recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jamie Cope** (født 12. september 1985 i Stoke-on-Trent) er en engelsk snookerspiller og den eneste som skal ha klart å gjøre et break på 155.

Cope ble profesjonell i 2001, men har ikke vunnet en rankingturnering. Den 23. oktober 2006 gjorde han et maksimum break i en kamp mot Michael Holt i Grand Prix. I denne turneringen kom han til sin første finale, som han tape 5–9 mot Neil Robertson. Under China Open 2007 kom han igjen til finalen, men tapte den for Graeme Dott med 5–9. Cope viste igjen sin gode evne til å lage høye serier da han lagde 145 poeng i 5–0 seieren mot tidligere verdensmester Shaun Murphy.

Disse prestasjonene sammen med andre gode resultater i løpet av sesongen førte til at han klatret kraftig på verdensrankingen, men på grunn av at han ikke klarte å kvalifisere seg til verdensmesterskapet gikk han glipp av en topp 16 rangering. Han er foran sesongen 2007/2008 rangert som nummer 22 i verden. Denne sesongen kvalifiserte han seg til verdensmesterskapet for første gang, men tapte knepent 9–10 for Peter Ebdon i første runde.

I den første turneringen i sesongen 2008/2009, Shanghai Masters, gjorde Cope sitt andre maksimum break i karrieren.

Cope er den eneste spilleren som skal ha klart å gjøre et break på 155, som er det absolutt høyeste mulige break i snooker. Dette gjorde han i en treningskamp i 2005. Samlet er det bare to andre kjente break på over 147, som normalt er det maksimale, disse er det Jamie Burnett (148) og Tony Drago (149) som har gjort.

Referanser
----------

1. ↑   wst.tv[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jamie Cope – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Muittalægje*** (*Muittalægje čuvgetusa haliduvvidi sami gaskast*) var en samisk avis som kom ut i årene 1873–1875. Dette var den første samiske avisen som ble utgitt i Norge.

Avisen ble utgitt som en månedsavis av Christian Andreassen (1828–1879), som lærte seg samisk, og oversatte salmer og andre tekster til samisk. Han ga ut avisen i samarbeid med læreren Johan Eriksen Soffa og fiskeren Samuel Samuelsen. Disse tre var med i foreningen «Vieljažiid Searvi» (Broderlaget). Andreassen var avisens redaktør, sammen med Peder Larsen Utsi, som året før hadde søkt amtstinget om støtte til å utgi en avis blant samene, noe han fikk avslag på. Avisen ble trykket hos F. Kjeldseths boktrykkeri i Vadsø, samme trykkeri som Finmarkens Amtstidende ble trykket.

Dårlig opplag og dårlig økonomi gjorde at avisen ble nedlagt etter bare to år.

Referanser
----------

1. ↑  Nordisk råd – *Samiska i ett nytt årtusende* (s. 53)[*død lenke*]
2. ↑  Karasjok kommune – *Media* Arkivert 9. mai 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  Deatnu.net – *Trekk fra Tanadalens historie* Arkivert 15. desember 2008 hos Wayback Machine.
"Ivan Gren" i 2018.
Landgangsfartøyet Ivan Gren.
**Landgangsfartøy-klassen Ivan Gren**, eller **Prosjekt 11711**, er en skipsklasse landgangsfartøy som blir bygd for den russiske marinen. Det første fartøyet ble bygget i Kaliningrad i Østersjøen – hører til i Nordflåten og har fått navnet «Ivan Gren». Fartøyet har et deplasement på 5000 – 6000 tonn og er i stand til frakte opp til 13 stridsvogner eller 36 PPK pluss 300 marineinfanterister. Dette kan for eksempel bety en ren marineinfanteribataljon uten ekstra ildstøtte eller stridsvognsstøtte.

Ivan Gren under avmagnetisering.

Referanser
----------

1. ↑  БДК проекта 11711 «Иван Грен» и его возможности Arkivert 21. april 2019 hos Wayback Machine..
2. ↑  07.02.12 Минобороны увеличит заказ на «Ясени» и «Бореи» — Военный паритет.
3. ↑
4. ↑  Александр Покровский (24. juni 2018). ««Иван Грен» вошёл в состав русского флота. После 14 лет мучений». *Tsargrad.tv*. Царьград ТВ. Besøkt 30. april 2019.
«**Syttestadvisen**» er et skillingstrykk Alf Prøysen samlet inn til visespalten sin i bladet «Magasinet for alle» på 1950-tallet. Visa er også tatt med i samlingen De gamle visene med Alf Prøysen. Det oppgis ingen opprinnelse til denne skillingsvisen.

Teksten
-------

**1.**Ved Syttestad i Fåberg der bygger man en bro,  

den hever seg fra grunnen en alen mer enn to,  

og dypt i sluket under den var dalen fylt med store sten  

og kvister, full av trær og røttene på dem.  

  

**2.**Ja, denne onsdagsaften da holdt vi også på,  

for penger må man tjene før vinteren kommer grå.  

Arbeide hårdt og tjene litt det må en slusk jo gjøre titt  

og risikere livet å få sin helse slitt.  

  

**3.**Et lag der holdt på nede med muring og med slikt,  

og de som fylte dalen de gjorde og sin plikt.  

Fulle vagger kjøres frem og tomme drar avsted igjen  

og dype hull i skjæringen det syntes etter dem.  

  

**4.**Blant disse var en svenske som slet i samme lag,  

og denne onsdagsaften var visst hans siste dag.  

Han skulle føre vaggen frem, og ut av sporet glider den  

og tar så med seg gutten ut over skråningen.  

  

**5.**Og denne stakkars gutten han måtte følge med,  

han kløvde hjerneskallen og armen gikk av ledd,  

skjønt mange andre sår han fikk, så blodet fløt hvorhen det gikk  

den flokk som fulgte båren i dette øyeblikk.  

  

**6.**Til legen ble der sendt til ham et ilsomt bud  

og kjæresten satt hjemme og gret og ba til Gud.  

Hun ante ei i denne stund at hennes gutt i dødens blund  

måske i denne time tilhøre gravens bund.  

  

**7.**Og legen hadde håpet enskjønt det var ei stort,  

kan hende han kan leve kan hende han går bort.  

Men ei min kur forslår til sist når livets siste svake gnist  

skal slukkes som et stjerneskudd på himmelhvelven hist.  

