recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Edward Christer van der Kwast** (født 3. juni 1944 i Stockholm) er en pensjonert svensk jurist og førstestatsadvokat («överåklagare»). 

På begynnelsen av 1990-tallet arbeidet han som regional statsadvokat i Härnösand i Västernorrlands län. Han var da aktor i samtlige rettssaker mot Thomas Quick, og fikk Quick dømt for åtte mord. Alle dommene ble siden opphevet. Van der Kwast ble offentlig anklaget for å holde tilbake opplysninger som kunne tale for at Quick skulle være uskyldig. Ifølge kriminologen Leif G.W. Persson var van der Kwast en aktor med «unikt dålig statistik vad gäller antalet framgångsrika åtal». Quick ble senere tilkjent oppreisning og frikjent for samtlige av de mordene han tidigere var blitt dømt for. Van der Kwast fikk i 2015 utgitt en bok der han tilbakeviser kritikken.

Som førstestatsadvokat var han leder for området økonomisk kriminalitet innen den svenske påtalemyndigheten, og var blant annet kjent fra Skandia-rettssaken, der bl.a. sjefen for Skandia Liv ble dømt til 18 måneders fengsel for økonomisk utroskap.

Referanser
----------

1. ↑  *Fallet Thomas Quick - Att skapa en seriemördare*. Stockholm: Ordfront. 2012. ISBN 978-91-7037-604-7.
2. ↑  «GW Persson: "Quicks resning ett bakslag för van der Kwast"». Expressen. 3. januar 2010.
3. ↑  «Quick helt friad från samtliga mord». Dagens Nyheter. 4. november 2013.
4. ↑  «Misslyckande för svenskt rättsväsende». Sveriges Radio. 31. juli 2013.
5. ↑  *Bortom rimligt tvivel: Thomas Quick och rättvisan*. Stockholm: Bladh by Bladh. 2015. ISBN 978-91-87371-51-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
Foto: ukjent, Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Kringkastingshuset** eller **Radiohuset** er den eldste av NRKs bygninger på hovedkvarteret på Marienlyst. Kringkastingshuset blir undertiden også kalt **Det hvite hus**. Bygget huser radiostudioer for alle NRKs radiokanaler og podkast-produksjon. Her ligger også hovedkantina og Kringkastingssjefens kontor, samt det kjente Møterom 2.

Bygningen ble tegnet av Nils Holter og påbegynt i 1938. Den stod ferdig i 1950. I 1946 skrev *Dagbladet* at under krigen hadde kringkastingshuset «levd sitt eget liv». Tyskerne brukte den ene fløyen til militærsykehus, og sykehus var det fremdeles der i september 1946. Men da pågikk også oppussing. Grå granittplater ble satt opp på fasaden, slik at den røde mursteinsfargen forsvant.

Kringkastingshuset har siden fått naboskap av Fjernsynshuset, Store Studio og andre bygninger.

Referanser
----------

1. ↑  «Kringkastingshuset - Arkitektur N». *Arkitektur N*. 26. mai 2017. Arkivert fra originalen 30. mars 2018. Besøkt 29. mars 2018.
2. ↑  NRK. «NRK.no - Det hvite hus». *www.nrk.no*. Besøkt 4. januar 2017.
3. ↑  *Dagbladet*, 14. september 1946

Eksterne lenker
---------------

* 
* Omvisning i Radiohuset med daværende radiodirektør Tor Fuglevik og fotobok om huset av Morten Krogvold, innslag i fjernsynsprogrammet Absolutt 13.11.1996, programleder Fredrik Skavlan
Hôtel de Sens
*Andre betydninger: Le marais – «sumpen» – en politisk gruppering under den franske revolusjon.*
**Le Marais** er en bydel i Paris, på høyre bredd, i 3. og 4. arrondissement. Le Marais kan grovt avgrenses som området mellom Seinen i sør, Pompidou-senteret i vest, Place de la République i nord og Bastille-plassen i øst.

I det 13. århundre satte medlemmer av tempelridderordenen opp et hus i den nordre delen av dette sumpområdet (fr. *marais*) nordøst for byen, nå kjent som Quartier du Temple. Fra det 15. århundre begynte aristokratiet å bygge store bolighus («hôtels») i området, som lå i passende avstand til Louvre. Utviklinga skjøt fart etter anleggelsen av Place Royale (dagens Place des Vosges). Flyttinga av hoffet til Versailles førte til at aristokratiet flytta ut, og overlot området til kjøpmenn o.a. borgerskap. Etter revolusjonen ble Le Marais mer og mer overtatt av arbeiderklassen. 

Gaten Rue Pavée i Le Marais fikk brulegning i 1450 og var dermed en av de første brulagte («pavée») gatene i Paris.

Haussmanns nyordning av Paris fikk liten effekt i Le Marais; myndighetene tillot avvik fra standard gatebredde i området. Mot slutten av det 19. århundre bosatte mange jøder fra Øst-Europa seg i Le Marais, og området ble et tidlig sentrum for konfeksjonsindustrien. 

Utover i det 20. århundre ble det gjort lite for å utvikle området, helt til regjeringa i 1962 erklærte Le Marais som et strøk med historisk verdi. Siden da har området opplevd en kulturell og økonomisk oppblomstring, og har samtidig beholdt sitt etniske mangfold av jøder, algirere, asiater o.a. Det er også et sentrum for homofile og lesbiske i Paris. I dag er Le Marais en av de mer særprega, interessante og levende bydelene i Paris. 

Le Marais har flere interessante museer og gallerier, bl.a. Musée Carnavalet, Musée Picasso og Maison de Victor Hugo.

Eksterne lenker
---------------

* Le Marais
* Le Marais: The Indifferent Ghetto

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Nybygg av bygninger er en av de tre hovedvirksomhetene innenfor bygge- og anleggsnæringen.
**Bygge- og anleggsnæringen** er en næringsgruppering som omfatter de to tjenesteytende virksomhetsgruppene (bransjene), byggenæringen og anleggsnæringen. 

Hos Statistisk sentralbyrå er bygge- og anleggsnæringen en egen næringskategori, og begge sektorene er organisert sammen i Byggenæringens landsforening i NHO. Bransjene innenfor denne næringen omfatter bruk av håndverk og fagfelt som elektriker, rørlegger, maler, murer, snekker, tømrer og tapetserer. I Norge er omsetningen i næringen normalt 100-110 milliarder kroner[*når?*].

Hos Statistisk sentralbyrå opereres det med tre virksomhetsområder i bygge- og anleggsnæringen:

1. *Nybygg* – grunnarbeid, oppføring, installasjoner og ferdiggjøring av bygninger. Inkluderer også tilbygg og påbygg av eksisterende bygning når tilbygget eller påbygget utgjør mer enn halve verdien av.
2. *Rehabilitering* – utbedring, ombygging, reparasjon og vedlikehold av bygninger.
3. *Anlegg* – veiprosjekt, graving for vann- og kloakkanlegg, tunneler, broer, havneanlegg, idrettsanlegg osv, og reparasjon og vedlikehold av slike anlegg. Inkluderer også fellesanlegg som vei, vann, kloakk, kabler og kulverter til boligfelt eller industriområder.

Bygge- og anleggsindustrien er svært konjunkturfølsom. I økonomiske nedgangstider rammes ofte boligbygging (nybygg) svært tidlig, og konsumentene reduserer raskt sin investering i rehabilitering av egen bolig. Ofte forsøker regjeringer da å kompensere for dette ved å øke byggingen og vedlikeholdet av veier og andre anleggsprosjekter.

En *byggeprosess* er det som beskriver planleggingen og oppføringen av en konstruksjon, fra tenkt idé til drift. Man deler byggeprosessen inn i ulike faser, hvor forskjellige aktører er med i de ulike fasene. Det hele starter med en tenkt idé hos en byggherre, hvor man så engasjerer en entreprenør til å oppføre bygget.[]

Referanser
----------

1. ↑  SSB[*død lenke*] – 18 Bruttonasjonalprodukt. Bruttoprodukt etter næring, i basisverdi.
2. ↑  SSB – «Om statistikken».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Construction – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* SSB – temaside Bygg og bolig.
* SSB – Byggeproduksjonen.
* BNL – Byggenæringens landsforening.
* Eurostat – Structural business statistics.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Labrangklosteret** (tibetansk: བླ་བྲང་བཀྲ་ཤིས་འཁྱིལ་; Wylie: *bla-brang bkra-shis-'khyil*) er et kloster tilhørrnde gelugskolen innen tibetansk buddhisme og ligger i Xiahe fylke i Gansu-provinsen i Folkerepublikken Kina.

Xiahe tilhører det autonome tibetanske prefektur Gannan, som er i den kulturgeografiske regionen Amdo.

Klosteret ble grunnlagt i 1709 av Ngawang Tsondru, som senere ble erkjent som den første Jamyang Shêpa og var de tredje høyst rangerte lamaer i gelug etter Dalai Lama og Panchen Lama. Klosteret er et av de syv store klostere i gelug-skolen og det viktigste klosteret utenfor det sentrale Tibet.

Bilder
------

* OversiktsbildeOversiktsbilde
* Labrang-panoramaLabrang-panorama
* Labrangs hovedtempelLabrangs hovedtempel
* Religiøs kunstReligiøs kunst
* Bønnemølleambulatorium i LabrangBønnemølleambulatorium i Labrang
* Det gjenoppbygde Gungthang-chörten i LabrangDet gjenoppbygde Gungthang-chörten i Labrang

Eksterne lenker
---------------

* (en) Labrang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*Templo Votivo* i Maipú
**Maipú** er en kommune og by i provincia de Santiago og inngår i Santiagos storbyområde. Kommunen har en befolkning på 660.000 innbyggere, noe som gjør den til Chiles nest størsea. Human Development Index er 0,782, som plasserer den på plass 20 i Chile. 

Maipú ble grunnlagt i 1821 ved elven Maipú på det sted der avgjørende slaget ved Maipú stod i 1818 - det sikret Chiles selvstendighet.Her er det også en stor votivkirke til minne om selvsendigheten, som er pilegrimsmål for chilenske katolikker: *Templo Votivo de Maipú* eller *Basílica de Nuestra Señora del Carmen*.

Referanser
----------

1. ↑  Sistema de Información Regional Arkivert 23. august 2010 hos Wayback Machine. Ministry of Planning of Chile.
2. ↑  "Las Trayectorias del Desarrollo Humano en las Comunas de Chile (1994-2003) Arkivert 7. juli 2011 hos Wayback Machine.." UNDP, *Gobierno de Chile, Mideplán*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Svitava** (tysk: *Zwitta*) er en venstre sideelv til Svratka i Tsjekkia.

Svitavas kilde ligger på 472 moh. om lag tre kilometer nordvest for Svitavy i åsene *Svitavská pahorkatina* nær landsbyen Javorník og danner i sitt øvre løp en naturlig grense mellom Böhmen og Mähren.

Langs elvas kurs i sørøstlig retning finnes en rekke mindre byer: Svitavy, Lány, Hradec nad Svitavou, Březová nad Svitavou, Brněnec, Rozhraní, Letovice, Svitávka, Mladkov u Boskovic, Skalice nad Svitavou, Lhota Rapotina, Doubravice nad Svitavou, Rájec-Jestřebí, Ráječko og Blansko hvor hun tar seg gjennom Drahan-fjellene (*Drahanská vrchovina*).

Andre steder og byer videre langs elven er Adamov u Brna, Bílovice nad Svitavou og Brno. I den sørlige utkanten av Brno strømmer Svitava etter 98 kilometer ut i Svratka nær Přízřenice.

Svitava har et nedbørfelt på 1 150 km². I 1997 hadde Svitava en stor flom; mindre flommer forekommer igjen og igjen.

Referanser
----------

1. ↑  «řeka Svitava - Česká republika (www.infoglobe.cz)». *www.infoglobe.cz* **(tsjekkisk)**. Besøkt 22. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Svitava – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Anchylarthron*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Bittesmå (gjerne 1-2 millimeter), blanke, rødlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er trapesformet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels kraftige. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet ganske stort. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten, med runde, dype groper. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, er blanke og kraftig utvidete bakover. Bakkroppsleddene er ganske korte og kan være påfallende innskåret i midten. Beina er nokså lange, leggene litt krumme.

Levevis
-------

Disse billene lever på fuktige steder, som sumper og elvebredder, og også i maurtuer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Gruppen Brachyglutini Raffray, 1904
						* Slekten ***Anchylarthron*** Brendel, 1887
							+ *Anchylarthron caviceps* Casey, 1897
							+ *Anchylarthron cornutum* (Brendel, 1865)
							+ *Anchylarthron ctenisternum* O.Park, 1945
							+ *Anchylarthron inornatum* (Brendel, 1865)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anchylarthron* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Anchylarthron* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Anchylarthron* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Anchylarthron* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russland Russlands flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 1 (5 pallplasser)  *Per 1. juli 2017* |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2008 Tsjekkias flagg Olomouc |  Stafett |
| Bronse | 2014 Italias flagg Venezia |  Sprintstafett |
| Bronse | 2015 Skottlands flagg Inverness |  Sprint |
| Bronse | 2015 Skottlands flagg Inverness |  Sprintstafett |
| Bronse | 2017 Estlands flagg Tartu |  Sprint |
| Europamesterskap |
| Gull | 2016 Tsjekkias flagg Jeseník |  Sprintstafett |
| Bronse | 2016 Tsjekkias flagg Jeseník |  Sprint |
| Junior-VM |
| Gull | 1998 Frankrikes flagg Reims |  Stafett |

**Galina Vinogradova** (født 10. februar 1979 i Barnaul) er en russisk orienteringsløper. Hun løper for den svenske klubben Alfta-Ösa OK, russiske Staryj Plut og det russiske landslaget. Hun har tidligere representert Halden SK og Angelniemen Ankkuri.

Vinogradova var på det russiske laget som tok sølv på stafetten under VM i tsjekkiske Olomouc i 2008. Sammen med Julia Novikova og Tatjana Rjabkina tok hun Russlands til da eneste VM-stafettmedalje i kvinneklassen. Vinogradova er svært dyktig på sprintdistansen, og tok bronse på denne stafetten i VM i Inverness 2015. Hun har som ankerkvinne løpt Russland inn til VM-bronse ved to anledninger. Dette skjedde de to første årene sprintstafetten var en del av VM-programmet, nemlig i Venezia i 2014 og i Inverness i 2015. I 2016 var hun med å ta EM-gull for Russland i sprintstafett. Hun løp ankeretappen for det russiske vinnerlaget som gikk helt til topps i tsjekkiske Jeseník. Hun tok også bronsemedalje på sprint i dette mesterskapet.

17. juni 2017 var Vinogradova startkvinne på Alfta-Ösas lag som vant Venla for første gang i den svenske orienteringsklubbens historie. Vinogradova løp første etappe på laget som ellers besto av Josefine Heikka, Sara Eskilsson og Natalia Gemperle.

Meritter
--------

Se oversikten over medaljer til høyre på skjermen.

Referanser
----------

1. ↑  Det internasjonale orienteringsforbundet. «Official results for Sprint Relay». *IOF Eventor*. Besøkt 12. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Galina Vinogradova – World of O Rediger på Wikidata
Labradoritt.
**Labradoritt** ((Ca,Na)(Al,Si)4O8), er en feltspat i plagioklas-serien. Plagioklas er en serie ulike kombinasjoner mellom feltspatmineralene albitt og anortitt, og utgjør en hovedgruppe ved siden av alkalifeltspat. Labradoritt består av 50-30% albitt og 50-70% anortitt. Den har et krystallsystem som er triklint. Som de fleste silikater er strekfargen hvit. Labradoritt forekommer i magmatiske bergarter som gabbro, basalt og anortositt. Labradoritt har sitt navn etter Labrador i Canada.

Labradorittkrystaller kan ha et fremtredende fargespill som kalles for labradorescens. Dette skyldes vekslende variasjoner av innholdet mellom kalsium og natrium i krystallene. Fargespillet gjør at labradoritt blir brukt som smykkestein. Bergarten anortositt blir brukt som pryd og bygningsstein når den har et høyt innhold labradoritt med fargespill.

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopædia Britannica Online. "labradorite." 15 Apr. 2009
2. ↑  Encyclopædia Britannica Online. "plagioclase."15 Apr. 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Postkort fra Tanga (1914) med portrett av Hermann von Wissmann
**Tanga** er den nordligste havnebyen i Tanzania og har 224 891 innbyggere (1. januar 2005). Tanga er også administrasjonsstedet for regionen med samme navn.

Byen er Tanzanias nordligste havneby mot Det indiske hav og ligger noen få mil sør før grensen til Kenya. Byen ble i 1893 utgangspunktet for Usambara-banen, som knyttet Victoriasjøen til Det indiske hav og til hovedstaden Dar-es-Salaam. Som jernbaneterminal kobler byen Tanzanias nordre innland med havet.

Historie
--------

Tanga ble i 1889 valgt som det militære støttepunktet for Tysk Østafrika og ble et administrasjonssentrum med bystatus for distriktet i 1891 etter at tyskerne hadde tatt kontroll over hele kystområdet fra sultanen av Zanzibar i april 1891. 

Den lokale økonomien var basert på sisal, som var blitt innført til kolonien mange år tidligere, og befolkningen i området vokste raskt. Byen ble også endestasjonen for Usambara-toglinjen som gikk i innlandet til byen Moshi ved foten av Kilimanjaro.

Navnet Tanga kommer fra ordet for *gård* eller *dyrket land* i flere av de lokale språkene, blant annet Sambaa, Bondei og Zigua.[] Tanga ga navn til Tanganyika, det området som i 1964 slo seg sammen med øya Zanzibar og ble dagens Tanzania.

Som den kystbyen som var nærmest Kenya, kom Tanga i frontlinjen ved utbruddet av første verdenskrig. 4. november 1914 gikk britiske soldater til angrep i det som skulle bli slaget ved Tanga som ble utkjempet rundt 5 km sør for byen. Byen ble ikke erobret av britene for 7. juli 1916.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tanga (Tanzania) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Minde** er et nærings- og boligområde i Årstad bydel i Bergen kommune, som ligger mellom Solheim og Fridalen i nord og grensen mot bydelene Fana og Fyllingsdalen i sør. I øst ligger Slettebakken, Fantoft og Tveitevannet, i vest byfjellet Løvstakken.

Området var en del av Fana kommune frem til kommunesammenslåingen i 1972, med unntak av grunnkretsen Minde som hørte til gamle Årstad kommune som ble innlemmet i Bergen i 1915.

Minde hører til Storetveit sogn under Fana prosti i Den norske kirke. Sognekirken Storetveit kirke ligger på grensen til nabostrøket Storetveit i sør. På Minde ligger Kristianborgvannet, tidligere Minde stasjon, Minde skole, samt godsterminaler og omfattende bolig- og næringsområder. Tine meieri holdt til her før det flyttet til Espehaugen ved Flesland, mens Martens bakeri, tegnet av Leif Grung, ble overtatt av NRK Hordaland inntil også NRK Hordaland flyttet og solgte bygget til boligformål. En av Bybanens holdeplasser Wergeland ligger på Minde.

Minde var opprinnelig utmark under gården Nyhaugen som ble eid av Gerhard Krohn. Hans gårdsbestyrer, Even Evensen, dyrket opp området, som først ble kalt Evensens Minde, senere bare Minde, eldre stavemåte av «minne». Slik var Evensens Minde «minnet om Evensen». Krohnsminde i Bergen er til minne om Danckert Krohn, som i sin tid eide et stort område fra Strømmen til grensen mot Fana, der grensesteinen fremdeles står ved tidligere Fanahallen kino.

Minde hadde 3 964 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 1,53 km², hvorav 0,06 km² er ferskvann, fordelt på grunnkretsene Wergeland, Minde, Kristianborg, Grønnestølen og Fredlund.

Referanser
----------

1. ↑  «Tine meieri flyttet til Fana». Arkivert fra originalen 30. oktober 2021. Besøkt 30. oktober 2021.
2. ↑  Leif Grung tegnet bakeriet
3. ↑  NRK solgte seg ut

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Minde

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Årstad bydel |
| --- |
| 
* Fantoft
* Fridalen
* Gyldenpris
* Kronstad
* Landås
* Minde
* Nattland
* Slettebakken
* Solheim
* Løvstakken
* Ulriken

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
Gausel kirke
**Gausel** er en matrikkelgård, en menighet og en valgkrets i bydelen Hinna i Stavanger.

Navnet Gausel
-------------

Siste ledd i navnet kan tolkes som *sel*, tilsvarende støl eller seterhus. En alternativ tolkning er gammelnorsk «sil», med betydning «lettflytende vann». Det første leddet i navnet kan være et eldre navn på Stokkavatnet, basert på gammelnorsk «Gaut» = «overflømming». Alternativt kan navnet være avledet av mannsnavnet *Gautulfr*. Navnet har vært skrevet Gwsal (1519), Gwswlff (1521) og Goußell (1567).

Historie
--------

Bosetningen på Gausel kan spores tilbake til steinalderen. Her er rike funn fra bronsealderen og folkevandringstiden, og området ved Jåttånuten var et maktsenter i vikingtiden. Storgården på Gausel viser hvor stor og viktig denne gården var. Grunneier Samuel Gausel fant i 1883 Gauseldronningens grav. I graven var det et kammer på 2,30 x 1,10 m (ytre mål) bygget av rundete stein og dekket av tre steinheller. Gjenstandene i graven viser at det var en svært velstående kvinne som ble begravd her rundt år 850 e.Kr. Smykkene og utstyret i graven vitner om stor rikdom. Både de ovale spennene, den likearmete sølvspennen og armringene er blant de fineste eksemplarene man kjenner fra denne perioden.

Helle skrev at Gausel i middelalderen var eid av Stavangers biskop og domkapitlet. I 1567 eide stiftet 3 pund og en vett korn i Gausel.

I 1519 skattet Tore og Siver på Gausel. De er de første kjente bøndene på Gausel. I 1521 skattet Tore og Sjur på Gausel. Siver og Sjur får en tro en to ulike måter å skrive det samme navnet på, men det kan ikke utelukkes at det var to forskjellige personer. I 1563 bodde Mogens og Alf på Gausel. I 1567 solgte Mogens og Alf på Gausel naut til Bergenhus. Det er nok de samme to som i 1563. I 1567 fikk stiftet fem daler i festeavgift for halve Gausel. Bondens navn er ikke oppgitt. At en viser til halve Gausel tyder på at det fortsatt var to bruk. 17.6.1587 var Torkild på Gausel lagrettemann. 20.4.1591 og 8.4.1605 var Torkild på Gausel lensmann. I 1603-1613 betalte Torkild på Gausel skatt. Torkild "TO" i sitt segl, som viser til at farens fornavn begynt med O.

Delområdet
----------

Området består idag stort sett av boliger og blir regnet som et eksklusivt boligområde i Hinna bydel. 

Gauselskogen er fredet under navnet Gausel naturreservat. Naturreservatet utgjør et 56 dekar stort område med edelløvskog og har et usedvanlig rikt fugleliv. Skogen ligger mellom riksvei 44 og Dronningåsen, hvor det er gjort historiske utgravinger. 

Strandsonen på Gausel er lite tilgjengelig for folk flest. En del småindustri og servicebedrifter ligger her, bl.a. NOKAS – etter at tellesentralen flyttet fra Stavanger sentrum. 

Gausel kirke ble bygget i 1996.

Litteratur
----------

* Inge Særheim: Stadnamn i Rogaland. Fagbokforlaget, Bergen 2007, ISBN 978-82-7674-879-6

Referanser
----------

1. ↑  Helle, 1975, side 61.
2. ↑  Arne Kvitrud: Personer, familier og slekter i og i tilknytning til Stavanger i perioden 1400-1599 - .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*Wasserturm Wilhelmshaven*
**Wasserturm Wilhelmshaven** (*Wilhelmshaven Vanntårn*) er et 42 meters høyt landemerke i Wilhelmshaven i Niedersachsen i Tyskland. Tårnet ble bygget i årene 1910-1911 som det tredje vanntårnet i Wilhelmshaven, og fungerer fortsatt som en viktig del av byens vannforsyning. Det ble opprinnelig konstruert med et suspendert drikkevannslagringselement bestående av to legerte stålkamre. Begge kamrene kunne inneholde mellom 800 og 1200 kubikkmeter vann.

Vannbeholderen ble pusset opp i 2007 i løpet av en arbeidsperiode på flere måneder, og hele tårnet inkludert fundamentet ble rekonstruert. Etter 100 års drift var tårnets teknikk utdatert. Korrosjonsskader resulterte i lekkasjer av de indre forbindelsene. Den gamle beholderen ble fullstendig demontert under rekonstruksjonen, og en ny laget av rustfritt stål med en diameter på 15,90 (vannstand 8,75 meter) ble installert. Den nye beholderen har en vannkapasitet på 1750 kubikkmeter.

Plassering
----------

Tårnet ligger i Kurpark ved Bismarckstraße.

Refereranser
------------

1. 1 2  «Wilhelmshaven – Sehenswürdigkeiten von A bis Z - Teil 4». *www.uwe-karwath.de* **(tysk)**. Besøkt 17. april 2021.
2. ↑  «Sanierung Wasserturm Bismarckstraße, GEW Wilhelmshaven» (PDF) **(tysk)**. Lührs Ingenieurbüro. Besøkt 17. april 2021.
3. ↑  «150 Jahre GEW Wilhelmshaven – Eine spannende Historie». *GEW Wilhelmshaven* **(tysk)**. Besøkt 17. april 2021.
***Hold Your Horses*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av E. Mason Hopper.

Handling
--------

Dan Canavan blir truffet av hester som blir eid av Newness-familien. Ulykken etterlater et arr på brystet hans, i form av en hestesko som alltid bringer ham lykke. Han oppdager snart at han kan kontrollere verden, og bruker denne makten som grunnlaget for hans livsfilosofi, og som politiker får han mer og mer berømmelse og makt i byen.

Som kone tar han seg den samme kvinnen, hvis hester en gang hadde trampet på ham. Men når hun blir lei av ham, og er i ferd med å forlate ham, bruker Canavan igjen kreftene sine. Hans kone blir dermed tvunget til å se hans iboende verdi, hinsides overfladisk manifestasjon.

Skuespillere
------------

* Tom Moore som Daniel Canavan
* Sylvia Ashton som Hoonora Canavan
* Naomi Childers som Beatrice Newness
* Bertram Grassby som Rodman Cadbury
* Mortimer E. Stinson som Jim James
* Sidney Ainsworth som Horace Slayton

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 19. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hold Your Horses* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hold Your Horses* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Ivar Jerven** (født 21. juni 1924 i Tune i Østfold, død 24. april 1994 i Oslo) var en norsk grafiker, maler og tegner. Fram til 1960 arbeidet han mest som grafiker, tegner og bokillustratør. Han tok utdannelse ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1943-1947). Da han senere tok tre år på Statens kunstakademi (1947-1950), ble landskapsmaleriet hans viktigste uttrykksform.

Motivene hans ble hentet fra Østfold, Oslo og Sørlandet. Dramatiske bilder med vinterstormens herjinger kunne være et yndet motiv. Han malte også poetiske bilder av trær, ofte skjøre og nakne og med vektlegging på struktur og rytme. Fargeskalaen var den første tiden mørk, med grønt, oker, rustrødt og gråblått som mest framtredende. Senere ble koloritten lysere og mer variert og abstrahert.

Han deltok fem ganger på Høstutstillingen i perioden 1946-1980. Seks ganger ble han antatt på Sørlandsutstillingen, siste gang i 1976. Han deltok også og på en rekke kollektiv- og separatutstillinger i inn- og utland. Han har bidratt med utsmykninger blant annet på Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk kulturråd og Oslo kommunes kunstsamlinger. Hans hovedverk er en serie på 40 bilder, innkjøpt av Norsk Hydro.

Jerven var en del av en kunstnerkoloni som oppstod i etterkrigsårene på Flosta i Arendal kommune. Sammen med blant andre Ellen Iden, Kjerstin Øvrelid, Knut Monrad, Finn Strømsted, Bodil Cappelen, Finn Henrik Bodvin og Liv Nergaard dannet de kunstmiljø hvor de hentet inspirasjon fra natur og skjærgård. Seks av disse kunstnerne hadde på midten av sekstitallet en utstilling i Skien kunstforening under navnet «Flostakunstnerne».

Ivar Jerven var gift med billedkunstner Kjerstin Øvrelid.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Ivar\_Jerven, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 2493f30c-3128-4650-a1c1-0c24abab2c3f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  *Norsk kunstnerleksikon* I-IV (1982-1986)  (besøkt 25. juni 2015)
4. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, s. 211, *Aschehoug forlag* (1991)
5. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, s. 211, Aschehoug forlag (1991)
6. ↑  Linda Christensen: «Malerieutstilling med ny vri» i *Arendals Tidende*, s. 17, 2. mai 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Ivar Hvamstad** (født 28. september 1878 i Brandbu, død 9. mai 1916 i Oslo) var en norsk handelsmann og politiker for Arbeiderpartiet.

Etter endt skolegang jobba Hvamstad som handelsbetjent i Drøbak og på Nes i Romerike, der han i 1898 starta egen forretning. Fra 1904 dreiv han landhandel i Hof i Solør, og fra 1911 i Brandval.

Han var medlem av herredsstyret og skolestyret i Hof fra 1907 til 1909. Fra 1910 til 1912 var han vararepresentant til Stortinget for Solør krets i Hedemarkens amt. Han blei innvalgt som representant for samme krets for perioden 1916–1918. Han møtte da noen måneder, før han blei sjuk og etter kort tid døde. Vararepresentanten Halvdan Aarsrud overtok da setet.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 341[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 418[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 341.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ivar Hvamstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Våpen
Holckenhavn slott
**Holck** er en dansk uradelsslekt fra Sønderjylland, kjent siden 1378. Henrik Holck (1599–1633) trådte i krigstjeneste hos den tysk-romerske keiser, og ble utnevnt til keiserlig feltmarskalk i 1632 og til riksgreve i 1633. To linjer av slekten stammer fra hans sønner, som ble naturalisert som danske grever i 1676. Den ene linjen har siden 1772 ført navnet Holck-Winterfeldt. En annen gren stammer fra riksråd Christian Holck (1558–1641); hans sønnesønn, generalmajor Eiler Holck (1627–1696), ble i 1671 opptatt i friherrestanden som baron av Holckenhavn. Denne slektsgrenen har siden 1672 eid slottet og godset Holckenhavn.

Slektsmedlemmer har på ulike tidspunkt også bl.a. eid eiendommene Elingaard, Hørbygård, Eskildstrup, Hindsels, Vosnæsgård, Nysø, Egholm, Ravnholt, Støvringgård, Søgård, Holsegård og Ballegård i Sundeved mm.

Andre med navnet
----------------

Det finnes flere borgerlige familier med samme navn uten forbindelse til den sønderjyske adelsslekten. En av disse familiene fikk i 1810 dansk adelspatent som *von Holck* etter at kommandør i Søetaten Carl Christian Holck (1758–1816) og oberstløytnant Frederik Carl Ferdinand Holck (1761–1836) hevdet å nedstamme fra en norsk adelig slekt «Holck av Myklebust». De var sønnene til Oluf de Holck (1687) Oluf var sønn av Kirsten Holck av Myklebust (1656) direkte etterkommer av Olav Ingasson Holck (1205), halvbroren til Kong Haakon IV og Prins Sigurd Haakonsen og sønn av den legendariske Inga Fra Varteig og Birkebeinerhøvdingen Vegard Torbergsson Stein av Væradal (1185-1221) Etterkommere fra denne adelige linjen har forgrenet seg i mange forskjellige slekter, bla. Tønsberg slekten Bull (gjennom Holck-Nagel Grenen)

Litteratur
----------

* Poul Bredo Grandjean, "Holck", i: Christian Blangstrup (red.), *Salmonsens konversationsleksikon*, København: J.H. Schultz Forlag 1915-30.
* Genealogisches Handbuch des Adels, Adelslexikon Band V, Band 84 der Gesamtreihe, S. 316-317, C. A. Starke Verlag, Limburg (Lahn) 1984, ISSN 0435-2408
* A. Thiset og P.L. Wittrup: *Nyt dansk Adelslexikon*, København 1904
* H. Storck: *Dansk Vaabenbog*, København 1910
* Sven Tito Achen: *Danske adelsvåbener*, København 1973

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Tang Fei** 唐飛 (født 15. mars 1933) var Republikken Kinas statsminister fra 20. mai til 16. oktober 2000 under Chen Shui-bians regjering, selv om han var medlem av partiet Kuomintang (KMT). Chens utnevnelse av Tang ble alment ansett som et forsøk på å samarbeide med KMT, både av nasjonale og internasjonale grunner. Utnevnelsen var også ansett som et fremstøt for å berolige Folkerepublikken Kina om at Chen, fra det mer taiwannasjonalistiske Demokratisk framskrittsparti ikke planla noen snarlig uavhengighetserklæring av Taiwan.

Tang fratrådte i oktober samme år, og oppgav helsegrunner. Imidlertid ble det av mange ansett som følge av hans frustrasjon over hans relativt svake kontroll over medlemmene i eget regjeringskabinett. De fleste var blitt utnevnt av Chan, ikke av Tang. 

Tang ble deretter invitert tilbake til KMT, men fornyet ikke sitt medlemskap. Han ble senere *visiting scholar* ved The Hoover Institution ved Stanford University i USA.

Under den tidligere Lee-administrasjonen hadde Tang vært forsvarsminister.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vincent Siew** | **Republikken Kinas statsminister**(15. mai 2000–16. oktober 2000) | Etterfølger:**Chang Chun-hsiung** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Tang Shaoyi** (kinesisk: 唐绍仪, endret til 唐绍怡 på grunn av tabu knyttet til Puyis navn, senere tilbakestilt; pinyin: *Táng Shàoyí*, Wade-Giles: *T'ang Shao-i*; stilnavn *Shaochuan* 少川; født 2. januar 1862 i fylket Xiangshan [fødestedet nå i Zhuhai] i provinsen Guangdong i Kina, drept 30. september 1938 i Shanghai International Settlement) var en kinesisk diplomat og politiker. Han var svigerfar til Wellington Koo og Lee Seng Gee.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble utdannet ved Queen's College i Hongkong og ved Columbia University i New York, der som en av studentene som dro nytte av programmet Chinese Educational Mission. Han var første president for Shandonguniversitetet. Hav var også i tjeneste i Qing-dynastiets utenrikstjeneste, og undertegnet i 1906 konvensjonen mellom Storbritannia og Kina vedrørende Tibet på sitt lands vegne.

### Revolusjonær

Tang var venn av Yuan Shikai og under Xinhairevolusjonen forhandlet han på dennes vegne i Shanghai med de revolusjonæres Wu Tingfang, med det resultat at Yuan ble anerkjent som president for Republikken Kina. 

Han ble så Republikkens første statsminister i 1912, men ble raskt desillusjonert av Yuans manglende respekt for lov og rett, og tok sin avskjed. Senere var han med i Sun Yat-sens regjering i Guangzhou. Tang Shaoyi opponerte av konstitusjonelle grunner mot at Sun gjorde seg til ekstraordinær president i 1921, og gikk igjen av fra sin regjeringspost.

I 1924 avslo han et tilbud om å bli utenriksminister under Duan Qiruis provisoriske regjering i Beijing, og var senere leder for fylket Zhongshan der han opponerte mot Chen Jitang. Han flyttet senere til Shanghai og oppgav politikken. 

Da Shanghai ble okkupert av japanerne under den annen sino-japanske krig prøvde okkupasjonsmakten å få ham til å kallaborere, men han nektet. Ikke desto mindre ble han drept av Kuomintang, som fryktet at han etter hvert ville endre mening og komme til å bli kompromittert.

Referanser
----------

1. ↑   Roglo, Roglo person ID p=shaoyi;n=tang, oppført som Shaoyi Tang[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6cz6ffc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tang Shaoyi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Gausel naturreservat**, også kalt **Gauselskogen**, er et 53 dekar fredet område på Gausel i Stavanger.

Naturreservatet ble fredet 21.desember 1984 og ligger vest for riksvei 44. Formålet med vernet er å ta vare på et frodig skogsområde med et rikt fugleliv, i et ellers urbant område.

Reservatet inneholder edelløvskog, hovedsakelig eik, med innslag av alm, bjørk, bøk, hassel og lønn. Undervegetasjonen er svært rik. Skogen har et usedvanlig rikt fugleliv og utgjør et viktig hekkeområde for spurvefugl. De siste registreringene fra 2009 viser at hekkebestanden er i sterk tilbakegang.

Bilder fra slutten av 1800-tallet viser at området da var nokså åpent. Skogen er derfor antagelig av nokså ens alder og ikke så mye over 100 år. I bunnvegetasjonen finner en lundstjerneblom, stankstorkenebb, gaukesyre og hvitveis, samt bregnearter som geittelg og skogburkne. Flere fremmede arter har spredd seg fra hageavfall, blant annet den amerikanske sildreplanten telima (Telima grandiflora).
Lundstjerneblom, som tidligere fantes i store deler av skogen, finnes i dag bare flekkvis. 

Skogsområdet inneholder en rekke kulturminner. Arkeologisk Museum i Stavanger registrerte i 1999 hele 98 røyser her, der de fleste antagelig er gravrøyser. Røysene er ikke daterte, men de stammer mest sannsynlig fra jernalderen. I tillegg ble det registrert to hustufter, to gardfar og en hulvei. En gardfar er en rest etter et steingjerde.

Naturvernforbundet fremmet forslag til Stavanger kommune å gjennomføre tiltak for å hindre at platanlønn overtar for den naturlige vegetasjonen i området.
En skjøtselsplan for området ble utarbeidet i 2009, og de første tiltakene ble igangsatt i 2010: En rekke platannlønn er blitt felt eller ringbarket, for å gi en rikere bunnflora. Felte trær blir latt liggende i skogen, slik at død ved kan gi et levested for insekter og andre smådyr.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Informasjonsplakat i kanten av Gauselskogen, 2013
2. ↑  Ryggjavern nr.3 2007[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Gausel edellauvskogplan 1979[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Dansk Magisterforening** (**DM**) er en fagforening som inngår i Akademikernes Centralorganisation.

DM organiserer magistre og opptar både kandidater, bachelorer og studenter innenfor humaniora, naturvitenskap, samfunnsfag og helsevitenskap. Medlemmene er alle akademikere og arbeider både i det private og i det offentlige med blant annet utdannelse, forskning, administrasjon, IT og miljø.

Gymnasielærere er typisk ikke medlemmer av DM, men av Gymnasieskolernes Lærerforening.

Magisterutdannede som er administrativt ansatte i det offentlige eller i det private næringsliv, kan være medlem av DM, eller av Danmarks Jurist- og Økonomforbund.

DM har i november 2012 43 000 medlemmer. Herav arbeider cirka 6 500 i den offentlige administrasjon. Vel 9 000 er ansatt på forsknings- og undervisningsinstitusjoner og omkring 6 500 er privatansatte.

Cirka 65 prosent av DMs medlemmer er i arbeide, cirka 25 prosent er studenter, cirka 5 prosent er ledige og 5 prosent er pensjonister eller passive medlemmer.

Foreningens formann er Ingrid Stage.

Referanser
----------

1. ↑   *Det Centrale Virksomhedsregister*, CVR-nummer 17542028, Wikidata Q795419,
2. ↑  .
3. ↑  Tallet stammer fra DMs medlemssystem og utgjør det samlede medlemstall, mens tallet fra Danmarks Statistik i den tidligere versjon kun dekker erhvervsaktive medlemmer

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Dansk Sojakagefabrik** på folkemunne kalt **Sojakagen**, var en fabrikk som foredlet soyabønner til dyrefôr og matolje. Soyaen ble fraktet til landet med skip fra Det Østasiatiske Kompagni, og fabrikken var etablert av rederiet. Den ble grunnlagt i 1909 på Islands Brygge i København og utviklet seg til en betydelig arbeidsplass som på 1950-tallet sysselsatte ca 1 200 arbeidere, hvorav mange bodde i det samme området.

Firmaet utvidet med fabrikker i andre byer som Aalborg, Helsingborg, Hangö i Finland og utvidet sortimentet. Inntil nedleggelsen var der en del protester fra beboerne i området.

15. juli 1980, like over midnatt, oppstod der en eksplosjon i ekstraksjosanlegget som kunne høres og merkes over det meste av København. 23 personer ble skadet, og de materielle skadene beløp seg til omkring 200 millioner kroner. Anlegget ble ikke gjenoppbygd, og selv om firmaet fortsatte produksjonen fikk det problemer med økonomien. Fabrikken ble derfor stengt den 17. januar 1991. Etter stengingen forsøkte Det Østasiatiske Kompagni å selge anlegget til Pakistan, men handelen mislyktes etter press fra blant andre Greenpeace.

På fabrikkområdet har det blitt foretatt en grundig rengjøring, og området ble omgjort til boligområde i 1999 og omdøpt til Havnestad. En del av de gamle bygningene har blitt restaurert, ombygd og gjenbrukt, deriblant Gemini Residence (som er bygd utenpå to gamle siloer), Pressesiloen og Zeppelinerhallen.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Sojakagens vogne 2» (PDF) **(dansk)**. Arkivert fra originalen (PDF) 16. februar 2021. Besøkt 23. april 2010.

Portal: Danmark
**Dansk Sygeplejehistorisk Museum** åpnet i 1999, i forbindelse med Dansk Sygeplejeråds 100-årsjubileum. Det ligger ved Hotel Koldingfjord, på nordsiden av Kolding Fjord. Museet rommer en utstilling, et bibliotek og arkiv over sykepleiehistorie.

Historie
--------

Kirsten Stallknecht, den tidligere formann for Dansk Sygeplejeråd (DSR), var initiativtageren til forskning i dansk sykepleies historie og DSR ansatte historikeren Esther Petersen til dette arbeidet.

På slutten av 1980-årene kom det en rekke bøker om emnet. Sykepleien hadde gjennom snart 100 år vært et fag som kvinner ble utdannet i, og da det i de eksisterende museer var lite materiale som kunne belyse sykepleiens historie, begynte idéen om et eget museum for sykepleiehistorie å ta form. En innsamlingskampanje ble satt igang via en notis i som henvendte seg til DSRs medlemmer i tidsskriftet *Tidsskrift for Sygeplejersker*.

De fikk samlet inn bilder, dokumenter og opplysninger om gjenstander som kunne gjøres tilgjengelig for ytterligere forskning og et mulig fremtidig museum.

Idéen om museet utviklet seg ytterligere og ble til et mer konkret prosjekt da to mindre bygninger, paviljongene *Fjordglimt* og *Granly* ved Hotel Koldingfjord, ble funnet å være velegnet til formålet.

Hotel Koldingfjord hadde også sykepleiehistorisk betydning, da de opprinnelige bygningene hadde vært sanatorium for tuberkuloserammede barn i nesten 50 år.

I 1990 besluttet DSRs ledelse å starte planleggingen av et museum i de to paviljongene og i forbindelse med DSRs 100-årsjubileum, åpnet det dørene for publikum i 1999.

Referanser
----------

1. 1 2 3  www.dshm.dk Dansk Sygeplejehistorisk museums hjemmeside.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dansk Sygeplejehistorisk Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Danmark
**Wasperton** er en landsby og et verdslig sogn i det engelske grevskapet Warwickshire. Ved folketellingen i 2011 var det 153 innbyggere i landsbyen og sognet.

Den ligger på østsiden av elven Avon og omtrent 8 km sør for byen Warwick og er lett tilgjengelig ved å benytte vegen A429.

Historie
--------

Sognekirken St John the Baptist (dedikert Johannes Døperen) ligger i nærheten av den vestlige enden av landsbyen. Kirkebygget ble fullstendig ombygget i kirkestil fra 1300-tallet av Gilbert Scott i 1843, men kirken var nevnt som et kapell i 1279.

Det har vært bosetning ved stedet siden romersk tid, og i den sub-romerske periode var det et gravsted hvor forskerne kunne følge en britonsk familie gradvis endre seg til angelsaksisk kultur, noe som viser til at de innfødte britonere og de nyankomne angelsaksere enkelte steder levde side om side. Det ble gjort utgravninger ved Martin Carver i 1980 av gravstedet som ligger på østsiden av elven Avon. Her er det også funnet levninger fra neolittisk tid. Resultatene av den forhistoriske utgravningene ble publisert i 1995 og 2003 med katalog og analyser av den sen-romersk til angelsaksisk gravlund.

Referanser
----------

1. ↑  ««Civil Parish population 2011»». Arkivert fra originalen 21. oktober 2016. Besøkt 11. oktober 2016.
2. ↑  SP2658 : Wasperton Church. Med bilde og kart.
3. ↑  British History Online: Wasperton; se ekstern lenke
4. ↑  Wasperton Anglo-Saxon Cemetery, Warks, York University
5. ↑  Carver, Martin; Hills, Catherine; Scheschkewitz, Jonathan (2009): *Wasperton. A Roman, British & Anglo-Saxon Community in Central England*. Beskrivelse av forskningsrapporten.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for lokalsamfunnet (delt med to andre samfunn)
* British History Online: Wasperton, historiske omtale av stedet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Washingtons flagg
**Washingtons flagg** består av en grønn flaggduk hvorpå delstatens segl er plassert. Flagget ble vedtatt 7. juni 1923 og har senere gjennomgått flere spesifiseringer, sist 19. april 1967. 

Delstaten Washingtons segl viser et bilde av president George Washington, USAs første president og den som har gitt delstaten dens navn, innenfor en gul sirkel. På sirkelen står omskriften «*the seal of the state of Washington*» sammen med årstallet «1889». Årstallet viser til at Washington ble USAs 42. delstat den 11. november 1889. 

Delstaten Washingtons flagg er det eneste delstatsflagget i USA med grønn farge i duken. Fargen er en referanse til delstatens kallenavn «den eviggrønne staten». Flagget er også det eneste amerikanske delstatsflagget som viser bilde av en av landets presidenter. 

Tanken om et eget flagg kom opp i 1914 gjennom den patriotiske organisasjonen Daughters of the American Revolution. Grønne flagg med bilde av president Washington var deretter i uoffisiell bruk fram til 7. juni 1923 da flagget ble offisielt vedtatt. Senere endringer har bestått i nærmere beskrivelser av flaggets detaljer.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

Eksterne lenker
---------------

* Washington Secretary of State – State Flag
* Flags of the World: Washington

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |