recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En **pushdownautomat** er en type automat med en stakk. Det kan tenkes på som en forlengelse av ei tilstandsmaskin ved at man for hver overgang mellom tilstandene har muligheten til å manipulere en stakk. En deterministisk pushdownautomat kan gjenkjenne alle deterministisk kontekstfrie språk, mens en ikke-deterministisk pushdownautomat kan gjenkjenne alle kontekstfrie språk.

Deterministiske pushdownautomater er ofte brukt i design av parsere. Generelt er kontekstfrie språk og pushdownautomater viktige innenfor kompilatorteknikk.

Formell beskrivelse
-------------------

En PDA er formelt definert som et 7-tuppel.

Beskrivelsen er angitt etter hvordan formelle språk generelt beskrives. {\displaystyle \Gamma ^{\*}} er mengda av strengene over alfabetet {\displaystyle \Gamma } og {\displaystyle \varepsilon } er den tomme strengen.

{\displaystyle M=(Q,\ \Sigma ,\ \Gamma ,\ \delta ,\ q\_{0},\ Z,\ F)}

* {\displaystyle \,Q} er ei endelig mengde av *tilstander* i automaten
* {\displaystyle \,\Sigma } er ei endelig mengde som kalles *inputalfabetet*
* {\displaystyle \,\Gamma } er ei endelig mengde som kalles *stakkalfabetet*
* {\displaystyle \,\delta } er ei endelig delmengde av {\displaystyle Q\times (\Sigma \cup \{\varepsilon \})\times \Gamma \times Q\times \Gamma ^{\*}}, *overgangsrelasjonen*.
* {\displaystyle \,q\_{0}\in \,Q} er *starttilstanden*
* {\displaystyle \ Z\in \,\Gamma } er de initielle *stakksymbolene*
* {\displaystyle F\subseteq Q} er ei mengde bestående av de *aksepterende tilstandene*. Beskrevet som ei delmengde av alle tilstander for automaten.

Litteratur
----------

* Michael Sipser (1997). *Introduction to the Theory of Computation*. PWS Publishing. ISBN 0-534-94728-X.  Seksjon 2.2: Pushdown Automata, ss. 101–114.
**Arvid «Pål» Gram Paulsen** (født 4. januar 1922, død 11. april 1963) var en norsk jazzmusiker (saksofon, trompet) og komponist som også var en habil pianist.

Han bodde mesteparten av sitt liv på Grønland i Oslo, og var yrkesmusiker fra han som 16-åring hadde sin første sommerjobb i Åsgårdstrand. Rundt 1940 ble han med i Oslo Swingklubbs orkester, i Svein  Øvergaards band og i en ny kvartett med Lulle Kristoffersen og Pete Brown under ledelse av Rowland Greenberg. Utover 40-tallet var han med i studiogruppen Syv Muntre, og diverse besetninger ledet av Svein Øvergaard, Rowland Greenberg, Willie Vieth, Jens Book-Jenssen, Alf Søgaard, Pete Iwers, Frank Ottersen, Rolf Syversen og Finn Westbye. 

På 1950-tallet spilte han i Pete Browns orkester, Norsk Jazzelite og Hot Saints samt ledet egne grupper. I 1962 deltok han på Moldejazz med *Norwegian Swing All Stars* som innbefattet også pianisten Øistein Ringstad, gitarist Frank Aasen, Bjørn Jacobsen (bassist) og Karl Otto Hoff på trommer. Opptak fra sistnevnte, sammen med opptak fra 1960, ble i 2001 presentert i Oslo Jazz Circle's plateserie «Portrait of a Norwegian jazz artist». Gram Paulsen var kjent som en av Norges fremste[] jazzsolister i en robust swingstil.

Utmerkelser
-----------

* 1957 – Buddyprisen (som tidenes andre mottager)

Referanser
----------

1. 1 2   Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940–1950, side(r) 278[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Arvid Gram Paulsen i Store norske leksikon
3. ↑  «Arvid Gram Paulsen». Jazzbasen.no.
4. ↑  Arvid Gram Paulsen i Store Norske Leksikon.
5. ↑  Dag Åkeson Moe, Stjernesolist fra Indre Øst fra NRK den 11. september 2001.

Eksterne lenker
---------------

* Diskografi i Jazzbasen

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Arvid Christian Storm** (1640–1713) var en dansk generalmajor som i 1694 ble kommandant i Fredrikstad.

Storms farfar var den svenske løytnanten Jens Storm og faren, Balthazar Storm, ble adlet i Sverige i 1670. Moren var Maria von Restorff (født ca. 1622 i Wirland, Estland – ). I 1677 giftet Arvid Christian Storm seg med Anna von Kocken (1655 i Bergen – 1731), hun var datter af kaptein Henning von Kocken. En av deres sønner, generalmajor Ulrik Frederik Storm, ble i likhet med faren kommandant i Fredrikstad. Gjennom en annen sønn, oberst Christian Ulrich von Storm (død 1727), var Arvid Christian Storm en av grev Herman Wedel Jarlsbergs stamfedre.

Etter en opphetet ordveksling drepte Storm den svenske dikteren Lasse Lucidor under en kårdeduell i Stockholm 1674.

Litteratur
----------

* Erik Norberg, "Historien om Arvid Christian Storm eller Lasse Lucidor och den svensk-norska unionen", i: *Accurata descriptio: Studier i kartografi, numismatik, orientalistik och biblioteksväsen tillägnade Ulla Ehrensvärd*, 2003. ISBN 9170002223, s. 363-377.
* Elgenstierna, *Svenska adelns ättartavlor*, bind VII, s. 723-724.
* Norsk Slektshistorisk Tidsskrift (N.S.T.) Bind XXVI (26)

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Slektside
* Norsk Slektshistorisk Tidsskrift (N.S.T.) Bind XXVI (26)
* Jens Storms slekt i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
Sơn Đoòng
**Sơn Đoòng** er en grotte i Vietnam, i Phong Nha-Ke Bang nasjonalpark, provinsen Quang Binh, Vietnam. Grotten ligger 50 km nord for provinshovedstaden Dong Hoi, og 450 km sør for Hanoi. Den ble oppdaget av en lokal mann, og funnet ble annonsert av en britisk gruppe. Den britiske oppdagelsesreisende sa det er den største grotten i verden.
Våren 2009 var Jonathan Sims med på den første ekspedisjonen inn i elvegrotten Hang Son Doong i et avsidesliggende område i det sentrale Vietnam. Hulen, som er godt gjemt i den fjellrike nasjonalparken Phong Nha-Ke Bang nær grensen til Laos, er del av et system som består av omkring 150 huler i Truong Son-fjellene, hvorav mange stadig ikke er utforsket.

Referanser
----------

1. ↑  Opdag en verden under jorden
2. ↑  Quá kỳ vĩ Hang Sơn Đoòng Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Son Doong Cave – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Arvid Gjengedal** (født 19. juli 1943 i Lom, død 30. desember 2021) var en norsk skoleleder og politiker for Høyre. Han ble valgt til rektor ved Høgskolen i Telemark i 1997 og var i denne stillingen til 2003.

Utdannelse
----------

Gjengedal fullførte gymnaset på Lillehammer i 1963 og var cand.philol. med historie hovedfag ved Universitetet i Oslo (UiO) (1971).

Yrkesliv
--------

Han ble ansatt som høgskolektor ved Telemark lærerhøgskole på Notodden i 1971. Etter sammenslåingen til Høgskolen i Telemark i 1994, ble Gjengedal leder for Institutt for lærerutdanningsfag på Notodden. Han var rektor for Høgskolen i Telemark fra 1997 til 2003.

Politiske verv
--------------

Han satt i tre perioder i Notodden kommunestyre og tre perioder på fylkestinget i Telemark. Fra 1990 til 1994 var han også fylkesleder i Telemark Høyre. Han var vararepresentant til Stortinget for Telemark fra 1985 til 1989.

Familie
-------

Arvid Gjengedal var eldre bror av tidligere politimester Anstein Gjengedal. Etternavnet kommer fra Gjengedal i Gloppen, hvor deres far kom fra.

Referanser
----------

1. ↑   stortinget.no, stortingsrepresentant-ID ARVG, besøkt 13. februar 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Notodden begravelsesbyrå - Arvid Gjengedal* hentet 22. januar 2022
3. ↑  Lars Austin: *Arvid Gjengedal* - Minneord i Aftenposten 21. januar 2022
4. ↑  «Arvid Gjengedal». Stortinget.no.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Nils Røttingen** | **Rektor ved Høgskolen i Telemark**(1997–2003) | Etterfølger:**Dag Kjartan Bjerketvedt** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Aénor av Châtellerault**, hertuginne av Aquitaine (født ca. 1103 i Châtellerault, Vienne, Frankrike, død mars 1130 i Talmont-sur-Gironde) var en fransk adelig kvinne i middelalderen, som var mor til Eleanora av Aquitaine.

Aénor var datter av vicomte Aimery I av Châtellerault og dennes hustru, Dangereuse de L' Isle Bouchard (død 1151). Aénors mor Dangereuse ble bortført av den amorøse hertug Vilhelm IX av Aquitaine som tok henne som sin elskerinne til tross for at de begge var gift hver på sin kant. Han levde åpent med henne i Aquitaine. Han fant ut at datteren Aénor kunne gifte seg med hans sønn, Vilhelm X av Aquitaine. Også sønnen hadde sin fars noe løse forhold til kvinner og hadde allerede en elskerinne ved navn Emma, datter av vicomte Aymar av Lymoges. Emma ble bortført før Vilhelm X og hun kunne bli gift, og hun ble isteden tvangsgiftet med hertugen av Angoulême. Selv nektet Vilhelm X å gifte seg med Aénor, gikk ekteskapet som planlagt, antagelig en gang rundt 1120 da Aénor var rundt 17 år gammel. Et år eller to senere født hun en datter døpt Alienor (Eleanora). Tre år senere, i 1125, fødte hun enda en datter, til fars sorg som håpet på en mannlig arving, men endelig i 1126 ble en mannlig arving født, døpt Vilhelm Aigret. Fra før hadde Vilhelm X to sønner utenfor ekteskap, Vilhelm og Joscelin.

Året etter, i 1127, døde hertug Vilhelm IX og hans sønn Vilhelm X ble da den neste hertugen av Aquitaine som styrte et stort hertugdømme fra deres festning i Poitiers. I 1130 rammet ulykken familien da Aénor døde, kun 27 år gammel, og det samme gjorde Vilhelm Aigret, fire år gammel. Omstendighetene er uklare, men muligens ble de rammet av tuberkulose. Det gjorde Eleanora, den eldste datteren, til arving av hertugdømmet, og en attraktiv pris for europeiske fyrstehus.

Familie
-------

Aénor og Vilhelm X fikk følgende barn.

* Eleanora av Aquitaine, hertuginne av Aquitaine, og hustru til både Ludvig VIII av Frankrike og Henrik II av England.
* Petronilla av Aquitaine, hustru av Raoul I, greve av Vermandois.
* Vilhelm Aigret (død fire år gammel)

Grevskapet «Châtelherault» ble senere en tittel som tilhørte de skotske hertugene av Hamilton.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00020885, oppført som AÃ©nor de ChÃ¢tellerault[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, oppført som Eleanor Châtellérault de Rochefoucauld, The Peerage person ID p10487.htm#i104870, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p10487.htm#i104870, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Genealogy, slektsforskning
* Genealogy of Aenor de Châtellerault Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. slektsforskning
* Ancestral Family of Aenor de Châtellerault, slektsforskning

  

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
*Se også RISK (**Regulering av Inngangsverdi med Skattlagt Kapital**)*
**Risk** er et populært tur-basert brettspill, produsert av Parker Brothers (nå en del av Hasbro). Spillet ble funnet opp av den franske filmregissøren Albert Lamorisse, og ble gitt ut for første gang i 1957 som *La Conquête du Monde* (The Conquest of the World).

*Risk* blir spilt av to til seks spillere på et spillebrett med napoleonstidens politiske kart over jorda. Spillebrettet er delt opp i 42 territorier, som er fordelt på seks kontinenter. Spillerne kontrollerer hærstyrker, som brukes i et forsøk på å erobre territorier fra de andre spillere ved troppeslag som avgjøres ved terningskast. Målet med spillet er å få kontroll over alle territoriene eller «verdensherredømme», gjennom å eliminere alle de andre spillerne. Ved å bruke area movement, unngår *Risk* realistiske grenser, slik som størrelsen på verden og logistikken med lange felttog.

Det er kommet flere spesialutgaver av *Risk*, blant annet en Ringenes Herre-utgave hvor verdenskartet er byttet ut med et kart over Midgard.

Pc og videospill
----------------

Det er blitt gitt ut flere videospillutgaver av *Risk*, de første gitt ut til Commodore 64 i 1988 og til Macintosh (Mac) i 1989. Siden da har det kommet utgaver til PC, Amiga, Sega Genesis, PlayStation, PlayStation 2 og Game Boy Advance. Det siste spillet er *Risk: Global Domination* for PC og Mac. I tillegg er det gitt ut flere hundre uoffisielle *Risk* etterligninger, hvorav mange kan spilles via internett.

Referanser
----------

1. ↑  Informasjon om Commodore 64-utgaven på Chronology of the Commodore 64 Computer Arkivert 15. mai 2008 hos Wayback Machine.; siste besøkt 20. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Risk (board game) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Risk – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Dr. Oscar Olsens pris til fremme av norsk rusmiddelforskning** ble opprettet i 1994 og bærer navnet til overlege Oscar Olsen. Prisen deles ut årlig i Kristiansand av Stiftelsen Dr. Oscar Olsen fond. Prisen går til en forsker eller kliniker som har gjort en stor innsats innen alkohol- og narkotikaforskning. Tanken er å stimulere og premiere norsk og nordisk rusmiddelmedisinsk forskning og fremtidsrettet klinisk arbeid.

Prisvinnere
-----------

Den første Oscar Olsen-prisen ble gitt til professor Jørg Mørland (1994). Andre prisvinnere er psykologspesialist Frid A. Hansen (1999) professor Helge Waal (2001), overlege Øistein Kristensen (2004), Sverre Nesvåg (2010), Edle Ravndal (2014), John Kåre Vederhus (2018).

Referanser
----------

1. ↑  «Dr. Oscar Olsen-pris til Nesvåg». 18. november 2011. Arkivert fra originalen 9. april 2018. Besøkt 9. april 2018.
2. ↑  «Professor Edle Ravndal fra SERAF er årets vinner av Oscar Olsen prisen». 28. november 2016.
3. ↑  «Dr. Oscar Olsen Seminar 2018 Rus og recovery: Hvordan inkludere familie/brukerkunnskap i klinisk praksis». Besøkt 9. april 2018.
Riskrem fra Danmark  Foto: Malene Thyssen 
**Riskrem**, også kjent som *risalamande* (dansk pseudo-fransk nydanning fra *\*riz à l’amande*, «ris med en mandel») eller *ris à la Malta* (svensk, trolig en forvansking av det danske navnet), er en dessert bestående av kald risengrynsgrøt, sukker, vaniljesukker og pisket fløte. Alternativt kan halvsmeltet vaniljeis erstatte fløten.

Servering
---------

Den serveres kald, gjerne med lunken rød saus. Det er vanlig med én eller flere hele mandler i riskremen, hvor den som finner denne får en «mandelgave», gjerne i form av noe spiselig som marsipangris eller lignende.

Skandinavisk juledessert
------------------------

Riskrem er en tradisjonell skandinavisk juledessert. I Danmark, Norge og Sverige er det vanlig å blande inn hakkede mandler, og i Sverige er det også vanlig å blande inn konsentrert appelsinsaft eller appelsinbiter, *apelsinris*.

Referanser
----------

1. ↑  «Ris à la Malta». *Det søte liv* **(norsk)**. 27. desember 2016. Besøkt 22. desember 2021.
2. ↑  «Ris a la mande». *Nordic Diner* **(norsk)**. 12. desember 2013. Besøkt 22. desember 2021.
3. ↑  «Hvorfor er mandelgaven en marcipangris?». *videnskab.dk* **(dansk)**. 19. desember 2012. Besøkt 22. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Kokeboka på Wikibøker: Riskrem – oppskrift |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**DS «Nidelven»** var en hjuldamper som ble bygget i Trondheim i 1850 med tanke på rutetrafikk på Trondheimsfjorden. Skipet ble i 1857 kjøpt av det nystiftede Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab og satt inn i rutetrafikk Trondheim - Hamburg.

Prosjektering og bygging av skipet
----------------------------------

I 1846 startet en gruppe forretningsmenn i den nordlige delen av Trøndelag planlegging av dampskipstrafikk på Trondheimsfjorden. Det ble opprettet et styre som i 1849 besluttet å bygge hjuldampskipet Nidelven.

DS Nidelven ble bygget ved Trondhjems Skibsværft, med byggenummer 1. Dampkjele og maskin ble bygget og innsatt av Fabrikken ved Nidelven. Skipet ble ferdigstilt i 1850, og prøveturen foretatt den 24. november samme år. Skipet var Norges første dampdrevne passasjerskip.

DS «Nidelven» i drift
---------------------

26. november 1850 tok DS Nidelven opp rutetrafikk til småbyene i den nordlige delen av Trondheimsfjorden. Trafikken dekket imidlertid ikke utgiftene slik som planlagt. Bakgrunnen for dette var at befolkningen i Trondheim i liten grad kjøpte varer fra Innherredsbygdene. Det var heller ikke grunnlag for noen stor persontrafikk. Rederiet bestemt seg derfor å sette båten inn på rutefart til Nordland. Heller ikke disse turene viste seg å være lønnsomme og rederiet solgte skipet.

Etter intitiativ fra konsul Hans Peter Jenssen gikk flere av handelsforretningene i Trondheim i 1854 sammen om å kjøpe DS «Nidelven» og forlenge skroget med 35 fot. Året etter ble skipet satt inn i rutefart på Hamburg, noe som skapte byens første ruteforbindelse til utlandet. I 1857 stiftet byens kjøpmenn rederiet Det Nordenfjeldske Dampskibsselskab, som overtok DS «Nidelven». Skipet gikk i rutetrafikk for selskapet til 1876.

Skipet ble hugget i 1895.

Som en kuriositet kan det nevnes at den kjente trondheimeren Hans Lemvig Christiansen tjenestegjorde en stund som restauratør om bord på DS «Nidelven».

Litteratur
----------

* O.J.Johansen: *Trondhjem - den tusenårige by ved Nidelven*. Aktietrykkeriet 1936.

Eksterne lenker
---------------

* Oljemaleri av DS Nidelven (Digitalt museum)
* Artikkel om Dampskibet Nidelven (WikiStrinda)
Saladins ørn som skjoldbærer i Egypts riksvåpen.
**Saladins ørn** er en arabisk form for en strengt stilisert, såkalt *flakt ørn*. Den er en dominerende del av flere lands riksvåpen. Saladins ørn er gjengitt i gull eller sølv og/eller svart farge. Den bærer på brystet et skjold med det enkelte landets farger og flaggfigurer, og den står på en navneplate med arabisk innskrift.

Navnet *Saladins ørn* henspiller på den berømte politiske og militære lederen Salahadin Ayyubi (død 1193 i Damaskus) som bl.a. erobret Jerusalem fra korsfarerne. Han fikk bygd citadellet i Kairo, Egypt,og en framstilling av en ørn er funnet på citadellets vestvegg. Det kan imidlertid reises tvil om ørnen var Saladins eget kjennetegn, bl.a. fordi det ikke er kjent noen ørn i segl, på mynter eller på annet som skriver seg fra Saladin. Gjennom riksvåpnene fra nyere tid, er denne formen for stilisert ørn nå blitt et symbol på de etiske idealer og den historie som Saladin sto for.

Den moderne, grafiske utformingen av Saladins ørn skal ha vært brukt første gang i riksvåpenet til Den forente arabiske republikk i 1958. Senere er Saladins ørn kommet inn i Egypts riksvåpen, Iraks riksvåpen, Libyas tidligere riksvåpen, Palestinas riksvåpen og Sør-Jemens riksvåpen.

På tilsvarende måte som med Saladins ørn, bruker noen arabiske land en stilisert falk eller hauk som skjoldbærer i sine riksvåpen. Denne fuglen henspiller på den viktige, arabiske Quraysh-stammen, og den finnes nå i riksvåpnene til Syria og Libya.

Kilder
------

* Engelsk wikipedia artikkel: *Coat of arms of Egypt*
* Leo Aryeh Mayer: *Saracenic Heraldry*, Oxford 1933
* Whitney Smith: *Flags through the ages and across the world*, McGraw-Hill Book Co,Maidenhead 1975, side 47
**Benedicta Ebbesdatter** (også kalt **Bengta**) født mellom 1165 og 1170, død 1199 eller 1200, var dronning av Sverige fra 1196 til sin død. 

Hun ble født i Knardrup på Nordsjælland som datter av Ebbe Sunesen Hvide. Hennes onkel var den senere så berømte erkebiskop i Lund, Anders Sunesen. Hun ble i 1185, i en alder av 15 gift med prins Sverker, kong Karl Sverkersson og hans enke Christine Stigsdatters eneste sønn. Denne ble først konge over Sverige i 1196, da Knut Eriksson døde. Da var Benedicta rundt de tredve, og skulle kun komme til å bære dronningtittelen i 4 år. Hun fødte sin mann mindst to barn. 

Benedicta sympatiserte med kirkens økende makt både i Danmark og Sverige, og hun støttet aktivt erkebiskop Olof Lambatunga i Uppsala. Hun beskrives som religiøs og stolt av sin bakgrunn.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Benedikta Ebbentytär, www.kansallisbiografia.fi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p11307.htm#i113062, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Bengta Ebbesdotter på findagrave.com


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cecilia Johansdatter** | **Dronning av Sverige**(1196–1199) | Etterfølger:**Ingegerd Birgersdatter** |

Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook
 |
**Årø** er et sted i utkanten av Molde by. Stedet har en del industri og noen handelsbedrifter, og er et viktig trafikknutepunkt der fylkesvei 64 mellom Åndalsnes og Kristiansund krysser E39 like ved Molde lufthavn. Navnet kommer av norrønt *Árøy*, sammensatt av *ár*, genitiv av å (mindre elv), og *øy*, flat strekning ved vann. Offisiell skrivemåte var til 1995 *Årøy*, i samsvar med eldre uttale.

I matrikkelen består stedet av Årø ytre (gnr. 33), Årø indre (gnr. 34) og Årøneset (gnr. 35) i Molde kommune.

Årø ligger ca. 5 km øst for Molde sentrum. Molde lufthavn ligger ved utløpet av Årøelva i Fannefjorden. Av øvrige store bedrifter på Årø er Oskar Sylte Mineralvannfabrikk og Brunvoll thruster. Årø har også hatt konfeksjonsindustri den gang Høvding Konfeksjonsfabrikk hadde produksjon der. Området er imidlertid ikke noe industristed, men et boligområde bestående av eneboliger bygget i årene fra ca. 1960 og fremover til Molde lufthavn ble åpnet i 1972 og det ble innført begrensninger i nyetableringene. Disse restriksjonene ble senere opphevet, og i de senere år er det bygget flere nye eneboliger på Årø. Det ligger også noen større, eldre og staselige gårdsbygninger, som Krohns gård, på Årø.

Kilder
------

* Finansdepartementet. Matrikkelutkastet av 1950 (digital utgave ved Dokumentasjonsprosjektet): Møre og Romsdal, Bolsøy
* O. Rygh: *Norske Gaardnavne* (Fabritius, Kristiania 1897–1936; digital utgave ved Dokumentasjonsprosjektet): b. 13, s. 3 & 281
* Statens kartverk. *Norgesglasset*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Atle Johannes Goutbeek** (også kalt FullFrame) født 28. august 1976 i Dalfsen, Nederland) er en nederlandsk fotograf, arkitekt og kunstner som har bodd i Tvedestrand siden 1999.

Goutbeek er utdannet arkitekt ved Kunstakademiet CHK i Kampen i Nederland. Han prosjekterer hovedsakelig boliger og fritidsboliger i moderne stil, fra råtomt til ferdig arbeidstegninger og opfølging under byggingen.

Han er også deleier og daglig leder av *KONTRAST Kontorfellesskap* i Hovedgata 29, Tvedestrand, der han også har *FullFrame Fotostudio*.

Goutbeek er med i stiftelsen av og styremedlem i *Risør Fotofestival*.

Han har hatt fotoutstillinger på bla.a. Galleri Blå Kube i Tvedestrand, Galleri Solsiden 10 i Risør, på *Fotomessen* 2009 Oslo og *Fotomessen 2010 Lillestrøm*.

Han fotograferer for det meste bryllup, portretter, men har også sine egne kunstprosjekter.
Han gir kurs for både privat- og bedriftsmarkedet og holder foredrag om fotografi og digital etterbehandling.
I tillegg er han kunstnerisk konsulent for bedrifter.

Utmerkelser
-----------

* Diplomplassering i kategorien *Årets nykommer* ved *Norske Reklame Fotografens UTSNITT 2007*
* Årets vinner av *Epson Challenge 2008* på Fotopía
* *Årets fotograf 2009* på Foto.no
* Årets vinner av *Fotovideo Challenge 2009* på Fotopía

* 'Hove, Arendal'. Del av utstillingen 'Local Moods' 2007 'Hove, Arendal'. Del av utstillingen 'Local Moods' 2007
* 'A dog wedding'. Eget arbeid 2008. 'A dog wedding'. Eget arbeid 2008.
* 'Endelig vår!'. Eget arbeid 2009. 'Endelig vår!'. Eget arbeid 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* På fotoshoot med årets fotograf – NRK web TV
* Premieutdeling 'Epson Challenge 2008'[*død lenke*]
* Årets fotograf 2009 Foto.no Arkivert 25. januar 2010 hos Wayback Machine.
**Zabur** (arabisk: زبور‎) er, i henhold til islam, den hellige boken til *Dawud* (kong David av Israel), en av de hellige bøker avslørt av Gud før Koranen, sammen med andre slik som *Tawrat* (*Tora*) av *Musa* (Moses) og *Injil* (evangeliene) om *Isa* (Jesus Kristus).

En del forskere likestiller Zabur med bibelske *Salmenes bok*. Begrepet *zabur* er det arabiske tilsvarende begrepet til det hebraiske *zimra* i betydningen «sang», «musikk». Det er, sammen med *zamir* («sang») og *mizmor* («salme»), avledet fra *zamar* i betydningen «sang, synge lovprisning, gjøre musikk».

I henhold til tolverne eller imamittene var den opprinnelige og ikke korrupte Zabur bevart i den mystiske *al-Jafr*, som er i dag bevart av Imāmah Muhammad al-Mahdi.

Referanser
----------

1. ↑  *Theological Wordbook of the Old Testament*, bind 1, ss. 245.

Eksterne lenker
---------------

* En diskusjon på engelsk av Zabur og andre skrifter, fra et uavhengig, ikke-muslimsk synspunkt; se andre artikler fra dette nettstedets hovedside.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Litteratur
Palatinergardist.
**Palatinergarden** (italiensk: Guardia Palatina d'Onore) var en infanterienhet under Kirkestaten som ble opprettet den 14. november 1850 av pave Pius IX gjennom en sammenslåing av Kirkestatens to militsenheter, Guardia Civica Scelta og Milizia Urbana.

Korpset deltok i vakttjeneste i Roma, og var også i kamp flere ganger, blant annet i forsvaret av Roma mot piemontesiske styrker. 

I motsetning til Nobel- og Gendarmerigardene var den aldri oppsatt med hester, og den hadde maksimalt 500 soldater fra Romas borgerskap. Dette antallet ble bare oversteget under andre verdenskrig.

Etter Italias samling i 1870 ble enheten kun tolerert i selve Vatikanbyen av de nye makthavere. Den forandret nå karakter, og hadde nå en fortrinnsvis seremoniell karakter. Garden fortsatte også etter Vatikanstaten ble opprettet i 1929. Den ble ikke utstyrt med moderne våpen, og treningen var enkel drill i marsjering og i å presentere våpen.

Dens medlemmer var frivillige som ikke fikk annen betaling enn et beløp som skulle betale for stell eller nyanskaffelse av uniformen.[] Korpset var det eneste i Vatikanets tjeneste med sitt eget fullverdige militære musikkorps.[]

Under annen verdenskrig ble gardens militære profil styrket og det ble tatt inn flere frivillige, blant annet fra Romas jødiske befolkning.[] I september 1943, da tyske styrker besatte Roma etter Italias inngåelse av våpenhvile med de allierte, fikk garden ansvar for å beskytte Vatikanbyen og forskjellige vatikanske bygninger rundt om i Roma og den pavelige sommervilla i Castel Gandolfo. Gardistene patruljerte Vatikanets murer, hager og gårdsrom og stod vakt ved pavelige bygninger som samtidig tjente som fristeder for ettersøkte. []Det kom flere ganger til konfrontasjoner, da oftest med italienske fascistiske politienheter som samarbeidet med tyskerne som ville trenge seg inn og arrestere folk som skjulte seg i kirkenes ekstraterritoriale bygninger. Ved krigsutbrudd hadde garden sin normale maksimalstyrke på 500 mann, men den tyske okkupasjon førte til rekruttering av mange flere.[] I juni 1944 dreide det seg om rundt 2000 mann, mange av dem folk som selv var i faresonen for deportasjon til tyske konsentrasjonsleirer.[]

Palatinergarden ble opphevet i 1970 av pave Paul VI i forbindelse med endringer iverksatt i kjølvannet av Annet Vatikankonsil.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. desember 2010. Besøkt 25. januar 2020.  zenit.org, 3. september 2007, lest 19. februar 2010
2. ↑  David Alvarez, *The Pope's Soldiers: A Military History of the Modern Vatican* (Lawrence, KS: University Press of Kansas, 2011), s. 263-264
3. ↑  *Fedeltà Palatina*. Roma: 1946. s. 36, 125, 216-17

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Rettsdokument fra 1648 i forbindelse med saken mot Kress
**Benedict Kress** (død 1649) var en tysk oberst som tjenestegjorde under tredveårskrigen, og senere i Norge.

Man vet lite om bakgrunnen hans, men han ble etterhvert offiser i det Trondhjemske regiment. Han kom da til Levanger i Nord-Trøndelag hvor han ble kommandant på Skånes skanse. Dette kan ha vært i 1645, da skansen skal ha blitt ferdigstilt dette året, men han nevnes for første gang i forbindelse med en mønstring høsten 1647. Kress gjorde seg raskt beryktet for sin strenge disiplin, og han skal ha hugget en soldat med kården sin i 1647, angivelig på grunn av et dårlig gevær. Året etter ble det avholdt en øvelse ved skansen hvor Kress skal ha delt soldatene, stort sett utkommanderte bønder, inn i to grupper: en som forsvarte skansen, og en som gikk til angrep. Kress skal da ha beordret soldatene på skansen til å skyte med skarpt mot den angripende parten fra en av skansens kanoner. Som et resultat ble en av soldatene drept. For dette ble han stilt for krigsrett i Trondheim, og henrettet offentlig på torget i byen i 1649. Dette framgår av samtidige rettsdokumenter. Han ble gravlagt ved Vår Frue Kirke i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Danske Kanselli, Skapsaker – RA/EA-4061/F/L0023/0004/0001. Litra C: Dokumenter om et drap som oberst Benedict Kress begikk. År: 1648. Oppbevaringssted: Riksarkivet.
2. ↑  Nils Hallan 1964. Skogn historie. Ålmenn bygdesoge for Skogn, Frol og Levanger. Volum IV A. Skogn: Nemda for Skogn historie.
3. ↑  Nils Hallan 1969. 1969 Skogn historie. Ålmenn bygdesoge for Skogn, Frol og Levanger. Volum IV B. Skogn: Nemnda for Skogn historie.
4. ↑  Jensen, Åke F. (1995). *Kavaleriet i Norge 1200-1994: utvikling og innsats gjennom 800 år*. [Trandum]: Kavaleriinspektøren/Søndenfjeldske dragonregiment. s. 121-123. ISBN 8290545436.

Portal: Tyskland
**Atle Kittang** (født 20. mars 1941 i Flora, død 1. juni 2013) var en norsk litteraturviter og professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen.

Kittang gikk ut av Firda offentlege landsgymnas i 1960, studerte tysk og fransk ved Universitetet i Bergen og ble *mag. art.* i 1966. Han tok doktorgraden i 1973 på en avhandling om den franske lyrikeren Arthur Rimbaud Han var førstelektor ved Universitetet i Bergen fra 1970 til 1974 og siden professor. Han ble den første professoren i litteraturvitenskap da faget fikk sitt eget institutt ved Universitetet i Bergen i 1974. Senere ble instituttet slått sammen til Institutt for lingvistiske, litterære og estetiske fag. Han skrev flere bøker, blant annet om Knut Hamsun, Henrik Ibsen og Sigmund Freud, og utgav flere antologier.

Atle Kittang døde 1. juni 2013 etter lengre tids sykdom.

Utmerkelser
-----------

Kittang var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi (fra 1988) og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (fra 2000). Han fikk Møbiusprisen for fremragende forskning i 2003. for «sin fremragende og brede forskningsinnsats innen allmenn litteraturvitenskap, og for sin evne til å skape dynamiske og kreative miljøer rundt seg».

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Atle Kittang *Discours et jeu: essai d'analyse des textes d'Arthur Rimbaud* 1972 Universitetet i Bergen
3. ↑  Litteraturprofessor Atle Kittang er død, *Aftenposten* 2. juni 2013
4. ↑  Atle Kittang er død (Bergens Tidende, 2. juni 2013)
5. ↑  bt.no Prestisjetung forskningspris til Atle Kittang 06.11.2003

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Atle Kittang i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Atle Kittang i BIBSYS
* Hjemmeside ved UiB
* På høyden, 18. mars 2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| Catherine | Paul | Alexander |

**Palasskrigen** skjedde i det Det russiske keiserdømmet i det siste tiår av Katarina IIs regime (1784-1796) og under regimet til Paul I av Russland I (1796-1801), med ringvirkninger som strakk seg inn i begynnelsen av regimet til Aleksander I av Russland.

En bitter konflikt mellom Katarina og Paul, hennes eneste legitime sønn og arving, manifesterte seg i forbigående politiske og ideologiske konflikter, men fikk også en varig, reell effekt på russisk arkitektur. Begge parter hevdet sine politiske rettigheter, sin forståelse av den suverene makten i dyre byggeprosjekter som omfattet de mest berømte arkitektene fra denne tiden: Vasilij Bazhenov, Vincenzo Brenna, Charles Cameron, Matvey Kazakov, Giacomo Quarenghi og Ivan Starov.

Katarinas palassprosjekter fulgte den klassisistiske arkitekturen i opplysningstiden, mens Paul bevisst støttet seg til den nye romantikken. Bygninger som stilistisk falt utenfor disse stilene ble revet eller ombygd uten videre. Krigen begynte i 1785 med riving av det viktigste palasset i Tsaritsyno, og kulminerte i 1796 med riving av Pella som det største keiserlige palasset i St. Petersburg-området.

Bakgrunn
--------

*Cameron' s Gallery* (1784-1787) i Tsarskoye Selo, er et eksempel på Katarinas smak innen arkitektur i det siste tiåret av hennes regjeringstid.
Før 1722 var styresettet i Russland basert på Arveretten. I 1722 skilte Peter I seg fra denne tradisjon og endringen ble fulgt opp med en serie av «Palasskupp» da de fleste av de gjenværende på tronen på 1800-tallet var kvinner: Katarina I, Anna, Elisabeth og Catherine II. Catherine II besteg tronen etter drapet på sin mann, Peter III da deres eneste legitime sønn, Paul, var syv år gammel. Paul var hengiven til sin avdøde far i hele sitt liv; men med årene følte han hat til sin mor.

Slottet i Tsaritsyno-Park - Matvey Kazakovs byggverk som ble rekonstruert i løpet av 2005-2007.

Referanser
----------

1. ↑  Paul's Saint Michael's Castle cost 6 million roubles in gold, 7 times more than Pella Palace - Lanceray, p. 123
2. ↑  Shvidkovsky, p. 281
**Robert Levinson** (født 10. mars 1948, død ukjent tid før 2020) var en amerikansk privatetterforsker og FBI-agent. Levinson forsvant i mars 2007, mens han var i Iran, tilsynelatende for å undersøke et tilfelle av sigarettsmugling. Han hadde tidligere gransket drapet på russisk-amerikaneren Paul Klebnikov i Moskva. Den iranske regjeringen hadde uttalt at de ikke hadde noe informasjon om saken, men tjenestemenn fra Utenriksdepartementet kastet tvil på den iranske regjeringens påstander.

Den 5. september 2007 nektet Iran en forespørsel fra USA om å tillate diplomater fra Sveits å se etter bagasjen eller andre spor etter Levinson i Iran. Media rapporterte i august 2007 at Christine Levinson, kona til Robert, planla en tur til Iran sammen med sin eldste sønn. Iran kunngjorde den 23. september 2007, at hun ville få lov til å besøke landet. I desember 2007 reiste hans kone og deres sønn til Iran for å prøve å finne ut mer om Levinsons forsvinning. Den turen ga ikke noe nytt. 

Den 13. januar 2009, avslørte den amerikanske senatoren Bill Nelson med Hillary Clintons bekreftelse at de mente Levinson ble holdt fanget i et hemmelig fengsel i Iran. Ifølge *The New York Times* hadde Levinson møtt Dawud Salahuddin (som hadde konvertert til islam, anklaget for mord på en iransk dissident) rett før han forsvant. Den 3. mars 2011, kunngjorde Utenriksdepartementet at de hadde dokumenter på at Levinson var i live og ble holdt fanget et sted i Sørvest-Asia. Levinson-familien hadde mottatt «ugjendrivelige bevis» for at han var i live så sent som i 2010. Den 9. desember 2011 publiserte familien en video datert i november 2010, som viste at Levinson ble holdt i live som gissel.

I mars 2020 sa familien hans at han antakelig hadde dødd i iransk varetekt.

Referanser
----------

1. ↑   «FBI agent Robert Levinson dies 'in Iranian custody,' family announces»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 3510, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «US hostage Levinson has died in Iran, says family». *BBC News* **(engelsk)**. 25. mars 2020. Besøkt 26. mars 2020.
4. ↑  «CIA-mannen försvann för 12 år sen – Iran bekräftar». *www.expressen.se* **(svensk)**. Besøkt 26. mars 2020.
5. ↑  «Pensioneret FBI-agent døde angiveligt i iransk varetægt». *www.avisen.dk*. Besøkt 26. mars 2020.
6. ↑  WELT (26. mars 2020). «Robert Levinson: Früherer FBI-Agent wohl im Iran gestorben». *DIE WELT*. Besøkt 26. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Help Bob Levinson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Benedicte Margrethe, friherreinne Løvendal** (født Rantzau i 1683, død 26. juli 1776 på slottet Mückenberg) var en dansk-tysk adelskvinne, og grunnlegger av jernverket i Lauchammer i det sydlige Brandenburg.

Benedicte Margrethe ble født på godset Neuhaus i det østlige Holsten som datter av Cai von Rantzau (1650–1704) og Catharine Margrethe von Blome (1649–1687). Den 29. januar 1709 giftet hun seg med friherre og overbergverksdirektør i Sachsen, Waldemar Løvendal, sønn av Ulrik Frederik Gyldenløve og Sophie Jørgensdatter Urne. Sammen fikk de fire barn, som alle døde tidlig. Benedicte Margrethe tok seg av ektemannens barn fra hans forrige ekteskap – deriblant den senere marskalk i Frankrike Woldemar – samt av barna til August den sterke og hans elskerinne Constantia von Cosel.

Jernverkseier
-------------

Omkring 1716 flyttet friherreinnen fra Dresden til Mückenberg i det sydlige Brandeburg, hvor hun lot oppføre slottet Mückenberg. Etter oppdagelsen av jernforekomster, grunnla hun her et jernverk i 1725, som hun kom til å drive i 51 år. Bedriften forbedret forholdene, blant anndet ved å skaffe arbeidsplasser, for befolkningen i området. Fiherreinnen oppmuntret til skolegang, oppførte bedriftsboliger til arbeiderne og beskyttet befolkningen som best hun kunne.

Benedicte Margrethe overlevde sin mann med seksogtredve år. Hun døde på Mückenberg den 26. juli 1776, og ble begravet i Nikolaikirken i Lauchhammer sammen med sin ektemann og de fire, avøde barna hennes. En gate og et tidligere gymnasium i Lauchhammer er oppkalt etter henne. Det fremstilles stadig figurer og redskaper i jern og bronse ved det gamle jernverket.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 142638692, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Auf den Spuren der Freifrau von Löwendal». *Lausitzer Seeland*. lausitzerseenland.de. Arkivert fra originalen 7. januar 2018. Besøkt 6. januar 2018.
4. ↑  K. C. Rockstroh (1979–84). «Woldemar Løvendal». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. Gyldendal. Besøkt 6. januar 2018. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)
5. 1 2  «Benedicta Margaretha Freifrau von Löwendal». *Frauen Orte im Land Brandenburg*. frauenorte-brandenburg.de. Besøkt 6. januar 2018.
6. ↑  Luise Grundmann, Dietrich Hanspach (2005). *Der Schraden. Eine landeskundliche Bestandsaufnahme im Raum Elsterwerda, Lauchhammer, Hirschfeld und Ortrand*. Böhlau Verlag Köln. s. 149.
7. ↑  «Kunstgussmuseum Lauchhammer». kunstgussmuseum-lauchhammer.de. Besøkt 6. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Palanga** er en kystkommune i Litauen, beliggende nord for Klaipeda. Området er mest kjent som feriested. Offisielt har Palanga status som en bykommune, og inkluderer Šventoji, Nemirseta, Būtingė og andre bosetninger, som anses som en del av byen Palanga. Næringslivet er også i første rekke basert på turisme, i tillegg er det en oljeterminal i Būtingė.

Sted
----

Palanga er en ferieby, og elvene Šventoji og Rąžė (samogitisk: *Ronžē*) renner gjennom området og ut i Østersjøen. Rąžė var tidligere kjent som Alanga og denne ga Palanga sitt navn: Palanga som ordrett betyr på Alanga-elven. Palanga kommune strekker 24 kilometer fra Nemirseta i sør til det latviske grensen i nord. Palanga er inndelt å Nemirseta, Vanagupe, Kunigiškiai, Manciškiai, og Šventoji – fem nærliggende fiskerlandsbyer som ble slått sammen til én by. I den perioden regionen var en del av Keiserriket Tyskland under navnet Memel, var Nemirseta den nordligste landsbyen Øst-Preussen.

Transport
---------

Palanga er veimessig knyttet til Klaipeda og Šiauliai. Det er ingen jernbane til byen (den nærmeste jernbane-tilkoblingen er i Kretinga, hovedstaden i Kretinga kommune). Palanga internasjonale lufthavn er den nest største i Litauen og har rute til Moss, København, Amsterdam, Tallinn og tyske byer.

Steder av interesse
-------------------

Om sommeren er byen preget av turisme. Byen inneholder et rav-museum og en større botanisk hage.

Palanga har Litauens eldste apotek, etablert på midten av 1800-tallet.

Byen er også hjem til en regional radiostasjon, FM Palanga.

Bilder
------

* Alltid mange turister på pirenAlltid mange turister på piren
* Stranden i PalangaStranden i Palanga
* Det gamle apoteket i PalangaDet gamle apoteket i Palanga

Referanser
----------

1. ↑   *Resident population by city / town at the beginning of the year*, State Data Agency of Lithuania, 16. januar 2023, Wikidata Q112626509,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Palanga – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Klaipėda fylke |
| --- |
| Klaipėda bykommune **·** Klaipėda landkommune **·** Kretinga kommune **·** Neringa kommune **·** Palanga bykommune **·** Skuodas kommune **·** Silute kommune | Litauens flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Israel-Nachrichten*** er en tyskspråklig dagsavis som utgis i Tel Aviv i Israel, og en av Israels eldste aviser. Avisen ble grunnlagt av Siegfried Blumenthal, en jødisk bokhandler fra Berlin, i 1936 under navnet *Blumenthals Neueste Nachrichten*. Etterspørselen var fra begynnelsen stor, da det kom tusenvis av jøder fra Tyskland, Østerrike og Europa forøvrig som kunne lite eller ingenting hebraisk. Omkring 1950 var *Israel-Nachrichten* en av de største avisene i hele Israel. Berømte forfattere som Max Brod og Arnold Zweig skrev for avisen.

Til dagens leserkrets hører de omkring 100 000 jødene med tysk som morsmål i Israel, samt interesserte fra andre deler av verden, f.eks. jøder i de tyskspråklige landene i Europa og i USA med interesse for Israel, og tyskstudenter i Israel, samt turister og utvekslingsstudenter og -elever.

Avisen er en utpreget kvalitetsavis med stoff innen politikk, økonomi og kultur. Det skrives også regelmessig om tyske, østerrikske og sveitsiske forhold.

Alice Schwarz-Gardos (1915–2007) var avisens sjefredaktør fra 1975 til sin død i 2007.



Portal: Litteratur
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Friidrett: |
| Friidrett Søramerikansk mesterskap i friidrett |
| Gull | São Paulo 1954 |  100 m |
| Bronse | São Paulo 1954 |  200 m |
| Bronse | Lima 1949 |  100 m |
| Bronse | Lima 1949 |  200 m |

**Benedicta Sousa de Oliveira** (født 10. oktober 1927 i Jundiaí, død 14. september 2020) var en brasiliansk friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp. Hun deltok på 100 meter under sommer-OL 1948.

Idrettskarriere
---------------

De Oliveira representerte Brasil under Sommer-OL 1948. Der deltok hun på 100 meter, men kom på fjerdeplass i sitt forsøksheat, og nådde ikke semifinalene. Hun deltok også på Brasils stafettlag på 4 x 100 meter stafett, som også ble slått ut i forsøksheatet.

Hun deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1949, og fikk der bronse på 100 og 200 meter. Under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1954 vant hun 100 meter, med tiden 12,3, og fikk igjen bronse på 200 meter, bak Deyse de Castro og Elda Selamé.

Referanser
----------

1. ↑  Sports-reference.com - *Benedicta de Pliveira*, besøkt 12. november 2020.
2. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (Women)*, besøkt 12. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Benedicta de Oliveira – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Benedicta de Oliveira – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Robert «Bob» Lucien LeGendre** (født 7. januar 1898, død 21. januar 1931) var en amerikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

LeGendre vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1924 i Paris. Han kom på tredjeplass i femkamp bak Eero Lehtonen fra Finland og Elemér Somfay fra Ungarn. Femkampen besto av følgende fem grener: lengdehopp, spydkast, 200 meter, diskos og 1500 meter. Det var tretti deltakere fra sytten nasjoner som deltok i femkampen som ble avviklet 7. juli 1924. Det var siste gangen som femkamp for menn var med på det olympiske programmet. 

LeGendre kom på fjerdeplass i femkampen under OL 1920 i Antwerpen.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i friidrett, femkamp USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   Sports-Reference.com olympisk utøver-ID le/bob-legendre-1[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert LeGendre – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robert LeGendre – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Robert LeGendre – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Robert LeGendre – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Kapteyn b** er en eksoplanet som går i bane rundt den røde dvergen Kaptayns stjerne. Den ble oppdaget i 2014 av en gruppe internasjonale forskere under ledelse av astronomer fra Queen Mary University of London. Planeten ligger cirka 13 lysår fra jorden og har en beregnet alder på 11,5 milliarder år. Den har en omløpstid på 48 dager, og ligger innenfor den beboelige sonen, hvor temperaturene er så høye at det er muligheter for at der er flytende vann.

Planeten ble først påvist ved High Accuracy Radial Velocity Planet Searcher sitt spektrometer ved La Silla-observatoriet i Chile. Oppdagelsen ble senere også bekreftet ved Keck-observatoriet på Hawaii og PFS-observatoriet i Chile.

Se også
-------

* Kapteyn c

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Queen Mary University of London, 4. juni 2014, Astronomers discover ancient worlds from another galaxy next door. Besøkt 5. juni 2014. (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kapteyn b i SIMBAD Rediger på Wikidata
* (en)Cornell University Library, Two planets around Kapteyn's star...
**Kleivlandsvatnet** (eller **Kleivelandsvannet**) er et vann på Lista-halvøya i Farsund kommune i Agder fylke. Vannet har et areal på 0,27 km², ligger 78 moh. og er en del av Nesheimvassdraget. Det ligger i et område med barskog, åpen løvskog, lynghei og myrområder. Sudlandsbekken passerer Jåtog og munner ut i Kleivlandsvatnet ved Jåtogkilen. Åmdalsbekken fører vannet videre til Prestvannet i Vanse.

Drikkevann
----------

Vannet ble i 1940-årene demmet opp og har siden den gang vært brukt som drikkevann. I 2002 ble det utført en større utbygging av vannverk med nye behandlingsanlegg.

Fisk
----

Vannet hadde liten fiskebestand i 1975 og i 1990 var den helt borte. Årsaken var forsuring over lengre tid gjennom sur nedbør. Tiltak ble iverksatt og de tre bekkene som har forbindelse til vannet ble kalket. Åmdalsbekken ble kalket første gang i 1987. Stintlandsbekken ble kalket i 2002 og Sudlandsbekken det påfølgende året. I 2004 ble det foretatt prøvefiske som slo fast at fikskebestanden hadde tatt seg opp.

Folketro
--------

Vannet var sentralt i gammel folketro. Folk trodde at de underjordiske hadde en kirke under Kleivlandsvatnet og at det ofte kunne høres sang og musikk fra dypet. Den ble kalt for vedkirka på Jåtog. Før oppdemningen stod vannstanden lavere enn i dag. På vannets nordside ved Jåtog er der en fjellgrotte som folk trodde var inngangen til vedkirken. Denne ligger i dag under vann.

Referanser
----------

1. ↑  «Kleivlandsvatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. oktober 2016.
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 27. oktober 2016
3. 1 2 3  Harald Lura, Ulla P.Ledje og Siri Ødegaard (31. oktober 2004). «Biologiske undersøkelser i Nesheimsvassdraget, Farsund kommune». *Rapport nummer: 10202-1, Distribusjon: Åpen*.
4. ↑  Utbygging i 2002[*død lenke*]; aun.as
5. ↑  Syvertsen, Sverre (2000). «Spøkelser, skrømt og underlige hendelser». *Minner fra en svunnen tid*. Farsund. s. 54.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |