recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Over grensen*** er en roman for barn fra 2012 av Maja Lunde. Den er inspirert av virkelige hendelser under den andre verdenskrig. Det er en spenningsfortelling i historisk sammenheng som ikke ligger langt tilbake i tid og handler om mot, tillit, vennskap og dødsangst. Dagbladets anmelder mente at boken var preget av «gode dialoger, kjapp takt og mange spenningstopper».

Boken er filmatisert i filmen *Flukten over grensen* fra 2020. Lunde skrev opprinnelig manus til filmen før hun skrev boken, men boken ble utgitt flere år før filmen mens Lunde ventet på å få finansiert filmen.

Innholdet
---------

I oktober og november 1942 ble norske jøder arrestert og skal sendes ut av landet og til tyske konsentrasjonsleirer. Samme høst flyktet mange av de norske jødene til Sverige. *Over grensen* handler om denne flukten.

Sarah og Daniel er to unge jøder og skal sendes ut av landet. De har gjemmer seg i kjelleren til Otto og Gerdas familie. Da foreldrene arresteres bestemmer Otto og Gerda seg for å hjelpe sine nye venner videre. Flukten går med tog via Halden. Der får barna hjelp av fetteren sin, som smugler dem videre på et lasteplan. Barna er nær ved å oppdages av en grensekontroll og opplever også å bli anmeldt. Siste del av flukten går gjennom skogen i Østfold og inn i Sverige, hvor de endelig er trygge. Underveis har de lært hverandre å kjenne og søskenparet.

Det er også uhyggelige spenningsmomenter hvor de må spørre seg om den snille kona som tilbyr dem mat egentlig på deres side? Er grenselosen virkelig en motstandsmann, eller jobber han også for Statspolitiet i det skjulte?

Referanser
----------

1. ↑  «Flukten over grensen (2020)». *montages.no*. 27. mars 2020. Besøkt 20. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Maya Troberg Djuve: «Barnebok om jødebarn på naziflukt», *Dagbladet* 8. oktober 2012
* Cecilie Aarseth: «Roman fra krigen ble Randabergboka 2013», *Bygdebladet* 18. februar 2014

Portal: Litteratur
***Arthrostenus*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea). De blir regnet som en underfamilie av familien snutebiller (Curculionidae), og skiller seg på enkelte måter fra disse. De er relativt avlange og slanke, små til middelsstore snutebiller, med en lang, slank snute. Antennene er knebøyde og sitter festet nær spissen av snuten. Artene finnes gjerne på fuktige steder.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange snutebiller. Snuten er ganske lang og krum, og de knebøyde antennene sitter festet nær spissen. Kroppen er gjerne tett kledt med lyse skjell. **Hodet** (bortsett fra snuten) er temmelig kort og bredt, med middelsstore, flate fasettøyne. Snuten er vanligvis lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen. Antennenes første ledd (skaftet) er gjerne omtrent like langt som resten av antennen. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med rundede sider. Oversiden er kraftig punktert og har ofte et mønster av lyse skjell. **Dekkvingene** er bredere enn brystskjoldet, med markerte skuldre, parallellsidige i de fremre tre fjerdedelene, tilspisset bakerst. De har tydelige punktrekker og vanligvis et mønster av lyse skjell som noen ganger dekker det meste av overflaten. **Beina** er middels lange og ganske kraftige. Lårene er fortykkede, vanligvis uten tenner på undersiden. Framleggene (*protibiae*) ender i en kraftig, innoverrettet pigg. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (*pseudotetramere* føtter). Det tredje leddet er tolappet, og det ytterste leddet tynt og sigdformet.

Levevis
-------

Som de fleste snutebiller er de planteetere. Disse arten er semi-akvatiske og er knyttet til vannplanter.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Schönherr, 1825
					- Underfamilien Erirhininae Schönherr, 1825 - eventuelt en egen familie, Erirhinidae
						* Stammen **Arthrostenini** Reitter, 1913
							+ Slekten ***Arthrostenus*** Schönherr, 1826 - 9 arter
								- *Arthrostenus adanensis* Pic, 1914
								- *Arthrostenus alternans* Kirsch, 1870
								- *Arthrostenus argentatus* Pic, 1940
								- *Arthrostenus cinereus* Schönherr, 1826
								- *Arthrostenus fullo* Steven, 1829
								- *Arthrostenus ignoratus* Faust, 1884
								- *Arthrostenus lineatus* Pic, 1940
								- *Arthrostenus rotroui* Pic, 1940
								- *Arthrostenus spadiceus* Schönherr, 1826

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Arthrostenus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Arthrostenus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Arthrostenus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata
**John Oscar Egeland** (1891–1985) var en norsk shipping- og næringslivsleder.

Han ble født i Eshowe i Britisk Sør-Afrika og var sønn av Gabriel Egeland (1862-1893) og hans kone Ingeborg Konsmo. Etter farens død flyttet familien tilbake til Norge. Egeland tok sin examen artium ved Kristiania Katedralskole i 1910. Han ble ansatt som sekretær i Norges Rederforbund i 1916. Han jobbet for organisasjonen i USA fra 1918 til 1919.

Han var gift med Eva Puntervold Winther (1896-1969) fra 1919, og de hadde sønnen Erik Egeland, som var far til journalist og redaktør John Olav Egeland. I 1975 giftet han seg igjen, med Else Endresen (1901-1978).

I 1921 ble han ansatt som leder for Kontoret for Økonomisk Opplysning, et pressekontor for store bedrifter, inkludert Rederforbundet. Fra 1940 til 1942 ledet han Nevnden for Oversjøisk Import og Eksport, men det ble lagt ned av okkupasjonsmakten. Etter krigen ble Egeland visedirektør i Rederforbundet fra 1946, og konstituert direktør fra 1948 til han gikk av i 1954. Egeland var styremedlem i Foreningen Norden, og av publikasjonene *Morgenbladet* og *NÅ*.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID John\_Oscar\_Egeland[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID John\_O\_Egeland, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Nexus 6P** (kodenavn *Angler*) er en smarttelefon laget av Huawei. Den er utviklet i samarbeid med Google, og er en del av Nexus-serien. Den ble vist frem 29. september 2015 sammen med Nexus 5X. Produksjonen av Nexus 6P ble avsluttet 4. oktober 2016. Nexus 6P er etterkommeren til Nexus 6, og har nå en fingeravtrykkssensor, en raskere CPU, større skjerm og bedre kameraer, men ikke muligheten til trådløs lading.

Spesifikasjoner
---------------

### Maskinvare

Nexus 6P har en Snapdragon 810 v2.1-prosessor med 3 GB RAM, og enten 32, 64 eller 128 GB intern lagring. Batteriet har en kapasitet på 3450 mAh, med en USB-C-inngang for lading og dataoverføring. Kameramodulene blir laget av Sony (Sony ExmorR IMX 377). Det bakovervendte kameraet har 12.3 megapiksler, med en apertur på f/2.0 og et autofokus-system som bruker IR-lasere. Det kan filme i 4K, samt sakte film ved 720p@240fps. Frontkameraet har 8 megapiksler og en apertur på f/2.4.[]

Fingeravtrykkssensoren, med navnet *Nexus Imprint*er ved midten av enheten, under kameraet. Skjermen er en 5,7-tommers WQHD AMOLED-skjerm, med en oppløsning på 2,560 x 1,440 piksler (518 ppi).

### Programvare

Telefonen kjører Android versjon 6.0 «Marshmallow». Kan oppgraderes til Android versjon 8.1 «Oreo».

### Design

Telefonen er den første i Nexus-serien laget i en metallkropp. Fargevalgene er aluminium, grafitt, frost og gull (ekslusivt for Japan).

Referanser
----------

1. ↑  «Google's next Nexus flagship is the 5.7-inch, Huawei-built 6P». *Engadget*. Besøkt 29. september 2015.
2. ↑  «Nexus 5X and 6P have a unique 12.3 MP camera and 1.55 micron pixels, here are some samples». *Phone Arena*. Besøkt 29. september 2015.
3. ↑  «Hands-on with Google's new Nexus 6P smartphone». *The Verge*. Besøkt 29. september 2015.
4. ↑  «The Nexus 6P vs. the competition: More than just big screens». *Engadget*. Besøkt 29. september 2015.
5. ↑   *All-metal Nexus 6P flagship phone showcases Android 6.0 Marshmallow on huge 5.7-inch screen*, CNet, 29. september 2015,
6. ↑   *Nexus 5X VS Nexus 6P: All The Differences To Help You Decide Which One To Pick*, AndroidPolice, 29. september 2015,
7. ↑  «The Special Edition Gold Nexus 6P Is Confirmed To Be A Japan Exclusive». *Android Police*. Besøkt 4. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nexus 6P – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Yash Tandon** (født 21. juni 1939) er direktør ved sekretariatet for South Centre i Genève.

Han har tidligere undervist ved flere universiteter i Afrika, inkludert Makerere-universitet i Uganda og Universitetet i Dar-es-Salaam i Tanzania.

Tandon er en av grunnleggerne av International South Group Network (ISGN) og var den første direktøren i ISGN. ISGN har kontorer i Sør-Afrika, Zimbabwe, Burkina Faso, Filippinene og Nicaragua. ISGN tar opp problemstillinger av felles interesse for land som tidligere var kolonier, som for eksempel utvikling, handel, u-hjelp, gjeld, menneskerettigheter, konfliktløsning, kjønnsperspektiv og miljø.

Tandon var også en av grunnleggerne av Southern and Eastern African Trade Information and Negotiations Institute (SEATINI).

Eksterne lenker
---------------

* - Bistandssystemet har utgått på dato (Bistandsaktuelt, 07/2008)
* Hvorfor bistand motvirker utvikling (Dagsavisen, 3. oktober 2008)
* Den nye bistandsdebatten (RORG, 9. oktober 2008)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Må ikke forveksles med Martin Schanche.

**Martin Skancke** (født 10. april 1966) er en norsk siviløkonom. Han var ekspedisjonssjef i Finansdepartementets Avdeling for formuesforvaltning fra 2006-2012 og er pr. 2023 selvstendig konsulent.

Liv og virke
------------

Skancke gjennomførte Forsvarets russiskkurs, er siviløkonom fra Norges Handelshøyskole og har tilleggsutdannelse fra London School of Economics. Skancke har dessuten blant annet russisk mellomfag.

Skancke hadde tidligere vært ekspedisjonssjef ved Statsministerens kontor (2002–2006), bedriftsrådgiver i McKinsey (2001–2002) og konsulent og avdelingsdirektør i Finansdepartementet (1990–2001). Han var ekspedisjonssjef i Finansdepartementets Avdeling for formuesforvaltning fra 2006-2012.

Han ledet Klimarisikoutvalget som la frem sin innstilling i desember 2018.

Referanser
----------

Kilder
------

* Hellstrøm, Ulf Peter (29. mai 2008). «Oljefondets ansikt i utlandet». *Aftenposten*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Milan Bandić** (født 22. november 1955 i Grude i Bosnia-Hercegovina, død 28. februar 2021) var en kroatisk politiker. Han var borgermester i Zagreb, et verv han ble valgt til seks ganger, sist i mai 2017. 

Bandić hadde sin maktbase i Kroatias hovedstad Zagreb. Han ble første gang borgermester for Kroatias sosialdemokratiske parti i 2000 og ble gjenvalgt året etter. I 2002 ble han tvunget til å gå av etter at han var innblandet i en trafikkulykke, men han kom tilbake ved valget i mai 2005 og ble igjen borgermester, fortsatt for det sosialdemokratiske partiet. Sosialdemokratene vant på nytt valget i mai 2009 og Bandić startet på sin fjerde periode som borgermester.

Bandić forsøkte å bli leder i Kroatias sosialdemokratiske parti, men uten å lykkes. I 2009 hadde han ambisjoner om å bli sosialdemokratenes kandidat til presidentvalget, men tapte den interne nominasjonen til Ivo Josipović, som fikk nærmere 65 % av stemmene i sosialdemokratenes første interne primærvalg. Da han kunngjorde at han likevel ville stille som presidentkandidat mot sosialdemokratenes offisielle kandidat, ble han i november 2009 ekskludert fra det sosialdemokratiske partiet. 

I første valgomgang av presidentvalget 27. desember 2009 fikk Bandić nest flest stemmer av de tolv kandidatene og gikk videre til andre valgomgang 10. januar 2010, på bekostning av Andrija Hebrang fra det konservative Kroatias demokratiske union, som kom på tredjeplass. I andre valgomgang møtte Bandić sosialdemokratenes kandidat Ivo Josipović. Sosialdemokraten Josipović ble valgets vinner med 60,3 % av stemmene.

Referanser
----------

1. ↑   Total Croatia News, «Zagreb Mayor Milan Bandić Dead, Heart Attack, Aged 66 Years Old», utgitt 28. februar 2021, besøkt 28. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.jutarnji.hr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Zagreb Mayor Milan Bandić Dead, Heart Attack, Aged 66 Years Old». *www.total-croatia-news.com* **(engelsk)**. Besøkt 28. februar 2021.
4. ↑  Social Democrat Ivo Josipovic elected Croatia president, BBC News, 11. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Valgkampside for presidentvalget

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Frognerseteren Bruk** er et tidligere sagbruk som lå på Svendstuen (Frognerseterveien 70). Den var opprinnelig to husmannsplasser, Øvre og Nedre Svendstuen, som som tilhørte gården Østre Holmen. Thomas Heftye kjøpte i 1864 Frognerseteren med Frognerseterskogen fra arvingene etter Benjamin Wegner (Henriette Wegner og hennes barn), og etablerte i 1867 en sag som fikk navnet Frognerseteren Brug. Kommunen kjøpte Frognerseteren med Frognerseteren Bruk i 1889, og beholdt navnet Frognerseteren Bruk for hele den kommunale sagbruksvirksomheten. Det var administrasjonskontor for Oslo Skogvesen på Nedre Svendstuen til 1954. Etter sammenslåingen mellom Oslo og Aker kommune omfattet virksomheten fem sagbruk. Sagbruket på Svendstuen ble nedlagt i 1947 og driftsbygningene ble revet da Svendstuen skole ble bygget i 1990-årene. Fra 1950 omfattet Oslo kommunes sagbruksvirksomhet bare ett sagbruk på Haraldrud i Oslo øst, fortsatt drevet under navnet Frognerseteren Bruk. Også denne eiendommen ble delvis solgt i 1980-årene og virksomheten endelig nedlagt i 1993.

Referanser
----------

1. ↑  Frognerseteren Bruk
Båndstripe for Hundreårsmedaljen
Air Chief Marshal Angus Houston bærer Hundreårsmedaljen i midten av sin utmerkelsesrekke
**Hundreårsmedaljen** (engelsk: *Centenary Medal*) er en australsk minnemedalje innstiftet i 2001 i anledning av hundreåret for etableringen av den australske føderasjonen. De seks britiske koloniene i Australia gikk den 1. januar 1901 sammen i Australsambandet. Medaljen ble tildelt australske borgere som har ytt et særlig bidrag til det australske samfunnet og til styringen av landet.

Utforming
---------

Medaljen har en sjutagget stjerne som motiv. En slik stjerne forekommer også i Australias flagg og kalles føderasjonsstjernen. Hver av stjernens stråler representerer en av de seks delstatene, mens den sjuende står for territoriene. I midten av stjernen er det plassert et aboriginsk motiv of rundt dette en bord med omskriften «CENTENARY OF FEDERATION 1901–2001». Medaljen har en perlerad bestående av 100 perler langs kanten. Baksiden bærer konturene av en sjutagget stjerne samt omskriften «FOR CONTRIBUTION MADE TO AUSTRALIAN SOCIETY». Medaljen er opphengt i et blått bånd, som i midten har sju striper i gult og rødt. Rødt skal representere føderasjonen, mens blått og gult står for det 21. århundre. De gule og røde stripene representerer delstatenes samling i føderasjonen.

Tildeling
---------

Hundreårsmedaljen ble tildelt personer som har bidratt med en særlig innsats i lokalsamfunnet og for fremragende innsats innen vitenskap og kunst. Medaljen ble også tildelt statstjenestemenn og politikere, som har bidratt til det australske styresettet. Medaljen ble også tildelt dem som var født før 31. desember 1901 og som opplevde å få delta i hundreårsjubileet for føderasjonen 1. januar 2001. Den generelle tildeling av medaljen fant sted i 2001, men har deretter opphørt med unntak av at medaljen fortsatt tildeles dem som fyller 100 år. I forbindelse med hundreårsjubileet ble det foretatt 15 833 tildelinger. Antallet har senere økt, som følge av tildelinger til personer som fyller 100 år.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Centenary Medal* Arkivert 24. oktober 2009 hos Wayback Machine. It's an Honour, Department of the Prime Minister and Cabinet.
**Bjørnsgård skole** var en barneskole på Østre Toten som ble lagt ned skoleåret 2008/2009 da utbyggingen av Kapp skole var ferdig.

Til skolen søkte den nordre delen av tettstedet Kapp og den søndre delen av bygdelaget Nordlia.

Kretsen ble oppretta i 1861, på skoletomt kjøpt fra garden Bjørnstad (Stor-Bjørnstad). Dette danner nok den umiddelbare bakgrunnen for navnet Bjørnsgård.

Det ble først oppført ei lita toroms skolestue, men i 1894 ble det bygd en litt større bygning i tillegg. Bjørnsgård skole holdt hus her til i 1919, da hele skolen flytta en snau kilometer lenger sørøst, til ei tomt utskilt fra garden Hermannrud. Skolen kom nå nærmere Kapp og tettbebyggelsen ved Faukalplassen, som hadde vokst fram etter at gamle Bjørnsgård skole ble bygd. Bygget som ble oppført i 1919, brant ned i 1971. Nytt skolebygg ble oppført på samme tomt og ferdigstilt i 1973.

Styrere/rektorer
----------------

* *Bjarne Myrvang* (1957–69)
* *Jøstein Vågan* (1969–85)
* *Per Sletmo* (1986–88)
* *Terje Bråthen* (1989-?)
* *Aaslaug Herland* (?-2007?)
Næringslivets NOx-fond Arkivert 5. september 2018 hos Wayback Machine. også kalt NOx-fondet Arkivert 5. september 2018 hos Wayback Machine. arbeider med å redusere utslipp i næringssektoren for å oppfylle Norges forpliktelser i Gøteborgprotokollen. NOx-fondet ble stiftet i 2008. En ny NOx-avtale ble signert sammen med Klima- og miljøverndepartementet for perioden 2018-2025. Avtalen trådte i kraft 1. januar 2018 med en varighet til 31.desember 2025 og ble godkjent av EFTAs Overvåkingsorgan (ESA) 22. februar 2018. 

Næringens oppgave er å redusere utslippene i henhold til toårige utslippstak: 

1. 2018 og 2019 skal utslippene ikke overstige 202 510 tonn NOx
2. 2020 og 2021 skal utslippene ikke overstige 192 510 tonn NOx
3. 2022 og 2023 skal utslippene ikke overstige182 510 tonn NOx
4. 2024 og 2025 skal ikke utslippene overstig 172 510 tonn NOx .

Den statlige NOx-avgiften var i 2018 på 21,94 kroner per kilo NOx som slippes ut. Næringen kan velge å betale til staten eller en redusert avgift til NOx-fondet som for 2018 er på 6 kr per kg NOx for utslipp fra sjøfart, fiske, landbasert industri, luftfart og jernbane og 12 kr per kg NOx for utslipp fra produksjon av olje og gas. Næringen har en mulighet til å søke NOx-fondet om midler til å implementere teknologi som reduserer deres NOx-utslipp. Støtten er maks 80 % av investeringskostnaden. Eksempler på teknologier som NOx-fondet støtter er blant annet flytende naturgass som energikilde, Selective catalytic reduction (SCR) som renser motoren for NOx, batteri, hybridløsninger, Eksos-resirkulering (EGR), motorer som forbrenner hydrogen, landstrøm til skip. 

NOx-fondet har gjennom perioden 2008-2018 redusert over 37 000 tonn NOx og gitt tilsagn om støtte til over 1000 prosjekter til en verdi av ca. 5,5 milliarder kroner. 

  

**Miljøavtalen 2008-2010**

Avtalen trådte i kraft 1. januar 2008 med en varighet til 31.desember 2010. Næringens oppgave var å redusere utslippene med 18 000 tonn NOx i denne perioden som ble oppfylt.
Den statlige NOx-avgiften var i 2008 på 15 kroner per kilo NOx som slippes ut. Ved utløpet av 1. kvartal 2009 hadde over 500 virksomheter sluttet seg til miljøavtalen. Dette var om lag 85 % av antall registrerte avgiftspliktige, og disse representerer cirka 93 % av det avgiftpliktige utslippet.

  

**Miljøavtalen 2011-2017**

Avtalen trådte i kraft 1. januar 2011 med en varighet til 31.desember 2017. Næringen oppfylte kravene med å redusere utslippene totalt med 16 000 tonn NOx i denne perioden. Ved utløpet av 1. kvartal 2017 hadde 950 virksomheter sluttet seg til miljøavtalen.

Referanser
----------

1. ↑  Miljøavtalen om reduksjon av NOx-utslipp for perioden 2018-2025 Justering av miljøforpliktelsene iht. avtalens pkt. 2.3
2. ↑  NOx-fondets database 2018
3. ↑  Årsrapport NOx-fondet 2008, Rapport om oppfyllelse av utslippsforpliktelsen i 2008
4. ↑  Årsrapport NOx-fondet 2017. Rapport om oppfyllelse av reduskjonsforpliktelsen for 2017 i henhold til Miljøavtalen om NOx 2011-2017
**Spirdegieddi** (nordsamisk; på norsk uoffisielt skrevet *Spirgit* eller *Spirdigit*) er et tidligere bebodd sted i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Stedet ligger på vestsida av Jarfjorden, ca. 15 km nordøst for Kirkenes.

Gården ble ryddet av Knut Knutsen, som var født i Kvikne i 1847 og kom til Jarfjorden i 1866. Han ryddet også gården Tamasjok (Dámmošjohka) lenger inn i fjorden. Spirdegieddi ble fraflyttet etter 2. verdenskrig. Da Osvald Hansen i desember 1950 søkte om statsstøtte til å flytte fra Spirdegieddi og inn til Storbukt, hadde han allerede flyttet våningshuset, men ikke uthusene. I en uttalelse i forbindelse med søknaden skriver herredsagronomen i Sør-Varanger at «...selv om eiendommen geografisk sett ligger bra til for fiske, så ligger den kommunikasjonsmessig så dårlig til at det i dag ikke foreligger noen muligheter hverken for vei, elektrisk lys eller telefon». Kristian Hansen, som vokste opp i Spirdegieddi, drev laksefiske i Jarfjorden sammen med onkelen fra 1947. Da rodde de 18-20 km fra Storbukt og ut til Spirdegieddi, og bodde i fjøset som ennå sto der. I senere år bygde Hansen ei hytte på stedet der han vokste opp.

Referanser
----------

1. ↑  Aage Lunde: *Sør-Varangers historie*. Sør-Varanger kommune, Kirkenes 1979. ISBN 82-990506-1-8 (s. 118, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Stortingsproposisjon nr. 141 (1952), i *Stortingsforhandlinger 1952 2a*. Oslo 1952 (s. 4 (966), digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
3. ↑  iFinnmark: Paradisisk i Spirdegieddi (20. juni 2008, oppdatert 10. april 2013, besøkt 17. april 2015)
**Stanley Meyers vannbrenselcelle** er en innretning som ble oppfunnet av Stanley Allen Meyer fra Grove City i Ohio, USA. Han hevdet at vannbrenselcellen kunne spalte rent vann til grunnstoffene hydrogen og oksygen i en prosess som brukte mindre energi enn tradisjonelle elektrolyse-anlegg. Ifølge Meyer var energimengden hans spaltingsmetode krevde, lavere enn energimengden som ble frigjort ved forbrenning av hydrogen/oksygen-gassen (knallgass). 

Når knallgass forbrenner er restproduktet rent vann, dermed ville innretningen gi fra seg overskuddsenergi så lenge den var i gang. Dette bryter med både den første og den andre hovedsetningen i termodynamikken, og gjør innretningen til en evighetsmaskin.

I 1996 ble Meyer dømt for svindel, og måtte betale tilbake pengene investorer hadde skutt inn i prosjektet. 

Meyer døde den 21. mars 1998 av hjerneblødning. En konspirasjonsteori går ut på at Meyer ble myrdet av krefter som ønsket å stoppe «bilen som går på vann». På tross av at tegningene ligger fritt tilgjengelig på internett, har svært få hittil vært i stand til å konstruere en fungerende vannbrenselcelle.

Referanser
----------

1. ↑  The Columbus Dispatch – The car that ran on water (*Publisert 08.07.2007*) Arkivert 14. februar 2008 hos Wayback Machine. Besøkt 21.07.2008
2. ↑  GasElite.com – The Stanley Meyer Story (konspirasjonsteori) Arkivert 22. juli 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Treason.tv Water-fuel inventor killed? (konspirasjonsteori) Arkivert 2. september 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* European Patent Organisation - Stanley Meyers patent
* Stanley Meyer – Water Fuel Cell
Komagvær, juli 1983.  
Foto: Jean Bazard
**Komagvær** (kvensk: *Kumaveri*, nordsamisk: *Stuorrajohgohppi*) er ei bygd i Vardø kommune i Finnmark. Stedet ligger ved Varangerfjorden på østsida av Varangerhalvøya, ca. 10 km sørvest for Kiberg. Europavei 75 går gjennom stedet. Komagelva renner ut i Varangerfjorden ved Komagvær.

Ifølge Norske Gaardnavne har Komagvær navn etter fjellet Komagen, som ligner på en komag. En mer fantasifull forklaring på navnet finnes i et sagn, der det fortelles at stalloer fra Mortensnes i Vadsø en gang vandret langs Varangerfjorden. Da sola sto opp, måtte de løpe hjem til hula de bodde i. Den ene stalloen mistet en av komagene sine, og den andre mistet en av skallene. Siden da har stedene hatt navnene Komagvær og Skallelv.

Komagvær var eget poststed fra 1899 til 1982. Stedet hadde brevhus fra 1. august 1899 og deretter poståpneri (postkontor) fra 1. april 1930 til 31. august 1982. Komagværs postnummer (fra 1968) var 9863.

Referanser
----------

1. ↑  «Komagvær». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 4. november 2016.
2. ↑  Sammallahti, Pekka (1993). *Sámi-suoma-sámi sátnagirja : Saamelais-suomalais-saamelainen sanakirja*. Ohcejohka.
3. ↑  Oluf Rygh, Just Qvigstad, Magnus Olsen: *Norske Gaardnavne - Finmarkens Amt*. Fabritius, Kristiania 1924 (s. 302, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
4. ↑  Per K. Bertelsen: *Stedsnavn i Finnmark*. Skoledirektøren / Høgskolen i Finnmark, Vadsø 1978 (s. 51, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
5. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: Komagvær Arkivert 16. april 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 15. april 2015)
6. ↑  Postmuseets poststedsdatabase: 9863 Komagvær Arkivert 15. april 2015 hos Wayback Machine. (besøkt 15. april 2015)
*Denne artikkelen er om bygda i Lebesby kommune. For neset i Nesseby kommune, se Veidneset.*
**Veidnes** er ei bygd i Lebesby kommune i Finnmark. Det er det eneste[*når?*] bebodde stedet på vestsiden av Laksefjorden, og er trolig det stedet i Norge som har lengst vei til kommunesenteret, ca. 265 km til Kjøllefjord. (det er 51 km med båt).

For å skille stedet fra alle andre Veidnes i Finnmark, har stedets postadresse i mange år har vært Veidnesklubben. Dette ble i 2023 endret tilbake til Veidnes. 

Veidnes har relativt få fastboende innbyggere. Siden mange har Veidnes som feriested, varierer innbyggertallet stort med årstidene. I påsken, om sommeren og i perioder på høsten mangedobles innbyggertallet. Hyttebefolkningen bidrar sterkt til bygdas kulturelle aktivitet. 

Næringslivet i bygden besto lenge av fiske og landbruk, hovedsaklig sau og litt storfe. Det hittil siste sauebruket er nå nedlagt, og fiske er viktigste næring. 

Naturen er en del av et våtmarksområde med bjørkeskog, myrer, og spesielt rikt fugleliv. Laksefjorden er et eldorado for fisk, fugler, niser, og annet som lever i og av havet. 

Veidnes Fiskeforening forvalter to lakseførende vassdrag, Veidneselva og Lilleporsangerelva. I Lilleporsangerelva drives det aktivt vern mot pukkellaks.

Referanser
----------

1. ↑  Google Maps
2. ↑  Veidnes Fiskeforening på Facebook

Eksterne lenker
---------------

* Om Veidnes – Lebesby kommune
* Veidnes på Discovery Channel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
iPhone 13 i blått

**iPhone 13**, **iPhone 13 mini**, **iPhone 13 Pro** og **iPhone 13 Pro Max** er smarttelefoner designet, utviklet og markedsført av Apple Inc. iPhone 13 ble lansert 14. september 2021. iPhone 13 er den femtende generasjonen av mobiltelefonen i iPhone-serien. iPhone 13, 13 Mini, 13 Pro og 13 Pro Max ble avduket på Apples digitale pressekonferanse kalt Apple Event.

Design
------

Designet på iPhone 13 og 13 Pro har som iPhone 12, flate sider og avrundede hjørner. iPhone 13 og 13 Pro får samme designet, men Pro har blankpolerte kanter. 

iPhone 13 og 13 Mini leveres i de fem fargene svart, hvit, blå, rosa og Product Red. 

| Farge | Navn |
| --- | --- |
|  | Midnatt (svart) |
|  | Stjerneskinn (hvit) |
|  | Blå |
|  | Rosa |
|  | Product Red |

iPhone 13 Pro og 13 Pro Max leveres i leveres i fargene svart, gull, hvit, lyseblå og sølv.

| Farge | Navn |
| --- | --- |
|  | Grafitt (grå) |
|  | Gull |
|  | Sierrablå |
|  | Sølv |

Maskinvare
----------

iPhone 13 bruker Apples A15 Bionic-prosessor. Prosessoren er basert på TSMCs 5 nanometer-teknologi som inneholder 15 milliarder transistorer. A15 Bionic i iPhone 13 er satt sammen av seks prosessorkjerner, hvorav det er fire høyeffektkjerner og to ytelseskjerner. Grafikkprosessoren i iPhone 13 har fire kjerner. I likhet med Apples M1-prosessor inneholder den det en 16 kjerners *Neural Engine* for maskinlæring.

iPhone 13 Pro og Pro Max blir levert med A15 Bionic, men får en femte kjerne i grafikkprosessoren.

Referanser
----------

1. 1 2  «Apple introduces iPhone 13 and iPhone 13 mini». *Apple Newsroom* **(engelsk)**. Besøkt 14. september 2021.
2. ↑  «iPhone 13 and iPhone 13 mini - Technical Specifications». *Apple* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2021.
3. ↑  «iPhone 13 Pro and 13 Pro Max - Technical Specifications». *Apple* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2021.
**Innsatsstyrke Rype** er en innsatsstyrke tilhørende Trøndelag Heimevernsdistrikt 12. Innsatsstyrken er oppkalt etter Operasjon Rype under andre verdenskrig. Innsatsstyrken har tilhold i Værnes Garnison  i Stjørdal kommune og skal primært operere i Trøndelag, men kan også benyttes i øvrige HV-distrikter ved behov.

Om Heimevernets innsatsstyrker
------------------------------

Heimevernets innsatsstyrker utgjør spydspissen av kampkraften i Heimevernet, og består av personell som er spesielt utvalgt, utdannet og utrustet. Styrkene kan hurtig mobiliseres, og er en nasjonal ressurs som skal bidra til nasjonal sikkerhet.

Referanser
----------

1. ↑  Forsvaret. «Innsatsstyrke Rype». *forsvaret.no*. Arkivert fra originalen 28. september 2020. Besøkt 23. august 2020.
2. ↑  Forsvaret. «Historien om «Rype»». *forsvaret.no*. Arkivert fra originalen 12. juli 2020. Besøkt 12. juli 2020.
3. ↑  «Innsatsstyrker». *Forsvaret*. Besøkt 12. oktober 2023.
4. ↑  Forsvaret. «Heimevernets innsatsstyrker». *forsvaret.no*. Arkivert fra originalen 23. september 2020. Besøkt 12. juli 2020.
**Botnhamn** (Postnr. 9373), etter lokal uttale **Botnhamna**, er et bygdesamfunn og fiskevær på Nord-Senja i Troms. Bygda tilhører Senja kommune og ligger langs vestsiden av fjorden Stønnesbotn. Bygda ligger ca 54 km nordover på Senja fra Finnsnes.

Skole og barnehage
------------------

Botnhamn skole (1.-10. trinn) betjener grunnkretsene Botnhamn, Stønnesbotn og Baltsfjord. Det er også barnehagetilbud i bygda.

Sysselsetting
-------------

Bygda har fiskebruk, taxi, dagligvarebutikk med kaffebar og aldershjem.

Historie
--------

Botnhamn er som gård nevnt i historiske kilder ca. 1370, under navnet Stufunes. Gården har en rekke arkeologiske funn fra stein-, jern- og middelalder, og den mest kjente av disse er den såkalte sølvskatten fra Botnhamn fra rundt år 1000. Plassen har trolig vært en del av et høvdingerike lokalisert på begge sider av ytre Malangen. På 1600-tallet var Botn lensmannsgård i Balstad tingsted. Gjennom etablering av handelsvirksomhet på slutten av 1800-tallet, vokste Botnhamn fram til å bli et sentrum i Hillesøy.

Kommunikasjon
-------------

Ferga forlater Botnhamn
Fra Botnhamn går fylkesvei 862 til bygdene og fiskeværene i Berg og fra Kjosen i Stønnesbotn går fylkesvei 861 til Gibostad og Silsand. I tillegg har to mindre fylkesveier utgangspunkt i Botnhamn. Fv 274 (Tr.) går nordover langs Malangen til bygdene Sand og Laukvik, mens Fv 277 (Tr.) går over fjellet vestover mot Husøya. Det går også kommunal vei til den lille bygda Baltsfjord. Med bil er det 28 km til tettstedet Gibostad og 52 km til byen Finnsnes.

15 km mot sørøst, langs fylkesvei 861, ligger Lysnes, hvor det er hurtigbåtforbindelse med Tromsø.

I sommerhalvåret går det ferge mellom Botnhamn og Brensholmen på Kvaløya. Fergeruten kalles «Malangsforbindelsen», og er vanligvis i drift fra slutten av april til begynnelsen av september med en ferge som tar ca. 26 biler. Overfarten tar om lag 40 minutter, og fra Brensholmen er det ca. en times kjøring til Tromsø.

Botnhamn grunnkrets
-------------------

Botnhamn grunnkrets tilhører Stønnesbotn/Øyfjordområdet og omfatter begge sider av den nordlige del av Stønnesbotn, samt bygdene utover mot havgapet. På østsiden av Stønnesbotn ligger det fraflyttede stedet Gavlen. På vestsiden strekker grunnkretsen seg fra Huselv, gjennom hele Botnhamn og videre nordover langs Malangen, bygdene Sand og Laukvik inkludert. I vest grenser grunnkretsen mot Baltsfjord, i sør mot Stønnesbotn og i øst mot Lysbotn. Over Malangsfjorden i nordøst ligger grunnkretsene Buvika og Brensholmen i Tromsø kommune. Grunnkretsen dekker et areal på 32,97 km².

### Innbyggertall (2000–2015)

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 333 | 290 | 277 | 278 |

Eksterne lenker
---------------

* Botnhamn.com
* (no) «Botnhamn». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Tre thailandske åndehus Foto: Hartmann Linge 
Åndehus i Sverige, ved Thailändska Paviljongen i Ragunda kommune Foto: Kj. Lie 
Et **åndehus** eller **san phra phum** (thai ศาลพระภูมิ) er en helligdom for et steds beskyttende ånd. Åndehus finnes i hovedsak i Thailand, Laos og Kambodsja.

Et åndehus settes opp så snart en eiendom er blitt bebygget, for å blidgjøre den beskyttende jordånden som mistet sitt hjemsted på grunn av bebyggelsen, og for å gi den et nytt sted å være. For å sikre at ånden blir boende i åndehuset, skjenkes den daglig mat, drikke (gjerne rød brus), røkelse og levende lys. Enkelte av åndehusene kan være så store at mennesker kan gå inn i dem, men de fleste er små, plassert på en sokkel eller et podium.

Bakgrunn
--------

Skikken med åndehus stammer fra førbuddhistisk tid, fra en animistisk tro på at alt har en ånd. Selv om mer enn 90 % av thailenderne regner seg som buddhister, lever mange av de animistiske ritualene og skikkene videre som en viktig del av kulturen.

Plassering og utforming
-----------------------

Plasseringen og utformingen av åndehuset er viktig. Det er for eksempel bra å ha et tre i nærheten. Hinduprester er ofte involvert i plasseringen. Åndehuset må helst ikke på noe tidspunkt bli liggende i bygningens skygge. Dette kan være vanskelig å oppnå i tettbygde områder og store byer, som for eksempel i Bangkok. Når plassen er funnet og åndehuset er satt opp, holdes en seremoni der Moder jord og stedets ånder påkalles.

Åndehusene er gjerne utformet som en miniatyr av bygningen de er plassert ved. Fargen bør være relatert til fargen knyttet til eierens fødselsdag, og når en ny innehaver overtar en bygning, settes det ofte opp et nytt åndehus, enten i tillegg til det gamle, eller istedenfor dette. Hvis det gamle fjernes, foregår dette også ved en seremoni.

Uttjente åndehus
----------------

Gravlund for utbrukte åndehus. Thailand Foto: Per Meistrup 
De aller fleste åndehus vedlikeholdes og holdes i god stand, men når de likevel en gang må skiftes ut, avholdes en egen seremoni, der det gamle huset taes ned og et nytt settes opp. Det gamle huset kan ikke ødelegges eller brennes, det må få et hvilested i nærheten av et tempel, gjerne i en skog eller ved en øde vei. På slike steder, som kalles gravlunder for åndehus, kan det være svært mange små «gudehus» samlet på ett sted.

Referanser
----------

1. ↑  «Red Fanta at Thai Shrines - The Strategic Retreat». *thestrategicretreat.com*. Besøkt 12. juni 2019.
2. ↑  «Red Fanta Offered to the Spirits». *ASK THE BLIND PASTOR* **(engelsk)**. 12. mai 2011. Besøkt 12. juni 2019.
3. ↑  *Fra Fodor's Guide to South East Asia*, sitert i *Klassekampen* 1979
4. ↑  «Buddhism in Thailand - How Thais deal with adversity and aim to find happiness.». *Welcome to Samui* **(engelsk)**. 16. juni 2017. Besøkt 12. juni 2019.
5. 1 2 3  «Thai Spirit Houses - San Jao (Chao) Thi, San Phra Phum». *www.thaiwebsites.com*. Besøkt 12. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Bengali, Shashank. «The spirit houses of Bangkok keep watch over a frenetic modern Thai city». *latimes.com*. Besøkt 10. juni 2019.
**Øivind Larsen** (født 6. september 1938) er en norsk lege og professor emeritus i medisinsk historie ved Universitetet i Oslo. Han ble i 1964 stipendiat ved Hygienisk institutt, Universitetet i Oslo (pr.2022 del av Institutt for helse og samfunn), der han har arbeidet siden, også som pensjonist, bortsett fra ett år som kst. professor i forebyggende medisin ved Universitetet i Tromsø 1976-77. Larsen ble dosent i medisinsk historie ved Universitetet i Oslo i 1971 og professor fra 1985. Han ble emeritert i 2008. Larsen er styremedlem og tidligere mangeårig styreleder i Det norske medicinske Selskab, der han er æresmedlem fra 2018. Siden 2004 er han en av tre redaktører i Selskabets tidsskrift *Michael.*

Larsen avla dr.med.-graden ved Universitetet i Oslo i 1968 på et arbeid om helseforholdene ombord på dansk/norske marinefartøyer på tokt til Dansk Vestindia i 1790-årene, med avhandlingen *Schiff und Seuche 1795-1799. Ein medizinischer Beitrag zur historischen Kenntnis der Gesundheitsverhältnisse an Bord dänisch-norwegischer Kriegsschiffe auf den Fahrten nach Dänisch-Westindien*. Larsens faglige interesser har især vært sentrert om helse i tid og rom, og dette gjenspeiles i hans prosjekter, bøker og tidsskriftartikler, f. eks. boka *Sozialgeschichte und Medizin - Probleme der quantifizierenden Quellenbearbeitung in der Sozial- und Medizingeschichte* (1975), skrevet sammen med Arthur E. Imhof. Atlaset *Epidemic diseases in Norway in a period of change* (2000) belyser sammenhengen mellom sykdommer og helseoppfatning i perioden 1868-1900. Larsen ga i 1996 ut antologien *The Shaping of a Profession* om legestandens utvikling*,* samtidig med oppslagsverket *Norges Leger I-V.* Larsen var hovedredaktør for tre utgaver av standardlæreboka i samfunnsmedisin for medisinstudenter (1993, 2003, 2008) og har foruten i Oslo undervist medisinsk historie og samfunnsmedisin ved universitetene i Tromsø og Trondheim. Boka *Health in Latvia 1991-2004 - Years of conflicting values* (2005) (sammen med Guntis Kilkuts) drøfter helse og helsevesen ved dyptgående samfunnsendringer. *Planlegging for helse og trivsel* (2018), skrevet sammen med Gunnar Ridderström og Magne Nylenna, er en metastudie av sammenhengen mellom stedsplanlegging og helse.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Publikasjoner av Øivind Larsen i BIBSYS Rediger på Wikidata
* (no) Øivind Larsen profil hos Universitetet i Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Digitaliseringsdirektoratet** er et norsk statlig direktorat opprettet 1. januar 2020. Det har som oppgave å bidra til raskere og mer samordnet digitalisering av offentlig sektor. Digitaliseringsdirektoratet har avdelinger i Brønnøysund, Leikanger og Oslo og er underlagt Kommunal- og moderniseringsdepartementet. Digitaliseringsdirektoratet ble opprettet som en sammenslåing av Altinn, deler av fagmiljøet for informasjonsforvaltning i Brønnøysundregistrene og Direktoratet for forvaltning og IKT.

Direktoratet samarbeider med staten, kommunene, næringsdrivende og frivillig sektor.

Oppgaver og ansvarsområde
-------------------------

Digitaliseringsminister Nikolai Astrup sa følgende om etableringen av Digitaliseringsdirektoratet:

«Min ambisjon er at Norge skal være ledende i verden innen digitalisering av offentlige tjenester. Målet er at digitalisering skal bidra til bedre og mer tilgjengelige offentlige tjenester, forenklinger og øke verdiskapingen for næringslivet og en enklere hverdag for folk flest. For å oppnå dette, har regjeringen bestemt at våre spydspisser i digitaliseringsarbeidet – Difi og Altinn – skal samlest i et nytt digitaliseringsdirektorat.»
Endringen innebar at Digitaliseringsdirektoratet ble den nye forvalteren av Altinn-samarbeidet, og at inngåtte samarbeidsavtaler med tjenesteeiere i samarbeidet ble overført fra Brønnøysundregistrene til Digitaliseringsdirektoratet.

Digitaliseringsmiljøet i Difi ble også en del av Digitaliseringsdirektoratet. Dette betyr at rollen som premissgiver på digitalisering, fagmiljøet for informasjonssikkerhet, ansvaret for drift av Difis fellesløsninger, ansvaret for Medfinansieringsordninga og Stimulab – og tilsynet for universell utforming – ble en del av Digitaliseringsdirektoratet.

Digitaliseringsdirektoratet er sekretariat for Skate.

Steffen Sutorius ble utnevnt til direktør for Direktoratet for forvaltning og IKT (Difi) i 2016 og fortsatte som direktør for Digdir fra 2020 frem til høsten 2022. Frode Danielsen er konstituert direktør fra 2022.

Referanser
----------

1. ↑  «Velkommen til Digitaliseringsdirektoratet! | Digitaliseringsdirektoratet». *www.digdir.no*. Besøkt 17. januar 2020.
2. ↑  moderniseringsdepartementet, Kommunal-og (19. februar 2016). «Steffen Sutorius ny Difi-direktør». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 21. februar 2023.
3. ↑  «Sutorius slutter som direktør i Digdir | Digdir». *www.digdir.no*. Besøkt 21. februar 2023.
4. ↑  «Leiinga i Digdir». *www.digdir.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 21. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Etater underlagt Kommunal- og distriktsdepartementet |
| --- |
| Datatilsynet **·** Departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon **·** Digitaliseringsdirektoratet **·** Direktoratet for byggkvalitet **·** Distriktssenteret **·** Husbanken **·** Husleietvistutvalget **·** Kommunalbanken **·** Konkurransetilsynet **·** Personvernnemnda **·** Statens kartverk **·** Statsbygg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
Bay of Islands
Russell i Bay of Islands.
Kerikeri i Bay of Islands.   
Stone Store, St James og Mission House
**Bay of Islands** er en bukt i regionen Northland på Nordøya på New Zealand. Bukta ligger 60 kilometer nordvest for Whangarei.

Bay of Islands er et av de mest populære reisemålene for sportsfiske og seiling på New Zealand, og er også svært attraktivt for generell turisme.[] Området har vært internasjonalt kjent for sportsfiske siden den amerikanske forfatteren Zane Grey skrev om det i 1930-årene.

Geografi
--------

Bukten har et uregelmessig, 16 km bredt innløp på nordøstkysten av Nordøya. Den er en naturlig havn med flere armer som strekker seg inn i landet; de største er *Waikare Inlet* i sør og  *Kerikeri Inlet* og *Te Puna Inlet* (Mangonui) i nordvest. Den vesle byen Russell ligger i enden av en kort halvøy som strekker seg inn i bukten fra sørøst. Flere øyer ligger nord for denne halvøya, *Urupukapuka Island* i øst og *Moturoa Island* i nord er de største. Halvøya *Purerua Peninsula* strekker seg mot vest i bukta, nord for Te Puna Inlet, og en annen halvøy, *Cape Brett Peninsula*, går 10 km ut i Stillehavet ved østenden av bukta.

Historikk
---------

Den første europeeren som kom til området, var kaptein James Cook, som navngav det i 1769. Bay of Islands var det første området på New Zealand som ble bosatt av europeere. Hvalfangere kom dit på slutten av 1700-tallet, og de første misjonærene i 1814.

Området har mange interessante historiske bosetninger, som Paihia, Russell, og Kerikeri. Russell, tidligere kjent som Kororareka, var den første permanente europeiske bosetningen på New Zealand, og stammer fra tidlig 1800-tall. Kerikeri har mange historiske steder fra den tidligste europeiske bosetningen: Mission House, også kjent som Kemp House, er den eldste trebygningen på New Zealand, og Stone Store fra 1832, et tidligere lager, er den eldste steinbygningen i landet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bay of Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjonssider om Bay of Islands
* Kart over Bay of Islands
* New Zealand lokalside
* Vegkart i Bay of Islands Arkivert 25. mai 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Vårberget** er den høyeste fjellkammen (ca. 60 moh.) på Vardøya i Vardø. Berget ligger helt øst på Austøya hvorfra man har en panoramautsikt utover byen i vest og Austhavet og Fiskerhalvøya i Russland i øst. 

I 1934 ble det satt opp en værvarslingsstasjon på Vårberget som ga fiskere lyssignaler om kommende uvær.

Siden 1948 har Vårberget vært militært område, først som skytefelt og deretter som en del av Kontroll- og varslingsystemet. I dag holder Forsvarets stasjon Vardø til her. I tillegg finnes et radarhode tilhørende LSTN Sørreisa; dette var tidligere en del av nå nedlagte LSTN Vardø. Tyskerne hadde under andre verdenskrig marinekystfortet MAB 4./513 Vardö på Vårberget. Batteriet var satt opp med fire 8,8 cm luftvernkanoner mot både luft og sjømål, i oktober 1944 ble kystfortet sprengt og forlatt av tyskerne under tilbaketrekningen fra Nord-Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Vårberget på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Variant av shave ice med fruktsirup og kondensert melk (*Shanghai*)
Variant av shave ice med melonsmak (Yokosuka, Kanagawa)
**Shave ice** eller **barbert is** er en type vann-is som er veldig fint kuttet opp slik at den kan smakssettes med safter som lett absorberes av isen. Isformen har sin opprinnelse på Hawaii, der shave ice ofte blir solgt i kjegleformete kopper som forfriskning. Andre engelske betegnelser på tilsvarende kan være *snow cone* («snø-kjegle»), som fremstår nesten som det samme, men hvor isen er oppstykket i grovere biter.

Historikk
---------

Shave ice har sitt opphav på Hawaii, der det på 1920- og 1930-tallet innvandret japanere for å arbeide på sukker- og ananasplantasjene. Hawaii har et varmt klima og shave ice ble blant plantasjearbeiderne benyttet som forfriskning i pauser i arbeidet. Plantasjearbeiderne benyttet machete til å skalle av isflak fra en stor isblokk. Isflakene ble samlet i kopper og forskjellige fruktsafter ble helt på isen. Da arbeiderne senere flyttet fra plantasjene, åpnet noen av disse egne matbutikker der de tilbød shave ice til lokale kunder.

Fremstilling
------------

Shave ice fremstilles ved at en isblokk spinnes over et høvelblad. Dette gir isflak med en myk, snøaktig konsistens. Isen samles i et beger og det helles over sirup med forskjellig smak. Kunden kan som regel velge forskjellige smaker, gjerne flere i samme porsjon shave ice. Det tilføyes gjerne også vaniljeis, azuki-bønner (søte, røde bønner), søtende kondensert melk eller li-hing-mui-pulver (pulverisert, tørket og saltet plomme) i bunnen av begeret eller på toppen av isen for aroma og smak.

Shave ice i Norge
-----------------

I Norge er selskapet Laguna Produkter AS landets største produsent og leverandør av shave ice, som det markedsfører under merket *Tropical Shave Ice*.

Referanser
----------

1. ↑  The Washington Post: *On Oahu, They All Scream for Shave Ice*