*«Det afrikanske kontinent» omdirigeres hit. Se eventuelt Den afrikanske kontinentalplaten*

**Afrika**

Kart over det afrikanske kontinentet


|  |  |
| --- | --- |
| Areal | 30 319 558 km² |
| Folkemengde | 1 447 868 648 |
| Land | 54 |
| Territorier | 4 |
| Subregioner | 1. Nordlige Afrika2. Sentrale Afrika 3. Sørlige Afrika4. Vestlige Afrika5. Østlige Afrika |
| Språk | arabisk, engelsk, fransk, portugisisk, afrikanske språk |
| Største byer | 1. Kairo2. Kinshasa 3. Lagos4. Johannesburg5. Luanda6. Dar-es-Salaam7. Khartoum8. Abidjan9. Alexandria |
|



| Artikkelen inngår i serien om
**Afrika** |
| --- |
| Satellittbilde av Afrika |
| **Kultur** |
| Panafrikanisme
Verdensarven i Afrika |
| **Afrikas historie** |
| Kappløpet om Afrika
Kolonisering
Avkolonisering |
| **Helse og miljø** |
| HIV og AIDS
Urbanisering
Klima
Forørkning
Avskoging |
| **Portal:Afrika** |
|  |

**Afrika** er en verdensdel som strekker seg i alt 8 000 km fra nord til sør med ekvator omtrent på midten og med hav på alle kanter bortsett fra ved Suezkanalen i Egypt. Klimaet er tropisk rundt ekvator og subtropisk lengst i nord og sør. Middeltemperaturen er derfor høy over hele kontinentet, men nedbørsmengden og -mønsteret varierer stort fra regnskog til ørkenområder, fra kyst til innland, fra nord til sør. Afrika har flere stater enn noe annet kontinent, med sine 48 kontinentale stater og seks øystater.

Kontinentet har vært hardt rammet av krig helt siden europeerne begynte å kolonisere det. Noe av grunnen har vært den måten europeerne delte opp koloniområdene på. Grunnlaget for deres grenser ble lagt «med linjal» på Berlin-konferansen fra 1884 til 1885 uten hensyn til naturlige og tradisjonelle skillelinjer. I mange tilfeller førte dette til at hele folk og stammer ble splittet mellom to eller flere land, og i andre tilfeller førte det til at to eller flere folk som i generasjoner hadde ligget i strid med hverandre havnet i samme land.

Mennesket er etterkommer av tidlige hominider som levde i det sentrale Øst-Afrika for 7 millioner år siden. De eldste menneskefunnene der er over 200 000 år gamle.

Etymologi
---------

«Africa» var opprinnelig navnet på en romersk provins som omfattet kontinentets nordlige middelhavskyst. Etter hvert er det blitt navnet på hele kontinentet, inkludert det som i dag gjerne kalles Afrika sør for Sahara.

Navnet kom inn i det vestlige vokabular gjennom romerne, som brukte navnet *Afrika terra*, «landet til afri» (flertall av *afer*), som beskrivelse av de nordlige delene av kontinentet. Provinsen het Africa, og hovedsetet var Karthago, som tilsvarer dagens Tunisia.

Afriene var en stamme, trolig berber, som holdt til i Nord-Afrika, i området rundt Karthago. Opprinnelsen til ordet Afer kan trolig kobles til det fønikiske *afar* (støv), som også finnes i de fleste andre semittiske språk.

Noen andre etymologier som er foreslått, og som er blitt grundig debattert er:

* Det latinske ordet *aprica*, som betyr «solfylt»
* Det greske ordet *aphrike*, som betyr «uten kulde». Dette ble foreslått av historikeren Leo Africanus (1495–1554), som foreslo at det greske ordet *phrike* (φρίκη), som betyr «kaldt og grufullt», kombinert med den benektende prefiksen a-, navnga området som et land foruten kulde og redsel.

Oldtidens Afrika lå vest for Egypt, mens «Asia» ble brukt som beskrivelse av Anatolia og landene i øst. Opprinnelig hadde Egypt og Levanten en slags mellomposisjon mellom disse to områdene, men da Egypt ble en del av perserriket, kom det under den løse definisjonen av Asia. En absolutt linje mellom de to verdensdelene ble dratt av geografen Klaudios Ptolemaios (85–165), og gjorde Suez og Rødehavet til grense mellom Asia og Afrika.

Geografi
--------

Afrika er separert fra Europa av Middelhavet, det henger sammen med Asia i dets nordøstlige hjørne ved Suezkanalen med en bredde på 130 km. I tillegg blir ofte Sinai-halvøya som hører til Egypt geopolitisk sett regnet til Afrika. Fra det nordligste punktet Ras ben Sakka i Tunisia (37°21′ N) til det sørligste Kapp Agulhas i Sør-Afrika (34°51′15″ S), er det rundt 8000 km. Fra det vestligste punktet Kapp Verde (17°33′22″ V) til Ras Hafun i Somalia (51°27′52″ Ø) er det rundt 7 400 km. Kystlinjen er 26 000 km lang, og mangelen på dype innskjæringer av kysten illustreres ved at Europa, som dekker et areal som tilsvarer en tredjedel av Afrika, har en kystlinje på 32 000 km i tillegg til en lang grense mot Asia.

Afrikas største land er Algerie og det minste landet er Seychellene, en øygruppe utenfor østkysten av kontinentet. Den minste nasjonen på fastlandet er Gambia.

Klimaet i Afrika er tropisk, det vil ifølge Köppens system for klimaklassifikasjon si et ikke-tørt klima hvor alle 12 måneder i året har en middeltemperatur som overstiger 18 °C, og subtropisk (varmt, med høy luftfuktighet og mye regn) lengst i nord og sør.

Det høyeste fjellet i Afrika er Kilimanjaro, det ligger i Tanzania, og er 5895 moh. og den største innsjøen er Victoriasjøen som ligger i Uganda, Tanzania og Kenya, og er omtrent 68 800 km². Laveste punkt er Assalsjøen i Djibouti med 155 meter under havet.

De lengste elvene i Afrika er Nilen (6 719 km), Kongo (4 700 km), Niger (4 180 km), Zambesi (2 736 km), Oranje (2 200 km), Kasai (2 153 km), Ubangi (1 980 km), Senegal (1 790 km) og Limpopo (1 750 km).

Historie
--------

Afrika på verdenskart i Nürnbergkrøniken 1493
Afrika, kart 1508
Afrika, kart 1570
Afrika, kart 1812
Afrika, kart 1890
Afrika, kart fra 1910-tallet
Utdypende artikkel: Afrikas historie

Ifølge evolusjonsteorien er Afrika menneskehetens vugge på jorden, siden arten menneske stammer fra dette kontinentet. I løpet av midten av det 20. århundre oppdaget antropologer mange fossiler og bevis for at mennesker var til stede kanskje så tidlig som for syv millioner år siden. Fossilrester av flere arter av tidlige apelignende mennesker som er antatt å ha utviklet seg til dagens mennesker, som *Australopithecus afarensis* (datert til ca. 3,9 til 3 millioner år f.Kr. *Paranthropus boisei* (ca. 2,3-1,4 millioner år f.Kr.) og *Homo ergaster* (ca. 600 000-1,9 millioner år f.Kr.) har blitt oppdaget.

Ishango-beinet, datert til rundt 25 000 år siden, viser merker som er matematiske symbol. Gjennom menneskehetens oldtid, hadde Afrika (som alle andre kontinenter) ingen nasjonalstater og var i stedet befolket av grupper av jegere og samlere som khoisan.

### Tidlige sivilisasjoner og handel

Rundt 3300 f.Kr. åpner de historiske nedtegnelsene i Afrika med oppkomsten av skriveferdigheten i den faraostyrte sivilisasjonen i Egypt som fortsatte, med varierende grad av innflytelse over andre områder, frem til 343 f.Kr. Viktige sivilisasjoner i forskjellige tider omfatter blant annet Kartago, kongedømmet Aksum, de nubiske kongedømmene, rikene til Sahel (Kanem-Bornu, Ghana, Mali og Songhai), Great Zimbabwe og Kongo.

Bortsett fra Nildalen, var Sahara-ørkenen en nesten ugjennomtrengelig barriere mellom nord og sør, før introduksjonen av kamelen. Dette seige dyret ble først brakt til Egypt av perserne etter 525 f.Kr. selv om det ikke ble vanlig nok med store flokker i Nord-Afrika til å etablere transsaharisk handel før det 8. århundre. Sahanja–berbere var de første som utnyttet dette, og etter at islam spredte seg, fulgte en stabil handel i verdifulle metall, elfenben, salt og slaver mellom de muslimske statene i Maghreb og de saheliske kongedømmene.

Afrika før kolonitiden hadde kanskje så mange som 10 000 forskjellige stater og politiske enheter karakterisert av forskjellige politiske organisasjoner og styre. Disse inkluderte familiegrupper av jegere og samlere som san-folket i det sørlige Afrika, større, mer strukturerte grupper som familieklanene til bantu-språklige mennesker i det sentrale og sørlige Afrika og tungt strukturerte grupper på Afrikas horn, de saheliske kongedømmene og autonome bystater som swahili-folkets handelsbyer langs kysten av det østlige Afrika, hvis handelsnettverk strakte seg så langt som til Kina.

I 1482 etablerte portugiserne de første av mange handelsstasjoner langs Guineakysten ved Elmina. De viktigste varene en handlet i var slaver, gull, elfenben og krydder. Den europeiske oppdagelsen av Amerika i 1492 ble fulgt av stor utvikling i slavehandel som før portugisernes tid, hadde vært nesten eksklusivt ført over land og hadde aldri blitt begrenset til ett kontinent.

Slaveri begynte å fases ut i Europa og Amerika tidlig i det 19. århundre, noe som førte til en dramatisk endring i økonomien til kyststater som Dahomey og Ashanti.

### Utforsking

I midten av det 19. århundre begynte europeiske og særlig britiske utforskere å interessere seg i å utforske hjertet av kontinentet og åpne området for handel, gruvedrift og annen kommersiell utvinning. I tillegg var der et ønske om å konvertere innbyggerne til kristendom. Det sentrale området i Afrika var fremdeles stort sett ukjent for europeerne på denne tiden. David Livingstone utforsket kontinentet mellom 1852 og hans død i 1873, og han ble den første europeer som fikk se Victoriafallene. Et hovedmål for utforskerne var å lokalisere kilden for Nilen. Ekspedisjoner av Burton og Speke (1857–1858) og Speke og Grant (1863) lokaliserte Tanganyikasjøen og Victoriasjøen. Sistnevnte ble til slutt påvist å være Nilens kilde. Med etterfølgende ekspedisjoner av Baker og Stanley, var Afrika godt utforsket på slutten av århundret og dette banet vei for koloniseringen som fulgte.

### Kolonialisme og «kappløpet om Afrika»

Kart som viser europeiske krav til det afrikanske kontinentet på begynnelsen av første verdenskrig
Sent i det 19. århundre, satte de europeiske kolonimaktene i gang et betydelig «kappløp om Afrika» og okkuperte nesten hele kontinentet, skapte mange koloniale nasjonalstater og etterlot bare to uavhengige nasjoner: Liberia, den fargede amerikanske kolonien, og det ortodokse kristne Abessinia (Etiopia). Denne koloniokkupasjonen fortsatte til etter avslutningen av andre verdenskrig, da alle kolonistatene gradvis skaffet seg uavhengighet.

Kolonialisme hadde en destabiliserende effekt på det som hadde vært et antall etniske grupper som fremdeles merkes i afrikansk politikk. Før den europeiske innflytelsen, var ikke nasjonalgrenser til stor bekymring, da afrikanerne vanligvis fulgte praksisen fra andre deler av verden, som Den arabiske halvøy, hvor en gruppes territorium var flytende med dens militære innflytelse og handelsinnflytelsen. Europeernes insistering på å trekke opp grenser rundt territorium for å isolere dem fra andre kolonimakter hadde ofte den effekten at de separerte politiske grupperinger, eller tvang tradisjonelle fiender til å leve side om side uten noen buffersone mellom dem. Selv om Kongo-elven ser ut til å være en naturlig geografisk grense, var der grupper som ellers delte språk, kultur eller andre likheter og som bodde på begge sider. Delingen av landet mellom Belgia og Frankrike langs elven isolerte disse gruppene fra hverandre. De som bodde i saharisk eller sub-saharisk Afrika og handlet på tvers av kontinentet i århundrer, krysset grenser som bare eksisterte på europeiske kart.

I nasjoner som hadde betydelige europeiske befolkninger, for eksempel Rhodesia og Sør-Afrika, ble systemer av andregrads borgerskap ofte innført for å gi europeere politisk makt som gikk langt utover deres antall. I fristaten Kongo, som var kong Leopold IIs personlige eiendom, ble den innfødte befolkningen underlagt umenneskelig behandling og nær slavestatus med tvangsarbeid. Men linjene ble ikke alltid trukket på tvers av raser. I Liberia klarte etterkommerne av amerikanske slaver å ha et politisk system i over 100 år som gav eksslaver og innfødte i området omtrent lik lovgivende makt til tross for at tidligere slavene var undertallige i ti til en i den generelle befolkningen. Inspirasjonen for dette systemet var USAs senat som hadde balansert makten til frie og slavestater til tross for den mye større befolkningen i den frie.

Europeerne forandret ofte maktbalansen, skapte etniske skiller hvor det tidligere ikke hadde eksistert noen og introdusert en skadelig klassedeling for de innfødte innbyggerne i områdene de kontrollerte. I det som nå er Rwanda og Burundi hadde to etniske grupper, hutuer og tutsier, smeltet til en kultur innen tyske kolonister tok kontroll over regionen i det 19. århundre. De var ikke lenger delt av etnisitet på grunn av ekteskap på tvers av gruppene og sammenblandingen av kulturell praksis hadde over århundrer fjernet synlige kulturelle skillelinjer. Etter at territoriet ble gitt til Belgia etter første verdenskrig, innførte de en politikk av rasekategorisering ettersom rasebasert kategorisering og filosofi var en del av den europeiske kulturen på den tiden. Begrepet hutu henviste opprinnelig til nordøstlige kvegbaserte stammer som hadde migrert inn i regionen senere. Begrepet ble til slutt et begrep for de innfødte beskrev en persons økonomiske klasse. Individer som eide rundt ti eller flere kveg ble regnet som tutsi, og de med færre ble regnet som hutu, uten tanke for opphav. Dette var mer en tommelfingerregel, og en kunne gå fra å være hutu til tutsi og omvendt.

Belgierne introduserte et rasesystem. Individene som hadde karakteristikker som europeerne likte, lysere hud, den rette høyden, smale neser osv, ble gitt makt blant de koloniserte folkene. Belgierne besluttet at disse trekkene var mer ideelt Hamitiske, og videre mer ideelt europeiske og tilhørte de folkene som var nærmest tutsi i opphav. De innførte en politikk med å dele ut identifiseringskort basert på denne filosofien. De som var nærmest idealet ble proklamert tutsi og de som var forskjellig fra idealet ble proklamert hutu.

### Afrika etter kolonitiden

I dag har Afrika 54 uavhengige land som stort sett har grensene som ble trukket opp under europeisk kolonialisme.

Siden kolonitiden har afrikanske stater jevnlig vært rammet av ustabilitet, korrupsjon, voldeligheter og maktkamper. Det store flertallet av afrikanske nasjoner er republikker som opererer under en eller annen form for presidentsystem i styret. Få nasjoner i Afrika har klart å opprettholde demokratiske styresett, og mange har i stedet gått gjennom en serie brutale statskupp og militære diktatur. Et antall afrikanske politiske ledere var militære generaler som var dårlig utdannet og ignorante på styresaker. Stor ustabilitet var derimot resultatet av marginaliseringen av andre etniske grupper under disse lederne. Mange politikere brukte maktposisjonen til å utløse etniske konflikter som hadde blitt forsterket, eller til og med skapt, gjennom kolonistyret. I mange land ble militæret sett på som den eneste gruppen som effektivt kunne opprettholde ro og orden, og det hersket mange nasjoner i Afrika i 1970-årene og tidlig 80-årene. I perioden fra slutten av 1960-årene hadde Afrika mer enn 70 kupp og 13 attentat på presidenter.

Konflikter i den kalde krigen mellom USA og Sovjetunionen, i tillegg til politikken til IMF, spilte også en rolle på ustabiliteten. Da et land ble uavhengig for første gang, ble det ofte forventet at det skulle slutte seg til en av supermaktene. Mange land i Nord-Afrika fikk sovjetisk militærstøtte, mens mange i det sentrale og sørlige Afrika var støttet av USA, Frankrike eller begge. 1970-årene så en eskalering ettersom nye uavhengige Angola og Mosambik sluttet seg til Sovjetunionen og vesten og Sør-Afrika forsøkte å begrense sovjetisk innflytelse. Grensestrider og territorielle disputter var også vanlige, da de europeiske grensene til mange nasjoner ble utfordret gjennom bevæpnede konflikter.

Politikk
--------

**Mangler referanser:** Dette avsnittet trenger **flere eller bedre** referanser for verifikasjon. Hjelp gjerne til med å forbedre dette avsnittet, ved å legge til pålitelige kilder (en). Materiale uten kilder kan bli fjernet.
Styresmaktens mislykkede politikk og politisk korrupsjon har resultert i mange utstrakte hungersnøder, og betydelige deler av Afrika har fortsatt distribusjonssystemer som ikke er i stand til å levere ut nok mat eller vann slik at befolkningen kan overleve. Det som før kolonialismen hadde vært kilden for 90 % av verdens gull, ble det fattigste kontinentet i verden. Dets tidligere rikdommer kom andre kontinenter til gode. Spredningen av sykdommer herjer også, særlig spredningen av humant immunsviktvirus (HIV) og den tilhørende aids som har blitt en dødelig epidemi på kontinentet. Til tross for tallrike vansker, har der vært tegn til at kontinentet kan ha håp for fremtiden. Demokratiske styresett ser ut til å være i ferd med å spre seg, selv om de fortsatt ikke er flertallet. National Geographic hevder[*når?*] at 13 afrikanske nasjoner kan regnes som virkelig demokratiske. I tillegg har mange nasjoner anerkjent grunnleggende menneskerettigheter for alle borgere, selv om de i praksis ikke alltid blir anerkjent, og har opprettet rimelig uavhengige domstoler.

Der er klare tegn til økte nettverk blant de afrikanske organisasjonene og statene. I borgerkrigen i Den demokratiske republikken Kongo (tidligere Zaire), ble et halvt dusin afrikanske naboland involvert fremfor intervensjon fra rike, ikke-afrikanske land (se også den andre krigen i Kongo). Siden konflikten begynte i 1998, har de beregnede tallene for antall omkomne nådd 3,5 millioner. Dette kan spille en lignende rolle som andre verdenskrig for Europa, hvor folkene i nabolandene etter krigen bestemte seg for å integrere sine samfunn på en slik måte at krig mellom dem ble like utenkelig som krig mellom for eksempel Frankrike og Tyskland ville være i dag. Politiske organ som Den afrikanske union gir også håp om større samarbeid og fred mellom kontinentets mange land. Utstrakte brudd på menneskerettighetene foregår fremdeles i flere deler av Afrika, ofte under overoppsyn av staten. De fleste av disse bruddene skjer av politiske årsaker, ofte som et resultat av borgerkrig. Land hvor betydelige menneskerettighetsbrudd har blitt rapportert nylig inkluderer Den demokratiske republikken Kongo, Sierra Leone, Liberia, Sudan og Elfenbenskysten.

Økonomi
-------

Afrika er verdens fattigste bebodde kontinent, hovedsakelig på grunn av kolonialismen og dets resulterende korrupte regjeringer og despotisme. Ifølge FNs utviklingsrapport i 2003, var verdens 25 minst utviklede nasjoner (nr 151 til 175) alle afrikanske.

Mens rask vekst i Kina, og nå India, og moderat vekst i Latin-Amerika, har løftet millioner over marginale livsvilkår, har Afrika gått tilbake med hensyn til handel, investeringer og inntekt per innbygger. Denne fattigdomen har utstrakte effekter, inkludert lavere forventet levealder, vold og ustabilitet, faktorer som er sammenbundet med kontinentets fattigdom.

Noen områder, særlig Botswana og Sør-Afrika, har opplevd økonomisk suksess, inkludert åpningen av børs. Dette er hovedsakelig på grunn av deres naturressurser da de er verdens ledende produsenter av både gull og diamanter, og delvis på grunn av deres veletablerte lovverk. Sør-Afrika har også adgang til finansiell kapital, tallrike markeder og dyktige arbeidere. Tiår av apartheid etterlot seg både en arv av sosialt skille og raseskille, men også en svært stor og svært dyktig hvit befolkning og en infrastruktur i store deler av landet på linje med den vestlige verden. Andre afrikanske land gjør lignende fremskritt, som Ghana, mens atter andre som f.eks Egypt, har en lengre historie av kommersiell og økonomisk suksess.

Nigeria sitter på en av de største oljereservene i verden og er det mest folkerike landet i Afrika med en av de raskest voksende økonomiene i verden.

Fra 1995 til 2005 tok økonomisk vekst tak med et gjennomsnitt på 5 % i 2005. Men noen land opplever mye høyere vekst (over 10 %), særlig Angola, Sudan og Ekvatorial-Guinea som alle tre nylig har begynte å utvinne sine petroleumsreserver.

Det har blitt påpekt fra blant annet organisasjonen Tax Justice Network at mange afrikanske land har store problemer med å få inn skatteinntekter fra sine økonomier. Organisasjonen hevder at gjennom omfattende bruk av skatteparadiser klarer store multinasjonale selskap å unndra seg beskatning, noe som igjen går ut over disse landenes utvikling.

Matvareproduksjonen i Afrika
----------------------------

Mellom 70–80 % av befolkningen i Afrika arbeider innen landbruket, som stort sett blir drevet etter tradisjonelle metoder. Småbruk står for 90 % av jordbruksproduksjonen i verdensdelen.

Det kommersielle landbruket er ikke innstilt på produksjon av mat, men har i stedet konsentrert seg om produktene kakao, kaffe samt bomull.

Produksjonsveksten per år ligger på 2–2,5 %. Dersom en tar hensyn til befolkningsveksten har produksjonen per person av den grunn falt med 5 % de seneste tyve årene.

Nærmere 200 millioner personer, 1⁄3 av befolkningen i Afrika, er underernært.

Afrika importerer per 29. august 2008 25 % av sitt matvareforbruk.

Demografi
---------

Afrikanerne kan grupperes etter om de lever nord eller sør for Sahara, disse gruppene kalles henholdsvis nordafrikanere og subsahariske afrikanere. Afroasiatisk språklige folkeslag dominerer i Nord-Afrika, mens Afrika sør for Sahara er dominert av et antall befolkninger gruppert etter deres språk, Niger-Kongo i Vest-Afrika, nilosaharisk på det østlige høylandet og khoisan i sør.

Bantuspråklige (del av Niger-Kongo familien) tilhører majoriteten i det sørlige, sentrale og østlige fastlandet i Afrika. Men der er også flere nilogrupper i Øst-Afrika og noen få gjenværende opprinnelige khoisan (san eller *buskmenn*) og pygmefolkeslag i henholdsvis det sørlige og sentrale Afrika. Bantuspråklige afrikanere dominerer også i Gabon og Ekvatorial-Guinea og finnes i deler av det sørlige Kamerun og sørlige Somalia. I Kalahari-ørkenen i det sørlige Afrika, har folkeslag kjent som buskmenn («san» som er nært i slekt med, men forskjellige fra, «hottentotter») lenge vært til stede. San er fysisk forskjellige fra andre afrikanere og er det opprinnelige folkeslaget i det sørlige Afrika. Pygmeer er det opprinnelige folkeslaget i det sentrale Afrika som bodde der før bantumigrasjonen.

Folkeslagene i Nord-Afrika består av to hovedgrupper, berbere og arabisk-språklige folkeslag i vest og egyptere i øst. Araberne som ankom i det 7. århundre introduserte arabisk språk og islam til Nord-Afrika. De semittiske fønikerne, de europeiske grekerne, romerne og vandalene slo seg også ned i Nord-Afrika. Berberne utgjør fremdeles majoriteten i Marokko, mens de er en betydelig minoritet i Algerie. De er også til stede i Tunisia og Libya. Tuareg og andre ofte nomadiske folkeslag er de primære innbyggerne i det sahariske indre av Nord-Afrika. Nubierne er en nilosaharisk–språklig gruppe (selv om mange snakker arabisk også) som utviklet en antikk sivilisasjon i Nordøst-Afrika.

I løpet av det siste århundret har små, men økonomisk viktige, kolonier av libanesere og oversjøiske kinesere også utviklet seg i de større kystbyene i henholdsvis Vest og Øst-Afrika.

Noen etiopiske og eritreiske grupper (som amharer og tigreanere) som snakker semittiske språk og er etterkommere av de antikke sabaene som krysset Rødehavet fra Sør-Arabia (Jemen) for mange århundrer siden. Oromo og somaliere snakker kushittiske språk, men de fleste somaliske klanene kan spores tilbake til arabisk opphav også. Sudan og Mauritania er delt mellom en hovedsakelig arabisert nord og en innfødt afrikansk sør (selv om «araberne» i Sudan har en klart dominerende afrikansk opphav også). Noen områder i Øst-Afrika, særlig øya Zanzibar og den kenyanske øya Lamu, fikk arabiske muslimer og bosettere og handelsmenn fra Sørvest-Asia i middelalderen og i antikken.

Fra begynnelsen av det 16. århundre begynte europeere som portugisere og nederlendere å etablere handelsstasjoner og festninger langs kystene av det vestlige og sørlige Afrika. Etter hvert slo et stort antall nederlendere supplert av franske hugenotter og tyskere seg ned i det som i dag er Sør-Afrika. Deres etterkommere, boere og de fargede, er den største gruppen med europeisk opphav i dagens Afrika. På 1800-tallet førte en ny fase av kolonisering et stort antall franske og britiske bosettere til Afrika. Portugiserne slo seg hovedsakelig ned i Angola, men også i Mosambik. Franskmennene slo seg ned i stort antall i Algerie hvor de ble kollektivt kjent som *pied-noirer* og i mindre skala i andre deler av Nord og Vest-Afrika i tillegg til Madagaskar. Britene slo seg hovedsakelig ned i Sør-Afrika i tillegg til kolonien Rhodesia og i høylandene i det som nå er Kenya. Tyskerne slo seg ned i det som nå er Tanzania og Namibia, og der er fremdeles en befolkning av tyskspråklige hvite namibiere. Mindre antall av europeiske soldater, forretningsfolk og embetsmenn etablerte seg også i administrative sentre som Nairobi og Dakar. Avkoloniseringen i løpet av 1960-årene resulterte ofte i massemigrasjon av bosetter av europeisk opphav ut av Afrika, særlig fra Algerie, Angola, Kenya og Rhodesia (nå Zimbabwe). Men i Sør-Afrika og Namibia har den hvite minoriteten forblitt politisk dominerende etter uavhengigheten fra Europa, og en betydelig befolkning av hvite afrikanere forblir i disse to landene selv etter demokratiet til slutt ble innført på slutten av den kalde krigen. Sør-Afrika har også blitt det foretrukne målet for hvite anglo-zimbabwere og av migranter fra hele det sørlige Afrika.

Europeisk kolonisering førte også med seg betydelige grupper av asiater, særlig mennesker fra det indiske subkontinent, til britiske kolonier. Store indiske samfunn finnes i Sør-Afrika, og mindre samfunn er til stede i Kenya, Tanzania og noen andre sørlige og østlige afrikanske land. Det store indiske samfunnet i Uganda ble utvist av diktatoren Idi Amin i 1972, men noen har senere vendt tilbake. Øyene i Indiahavet er også befolket hovedsakelig av mennesker av asiatisk opphav, ofte blandet med afrikanere og europeere. Malagsy-folket på Madagaskar er et malayer-folk, men de som bor langs kysten er generelt blandet med bantu, arabisk, indisk og europeisk opphav. Malayisk og indisk opphav er også viktige komponenter i gruppen av folk kjent i Sør-Afrika som Cape-fargede, mennesker med opphav i to eller flere raser og kontinenter.

### Befolkningsutvikling

Tabellene under viser FNs prognose i 2022 for befolkningsutviklingen i Afrika og verden:

| Verdensdel | År 1950 | Andel % | År 2022 | Andel % | År 2100 | Andel % | Trend % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Afrika | 227 549 000 | 9,10 | 1 426 736 000 | 17,89 | 3 924 421 000 | 37,92 |  175,06 |
|
| Amerika | 330 425 000 | 13,22 | 1 037 140 000 | 13,00 | 1 095 426 000 | 10,58 |  5,62 |
| Asia | 1 379 048 000 | 55,18 | 4 722 635 000 | 59,22 | 4 674 249 000 | 45,16 |  1,02 |
| Europa | 549 722 000 | 21,99 | 743 556 000 | 9,32 | 586 515 000 | 5,67 |  21,12 |
| Oseania | 12 578 000 | 0,50 | 45 039 000 | 0,56 | 68 712 000 | 0,66 |  52,56 |
| **Verden** | 2 499 322 000 | 100 | 7 975 105 000 | 100 | 10 349 323 000 | 100 |  29,77 |

I FNs statistikk er hele Russland lagt til Europa, mens hele Tyrkia og Kypros er lagt til Asia. Vest-Papua (Indonesia) som er en del av Melanesia er lagt til Asia, mens Hawaii (USA) og Påskeøya (Chile) som er deler av Polynesia er lagt til Amerika.

FNs inndeling av verden i subregioner

| Subregioner | År 1950 | Andel % | År 2022 | Andel % | År 2100 | Andel % | Trend % |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Nordlige Afrika | 50 057 000 | 22,00 | 259 970 000 | 18,22 | 482 073 000 | 12,28 |  85,43 |
|
| Sentrale Afrika | 26 634 000 | 11,70 | 196 078 000 | 13,74 | 763 156 000 | 19,45 |  289,21 |
| Sørlige Afrika | 14 823 000 | 6,51 | 68 599 000 | 4,81 | 88 716 000 | 2,26 |  29,33 |
| Vestlige Afrika | 70 240 000 | 30,87 | 429 085 000 | 30,07 | 1 251 489 000 | 31,89 |  191,66 |
| Østlige Afrika | 65 794 000 | 28,91 | 473 005 000 | 33,15 | 1 338 986 000 | 34,12 |  183,08 |
| **Afrika** | 227 549 000 | 100 | 1 426 736 000 | 100 | 3 924 421 000 | 100 |  175,06 |

### Største byer

Afrikas største byområder (urban agglomerations), folketall estimert av CIA for 2022:

* Kairo, Egypt 21 750 000
* Kinshasa, Kongo 15 628 000
* Lagos, Nigeria 15 388 000
* Johannesburg, Sør-Afrika 10 110 000
* Luanda, Angola 8 952 000
* Dar-es-Salaam, Tanzania 7 405 000
* Khartoum, Sudan 6 160 000
* Abidjan, Elfenbenskysten 5 516 000
* Alexandria, Egypt 5 484 000

Språk
-----

Kart som viser utbredelsen av afrikanske språkfamilier og noen betydelige afrikanske språk. afroasiatiske strekker seg fra Sahel til Sørvest-Asia. Niger-kongo er delt for å vise størrelsen til underfamilien bantu.
Etter de fleste overslag inneholder Afrika mer enn tusen språk. Det er fire betydelige språkfamilier som er innfødte i Afrika.

* De *afroasiatiske* språkene er en språkfamilie med rundt 240 språk og 285 millioner mennesker i Øst-Afrika, Nord-Afrika, Sahel og Sørvest-Afrika.
* Den *nilosahariske* språkfamilien består av mer enn hundre språk som blir snakket av 30 millioner mennesker. Nilo-sahariske språkene blir hovedsakelig snakket i Tsjad, Etiopia, Kenya, Sudan, Uganda og det nordlige Tanzania.
* *Niger-kongo*-språkfamilien dekker mye av det subsahariske Afrika og er antagelig den største språkfamilien i verden i antall forskjellige språk. Et betydelig antall av dem er bantuspråk som snakkes i mye av det subsahariske Afrika.
* *Khoisan*-språkene består av rundt 50 språk som snakkes i det sørlige Afrika av rundt 120 000 mennesker. Mange av Khoisan-språkene er truede. Khoi og san-folkene er regnet som de opprinnelige innbyggerne av denne delen av Afrika.

Med noen få unntak i Øst-Afrika, har nesten alle afrikanske land vedtatt offisielle språk som har sin opprinnelse utenfor kontinentet og som er blitt spredt gjennom kolonialisme eller menneskelig migrasjon. I tallrike land blir engelsk og fransk brukt til offentlig kommunikasjon som styresmakt, handelsstand, utdanning og media. Arabisk, portugisisk, afrikaans og gassisk er andre eksempler på opprinnelig ikke-afrikanske språk som blir brukt av millioner av afrikanere i dag, både i det offentlige og private rom.

Kultur
------

Afrika har et antall overlappende kulturer. Det mest konvensjonelle skillet er det mellom subsaharisk Afrika og de nordlige landene fra Egypt til Marokko som stort sett assosierer seg med arabisk kultur. I denne sammenligningen regnes nasjonene sør for Sahara å bestå av mange kulturelle områder, eksempelvis den bantu språklige gruppen.

Det kan også skilles mellom fransk Afrika og resten av Afrika, eksempelvis de tidligere britiske koloniene i det sørlige og østlige Afrika. En annen kulturell skillelinje er den mellom afrikanere som lever tradisjonell livsstil og de som grunnleggende sett er moderne. Tradisjonalistene er noen ganger inndelt i pastoralister og agrikulturelle.

Afrikansk kunst reflekterer forskjelligheten i afrikanske kulturer. Den eldste eksisterende kunsten er 6000 år gamle utskjæringer funnet i Niger. Kheopspyramiden i Egypt var verdens høyeste arkitektoniske bedrift i 4000 år før Eiffeltårnet ble bygd. Det etiopiske komplekset av monolittiske kirker ved Lalibela, hvor St Georges kirke er et eksempel, regnes som en annen ingeniørbragd.

### Musikk

**Mangler referanser:** Dette avsnittet trenger **flere eller bedre** referanser for verifikasjon. Hjelp gjerne til med å forbedre dette avsnittet, ved å legge til pålitelige kilder (en). Materiale uten kilder kan bli fjernet.

Utdypende artikkel: Afrikansk musikk

Afrikas musikk er en av de mest dynamiske kunstformene. Egypt har lenge vært et kulturelt fokuspunkt i den arabiske verden, mens minnet om rytmene i subsaharisk Afrika, særlig Vest-Afrika, ble overført gjennom den atlantiske slavehandelen til moderne samba, blues, jazz, reggae, rap og rock and roll. Kontinentets moderne musikk inkluderer den svært komplekse korsangen i det sørlige Afrika og danserytmene til soukous, dominert av musikken i Den demokratiske republikken Kongo. En nylig utvikling i det 21. århundre er oppkomsten av afrikansk hiphop. En form fra Senegal er blandet med tradisjonell mbalax. I Sør-Afrika har en form for musikk som house kjent under navnet kwaito utviklet seg, og landet har vært hjemlandet for sin egen form for sørafrikansk jazz en stund, mens afrikaans-musikk er en helt egen form og består hovedsakelig av tradisjonell boere musiek og former for folkemusikk og rock.

Innfødte musikk og dansetradisjoner i Afrika opprettholdes av muntlige tradisjoner, og de er forskjellige fra musikk og dansestilene i Nord-Afrika og det sørlige Afrika. Arabisk innflytelse er synlig i musikken og dansen i nord og i det sørlige Afrika er vestlig innflytelse tydelig på grunn av kolonialisme.

Mange afrikanske språk er tonespråk hvor toneleie bestemmer betydningen. Dette uttrykkes i afrikanske musiske melodier og rytmer. Mange forskjellige musikkinstrumenter blir brukt som for eksempel trommer, trompet, bjelle, fløyte og lutt.

Afrikanske danser er en viktig tilstand av kommunikasjon, og danserne bruker gester, masker, kostymer, kroppsmaling og et antall visuelle gjenstander. De grunnleggende bevegelsene er noen ganger enkle og legger vekt på kun overkroppen eller mageregionen eller føttene. Slike bevegelser er noen ganger komplekse og involverer koordinasjon av forskjellige kroppsdeler. Dansere utfører dansen noen ganger alene eller i små grupper på to eller tre personer. Danser med mange utøvere utføres også med forskjellige formasjoner, som lineære, sirkulære, buktende og så videre.

Religion
--------

Afrikanerne har mange forskjellige religiøse trossystemer, hvor kristendom og islam er de mest utbredte. Rundt 46,3 % av alle afrikanerne er kristne og 40,5 % er muslimer. Rundt 11,8 % av afrikanerne følger opprinnelige afrikanske religioner. Et lite antall afrikanere er hinduer eller har jødisk trostradisjon, slik som beta Israel og lemba-stammene.

De innfødte afrikanske religionene har en tendens til å dreie rundt animisme og forfedredyrking. Et vanlig emne i tradisjonell trossystemer var delingen av den spirituelle verden i en «hjelpsom» og en «skadende» del. Hjelpsomme ånder regnes vanligvis å inkludere forfedres ånder som hjelper deres etterkommere og mektige ånder som beskytter hele samfunn fra naturkatastrofer eller angrep fra fiender, mens skadelige ånder inkluderer sjelene til mordofre som ble gravlagt uten de korrekte begravelsesritene og ånder brukt av fiendtlige medium til å skape sykdom blant deres fiender. Mens effekten av disse tidlige formene for dyrking fortsetter å ha grunnleggende innflytelse, har trossystemene utviklet seg ettersom de møter andre religioner.

Dannelsen av det gamle riket i Egypt i det tredje milleniet f.Kr. markerte det første kjente komplekse religiøse systemet på kontinentet. En gang på 800-tallet f.Kr. ble Karthago grunnlagt i dagens Tunisia av fønikerne, og ble et betydelig kosmopolitisk senter hvor guddommer fra nabolandene Egypt, Roma og etruskernes bystater ble tilbedt.

Den etiopisk-ortodokse kirke og den eritreisk-ortodokse kirke dateres offisielt til det 300-tallet og er dermed en av de først etablerte kristne kirker i verden. I begynnelsen gjorde ortodokse fremskritt i dagens Sudan og andre regioner i nabolaget. Men etter at islam ble spredt, var veksten treg og begrenset til høylandene.

Islam gikk inn i Afrika da muslimene erobret Nord-Afrika mellom 640 og 710 og det startet med Egypt. De etablerte Mogadishu, Melinde, Mombasa, Kilwa og Sofala da de fulgte sjøhandelsveiene ned langs kysten på Øst-Afrika og spredte seg gjennom Saharaørkenen inn i det indre av Afrika da religionen fulgte i fotsporene til muslimske handelsmenn. Muslimene var også blant de asiatiske menneskene som senere slo seg ned i det britisk-styrte Afrika.

Mange afrikanere ble konvertert til vesteuropeisk form for kristendom i kolonitiden. I de siste tiårene av 1900-tallet, har forskjellige sekter av karismatisk kristendom vokst raskt. Et antall romersk-katolske afrikanske biskoper var til og med nevnt som mulige pavekandidater i 2005. Afrikanske kristne ser ut til å være mer sosialt konservative enn deres trosfeller i store deler av den industrialiserte verden, noe som ganske nylig har ført til spenning innen retninger som anglikanske kirker og metodistkirker.

I 1900 var det kun 8,7 millioner kristne i Afrika. Dette har vokst til 390 millioner i dag og vil sannsynligvis vokse ytterligere til 600 millioner i 2025. I dag er det mer enn 1,5 millioner kirker i verdensdelen. Grunnen til denne veksten er som oftest konverteringer fra tradisjonelle afrikanske religioner eller islam. Ifølge både muslimske og kristne kilder konverterer hvert år 6 millioner afrikanske muslimer til kristendom. Disse er spredt over hele kontinentet.

### Religion i Afrika sør for Sahara i 2010 og fram mot 2050

En prognose for den religiøse demografien i Afrika sør for Sahara, slik den forventes å være i 2050. Tallene er basert på en studie som amerikanske Pew Research Center publiserte i 2015.

| Religion | Antall i 2010 (%) | Antall i 2050 (%) | Endring (%) | Fertilitetsrate (2010-50) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kristne | 517 mill. (63 %) | 1,11 mrd (58,5 %) | 595 mill. (115 %) | 4,5 barn per kvinne (bpk) |
| Muslimer | 248 mill. (30 %) | 670 mill. (35 %) | 421 mill. (169,6 %) | 5,6 bpk |
| Folkereligioner | 27 mill. (3,3 %) | 61,5 % (3,2 %) | 34,5 mill. (127,6 %) | 5,1 bpk |
| Ikke-religiøse | 26,2 mill. (3,2 %) | 50,5 mill. (2,7 %) | 24,2 mill. (92,3 %) | 4,3 bpk |
| Andre religioner | 1,9 mill. (0,2 %) | 3,7 mill. (0,2 %) | 1,8 mill. (95,3 %) |  |
| Hinduer | 1,6 mill. (0,2 %) | 1,9 mill. (0,1 %) | 0,3 mill. (21,6 %) |  |
| Buddhister | 0,2 mill. (<0,1 %) | 0,2 mill. (<0,1 %) | 0,06 mill. (38,1 %) |  |
| Jøder | 0,1 (<0,1 %) | 0,1 mill. (<0,1 %) | -0,03 mill. (-29 %) |  |
| Totalt | 823 mill | 1,9 mrd | 1,08 mrd (131 %) | 4,8 bpk |

Tabellen viser at gruppen muslimer forventes og ha den største fremgangen frem mot 2050 - og de vil forøvrig være den eneste gruppen som øker sin andel på bekostning av de andre. Den kristne gruppen vil imidlertid fremdeles være den største og vil utgjøre godt over halvparten av befolkningen i 2050. Gruppen afrikanske folkereligioner forventes å ha omtrent samme andel som i 2010. Dette er forøvrig den regionen i Pews undersøkelse som forventes ha den største befolkningsøkningen frem mot 2050.

Selvstendige land
-----------------

Tabellen viser CIAs estimater for 2023.

Politisk kart over Afrika. (Hold pekeren over landet for å se navn, venstreklikk for å gå til artikkel.)
Politisk kart over Afrika

| Selvstendige afrikanske stater: | Folketall | Areal km² | Hovedstad |
| --- | --- | --- | --- |
| Nigerias flagg Nigeria | 230 842 743 | 923 768 | Abuja |
| Etiopias flagg Etiopia | 116 462 712 | 1 104 300 | Addis Abeba |
| Den demokratiske republikken Kongos flagg Kongo | 111 859 928 | 2 344 858 | Kinshasa |
| Egypts flagg Egypt | 109 546 720 | 1 001 450 | Kairo |
| Tanzanias flagg Tanzania | 65 642 682 | 947 300 | Dodoma |
| Sør-Afrikas flagg Sør-Afrika | 58 048 332 | 1 219 090 | Pretoria |
| Kenyas flagg Kenya | 57 052 004 | 580 367 | Nairobi |
| Sudans flagg Sudan | 49 197 555 | 1 861 484 | Khartoum |
| Ugandas flagg Uganda | 47 729 952 | 241 038 | Kampala |
| Algeries flagg Algerie | 44 758 398 | 2 381 740 | Alger |
| Marokkos flagg Marokko | 37 067 420 | 716 550 | Rabat |
| Angolas flagg Angola | 35 981 281 | 1 246 700 | Luanda |
| Ghanas flagg Ghana | 33 846 114 | 238 533 | Accra |
| Mosambiks flagg Mosambik | 32 513 805 | 799 380 | Maputo |
| Kameruns flagg Kamerun | 30 135 732 | 475 440 | Yaoundé |
| Elfenbenskystens flagg Elfenbenskysten | 29 344 847 | 322 463 | Yamoussoukro |
| Madagaskars flagg Madagaskar | 28 812 195 | 587 041 | Antananarivo |
| Nigers flagg Niger | 25 396 840 | 1 267 000 | Niamey |
| Burkina Fasos flagg Burkina Faso | 22 489 126 | 274 200 | Ouagadougou |
| Malis flagg Mali | 21 359 722 | 1 240 192 | Bamako |
| Malawis flagg Malawi | 21 279 597 | 118 484 | Lilongwe |
| Zambias flagg Zambia | 20 216 029 | 752 618 | Lusaka |
| Tsjads flagg Tsjad | 18 523 165 | 1 284 000 | N'Djamena |
| Senegals flagg Senegal | 18 384 660 | 196 722 | Dakar |
| Zimbabwes flagg Zimbabwe | 15 418 674 | 390 757 | Harare |
| Benins flagg Benin | 14 219 908 | 112 622 | Porto-Novo |
| Guineas flagg Guinea | 13 607 249 | 245 857 | Conakry |
| Rwandas flagg Rwanda | 13 400 541 | 26 338 | Kigali |
| Burundis flagg Burundi | 13 162 952 | 27 830 | Bujumbura |
| Somalias flagg Somalia | 12 693 796 | 637 657 | Mogadishu |
| Sør-Sudans flagg Sør-Sudan | 12 118 379 | 644 329 | Juba |
| Tunisias flagg Tunisia | 11 976 182 | 163 610 | Tunis |
| Sierra Leones flagg Sierra Leone | 8 908 040 | 71 740 | Freetown |
| Togos flagg Togo | 8 703 961 | 56 785 | Lomé |
| Libyas flagg Libya | 7 252 573 | 1 759 540 | Tripoli |
| Eritreas flagg Eritrea | 6 274 796 | 117 600 | Asmara |
| Republikken Kongos flagg Kongo-Brazzaville | 5 677 493 | 342 000 | Brazzaville |
| Den sentralafrikanske republikks flagg Den sentralafrikanske republikk | 5 552 228 | 622 984 | Bangui |
| Liberias flagg Liberia | 5 506 280 | 111 369 | Monrovia |
| Mauritanias flagg Mauritania | 4 244 878 | 1 030 700 | Nouakchott |
| Namibias flagg Namibia | 2 777 232 | 824 292 | Windhoek |
| Gambias flagg Gambia | 2 468 569 | 11 300 | Banjul |
| Botswanas flagg Botswana | 2 417 596 | 581 730 | Gaborone |
| Gabons flagg Gabon | 2 397 368 | 267 667 | Libreville |
| Lesothos flagg Lesotho | 2 210 646 | 30 355 | Maseru |
| Guinea-Bissaus flagg Guinea-Bissau | 2 078 820 | 36 125 | Bissau |
| Ekvatorial-Guineas flagg Ekvatorial-Guinea | 1 737 695 | 28 051 | Malabo |
| Mauritius’ flagg Mauritius | 1 309 448 | 2 040 | Port Louis |
| Eswatinis flagg Eswatini | 1 130 043 | 17 364 | Mbabane |
| Djiboutis flagg Djibouti | 976 143 | 23 200 | Djibouti |
| Komorenes flagg Komorene | 876 437 | 2 235 | Moroni |
| Kapp Verdes flagg Kapp Verde | 603 901 | 4 033 | Praia |
| São Tomé og Príncipes flagg São Tomé og Príncipe | 220 372 | 964 | São Tomé |
| Seychellenes flagg Seychellene | 97 617 | 455 | Victoria |
| **Andre områder**: |
| Frankrikes flagg Réunion | 873 102 | 2 512 | Tilhører Frankrike |
| Frankrikes flagg Mayotte | 310 022 | 374 | Tilhører Frankrike |
| Spanias flagg Ceuta, Melilla og Plazas de soberanía | 168 434 | 31 | Tilhører Spania |
| St. Helena, Ascension og Tristan da Cunhas flagg St. Helena, Ascension og Tristan da Cunha | 5 714 | 394 | Tilhører Storbritannia |
| **Sum** | **1 447 868 648** | **30 319 558** |  |

### Afrikas land i alfabetisk rekkefølge

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **A** – **E**
Algerie
Angola
Benin
Botswana
Burkina Faso
Burundi
Djibouti
Den sentralafrikanske republikk
Egypt
Ekvatorial-Guinea
Elfenbenskysten
Eritrea
Eswatini
Etiopia |   | **G** – **L**
Gabon
Gambia
Ghana
Guinea
Guinea-Bissau
Kapp Verde
Kamerun
Kenya
Komorene
Kongo
Kongo-Kinshasa
Lesotho
Liberia
Libya |   | **M** – **Sen** 
Madagaskar
Malawi
Mali
Marokko
Mauritania
Mauritius
Mosambik
Namibia
Niger
Nigeria
Rwanda
São Tomé og Príncipe
Senegal |   | **Sey** – Z
Seychellene
Sierra Leone
Somalia
Sudan
Sør-Afrika
Sør-Sudan
Tanzania
Tsjad
Togo
Tunisia
Uganda
Zambia
Zimbabwe |

Bilder
------

* Afrikanske kulturgjenstander (fra Nordisk familjebok 1904-1826).Afrikanske kulturgjenstander (fra *Nordisk familjebok* 1904-1826).
* Makonde fra TanzaniaMakonde fra Tanzania
* Tam Tam-trommer fra KamerunTam Tam-trommer fra Kamerun

Se også
-------

* Den afrikanske kontinentalplaten
* Afrikanske flagg
* Kappløpet om Afrika
* ECOMOG – vestafrikansk forsvarsallianse

Referanser
----------

1. ↑  *Encyclopedia of the Peoples of Africa and the Middle East*, Facts On File, Incorporated, Infobase Publishing, 2009, s. 764
2. ↑  Kimbel, William H. & Yoel Rak & Donald C. Johanson (2004): *The Skull of Australopithecus Afarensis*, Oxford University Press US. ISBN 0-19-515706-0.
3. ↑  Tudge, Colin (2002): *The Variety of Life.*, Oxford University Press. ISBN 0-19-860426-2.
4. ↑  Sertima, Ivan Van (1995): *Egypt: Child of Africa/S V12 (Ppr)*, Transaction Publishers. s. 324-325. ISBN 1-56000-792-3.
5. ↑  Mokhtar, G. (1990): *UNESCO General History of Africa, Vol. II, Abridged Edition: Ancient Africa*, University of California Press. ISBN 0-85255-092-8.
6. ↑  Eyma, A. K. & C. J. Bennett. (2003): *Delts-Man in Yebu: Occasional Volume of the Egyptologists' Electronic Forum No. 1*, Universal Publishers. s. 210. SBN 1-58112-564-X.
7. ↑  Hassan, Fekri A. (2002): *Droughts, Food and Culture*, Springer. s. 17. ISBN 0-306-46755-0.
8. ↑  McGrail, Sean (2004): *Boats of the World*, Oxford University Press. s. 48. ISBN 0-19-927186-0.
9. ↑  Fage, J. D. (1979): *The Cambridge History of Africa*, Cambridge University Press. ISBN 0-521-21592-7.
10. ↑  Oliver, Roland & Anthony Atmore (1994): *Africa Since 1800*, Cambridge University Press. ISBN 0-521-42970-6.
11. ↑  Stearns, Peter N. (2001): *The Encyclopedia of World History*, Houghton Mifflin Books. s. 16. ISBN 0-395-65237-5.
12. ↑  McEvedy, Colin (1980): *Atlas of African History*, p. 44. ISBN 0-87196-480-5.
13. ↑  Fage, J. D. (2001): *A History of Africa*, Routledge (UK). s. 256. ISBN 0-415-25248-2.
14. ↑  Meredith, Martin: «The Fate of Africa», Washington Post 20. januar 2006
15. ↑  Oliver, Roland. (1977): *The Cambridge History of Africa*, Cambridge University Press. s. 453. ISBN 0-521-20981-1.
16. ↑  Simon, Julian L. (1995): *State of Humanity*, Blackwell Publishing. s. 175. ISBN 1-55786-585-X.
17. ↑  2013 Human Development Report
18. ↑  «Tax Us If You Can Why Africa Should Stand up for Tax Justice» Arkivert 15. november 2011 hos Wayback Machine. (PDF) – rapport fra Tax Justice Network
19. ↑  United Nations, Department og Economic and Social Affairs: World Population Prospects, The 2022 revision.
20. ↑  CIA The World Factbook. Major Urban Areas. Population 2022.
21. ↑  Tallene er utregnet fra stanford.edu Arkivert 2. september 2006 hos Wayback Machine.
22. ↑  Six Million African Muslims Convert to Christianity Each Year Arkivert 19. juni 2017 hos Wayback Machine. nettstedet Al-Jazeerah
23. 1 2  Pewforum - The Future of World Religions: Population Growth Projections, 2010-2050 (2.4.2015)
24. ↑  CIA World Factbook: Land i Afrika. Folketall og areal estimert for 2023.

Litteratur
----------

* Simensen, Jarle (2009): *Afrikas historie* Cappelen 5. utgave. ISBN 978-82-02-30785-1
* Balsvik, Randi Rønning (2004): *Afrika i eit historiografisk perspektiv* Det norske samlaget. ISBN 82-521-6355-6
* Eriksen, Tore Linné (1945-) (1979). *Afrika: en verdensdel i kart, tall og figurer*. Uppsala: Nordiska afrikainstitutet. ISBN 9171061576.
* *Afrika*. Oslo: Schibsted. 1979. ISBN 8251607450.
* Lundstøl, Sigrun Riedel (1995). *Land i Afrika*. Oslo: Faktum. ISBN 8254002312.

| * v
* d
* r
Land og territorier i Afrika |
| --- |
| Stater | Algerie **·** Angola **·** Benin **·** Botswana **·** Burkina Faso **·** Burundi **·** Djibouti **·** Egypt **·** Ekvatorial-Guinea **·** Elfenbenskysten **·** Eritrea **·** eSwatini **·** Etiopia **·** Gabon **·** Gambia **·** Ghana **·** Guinea **·** Guinea-Bissau **·** Kamerun **·** Kapp Verde **·** Kenya **·** Komorene **·** Kongo **·** Kongo-Brazzaville **·** Lesotho **·** Liberia **·** Libya **·** Madagaskar **·** Malawi **·** Mali **·** Marokko **·** Mauritania **·** Mauritius **·** Mosambik **·** Namibia **·** Niger **·** Nigeria **·** Rwanda **·** São Tomé og Príncipe **·** Senegal **·** Den sentralafrikanske republikk **·** Seychellene **·** Sierra Leone **·** Somalia **·** Sudan **·** Sør-Afrika **·** Sør-Sudan **·** Tanzania **·** Togo **·** Tsjad **·** Tunisia **·** Uganda **·** Zambia **·** Zimbabwe | Afrika |
| Omstridt | Vest-Sahara  **·** Somaliland |
| Andre områder | Frankrike: Réunion og Mayotte **·** Portugal: Madeira **·** Spania: Kanariøyene **·** Ceuta **·** Melilla **·** Storbritannia: St. Helena |

Portal: Afrika

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** BBC Things
 |