uten å preisere nærmere hvilken av de to Ekeberggårdene det refereres til – noe som har skapt mye forvirring. For ikke mange år siden mente man for eksempel at Lille Ekeberg opprinnelig var husmannsplass under Ekeberg hovedgård. Det er først i de seneste år man er blitt oppmerksom på at når «Egeberg» nevnes, er det ikke nødvendigvis Ekeberg hovedgård det refereres til. Munkebråten og Lille Ekeberg hørte sammen under Munkehagen Nordre. Nøkler ut av forvirringa er blant annet:

* i en middelalderkilde heter at bispestolen eide litt i to Ekeberggårder,
* i en 1700-tallskilde fra Aker er det satt opp to gårder etter hverandre med navnet Egeberg, begge er Ekeberg Hovedgård.

I dag er man oppmerksom på at når det står f.eks. "Egebergeie", kan det dreie seg om en husmannsplass under Ekeberg, og ikke under Lille Egeberg som ikke har hatt noen husmannsplasser (var ubebygget i mange år). Svingen hørte til Munkehagen Nordre under Oslo Hospital. Og Stampen var en plass ved Svendengen og Kværner på andre siden av Alnaelven og har ikke noe med Lille Ekeberg å gjøre.

Se også
-------

* Lille Ekeberg
* Ekeberg hovedgård
* Svingen
* Nordjordet

Referanser
----------

1. ↑  *Den Constitutionelle 1837.06.05*. NO. 5. juni 1837.
2. ↑  *Christiania Intelligentssedler 1829.05.09*. Norge;Oslo;;Christiania;;;;. 9. mai 1829.
3. ↑  Amundsen, O. Delphin 1896-1957 (1. januar 1953). *Kværner ved Loelven før 1853: utgitt til A.S Kværner Brugs hundreårsjubileum 1953*. Oslo: Kværner Brug.