  

**8.**Ja livet kan man miste og det så ganske lett  

men over sluskens minne der kastes glemsler tett.  

Ja kjærlighet har redet seg, for slusken som nu har brutt vei  

for deg og mange andre som nu er slusken lei.
**Ivan Leclare Eastman** (født 1. april 1884, død 28. februar 1949) var en amerikansk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Eastman ble olympisk mester i skyting under OL 1908 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant lagskytingen med armégevær med 2531 poeng foran Storbritannia med 2497. De andre på laget var William Leushner, William Martin, Charles Winder, Kellogg Casey og Charles Benedict. Det var åtte lag med seks mann på hvert som deltok i kunkurransen som ble gjennomført 10. og 11. juli. 
Hver skytter skjøt 90 skudd, 15 skudd på hver av avstandene 200, 500, 600, 800, 900, og 1000 yards på en femdelt skive. Eastman skjøt totalt 412 poeng som var det nest svakeste resultatet på det amerikanske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Gull **Gull** i skyting, armégevær lagskyting (USA)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivan Eastman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Eastman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Eastman – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
***Mitt navn er Nobody*** (italiensk: Il mio nome è Nessuno) er en spaghetti-western-komedie laget i 1973. Filmen ble regissert av Tonino Valerii og i noen scener av Sergio Leone. Filmen ble skrevet av Leone, Fulvio Morsella og Ernesto Gastaldi. Rollebesetningen inkluderer Terence Hill, Henry Fonda, og Jean Martin. Filmens tittel henspiller på svaret Odyssevs ga da kyklopen Polyfemos spurte om hans navn.

Handlingsreferat
----------------

Jack Beauregard er en aldrende revolvermann som ønsker å trekke seg fredelig tilbake til Europa. Etter å ha sett ham raskt skyte tre menn som forsøkte å overfalle ham i en frisør-salong, spør en sønn faren sin om det er noen i hele verden som er raskere enn Beauregard, og faren hans svarer: "Raskere enn ham? Ingen!" Beauregard fortsetter til en gammel gull-gruve. Han oppdager at hans gamle venn Red er døende etter et angrep fra en gjeng banditter. Beauregard spør Red om hvor "Nevada" befinner seg, men Red klarer bare å fortelle ham navnet på en landsby før han dør av skadene sine.

Jack Beauregard møter en mann som introduserer seg selv som "Ingen" og som avguder Beauregard, og vil at han skal avslutte karrieren hans med stil. Samtidig bruker en gruppe banditter en verdiløs gullgruve for å hvitvaske deres stjålne gull. Når han ankommer Nevada sin landsby, oppdager Beauregard at "ingen" allerede befinner seg der som avslører at "Nevada Kid" Beauregards bror, allerede er død. Når han ankommer en annen by, forsøker noen å ansette "Ingen" til å drepe Beauregard, men "Ingen" hjelper i stedet Beauregard med å forsøkte å ta ut alle de som er etter ham.

Medvirkende (utvalg)
--------------------

* Terence Hill - Nobody
* Henry Fonda - Jack Beauregard
* Jean Martin - Sullivan
* R.G. Armstrong - Honest John
* Karl Braun - Jim
* Leo Gordon - Red
* Steve Kanaly - False Barber
* Geoffrey Lewis - Wild Bunch Leader
* Neil Summers - Squirrel
* Piero Lulli - Sheriff
* Mario Brega - Pedro

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mitt navn er Nobody* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Mitt navn er Nobody* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Mitt navn er Nobody* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Mitt navn er Nobody* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Mitt navn er Nobody* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mitt navn er Nobody* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Mitt navn er Nobody* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Mitt navn er Nobody* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Mitt navn er Nobody* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Mitt navn er Nobody* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**James Ole Davidson** (født 10. februar 1854 i Årdal, død 16. desember 1922 i Wisconsin) var den 21. guvernøren av staten Wisconsin i USA. Han ble født som **Jens Ole Davidson** i Årdal i Sogn og Fjordane i Norge, og var sønn av Ole Davidson og Ingabor J. Davidson. Han utvandret, sammen med resten av familien, til Amerika som attenåring i 1872, og åpnet en skredderforretning i det lille stedet Soldiers Grove, Wisconsin. Som immigrant angliserte han fornavnet Jens til *James*.

Han ble valgt Soldiers Groves landsbyrepresentant to ganger, og ble senere valgt inn i Wisconsins delstatsforsamling. Han satt der som republikaner i tre perioder, fra 1893 til 1899. Davidson var en progressiv republikaner, som støttet Robert M. La Follette sr. sine idéer. Davidson ble valgt til delstatens finansminister i 1898 og 1900. I 1902 og 1904 ble han valgt viseguvernør for La Follette. Den 1. januar 1906 trakk La Follette seg som guvernør for å være senator, og Davidson ble dermed fungerende guvernør. Davidson ble gjenvalgt uten motstand i 1908, men valgte å ikke stille som kandidat i 1910. Han ble sittende i flere delstatskomitéer etter sin tid som guvernør, og var aktiv i politikken helt til sin død.

Han var gift med Helen M. Bliss, og hadde to barn med henne. James O. Davidson døde i desember 1922 av lungebetennelse og hjerteproblemer.

Referanser
----------

1. ↑  NRK Sogn og Fjordane: Fylkesleksikon, Kjende personar i Årdal fødde år 1850-1900
2. 1 2  The Political Graveyard: James Ole Davidson

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos Wisconsin State History Association
* James O. Davidson hos National Governors Association
* James Ole Davidson på *Find A Grave*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Ivan II Ivanovitsj den vakre** (russisk: Иван II Иванович Красный – *Ivan II Ivanovitsj Krasnyj*, født 30. mars 1326 i Moskva, død 13. november 1359 samme sted) var den andre sønnen til Ivan Kalita. Han etterfulgte sin bror Simeon av Moskva, som døde av svartedauen, som Storfyrste av Moskva og Storfyrste av Vladimir i 1353. Fram til da hadde han styrt byene Ruza og Zvenigorod.

Styre
-----

Da han besteg tronen etter sin bror, og på grunn av økende intern strid innen Den gylne horde, lekte Ivan en kort stund med tanken på å forlate Moskvas tradisjonelle troskap til mongolene og alliere seg med Litauen, en framvoksende makt i vest. Idéen ble imidlertid raskt forlatt og Ivan bekreftet sin troskap til Den gylne horde.

Basert på samtidige beskrivelser framstår Ivan som en fredfull, apatisk hersker, som ikke engang reagerte da Algirdas av Litauen erobret hans svigerfars hovedstad, Brjansk. Han tillot også Oleg av Rjazan å brenne landsbyer på sitt territorium. Ortodokse geistlige hjalp imidlertid til med konsolideringen av Storfyrstens makt. Han mottok mye støtte fra den dyktige metropolitten Aleksij. Som sin bror var Ivan II ikke like suksessrik som sin far og bestefar med hensyn til territoriell ekspansjon. Han klarte imidlertid å annektere områder sørvest for Moskva, herunder Borovsk og Vereja.

Han er gravlagt i Erkeengelen Mikaels katedral i Moskva.

Ekteskap og barn
----------------

Ivan var gift to ganger. I 1341 ble han gift med Fedosia Dmitrijevna av Brjansk. Hun var datter av Dmitrij Romanovitsj, fyrste av Brjansk. Hun døde barnløs høsten 1342.

Ivan forble enkemann i tre år. I 1345 giftet han seg med Aleksandra Ivanovna Veljaminova. Hun var datter av Vasilij Veljaminov, borgermester av Moskva. De hadde minst fire barn:

* Dmitrij Donskoj (12. oktober 1350 – 19. mai 1389) – Ivans etterfølger som Storfyrste av Moskva.
* Ljuba Ivanovna – tok navnet «Anna» etter sitt ekteskap med Dmitrij Mikhailovitsj, Fyrste av Volhynia (død 1399). Hennes ektemann var sønn av Karijotas.
* Ivan Ivanovitsj – Fyrste av Zvenigorod (ca. 1356 – oktober 1364).
* Maria Ivanovna –


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Simeon av Moskva** | **Storfyrste av Moskva**(1353–1359) | Etterfølger:**Dmitrij Donskoj** |

Referanser
----------

1. ↑   Q22811247[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   RBS / Anny (velikije knjazjny i knjagini)[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Janet Martin (1995). *Medieval Russia, 980-1584*. Cambridge University Press. ISBN 0521368324.
4. ↑  Alfred Rambaud, Edgar Saltus (1902). *Russia*. P. F. Collier & Son. s. 146, 147.

Eksterne lenker
---------------

* Ivan oppføring, sammen med hans barn, i «Medieval lands» av Charles Cawley.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Ole Martin Augdahl** (født 8. juni 1847 i Åsen (Levanger), død 28. januar 1944) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker (V).

Han var sønn av kirkesanger Peder Olsen i Åsen, og ble utdannet lærer som sin far. Augdahl gikk Klæbu seminar med avgangseksamen i 1867. Han begynte sin lærergjerning i Skogn, hvor han virket et par år. I 1869 ble han ansatt i heimbygda Åsen, i de nyopprettede skolekretsene Mossing og Leangen. I åra 1894–1903 var han lærer ved Gullberget skole.

I 1894 overtok han drifta av heimgården Vedul østre. Han hadde ellers mange verv i lokalsamfunnet. I 34 år var han med i herredsstyret i Åsen, derav 27 år som ordfører, i perioden 1892–1919. Han var også valgmann ved stortingsvalg, valgt som venstremann. I åra 1878–1896 var han bokholder i Aasen Sparebank, og senere bankkasserer 1896–1933. Videre var han styremedlem i Skogn og Aasens Brandassurance-Samfund 1901–1928. Han var også med da Aasen Skytterlag ble stiftet i 1868 og var lagets første formann.

Kilder
------

* Utheim, John (1901). *Oversigt over valgtingene og valgmandstingene 1900*. Kristiania: Steenske bogtrykkeri. s. 83.
* Åsen historienemnd (1995). *Bygdebok for Åsen bind III*. Åsen. ISBN 82-990939-5-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ole Martin Augdahl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Mittenwald og Karwendel 2005
**Mittenwald** er en kjøpstad i Landkreis Garmisch-Partenkirchen i den tyske delstaten Bayern.

Geografi
--------

Mittenwald ligger på rundt 920 meters høyde i øvre Isardal, knapt 100 kilometer sør for München og like ved grensen til Østerrike.
Vest for byen ligger fjellkjeden Wetterstein og over rager Karwendels topper. Elven Isar renner langs byens østside.

Historie
--------

Mittenwald og Karwendel rundt 1900
I antikken gikk romerveien Via Claudia Augusta gjennom Mittenwald. Keiser Claudius lot veien bygge for å forbinde Augsburg (Augusta Vindelicum) med Bolzano (Pons Drusi). 

Mittenwalds opprinnelse kan spores tilbake til en rydningsplass i Scharnitzwald. Første omtale i et dokument stammer fra 1096 hvor det heter at stedet ligger «in media silva» (midt i skogen). I 1305 fikk byen kjøpstadsrettigheter.

Skogene dannet grunnlaget for en omfattende tømmerfløting, og byens fløterlaug kunne ha over 20 mestre og tallrike svenner.

Jernbanelinjen Garmisch-Partenkirchen – Innsbruck (Mittenwaldbahn) sto ferdig i 1912 og dermed kom turismen til stedet.

I 1930-årene var Mittenwald garnison og utdannelsessentrum for Wehrmachts bergjegere, og siden 1956 for Bundeswehrs.

Næringsliv
----------

Stolheistur på Kranzberg
I dag er den aller største hovedinntektskilden turisme, først og fremst skisport og fjellvandring. 24. juli 2005 ble det åpnet et sentrum for Nordic Walking og Mittenwald er hyppig brukt som startsted for Transalp Challenge, et etapperitt på terrengsykkel over Alpene.

Mittenwald har ca. 10 selvstendige fiolinbyggermestre og er et av Tyskland sentra for fiolinbygging. En statlig fagskole for fiolinbygging underviser rundt 45 studenter. Det finnes også et fiolinbyggermuseum.

Severdighter
------------

* Fiolinbygger- og lokalmuseum, Ballenhausgasse 3
* Vandring til Lautersee og Ferchensee eller til Hohen Kranzberg (stolheis)
* Gondolbane til Westliche Karwendelspitze med Mittenwalder Klettersteig
* Sykkeltur til Isars utspring

Kjente personer fra Mittenwald
------------------------------

* Martina Glagow Skiskytter

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mittenwald – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mittenwald – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fiolinbyggemuseum (tysk)
* Bilder fra Mittenwald og omegn (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Leon Barmore** (født 3. juni 1944 i Ruston, Louisiana i USA) er en tidligere basketballtrener for et kvinnelag på college. Fra 1985 til 2002 var han trener for Louisiana Tech University. Da han la opp trenerkarrieren sin hadde han den beste vinnprosenten for kvinner i historien med 86,9 % seiere.

Barmore ledet Louisiana Tech University til 20 sesong- og sluttspillseiere på rad. Han ble også den første treneren i collegebasketball i 1. divisjon til å vinne over 30 kamper per sesong i seks sesonger på rad.

Barmore, som trenet Louisiana Tech University til 13 sesongseiere på 15 år, har også trenet 12 Kodak All-Americans, 14 spillere som hadde blitt valgt til WNBA-opptaksrundene, og 37 førstelagsspillere for all-conference.

Nylig bestemte Barmore seg for å fortsette sin trenerkarriere hos Baylor University, der han nå er en assistent under tidligere Louisiana Tech University-stjerne Kim Mulkey. Begge er medlemmer av National Women's Hall of Fame, Mulkey som en spiller og Barmore som trener. Barmore er også kommet inn i Naismith Memorial Basketball Hall of Fame.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* «Leon Barmore enshrined as coach in 2003». *Leon Barmore biografi* **(engelsk)**. Basketball Hall of Fame. s. 1. Arkivert fra originalen 10. oktober 2008. Besøkt 3. mars 2009.
**Ole Magne Omdal** (født 16. mai 1956) er en norsk politiker (Senterpartiet). Fra 1995 til 2011 var han ordfører i Iveland kommune. I stortingsvalget 2017 er han Senterpartiets førstekandidat i Vest-Agder  
Omdal har bakgrunn som rådgiver for næringssaker hos Fylkesmannen i Aust-Agder før han ble ordfører. På Senterpartiets landsmøte i 2007 ble han valgt inn i partiets sentralstyre. 

Omdal har særlig engasjert seg for næringssaker også mens han har vært ordfører i Iveland. Han har også vært opptatt av hvordan øke folketallet i kommunen. Likevel er tegningen av Omdal som kommunefrosk sittende på et vannliljeblad den enkeltsaken som har brakt ham mest medieoppmerksomhet.[]

Omdal var veldig nær å bli ordfører i Kristiansand i kommune og fylkestingvalget 2019.

Referanser
----------

1. ↑  valg.no Valglister og kandidater 2017

Eksterne lenker
---------------

* Kommunefrosken – karikaturtegning av Ole Magne Omdal
* Dagbladets oppslag om karikaturtegning av Ole Magne Omdal
* Artikkel i Økonomisk Rapport om Omdals arbeid for å øke folketallet i Iveland]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger: | **Ivelands ordfører**(1995–2011) | Etterfølger:**Gro Anita Mykjåland** |
**James Morris Webb** (fødsels- og dødsår ukjent) var en kristen predikant fra USA som var virksom ca 1910-1930, knyttet til *The African Methodist Episcopal Church*, som regnes som det første afroamerikanske kirkesamfunnet i USA. Han var en av flere predikantene fra dette kirkesamfunnet som agiterte for en svart nasjonalisme og et samfunns- og kristensyn som fremhevet afroamerikanernes rolle i historien.

I 1919 utga han boken *The Black Man, The Father Of Civilization, Proven By Biblical History*. Han skrev også andre pamfletter, og rykket i november 1913 inn en annonse i *The Chicago Defender* med et bilde av Jesus som en svart mann. Webbs intensjon var å 
«vise kjærlighet til sin rase» og «vise at Bibelen handler om svarte».

Webb ble senere en av Marcus Garveys medarbeidere i Universal Negro Improvement Association.

Tekster på norsk
----------------

* Hans preken «Meses ble reddet av en negerkvinne» fra 1927 er utgitt på norsk i antologien *Svart Messias*, 2011.

Referanser
----------

1. 1 2  Marius Liens innledning til *Svart Messias*, 2011
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. mars 2013. Besøkt 29. april 2011.
3. ↑  Boken i pdf[*død lenke*]
**Leon Mandrake** (født **Leon Giglio**; 11. april 1911, død 27. januar 1993) var en italiensk-amerikansk magiker, tryllekunstner, illusjonist, utbryterkunstner, buktaler og framfører som var kjent verdenover som «Mandrake magikeren».

Liv og virke
------------

Han ble født i den amerikanske delstaten Washington i 1911, og da han var meget ung flyttet hans mor til New Westminster, Britisk Columbia, på vestkysten av Canada. Han begynte sin karriere i underholdningsbransjen i 1922 ved å delta i vaudeville-forestillinger. Han sluttet seg senere til Ralph Richards magiske turne i 1927. På slutten av 1930-årene reiste han mye i USA med stor suksess. Mandrake var tryllekunstner, illusjonist, manipulatør, buktaler og noen ganger brannslukker. Han turnerte mye til universitetene på slutten av sin karriere, og fikk «Performing Fellowship» fra Academy of Magical Arts i Hollywood i 1978, sammen med sin kone og partner, Velvet.

Mandrake giftet seg to ganger, begge ganger med sine kvinnelige sceneassistenter. I 1939 giftet han seg med Narda («Prinsesse Narda»). Da ekteskapet brøt sammen i 1946, mistet han også sin assistent. I desember fikk han en ny assistent, Louise Salerno, som fikk scenenavnet Velvet. To uker senere giftet de seg. De fikk fire barn, Lon, Ron, Kimball og Geelia som alle ble født mens de var ute på turne.

Mandrake framførte sitt siste magiske show i 1985 på Sjokoladefestivalen i Victoria i Canada. Det avsluttet hans 62 år lange karriere i underholdningsbransjen. Han døde på sykehuset den 27. januar 1993.

En biografi ble skrevet i 1998 av Sheldon O'Connell kalt for *Mandrake Incomparable* (Calgary: Hades). I 2001 kom en filmdokumentar, *Mandrake, A Magical Life*.

Tegneseriefigur
---------------

Leon Mandrake var kjent for sin svarte flosshatt, svarte kappe og tynne mustasje og hadde påfallende likhet med tittelfiguren i tegneserien med samme navn, «Mandrake» (engelsk: «Mandrake the Magician»), skapt i 1934 av manusforfatteren Lee Falk (1911–1999). Leon Mandrake hadde fært underholder i over ti år før tegneserien sirkulerte. Phil Davis, seriens tegner, møtte Leon Mandrake. De ble venner og brevvekslet i flere år etterpå. Det var ingen skriftlig kontrakt mellom partene, men begge var verbalt enig om promotere hverandre, magikeren og tegneserien, med det resultat at Mandrake ble kjent over hele Nord-Amerika.

Referanser
----------

1. ↑  «Sheldon O’Connell». Arkivert fra originalen 17. desember 2013. Besøkt 17. desember 2013.
2. ↑  *Mandrake Incomparable*
3. ↑  *Mandrake, A Magical Life*, Make Believe Media, Inc

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog
Innen prosjektledelse er et **omfang** de definerte egenskapene og funksjonene til et produkt, eller omfanget av arbeidet som trengs for å fullføre et prosjekt. Omfang innebærer å få informasjon som kreves for å starte et prosjekt, inkludert funksjonene produktet trenger for å oppfylle interessentene sine krav.

Prosjektomfang er orientert mot arbeidet som kreves og metodene som trengs, mens produktomfanget er mer orientert mot funksjonelle krav. Dersom kravene ikke er fullstendig definerte og beskrevet, og dersom prosjektet ikke har effektiv endringsstyring, kan det oppstå omfangskryp eller kravkryp.

**Omfangsledelse** lister opp varene som skal produseres eller oppgavene som skal gjøres, deres nødvendige mengde, kvalitet og variasjon, tiden og ressursene som er tilgjengelige og avtalt, og endrer de variable begrensningene dynamisk og fleksibelt i tilfelle endrede omstendigheter.

Se også
-------

* Kostnadsoverskridelse
* Kravhåndtering
* Omfangserklæring

Referanser
----------

1. ↑  «Project Management Scope». Besøkt 24. november 2021.
2. ↑  Luiz Lampa, I.; de Godoi Contessoto, A.; Rici Amorim, A.; Francisco Donegá Zafalon, G.; Valêncio, C. and Souza, R. (2017). *Project Scope Management: A Strategy Oriented to the Requirements Engineering*. In *Proceedings of the 19th International Conference on Enterprise Information Systems - Volume 2: ICEIS,* ISBN 978-989-758-248-6; ISSN 2184-4992, pages 370-378. DOI: 10.5220/0006318603700378
3. ↑  Haworth, Suzanna. «Project Scope Creep: What It Is And 5 Core Ways To Manage It». Besøkt 24. november 2021.
**Omer Shapira** (født 9. september 1994) er en israelsk syklist, som konkurrerer for UCI-laget Canyon–SRAM.

Idrettskarriere
---------------

Hun ble israelsk mester i landeveisritt i 2017. Under VM i landeveissykling 2017 kom hun på 38.-plass på temporitt og 70.-plass på fellesstarten.

Hun ble på nytt israelsk mester i landeveisritt i 2018. Under Holland Ladies Tour 2018 ble hun kåret til *mest offensive rytter* på den tredje etappen, og hun deltok i VM i landeveissykling 2018, der hun kom på 27.-plass på temporittet og 49.-plass på fellesstarten.

Under Tour of California 2019 ble hun kåret til *mest offensive rytter* på andre etappe, og hun vant for tredje gang det israelske mesterskapet i landeveisritt i 2019. Hun deltok i fellesstarten under Europalekene 2019, og kom der på 64.-plass.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Omer SHAPIRA, www.uci.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Canyon–SRAM. - *Our full roster for 2019!*, besøkt 3. juli 2019.
3. ↑  Cyclingtips.com - *2017 National Championships Israel WE – Road Race Results* Arkivert 3. juli 2019 hos Wayback Machine. besøkt 3. juli 2019.
4. ↑  Procyclingstats.com - *2019»National Championships Israel WE - Road Race (NC)*, besøkt 3. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Omer Shapira – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Omer Shapira – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Ectatomminae** er en gruppe (underfamilie) av maur. Det er beskrevet ca. 260 arter fordelt på fire slekter.

Utseende
--------

Små til middelsstore, slanke, vanligvis brunlige maur. Artene i slekten *Typhlomyrma* er blinde, langstrakte, kortbeinte, vanligvis gule maur, de andre slektene har velutviklede fasettøyne, er mørkere på farge og har bein av normal lengde. Kjevene (mandiblene) er vanligvis nokså lange og nedbøyde i den fremre delen. Petiolus består av ett ledd som ofte er ganske høyt, med en pukkel eller pigg på oversiden, spesielt hos *Ectatomma.*

Levevis
-------

Utseendet til *Typhlomyrmex-*artene tyder sterkt på at de har et underjordisk levesett.
Arbeidere av slekten *Rhytidoponera* furasjerer enkeltvis. De er generalister som angriper andre maur, termitter, ulike larver og andre småkryp, og som også gjerne samler frø med elaiosomer, som maurene gnager av. Siden maurene gjerne transporterer frøene noen avstand før de gnager av elaiosomene og kvitter seg med dem, får plantene transportert frøene sine.

Utbredelse
----------

De er utbredt i Sør- og Mellom-Amerika, det sørlige Nord-Amerika, i Sørøst-Asia og på en del øyer i Stillehavet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* ordenen vepser (veps, maur og bier) (Hymenoptera)
	+ underordenen **stilkvepser**, (Apocrita)
		- gruppe **broddvepser**, (Aculeata)
			* familien maur (Formicidae)
				+ underfamilie Ectatomminae
					- gruppe Ectatommini
						* slekten *Ectatomma* – 15 arter
						* slekten *Gnamptogenys* – 133 arter
						* slekten *Rhytidoponera* – 105 arter
					- slekten *Typhlomyrmex* – 6 arter

Litteratur
----------

* Bolton, B. 1995. *A New General catalogue of the Ants of the World.* Harvard University Press. 504 sider. ISBN 0-674-61514-X.
* Hölldobler, B. og Wilson, E.O. 1994. *Journey to the Ants*. Belknap Press. ISBN 0-674-48525-4

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ectatomminae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Ectatomminae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ectatomminae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ectatomminae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tree Of Life: Ectatomminae Bilder
* Antweb: Ectatomminae
**Myers Motors NmG** (tidligere **Corbin Sparrow**) var en enseter, trehjuling, elektrisk kjøretøy designet spesielt for bykjøring, produsert fra 1999 til begynnelsen av 2010-tallet. Den ble opprinnelig produsert av Corbin Motors, og deretter etter 2005, av Myers Motors.

Beskrivelse
-----------

NmG (No More Gas) drives av en 20 kW (kontinuerlig) 156 volt DC eller 3-fase AC elektrisk motor og har en rekkevidde på 32 til 64 km og en topphastighet på 112 km/t.

To modeller ble produsert: den originale "jelly bean"-modellen og deretter en hatchback-modell, som fikk kallenavnet "pizza butt" fordi den ble designet for bruk av Domino's Pizza. Flere NmGer var med i spillefilmene Austin Powers in Goldmember og i Looper.

I 2009 begynte NmG å bruke litiumbatterier som økte rekkevidden betraktelig mellom ladninger.

  

NmG ble avløst av et to-seters kjøretøy, Tandem, i 2019, som igjen ble avløst av DuO (Doesn't Use Oil) i 2020.

* "Jelly bean""Jelly bean"
* "Pizza butt""Pizza butt"
* Domino's Pizza NmGDomino's Pizza NmG

Se også
-------

* Tre-hjuling
* Mikrobil

Referanser
----------

1. ↑  «Home». *myersev.com*. Besøkt 20. januar 2022.
2. ↑  «Commute Cars - Electric-Bikes.com». *www.electric-bikes.com*. Besøkt 20. januar 2022.
3. ↑  «United States Department of Energy» (PDF).
4. ↑  «Enviromotors Wiki | Sparrow / Defanging». *enviromotors.com*. Besøkt 20. januar 2022.
5. ↑  Schoenberger, Robert (6. juli 2010). «Myers Motors says it will sell two-seat electric DuO for about $25,000 next year». *cleveland* **(engelsk)**. Besøkt 20. januar 2022.
**National Center for the Analysis of Violent Crime** (**NCAVC**) er en avdeling i Federal Bureau of Investigation (FBI). NCAVC har som oppgave å koordinere etterforskningsstøtte, kriminologisk forskning og opplæring for å støtte føderale, delstatlige, lokale og internasjonale politimyndigheter som etterforsker uvanlige eller gjentagende voldslovbrudd (serielovbrudd).

Ideen bak NCAVC kom fra spesialagent Robert Ressler i 1981 under en samtale med daværende visedirektør Jim McKenzie. Jim McKenzie tok ideen videre og fikk etterhvert realisert den. Det ble besluttet at NCAVC skulle etableres ved FBI-akademiet i Quantico og drives av agenter fra FBIs adferdsvitenskapelige enhet, Behavioral Science Unit. President Ronald Reagan kunngjorde formelt etableringen av NCAVC 21. juni 1984.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Johan Christian Djurhuus** (født 10. april 1834 i Tórshavn, død 17. juni 1918 i Klaksvík) var en færøysk kjøpmann og politiker.

Han ble født på Húsagarður (Húsum) i Tórshavn som sønn av kongsbonde Johannes Olaus Djurhuus og hustru Malene Mikkelsdatter Danielsen. Farsslekten Djurhuus nedstammet fra hans oldefar, danske Christen Jensen Djurhuus, som var prost på Færøyene. Farfaren Andreas Christensen Djurhuus var også prost. Moren var av en gammel kongsbondeslekt på Velbastaður. Andreas hadde brødrene Hans Olaus og Andreas Djurhuus, som begge ble lagtingsmenn. Lagtingsmann Jens Hendrik Djurhuus var deres tremenning. Deres søster Maren Vangine Djurhuus giftet seg med sorenskriver Emil Kock, hvis datter Anna Dorothea Maria Kock ble gift med amtmann og landstingsmann Christian Bærentsen.

Han arbeidet ved ulike embedskontorer i Tórshavn før han fikk ansettelser ved kontorer i Ribe i Danmark. I mellomtiden ble det kongelige handelsmonopolet på Færøyene opphevet. Tilbake på Færøyene i 1858 ble han ansatt som faktor ved Jørgen Bech & Sønners handelsforretning i Klaksvík, som hadde overtatt monopolhandelens utsalg og etablert en rekke filialer. De drev fremfor alt fiskeforretning og eksport av klippfisk. På folkemunne ble Djurhuus gjerne bare kalt *Faktorin*. J.C. Djurhuus trådte tilbake som faktor i 1910, da forretningen ble solgt til Nickels Lützen og hans svigersønn Mourits Winther.

Djurhuus var medlem av i kommunestyret i Klaksvík og bidrog sterkt til utbyggingen av skolevesenet. Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Norðoyar 1885–1897.

J.C. Djurhuus var ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. ↑  Nielsen, Carl Frederik (1879). «Færøernes geistlige Stat eller Geistlighedens Personalhistorie i Færøernes Provstie». I Wiberg, Sofus Wilhelm. *Supplement til personalhistoriske, statistiske og genealogiske Bidrag til en almindelig dansk Præstehistorie* **(dansk)**. Faaborg: L.B. Deichmann. s. 22–27. OCLC 865631231.
2. 1 2 3 4  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 260 og 271–273. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
3. ↑  Heilskov, Chr. (1939). «Jyske slægters forbindelse med Færøerne». *Jyske Samlinger* **(dansk)**. 5. bind, 4. rekke: 163–165. ISSN 0107-4725.
4. ↑  Degn, Anton. «Christian Bærentsen». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 4. mars 2018.
5. 1 2 3 4  «Faktor J.C. Djurhuus død». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 19. juni 1918.
6. 1 2  Patursson, Sverre (1918). *Fra Færøernes næringsveie i tekst og billeder. Med historisk oversigt* **(dansk)**. Kristiania: Aktieforlaget Johannes Hanche. s. 39–41.
7. 1 2  «J.C. Djurhuus». *Føroyatíðindi* **(dansk)**: 2. 24. juni 1918.

Portal: Færøyene
**Karl Torsten Kumfeldt** (født 4. januar 1886, død 2. mai 1966) var en svensk svømmer og vannpolospiller som deltok i flere olympiske leker, 1908 i London, 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Kumfeldt vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svensk vannpololaget som kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. I kampen om sølvmedaljene vant Sverige over Belgia med 4-2. Turneringen ble avviklet i Djurgårdsbrunnsviken i perioden 7. til 16. juli 1912. Han var også med på de svenske vannpololagene som kom på tredjeplass både i OL 1908 i London og OL 1920 i Antwerpen. Kumfeldt deltok også i svømming under OL 1908.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i vannpolo, Sveriges flagg Sverige
* Bronse 1908 Storbritannias flagg London - Bronse i vannpolo, Sveriges flagg Sverige
* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse i vannpolo, Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Torsten Kumfeldt – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Torsten Kumfeldt – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Torsten Kumfeldt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Torsten Kumfeldt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Torsten Kumfeldt – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Johan Daniel Stub Landmark** (født 14. mai 1820 i Fjaler, død 29. juli 1882 i Selje) var en norsk sogneprest og ordfører i Vardø.

Landmark ble cand.theol. i 1844, og tok i 1849 eksamen i «lappisk og kvænsk». Samme år ble han første sogneprest i Vardø etter gjenopprettelsen av prestegjeldet, og var det i 10 år, frem til 1859. I perioden 1851 til 1854 satt han dessuten som 
Vardøs ordfører.

Etter å ha bodd i Vardø, ble han i 1859 residerende kapellan i Førde. Deretter var han i 8 år, fra 1867 til 1875, sogneprest i Beitstad i Trøndelag. Fra 1875 og frem til sin død, virket han som sogneprest i Selje.

Landmark var aktiv innen undervisning, og var i noen år på 1840-tallet privatlærer i Bergen. Han skrev tre tidlige lærebøker for skolebruk; *Praktisk Retskrivningslære for Begyndere* (1846), *ABC med Billeder* (1847) og *Regnebog til Skolebrug og privat Undervisning* med *Facitfortegnelse* (1848).

Han gjorde seg også bemerket gjennom sin pionervirksomhet med skogplanting, hvor han i 1876 igangsatte skogplanting på den værharde Ersholmen utenfor Selje. Det er siden reist en minnesten over Landmark på Ersholmen.

Landmark var sønn av sorenskriver Nils Landmark og oppkalt etter farens pleiefar, sorenskriver Johan Daniel Stub. Han ble far til Jonas Rein Landmark og farfar til Johan Daniel Landmark.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Landmark, side 165
2. 1 2 3  Lorentzen, Kristian T. (1987). *Ordførere i Vardø 1839-1987*. [Vardø]. s. 13.
3. ↑  *Beitstad (Solberg) kirke 125 år: 1869-1994*. [Beitstad]: Kirken. 1994. s. 12.
4. ↑  Landmark, side 166
5. 1 2  Borgny Dam-Nielsen (2001). «Skog og minnestein på Ersholmen». *Kulturhistorisk Leksikon*. Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane. Besøkt 10. desember 2015.

Litteratur
----------

* Landmark, A. (1924). *Stamtavle over en norsk slegt: Landmark*. Christiania: (Cammermeyers bogh.).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Karl Viktor Torsten Sandelin** (født 28. september 1887, død 8. mai 1950) var en finsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Sandelin vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1908 i London. Han var med på det finske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Sverige og Norge. Det var åtte lag med 16 til 40 turnere på hvert lag. Konkurransen ble arrangert 14. til 16. juli 1908. Han deltok fire år senere i seiling under Sommer-OL 1912 i 6-metersklassen. Broren Eino Sandelin var også seiler.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse (Finland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Torsten Sandelin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Torsten Sandelin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Torsten Sandelin – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Typisk Metalhead-jakke
**Metalhead** (norsk: **Hardrocker**) er en betegnelse for en person som liker heavy metal og kler seg etter den karakteristiske stilen.

Kjennetegn for metalheads er ofte langt hår, band-skjorter og naglebånd og/eller naglebelter samt dongerijakker og vester med band-ryggmerker, ev. klassiske motorsykkeljakker med eller uten dongerivest utenpå. 

Metalheads blir ofte blandet med betegnelsene «emo», «goth» og «punk», da de deler noen elementer hva gjelder klesstil. Musikken de er tilhengere av oppgis oftest som de største skillelinjene, men felles har de at stilen fremhever at de er opptatt av å vise frem hva slags musikk de liker, og samtidig skille seg ut fra den generelle mengde, med en gi-faen mentalitet.

Metalheads

Kjente metalheads
-----------------

* Beavis and Butt-head (fra MTV-serien og filmene med samme navn)
* Jay and Silent Bob (fra filmene til Kevin Smith)
* Sam Dunn (skaperen av metal-dokumentarene Metal: A Headbanger's Journey og Global Metal)
* Bill og Ted i filmen Bill og Teds eventyrlige reise

Kjente band som var med å startet den typiske Metalhead-stilen
--------------------------------------------------------------

* Metallica
* Iron Maiden
* AC/DC
* Kiss
* Motorhead
* Judas Priest
* Black Sabbath

Litteratur
----------

* Weinstein, Deena: *Heavy Metal: The Music And Its Culture, Revised Edition*, Da Capo Press, 368 s. ISBN 9780306809705
* Berellan, Essi: *The rough guide to heavy metal*, London, 416 s. ISBN 9781843534150

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heavy metal music – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Jens Bache-Wiig** (født 15. november 1880 på Eidsvoll, død 6. mai 1965) var en norsk professor og industrileder. Bache-Wiig ble utnevnt til professor i elektroteknikk ved Norges tekniske høgskole i 1912. Han ble innvilget avskjed fra sin stilling i 1917 for å bli administrerende direktør i Elektrisk Bureau.

Etter studier ved Ingenieurakademie Zwickau studerte han elektroteknikk ved den tekniske høyskolen i Karlsruhe. I årene 1902–1906 var han ansatt ved Gesellschaft für Elektrische Industrie i Karlsruhe, i 1906–1912 ved Westinghouse Elect. & Manufacturing Co. i Pittsburgh i Pennsylvania.

Norsk Elektroteknisk Forening ble stiftet i Oslo 13. mai 1918 av professor Jens Bache-Wiig, direktør Carsten Bruun og kraftverksdirektør Johan Collett Holst.

Bache-Wiig ble direktør for Standard Telefon og Kabelfabrik (eid av International Telegraph and Telephone Company, ITT). I årene 1930–1935 var han, med Berlin som base, sjef for ITTs tyske bedrifter og visepresident i ITT. I 1939 hentet statsråd Trygve Lie ham til Forsyningsdepartementet som leder av Direktoratet for Industriforsyning.

