recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Snaggletooth B. Motörhead** (også kjent som **Warpig**, **The Bastard** og **The Iron Boar**) er navnet på Motörheads «maskot». B-en skal visstnok stå for «Bastard», som også var det Lemmy Kilmister hadde planer om å kalle bandet til å begynne med. Siden har han brukt «Bastard» som en sangtittel og «Bastards» som albumtittel. Det hele startet med at frontfigur Lemmy ønsket et albumcover til debutalbumet. Joe Petagno kom med et forslag til et cover i 1977 som var et bilde av en hybrid av hodeskallene til en hund, villsvin og en gorilla. Resultatet ble en hunde-gorilla med overdimensjonerte villsvin-støttenner. Lemmy likte tegningen og siden har Snaggletooth vært et symbol på Motörhead.

Siden har Snaggletooth prydet flere av Motörheads albumcovere, hver av dem med sin unike vri av bl.a. lenker og flammer, og oftest preget av kaos og ondskap. Et annet motiv som har preget Motörheads albumcovere (og sceneshow) er spar-tegnet, som har blitt værende siden albumet *Ace of Spades* (norsk: «sparess»).

Et av motivene som skiller seg mest ut er *Orgasmatron*-albumet, hvor Snaggletooth er fronten av et tog. Dette var et av de vanskeligste albumcoverne for Petagno å tegne. Coveret til DVD-en *25 & Alive: Boneshaker* skal forestille flere lag med Motörhead-plakater oppå hverandre revet i stykker, så alle de ulike plakatene med hvert sitt (tidligere utgitte) Snaggletooth-motiv vises.

Joe Petagno og Lemmy likte å more seg med å tegne kjønnsorganer på coverne. På albumcoveret til *Another Perfect Day* er tungen til Snaggletooth formet som to hundepeniser, mens Snaggletooth opprinnelig hadde formen til et kvinnelig kjønnsorgan i svelget og en mannlig penis som tunge på coveret til *Sacrifice*. Dette, samt et svastika på en murvegg, ble fjernet av plateselskapet som mente det var for provoserende.

Referanser
----------

1. 1 2  Inferno 30th Anniversary Edition - Bonus DVD: «About Joe Petagno»

| * v
* d
* r
Motörhead |
| --- |
| Medlemmer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Siste | 
* **Ian «Lemmy» Kilmister**
* **Phil Campbell**
* **Mikkey Dee**

 |
| Tidligere | 
* Mick «Würzel» Burston
* Brian «Robbo» Robertson
* «Fast Eddie» Clarke
* Larry Wallis
* Phil «Philthy Animal» Taylor
* Pete Gill
* Lucas Fox
* Tommy Aldridge

 |

 |
| Studioalbum | 
* *Motörhead*
* *Overkill*
* *Bomber*
* *On Parole*
* *Ace of Spades*
* *Iron Fist*
* *Another Perfect Day*
* *Orgasmatron*
* *Rock 'N' Roll*
* *1916*
* *March ör Die*
* *Bastards*
* *Sacrifice*
* *Overnight Sensation*
* *Snake Bite Love*
* *We Are Motörhead*
* *Hammered*
* *Inferno*
* *Kiss of Death*
* *Motörizer*
* *The Wörld is Yours*

 |
| Samlealbum | 
* *No Remorse*
* *The Best of Motorhead*
* *Stone Deaf Forever*

 |
| Konsertalbum | 
* *No Sleep ’til Hammersmith*
* *Nö Sleep At All*
* *Everything Louder than Everyone Else*
* *Live at Brixton Academy*
* *Better Motörhead than Dead: Live at Hammersmith*

 |
| Bootlegs | 
* *What’s Words Worth*
* *Blitzkrieg on Birmingham ’77*
* *Lock Up Your Daughters*
* *The Birthday Party*
* *Live 1983*
* *Jailbait*
* *Live at Brixton ’87*
* *King Biscuit Flower Hour*
* *BBC Live & In-Session*
* *Live*

 |
| Relaterte artikler | 
* Snaggletooth B. Motörhead
* Speed metal

 |
***Jeg har elsket deg så lenge*** (*Il y a longtemps que je t'aime*) er en fransk film fra 2008, regissert av Philippe Claudel. Hovedrollene innehas av Kristin Scott Thomas och Elsa Zylberstein. Filmen omhandler Juliette (Scott Thomas), som vender tilbake til samfunnet etter å ha tilbrakt flere år i fengsel. Den hadde premiere den 14. februar 2008 på Filmfestivalen i Berlin.

### Handling

Når Juliette Fontaine, en tidligere doktor, blir løslatt fra fengsel. Hennes yngre søster Léa inviterer henne til å bo hos familien hennes - inkludert ektemannen hennes, hans stumme far og deres to adopterte vietnamesiske døtre - i sitt hjem. Hvorfor Juliette satt i fengsel avsløres etter hvert gjennom filmen: Hun satt i fengsel i 15 år for drap. Offeret var hennes 6 år gamle sønn Pierre, og til slutt årsaken til at hun drepte sønnen sin.

Léa, en professor i litteratur, er betydelig yngre enn Juliette. På grunn av Juliette's forbrytelse, nektet foreldrene deres å la Léa besøke Juliette i fengsel. Når hun blir presset for detaljer, nekter Juliette å diskutere det som egentlig skjedde frem til slutten av filmen. Juliette sliter med å finne fast arbeid, men hun nyter platonisk selskap med to menn. En av mennene er på prøvetid etter fengsel. En annen mann var Michel, en av Léas kolleger, som er sympatisk for hennes situasjon.

Juliette utvikler etter hvert også et nært forhold til sine unge nieser, til stor lidelse for resten av familien, som er bekymret for deres sikkerhet i hennes nærvær. En dag reiser hun sammen med Léa på besøk til moren deres, som bor på sykehjem på grunn av Alzheimers sykdom. I et kort øyeblikk gjenkjenner og omfavner moren henne, og husker Juliette som en liten jente i stedet for den fremmedgjorte datteren som myrdet hennes barnebarn. Til slutt oppdager Léa, ved en tilfeldighet, hvorfor Juliette drepte Pierre.

Roller
------

* Kristin Scott Thomas – Juliette
* Elsa Zylberstein – Léa
* Serge Hazanavicius – Luc
* Laurent Grévill – Michel
* Frédéric Pierrot – Capt. Fauré

Referanser
----------

1. 1 2  Hynek Pallas. Recension: Jag har älskat dig så länge. *Svenska Dagbladet*, 5. mars 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Il y a longtemps que je t'aime (2008 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Jeg har elsket deg så lenge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Jeg har elsket deg så lenge* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Jeg har elsket deg så lenge* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg har elsket deg så lenge* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Jeg har elsket deg så lenge* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Jeg har elsket deg så lenge* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Jeg har elsket deg så lenge* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg har elsket deg så lenge* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg har elsket deg så lenge* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg har elsket deg så lenge* på Metacritic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Dark Skies*** er en amerikansk science fiction-serie som gikk på NBC fra 1996 til 1997. Serien handlet om en konspirasjon på høyeste nivå for å skjule UFOers eksistens. 

TV-serien *X-files* hadde hatt en stor suksess på tidlig nittitall på kanalen Fox og dette overbeviste NBC om å satse på serien. Den hadde sin første visning 21. september 1996 på NBC. Seriens undertittel var «Historien som vi kjenner den er en løgn». Serie gikk over to sesonger og det ble produsert 18 episoder. 

Serien ble i Norge vist på NRK2 fra 1997.

Seriens plot
------------

Historien om det 20. århundret som vi kjenner den er en løgn. Utenomjordiske skapninger har vært på jorden siden slutten av 1940-tallet, men en dekkoperasjon fra regjeringer verden over har gjort at vi er avskåret fra denne kunnskapen. I serien følger vi John Loengard og Kim Sayers gjennom 1960-tallet mens de forsøker å krysse planene til den utenomjordiske rasen kjent som Kuben (The Hive). Kuben er en fremmed rase som planlegger å invadere jorden gjennom å manipulere historiske hendelser som attentatet på John F. Kennedy. I tillegg må paret være et skritt foran den hemmelige regjeringsorganisasjonen Majestic 12, som det etterhvert viser seg har svært sammensatte motiver for sine handlinger.

Serien gjorde bruk av flere kjente personligheter fra 1960-tallet, som The Beatles, Robert Kennedy, Jim Morrison og J. Edgar Hoover.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dark Skies* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Dark Skies* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Slaget om Andebyfortet** (engelsk: The Invader of Fort Duckburg) er en Disney-tegneseriehistorie skrevet og tegnet av Don Rosa. Dette er kapittel 10 i Skrue McDucks liv og levnet. Fortellingen finner sted på Daudhestbakken (senere Daudbilbakken) i 1902, før pengebingen ble bygget.

Handling
--------

Skrue og søstrene hans har kjørt seg vill og stopper på en gård for å spørre om veien. På gården peker de mot toppen av Daudhestbakken, som er veldig bratt. Skrue har ikke kommet opp halve bakken engang før kjerra hans triller bakover og lander i maisåkeren. På gården bor Anna Duck (bedre kjent som bestemor Duck), mannen hennes Hilmar og barna deres Dora og Eddy. Plutselig kommer den siste sønnen deres, Didrik, løpende. Han får et raserianfall, som vanlig, når han ser den ødelagte maisen. Men det han ikke vet, er at søsteren til Skrue, Lillegull, kan være sintere enn en løve. Så de begynner å krangle. Plutselig stopper krangelen, og det dukker opp et stort, rødt hjerte over hodet på dem. Men Skrue blir sur og drar med seg Lillegull og Penny opp til det falleferdige fortet. Han kaster ut Hakkespettene, som har klubb der. De sender brev til myndighetene, og de blir rasende. 

Senere seiler Skrue og de andre nedover elva for å finne Andeby. Han banker på et skur, men beboerne gjemmer seg og vil ikke fortelle ham hvor langt det er til Andeby. Det viser seg at det er B-gjengen som gjemmer seg i skuret. De vil ta hevn for at Skrue fikk dem i fengsel for 22 år siden, i fortellingen Mississippis herre. De kommer seg inn i fortet og spikrer igjen tønnene med gull, men plutselig blir fortet bombardert. Når Skrue og B-gjengen titter over fortet, ser de syv store skip, mange små båter og hundrevis av mennesker. De angriper fortet. Skrue har bestemt seg for at han skal forsvare fortet sitt. Til slutt stikker alle av når Lillegull kommer.

Så kommer presidenten og skal til å denge Skrue, men det viser seg at det er ranch-eieren Skrue traff på prærien i Badlands som har blitt president. Så blir B-gjengen arrestert av presidenten. De satt og snakket hele natten, og seks måneder senere hadde Skrue bygget pengebingen sin.

Barks-kjennetegn
----------------

- "Donald Duck på frimerkejakt i Corombia" (DD nr. 41-43/1972)

- "Veteranbilløpet" (DD nr. 27/1962)

- "Siste hundeslede til Dawson" (DD nr. 35-38/1990)

- "Pengekilden" (DD nr. 21-23/1962)

- "Visdommens voktere" (DD nr. 39/1993)

- "Onkel Skrues fantastiske elvekappløp" (DD pocket nr. 4/1969)

- "Gull-feber på månen" (DD nr. 18-19/1965)

- "Frosne penger" (DD nr. 15/1957)

- "Flyttbar pengebinge" (DD nr. 25/1958)
**Bình Xuyen**, ofte knyttet til sin beryktede leder general Lê Văn Viễn, var en selvstendig militær styrke i Staten Vietnams hær.

Organisasjonen oppsto på 1920-tallet på grunnlag av en rekke kriminelle grupper under ulike ledere med ulike formål. I kolonitiden var de under beskyttelse av de hemmelige franske tjenestene, og kunne da organisere et monopol, særlig for opiumshandelen i det sørlige Vietnam, mens de også effektivt bekjempet kommunistiske grupper som utfordret deres virksomhet.

På sitt høydepunkt var Binh Xuyen dypt innblandet i organisert kriminalitet i Saigon, og keiser Bảo Đại ga dem i 1955 kontrollen over den nasjonale politistyrken. Statsminister Ngô Đình Diệm i Staten Vietnam forlangte at denne politistyrken skulle komme under kontroll av den nasjonale regjeringen. For å tvinge sitt krav igjennom, gikk Diem 27. april 1955 til militære angrep mot styrkene fra Binh Xuyen, og Staten Vietnams hær slo Binh Xuyen i løpet av en uke. Dette resulterte i at Binh Xuyen ble endelig slått, den private hæren ble lagt ned og politistyrken ble tilbakeført til statlig kontroll.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Binh Xuyen Force – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Origins of the Insurgency in South Vietnam, 1954-1960* Arkivert 20. august 2009 hos Wayback Machine. The Pentagon Papers, Gravel Edition, Boston: Beacon Press, 1971
* Bến Tre Province nettside: Biografi om general Dương Văn Dương
* Sects, Drugs and Warrior Monks: Auxiliary Forces of the French in Vietnam: 1945-1954
* Bộ Đội Bình Xuyên - en kortfattet historie om Bình Xuyên
* The Bình Xuyên: Order and Opium in Saigon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN
 |
Amerikanske marineinfanterister på oppklaringsøvelse.
En tysk oppklaringsvogn
**Oppklaring**, eller **rekognosering**, er undersøkelse ved fysisk observasjon for å skaffe opplysninger om fiendtlige styrker, fiendtlige stillinger, terreng, infrastruktur og lignende. Oppklaring er en fundamental taktikk for å frembringe et etterretningsbilde, og er avgjørende for framrykking og videre handling.

Eksempler på oppklaring er patruljering med tropper, skip eller luftfartøyer, eller ved å sette opp skjulte observasjonsposter. Oppklaring kan også utføres med rekognoseringssatellitter og ubemannede luftfartøyer som droner. I tidlige tider falt denne oppgaven ofte på lette tropper, som romernes velites eller lette rytteravdelinger.

Typer oppklaring
----------------

*Fjernoppklaring* innebærer oppklaring langt bak fiendens linjer for å skaffe informasjon av strategisk betydning. Blir utført av av spesialiserte oppklaringsavdelinger eller spesialstyrker.

*Næroppklaring* utføres av avdelingers egne oppklaringsressurser for å skaffe informasjon av taktisk betydning.

Norge
-----

Oppklaringseskadronen i Brigaden i Nord-Norge var den første oppklaringsavdeling i Norge i moderne tid.

I Norge driver disse avdelingene med oppklaring spesielt:

* Fjernoppklaringseskadronen
* Artillerijegere i Artilleribataljonen
* Kystjegerkommandoen
* Fallskjermjegertroppen i Forsvarets Spesialkommando
* Jegertroppene i Heimevernets innsatsstyrker

Se også
-------

* ISTAR
* Jeger (soldat)

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Et kompaktkamera med elektronisk søker i bruk.**Søker** på et kamera brukes til å komponere og fokusere bildet. En søker kan være optisk eller elektronisk. 

En *optisk søker* er et omvendt teleskop. Kameraer er utstyrt med ett av to prinsipielt ulike optiske søkersystemer. På speilreflekskameraer ser fotografen motivet nøyaktig slik objektivet overfører det til filmen. Når det lyset som danner bildet, har passert gjennom objektivet, treffer det et 45° skråstilt speil og reflekteres mot et pentaprisme som snur bildet slik at det opptrer rettvendt i okularet. Når bildet tas, heves speilet slik at lyset slippes inn på filmen. På et speilreflekskamera forsvinner derfor motivet fra søkeren i det øyeblikket bildet tas. Rimeligere kameraer er utstyrt med *gjennomsiktsøker*, dvs. at motivet ikke betraktes gjennom objektivet.

*Elektroniske søkere* er i de fleste tilfeller en LCD-skjerm som viser motivet. Skjermen fungerer da ikke bare som søker, men også som monitor som kan vise bilder som er lagra i kameraet.

Mange digitalkameraer er utstyrt med både elektronisk og optisk søker. Digitale videokameraer har gjerne to elektroniske søkere. Den ene er en liten TV-skjerm med svart-hvitt-bilde, mens den andre er en LCD-skjerm med farger.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**«Jeg har en vind»** er en sang med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 20. september 1977 som tredje spor på debutalbumet *Prima Vera*. Jonas Fjeld Band spilte inn kompet 19. august 1977. Vokal ble lagt på 20.-21. august 1977.

Sangen er basert på «My Friend the Wind» (utgitt 1973 med Demis Roussos) både i akkorder og sangteknikk, men selve melodilinjen er omgjort slik at Prima Vera kunne kreditere seg selv som komponister.

Jahn Teigen parodierer Roussos tenor-stemme, og i intro- og i andre vers korer han sammen med Tom Mathisen. Teksten handler om en mann som har problemer med luft i magen. Den ble ofte fremført på deres konserter i 1977/1978.

> Innspilt med gassmasker etter å ha fortært to liter ertesuppe.
> 
> 
> Kommentar til «Jeg har en vind» på albumomslaget.
> 
>

Andre utgivelser
----------------

* *Best of Ebba* – (utgitt 15. januar 1981)
* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994)
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – bonus-CD)
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – et lite utdrag er med i medleyen «Rest of the best»)
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
Fra tunet
Mot vest
**Søgne gamle prestegård** er gårdsnummer 1, bruksnummer 1 og har gitt navn til bygda Søgne i Agder.

Prestegården er fra middelalderen. 

I 1989 dannet Vest-Agder fylke og Søgne kommune stiftelsen Søgne Gamle Prestegård. Denne stiftelsen disponerer de gamle bygningene på gården til kultursenter med lokalhistorisk litteratur, bilder, kunst, musikk, teater, revy, film, dans, aktiviteter for eldre, scene for ungdommer, kulturskole.

Peder Bjørnson var prest i Søgne fra 1853 til 1869. På prestegården skrev sønnen Bjørnstjerne Bjørnson på flere av sine verk; «Mellem Slagene», «Arne», «Halte-Hulda» og «Faderen». 

I hagen sør for prestegården står en byste av Bjørnstjerne Bjørnson laget i 1932 av billedhogger Torje Leland fra Vigmostad.

På tunet utenfor prestegården står Søgnesteinen, en ca. to meter høy runestein med teksten: "Øyvind reiste denne stein etter Gunnvald, sin sønn".

Se også
-------

* Søgne gamle kirke.
* Reymert (slekt)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside til Søgne gamle prestegård

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Oppfølgingstjenesten** (OT) er en fylkeskommunal tjeneste opprettet etter Reform 94 for ungdom med rett til videregående opplæring etter § 3-1 i Opplæringslova. Tilbudet skal følge opp ungdom som ikke er i opplæring eller arbeid. Etter Stortingsmelding 16 (2006/2007) «… og ingen sto igjen – Tidlig innsats for livslang læring» fikk oppfølgingstjenesten også en forebyggende rolle for elever i faresonen for falle utenfor. Tjenesten gjelder til fylte 21 år, og omfatter også ungdom som har mistet retten til opplæring på grunn av bortvisning. Opplæringstjenesten har som formål å sikre at ungdommer som hører til målgruppen har opplæringstilbud, arbeid eller annen sysselsetting.

Tilbudene formidlet gjennom oppfølgingstjenesten skal i hovedsak være rettet mot at ungdommene skal nå studiekompetanse, yrkeskompetanse eller kompetanse på et lavere nivå innenfor videregående opplæring.

Se også
-------

* Voksenvern

Eksterne lenker
---------------

* Regjeringen.no om Oppfølgingstjenesten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Tramplin Kavgolovo** er et skihoppanlegg ved St. Petersburg i Russland. Anlegget ligger Toksovo, ca. 20 km nord for St. Petersburg. Det består av to hoppbakker med størrelse K88 og K65. I nærheten ligger også tre mindre bakker med K40, K28 og K10. Tramplin Kavgolovo er ikke på langt nær den største hoppbakken i Russland, men den var fram til etter 2010 det eneste hoppanlegget i Russland som hadde hatt verdenscuprenn i kombinert eller spesielt hopp.

De første hoppbakkene i Toksovo ble bygd før 1937. Dagens hoppanlegg (normalbakken) ble tatt i bruk i 1958. Bakken ble bygd som K70, og ble i 1984 utbygd til K88. Den fikk i 1995 selskap av en bakke med K65. K88-bakken har i dag utdatert bakkeprofil, og har ikke vært i bruk siden tidlig på 1990-tallet. K65-bakken og de mindre bakkene brukes fortsatt og har i dag plastmatter, slik at de også kan brukes i sommerhalvåret.

K88-bakken har anerkjent bakkerekord 93,5 meter, satt av Fred Børre Lundberg (Norge) i verdenscupen i kombinert 10. februar 1990. K65-bakken har bakkerekord 75 meter, satt av Aleksandr Martsjukov (Russland) 2. august 2015.

Den største bakken ble brukt under junior-EM på ski i 1973 og i verdenscupen i kombinert i 1985, 1987 og 1990.

Viktige renn (spesielt hopp)
----------------------------

| Dato | Vinner | Andre | Tredje | Type renn |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4. mars 1973 | Sovjetunionens flagg Eduard Tasjernjskov | Øst-Tysklands flagg Jürgen Eckstein | Sovjetunionens flagg Aleksandr Karapuzov | Junior-EM |

Referanser
----------

1. ↑  FIS[*død lenke*]

Kilder
------

* Tramplin v Toksovo (russisk)
* Skisprungschanzen-Archiv: St. Petersburg (Toksovo) (besøkt 29. februar 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Skihopping i Tramplin Kavgolovo, K65 (video)
**Tramplin Kasjtak** (russisk: *Трамплин Каштак*) er et skihoppanlegg ved Krasnojarsk i Russland. Anlegget består av fire hoppbakker med størrelse K132, K87, K50 og K25. K132-bakken er verdens største blant hoppbakkene som i dag regnes som storbakker. Ingen av bakkene er imidlertid lenger i bruk.

Den første hoppbakken i Krasnojarsk ble bygd i 1939. I 1958 ble den første bakken i Kasjtak bygd, en 50 metersbakke. Senere ble det bygd flere større bakker i anlegget. Den sovjetiske landslagshopperen Oleg Serov døde i 1986 etter et fall i den nest største bakken i Kasjtak, under vinter-Spartakiaden i Krasnojarsk.

Et annet skihoppanlegg ved Krasnojarsk, Tramplin Nikolajevskaja Sopka, er fremdeles i drift. Dette anleggets største bakke er K112.

Bakkerekorder
-------------

* K132: 154 meter (Vadim Zakharov, 1985)
* K87: 94 meter (Valerij Karetnikov, 1986)
* K50: 52 meter (R. Martynov, 1991)
* K25: 27 meter (V. Sjnitov, 1977)

Referanser
----------

1. ↑  Flying Skier: Krasnojarsk (russisk, besøkt 1. november 2011)

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Krasnoyarsk (Kashtak)
* Skisprungschanzen-Archiv: World's largest ski jumps (uoffisiell liste)
*Denne artikkelen omhandler Verdenscupen i friidrett, som første gang ble arrangert i 2018. For den stevnet som ble kalt Verdenscupen i friidrett fra 1977 til 2007, se Kontinentalcupen i friidrett*

**Verdenscupen i friidrett** er en lagkonkurranse i friidrett, som første gang ble arrangert i 2018.

I den første utgaven av verdenscupen deltok åtte land, basert på resultatene i VM i friidrett 2017, og hvert land stilte én utøver pr øvelse. Det ble gitt poeng i hver øvelse ut i fra plassering (8-7-6-5-4-3-2-1), og det landet med flest poeng totalt vant sammenlagt. Ikke alle de tradisjonelle friidrettsøvelsene var med i konkurransen; 1500 meter var den lengste løpsøvelsen, og det ble bl.a. ikke konkurrert i mangekamp.

Verdenscupen arrangeres ikke i regi av IAAF.

Utgaver
-------

| Utgave | År | By | Land | Dato | Stadion | Antall øvelser | Max poeng | Vinner | Poeng vinnerlag |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2018 | London | Storbritannia Storbritannia | 14.–15. juli | London Stadium | 34 | 272 | USAUSA USA | 219 |

Premiering
----------

Vinnerlaget får et trofé lagd av platina, *The Platinum Trophy*. Dette trofeet har en verdi på over 3 millioner kroner. Deltakerne på vinnerlaget mottar opså medaljer lagd av platina, der bare metallet har en egenverdi på over 15.000 kroner.

I tillegg er det 2 millioner dollar i pengepremier, der vinnerlaget får 450.000, laget på andreplass 400.000, tredjeplass 350.000, osv.

Se også
-------

* Kontinentalcupen i friidrett

Referanser
----------

1. ↑  BBC Sport - *Athletics World Cup: Eight nations to compete at London Stadium*, besøkt 25. september 2018.
2. ↑  Athletics World Cup - *The Platinum Trophy*, besøkt 25. september 2018.
3. ↑  Track & Field - *Five wins put Team USATF in lead at Athletics World Cup*[*død lenke*], besøkt 25. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Athletics World Cup
**Tramplin Avangard** (ukrainsk: *трамплина Авангард*) er et skihoppanlegg i Vorokhta i Ukraina. Det består av fire hoppbakker med størrelse K90, K75, K45 og K20. Anlegget, som er utstyrt med plastmatter slik at det også kan brukes i sommerhalvåret, ble bygd i 1955 og ombygd i 1973. Avangard har hatt nasjonale mesterskap samt internasjonale renn, hovedsakelig med deltakelse fra (de tidligere) sovjetrepublikkene og andre østblokkland, men aldri renn i FIS-regi. Anlegget er Ukrainas viktigste senter for skihopping og kombinert, men bærer i dag (2015) preg av manglende vedlikehold. 90-metersbakkene i Vorokhta og Tysovets er landets største eksisterende hoppbakker.

Bakkerekord i K90-bakken er 106 meter, satt av Emil Muliukov (Russland) 19. august 2007. I K75-bakken er rekorden 81 meter, satt av Volodymyr Veredyuk (Ukraina) i det ukrainske mesterskapet 10. mars 2013.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Vorokhta (besøkt 7. november 2015)
* Julija Syparenko: Кубок Карпат: традиції та майбутнє літаючих лижників (21. august 2007, besøkt 7. november 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tramplin Avangard – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alexey\_ap: Ворохта. Соревнования по прыжкам с трамплина. 1968 год. (blogginnlegg med bilder fra 1968, 12. februar 2013)
**Einar Aarø** (født 5. desember 1937 på Slagnes i Sunnmøre) er en norsk billedkunstner og jazz-musiker. 

Einar Aarø har utdannelse fra Bergens Kunsthåndverkskole og Statens lærerhøgskole i forming, Oslo. Var elev av franske Jean Clerté (1930–).

Han hadde sin første separatutstilling i 1970. På 1970-tallet startet Aarø sammen med tegneren Kari Barstad og andre i Ålesund kunstforening, en kunstskole i Ålesund. I 1982 mottok han Kirke- og kulturdepartementets illustrasjonspris for bildene til Magnar Ryggs *Måsen som ikkje vil døy*, ei barnebok om måkene i fuglefjellet i Ålesund da fjellet ble sprengt vekk. Dette er den eneste boka Aarø har illustrert, men han har ellers vært en aktiv grafiker med flere separatutstillinger. Arbeider av ham er også innkjøpt av Nasjonalgalleriet, Riksgalleriet, Norsk kulturråd, Forsvaret og NRK.

Einar Aarø har ved siden av billedkunsten også spilt banjo i Ytre Suløens Jass-ensemble fra oppstarten i 1973. De har utgitt flere titalls plater innen tradisjonell jazz og Aarø er fortsatt med i 2018.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10000105[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2867664, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Einar\_Aarø, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 1b049e42-0f40-4239-b1b0-37d05de3fb85, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Einar Aarø Arkivert 28. mai 2018 hos Wayback Machine. hos galleriarctandria.no, sist lest den 28. mai 2018.
6. ↑  Einar Aarø i Norsk kunstnerleksikon.

Eksterne lenker
---------------

* Bildeeksempler

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav **·** Discogs
 |
**Verdenscupen i freestyle** er en internasjonal serie av konkurranser i freestyle. Verdenscupen er arrangert av FIS, og ble for første gang arrangert i 1980. Det konkurreres i kulekjøring, parallellkulekjøring, hopp, halfpipe, slopestyle, big air og skicross. 

Skiballett var en del av verdenscupen i freestyle fra verdenscupen startet i 1980 og til og med sesongen 1999/2000. Ballettkonkurransene utgjorde fem av tjue konkurranser den første sesongen, på det meste 13 av 50 konkurranser, og bare to konkurranser sesongen 1999/2000.

Topp tre-plasseringer sammenlagt
--------------------------------

Topp tre-plasseringer sammenlagt fordelt på nasjoner:  

*Oppdatert etter sesongen 2016/17*

| Nr. | Nasjon | Første | Andre | Tredje | Totalt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Canada | **23** | **22** | **28** | **73** |
| 2 |  USA | 17 | 16 | 14 | 47 |
| 3 |  Frankrike | 10 | 11 | 5 | 26 |
| 4 |  Sveits | 10 | 6 | 3 | 23 |
| 5 |  Australia | 5 | 3 | 2 | 10 |
| 6 |  Kina | 3 | 3 | 3 | 9 |
| 7 |  Norge | 3 | 3 | 1 | 7 |
| 8 |  Russland | 2 | 3 | 2 | 7 |
| 9 |  Finland | 2 | 0 | 1 | 3 |
| 10 |  Belarus | 1 | 2 | 3 | 6 |
|

Conny Kissling og Mikaël Kingsbury, begge fra Canada, er de mestvinnende utøvere sammenlagt for henholdsvis kvinner og menn. Norske Kari Traa vant sammenlagt tre sesonger fra 2001/02 til 2003/04.

Eksterne lenker
---------------

* fis-ski.com FIS Freestyle News, Calendar, Rules and Results
**Havkvinnen** er en figur i inuittenes mytologi, hun hersker over alt som lever i havet, og inuittene må holde seg inne med henne for å ha fangstlykke. Hun er også kjent som *Sedna*, *Arnakuagsak*/*Arnaqquassaaq*, *Nerrivik* eller *Nuliajuk* i fortellinger fra de ulike delene av Grønland og Canada. 

Det finnes flere varianter av mytene om Havkvinnen, men et gjennomgående motiv er at hun en gang var en ordinær iniutpike, som enten ble utstøtt fra sin familie på grunn av ulydighet, ble ofret til havet for å stilne uvær, eller ble røvet. Gjennom forvandlinger som sjelden gjøres helt ut rede for, forvandles hun til herskerinnen over havet. Hun er den som beskytter alt levende i havet, og setter regler for inuittenes fangst. Dersom fangstmennene bryter disse tabuene blir Havkvinnen rasende, og holder fangstdyrene borte fra jegerne. Da må angakkoqen hensette seg i transe og reise ut på en magisk reise for å møte henne, blidgjøre henne, rette opp tabubruddene og gjenopprette balansen i verdensorden. 

Inuittenes mytologi har ingen egentlige guder, men Havkvinnen og Månemannen representerer kaoskreftene som inuittene har utviklet kultiske teknikker for å blidgjøre.

Oppkalling
----------

Dvergplaneten 90377 Sedna, som ble oppdaget i 2003, er oppkalt etter henne.

Tekster på norsk
----------------

* Legender om Havkvinnen er gjengitt på norsk i antologien *Inuit, myter og sagn fra Grønland*, 2006.

Eksterne lenker
---------------

* *Sedna is the Inuit Goddess of the Sea*, fra en privat, kanadisk webside
* polarlife.ca: *The Legend of Sedna the Sea Goddess* (en annen kanadisk variant)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Einar Arnórsson** (født 24. februar 1880, død 29. mars 1955) var en islandsk politiker, dommer og professor. Han var minister for Island fra 4. mai 1915 til 4. januar 1917. Einar Arnórsson fikk sin juridiske eksamen ved Københavns Universitet i 1906. 

Han ble valgt til Alltinget og satt der periodene fra 1914 til 1919 og fra 1931 til 1932 for Selvstendighetspartiet (Sjálfstæðisflokkurinn). Han var utdanningsminister under Björn Þórðarson sin regjering fra 1942 til 1944.

Han var professor i rettsvitenskap ved Universitetet på Island (Háskóli Íslands) fra 1911 til 1915 og igjen etter å ha forlatt kontoret som minister for Island i perioden fra 1917 til 1922. Han var høyesterettsdommer fra 1932 til 1942 og igjen fra 1944 til 1945. Han var rektor ved Universitetet på Island fra 1918 til 1919 og fra 1929 til 1930. 1930-44 var han svigerfar til Halldór Laxness. Han var redaktør av Isafold og Morgunlaðið fra 1919 til 1920.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 5. mai 2014[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* althingi.is: Einar Arnórsson


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Sigurður Eggerz** | **Islandsk minister**(1915–1917) | Etterfølger:**Jón Magnússon** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Einar Berntsen** (født 20. november 1891 i Tønsberg, død 1. februar 1965 i Nøtterøy) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. I seiling representerte han Kongelig Norsk Seilforening.

Berntsen vant en olympisk bronsemedalje i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på tredjeplass, sammen med Henrik Agersborg og Trygve Pedersen, i 6-metersklassen type 1907 med den norske båten «Stella» bak den belgiske båten «Edelweiß» og «Marmi» fra Norge. Det var fire båter i denne klassen, to norske og to belgiske. «Edelweiß» vant foran de norske båtene «Marmi» og «Stella».

Berntsen var også en habil skøyteløper og deltok i et allround-VM på skøyter i 1912 som gikk i daværende Kristiania (nåværende Oslo) på Gamle Frogner stadion. På skøyter gikk han først for Tønsbergs Turnforening (TT) før han hadde to sesonger (1909/10 og 1910/11) for Kristiania Idrætsforening (KIF) så en sesong (1911/12) for Kristiania Skøiteklub (KSK) før han var tilbake i TT. Hans personlige bestenoteringer på 1 500 meter, 5 000 meter og 10 000 meter er fra dette allround-verdensmesterskapet.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i seiling, 6-metersklassen type 1907

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Einar Berntsen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – Speedskatingbase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – SpeedSkatingNews.info Rediger på Wikidata

* (en) Einar Berntsen – SpeedSkatingStats.com Rediger på Wikidata

Skøyter
* (en) Einar Berntsen på www.ISU.html.infostradasports.com sine nettsider.
* (en) Einar Berntsen på The-Sports.org (mesterskapsresultater)

Seiling
* (en) Einar Berntsen på The-Sports.org (OL-resultater)
Københavns Frihavn tegnet av Peter Tom-Petersen
Tollbygningen i Frihavnen tegnet av Poul Steffensen 1894
**Københavns Frihavn** er en frihavn i den nordlige delen av Københavns havn. Havneanlegget ble bygget i perioden 1891–1894, tatt i bruk i 1894 og er siden blitt utvidet og flyttet en rekke ganger.

Det opprinnelige frihavnsanlegget, som i dag kalles Søndre Frihavn, lå rett nord for Kastellet, men er gradvis avviklet og konvertert til en ny, åpen bydel fra 1991. Frihavnen, som nå ligger i Nordhavnen, blir betraktet som tollmessig utland og er adskilt fra resten av havnen med et gitter.

Historie
--------

Bygningene, store pakkhus, vakthus, Frihavnens elektriske sentralstasjon (elverk), kaidetaljer og gitteret rundt den opprinnelige delen av Københavns Frihavn, var tegnet av arkitekten Vilhelm Dahlerup; tollkammerbygningen, selskapets hovedsete, proviantboder samt funksjonærboliger etter tegninger av Erik Schiødte. Senere ble John Dich selskapets arkitekt og han har tegnet posthus og mange mindre bygninger på området. Ved etableringen av havnen ble Københavnbeboernes utfluktsmål Langelinie bevart i form av en hevet promenade på Langeliniekaien.

Frihavnen ble etablert av regjeringen som et mottrekk til frihavnen i Hamburg, som hadde åpnet i 1888. Anlegget ble prosjektert av den visjonære havnebyggmesteren, senere havnedirektør H.C.V. Møller etter en idé av ingeniør Holger Hammerich. Havnen som ble drevet på konsesjon fra Indenrigsministeriet som et privat aksjeselskap, *Kjøbenhavns Frihavns-Aktieselskab*, med Isak Glückstadt i spissen, og hadde sine egne forsyningsinstallasjoner, blant annet Frihavnens Elektriske Centralstation, og en intern jernbane, Frihavnsjernbanen. I 1979 ble Kjøbenhavns Frihavns-Aktieselskab omdannet til Københavns Frihavns- og Stevedoreselskab A/S.

Fra Frihavnsstasjonen var det i perioden 1894–1974 fergeforbindelse til Malmö. Frihavnen blev senere knutepunkt for godstransportruten DanLink mellom København og Helsingborg, som åpnet 3. november 1986 og ble nedlagt 30. juni 2000.

Havneanlegget var opprinnelig forbundet med henholdsvis Toldboden, DSBs sporområde nord for Østerport stasjon og Langeliniepromenaden i en kompleks infrastruktur, men etter Kastellets etappevise restaurering 1988–2000 og nedleggelsen av gods- og fergeforbindelsen i Frihavnen er disse forbindelseslinjer ikke lenger synlige.

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av kulturhistoriske forhold i Indre Nordhavn i Frihavnen, Københavns Bymuseum 2007 (PDF)[*død lenke*]

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Poul Henrik Peder Hansen** (født 20. oktober 1891, død 29. oktober 1948 i Aarhus) var en dansk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Hansen vant en olympisk sølvmedalje i bryting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass bak finske Adolf Lindfors i den tyngste vektklassen, tungvekt over 82,5 kg, i gresk-romersk stil. Det var nitten brytere fra tolv nasjoner i denne vektklassen, som ble avviklet i perioden 25. til 27. august.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i bryting, Gresk-romersk stil, tungvekt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Poul Hansen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Poul Hansen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Poul Hansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Poul Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Poul Hansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Poul Hansen – FILA Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Rheinmetall MAN Military Vehicles** forkortet **RMMV** er et fellesforetak mellom de tyske selskapene Rheinmetall og MAN Truck & Bus opprettet for å samle virksomhetene i avdelingene *Military Division* (MAN Nutzfahrzeuge) og *Corporate Sector Defence* (Rheinmetall). Det nye selskapet ble dannet 12. januar 2010 med hovedkvarter i München og med produksjonsanlegg i Kassel og Wien i Østerrike. Opprettelsen av selskapet ble godkjent av Bundeskartellamt 22. februar 2010. Selskapets formål er å produsere kjøretøy for det forsvarsmarkedet. Rheinmetall har 51% av selskapet, mens MAN har de resterende 49%.

Firmaet var en av 4 tilbydere som var med i siste runde i utvelgelsen av nye lastevogner til det norske og svenske forsvaret. 22. november 2013 ble det klart at kontrakten på levering av inntil 2000 kjøretøyer av forskjellige typer fra 4 tonns nyttelast og oppover gikk til RMMV.  Levering er forventet å skje i perioden 2015 til 2025.

MAN 4-akslet krokløftbil med pansret førerkabin

Referanser
----------

1. ↑   (PDF). 23. februar 2010. Arkivert fra originalen (PDF) 9. mars 2012. Besøkt 2. desember 2013.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Øiahals, Marianne (22. november 2013). «Rheinmetall MAN Military Vehicles valgt som leverandør av nye lastevogner til Forsvaret.». Forsvaret. Arkivert fra originalen 3. desember 2013. Besøkt 2. desember 2013.
3. ↑  Førde, Haakon (25. november 2013). «10-årets lastebilavtale avgjort». BilNorge.no. Besøkt 2. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* RMMV

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Søgnesteinen** er en runestein som står ved Søgne gamle prestegård i Søgne i Agder.

Steinen er første gang nevnt i et notat av Nicolay Wergeland i 1811. I 1821 ble innskriften dokumentert i tegning for første gang, og den ble første gang publisert av Jens Edvard Kraft i 1826, da med feilaktig tolkning. Steinen er meget forvitret, og den første som greide å tolke den korrekt var Sophus Bugge i 1870. Innskriften lyder:

**a u i n t r : r i s t i : s t i n : þ i n a**
**a f t i r : k u n u a t : s u n s i n**
På norrønt blir da teksten: *Eyvindr reisti stein þenna eptir Gunnvald son sinn*.

På moderne norsk blir det: «Øyvind reiste denne steinen etter Gunnvald, sønnen sin».

Runene dateres til første halvdel av 1000-tallet. Steinen står fortsatt på tunet ved Søgne gamle prestegård. Den er registrert med nr. id 91378 i Riksantikvarens kulturminnearkiv.

Litteratur
----------

* Magnus Olsen: Norges innskrifter med de yngre runer, bd. III, Aust-Agder, Vest-Agder og Rogaland. Oslo 1954 s. 100 - 103.

Eksterne lenker
---------------

* «Søgnesteinen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Tramplin Jugus** (russisk: *Трамплин Югус*) er et skihoppanlegg i Mezjduretsjensk i Russland. Det ligger ved fjellet Jugus på sørvestsida av elva Tom. Anlegget består av fem hoppbakker med størrelse K120, K90, K60, K40 og K15.

Den første hoppbakken ble bygd i nærheten av stedets alpinanlegg i 1968. Deretter fulgte en 40- og en 60-metersbakke i 1976, og 70- og 90-metersbakker (senere K90 og K120) ble bygd til spartakiaden i 1981. To av de minste bakkene ble utstyrt med plastmatter til sommerbruk i 1985; i dag (2015) er alle de tre mnste bakkene utstyrt med dette. På sikt er det meningen at også de to største bakkene skal plastlegges. I tilknytning til hoppanlegget ble det i 1991 etablert en idrettsskole for hopp og kombinert.

Bakkerekorden i K120-bakken er 144 meter, satt av Roman Trofimov i det russiske mesterskapet 1. mars 2010. I K90-bakken er rekorden 104 meter, satt av Dmitrij Vasiljev i det russiske mesterskapet 10. mars 2005.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Mezhdurechensk (besøkt 9. november 2015)
* Кузбасс Спортивный: Прыжки на лыжах с трамплина (besøkt 9. november 2015)
**Henrik Nielssøn** (født ca. 1500, død 12. februar 1567 i Trondheim) var en norsk geistlig.

Biografi
--------

Henrik var uekteskapelig sønn av riksråd Nils Henriksson. Han studerte fra 1518 i Rostock, og deretter fikk han, som født utenfor ekteskap, pavelig dispensasjon til å virke som kannik ved Nidaros domkapittel. Han ble etterhvert sokneprest til Inderøy.

Henrik var utpreget antidansk og prosvensk.

Henriks uekteskapelige sønn Christopher Henrikssøn var sokneprest til Stjørdal, og Henriks datter, som også var uekteskapelig og hvis navn er ukjent for ettertiden, ble gift med farens etterfølger som kannik og sokneprest. Henrik hadde gode forbindelser med sin fars familie, og han var formynder for nevøen Aage Bielke, halvsøsteren Lucie Nielsdatters sønn, da denne i en alder av sju år arvet Austråttborgen etter sin far.

Referanser
----------

1. ↑  Se immatrikulering av Henrik Nielsson i Rostocker Matrikelportal

Litteratur
----------

* Oscar Albert Johnsen. «Henrik Nielssøn» I: *Norsk biografisk leksikon*; 1. utg.; bd 10; 1949
**Rondeau** (fransk, pluralis: *rondeaux*) er en musikkform fra middelalderen og tidlig renessanse basert på en populær samtidig diktform, også kalt rondeau. Sammen med virelai og ballade er rondeau en av de tre *formes fixes* i fransk musikk og poesi på 1300- og 1400-tallet.

De tidligste polyfone rondeaux man kjenner er av trouvèren Adam de la Halle, senere skrev Guillaume de Machaut, Guillaume Dufay og andre framstående komponister mye på rondeauformen.

I barokken ble *rondeau* brukt av komponister som Jean-Baptiste Lully og Louis Couperin om dansesatser med en enkel refrengform. Denne bruken av ordet er nærmere den italienske rondo enn den middelalderske betydningen.

Litteratur
----------

* Randel, Don, red. (1986): *The New Harvard Dictionary of Music*. Cambridge: Harvard University Press. ISBN 0-674-61525-5. s. 716-717
* Cuthbert, Michael (2007): «Esperance and the French song in Foreign Sources» i: *Studi Musicali* 35.2.

Se også
-------

* Chanson

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Poul Johannesen**, også kjent som **Páll fangi** (norsk oversettelse: «Pål fange»), var en færøysk straffedømt som levde på 1600-tallet.

Han ble født som bondesønn på Sunnanágarði i Mikladalur på Kalsoy, trolig omkring 1620–1622. Han ble anklaget for å ha drept sin far, så drapsanklagen og flere anklager om småkriminalitet, som svindel, ble for første gang tatt opp på vårtinget i Tórshavn den 17. mars 1656. Saken fortsatte ved tingsamlingene den 30. august og 17. september samme år. Den 9. juni 1657 ble han dømt til fengsel og straffarbeid i København.

Han rømte hele tre ganger fra Skansen i Tórshavn, før han nådde at blive sent til Danmark, og bodde så lenge som et helt år i fjellene på Kalsoy. Han forsøkte til slutt å ro til Norge alene i en liten båt, men uvær tvang ham til å gjøre vendreis til Færøyene. Han ble til slutt innbragt av sysselmannen. Sysselmannen brukte en stor krok (brukt til hvalfangst), og hektet denne i ryggen på Poul, som forsøkte å svømme vekk. Alle rømningsforsøkene gjorde at han ble kjent som *Páll fangi*, «Pål fange».

En av båtene til Klaksvíkar Róðrarfelag, «Páll fangi», er oppkalt etter ham. Den ble ferdigstilt i 2001.

Litteratur
----------

* Andreassen, Eyðun (1986). *Úr søgn og søgu*. Tórshavn: Føroya Skúlabókagrunnur.
* Snar.fo - Páll Fangi Arkivert 19. oktober 2014 hos Wayback Machine.

Portal: Færøyene
«Kjørbo» har flere betydninger.
**Kjørbokrysset** er et stort kryss på Kjørbo i Sandvika i Bærum som er avkjøringsrampe fra E18. Kjørbokrysset var det østlige startpunktet til E16 før E16 ble videreført til Gävle i Sverige.

Kjørbokrysset er et komplekst veikryss bestående av flere rundkjøringer. Krysset er hovedavkjøring fra E18 til Sandvika via Kjørbotunnelen. E16 starter i Kjørbokrysset og fortsetter gjennom Kjørbotunnelen mot Hønefoss og Bergen. Fra krysset går også fylkesvei 164 mot Høvik, fylkesvei 153 mot Slependen og fylkesvei 174 (Bærum kommune) mot Sandvika sentrum. 

Kjørbokrysset er avkjøring nummer 16 på E18 fra Oslo til Kristiansand.

Krysset består av 2 rundkjøringer på sydsiden av E18, samt en rundkjøring og Kjørbotunnelen på norsiden. Den sydvestre rundkjøringen har av-/påkjøringsrampe til E18 i retning Oslo. Forbindelse til den sydøstre rundkjøringen, Kjørbotunnelen og E16 samt avkjøring til et eiendomskompleks som inneholder blant annet Politiet. Den sydøstre muliggjør ankomst til den sydvestre rundkjøringen, samt Sandvika sentrum via en del av Kjørbotunnelen, Kjørboveien mot Kjørbo gård og Sandviksveien mot Blommenholm. Rundkjøringen på nordsiden av E18 har av-/påkjøringsramper for E18 i retning Drammen og muliggjør adkomst til Kjørbotunnelen og E16 samt Sandviksveien mot vest.

Kilder
------

* Visveg[*død lenke*] hos Statens vegvesen
* Vestkorridoren – Grunnlag for reguleringsplan – E16 Kjørbo – Wøyen Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. hos Statens vegvesen
***Rondo*** er et norsk underholdningsprogram med Petter Nome som ble direktesendt på NRK fra 1993 til 1995. Nome ble assistert av Herborg Bryn, mens Synnøve Svabø var «stuntreporter». Nome inviterte kjente gjester i studio mens Svabø reiste rundt og lagde stunt-reportasjer både fra Norge og utlandet. Hun intervjuet personer som blant annet Yasir Arafat, Odd Nerdrum og Jens Stoltenberg, mens Nome hadde gjester som Rowan Atkinson, Maria Bonnevie, Sting, Bille August og den svenske pop-trioen Glenmark/Eriksson/Strømsted (GES).

Programmets fremste varemerke var en bevisst blanding av «rock & roll, høyt trøkk og sekvenser med substans og alvor». Programmet besto av to deler. Den første på ca. 60 minutter med høyt tempo, mye musikk og stemning, den andre på ca. 30 minutter med karakter av et nachspiel der et nærgående møte med en hovedgjest var hovedingrediens.

Serien var for mange nordmenn den første introduksjonen til Internett, som ble presentert for seerne av Nome. *Rondo*s nettsatsing var et samarbeide mellom NRK og de norske internett-pionerene Oslonett. Det var svært få som hadde internett hjemme på den tiden og var det første norske programmet som hadde ett opplegg på Internett.

Premieren ble sett av 759 000.

Annet
-----

Husbandet bestod av Mats Johanson, Rino Johannessen, Ole Petter Hansen og Trond Nagell Dahl, mens husartist var Tove Kampestuen.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Siste stunt (31.03.1995, s.23)
2. ↑  «Oslo.net – Om Rondo». Arkivert fra originalen 3. juli 2007. Besøkt 7. mars 2010.
3. ↑  VG - Jagland i cyberspace (24.02.1995, s.44)
4. ↑  «NRK Rondo». *web.archive.org*. 3. juli 2007. Archived from the original on 3. juli 2007. Besøkt 13. april 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  VG - TV børsen (28.09.1993, s.51)
6. ↑  «Oslo.net – Rondo-personer». Arkivert fra originalen 3. juli 2007. Besøkt 7. mars 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rondo* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Rondo* hos Filmfront Rediger på Wikidata
* Bilder fra sendingen (Oslonett)