recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Signaldalelva** (også skrevet *Signaldalselva* og *Signalelva*, nordsamisk: *Čiekŋaleatnu*, kvensk: *Singalanjoki* eller *Singalanväylä*) er ei elv i Storfjord kommune i Troms og Finnmark. Selve Signaldalelva dannes ved samløpet av kildeelvene Stordalselva og Paraselva. Elva renner i nordvestlig retning gjennom Signaldalen, og munner ut innerst i Storfjorden like vest for kommunesenteret Hatteng. Signaldalelva er 26,5 kilometer lang (65,0 kilometer regnet fra øverste kilde), og har et nedbørfelt på 514,95 km². Middelvannføringen ved munningen er 16,44 m³/s.

Elvas øverste kilder er ved Sørdalssmåvatnan (738 moh.), som ligger vest for innsjøen Govdajávri i fjellområdene mellom Signaldalen og Skibotndalen. Fra Govdajávri renner elva, som her heter Breidalselva, mot sørøst til den løper sammen med elva fra Golddajávri og danner Stordalselva. Elva snur nå mot vest og renner stri ned den trange Stordalen. Vest for fjellet Paras (1 419 moh.) renner den sammen med Paraselva fra sør og danner selve Signaldalelva. Gjennom Signaldalen renner elva i et rolig løp, avbrutt av enkelte fosser og strykpartier. Dalen har bratte sider og sideelver danner flere steder fossefall ned mot dalbunnen, blant annet den vakre Signalnesfossen. I det nedre løpet danner elva vide meandere, før den munner ut lengst sør i Storfjorden.

Ved utbyggingen av Skibotn kraftverk ble avløpet fra Govdajávri overført dit. Som følge av dette er vannføringen i vassdragets øvre del sterkt redusert, spesielt i Breidalselva. 

Det er spredt jordbruksbebyggelse langs elva i Signaldalen. Fv321 går 13 kilometer opp langs vassdraget, mens kommunale veier fortsetter videre opp til Paras.

Lakseparasitten *Gyrodactylus salaris* ble i 2000 påvist i Signaldalelva, etter at den først ble påvist i nabovassdraget i Skibotn i 1979.

Sideelver
---------

Hver linje inneholder elvas navn og hvor den munner ut. Sideelver er innrykket i forhold til hovedelva, og er listet i den rekkefølge de munner ut i hovedelva, regnet fra munningen til kilden.

* Balsfjordelva – ved Oteren, fra sør
	+ Tverrelva – 1 km sørvest for Oteren, fra vest
* Vassdalselva – 16 km sørøst for Oteren, fra vest
* Paraselva – 16 km sørøst for Oteren, fra sør
* Stordalselva – 16 km sørøst for Oteren, fra øst
	+ Breidalselva – 2 km vest for Golddajávri, fra nord

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
3. ↑  «Signaldalelva». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 10. september 2017.
4. ↑  «Gyrodactylus salaris». *Miljøstatus i Troms*. Fylkesmannen i Troms. 22. januar 2013. Arkivert fra originalen 6. mars 2011. Besøkt 29. juli 2014.
**Ulrikke Lund** er en norsk tidligere blogger.

Hun begynte å blogge som sekstenåring, og delte blant annet erfaringer og opplevelser fra en tøff oppvekst.[] På det meste hadde bloggen et gjennomsnitt på rundt 40 000 lesere daglig, og hun ble kåret til årets beste moteblogger av *VG*.[] I 2009 startet hun og en partner en nettbutikk som de sammen drev fram til mars 2012.

Hun ble i 2011 kåret til folkets favoritt av Vixen Blog Awards.

### Tilbaketrekning fra offentligheten

26. desember 2014 skrev Lund det siste innlegget på bloggen sin, som handlet om at hun ville «identifisere hva som er viktigst for meg og eliminere alt annet». Mote var ikke lenger «en av disse tingene som føles så viktig for meg at jeg kan formidle det med naturlighet».

Ifølge en reportasje om påvirkere i Morgenbladet i november 2021, uttalte Lund: «(n)oe av det beste jeg har gjort i min personlige reise er å velge bort jobben og den trygge inntekten jeg hadde som influenser (der man lever av å reklamere for ting, og på den måten indirekte oppfordrer til økt forbruk)» i et Instagram-innlegg mai samme år. Hun oppfordret i det samme innlegget til å undersøke Framtiden i våre hender.

Referanser og fotnoter
----------------------

1. ↑  «Ulrikke Lund om den tøffe barndommen: – Jeg skjulte hvem jeg var». *TV 2* **(norsk)**. 11. juni 2012. Besøkt 17. november 2021.
2. ↑  «Vinnerne av Vixen Blog Awards 2011». Arkivert fra originalen 7. august 2016. Besøkt 19. januar 2016.
3. ↑  «TAKK FOR NÅ | Ulrikke Lund | Stylista.no». *web.archive.org*. 13. januar 2016. Archived from the original on 13. januar 2016. Besøkt 17. november 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
4. ↑  «Vixen awards: – Stortinget er rett oppi gata. Jeg tror de misunner oss». *Morgenbladet* **(norsk)**. Besøkt 17. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell blogg
**Ingvild Wedaa Tennfjord** (født 27. april 1977) er en norsk journalist, sommelier og vinkjenner.

Jobb
----

Tennfjord er vinjournalist i *A-magasinet*, *Bergens Tidende*, *Fædrelandsvennen*, *Stavanger Aftenblad* og *Adresseavisen*, og når nær 1 million lesere ukentlig med spalten «Vinskolen». Høsten 2013 ble hennes første bok *Skål! Få nese for vin uten å få nesa i sky* publisert på Kagge forlag. Boken har så langt kommet i tre opplag, og er Bragepris-nominert.

Høsten 2014 kom bok nummer to, *Bobler*. Høsten 2015 kom, *Perfekte Viner.* Den gikk rett inn på bokhandlernes bestselgerliste, som første vinbok noensinne. Bok nummer fire heter *Norges Beste vinkjøp*. I 2017 slapp hun oppfølgeren *Norges Beste Vinkjøp 2018*. I 2019 kom boka *Snarveien til vin.* 

Tennfjord har tidligere arbeidet blant annet i *Dagens Næringsliv*, NRK og *Dagbladet Magasinet*, der hun i perioden 2007–2012 skrev portrettintervjuet «På Tomannshånd». Hun er kjent for å ha en knapp, direkte og humoristisk stil og benytter i stor grad dialog i tekstene sine.

Siden 2005 har Tennfjord vært kåsør i *Norgesglasset* på NRK P1.[] Oktober 2015 var hun også gjest på *Nytt på nytt*.[]

I juni 2023 hadde hun morgenandakter i NRK P1

Utdanning
---------

Tennfjord har mellomfag i medievitenskap fra Universitetet i Bergen og journalistutdanning fra Høgskulen i Volda.
Før hun ble journalist, arbeidet hun som teaterlærer, ekstravakt på gamlehjem, bartender og budeie.

Priser
------

I 2006 ble Tennfjord tildelt Arne Hestenes' journalistpris for god portrettjournalistikk. I 2013 ble boka *Skål* nominert til Brageprisen.

Referanser
----------

1. ↑  «A-magasinet feirer 10 år og går nasjonalt: Blir innstikk i BT, Fevennen og Aftenbladet». *Medier24.com*. Besøkt 22. oktober 2015.
2. 1 2  «Satset alt på vin bok til folket». 19.11.2013.
3. ↑  «Generell litteratur | Bokhandlerforeningen». *www.bokhandlerforeningen.no*. Arkivert fra originalen 22. april 2016. Besøkt 22. oktober 2015.
4. ↑  Sentrum, Tanum | Postadresse: Postboks 1900; informasjonskapsler, 0055 Oslo | Besøksadresse: Akersgata 47/49 | Telefon: 21 89 73 00 © Cappelen Damm AS | Personvern og (2018). «Snarveien til vin». *Tanum* **(norsk)**. Besøkt 3. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingvild Wedaa Tennfjord – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Ingvild Wedaa Tennfjord på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Tid for Tænnis. Kåseri i Norgesglasset hos NRK
* Hestenesprisen 2006. Juryens begrunnelse. hos Filmweb

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Hallgeir Storvik** (født 21. desember 1958 i Meløy) er en norsk næringslivsleder. 

Han er utdannet siviløkonom fra NHH fra 1984. Han begynte i Norsk Hydro i 1984 og har hatt flere lederjobber i Hydro og Yara. Storvik ble finansdirektør i Hydro Agri International i 1995 og ble finansdirektør for hele Hydros gjødselsdivisjon (Hydro Agri) i 1998. Han ledet arbeidet med strategi for kostnadseffektivitet og produktivitetsforbedring i Hydro Agri (1999–2001) samt fisjoneringen og børsintroduksjonen av Yara i 2004. Fra 2006 til 2009 var han konserndirektør for forretningsområdet Supply&Trade, som håndterer innkjøp og salg av råvarer og mellomprodukter. Fra 2009 til 2012 var han tilbake i stillingen som finans- og strategidirektør. Storvik har siden 2012 vært konserndirektør med ansvar for Yaras gruvevirksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  Braseth, Per (1999). *Per Andersen-slekten: Meløy, Helgeland*. Trondheim. s. 115. ISBN 82-7964-011-8.
2. 1 2  «Hallgeir Storviks profil». LinkedIn. Besøkt 1. november 2019.
3. 1 2 3 4 5  «Prospectus Yara International ASA. Registration Document» (PDF) **(engelsk)**. Oslo Børs. 24. april 2009. s. 37. Besøkt 1. november 2019.
4. ↑  «Meløy-mann ny Hydro-direktør». *Nordlands Framtid*: 7. 3. januar 1995.
5. ↑  *Kapital*. 35 (2). 2005.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  «Jubilanter». *Dagsavisen*. NTB: 56. 20. desember 2008.
7. ↑  «Endringer i Yaras ledergruppe». *Dagens Næringsliv*: 97. 26. august 2006.
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.
**Bærum Barneteater** ble startet i 1985 som et initiativ fra fire medlemmer av Bærum Teaterselskap, og ble i 1994 organisert som en ideell stiftelse. Arne Brurås var i perioden 1985-2004 hovedleder for virksomheten, og har vært en av Bærum Barneteaters sentrale, bærende personer. Hilde Grythe har vært daglig leder fra høsten 2008 til våren 2017. På høsten 2017 ble Mona Larsen daglig leder i Bærum barneteater. I 2015 ble teateret 30 år, og ble det eldste i Norge.[] Bærum Barneteater regnes som et av Norges fremste i sitt slag. 

Virksomheten er fordelt mellom egenproduksjoner av forestillinger hvor de faste medlemmene medvirker, og Bærum teaterskole. Rekruttering til Bærum Barneteater skjer etter behov via Bærum Teaterskole. Bærum Teaterskole startet opp i 2003, og har nye inntak hvert halvår. Over 250 barn og unge deltar på kursene i halvåret.

Intensjonen bak Bærum Barneteater er å la barn produsere høykvalitets teaterkunst for andre barn. Dette blir muliggjort ved egen fast ansatt stab, og en stor andel dugnadstimer fra foreldre. De leier inn profesjonelle instruktører, koreografer og musikere som arbeider sammen med barna for å lage teaterforestillingene. Bærum Barneteater har opparbeidet seg et godt rykte som et barneteater som leverer forestillinger av høy kvalitet. Bærum Barneteater har ca 60 faste medlemmer i alderen 8-18 år. Bærum Barneteater spiller fast på store scene i Sandvika teater, og store deler av Østlandet blir også besøkt gjennom regelmessige turneer. I 2019 spilte de også Jegertimen i regi av DUS (Den unge scenen) hvor de til slutt fikk spille i Oslo under "finalen".

Skuespillere med bakgrunn i Bærum Barneteater
---------------------------------------------

* Ane Dahl Torp
* Anniken S. Krogstad
* Anna Bache-Wiig
* Hedda Munthe
* Ida Holten Worsøe
* Martin Østensen
* Nils Jørgen Kaalstad
* Sondre Krogtoft Larsen

Eksterne lenker
---------------

* Barneteater.no

Referanser
----------

1. ↑  «BÆRUM BARNETEATER - Virksomhetsopplysninger | Brønnøysundregistrene». *data.brreg.no*. Besøkt 9. januar 2024.
2. ↑  «Hjem». *Bærum Barneteater*. Besøkt 9. januar 2024.
***God kveld Norge*** er norsk aktualitets- og underholdningsprogram som gikk på TV 2 fra 1997 til 2022. Programmet dekket kjendis- og underholdnings­bransjen, hovedsakelig i Norge, men også utlandet. Programmet ble ledet av Dorthe Skappel fra 1997 til 2022 og av Marte Bratberg og Dennis Siva Lie fra 2022 til 2023. Programmet ble sendt på lørdagskvelder og var et av kanalens lengstlevende programmer.  

*God kveld Norge* laget en rekke portrettspesialer av artister som som Dolly Parton, Aqua, ABBA, Justin Bieber og Michael Jackson. Det ble også laget ekstrashow i for- og etterkant av store prisutdelinger som *Gullruten* og *Amandaprisen*.

Om programmet
-------------

Programredaktør i TV 2 er Bård Eriksen.[] Han var også prosjektleder for blant annet *Senkveld med Thomas og Harald*, *Gylne tider* og *Allsang på Grensen*. Programmet ble fra 2016 produsert av Mastiff.

Blant tidligere reportere i programmet er TV 2-produsent og *Se og Hør*-journalist Vegard Besstun Normann. Normann ble ofte brukt som TV 2 Nyhetskanalens «kjendisekspert». Han har også stått bak realityseriene *Linni* og *Petter elsker Mari* og *Iskrigerne*. Andre som har jobbet i programmet er Laila Madsø, Monica Øien, Thomas Leikvoll, Kristoffer Arnesen og Monica Csango. Musikkanmelder i programmet var Henning Dyngvold, som også har laget intromusikken til programmet.[]

I 2022 forsvant programmet fra TV, men fortsatte som nett-TV på TV 2 Play.

Nye *God kveld Norge*
---------------------

Dorthe Skappel ga seg i 2022 som programleder etter 22 år da det ble kjent at *God Kveld Norge* forsvinner fra TV-ruten, men blir fortsatt vist på nett-TV.

Niklas Baarli og Marte Bratberg ble de nye programlederene. Sophie Elise Isachsen vikarierte for Marte Bratberg i en periode. Tonje Frigstad var i en periode vikar for Isachsen. Martine Lunde og Aleksander Sætersøl ledet også programmet i en liten periode. Etter dette ble det kjent at Marte Bratberg kommer tilbake, men at Dennis Siva Lie tar over for Niklas Baarli.

Referanser
----------

1. ↑  Knut Kristian Hauger (30. mars 2016). «TV 2 setter bort «God kveld Norge» - Mastiff får jobben». *Kampanje*. Besøkt 22. mai 2018.
2. ↑  ««God Kveld Norge» forsvinner fra TV-ruten: – Vått i øyekroken». *www.vg.no*. Besøkt 6. mai 2022.
3. ↑  AS, TV 2 (18. februar 2021). «Skappel om «nye» God kveld Norge: - Det har på ingen måte vært lett». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 6. mai 2022.
4. ↑  «Dennis Siva Lie tar over for Niklas Baarli i «God Kveld Norge»». *www.vg.no*. Besøkt 6. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *God kveld Norge* på TV 2 Sumo
* (en) *God kveld Norge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *God kveld Norge* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Anka Borch** (født 14. januar 1899 i Tana, død 1971 i Oslo, egentlig navn **Anna Colban Berg Borch**) var en norsk barnebokforfatter, kjent både for pikebøker og småbarnsbøker.

Hun vokste opp i Ørland, Sarpsborg og Aker som datter av sorenskriver *Henrik Mathias Krogh Borch* (1859–1930) og *Sara Johanne, f. Hegge* (1864–1954). Hun tok artium i 1918, tilbragte 1920- og 1930-årene som tuberkulosepasient og svekket av andre sykdommer. Hun tok NKNs Sosiale kurser i 1940. 

Hun debuterte med boken *Hansine Hodeløs* i 1942, og skrev i alt 33 bøker. Mest kjent er de fire barnebøkene i serien *Sommer på setra* (1942), *To små fjøsnisser* (1943), *Trollet i Nåsåfjellet* (1944) og *Huldra i byen* (1945); som er gjenutgitt i flere opplag, sist i 1970. Ungpikebøkene omfatter blant annet *Jomfru Birgit* (1951) om Austråttborgens historie, *Amor i beksøm* (1956) og *Torarin* (1961) fra Munkholmens og byen Trondheims middelalderhistorie. Borch skrev også bøker med dyr i hovedrollene. Flere av bøkene er oversatt til svensk, dansk, tysk og andre språk.

Hun mottok Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur i 1950 (for *Voksen kar fem år* ), i 1951 (for *Jomfru Birgit*) og i 1961 (for *Torarin*)

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Tone Birkeland. (no) Anka Borch i Norsk biografisk leksikon
* Morten Haugen. «Barnebokforfatteren Anka Borch» I: *Årbok for Fosen*, 1997

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Harstad og Vågsfjorden i sene nattetimer
**Vågsfjorden** (nordsamisk: *Váhkvierddas*) er en fjord mellom Hinnøya og Senja i Troms og Finnmark. Den ligger sør for Andfjorden og passerer kommunene Harstad, Ibestad, Tjeldsund, Senja og Dyrøy. Fjorden er 46 kilometer lang, og går fra Eidepollen på sørsida av Senja i nord til Tjeldsundet i sør. Øyene Hinnøya, Grytøya, Sandsøya og Bjarkøya ligger på vestsida av fjorden, mens Andørja og Rolla ligger på østsida.

Lengst sør går Tjeldsundet sørover på østsida av Hinnøya til Vestfjorden. Sør for Rolla går Astafjorden østover til Grovfjorden, Gratangen, Lavangen og Salangen. Mellom Rolla og Andørja ligger sundet Bygda. Mellom Andørja og fastlandet i øst ligger Mjøssundet. Nord for Mjøssundet går Faksfjorden østover og lenger nord går Tranøyfjorden på østsida av Senja. 

Stonglandet er ei halvøy som stikker ut i fjorden fra Senja, og på nordsida av denne ligger den lille Eidepollen, som er den nordligste delen av Vågsfjorden. Sørvest for Senja ligger Bjarkøya. Mellom Bjarkøya og Grytøya ligger Kvernsundet, mens Toppsundet går mellom Grytøya og Hinnøya.

Referanser
----------

1. ↑  Vågsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
ost

F
* BB
* Illustrasjon til den franske ridderromanen Recueil des Histoires de Troye fra ca. 1475 viser en soldat i rustning som kjemper mot en basilisk
* «Basilisken og måren», fabelillustrasjon av den bøhmiske grafikeren Wenzel Hollar (1607–1677). Forestillingen om at det bare er måren som kan overvinne basilisken, kan være inspirert av at lynraske mungoer kan drepe kongekobraer.
* Basilisk gjengitt i en allegorisk framstilling av «troens styrke» malt av Johann Michael Zinck i 1741 i Friedhofskirche St.Sebastian i den tyske landsbyen Wolframs-Eschenbach. Den latinske inskripsjonen betyr «la dere ikke skremme av dette».

Annet
-----

### *Harry Potter og Mysteriekammeret*

I *Harry Potter og Mysteriekammeret*, den andre boka i J.K. Rowlings populære serie om Harry Potter, blir en basilisk beskrevet som en stor slange som kontrolleres av en som kan snakke «ormtunge», slangenes språk. Den har store gule øyne som dreper den som ser rett inn i dem, og forsteiner den som ser dem gjennom noe eller reflektert fra noe. Basilisken beveger seg gjennom rørsystemer så ingen oppdager at den forflytter seg fra ett sted til ett annet.

### *Gudene fra olympos - Neptuns sønn*

I *Neptuns sønn*, bok to i serien Gudene fra Olympos, er basilisker små slanger som puster ild og kan sende ut en gift som gjør til at ting smuldrer opp. De blir beskrevet som ondskapsfulle monstre.

Litteratur
----------

* Digital bokkopi av Hans Biedermanns *Symbolleksikon* (Cappelen, 1992)
* Digital bokkopi av David Fontanas *Symbolenes språk* (Gyldendal, 1996)
* Digital bokkopi av Miranda Bruce-Mitfords *Tegn & symboler fra hele verden* (Gyldendal, 1997)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basilisk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Et **kirkesokn** (alternativt **kirkesogn**), eller bare **sogn/sokn**, er den laveste geografiske forvaltningsenheten i Den norske kirke. Et kirkesokn kan ha en eller flere kirker. Begreket *sogn* brukes også i Den danske kirke. I Norge var soknet også en kommunal forvaltningsenhet i perioden 1837-1950.

Tidligere samlet man flere kirkesokn i et prestegjeld, og flere prestegjeld i et prosti. I dag inndeles prostiene direkte i kirkesokn, og de ulike prestene som er ansatt i prostiet betjener de ulike kirkesoknene.

Hvert kirkesokn har et menighetsråd. Kirkesoknet spiller derfor en rolle i kirkens rådsstruktur. Når det er flere sokn innenfor en kommune, ligger arbeidsgiverfunksjoner, forvaltningen av eiendom og kirkegårdsdrift under fellesrådet, som er sammensatt av representanter fra menighetsrådene. Er det bare ett sokn, er menighetsrådet også fellesråd.

Begrepet **sokn** viste opprinnelig kun til et geografisk område, mens begrepet **menighet** viste til kirkemedlemmene i det: "Den opprinnelige og grunnleggende kirkelige enhet er menigheten. Kirkens funksjoner så vel som den enkeltes medlemsforhold er knyttet til dette lokalt avgrensede personsamfunn. Territorialt har menigheten fra gammel tid falt sammen med den sivile enhet soknet, og omfatter alle kirkemedlemmer som bor i dette, derav ord som soknemenighet, soknekirke og lignende." I dag brukes disse begrepene side om side.

Den katolske kirken i Norge bruker også begrepet sokn. Her omtales det som den laveste juridiske territoriale enhet, på samme linje (men høyere i rang) enn kvasisokn/kapelldistrikter.

Se også
-------

* Sognekommune
* Liste over Den norske kirkes sogn

Referanser
----------

1. ↑  «NOU 1989: 7: Den lokale kirkes ordning». *Stortingsforhandlinger. 1994 Del 4b*. 1994. s. 17, 68, 105-6, 8.
2. ↑  «sogn.dk». Den Danske Folkekirke. Besøkt 30. november 2014.
3. ↑  «Innstilling om opphevelse av soknekommunene». *Stortingsforhandlinger. 1950 Del 3*. 1950. s. 4 og 19.
4. ↑  Hansson, Kristian. *Norsk Kirkerett*.
5. ↑  *Kristne kirker og trossamfunn*. Trondheim: Tapir. 1993. s. 133. ISBN 8251911370.
en biskop-abbeds våpenskjold
Den katolske kirkens hierarki
Pave

---

Patriark

---

Kardinal

---

Storerkebiskop

---

Primas

---

Metropolitt

---

Erkebiskop

---

Biskop

---

Generalsuperior

---

Biskop-prelat

---

Biskop-abbed

---

Militærordinarius

---

Personalprelat

---

Abbed

---

Apostolisk vikar

---

Apostolisk eksark

---

Apostolisk ordinarius

---

Apostolisk prefekt

---

Apostolisk administrator

---

Misjonsprest *sui iuris*

Et **territorialabbedi** er et abbedi som overtar enkelte funksjoner som ellers er forbeholdt bispedømmer. Territorialabbeder har f.eks. samme domsmyndighet som biskoper, men har ikke myndighet til å prestevie. De er heller ikke underlagt noen biskoper, men er immediate, dvs. står direkte under paven. Mens det før fantes et stort antall territorialabbedier med til dels store geografiske utstrekninger, har både deres antall og de gjenværende territorialabbedienes størrelse blitt sterkt redusert etter andre Vatikankonsil. 

Per i dag (2008) eksisterer fremdeles elleve territorialabbedier:

* Territorialabbedier i Italia
	+ Cava de' Tirreni, benediktinere
	+ Monte Oliveto Maggiore, benediktinere
	+ Montecassino, benediktinere
	+ Montevergine, benediktinere
	+ Santa Maria di Grottaferrata, basilianere
	+ Subiaco, benediktinere
* Territorialabbedier i Sveits
	+ Einsiedeln, benediktinere
	+ Saint-Maurice, augustinere
* Territorialabbedi i Korea
	+ Tokwon, benediktinere (i Nord-Korea, eksisterer kirkerettslig, men er ikke operativt på grunn av forholdene i landet)
* Territorialabbedi i Ungarn
	+ Pannonhalma, benediktinere
* Territorialabbedi i Østerrike
	+ Wettingen-Mehrerau, cisterciensere
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Den tyske tollforening 1834–1919  
blå = ved grunnleggelsen  
grønn = Utvidelser frem til 1866  
gul = Utvidelse etter 1866  
rød = Grensene til det tyske forbund i 1828  
rosa = Relevante endringer etter 1834
Tysk tegning av skikene før de tyske tollforeningene i 1834
**Den tyske tollforening** (tysk: *Der Deutsche Zollverein*) var en sammenslutning som ble opprettet for å gi fri samferdsel for handel og varetransport mellom tyske stater, og i denne forbindelse også et felles tollsystem. Tollforeningsavtalen ble underskrevet den 22. mars 1833, og trådte i kraft den 1. januar 1834.

Tollforeningen var dominert av kongeriket Preussen, og bestod av Preussen, storhertugdømmet Hessen (den prøyssisk-hessiske tollforening), den mellomtyske handelsforening og den sørtyske tollforening. Ved siden av Preussen omfattet den i begynnelsen storhertugdømmet Hessen, Kurfyrstedømmet Hessen, kongeriket Bayern, kongeriket Württemberg, kongeriket Sachsen og de Thüringske stater. Frem til 1836 ble også storhertugdømmet Baden, hertugdømmet Nassau og Fristaden Frankfurt tilsluttet tollforeningen. I 1842 ble den utvidet med Luxembourg, hertugdømmet Braunschweig og Lippe, og i 1854 fulgte kongeriket Hannover og storhertugdømmet Oldenburg. Før grunnleggelsen av det nordtyske forbund omfattet tollforeningen et areal på omkring 425.000 km².
Målet med tollforeningen var å skape et indre marked og felles fiskale, økonomiske rammebetingelser. Politisk styrket den Preussen og fremmet utviklingen mot den lilletyske løsning. Etter grunnleggelsen av det tyske keiserrike i 1871, ble foreningens oppgaver overført til riket. Selv om Luxembourg ikke var en del av riket, var landet medlem av tollforeningen frem til 1919.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
En **kirkeprovins** er i Den romersk-katolske kirke et område med felles erkebiskop eller metropolitt (i oldkirken en betegnelse for en biskop i en provinshovedstad). En kirkeprovins omfattet flere bispedømmer.

Den nordiske kirkeprovins
-------------------------

Den nordiske kirkeprovins (1153-1387)
Inntil 1104 var engelske og tyske erkebisper i strid om overhøyheten over de nordiske katolikker. De nordiske kirkene var i utgangspunktet underlagt erkebispedømmet i Hamburg-Bremen.

I 1104 ble det opprettet en nordisk kirkeprovins med den danske biskop Asser i Lund som erkebiskop. 

I 1153 ble Norge (med Isle of Man, Orknøyene, Shetland, Færøyene, Island og Grønland) utskilt som en egen norsk kirkeprovins. Biskopen i Nidaros i Trondheim ble erkebiskop.

I 1164 fikk biskopen av Uppsala en fortrinnsstilling fremfor de andre svenske biskopene. Erkebiskopen av Lund bevarte dog sin stilling som primas (den første) både for den svenske og den danske kirkeprovins.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkeprovins[*død lenke*]. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 1. februar 2017.
2. ↑  Hamburg Bremen. (2009, 14. februar). I Store norske leksikon. Hentet 1. februar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Politiet i Italia** er organisert på nasjonalt, regionalt, provinsielt og lokalt nivå. Hovedansvaret for politiet ligger hos de statlige politietatene. Noen av de autonome regionene har imidlertid sine egne skogspolitietater. De provinsielle politietatene er hovedsakelig ansvarlig for jakt, fiske og miljøspørsmål. De kommunale politietatene har begrensete oppdrag.

Nasjonale politietater
----------------------

* Arma dei Carabinieri, Italias nasjonale militære politietat.
* Polizia di Stato, Italias nasjonale sivile politietat.
* Guardia di Finanza, militær finans- og tollpolitietat.
* Polizia Penitenziaria, Italias kriminalomsorg.
* Corpo forestale dello Stato, Italias skogpoliti.
* Corpo nazionale dei vigili del fuoco, Italias nasjonale sivile brannvesen, har stilling som politietat.

Politietater i de autonome regioner og provinser
------------------------------------------------

* Corpo forestale della Regione Friuli-Venezia Giulia skogpoliti i den autonome region Friuli-Venezia Giulia.
* Corpo forestale della Regione Siciliana skogpoliti i den autonome region¨Sicilia.
* Corpo forestale e di vigilanza ambientale della Regione Sarda skogpoliti i den autonome region Sardinia.
* Corpo forestale della Provincia autonoma di Trento skogpoliti i den autonome provins Trentino.
* Landesforstkorps des Autonomen Provinz Südtirol skogpoliti i den autonome provins Syd-Tirol.
* Corps Forestier de la Vallée d'Aoste skogpoliti i den autonome region Aostadalen.

Provinsielle politietater
-------------------------

Polizia Provinciale, en politietat for hver provins, som er styrt av den provinsielle president, dvs. tilsvarende fylkesrådet eller fylkesordføreren. Oppdraget er begrenset til de ansvarsområden der er delegert fra det nasjonale nivå. I tillegg er provinspolitiet også jakt- og fiskepoliti. Nasjonal lovgivning gir imidlertid de provinsielle polititjenestemenn kompetanse som kriminalpoliti i henhold til den italienska straffeprosesslov, som trafikkpoliti og som medhjelpere til ordenspolitiet.

Kommunale politietater
----------------------

Polizia municipale, en politietat for hver kommune, som er styrt av kommunens ordfører. Det kommunale politis hovedoppgave er at føre tilsyn med lokale lover og forskrifter. Virksomheten er regulert gjennom regional lovgivning og kan i detalj variere mellom ulike regioner. Nasjonal lovgivning gir imidlertid de kommunale polititjenestemenn kompetanse som kriminalpoliti i henhold til den italienska straffeprosesslov, som trafikkpoliti og som medhjelpere til ordenspolitiet.
**Patricia de Lille** (født 17. februar 1951) er en sørafrikansk politiker for partiet Democratic Alliance og ordfører i Cape Town. 

Under apartheid-tiden var de Lille aktiv i fagforeningsarbeid og på slutten av 1980-tallet gikk hun inn i ledelsen for det radikale partiet Pan Africanist Congress (PAC). Hun representerte PAC i forhandlingene før de første demokratiske valgene i Sør-Afrika i 1994. Da partiet hun var en del av, gikk i oppløsning på slutten av 1990-tallet, startet hun i 2003 sitt eget parti, De uavhengige demokratene.[] Partiet deltok i parlamentsvalgene i 2004 og 2009 med rundt 1% oppslutning.

Som parlamentariker arbeidet hun for etterforskning av korrupsjon i forbindelse med våpenhandel, med koblinger helt til toppen av ANC.

Partiet hennes gikk imidlertid i 2010 inn i Democratic Alliance og hun ble partiets ordfører i Cape Town.

Referanser
----------

1. ↑   ewn.co.za[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.sahistory.org.za[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Town, Chris McGreal in Cape. «Opposition loner is thorn in flesh of South African government». *the Guardian*. Besøkt 20. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Niels Petter Solberg** (født 1962 i Haugesund) er en norsk teaterinstruktør.

Solberg er utdannet ved Radford University i Virginia, USA og debuterte som teaterregissør ved Teatret Vårt i Molde i 1991 med Allen Bennetts *Bed Among The Lentils*. Han har regissert og forfattet en rekke teaterforestillinger ved Haugesund Teater, Sogn og Fjordane Teater, Brosteinsteateret, Augusto Boals Forumteater for Ungdom, Norsk Revyfaglig Senter og Italia Contis Academy of dramatic arts, London. Han var co-regissør til TV-serien *Skal det være et nummer?* , NRK 1993 og *Norske Kvinner i Hollywood*, NRK 2002. Mindre roller som skuespiller i filmene ‘’Dirty Dancing» (1987) for Vestron Pictures og Dykket (1989) for Filmeffekt A/S

Solberg er forfatter av *Norske filmdivaer i Hollywood*, utgitt på Samlaget i 2002. Artikler fra boken ble også publisert i de amerikanske filmtidskriftene Little shoppe of Horrors, Psychotronic Video og Western Clippings.

Solberg har presentert filmplakatutstillinger under Den norske filmfestivalen ved Haugesund Billedgalleri med tema «Hollywood Memorabilia» og «60 år med Science Fiction på Filmplakaten». I februar 2018 utstillingen "Filmplakatens Stjerner : From Norway with love" ved KinoKino i Sandnes med Greta Nissen, Vera Zorina, Sonja Henie, Greta Gynt, Sonja Wigert, Sigrid Gurie, Kirsten Heiberg, Liv Ullmann og Julie Ege.

Etablerte Augusto Boals Forumteater for Ungdom i Haugesund i 2002 etter å ha studert hos Augusto Boal i Brasil. Teateret ble tildelt «Inspirasjonsprisen» fra Scenetekstfondet Norsk Teaterråd (2011), Haugesund Kommune Kulturpris (2012), Haugesund Sparebanks Kulturpris (2013) og Bøhrre-prisen (2023).

Co-produsent og koordinator for åpningsparaden Stavanger 2008 Europeisk Kulturhovedstad.

Medlem av Bystyre i Haugesund kommune for Arbeiderpartiet i perioden 2003-2007, 2011-2015, 2022-2023.

Bibliografi
-----------

* *Norske Filmdivaer i Hollywood*, Det Norske Samlaget 2002

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Niels Petter Solberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Niels Petter Solberg hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**South African Indian Council** var et organ som i 1968 ble opprettet av den sørafrikanske regjeringen under apartheid-eraen. Det skulle komme med råd til regjeringen i anliggender som berørte inderne. Det var første gang at sørafrikanske inderne ble innvilget en form for representasjon på nasjonalt nivå. Likevel ble det i stor utstrekning avvist av dem. Under valget i 1981 stemte for eksempel kun 6% av inderne.

Rådet bestod opprinnelig av 25 medlemmer utnevnt av ministeren for indiske anliggender. I 1974 ble antallet medlemmer økt til 30. Halvparten ble utnevnt av ministeren for indiske anliggender. Den andre halvparten ble indirekte valgt gjennom valgkollegier i provinsene, som hovedsakelig bestod av valgte medlemmer fra lokale indiske myndigheter. Ti ble valgt fra Natal, fire ble valgt fra Transvaal og én ble valgt fra Kapprovinsen.

Rådet ble ledet av en utøvende komité med en formann, som ble utnevnt av regjeringen, og fire medlemmer, som ble valgt av rådet selv.

Ifølge Sør-Afrikas grunnlov hadde rådet en rådgivende funksjon. Det hadde ingen lovgivende myndighet, selv om statspresidenten, ministeren for indiske anliggender og en utøvende komité i en provins kunne delegere en viss utøvende myndighet, som berørte indernes utdannelse og sosiale velferd, til rådets utøvende komité.

Amichand Rajbansis National People's Party dominerte rådet, selv om partiet manglet støtte fra flertallet av indere.

Referanser
----------

1. 1 2  
	* «South African Indian Council». *O'Malley The Heart of Hope*. Besøkt 20. august 2019.
2. 1 2 3 4  Dugard, John (8. mars 2015). *Human Rights and the South African Legal Order*. Princeton University Press. s. 100–101. Besøkt 20. august 2019.
3. 1 2 3  *The Europa Year Book 1982 A World Survey Volume II*. Europa Publications Limited. s. 1430. Besøkt 21. august 2019.
**Norsk hvalfangst i Afrika** foregikk fra 1908 til 1975. Norske interesser spilte en sentral rolle da den moderne hvalfangsten startet i Sør-Afrika i 1908, og i løpet av fem år vokste fangsten langs Afrika-kysten, fra Mosambik i øst til Kongo i vest, til å bli verdens største. Denne aktiviteten avtok imidlertid ved utbruddet av første verdenskrig i 1914. Etter krigen bygde den emigrerte nordmannen Abraham Larsen opp Sør-Afrikas største hvalfangstselskap, og dette var i drift frem til 1975.

Den tidlige hvalfangsten
------------------------

Skipsrederen Johan Bryde fra Sandefjord var hovedmannen bak etableringen av hvalfangstfangstaktivitet i Sør-Afrika i 1908. I 1913 var 26 selskaper i virksomhet på de afrikanske fangstfeltene. De fleste av disse var fra Vestfold. Det var også enkelte britiske eller tyske selskaper som drev fangst. Det ble drevet intensiv fangst, og selskapene tjente store penger. Bryde benyttet fortjenesten til å bygge opp Gimle Oljemølle i Sandefjord, forløperen til malingfabrikken Jotun. Den harde beskatningen gjorde snart driften lite lønnsom, og de fleste norske selskapene avviklet fangsten etter få år. Mange av selskapene, eller rederne som sto bak dem, fortsatte virksomheten i Sørishavet utover 1920-årene.

Afrika-fangsten skiller seg fra fangsten i arktiske strøk ved at hvalfangstselskapene som etablerte seg i større grad måtte forholde seg til myndigheter, lover og regler. Det finnes mange eksempler på kulturkonflikter mellom nordmenn, kolonimyndigheter og innfødte. På grunn av mangel på arbeidskraft i kjølvannet av den intensive virksomheten, besto arbeidsstokken av både nordmenn og afrikanere med mange forskjellige bakgrunner.

Abraham Larsen og Union Whaling Co.
-----------------------------------

Fra 1920 ble hvalfangsten som norske emigranter hadde bygd opp i Sør-Afrika av mer permanent karakter. Abraham Larsen fra Spind ved Farsund hadde emigrert i 1897 og gjorde suksess som byggmester og entreprenør. Sammen med fetteren Jacob J. Egeland, som var konsul i Durban, grunnla han i 1909 selskapet Union Whaling and Fishing Company Ltd. Selskapet var i virksomhet helt fram til 1975. Fra 1936 til 1957 deltok selskapet i den pelagiske fangsten i Sørishavet, blant annet med de flytende hvalkokeriene FLK «Uniwaleco» og FLK «Abraham Larsen».

Selv om dette ikke var norsk hvalfangst, men virksomhet eid av emigrerte nordmenn, fikk Larsens suksess også ringvirkninger i Norge. Union Whalings hyret stort sett norske hvalfangere til sine fartøyer, de fleste fra Larsens hjemtrakter ved Farsund og fra Vestfold-byene. 

Det var også enkelte mindre hvalfangstprosjekter i Kongo, Saldanha Bay og flere steder langs Afrika-kysten i 1950- og 1960-årene som ble drevet av norske, britiske og franske selskaper. Også disse selskapene hyret hovedsakelig norske hvalfangere.

Se også
-------

* Norsk hvalfangst

Kilder
------

* Norsk hvalfangst i Afrika Hvalfangstmuseet, besøkt 20. mars 2018
Pitsj på Ingensteds i Oslo, 10. september 2016.
**Pitsj** er en norsk kvinnelig vokalgruppe med Anja Eline Skybakmoen, Ane Carmen Roggen, Ida Roggen, Anine Kruse og Benedikte Kruse. De synger pop, viser og jazz a cappella, med vekt på norsk repertoar. Tora Augestad sang i gruppen fram til 2007.

Pitsj ga ut debutalbumet *Pitsj* på Grappa i september 2006. Platen ble spilt inn i The Real Group sitt studio i Stockholm, og produsert av Anders Edenroth. Platen består av coverversjoner av kjente låter, som for eksempel Grand Prix-slageren «Voi-voi» og Lillebjørn Nilsens «Tanta til Beate».

Pitsj deltok i programmet *Kjempesjansen* på NRK1 i november 2006, hvor de kom til finalen, samtidig med at de lå først på *Norsktoppen*.

Høsten 2009 lanserte gruppen sitt andre album, *Gjenfortellinger*, som blant annet inneholdt nytolkninger av norske og utenlandske jazz-standardlåter, samt norske folketoner i jazz- og latin-arrangementer. Alle sangene på platen fremføres på norsk. Blant annet har Lars Lillo-Stenberg, Kjell Inge Torgersen, Øyonn Groven Myhren, Tora Augestad og Ida Roggen bidratt med norske gjendiktninger til utgivelsen.

Diskografi
----------

* 2006: *Pitsj* (Grappa)
* 2008: *Edvard Grieg in jazz mood* (Universal Music, 2009), med Kjell Karlsen («I Dovregubbens hall»)
* 2009: *Gjenfortellinger* (Grappa)
* 2014: *Snow is Falling* (Grappa)
* 2016: «Syngedame» */ «*Pakker sammen og reiser» – single (Grappa)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pitsj – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Pitsj på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Pitsj på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Pitsj - Snow is falling på YouTube

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Stortindelva** er ei elv i Lyngen kommune i Troms. Den ligger på vestsida av Lyngsalpan og munner ut i Jægervatnet (7,2 km²), som ligger bare 3 meter over havnivå. Fra Jægervatnet renner Jægervasselva videre til Ullsfjorden. Stortindelva er 12,2 km lang, og har et nedbørfelt på 39,14 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,61 m³/s.. Jægervasselva, og dermed også Stortindelva, ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag. Stortindelvas nedbørfelt er helt uten tekniske inngrep og så godt som hele nedbørfeltet ligger innenfor Lyngsalpan landskapsvernområde. Elva har navn etter Stortinden (1512 moh), som ligger nord og øst for elvas nedre løp.

Elva har utspring fra Brevatnet (542 moh), som ligger sørøst for Isskardtindan. Den renner derfra mot nordøst og ned til Holmevatnet (417 moh) og deretter Storvatnet (410 moh), før den fortsetter mot nord og faller bratt ned i Stortinddalen sørøst for Stortinden. Elva snur nå mot vest og renner rolig gjennom en bred og flat dal. Direkte sør for Stortinden øker fallet i elva igjen, og den renner i stryk ned mot de skogkledte områdene sørøst for Jægervatnet, hvor den endrer retning mot nordvest og munner ut i Jægervatnet på vestsida av Stortinden.

Nedbørfeltet til Stortindelva er preget av de alpine landskapsformene i Lyngsalpan, med tinder opp i over 1500 moh, botner, isbreer og store aktive urer. I Stortinddalen og ved munningen av Stortindelva i Jægervatnet ligger særegne fluviale akkumulasjonsformer. Bortsett fra de nederste tre kilometrene, som er skogkledt, så er Stortindelvas nedbørfelt stort sett uten vegetasjon av betydning.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  «203/3 Jægerelva». *nve.no*. NVE. 15. oktober 2010. Arkivert fra originalen 8. september 2015. Besøkt 3. juli 2012.
**Glyn Jones** (født 27. april 1931 i Durban, Sør-Afrika, død 2. april 2014) var en skuespiller, forfatter og regissør.

På slutten av 1964 kontaktet daværende manusredigerer for *Doctor Who*, David Whitaker, Jones og spurte om han ville skrive en historie for serien. Whitaker hadde tidligere møtt Jones i et selskap. Etter at Whitaker ble erstattet av Dennis Spooner, leverte Jones inn manuset til *The Space Museum*. Jones likt ikke forandringene Spooner gjorde på manuset der han fjernet mye av de komiske elementene. Spooner syntes ikke at slikt passet i serien slik som han så den. Dette ble Jones' eneste bidrag til serien. Han sendte inn et manus til i 1970, men det ble ikke godkjent av daværende manusredigerer, Terrance Dicks.

Jones spilte senere sontareren Krans i *Doctor Who*-historien *The Sontaran Experiment* (1975). Dette er en av de få gangene at noen som skrev for serien også spilte i den.

Jones skrev også for blant annet *A King's Story* (1965) og *The Magnificent Six and ½* (1968) og han var manusredigerer på de amerikanske TV-seriene *Here Comes the Double Deckers* (1970) og *The Gold Robbers* (1969). Han har også produsert flere teaterstykker i både England og Amerika, slik som *Thriller of the Year* og *Beautiful Forever*.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 3704, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Glyn Jones på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Glyn Jones hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Glyn Jones på MusicBrainz Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
Fra Tranøyfjorden
**Tranøyfjorden** er en fjord i Senja og Dyrøy kommuner i Troms. Fjorden strekker seg 25 kilometer nordover fra Vågsfjorden, mellom Dyrøya og Senja til Kampevoll i botn av fjorden.

Fjorden har innløp mellom Stangneset på halvøya Stonglandet i vest og Hagenes på sørspissen av Dyrøya i øst. Fjorden går nordover mellom Stonglandet og Dyrøya. Nord for Dyrøya går Solbergfjorden østover. Øya Tranøya, som fjorden er oppkalt etter, ligger et stykke nord for Dyrøya. Herfra og inn til botn av fjorden kalles den Tranøybotn.

Ved nordenden av Stonglandet ligger Stonglandseidet. Her det bare 350 meter over til Eidepollen på vestsida. Det er ikke så mange bosetninger ved fjorden, men på vestsida ligger bygdene Vassvik og Jøvik.

Fylkesvei 860 går langs store deler av vestsida på Senja. Langs fjorden ved Stonglandet går fylkesvei 223.

Referanser
----------

1. ↑  Tranøyfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Passacaglia**, **passacaille** eller **pasacalle** (spansk *pasar una calle* «spasere gatelangs») var opprinnelig en spansk folkedans. På 1500-tallet kom dansen til Frankrike og Italia hvor den ble oppført scenisk.

Som musikkform er passacagliaen ofte, men ikke alltid, basert på en bass-ostinat i tredelt takt, vanligvis med en alvorlig og mollpreget karakter.

Den mest kjente passacaglia fra barokken er Johann Sebastian Bachs *Passacaglia i c-moll* for orgel (BWV 582). Også «Crucifixus» fra *Messe i h-moll* er bygd opp som en passacaglia.

Siden senromantikken ble det under innflytelse av Bach skrevet atskillige orgelpassacaglier, ofte med en påfølgende fuge. Også nyklassisistiske komponister benytter seg gjerne av formen. Viktige eksempler er:

* Johann Nepomuk David: *Introduktion und Passacaglia über „Wach auf, wach auf du deutsches Land"*
* Sigfrid Karg-Elert: *Passacaglia und Fuge über B-A-C-H* op. 150
* Flor Peeters: *Passacaglia e Fuga* e-Moll op. 42
* Max Reger: *Introduktion, Passacaglia und Fuge* e-Moll op. 127
* Georg Schumann: *Passacaglia und Finale über B-A-C-H* op. 39, Verlag F. E. C. Leuckart, Leipzig 1905
* Richard Wetz: *Passacaglia und Fuge* d-Moll op. 55
* Arild Sandvold: *Introduksjon og Passacaglia* h-Moll op. 4

Dmitrij Sjostakovitsj skrev noen langsomme satser i større verk på passacaglia-formen: 2. klaversonate, 8. symfoni, 2. klavertrio, 1. fiolinkonsert. Videre er *Passacaglia d-moll op. 1* av Anton Webern og 4. sats av Johannes Brahms' 4. symfoni kjente orkesterpassacaglier i tillegg til Irgens-Jensens «Passacaglia», som er et sentralt verk i norsk orkesterlitteratur.

Her er tema til en passacaglia av Sjostakovitsj (preludium nr 12 i giss-moll fra 24 preludier og fuger, op. 87): 

Chaconne er en musikkform nær identisk med passacaglia.

Se også
-------

Mer om chaconne og passacaglia i avsnittet Chaconne og passacaglia i artikkelen om chaconne.

Litteratur
----------

* Thomas Schmitt: *Passacaglio ist eigentlich eine Chaconne. Zur Unterscheidung zweier musikalischer Kompositionsprinzipien.* I *Frankfurter Zeitschrift für Musikwissenschaft* Årgang 13 (2010), s. 1–18 (online Arkivert 22. februar 2014 hos Wayback Machine. PDF, 364 KB)
* Markus Grassl: «Passacaglia» i *Oesterreichisches Musiklexikon*. Onlineutgaven, Wien 2002 ff. ISBN 3-7001-3077-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Leiv Arne Rosseland** (født 10. juni 1960 på Geilo) er en norsk lege ved Oslo universitetssykehus og professor i medisin ved Universitetet i Oslo. Han vokste opp på Østre Toten.

Rosseland er spesialist i anestesiologi (1998) og har vært ansatt ved Akuttklinikken, Oslo universitetssykehus siden 2000. Overlege fra 2004. Han er for tiden forskningsleder ved samme klinikk (2015).

Utdannelse og grader
--------------------

* Bachelor i musikkvitenskap fra UiO 1986
* Cand. med. UiO 1989
* Spesialist i anestesiologi 1998
* Dr. med. 2005 (UiO) med avhandlingen "Pain after knee arthroscopy: study methodology in intra-articular analgesic trials and clinical effects of intra-articular morphine, ketamine, and saline."

Forskningsinteresser
--------------------

Leiv Arne Rosseland  
Foto: Ram Gupta
I tillegg til forskning innen akutt smerte etter kirurgi forsker han på smerte og inflammasjon i et prosjektsamarbeid med Lovisenberg Sykehus, Institutt for Indremedisinsk Forskning ved Oslo universitetssykehus og Karolinska Institutet, Stockholm. De siste 10 årene har han også arbeidet med forskningsprosjekter innen hemodynamikk hos gravide, endringer under svangerskapet og effekter av anestesi og smertelindring til fødende kvinner.

Bidrag
------

Rosseland har bidratt til etableringen av en nordisk etterutdanning for anestesileger med spesiell interesse for anestesi og smertelindring til fødende. Han innførte metoden perkutan trakeotomi på Sykehuset Innlandet, Lillehammer i 1997 og Rikshospitalet fra 1998. Han har siden ledet et kvalitetsregister for trakeotomerte intensivpasienter.

Referanser
----------

1. ↑   ORCID 0000-0002-6372-8117, besøkt 26. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Rosselands ansattside ved UiO
3. ↑  (no) Referanse i BIBSYS (besøkt januar 2015)
4. ↑  «The Scandinavian Society of Anaesthesiology and Intensive Care Medicine (SSAI)». Arkivert fra originalen 20. januar 2015. Besøkt 20. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Leiv Arne Rosseland i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Blogg av anestesiolog, professor Leiv Arne Rosseland: Skal fødende kvinner få smertelindring? Forskning.no [besøkt 21.1.2015]
* Profil på ResarchGate

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** ResearcherID
 |