Han var medlem av Administrasjonsrådet fra april til september 1940.

I dagene 18. 19. og 20. april 1940 blir det avholdt flere møter, der administrasjonsrådsmedlem Bache-Wiig direkte uttaler at man er i overensstemmelse med Administrasjonsrådets retningslinjer når man tilbyr, selger og leverer sin produksjon til Tyskland. Dette gjelder elektrokjemiske og elektrometallurgiske industrier. I siste uke i april 1940 ble det holdt en konferanse mellom Administrasjonsrådets medlemmer direktør Jahn, Backe-Wiig og Hartbek samt representanter for arbeiderne ved Marinens Hovedverft og en rekke tyske offiserer. Konferansen behandlet spørsmålet om å sette verftet i gang igjen. Det ble opplyst om at driften blant annet skulle gå ut på å bygge krigsskip for fienden. Kongsberg Våpenfabrikk settes i gang med våpenfabrikasjon, og det fremgår i Bache-Wiigs brev fra Administrasjonsrådet til Kongsberg Våpenfabrikk datert 26. juli 1945 og undertegnet J. Bache-Wiig at man er fornøyd med at man kan holde hjulene i gang. (Fra boken *Dømmer ikke* av Oliver H. Langeland, utgitt igjen i 2009, side 65-69.)

Senere ble han styreformann og generaldirektør i Norsk Hydro (1942/1944 og til andre verdenskrigs slutt), etter krigen var han også styreformann.

Etter andre verdenskrig ble Bache-Wiig også visepresident i ITT i New York. Fra 1947 var han styreformann i Årdal og Sunndal Verk.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jens\_Bache-Wiig[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Bache-Wiig, Jens, *Fra sterkstrømsteknikkens unge år. Opplevelser og erindringer*, Elektroteknisk Tidsskrift nr. 18, 1958 s. 242.
* Gram, Harald og Steenstrup, Bjørn, *Hvem er hvem?*, 1955
* Slagstad, Rune, *De nasjonale strateger*, Oslo 1998.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jens Bache-Wiig hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Mikael Strøm Henriksen Lie** (født 22. august 1873 i Kongsvinger, død 26. oktober 1926) var en norsk jurist og professor, kjent som ekspert på folkerett.

Lie ble *cand. jur.* i 1894 og fikk i 1899 Kronprinsens gullmedalje for den rettshistoriske avhandling «Om de kongelige lensmænds rettlige stilling i Norge i tidsrummet 1536-1660». Så ble han i 1897 sekretær i Justisdepartementet. Etter flere ganger å ha vært på reiser til utlandet med offentlig stipend, ble han fra 1907 ansatt som konsulent i folkerett ved Nobel-instituttet. I 1908 ble han universitetsstipendiat, i 1918 dosent og i 1919 professor i rettsvitenskap ved universitetet i Kristiania. Han var en av Norges sakkyndige utsendinger til Folkeforbundsrådets møter.

Lie leverte en rekke bidrag til aviser og tidsskrifter. Han offentliggjorde dessuten flere bøker om forskjellige rettsvitenskapelige emner.

Referanser
----------

1. ↑   Avisen, urn.nb.no, utgitt 19. oktober 1926[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no, besøkt 25. april 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Marta Stachurska-Kounta (2014), *Mikael Strøm Henriksen Lie* i Norsk biografisk leksikon.
5. ↑  Isaksen, Asbjørn (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

Kilder
------

(da) Taranger, Absalon:  «Lie, Mikael Strøm Henriksen», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XV, København: J. H. Schultz, 1923, s. 780.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Folkeforbundet **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Jarna** er en fiktiv elv fra J.R.R. Tolkiens Midgard.

Jarna (eller **Angren** i Sindarin) oppsto i den søndre delen av Tåkefjellene, og flyter først sørover gjennom festningsverket Jarnagard (eller *Angrenost*) mot Kvitklettene, hvor den gjør en brå sving mot vest og flyter mot storhavet Belegaer. Omtrent 150 Númenóreanske mil vest for Rohansgapet flyter elva Jarna sammen med den mindre elva Adorn.

Elvene Jarna og Adorn formet den vestre grensen av kongeriket Rohan, og selv om den triangelformede landtungen mellom Jarna, Adorn og Kvitklettene var tradisjonelt sett en del av Rohan, men Dunlendingene gjorde krav på det likevel.

Jarna dannet en naturlig grense til Rohansgapet, og kunne kun krysses ved Jarnagard eller ved *Jarnavad*, hvor Rohirrim utkjempet flere store slag mot Dunlendingene og Sarumans orker i den senere delen av det tredje tidevervet.

Saruman omdirigerte Jarna vekk fra Jarnagard da han skapte om festningen til en krigsmaskin, og demmet den opp ved den nordlige veggen. Da entene angrep Jarnagard, ødela de denne demningen og gjenskapte det opprinnelige elveløpet, noe som førte til at Jarnagard ble midlertidig oversvømt.

Portal: Litteratur
**Jøsenfjorden** er en bygd i Hjelmeland kommune i Rogaland som ligger på nordsiden av Jøsenfjorden, omtrent halvveis inn i fjorden.

Bygden deles av elven Ulla, som renner ut her, og bygden har to garder – Vadla på vestsiden og Hauge på østsiden av elven. Siden lokalrutebåtene la til kai i Vadla, ble dette tidligere brukt som stedsnavn, men i de senere år har navnet Jøsenfjorden fått hevd igjen. Ulladalen går nordover og østover fra fjorden og det er vegforbindelse på fylkesvei 632 herfra via hytteområdet Gullingen til Suldal. Elven Ulla ble regulert ved Ulla-Førre-utbyggingen fra 1974 til 1988 og mesteparten av vannet renner nå ut i Suldalsvatnet og derfra til Hylsfjorden. I Jøsenfjorden er det barneskole og butikk, og i Ulladalen er det sandtak. Johannes Gill som var lærer og skolestyrer i Stavanger og som var oppvokst i Ulladalen, utgav i 1975 en erindringsbok som forteller fra gamle dager i bygden.

Litteratur
----------

* Johs. Gill: Eg veit meg ein fjord, Stavanger 1975, ISBN 8270960209

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |