recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aslak Bonde** (født 29. april 1959 i Oslo) er en norsk analytiker, journalist og tidligere politiker (H).

Han har examen artium fra Oslo handelsgymnasium fra 1977 og studerte fransk på språkskole i Besançon i Frankrike i 1978. Han er cand.mag. med statsvitenskap, historie og sosialøkonomi fra Universitetet i Oslo fra 1983, Master of Science fra Columbia School of Journalism fra 1984 og cand.philol. i historie fra Universitetet i Oslo fra 1989.

Bonde var sommervikar hos Norsk Telegrambyrå i 1977 og *Vårt Land* i 1978 og avtjente verneplikt i Forsvarsdepartementets presseavdeling i 1980 og *Forsvarets Forum* i 1981. I *Dagsnytt* på NRK var han sommer- og helgevikar 1979–1984, reporter 1984–1988 og vaktsjef 1988–1991. Han gikk deretter over til *Aftenposten*, hvor han var reporter i stortingsredaksjonen 1991–2002. Fra 2002 er han frittstående politisk analytiker og redaktør for et eget nettsted til dette formålet.

Han var aktiv i Unge Høyre 1977–1983, herunder som redaktør av medlemsavisen *Extra* en tid. Han deltok på Unge Høyres elitekurs i 1977. Som student var Bonde styremedlem i Den Konservative Studenterforening i 1978. I sin ungdom var han også speiderleder.

Han er sønn av pressemannen Arne Bonde (1924–2003) og far til Venstre-politiker Audun Gotaas Bonde.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Om Aslak Bonde – CV». politiskanalyse.no. Arkivert fra originalen 30. april 2005.
2. ↑  Lehre, Lasse, red. (2010). *Elitekurset gjennom 50 år*. Oslo: Unge Høyres Landsforbund. s. 27.
3. ↑  «Kommentariatet: Listen fortsetter». *Morgenbladet*. 11. september 2009. [*død lenke*]
**Askvikmyra naturreservat** ligger 300 meter fra sjøen, vel en kilometer sørvest for Ula tettsted. Den er en mindre skogsmyr i kupert åsterreng.

Myra ligger rundt 30 meter over havet, mens kollene omkring strekker seg til mellom 70 og 90 meters høyde. På myra vokser det dvergutgaver av furu og bjørk. På de våteste stedene er det svartorsump med sverdliljer.

Formålet med fredningen er å bevare et spesielt myrområde med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området er sjeldent og egenartet ved å være en av de aller siste gjenværende myrer med opprinnelig preg som ligger svært nær sjøen.

Referanser
----------

1. ↑  «Askvikmyra naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 17. april 2018.
2. ↑  «Naturbase». *faktaark.naturbase.no*. Besøkt 17. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Askvikmyra naturreservat Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Naturbase Faktaark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Harald Peter Ratvik** (født 3. desember 1917, død 2. april 1943) var en norsk motstandsmann og soldat fra andre verdenskrig.

Krigstjeneste
-------------

Ratvik meldte seg som frivillig i april 1940 og var med i felttoget fram til kampene tok slutt. Kom tidlig med i motstandsarbeidet i Ålesund og var involvert i organisering av flyktningtransport. Han måtte selv flykte i februar 1942 og kom inn i Marinen.

Under Operasjon Martin (Red) var gjorde Ratvik sin første tur med Shetlandsgjengen om bord på MK «Bratholm I» og ble da tatt til fange. 2. april 1943 ble Ratvik og syv andre fra Operasjon Martin (Red) henrettet av tyskerne.

I media
-------

Ratvik ble fremstilt av skuespilleren Håkon Smeby i filmen *Den 12. mann.*

Referanser
----------

1. 1 2  *Våre falne - Tredje bok*, Oslo (1950), s. 686.
2. ↑  Asgeir Ueland *Shetlandsgjengen - Heltene i Nordsjøen*, Kagge Forlag, Oslo (2017), s. 317-321.
3. ↑  Berit Nøkleby *Krigsforbrytelser - Brudd på krigens lov i Norge 1940-45*, Pax Forlag, Oslo (2004) s. 82-85.

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
**Bulgogi** er en koreansk matrett som består av storfekjøtt. Ordet betyr direkte oversatt «mat tilberedt over åpen flamme».

Historikk
---------

Opprinnelsen til *bulgogi* er usikker. Retten ble kalt for «Neobiani(너비아니)» under Joseon-dynastiet.

Tilberedning
------------

Kjøttet marineres først i en blanding av soyasaus, sukker, sesamolje, hvitløk og andre ingredienser som vårløk eller sopp. Noen ganger supplerer en med nudler avhengig av hvilken region i landet en befinner seg i. Det marinerte kjøttet blir deretter grillet over glødende trekull. I koreanske hjem benyttes ofte en bærbar gassgrill, som settes midt på bordet slik at alle kan plukke kjøttet direkte fra grillen. Bordet fylles ellers med skåler med ulike sideretter (banchan), ris og ferske grønsaker og salatblad. Retten spises normalt med spisepinner.

Bulgogi er først og fremst en enkel måte å tilberede kjøtt på. Den kan forberedes, også i større mengder om nødvendig, blant annet med marinering av kjøtt. I Korea er det ikke uvanlig at en marinerer flere kilo kjøtt samtidig, slik at det rekker til flere middager.

Retten kan lages med ulike typer kjøtt, som *dak bulgogi* laget med kylling eller *dweji bulgogi* lager med svinekjøtt.

Utbredelse
----------

Det finnes en egen fast-food *bulgogi*-hamburger som selges mange steder.

Blant utlendinger er *bulgogi* og kimchi blant de mest populære matrettene. Fordi mange ikke liker den skarpe kimchi-smaken er *bulgogi* den koreanske matretten som flest utlendinger liker best.

Bildegalleri
------------

* Bulgogi med banchan*Bulgogi* med *banchan*
* Bulgogi*Bulgogi*
* Bulgogi-bolle*Bulgogi*-bolle

Referanser
----------

1. ↑  Bulgogi (불고기) Arkivert 2. februar 2009 hos Wayback Machine. Doosan Encyclopedia, Besøkt: 21. oktober 2008 (koreansk)
2. ↑  Bulgogi, Hangeul top survey of things Korean[*død lenke*] The Korean Culture and Information Service (KOIS) Besøkt: 21. oktober 2008 (koreansk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bulgogi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bulgogi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder og oppskrifter Arkivert 24. juli 2010 hos Wayback Machine.
* Kalorioversikt
* Bulgogi Arkivert 20. april 2008 hos Wayback Machine. Korean Tourism Organization, besøkt 25. oktober 2010 (engelsk)

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Federal Communications Commission** (**FCC**) er et amerikansk føderalt forvaltningsorgan som regulerer telekommunikasjon (herunder fasttelefoni og mobiltelefoni), kringkasting gjennom radiobølger og anvendelsen av det elektromagnetisk spekter. FCC ble opprettet 19. juni 1934 gjennom lovgivning i Kongressen og erstattet Federal Radio Commission som var etablert i 1926.

FCC ledes av et kollegium på fem medlemmer som utnevnes av USAs president etter godkjennelse av USAs senat. Presidenten utpeker et av de fem medlemmene til formann, som er forvaltningsorganets utøvende leder. Av kollegiets fem medlemmer kan ikke mer enn tre være medlem av samme politiske parti.

FCC er i sin helhet finansiert gjennom avgifter pålagt de regulerte virksomhetene.

FCC Fairness Doctrine
---------------------

Bilde av Ronald ReaganPresident Ronald Reagan hadde utnevnt tre av fire kommissærer i FCC som vedtok å fjerne *Fairness Doctrine* i 1987
FCC hadde fra 1949 en *Fairness Doctrine* som henstilte til kringkastingsstasjonene om å ha balansert dekning. Dette hadde sin bakgrunn i at det var et begrenset antall radiofrekvenser, og FCC kunne stille krav til dem som fikk tillatelse til å bruke disse frekvensene. Kringkastere ble bedt om å bruke noe av sin sendetid på å diskutere kontroversielle saker av offentlig interesse og å lufte motstridende synspunkter på disse sakene. Stasjonene kunne selv velge hvordan dette kunne gjøres: gjennom nyhetsinnslag, partsinnlegg eller redaksjonelle synspunkter. FCC opphevet bestemmelsen i 1987. Med framveksten av kabel-TV var det ikke lenger så stor mangel på radiofrekvenser, og motstanderne av *Fairness Doctrine* mente den stred mot første grunnlovstillegg om ytringsfrihet. Det var også eksempler på at i stedet for å fremme et balansert syn, unnlot enkelte kringkastere i stedet å omtale kontroversielle saker. FCCs fjerning vakte motstand i Kongressen, som dengang hadde flertall fra demokratene, og den vedtok at Fairness Doctrine skulle være lov. President Ronald Reagan la ned veto, og loven trådte aldri i kraft. Det samme skjedde under president George H.W. Bush i 1991.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *ROR Data* (v1.19 utgave), 16. februar 2023, DOI:10.5281/ZENODO.7644942, Wikidata Q116976023
2. ↑  *What We Do* – fcc.gov
3. ↑  *FCC leadership* – fcc.gov
4. ↑  Val E. Limburg, Fairness Doctrine : U.S. Broadcasting Policy, arkivert 7. desember 2008, The Museum of Broadcast Communications

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Federal Communications Commission – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Fedayeen** (arabisk: فدائيون, *fidā'ī*, flertall *fidā'īyun*: betyr, «frihetskjempere» eller «selvforsakere»armensk: Ֆէտայի) er et uttrykk brukt for å beskrive flere distinkte, hovedsakelige arabiske militante grupperinger og individuelle forskjellige tider i historien.

Fedayeen er en gruppe mennesker kjent for å være frivillige, ikke knyttet til noen organisert styre eller militær, i den arabiske og muslimske verden. De er vanligvis anvendt der hvor styret har blitt sett på som en fiasko eller ikke-eksisterende. De er assosiert med motstanderrollen mot okkupasjon og tyranni. Navnet fedayeen er brukt for å referere til bevæpnet kamp mot en hvilken som helst form for slaveri basert på deres motstandshandlinger.

Se også
-------

* Palestinsk fedayeen

Referanser
----------

1. ↑  Mohammed El-Nawawy (2002). The Israeli-Egyptian Peace Process in the Reporting of Western Journalists. Inc NetLibrary. s. 49. ISBN 1567505457.
2. ↑  Tony Rea and John Wright (1993). The Arab-Israeli Conflict. Oxford University Press. s. 43. ISBN 019917170X.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**John Olav Egeland** (født 1951) er en norsk journalist og redaktør som har vært ansatt i *Dagbladet* i over 40 år, deriblant som sjefredaktør (2000–2003).

Biografi
--------

Egeland ble født i Oslo, men vokste opp i Bærum.

Etter artium studerte han historie ved Universitetet i Oslo. I sin ungdom satt han i sentralsyret i Sosialistisk Folkepartis ungdomsorganisasjon (1971–1972) og var formann i Norges Gymnasiastsamband 1971–1972.

Hans journalistiske karriere startet i *Orientering* hvor han var fra 1973 til 1975. Deretter var han redaktør i *Universitas* 1977–1978. I 1978 ble han ansatt i *Dagbladet*. Her har han hatt lederstillinger som nyhetsredaktør, konstituert sjefredaktør i 1995, politisk redaktør 1995–2000 og sjefredaktør 2000–2003. Han har siden 2003 vært politisk kommentator i avisa. Han var også pådriver og prosjektleder for avisas bilag *Dagbladet Magasinet* som ble lansert i 1999*.*

Egeland var medlem av Pressens Faglige Utvalg (PFU) fra 2000 til 2012. I deler av 1980-årene satt han i styret til lokal-TV-stasjonen Janco Visjon. Han representerte *Dagbladet*, som var blant de største eierne av kanalen.

I 1981 fikk han Narvesenprisen (sammen med Erling Borgen i NRK) for sitt arbeid med Reksten-saken. I 2008 tildelte Riksmålsforbundet ham Gullpennen. Juryens begrunnelse var: «Hans språk kjennetegnes av høy presisjon, språklig intensitet og originalitet. Hans språklige friskhet styrker hans fullstendig uredde tilnærming til de temaer han velger».

Familie
-------

John Olav Egeland er sønn av kulturskribent Erik Egeland og sønnesønn av organisasjonsmannen John Oscar Egeland. Hans bror er filmklipper Einar Egeland.

Egeland er gift med Tone Solberg, journalist og forfatter.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Records of persons of interest, svazky.cz[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Egeland, John Olav (29. mai 2018). «I jubileumsåret bør høyresiden sende en varm takk til 68-generasjonen». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 2. juli 2020.
4. ↑  *Haugesunds Avis 1971.02.14*. Norge;Rogaland;;Haugesund;;;;. 1971-02-14. s. 4.
5. ↑  *Arbeiderbladet 1972.03.07*. Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 1972-03-07. s. 10. «Trond Erik Seem er den nye formannen i NGS etter landsmøtet i Stavanger sist helg. Han overtar etter John Olav Egeland.»
6. 1 2  «Navn: John Olav Egeland». *journalisten.no* **(norsk)**. 28. mars 2003. Besøkt 1. juli 2020.
7. ↑  «Gir seg i PFU». *journalisten.no* **(norsk)**. 9. mai 2012. Besøkt 1. juli 2020.
8. ↑  Rynning, Erik (1996). *TV-revolusjonen i Norge*. MLI International Consultants. s. 20. ISBN 8299399718.
9. ↑  BRYNE, ARVID (21. desember 2000). «Borgen på nye veier». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 2. juli 2020.
10. ↑  NTB (3. juni 2008). «Egeland fikk Gullpennen». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. Besøkt 1. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Olav Egeland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Balawat, urgravingsplan 1882

**Imgur-Enlil** (*Enlil har istemt*, moderne navn **Balawat**, gammelsyrisk: ܒܝܬ ܠܒܬ, *beṯ labat*) er et ruinsted i dagens Irak. Det lå ved handelsveien fra Ninive til Arrapḫa og Arbela, 27 kilometer sørøst for dagens Mosul og 16 kilometer nordøst for Kalḫu (*Nimrud*). Byens navn er kjent fra dens steintavle i Mamu-tempelet.

Historie
--------

Imgur-Enlil ble grunnlagt av den nyassyriske konge Ashurnasirpal II (884-859 f.Kr.) Den lå 10 km oppstrøms elven Derrah fra Tigris, der byen Kalhu lå. Imgur-Enlil lå mellom Nineveh og provinsen Arrapha i sørvest langs den assyriske kongevei. Ashurnasirpal II hadde allerede overført hovedstaden fra Assur til Kalhu, og grunnleggelsen av Imgur-Enlil kan ha vært et ytterligere tiltak for å befeste det nyassyriske rike. Byggingen av byen fortsatte under Ashurnasirpal IIs sønn Shalmaneser III. Byen bestor i rundt to hundreår. Den ble, likesom alle assyriske byer, plyndret og ødelagt av mederne og babylonerne ved det assyriske rikes fall 614-609 f.Kr.

Arkeologihistorie
-----------------

Fragment fra porter i Balawat, Walters Art Museum
Balawat har gitt arkeologiske funn fra Ashsurnasirpal II og Shalmaneser IIIs regjeringer, Mest berømte er bronsebeslagene til en praktdør med rike relieffremstillinger av assyrisk militærliv, nå på British Museum.

Funnstedet ble utgravd i 1878 av arkeologen Hormuzd Rassam. Stedet ble igjen utgravd av Max Mallowan for British School of Archaeology in Iraq i 1956. En overflateoppmåling ble foretatt i 1989 for British Museum. Byens murer omslutter et område på om lag 64 hektar.

Litteratur
----------

* Theophilus G Pinches and Walter de Gray Birch: *The bronze ornaments of the palace gates of Balawat (Shalmaneser II, B.C. 859-825)* edited, with an introduction by Walter de Gray Birch ; with descriptions and translations by Theophilus G. Pinches, Society of Great Russell Street, 1902
* Seton Lloyd: *Foundations in the Dust*, 1947
* J.E. Curtis et al.: *The Balawat Gates of Ashurnasirpal II*, British Museum Press, 2008, ISBN 978-0-7141-1166-7
* Léonard W. King:, *Bronze Reliefs from the Gates of Shalmanezer. King of Assyria BC 860-825*, Longman's & Company, 1915

Referanser
----------

1. ↑  J. E. Curtis o. a. (utg.): *The Balawat Gates of Ashurnasirpal II*. British Museum Press, London 2008, ISBN 978-0-7141-1166-7, s. 7–22.
2. ↑  Andreas Schachner: *Bilder eines Weltreichs*. s. 9–10.
3. ↑  Hormuzd Rassam: «Excavations and discoveries in Assyria», I: *Transactions of the Society of Biblical Archaeology*, vol. 7, s.37-58, 1882
4. ↑  Hormuzd Rassam and Robert William Rogers: *Asshur and the land of Nimrod*, Curts & Jennings, 1897
5. ↑  David Oates, Balawat (Imgur Enlil): *The Site and Its Buildings*, Iraq, vol. 36, no. 1/2, s. 173-178, 1974

Eksterne lenker
---------------

* Bronze relief fragment at the Walters Art Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
Dampskipet **«Siljan» av Helsingborg** var et svensk handelsfartøy som ble torpedert i Atlanterhavet i 1940 av den tyske ubåten U 46 i 1940; 9 mann mistet livet og 18 ble reddet.

Historie
--------

Siljan var bygd i England i 1920 for skipsrederen J.W. Tatem i Cardiff og het da «Pilton». I 1938 ble skipet kjøpt til Sverige av skipsrederen H. Lundgren i Helsingborg og tilhørte etter det rederiet AB Sigyn under navnet «Siljan». Kaptein Cronberg hadde kommandoen på «Siljan» fra første til siste reise. Han hadde tidligere ført S/S «Japan»; denne ble torpedert den 4. mai 1941 utenfor Vest-Afrika.

Torpederingen
-------------

«Siljan», som hadde gått utenfor det avsperrede Skagerak siden april, var i september 1940 på reisen fra Cardiff til Lisboa. Da skipet den 26. september var om lag 660 km (360 nautiske mil) vest for Irland ble fartøyet torpedert og sank. Mannskapet gikk i livbåtene og reddet seg fra fartøyet. Det satt ni mann i hver av de tre livbåtene. Disse mistet senere kontakten med hverandre. Livbåten til kapteienen nådde etter ni døgn inn til Dingle på sørvestkysten av Irland etter en strabasiøs reise.

Livbåten til andrestyrmannen traff etter seks døgn på den franske fiskekutteren «Auguste Maurice» og ble ført inn til en fransk havn. Den tredje livbåten med ni mann ombord, under befaling av førstestyrmannen, hørte man ikke mer fra.

Referanser
----------

1. ↑  Siljan (Swedish Steam merchant) - Ships hit by German U-boats during WWII - uboat.net

Kilder
------

* Axwik, Lundgren, Svensson, Nilsson-Leissner, Sjöwall: *Svenskt sjöfolk i krig och fred*år, 1950, Göteborg, utgiver:Bokförlaget Antiqua}

Portal: Andre verdenskrig
**Panteistisk solipsisme** er et begrep som ble lansert av sciencefictionforfatteren Robert A. Heinlein. 
Ordet er sammensatt av *pan* («flere»), *teos* (gr. «gud») og «solipsisme» (av lat. *sol* «alene» og *ipsis* «selv»).

Ut fra bøkene er det en måte å beskrive at mennesket befinner seg i ett av flere potensielle universer, der enhver begivenhet kan skje eller ikke skje, og alle guder regjerer i hvert sitt sett av himler og verdener. I noen av bøkene er der en mekanisme som kan styre en reise gjennom multiversene. Det betyr i praksis at reiser i tid er mulig. Tidspoliti blir nødvendig for å forsvare de nøkkelbegivenheter som skaper den tidslinjen en selv eksisterer i.

Temaet ligger under i flere bøker. Forfatteren tar det helt ut i romanen «The number of the Beast» hvor professor *Jacob Burroughs* har konstruert en liten dings som kan bevege gjenstander til et valgt punkt i et «seks-dimensjonalt ikke-Newtonsk kontinuum». Oppfølgeren av temaet med multiversum med flere himler, Valhall, Nirvana og tilsvarende guddommer, er *«JOB A Comedy of Justice»*. Bøkene er ikke utgitt på norsk, men finnes både i amerikansk og engelsk utgave.

Litteratur
----------

* ISBN 0-450-04675-3
* Robert A. Heinlein (1985). *Job - A Comedy Of Justice*. New English Library. ISBN 0-450-05840-9.
**Sonni Holtedahl Andersgaard** (tidligere **Soni Holtedahl Larsen**) (født 10. september 1925, død 24. januar 2004) var en norsk programleder og hørespillforfatter. Hun ble særlig kjent som **«Tante Sonni»** i NRKs barneprogram Lørdagsbarnetimen. 

Andersgaard startet i NRK i 1948 og i 1950-årene var hun sammen med Lauritz Johnson programleder for Lørdagsbarnetimen. Langt ut i 1980-årene arbeidet hun i NRK som hørespillkonsulent. Andersgaard utvalgte, oversatte og stod for dramatiseringen av hørespill for Lørdagsbarnetimen. Hun arbeidet også meget med Barnetimen for de minste. Andersgaard var én av dem som initierte Barnetimeboka.

Andersgaard skrev dessuten teksten til «Jungelsangen» som ble spilt inn på plate med Carsten Byhring og Ragnar Danielsens orkester. Melodien ble komponert av Bjarne Amdahl.

Hørespill
---------

* 1948: *Snøhvit og de syv dvergene* (sammen med Kari Borg etter Walt Disney-filmen med samme navn)
* 1948: *Hvordan Busterud fikk plass nok*
* 1953: *Frendeløs* (etter boken *Frendeløs* av Hector Malot *Remi I*)
* 1954: *Heia bestemor* (sammen med Nils-Reinhard Christensen etter en idé av Günter Siebert)
* 1956: *Det er Boblivoff som har gjort det* (sammen med Charlotte Niemann)
* 1962: *Om å låne*
* 1962: *År 2000* (sammen med Liv Haavik)

Referanser
----------

1. ↑  DIS Gravminner i Norge
2. ↑  NRK Radioteateret: Barn & Ungdom 1947–2007[*død lenke*]

Kilder
------

* Aftenposten – Legendarisk barnetimeveteran er død

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Bråsott**, også kjent som snaresjuke og braxy er en klostridiesykdom hos sau.

Forekomst
---------

Sykdommen er sjelden i Norge, men forekommer i nedbørsrike kyststrøk. Angriper sauer i alle aldre og begge kjønn. Grunnet vaksinering er det nå vanligst hos lam som ennå ikke har fått vaksinen og kommer hjem etter fjell- og heibeite. Verst i år med mye regn, særlig når rimfrosten setter inn. Veksling mellom regn, snøslaps og barfrost regnes som bråsottver. Veterinærer i Storbritannia finner også sammenfall med rimfrost. Der opptrer sykdommen gjerne hos flokker i fjellstrøk i tiden mellom oktober og mars.

Symptom
-------

Akutt dødelig. Det angrepne dyret vil krepere etter en til få timer. Sykdomstegn er høy feber, ingen matlyst, liggende overende med skjelvinger, trengninger og pustevansker. Dyret skjærer tenner og stønner, noe som tyder på magesmerter. Ofte kommer skum fra kjeften. I sluttfasen vil kroppstemperaturen synke til under normaltemperatur. Kadaveret er ofte oppblåst med en særegen kvalmende lukt. Obduksjon vil avsløre en betent magesekk og en vinrød væske i buk og brysthule. De lilla merkene på kadaverets løpemage vil bare være synlig i noen timer etter at døden har inntruffet.

Årsak
-----

Skyldes bakterien Clostridium septicum som formerer seg på overflaten av sauens løypemage og skiller ut en gift som tas opp sauen.

Behandling
----------

Angrepne dyr stryker alltid med.

Forebygging
-----------

Frossent fôr etter innsetting i fjøsen kan føre til bråsott. Unngå våte udrenerte beiter og frossent for eller rimfrosset gress. Vaksinering foretas gjerne i kombinasjon med andre clostridievaksiner som vaksinen mot pulpanyresyke.

Se også
-------

Klostridieinfeksjoner hos sau

Referanser
----------

1. 1 2  Synnøve Vatn, Lisbeth Hektoen, Ola Nafstad "Helse og Velferd hos sau" 1. utgave, Tun Forlag (2008) ISBN 978-82-529-3180-8
2. 1 2 3  Eddie Straiton, "Sheep Ailments - recognition and treatment", 7th edition (2001) ISBN 1-86126-397-X

Litteratur
----------

* Arne Maurtvedt (redaktør), *Saueboka*, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2
**John Olav Nilsen & Nordsjøen** er et band fra Bergen som består av John Olav Nilsen, Einar Vaagenes, Lars Eriksen og Mikael Kanstad, som ble innlemmet på et senere tidspunkt. De fleste medlemmene i bandet spilte tidligere sammen i bandet John Olav Nilsen & Gjengen.

Bandet ble startet i 2016. Musikken befinner seg i den musikalske sjangeren poprock.

Historikk
---------

John Olav Nilsen, Einar Vaagenes og Lars Eriksen spilte tidligere sammen i bandet John Olav Nilsen & Gjengen.

Den første utgivelsen til John Olav Nilsen & Nordsjøen var singelen «Inn i min tid», som ble utgitt 18. november 2016. Albumet *Nordsjøen* ble utgitt 17. februar 2017. Etter albumslippet ble singelen «Sjansen i havet» remikset av Marius Våreid og elektronikamusiker Burning God Little. Bandet gjennomførte en norgesturné i etterkant av utgivelsen og spilte på en rekke festivaler sommeren 2017.

Bandet ga ut et livealbum, *John Olav + Victoria (Live fra Victoria)*, den 9. mars 2018. Albumet ble innspilt under en konsert på Victoria Pub i Bergen under festivalen VillVillVest høsten 2017.

Diskografi
----------

### Album

* 2017: *Nordsjøen*
* 2020: *Det store i det små*

### Live album

* 2018: *John Olav + Victoria (Live fra Victoria)*

### Singler

* 2016: «Inn i min tid»
* 2017: «Paris, Bergen»
* 2017: «Sjansen i havet»
* 2017: «Fra vin til vann» (Live fra Victoria)
* 2019: «Glemt av gud»
* 2019: «Odyssé»
* 2020: «Den smale sti»
* 2021: «Musikk for trappeoppganger»
* 2021: «Et hav av misnøye»
* 2023: «Cookie, kom tilbake»

Medlemmer
---------

* John Olav Nilsen
* Einar Vaagenes
* Lars Eriksen
* Mikael Kanstad
* Nora Lovise Tårnesvik (live) (2017-2020)
* Cato Furholm Lyngholm (live) (2017-2020)
* Anti T

Referanser
----------

1. ↑  Stuen, Eivind August Westad. «Anmeldelse: John Olav Nilsen & Nordsjøen returnerer i knallform på album nummer to». *Aftenposten*. Besøkt 21. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) John Olav Nilsen & Nordsjøen på Discogs Rediger på Wikidata
* John Olav Nilsen & Nordsjøen på Facebook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
***Eriocrania salopiella*** er en sommerfugl som tilhører den familien purpurmøll (Eriocraniidae). Den er funnet spredt i Sør-Norge.

Utseende
--------

En liten (vingespenn 9–12 mm), purpurfarget møll med bronseaktige flekker. Arten er nokså lett å kjenne på at forvingene er avrundede med ganske små, gylne flekker. Antennene er godt over halvparten så lange som forvingen. Hode og forkropp er kledt med grågule, oppstående hår. Forvingen, som er forholdsvis bred og avrundet, er purpurfarget med tallrike, små flekker av gylne skjell. Det er en stor, trekantet, gyllen flekk ved bakkanten litt utenfor midten, denne når nesten fram til midten av vingen. Vingefrynsene langs forvingen er gråbrune, bortsett fra ved den lyse flekken der de er gule, de på bakvingen gråaktige bortsett fra den innerste halvdelen av bakkanten der de er hvite. Bakvingen er brunaktig med noe purpurglans ytterst. Larven er hvitaktig med lysbrunt hode.

Levevis
-------

Som de fleste purpurmøll er denne arten knyttet til bjørk (*Betula* spp.). Den foretrekker dunbjørk (*Betula pubescens*). Den finnes helst nær bjørker som vokser på litt fuktige steder. De voksne sommerfuglene flyr i solskinn fra slutten av april til midten av mai. Larven, som utvikler seg i mai–juni, gnager ut en flekkmine som begynner ved bladets midtnerve.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over nordlige, vestlige og østlige Europa. I Norge er funnet spredt nord til Sør-Trøndelag.

Kilder
------

* Bengtsson, B.Å. Palmqvist, G. og Johansson, R. (2008) Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Fjärilar: Käkmalar – säckspinnare. Side 57–72. ISBN 978-91-88506-60-3
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Eriocrania salopiella* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eriocrania salopiella* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania salopiella* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Eriocrania salopiella* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Eriocrania salopiella* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania salopiella* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania salopiella* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eriocrania salopiella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Eriocrania salopiella* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
*For artisten i musikkgruppen Aha, se Magne Furuholmen*

**Furuholmen** er et utfarts- og bevertningssted sørøst i Vestmarka i Bærum. Stedet har navn etter furua som står ved myra nedenfor. Det ligger på om lag 270 moh, og er lett tilgjengelig både fra Bærumssiden og Askersiden. Furuholmen ligger omtrent 750 meter nordvest for Gupu. 

Furuholmen ble bygget som bolig i 1903-1905 av Ole og Gina Tjernsli. Ole var fra Sollihøgda og Gina f. Olsen fra Grosetløkka. Brødrene Anders og Ole Tjernsli kjøpte sammen Vestre Gupumarka i 1903 og østre del i 1912. I 1914 solgte de Gupumarka til Brukseier Lomsnes. Han var den første som hadde bil i traktene. Allerede tre år senere solgte han Gupumarka videre til Bærum kommune, som har eid stedet siden. 

Furuholmen i 2022
I 1914-1915 var det ingen fastboende, bare skogsfolk på Furuholmen. Fra 1918 til 1920 bodde Jonette og Olaf Sagbakken på Furuholmen. De drev litt servering. Da de flytta til Sagbakken, kom Jonettes søster Harriet og hennes mann Frithjof Ahlquist til Furuholmen. De hadde som nygifte bodd i Stormyra. Frithjof og Harriet drev Furuholmen som serverings- og overnattingssted helt fram til 1963.

Kilder
------

* Furuholmen på Turistforeningens ut.no
* Furuholmen i markadatabasen til Skiforeningen
* Værvarsel for Furuholmen på yr.no[*død lenke*]
* Furuholmen på lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Jazzabit** er en nettradiostasjon som fram til 2015 var en radiostasjon i Oslo. Den ble etablert den 25. desember 2013. Radiostasjonen kringkaster en blanding av klassisk jazz mikset med nujazz og broken beats. DAB-sendingene opphørte 4. oktober 2015, og ble deretter kun kringkastet på Internett. Den 21. desember 2015 opplyste stasjonens nettside at sendingene kom til opphøre, og fra da sluttet sendingene fra nettstedet jazzabit.com.

I 2015 ble radiokanalen oppført på en oversikt *The Telegraph* hadde over de radiostasjonene avisen anså som de beste kanaler på internet. I september 2015 hadde Jazzabit like mange utenlandske lyttere, som norske, på web..

Fra 2016 sender nettradioen fra tunein.com og radio.pervii.com.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten 24. desember 2013, Ny digital jazzradio fra første juledag. Besøkt 28. september 2015.
2. ↑  Regjeringen ved Kulturdepartementet, Høringsuttalelse. Rammevilkår for lokalradio i forbindelse med digitaliseringen av radiomediet. Besøkt 28. september 2015.
3. ↑  «Thank you!» **(engelsk)**. Jazzabit. Arkivert fra originalen 31. desember 2015. Besøkt 22. desember 2015.
4. ↑  The Telegraph 27. august 2015, The best internet radio stations. Besøkt 28. september 2015. (en)
5. ↑  TuneIn Amplifier. Besøkt 28. september 2015. (en)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted, jazzabit.com (arkivert)
**Furubjellevikler** (*Archips oporana*) er en sommerfugl som tilhører familien viklere (Tortricidae).

Utseende
--------

En stor (vingespenn 20-28 millimeter) og påfallende kraftig vikler, gjerne vakkert farget i varme bruntoner. Hodet og thorax er gulbrune. Forvingen er nær rektangulær i formen med markert, litt utstikkende spiss, fargen noe ulik mellom kjønnene. Hos hannen er vingens grunnfarge rødbrun, på framkanten er det mye hvitt. I vingen er det tre store, uregelmessig formede, mørkere rødbrune flekker med svart kant. Hunnens vinger har lysbrun grunnfarge med et fint, svart nettmønster og rødbrune tverrbånd. Bakvingen er brun, hvit langs framkanten.

Levevis
-------

Larvene lever på årsskudd av furu, gran og einer. De voksne viklerne flyr i juni-juli i barskog.

Utbredelse
----------

I alle fall i noen områder har arten spredt seg i de senere tiårene på grunn av planting av bartrær. Arten er utbredt over hele Europa, og finnes også i det nordlige Asia og (i plantasjer av innførte bartrær?) i Sørøst-Asia.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Archips oporana* på UK Moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *furubjellevikler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *furubjellevikler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *furubjellevikler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *furubjellevikler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *furubjellevikler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *furubjellevikler* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *furubjellevikler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Archips oporana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Archips oporana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Ivan Kružliak** (født 24. mars 1984 i Bratislava) er en slovakisk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Fortuna Liga. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Kružliak debuterte som hoveddommer i 2007. Hans første europacupkamp kom den 7. juli 2011, da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2011/12 mellom CS Fola Esch og IF Elfsborg (1–1). Han har siden dømt gruppespillkamper både i UEFA Europa League og UEFA Champions League.

Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19, U-20 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap samt i europamesterskap for U-17 i 2012 og U-21 i 2017. Han har også dømt flere kvalifiseringskamper til både europamesterskap og verdensmesterskap på seniornivå. Kružliak debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 12. august 2012, da han dømte vennskapskampen mellom Ungarn og Israel (1–1).

Referanser
----------

1. ↑   sportbox.ru[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIFA.com – 2020 Refereeing International Lists, Slovakia (Besøkt 10. oktober 2020)
3. ↑  Worldfootball.net – UEFA Europa League Qual. 2011/2012, CS FOLA Esch - IF Elfsborg 1:1 (Besøkt 10. oktober 2020)
4. ↑  Worldfootball.net – Friendlies 2012, Hungary-Israel 1:1 (Besøkt 10. oktober 2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivan Kružliak – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Kružliak – Soccerway Rediger på Wikidata
**De schmalkaldiske artikler** (1537) inngår i dag som et bekjennelsesskrift for en rekke lutherske kirker som anerkjenner Konkordieboken, men ikke f.eks. for Den norske kirke. Ved siden av Martin Luthers Store og Lille Katekisme er dette skriftet det eneste direkte bekjennelsesskrift forfattet av den tyske reformatoren personlig. 

Navnet *schmalkaldiske artikler* henspiller på opprettelsen av Schmalkalden-forbundet, den alliansen tyske protestantiske fyrstedømmer og riksbyer etablerte seg i mellom under et møte i byen Schmalkalden. Skriftet ble til på oppdrag av kurfyrst Johann Friedrich av Sachsen, med henblikk på det planlagte konsil i Mantova som paven hadde bebudet for den 23. mai 1537. (Det ble utsatt, og kom ikke i stand før i desember 1545, og da i Trient – Luther ønsket ikke protestantisk deltakelse der). Artiklene skulle etter kurfyrstens ønske gjenspeile den protestantiske sides trosoverbevisning. Artiklene ble forfattet i desember 1536, og fremlagt for deltakerne på Schmalkalden-møtet den 7. januar 1537. Mange undertegnet bekjennelsen, men den ble ikke vedtatt som uttrykk for forbundsfellenes samlede tro.

Luther var på den tid plaget av en rekke sykdommer og skavanker, og så for seg at han snart skulle dø. Artiklene gjenspeiler dette ved sitt sterke testamentariske preg. Det gjelder særlig de avsluttende betraktninger. 

De schmalkaldiske artikler representerer et tydelig innsnitt i reformasjonens utvikling. Philipp Melanchthon og de øvrige lutherske bidragsytere bak bekjennelsesskriftet *Confessio Augustana* hadde bestrebet seg på å påvise hvor meget deres lære var i overensstemmelse med den gamle katolske lære, men nå var situasjonen en annen. Luther mente at det var viktig å profilere protestantismen skarpere, og at et klarere språk og tydeligere uttrykksformer var påkrevet.

Artiklene ble også oppfattet slik, og betraktet som et definitorisk uttrykk for den nye kristendomsform. De utløste raskt motskrifter fra katolsk hold, i 1537 og 1538 kom det tre skrifter fra hhv. Cochlaeus, Witzel og Hoffmeister. 

Artiklene ble heller ikke så samlende som Luther hadde tenkt seg. De ble ikke gitt status som forbundsbekjennelse for medlemmene i Det schmalkaldiske forbund, og de blottla også teologiske forskjeller mellom Luther og hhv. Melanchthon, landgreve Philipp av Hessen og kurfyrst Johann Friedrich. De skulle spille en vesentlig rolle i de indre-lutherske stridigheter som var i ferd med å utvikle seg. 

| * v
* d
* r
Konkordieboken fra 1580 samlet 10 lutherske bekjennelsesskrifter |
| --- |
| Den apostoliske trosbekjennelse **·** Den nikenske trosbekjennelse **·** Den athanasianske trosbekjennelse **·** Confessio Augustana (Den augsburgske bekjennelse)  **·** Apologi for Den augsburgske bekjennelse **·** De schmalkaldiske artikler **·** Traktaten om pavens makt og overhøyhet **·** Luthers lille katekisme **·** Luthers store katekisme **·** Konkordieformelen |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
De rødes pansertog under den finske borgerkrigen 1918
Røde offiserer under borgerkrigen
**De røde** (finsk: *Punakaarti*) var en av de stridende partene i den finske borgerkrigen, og utgikk fra Finlands sosialdemokratiske partis kamporganisasjon fra tidlig på 1900-tallet. Disse kampgruppene kom i kamp med tilsvarende hvite «beskyttelseskorps» særlig etter 1905-revolusjonen i Russland, med åpne kamper i Helsingfors sommeren 1906.

Under borgerkrigen var Kullervo Manner øverstkommanderende. Andre framtredende røde kommandanter var Kustaa Salminen og Ali Aaltonen. Styrkene var nær knyttet til de militære styrkene i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk og deres allierte med basis i venstrefløyen i Finlands sosialdemokratiske parti, anført av Otto Kuusinen og opererte innenfor den såkalte *Finske sosialistiske arbeiderrepublikk*.

Ved borgerkrigens utbrudd rådde de røde over anslagsvis 30 000 mann, mens det etter hvert steg til anslagsvis mellom 90 000-120 000 i løpet av krigen. Ved krigens utbrudd, kontrollerte de røde store deler av det sørlige og folketette Finland, herunder byene Helsingfors, Tammerfors, Åbo, Björneborg og Viborg. De rødes nederlag i slaget om Tammerfors markerte avslutningen på borgerkrigen og de hvite marsjerte inn i Helsingfors uken etter.

|  |
| --- |
| Kampgruppe i *Röda gardet* i Ruovesi i Pirkanmaa i Finland 1918. Kolorisering av foto: Julius Jääskeläinen  |

Se også
-------

* Den finske borgerkrigen
* De hvite (Finland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Red Guards (Finland) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ludvig Monsen-Storm** (født 3. oktober 1874 i Stavanger, død 4. mai 1949) var en norsk evangelist, sosialarbeider og forfatter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ludvig Monsen vokste opp i Stavanger. Som barn var han blant annet med i Frelsesarmeen. Som 16-åring dro han til sjøs og fikk der opplæring i matlaging samt i ulike former for håndverk (blant annet i muring og maling). Han var også utdannet feier. 

I 1903 falt han nitten meter ned fra et tak i Skien i forbindelse med sitt arbeid som skorsteinsfeier. Som en følge av fallet ble han blind og lam i store deler av kroppen; han kunne kun bevege hodet og den ene armen. Han ble regnet som varig invalid på grunn av skadene han pådro seg i dette fallet og mottok derfor trygd fra Rikstrygdeverket.

### Kristen sosial innsats

Sammen med Haakon Storm (1879-1966) som han kjente fra barndommen, drev Monsen fra 1909 omfattende sosialt arbeid i Stavanger for å hjelpe alkoholikere og andre som hadde falt ut av det veletablerte samfunn.[] 6. februar 1910 åpnet de «Herberget», et kursted for å hjelpe alkoholiserte menn tilbake til arbeidslivet.[] Guttehjemmet «Betlehem» ble åpnet i november 1912.[] Arbeidet vokste og de trengte et større sted. De fikk da kjøpt en øy, Marøen, som de kalte «Berøa», og som ble åpnet 23. juni 1913.[] De hadde også et hjem for kvinner.[] Stavanger Nattmisjon var navnet de drev dette arbeidet under. De startet også et blad, *Nattmisjonæren*, som i 1909 hadde 6000 abonnenter.[]

Monsen skal ha fått tilbake synet og førligheten i kroppen på et offentlig møte 17. januar 1915.[] Etter dette ble virksomheten utvidet. De to startet nå institusjoner for å hjelpe syke - primært de som var rammet av tuberkulose - i Stockholm, på Svartskog i Oppegård kommune utenfor Oslo, på Hesnes i Grimstad kommune samt på en øy i Oslofjorden. I tillegg reiste de rundt i Europa og USA for å holde møter. Hjelpearbeidet i Stavanger ble i denne perioden overlatt til Stavanger kommune. Det nye navnet på arbeidet deres var Alliansemisjonen.[]

Ved siden av den sosiale og evangeliske virksomheten, skrev Monsen bøker om?

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 1910 for 1103 Stavanger kjøpstad

Litteratur
----------

* Faye-Sandø, Sigrid. (1974). I Herrens tjeneste. Evangelistene Storm-Monsens liv og virke. Oslo: Den klare morgenstjernes forlag.
* Hauge, Alfred. (1979). Vistemannen og andre med han. Stavanger: Dreyer Bok.
* Haugen, Egil. (1996). «De som bygde Drottningborg». I: *1946-1996. Dette er vårt Drottningborg*. Grimstad: Redaksjonsnemnda på Drottningborg.
* «Et bevæget møte i Natmissjonen. Er Ludvig Monsen helbredet fra sin vanførhet?». I: Stavanger Aftenblad; 1915, 18. januar

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Isaac Shuldman** (født 2. mars 1944) er en russiskfødt norsk fiolinist og professor ved Norges musikkhøgskole fra 1979.

Schuldman debuterte med Minsk symfoniorkester som 13-åring i 1957, og studerte ved konservatoriet i Leningrad, og senere hos Isaac Stern.[] Han flyttet til Israel i 1972.[]

Blant dirigentene han spilte med som solist var Charles Groves, Neville Marriner, Mark Soustrout, Evgeny Svetlanov og Alexander Kantorov. I kammersammensetninger har han duettert med pianistene Frida Bauer, Alexander Volkov, Robert Levin, Einar Steen-Nøkleberg og Irina Osipova.

Blant hans mange elever er Peter Herresthal, Alexander Rybak, Christopher Tun Andersen, Birgitte Stærnes, David Coucheron, Trond Sæverud, Atle Sponberg, Laurens Weinhold og Anna Margrethe H. Nilsen.

Priser
------

I 1974 kom Shuldman på 3. plass i Carl Flesch International Violin Competition, en internasjonal konkurranse for fiolinister som ble arrangert i London fra 1945 til 1992 til minne om den ungarske fiolinisten Carl Flesch (1873–1944).

Utgivelser
----------

* *Egil Hovland: Concertos* (Aurora). Med Moskva og Stavanger symfoniorkester.
* *Johan Kvandal: Violin konsert* (Hemera, 1998). Solist med St. Petersburg State Symphony Orchestra
* Kjell Mørk Karlsen Violin konsert no2

Med Minsk kammerorkester

Referanser
----------

1. ↑  jobbeside[*død lenke*] ved Norges musikkhøgskole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ludvig Saxe** (født 1908 i Narvik, død 1986) var en norsk ingeniør og industrileder.

Liv og virke
------------

Saxe ble født i Narvik, men vokste opp i Ålesund. Han utdannet seg til sivilingeniør ved Norges tekniske høgskole i Trondheim.

Han startet sin arbeidskarrière ved M. Liaaen Skipsverft & Mek. Verksted i Ålesund. Etterhvert bosatte han seg i Bodø, hvor han ble ansatt som skipsinspektør. I 1943 fikk han jobb som direktør ved Bergen Mekaniske Verksted. Denne stillingen hadde han frem til 1957, da han ble visedirektør for Odense Staalskipsverft. I perioden 1962-1973 ble han ansatt som direktør ved Pusnes Mekaniske Verksted. I 1973 etablerte han sitt eget firma, *Ludvig Saxe A/S*, på Stoa utenfor Arendal. Firmaet produserte blant annet stålseilbåten «Saxe».

Seiling
-------

Ludvig Saxe var en ivrig seiler. Han tegnet flere skisser til ulike seilbåter. En av dem var «Bonito», som ble bygget i 1964.

Arkivet
-------

Arkivet etter Ludvig Saxe er oppbevart ved Kuben. Arkivet er et personarkiv og inneholder blant annet ulike notatbøker, korrespondanse og fotografier.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ludvig Saxe, (20.mai 1908 - 18.juli 1986).», besøkt 9. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  "Bonito" - Saxes drømmebåt, Avtrykk, 10.07.2017

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Ludvig Saxe på Arkivportalen
***De seks artikler*** (**Six Articles**, *31 Henry VIII, c.14*) var en lov som ble vedtatt av Det engelske parlamentet under Henrik VIII i juni 1539. Den bekreftet kongens dragning mot en konservativ teologi, og ble av de som ønsket en mer omfattende reform kalt *Bloody Statute* og *Bloody Whip with Six Strings*. Selv om Den engelske kirke brøt med Den hellige stol ble ikke den sentrale troslæren endret før erkebiskop Thomas Cranmer av Canterbury og etterhvert regentene til Edvard VI begynte en reell innføring av protestantisk lære. 

Artiklene bekreftet katolsk trolære angående spørsmål som:

* transsubstansiasjon (nattverdslementene blir virkelig Kristi legeme og blod)
* nattverd under én skikkelse (kun Kristi legeme, brødet, deles ut til legfolket)
* sølibat for de geistlige
* kyskhetsløfter skulle fortsatt overholdes
* private messer kunne feires
* nødvendigheten av individuelt skriftemål til prest

Brudd på loven, det vil si å forfekte en annen lære, kunne resultere i bøter, fengselsstraff eller dødsstraff. Allerede i 1540 ble den mildnet ved at dødsstraff ble forbeholdt de som fornektet transsubstansiasjonslæren, og ytterligere en lov begrenset den tilfeldige måte *De seks artikler* ble brukt på. Henrik VIII opprettholdt ikke alle katolske skikker; for eksempel tvang han i 1541 gjennom bruken av Bibelen på engelsk og oppløsningen av alle helligdommer viet til helgener.

Erkebiskop Cranmer, som var hemmelig gift, var motstander av loven, men fortsatte i sitt embete. Reformbiskopene Hugh Latimer og Nicholas Shaxton gikk av som følge av loven, og ble fengslet i en periode. 

Etter Henrik VIIIs død ble loven trukket tilbake av hans sønn Edvard VI.

Se også
-------

* De ti artikler
* De trettini artikler
Hammarbyslussen en sommerdag i 2006.
Slusen under bygging i 1923.
**Hammarbyslussen** (også skrevet *Hammarby sluss*) er en sluse mellom Årstaviken i Mälaren og Hammarby sjö, som er en del av Østersjøen. Hammarbyslussen ble bygd som en del av Hammarbyleden på midten av 1920-tallet og ble innviet i 1930. Hammarbyleden ble vedtatt i 1914 og ble et stort infrastrukturprosjekt i Sør-Stockholm. I prosjektet inngikk foruten Hammarby sluss tre klaffebruer: Danviksbron (innviet 1922), Skansbron (innviet 1925) og Liljeholmsbron (innviet 1928), i tillegg til høybrua Årstabron over Årsta holmar (innviet 1929), samt Danvikskanalen (innviet 1930).

Slusekammeret mål er: Lengde 115,00 meter, bredde 17,40 meter og dybde over slusetersklene er 6,29 meter, og seilingshøyden under Skansbron er 10,4 meter når den er stengt.

Hammarbyslussen krysses av tre bruer - Skansbron, Skanstullsbron og Johanneshovsbron.

Referanser
----------

1. ↑  «Hammarbyslussen». Stockholms Hamn AB. 4. desember 2013. Arkivert fra originalen 11. januar 2014. Besøkt 11. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hammarbyslussen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Isaac Solly** (født 1769, død 22. februar 1853) var en engelsk forretningsmann og trelasthandler. Hans firma *Isaac Solly and Sons* i London var det ledende firmaet i den baltisk–britiske trelasthandelen, dvs. import av trelast fra Østersjøområdet til England, tidlig på 1800-tallet. 

Firmaet fikk enorme kontrakter på leveranser av baltisk tømmer under Napoleonskrigene, som skulle omgå Napoleons blokade av Storbritannia. Han var bror av Edward Solly, en av Europas ledende kunstsamlere i samme periode. Firmaet Isaac Solly and Sons led store tap da 20 av firmaets fullastede skip ble konfiskert og ført til København under Napoleons blokade. Isaac Solly var også styreformann for London Dock Company, styreformann for London and Birmingham Railway, styreformann for British and American Steam Navigation Company og styremedlem i Royal Exchange Assurance Corporation. Han var også en av grunnleggerne og eierne av London University. 

Solly gikk konkurs under bankkrisen i 1837. Han hadde ti barn, bl.a. kirurgen Samuel Solly, og var bestefar til barnehagepionérene Adelaide Manning og Caroline Bishop.

Referanser
----------

1. ↑   Identifikator for National Portrait Gallery (London) mp63934[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  J. Raymond Solly, «Solly collection of pictures», *Notes and Queries* 12. mars 1910.
3. ↑  Jane Read, «Bishop, Caroline Garrison (1846–1929)», *Oxford Dictionary of National Biography*, Oxford University Press, 2004

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |