recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«Ullerslev» har flere betydninger.

**Ullerslev** er en by på Fyn, i Nyborg kommune, Region Syddanmark, med 2 749 innbyggere i januar 2019. Ullerslev ligger ca 20 km øst for Odense og 10 km nordvest for Nyborg, rett ved Sekundærrute 160. Europavei 20 passerer også ca en km sør for byen, og jernbanen mellom Sjælland og Jylland passerer her. Fram til 2007 var Ullerslev administrasjonssentrum i Ullerslev kommune.

Navn og etymologi
-----------------

Ullerslev nevnes første gang i 1320, da som Ulwersleff. I 1423 brukes navnet Wluersløff. Den første stavelsen kommer av mannsnavnet *Ulvar*, og endelsen *lev* (lef) betyr trolig arvegods.

Geografi og klima
-----------------

Byen ligger ca 14 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 8,2°C, med gjennomsnitt i august på 16,3°C som den varmeste måneden og 0,4°C i februar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør 591 mm.

Historie
--------

Ullerslev var tidligere landsby, og nevnes første gang i 1320. Ullerslev kirke er fra ca år 1200. I det som omtales som *landsbyfællesskabets tid*, fram til slutten av 1700-tallet, hadde Ullerslev 25 gårder og 4 hus med jord. De drev med trevangsbruk.

Stasjonsbyen Ullerslev utviklet seg rundt togstasjonen, et stykke fra den opprinnelige landsbyen, og beskrives i 1873 som «Ullerslev med Kirke, Skole og Pogeskole... Jernbanestation». Ullerslev sogn hadde da 930 innbyggere. I 1890 beskrives byem som «ved Landevejenes Krydsning, med Kirke, Skole, Forsamlingshus (opf. 1890), Kro, Teglværk, Andelsmejeri, Jærnbane-, Telegraf- og Telefonstation samt Postekspedition. Langeskov, Tange, Bøgeskov, Gde. og Huse.» Senere fikk byen meieri, lege og realskole, men folketallet vokste ikke veldig; Ullerslev hadde 280 innbyggere i 1940 og 351 innbyggere i 1950.

Ullerslev i dag
---------------

Ullerslev har i dag fotballag, sentralskole, butikksenter og et industriområde.

Kjente personer fra Ullerslev
-----------------------------

* Frederik Søgaard, badmintonspiller, bor i Ullerslev[]

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Ullerslev*, besøkt 14. juni 2019.
2. ↑  Google Maps - *Ullerslev*, besøkt 14. juni 2019.
3. ↑  Historisk Atlas - *Ullerslev*
4. ↑  Geonames - *Ullerslev*, besøkt 15. juni 2019.
5. ↑  Climate-data.org - *Ullerslev*, besøkt 15. juni 2019.
6. ↑  Karl-Erik Frandsen (1983): Vang og tægt. Studier over dyrkningssystemer og agrarstrukturer i Danmarks landsbyer 1682-83
7. ↑  J. P. Trap - *Kongeriget Danmark - 2. Udgave 4. Deel. Amterne Odense, Svendborg og Mariebo* (Runeberg.org), besøkt 15. juni 2019.
8. ↑  J. P. Trap - *Kongeriget Danmark / 3. Udgave 3. Bind : Bornholms, Maribo, Odense og Svendborg Amter* (Runeberg.org), besøkt 15. juni 2019.
9. ↑  Danmarks Statistik: folketællinger anførte år

Eksterne lenker
---------------

* (da) Syddanmark kommune
* (da) Den Store Danske - Ullerslev
* (da) - Ullerslev kirke Arkivert 2. mars 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Peder Blix** (født 12. mai 1866 i Stavanger, død 17. september 1938) var en norsk skolemann.

Blix var sønn av teologen Ole Blix (1817–1888) og Wilhelmine Calmeyer, og vokste opp i Stavanger, hvor han var venn med Sigbjørn Obstfelder. Peder Blix var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.Han ble student i 1884 og *cand. mag.* i 1890. Fra 1892 var han bestyrer for en privat gutteskole i Larvik, og fra 1894 lærer ved Larvik middelskole. I 1912 ble han overlærer ved 2. brigades underoffiserskole, og i 1914 ved Kristiania katedralskole. Fra 1916–1931 var han rektor ved det nyopprettede Voss landsgymnas.

Blix var medlem av Undervisningsrådet fra 1919.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, utgitt 19. september 1938[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Blix og Bahr - gamle bynavn som vår tid ikke bør glemme", 24. mars 1956 s.10.

Kilder
------

* «BLIX Peder», i *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug, 1930.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Niels Lembach** (født 1693 i Frederikshald, død 2. oktober 1750 i Høland) var en sorenskriver i Nedre Romerike som ved pedagogisk innsats, søkte å forbedre bøndenes viten og evner om landbruk. 

Han ble født i Frederikshald hvor faren, Oluf Mikkelsen Lembach, var handelsmann. I 1712 ble han student ved Københavns Universitet, og i 1717 ansatt som sektretær hos biskop Bartholomæus Deichman. Hans arv led store tap ved beleiringene av Frederikshald i 1716 og 1718, men ved hjelp av biskopens anbefaling, lyktes det ham i 1730 å oppnå sorenskriverembetet i Nedre Romerike, hvor han kjøpte eiendommen Hof.

Den flittige bondes venn
------------------------

I sin nye stilling, drev han landbruk med stor iver etter de mest moderne prinsipper, blant annet ved å innføre grøfting. Dette inspirerte bøndene i området til etterfølgelse, og Lembach oppmuntret dem med flidspremier i form av små sølvstykker. 

27. august 1732 giftet han seg med Maren Bendeke (1715–1741) – datter av den velhavende kjøpmann Claus Bendeke og hustru Maren (født Must). Ekteskapet forble barnløst, og Lembach kunne dermed anvende betydelige summer av formuen til almennyttig virksomhet. Han kjøpte flere gårder eller deler av samme, som han forbedret og øket avkastningen på, for senere å stykke dem opp i mindre deler og gi dem bort til arbeidsomme sønner av husmenn og bønder. Han lånte også ut, eller ga bort store mengder såkorn, og virket generelt for å fremme bøndenes vilkår og utdannelse. 

Lembach var glad i å lese, særlig Holberg, som han kjente personlig og brevvekslet med. Han skrev også dikt til bondestandens pris, som han gjerne fremførte akkompagnert av et strengeinstrument. I 1748 solgte han gården Hof og flyttet til Hemnes i Høland, hvor han døde den 2. oktober 1750.

Ettermæle
---------

I 1777 utkom i København en bok av den senere gehejmestatsminister Ove Malling, med tittelen *Store og gode Handlinger af Danske, Norske og Holstenere*, hvori Lembach omtales som en fremtredende representant for de embetsmenn som i særlig grad virket for jordbrukets fremme, og som var langt forut for sin tid. Boken inspirerte statsmannen Ove Høegh-Guldberg til, blant andre, å innlemme Lembach i den minnelunden over danske, norske og holstenere som han engasjerte billedehuggeren Johannes Wiedewelt til å oppføre i Jægerspris slotts have på Sjælland. Den nesten 3 meter høye støtten ble utført i norsk marmor, og står på stiliserte kampesten, for å symbolisere den stenete jord som Lembach hadde forvandlet til dyrkbar jord. På forsiden ses øverst navnet *Niels Lembak*, derunder en krans av mynter og skuepenger – Lembachs flidspremier – og nederst bøndenes redskaper i form av hakke og spade.

Referanser
----------

1. ↑  Huitfeldt-Kaas, H. J.: *Lembach, Niels*, Dansk biografisk Lexikon
2. ↑  Nordby, Kåre: *Sorenskriveren på Hov som for over 250 år siden personlig var et Selskapet for Norges Vel i miniatyr*. viking.no. Besøkt den 9. september 2013
3. ↑  Huitfeldt-Kaas, H. J.: *Lembach, Niels*, Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  Kryger, Karin: *Mindelunden ved Jægerspris Slot*, Kong Frederik VIIs Stiftelse paa Jægerspris, 2012
Vestre Moland kirke
**Vestre Moland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Lillesand kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Vestre Moland kirke.

Vestre Moland prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lillesand kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Nedenes prosti.

Historikk
---------

*Móðguland sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Moland prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Moland Præstegjeld* under Nedenes Prouistij tilhørende Stavanger stift. Ved kgl. res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Vestre Moland prestegjeld dannet grunnlaget for Vestre Moland formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Vestre Moland hørte sammen med Høivaag og Lillesand til Vestre Moland prestegjeld, inntil Høivaag ble eget prestegjeld ved kgl. res. 25.02.1860. Ved kgl. res. 18.12.1886 skulle Lillesand bli eget kirkesokn, hvilket trådte i kraft da Lillesand fikk egen kirke i 1889.

Ved kgl. res. 27.06.1975 ble Høvåg igjen lagt inn under Vestre Moland prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Vestre Moland prestegjeld av menighetene i Lillesand og Høvåg.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 143.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Hilde Elisabeth Pape** (født 1960) er en norsk psykolog og forsker med rusmiddelbruk som spesialfelt. 

Pape er dr.psychol. fra Universitetet i Oslo (1997).

Hun var ansatt som forsker ved Program for ungdomsforskning og Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring (NOVA) (1996–2004), Statens institutt for rusmiddelforskning (2004–2016), Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (2011–2012) og Folkehelseinstituttet (2016–2017). I 2018 ble hun ansatt som forsker ved ved KRUS.

Pape har først og fremst forsket på rusmiddelbruk hos ungdom. Hun har ellers vært opptatt av nærliggende tema som alkoholpolitikk, rusforebygging, alkohol- og narkotikaproblemer blant innsatte og alkoholrelatert kriminalitet, samt partnervold. Hun har vært interessert i forebygging og rusmiddelpolitiske virkemidler, og av evidensbaserte tiltak.

Hun har vært medlem av Systembolagets vitenskapelige råd i 2016–2019, og i Nasjonal forskningsetisk komité for samfunnsvitenskap, jus og humaniora (NESH) i perioden 2006–2013 (og nestleder 2010–2013). Hun har også vært medlem av Statens klagenemnd for film og videogram (2000–2009). 

Publikasjonslisten hennes favner flere titalls forskningartikler i vitenskapelige tidsskrifter, samt en rekke bokkapitler, forskningsrapporter, faglige debattinnlegg og populærvitenskapelige bidrag.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Hilde Pape - Kriminalomsorgen KRUS» **(norsk)**. KRUS. Besøkt 14. september 2020.
2. ↑  «SIRUS » Ansatte». *web.archive.org*. 13. juni 2011. Archived from the original on 13. juni 2011. Besøkt 14. september 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Johan Anders Jägerhorn af Spurila** (født 8. april 1757, død 6. mars 1825) var en finsk adelsmann og offiser. Han regnes som en sentral person i bevegelsen som arbeidet for Finlands uavhengighet.

Han ble født i Helsingfors som eldste sønn av oberstløytnant Fredrik Anders Jägerhorn og Ulrika Sofia Brunow. Hans bror oberst Fredrik Adolf Jägerhorn ble i 1808 visekommandant for festningen Sveaborg. Familietreet kan dokumenteres tilbake til det 15. århundre, mens legender inspirert av «Rolandskvadet» fører det tilbake til det 12. århundre da Erik den hellige kom til Finland og adlet en av deres aner. 

I 1783 giftet han seg med den svenske adelskvinnen Ulrika Sofia Blomcreuz. De fikk to døtre, som begge omkom i ulykker i ung alder. 

Jägerhorn fikk majors grad i den svenske hæren, og i 1789 ble han også oberstløytnant i Den keiserlige russiske hær. I 1788 var han en av deltagerne i et offiserskomplott mot den svenske kongen Gustav III, Anjalaforbundet, med den hensikt å avslutte den pågående krigen med Russland (Den russisk-svenske krig) og oppnå finsk uavhengighet. Han ble dømt til døden av de svenske myndighetene, men klarte å gå i eksil i Tyskland. I Hamburg ble han venn med den irske aristokraten og opprøreren Edward FitzGerald, og fungerte som bindeledd mellom irer og franskmenn før opprøret i 1798. Han reiste til England, hvor han ble arrestert for sin kontakt med irske opprørere. Jägerhorn satt i Tower of London fra 1799 til 1801, og ble så på grunn av en diplomatisk avtale med russerne sendt hjem til Finland for å delta i arbeidet med å skrive en grunnlov for et autonomt Finland. I 1809 ble Storfyrstedømmet Finland en autonom stat under Russland. 

Jägerhorn døde i Borgå i Finland den 6. mars 1825. I 1981 avduket den irske ministeren Desmond O'Malley en minneplakett på hans hus i Borgå, som takk for at Jägerhorn satt to år i Tower på grunn av sitt engasjement for den irske uavhengighetsbevegelsen.

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Jan Anders Jägerhorn», Biografisk leksikon for Finland ID 4119-1416928956725[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Johan (Jan) Anders Jägerhorn», Svensk biografisk leksikon-ID 12276[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Lesch, Bruno *Jan Anders Jägerhorn – Patriot och världsmedborgare, separatist och emigrant* Helsingfors (1941)

Eksterne lenker
---------------

* Jägerhorns biografi, fra *Svenskt biografiskt handlexikon* (svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |
**Þjóðvarnarflokkurinn** (*Partiet for nasjonalt vern*) var et politisk parti på Island, etablert 15. mars 1953 av den samme gruppen som stod bak ukeavisa *Frjáls Þjóð*. Partiet var motstander av Islands medlemskap i NATO og krevde folkeavstemning, og var også motstander av USAs militærbase. Partiet var for blandingsøkonomi.

Partiet fikk to representanter ved alltingsvalget 1953 (Gils Guðmundsson og Bergur Sigurbjörnsson) men mistet disse igjen ved valget tre år senere. Partiet fikk også representasjon i studenttinget ved Universitetet på Island, lokalstyret i Akureyri og Reykjavík bystyre.

I 1963 stilte partiet kandidater på listene til Alþýðubandalagið (*Folkealliansen*), noe som brakte det tidligere alltingsmedlemmet for Þjóðvarnarflokkurinn (perioden 1953-1956) Gils Guðmundsson et sete i Alltinget, en plass han beholdt til 1979. Sigurbjörnsson lyktes ikke, men var medlem av Alltinget i to perioder som vararepresentant.

I 1968 ble Folkealliansen et politisk parti og restene av Þjóðvarnarflokkurinn ble en del av det nye partiet.

Valgresultater
--------------

| Valg | Antallstemmer | Stemmeri % | +/– | Mandater | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1953 | 4 667 | 6,0 |  | 2 | +2 |
| 1956 | 3 706 | 4,5 | -1,5 | 0 | -2 |
| 1959 (juni) | 2 137 | 2,5 | -2,0 | 0 | ±0 |
| 1959 (oktober) | 2 883 | 3,4 | +0,9 | 0 | ±0 |
|

Se også
-------

* Politiske partier på Island

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Må ikke forveksles med filmen Firmaturen, org. Cedar Rapids*.

**Cedar Rapids** er en by i den amerikanske delstaten Iowa med et areal av 166,8 km² og en befolkning som er på ca. 123 000 innbyggere (2003). Byen ligger i den østre del av delstaten ca. 120 km vest for grensen til Wisconsin og Illinois, og ca. 180 km nordøst for delstatshuvedstaden Des Moines.

13 km nordvest for byen ligger Duane Arnold kjernekraftverk.

Kjente personer fra Cedar Rapids
--------------------------------

* Ashton Kutcher, skuespiller, programleder
* William Shirer, journalist, historiker, forfatter
* Kenneth Sitzberger, olympisk mester i stuping
* Elijah Wood, skuespiller

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cedar Rapids, Iowa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
*Må ikke forveksles med Langå i Randers kommune*

Langå forsamlingshus.
Langå togstasjon.
**Langå** er et tettsted på Østfyn, i Nyborg kommune, Region Syddanmark, med 202 innbyggere i 2016. Langå ligger ca 13 km sørøst for Ørbæk, 19 km nordøst for Svendborg og 16 km sør for Nyborg, og Sekundærrute 163 går rett øst for byen..

Navn og etymologi
-----------------

Langå ble i 1407 omtalt som *Langw*, trolig det samme som *langhøj*, av *lang* og endelsen *høj*, som betyr høyde eller gravhaug.

Klima
-----

Gjennomsnittstemperaturen er 8°C gjennom året, med gjennomsnitt i august på 16,0°C som den varmeste måneden og 0,2°C i februar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør er 602 mm, og den tørreste måneden er februar med 34 mm og den våteste er november med 65 mm gjennomsnittlig nedbør.

Historie
--------

Langå kirke er bygd cirka 1130, og har kommunens eldste kirkeklokke. Tårn og våpenhus ble, i likhet med mange andre kirker, først oppført omkring 1500-tallet.. Langå ble *udskiftet* i 1808, dvs at gårdene fikk egen jord. De eldste husene som fortsatt står er fra 1880-tallet. I den sørlige delen av Langå Sogn ble det omkring år 1880 funnet en liten gravplass med noen svært rike graver fra førromersk jernalder, som er perioden 500 f.Kr til år 0. Blant de gjenstandene som ble funnet i gravene var 6 bronsekar, 4 gullringer og restene av en firehjulet hestevogn. I 1899 beskrives Langå slik: «Byen Langaa (1407: Langw, maaske Langhøj), ved Landevejen, med Kirke, Præstegd. Skole, Andelsmejeri og Jærnbanestation („Rygaard Station")». Langå Forsamlingshus ble bygd i 1901. 

Langå fikk jernbanestasjon på Svendborg-Nyborg-banen, som ble etablert i 1897. Stasjonen fikk navnet *Rygaard*, fordi navnet Langå var brukt av Langå på Østjylland. Jernbanen ble lagt ned i 1964, da ble også posthuset og meieriet lagt ned. Skolen ble også lagt ned da Langå Sognekommune i 1966 ble en del av Ørbæk kommune. Langå ble kåret til «Årets Landsby 2011» i Nyborg Kommune, bl.a. fordi byen hadde fått oppdatert hjemmeside og mange aktiviteter for både barn og voksne, samt kampen for en sykkelsti mellom Langå og Øksendrup. 

Befolkningsutvikling:

| År | Antall innbyggere |
| --- | --- |
| 1787 | 314 |
| 1840 | 342 |
| 1880 | 356 |
| 1911 | 508 |
| 1930 | 529 |
| 1950 | 463 |
| 2005 | 288 |
| 2016 | 202 |

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Langå*, besøkt 29. juni 2019.
2. ↑  Google Maps - *Langå*, besøkt 29. juni 2019.
3. 1 2  Langå Sogn i J.P. Trap: *Kongeriget Danmark*, (3. utgave, 3. bind, 1899), s. 715, besøkt 29. juni 2019.
4. ↑  Den Store Danske - *Langå*, besøkt 29. juni 2019.
5. ↑  Den Store Danske - *-høj*, besøkt 29. juni 2019.
6. ↑  Climate-data.org - *Langå*, besøkt 29. juni 2019.
7. ↑  Danmarks Kirker - *Langå Kirke*, besøkt 29. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Nyborg kommune
* (da) Langå landsby
* (da) Den Store Danske - Langå gravfund
* (en) Langå (Nyborg Kommune) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Trondenes Historiske Senter** (THS) er et kulturhistorisk senter i Harstad. Senteret er plassert i historiske omgivelser med Trondenes kirke (ca.1200 – 1450 e.kr) som naturlig midtpunkt, og med skiltet kultur- og natursti til Altevågen – der det fortsatt finnes spor av nausttufter og gravsteder fra vikingtid. 

THS ble innviet i mai 1997, og er i dag en avdeling av Sør-Troms museum. 

Den historiske museumsutstillingen «Med plog, kors og sverd gjennom 1000 år» viser nord-norsk historie fra vikingtid og middelalder, frem til 2. verdenskrig og dagens bysamfunn. Utstillingen er tekstet på norsk, engelsk og tysk og inkluderer bildespill med norsk og engelsk tale. 

**Trondenes Middelaldergård** er bygget i tilknytning til den historiske utstillingen inne på museet. Dette er et rekonstruert gårdsanlegg fra ca. år 1200 basert på Trondenes historie slik den er kjent gjennom arkeologiske utgravninger og skriftlige kilder. Gårdsanlegget står nå ferdig med ei årestue, ei smie og ei stavkirke. På sommerhalvåret er gården preget av dyreliv og åkerlapper.

Utstilling
----------

Utstillingen skal etablere en forståelsesbakgrunn for det unike kulturhistoriske monumentet kirka på Trondenes med det nærmeste landskapet er.
I overensstemmelse med aktuell forskning skal utstillingen på samme tid ha et lokalt forankret hverdagsperspektiv og et nærmest globalt perspektiv med Trondenes som utkikkspunkt.

Kilder
------

* Sør-Troms museum
* *Trondenes historiske senter* i Arkitekturguiden

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Johan Christian Schønheyder** (født 9. august 1742 i København, død 14. april 1803 i Trondhjem) var biskop i Nidaros fra 1788 til sin død.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Johan Christian Schønheyder var sønn av kirurg Johan Franciscus Gottlieb Schønheyder. Han fullførte latinskolen 14 år gammel i 1756.

### Prest

Schønheyder fullførte prestestudiet 18 år gammel. I 1765 dro han til Leipzig og Göttingen, hvor han studerte musikk, matematikk og arabisk. I 1768 ble han kongens reiseprest, fra januar 1769 pastor i Christkirken i Rensborg før han ble slottsprest på Christiansborg samme år. 

I 1771 ble han sokneprest i Trinitatis kirke i København. Denne stillingen hadde han til 1782, da han ble stiftsprost og sokneprest til Vor Frue Kirke i København. I løpet av sin tid ved Vor Frue ble han i 1774 dr. theol. med avhandlingen *Analecta ad theologiam propheticam*.

### Biskop

Som biskop i Nidaros fra 1788 var han på visitasreiser over hele Nord-Norge, i 1790 var han i Vadsø, og han var også i Kautokeino, som den første biskop på lang tid.

Schønheyder kalte Ole Andreas Lindeman til organist i Vår Frue kirke.

Det blir sagt at Schønheyder hadde perfeksjonert seg i elleve språk og talte fem i tillegg til latin.[] Samisk kan ikke ha vært et av disse, for han er kjent for å ha hatt et anstrengt forhold til samene.[] Fra sin bispestol i Nidaros arbeidet han for at opplæring for samene skulle foregå på norsk, samisk er «den værste Hindring for Kristendommens Fræmme i folket».[] I *Dansk biografisk Lexikon* heter det «Man kan næppe finde en Biskop, der mindre forstod sit Stifts Befolkning end denne ærlige, oprigtige og sandhedskjærlige Mand.»

Etter en religiøs vekkelse utenfor Trondheim i 1799, tok biskop Schønheyder et oppgjør med Hans Nielsen Hauge. Sammen med prost Steenbuch sto han bak fengslingen av Hauge julaften samme år. Deretter ble Hauge sittende i arresten i Trondheim i tre måneder. 

Delingen av bispedømmeet ble utsatt til etter hans død.

Bibliografi
-----------

* 1774 – *Analecta ad theologiam propheticam*. Doktoravhandling
* 1783 – Katekismusforklaring. Ikke autorisert.
* 1798 – *Haandbog i Religion*. Lærebok til latinskolen.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Johan\_Christian\_Schønheyder[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Johan\_Christian\_Schønheyder\_-\_biskop[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Dansk biografisk Lexikon*, XV. Bind, København, 1901, s. 443.

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk Lexikon / XV. Bind. Scalabrini – Skanke /side 443


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Marcus Fredrik Bang** | **Biskop i Nidaros**(1788–1803) | Etterfølger:**Peder Olivarius Bugge** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Kach** og **Kahane Chai** er, henholdsvis var, var høyreekstreme politiske partier i Israel. 

Rabbi Meir Kahane grunnla partiet Kach tidlig på 1970-tallet. Dette partiet ble valgt inn på Knesset i 1984, men det ble imidlertid utestengt fra å delta i det neste valg i 1988 fordi en ny valglov som forbød politiske partier som egget til rasisme og ekstremisme. 

Organisasjonen regnes som en terrororganisasjoner av Israel, Canada, EU og USA.

Kahane emigrerte til Israel fra USA i september 1969, og erklærte at han ikke ville involvere seg i politikk mer. Men han ble likevel raskt involvert i Midtøsten-konflikten. Han protestere mot at USA forsvarte utvisningen av arabere fra Israel og fra de palestinske territoriene.

Ettersom hans politiske karriere utviklet seg i Israel, ble Kahane stadig mer isolert i Knesset. Hans taler, ble boikottet av de andre medlemmene av Knesset. Og de fleste talene hans ble derfor holdt for en tom nasjonalforsamling med unntak av lederen og sekretæren som skrev referat og som begge hadde plikt til å være til stede.

Kahanes lovforslag i regjeringen ble ignorert eller avvist av de andre medlemmene av Knesset. Til tross for boikotten i Knesset, vokste Kahanes popularitet. Meningsmålinger viste at Kach trolig ville fått tre eller fire seter i det kommende valget som skulle holdes i november 1988, med enkelte tidligere prognoser før valget viste at partiet hans kunne komme til å så å mange som tolv seter og 10% av stemmene.

Den 5. november 1990, ble Kahane myrdet etter å ha holdt en tale i New York. Den hovedmistenkte, El Sayyid Nosair, en egyptisk-født, amerikansk statsborger, ble senere frikjent for drapet, men ble dømt for ulovlig våpenbesittelse i stedet. 

Partiet hans ble senere delt i to, med utbrytergruppen Binyamin Ze'ev Kahane som en del av fraksjonen **Kahane Chai**. Utbrytergruppen hadde sin base i Kfar Tapuach (en israelsk bosetning på Vestbredden).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Henrik Andreas Broch** (født 20. februar 1909 på Vang, død 15. desember 1976) var en norsk diplomat og ambassadør. Han var sendemann og minister til Brasil, Colombia, Venezuela, Ecuador, Sveits og Østerrike, senere ambassadør til Spania, Sverige, Tsjekkoslovakia og Romania.

Broch ble utdannet offiser i 1930 og begynte i utenrikstjenesten i 1931. Etter tjeneste ved Utenriksdepartementet i Oslo fra 1931 til 1933 tjenestegjorde han ved legasjonen og generalkonsulatetet i London fra 1933 til 1934. Han arbeidet deretter i Utenriksdepartementet 1934–1940 og i Handelsdepartementet 1940–45. Han ble i august 1945 konstituert som byråsjef i Utenriksdepartementet og i juli 1946 som legasjonsråd og konsul ved legasjonen i Stockholm. Han ble ambassaderåd der i desember 1949.

Fra 1951 til 1955 var Broch Norges sendemann og minister til Brasil, (Colombia), Venezuela og Ecuador. Fra 1955 til 1958 var han Norges sendemann og minister ved Norges ambassade i Bern (Sveits) og Wien (Østerrike). Broch var ambassadør til Spania fra 1961 til 1966, ambassadør til Sverige fra 1966 til 1973, til Tsjekkoslovakia og til Romania fra 1975 til 1977.

Henrik Andreas Broch var sønn av hoffsjef Peter Frederik Broch og Elisabeth Rustad. Besteforeldrene var rittmester Henrik Andreas Broch og Elisabeth Bergendahl på farssiden og hoffsjef Fritz Rustad og Marie Magdalene Schou på morssiden. Han var gift med Fanny Paus (1911–1999), datter av direktør Nicolay Nissen Paus og Else født Paus, som var hans slektning (gjennom Schou-familien; hennes besteforeldre var Ole Paus og Birgitte Halvordine Schou). Han var svoger til Axel Løvenskiold.

Henrik Andreas Broch var også etterkommer av Frederik Michael Frantz Wilhelm Løvenskiold og Maren Fransisca Paus (ikke påvist slektskap med hans kone).

Utmerkelser
-----------

* Kommandør av St. Olavs Orden (1961)
* Ærestegnet for fortjenester, 1958 (Østerrike)
* Deltakermedaljen
* Stk. Isabella den katolskes orden fra Spania
* Stk. Sydkorsordenen fra Brasil
* K. Dannebrogordenen
* K. Nordstjerneordenen fra Sverige
* Off. Den hvite løves orden fra Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. ↑  Dødsdatoen hentet fra gravferdsetaten i Oslo
2. ↑  Broch, Henrik Andreas i Hvem er Hvem 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Frederik Anton lensgreve Wedel Jarlsberg** (født 9. mars 1694 på Jarlsberg, død 22. september 1738 på Konnerud Sølvværk) var en dansk-norsk offiser og godseier. 

Han var sønn av grev Georg Ernst Wedel Jarlsberg og Wilhelmine Juliane von Aldenburg (1665–1746). Etter å ha studert i Utrecht valgte han den militære løpebane; 1715 ble han som kaptein sendt til den danske hær i Pommern hvor han fikk kompani ved jyske (tidligere Wedelske) Infanteriregiment. To år senere gikk han videre til *Grenaderkorpset,* og i 1719 ble han oberst og sjef for oldenborgske hvervede regiment, som fikk garnison i Rendsborg. 1721 ble han kammerherre og 1727 ridder av Dannebrog.

Grevskapet Jarlsberg
--------------------

Da hans eldre bror Christian Gustav var falt i slaget ved Gadebusch i 1712, og faren døde i 1717 (samme år som farfaren Gustav Wilhelm), ble Frederik Anton i 1717 den annen besitter av *Grevskabet Jarlsberg*. Samme år ble han gift med Louise Raben (1696–1736), paret ble skilt i 1727.

I 1729 måtte Wedel Jarlsberg fratre kommandoen pga. uregelmessigheter i regimentsadministrasjonen, men allerede i 1730 ble han sjef for Grenaderkorpset, året etter brigader. I 1732 gikk han som *envoyé extraordinaire* til Madrid for å ordne et gammelt pengemellomværende med den spanske regjering. Han kom for sent til å delta i et felttog til Korsika, men fulgte i stedet Marquis de Santa Croce på felttog i den spanske regjerings tjeneste til Afrika. Her var Wedel Jarlsberg med i forsvaret av Ceuta og Oran, hvor han ble rammet av en forgiftet pil som lammet hans venstre hånd.

Under sitt besøk på Jarlsberg i 1733, gjorde kong Christian VI Wedel Jarlsberg til generalmajor, og da greven året etter vendte tilbake fra det afrikanske eventyret, skjenket kongen ham en kårde med et diamantinnbefattet portrett og inskripsjonen: *Mancus ubivis gentium Ceuta O ranunque quæ sivit gloriam Virtutis Proemium Rosenburgi.*

Fra 1731 var Wedel Jarlsberg medeier i det nyanlagte bly- og sølvverk på Konnerud ved Drammen, som han fra 1736 ble eneeier av. Her døde han på Wedelsgaard den 22. september 1738, antagelig som følge av såret han hadde pådratt seg i Afrika. Han ble stelt og balsamert i Drammen, og liket ble seilt til Jarlsberg hvor han ble bisatt i Sem kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog, bind 1997-99[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Bricka, Carl Frederik. «315 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 7. august 2019.
3. ↑  Jesper Thomassen (2000). «Wedel» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. 1997-99: 619.
4. ↑  Kavli, Guthorm (1983). *Jarlsberg*. Universitetsforlaget. s. 147–148.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Democrazia Cristiana per le Autonomie** (ofte kjent som Nuova DC, ‘’Nye DC) er et lite italiensk kristeligdemokratisk politisk parti. 

Partiet ble grunnlagt den 25. oktober 2004 av Gianfranco Rotondi, tidligere parlamentariker for Unione dei Democratici Cristiani e di Centro. Navnet refererer til Democrazia Cristiana, partiet som dominerte italiensk politikk under den såkalte første republikk og som ble oppløst tidlig på 1990-tallet etter at den såkalte Mani pulite-etterforskningen avslørte omfattende korrupsjon. 

Det nye partiet har fra begynnelsen vært en del av Casa delle Libertà. Ved parlamentsvalget i 2006 stilte partiet fellesliste med høyresiden av Nuovo Partito Socialista Italiano (NPSI), et parti som på tilsvarende vis hevder å være etterfølgerparti til det gamle Partito Socialista Italiano (PSI). De to partiene, som altså begge gjør krav på kontinuitet fra den første republikk, dannet denne listen for å gjenopplive fortidens politiske kultur.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
*For avisen Andvake, se Andvake (avis).*
**Andvake** (norrønt *andvaka*) er ifølge *Sverres saga* navnet på stridshornet til kong Sverre. 

> Og Sverre baud Andvake ljoma til Ting.   
> Og Aalmugen sanka seg saman.  
> 
> 
> 
> Og Sverre stod upp, og han saag seg ikring,   
> og Augo, dei spaadde kje Gaman.
> 
> 
> Fra Per Sivle: Sverre
> 
> 

**«Andvaka»** er også navnet på et kvad av Snorre Sturlason, nevnt i Sturlunga soga. Snorre diktet kvadet til fru Kristina Nilsdotter, datterdatter av Erik den hellige, da han i 1219 besøkte henne og mannen hennes, lagmann Aksel i Gautland.

**Andvake** var navnet på et forsikringsselskap som gjennom fusjoner har gått inn i Gjensidige Forsikring.

***Andvake*** er også navnet på en roman av Jon Fosse, utgitt på Det norske Samlaget i 2007. Romanen handlar om ung kjærlighet og om menneskelig brutalitet, når et ungt par som venter barn er drevet hjemmefra, og kommer inn til Bjørgvin for å finne arbeid og et sted å bo.

> Berre kvila litt fyrst, seier Asle  
> Du har nesten ikkje sove på aldri så lenge, seier Alida  
> Nei, seier han  
> Du må vere veldig trøytt, seier ho  
> Ja, seier Asle  
> Og svolten òg, seier Alida  
> Ja veldig svolten, seier han  
> Fyrst kvila litt, og så eta, seier han
> 
> 
> Fra *Andvake* av Jon Fosse
> 
> 

**Andvake** er i dag (2022) også navn på et tidsskrift.

Etymologi
---------

Ordet «andvake» betyr «søvnløs» (jf. «andvaken»). I norrønt språk kunne substantivet *andvaka* bety både «nattevåk», «søvnløshet», «aktsomhet» og «årvåkenhet.»

Referanser
----------

1. ↑  «Troels Brandt». Arkivert fra originalen 12. februar 2010. Besøkt 20. mai 2009.
2. ↑  Berättelser ur svenska historien; Johan I Sverkersson
3. ↑  Jon Fosse i Bergens Tidende
4. ↑  «Andvaken», *Nynorskordboka*
5. ↑  Leiv Heggstad, Finn Hødnebø og Erik Simensen: *Norrøn ordbok*, Det Norske Samlaget 1990, ISBN 82-521-3493-9
Maleri av Ratha Yatra festivalen i Puri, India malt av James Fergusson
**James Fergusson** (født 22. januar 1808 i Ayr, død 9. januar 1886 i London) var en skotsk arkeolog, arkitekt og sakprosaforfatter.

Fergusson drev først med handelsvirksomhet og var en tid forretningsmann i India, der han i løpet av vidtrekkende reiser gjorde seg fortrolig med eldre indisk byggekunst. Den første frukten av disse studiene var hans *Illustrations of the rock-cut temples of India* (1845). Deretter fulgte en mengde andre arbeider som også var illustrerte av ham selv, deriblant *Historical inquiry into the true principles of beauty in art* (1848), 1. del av et tiltenkt stort verk over den gamle kunsten. Det materialet, som Fergusson samlet til dette, benyttet han siden for sin *Illustrated handbook of architecture* (I, II, 1855; nytt opplag i 3 bind 1865-1867, innfatter også *History of the modern styles of architecture* som ble utgitt separat i 1862). 

Videre utga han *The holy sepulchre and the temple at Jerusalem* (1865; en omarbeiding av et skrift fra 1861), *History of architecture in all countries* (2. opplag i 4 bind, 1873-1876, utvidet med en *History of indian and eastern architecture*, som var et særlig gedigent og høyt verdsatt verk), *Tree and serpent worship; or, illustrations of mythology and art in India etc.* (1868), *Rude stone monuments in all countries* (1872) og, sammen med J. Burgess, *The cave temples of India* (1880). Fergusson forfattet også flere utmerkede skrifter om festningsverk, blant annet. *Essay on a proposed new system of fortification* (1849),
hvor han betonte bruken av jord framfor mur i festningsverk noe som seinere ble sett på som framsynt.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Fergusson, James[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Dictionary of Scottish Architects, Dictionary of Scottish Architects ID 203590, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Fergusson,\_James, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Fergusson, James *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** CiNii
 |
**Bolstadstraumen bru** er ei veibru på fylkesvei 569 i Vaksdal kommune i Hordaland. Brua er ei nettverksbuebru, og ble åpnet i 1963. Den har kryssende hengestenger som dannger et nettverk. Den har et spenn på 84 meter. Veien på begge sider av brua ble ferdig noen år tidligere (1939 og 1957), og fram til brua ble åpnet gikk det skyssbåt over fjorden.

Bolstadstraumen bru er Norges andre nettverksbuebro og sto ferdig noen få måneder etter «søsterbrua» Håkkadalsbrua.

Sammen med resten av fylkesvei 569 mellom Dalseid og Eidslandet er Bolstadstraumen bru foreslått vernet i Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner. Vegdirektoratet beskriver den som en spesielle og sjelden konstruksjon i Norge og vurderer den arkitektoniske verdien som høy. Den er godt synlig i landskapet og har en lett/spinkel konstruksjon som ikke er dominerende.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  *Teknisk Ukeblad:* Putin hyller norsk bruteknologi
2. 1 2  *Vegvalg. Najsonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner*. Statens vegvesen, Vegdirektoratet. 2002. ISBN 8291130205.
3. ↑  Nasjonal verneplan for veger, bruer og vegrelaterte kulturminner Arkivert 25. oktober 2007 hos Wayback Machine. (se avsnitt om Dalseid - Eidslandet)

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av brua sett fra nordvest.
* Bilde av brua sett fra nord.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ernest Krogh-Hansen** (født 8. september 1896 i Tønsberg, død 27. juni 1975 i Mexico by) var en norsk diplomat.

Han var sønn av skipsreder Hans Krogh-Hansen (1863–1946) og Magdalene Margrethe Ambjørnsen (1863–1950). 

Etter examen artium 1915 og cand.jur. 1926 ble han kansellist ved legasjonen i Warszawa, endret til attaché 1927. Han var sekretær ved legasjonen i Argentina 1928–1930 før han returnerte til Oslo og i 1930 passerte utenriksdepartementets aspirantkurs. Han var sekretær ved legasjonen i Ankara 1931–1934, tilbake i Oslo som sekretær 1934–1937, sekretær ved legasjonen i Valencia i 1937, chargé d'affaires i Barcelona 1938, sekretær i UD 1939 og fra 1941 byråsjef. I 1943 ble han ambassaderåd ved Moskva-ambassaden, i 1947 ble han sendemann til Tyrkia med sideakkreditering til Pakistan 1948, Irak 1949 og Iran 1950. Fra 1955 til 1959 var han ambassadør ved Norges ambassade i Beijing, før han 1959 til 1961 var direktør for et norsk-indisk bistandsprosjekt (*Indo-Norwegian project*) i Kerala. Derpå var han ambassadør ved Norges ambassade i Mexico by 1961–1966 med sideakkreditering til en rekke land som Guatemala, Nicaragua, Honduras, Panama, Costa Rica og El Salvador. 

Han ble boende i Mexico by etter han gikk av med pensjon. Han fikk St. Olavs Orden i 1956.

Referanser
----------

1. ↑  Krogh-Hansen, Ernest i Hvem er Hvem 1973.
2. ↑  Ernest Krogh-Hansen i lokalhistoriewiki.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Gregers Truidsen Ulfstand** til Torup (– 12. januar 1582) var en dansk adelsmann.

Han var sønn av Truid Gregersen Ulfstand (d.1545) og dennes 1. hustru Ida Lagesdatter Brock. Fra faren arvet han Torup, fra moren Barsebæk og Gammel Estrup. Sammen med broren Jens gikk han i 1534 i skole i Malmø. Etter at byens borgere hadde overrumplet Malmøhus, holdt de begge brødrene, sammen med andre adelige barn, ni uger i fangenskap.

I 1548 fikk han sitt første pantelen Rugsø Herred, i 1578–81 var han lensmann på Ravnsborg med Halsted kloster. Under Syvårskrigen deltok han i slaget ved Axtorne, men faldt i et langvarig fangenskap som han først ble utløst fra i 1568.

10 år senere sendtes han sammen med riksråd Jacob Ulfeldt som gesandt til Russland. Måten de løste oppgaven på vakte kong Frederik IIs vrede og pådro dem tiltale for Riksrådet.

Gregers Ulfstand var gift med Karen Eriksdatter Banner til Høgholt; de fikk tre barn sammen. Etter Ulfstands død på Gammel Estrup i januar 1582, beholdt hustruen Aalegaard uinnløst til sin egen død i 1611.

Referanser
----------

1. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «52 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 3. november 2019.
2. ↑  «Fausing kirke». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 3. november 2019.
Hopi House, oppført i 1905 i gammel hopiindiansk stil.**Grand Canyon Village** er en bebyggelse på den sørlige kanten av Grand Canyon i Coconino County i det nordlige Arizona, USA. Bebyggelsen er et såkalt Census-Designated Place (CDP), et område som ikke regnes som en by og som ikke har selvstendig bystyre, men hvor befolkningstettheten allikevel er så stor at den oppføres separat i folketellinger.

"Landsbyen" som ble grunnlagt i *1901* med anleggelsen av en jernbane mellom Williams, Arizona og Grand Canyon, serverer de mange turistene som hvert år besøker Grand Canyon. Mange av byens bygninger, f.eks. det berømte hotellet El Tovar, *Hopi House* og jernbanestasjonen stammer fra begynnelsen av det 20. århundre. Mange av bygningene er utpekt som såkalte National Historic Landmarks, og hele bebyggelsen har siden 1987 vært et National Historic Landmark District.

Geografi
--------

Bebyggelsen ligger i 2 092 meters høyde over havet på Coloradoplatået og dekker et areal på 34,7 km², hvorav hele området utgjør land. Hele bebyggelsen ligger inne i Grand Canyon National Park.

Demografi
---------

Ved folketellingen i 2000 hadde Grand Canyon Village en befolkning på 1 460 personer. 73 % av disse var hvite, og 19% var opprinnelige amerikanere. Ingen andre raser var representert med over 2% av befolkningstallet.

20 % av innbyggerne var under 18 år og 2 % var over 65 år. Det er altså snakk om en by med en forholdsvis ung befolkning, noe som formodentlig skyldes at de fleste flytter fra stedet når de forlater arbeidsmarkedet.

Se også
-------

* Grand Canyon National Park
* Grand Canyon Railway

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  ; Herausgeber: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Om Grand Canyon Village fra Center for Landuse Interpretation (engelsk)
* Grand Canyon Village Welcome Center (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Ines Høysæter Asserson** (født 30. juni 2001 i Oslo) er en norsk skuespiller. Hun gikk i 2020 ut fra dramalinjen ved Hartvig Nissens skole i Oslo og deretter med en Bachelor of Fine Arts i drama fra Tisch School of the Arts på New York University i 2023.

Hun spilte rollen som «Thea» i NRK Supers TV-serie *Jenter*, som var myntet på en yngre målgruppe. Den første sesongen av *Jenter* hadde premiere i 2013. På bakgrunn av den rolleinnsatsen ble hun valgt ut til en mindre rolle i NRKs *Skam,* hvor hun spilte Jonas' lillesøster Thea.

I oktober 2017 spilte hun rollen som «Barnet» i Victoria Pihl Linds *Det nye mennesket*, en eksperimentell teateroppsetning i bunnen av Frognerbadets (tomme) stupebasseng.

I 2018 hadde hun rollen som «Inger af Dracas» i den pan-europeiske TV-serien *Heirs of the Night*. Første sesong av serien hadde premiere i Norge på NRK i oktober 2019, og i 2020 ble serien lansert i Nederland, Tyskland og Indonesia.

I 2019 ble hun nominert til Amandaprisen 2019 i klassen beste kvinnelige skuespiller for sin hovedrolle som «Vilde» i filmen *Harajuku*, som hadde premiere 23. november 2018.

I 2020 spilte hun i Oslo Nye Centralteatrets oppsetning *Til ungdommen*, som var regissert av Mattis Herman Nyquist og basert på boken med samme tittel av Linn Skåber. Høysæter Asserson ble nominert til Heddaprisen for beste kvinnelige medspiller for sin innsats i denne oppsetningen.

Høysæter Asserson har spilt i flere kortfilmer i Norge og USA. 
Blant annet hadde hun hovedrollen i Eivind Landsviks *Sofia, en sommer*, som vant Filmkritikerprisen på Kortfilmfestivalen i 2021, samt i musikkvideoen *Hey Girl*, (Boy Pablo) som vant Gullstolen for beste musikkvideo på samme festival. 
Av amerikanske produksjoner, kan nevnes Beyond Closed Doors og Idle Speed. 
I 2022 hadde Høysæter Asserson hovedrollen som Lena i Netflix-filmen *Royalteen*, regissert av Per-Olav Sørensen og Emilie Beck. Hennes innsats ble svært positivt omtale både i Norge og internasjonalt.

Referanser
----------

1. ↑  «NRK Super TV - Jenter» **(norsk)**. Besøkt 15. april 2019.
2. ↑  Hedemann, Øyunn Rishøi (5. oktober 2017). «Fyller bassenget på Frognerbadet med publikum». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 15. april 2019.
3. ↑  «Heirs of the Night». imdb.com. Besøkt 15. april 2019.
4. ↑  «Amandanominasjonene 2019». *filmfestivalen.no*. 19. juni 2019. Arkivert fra originalen 25. mai 2019. Besøkt 30. juni 2019.
5. ↑  «Harajuku». International Movie Database - imdb.com. Besøkt 15. april 2019.
6. ↑  Aftenposten, Mona Levin Teateranmelder i. «Anmeldelse av «Til ungdommen»: Rørende, morsomt og sårt om den verste tiden – ungdommen». *Aftenposten*. Besøkt 25. februar 2020.
7. ↑  Heddaprisen (29. mai 2020). «2020». *Heddaprisen* **(hebraisk)**. Besøkt 4. juni 2020.
8. ↑  «Her er årets prisvinnere!». *Kortfilmfestivalen*. Besøkt 21. august 2022.
9. ↑  «Her er årets prisvinnere!». *Kortfilmfestivalen*. Besøkt 21. august 2022.
10. ↑  «Royalteen: Arvingen». *NRK P3* **(norsk)**. Besøkt 21. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ines Høysæter Asserson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Ines Høysæter Asserson hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Kobberstikk av Antvorskov kloster fra 1700-tallet.
Ruiner av klosterbygningene. Foto: Nico-dk 
**Antvorskov** var et kloster på Sjælland, ikke langt fra dagens by Slagelse.

Historie
--------

Klosteret ble anlagt i 1164 av Valdemar den store, som kloster for den katolske Johannitterordenen, og prioren var overhode for samtlige av ordenens andre klostre i Skandinavia. Hans Tausen, som reformerte den danske kirka, bodde på klosteret, og det var herfra han startet reformasjonen. 

Under kong Fredrik II ble klosteret gjort om til et kongelig slott, og han døde her i 1588. I 1584 var ombyggingen – kirketårnet ble utstyrt med et svært høyt spir - var såpass fullført at herredagen kunne avholdes der i juli. Deretter lot kong Frederik sønnen, den senere Christian 4. hylles i Ringsted. Prinsen gikk på skolen i Sorø fra august 1584, og kongen ble boende på Antvorskov en stund for å holde øye med oppdragelsen hans. I april 1585 fikk Frederik 2. vedtatt et forbud mot omtale av Antvorskov som et «kloster» eller som noe annet enn «slott». Skulle noen glemme seg, måtte de bøte en levende okse.

Etter Frederik 2.s død ble Antvorskov gjort om til et kongelig len, som Frederik IV senere endret til et grevskap til sin elskerinne Elisabeth Helene von Vieregg. Da hun døde, gikk grevskapet tilbake til kronen. 

I perioden 1717–1763 var Antvorskov et av Danmarks 12 rytterdistrikter. Inntektene fra disse distriktene var det økonomiske grunnlaget for hæren, og soldatene ble innkvartert på det gamle slottet. I 1774 ble Antvorskov delt inn i ni herregårder.

I dag er det bare ruiner tilbake av bygningene.

Referanser
----------

1. 1 2  ; *Wiki Loves Monuments' database*; utgivelsesdato: 6. mai 2017.
2. ↑  *Antvorskov Kloster*, Salmonsens konversationsleksikon
3. ↑   Peter Hvilshøj Andersen Vinilandicus: *Kunstværket*

Eksterne lenker
---------------

* Antvorskov på Lexopen Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |