recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stellaris DansTeater** er et profesjonelt dansekompani med base i Hammerfest.

Stellaris DansTeater ble stiftet i 1980 av danser og koreograf Solveig Leinan-Hermo som Hammerfest Ballettverksted og endret navn til Stellaris Danseteater i 1989. Fra 2005 har navnet vært Stellaris DansTeater. Kompaniet drives av dansekunstnere Solveig Leinan-Hermo og Marie Hermo Jensen, som også er kunstneriske og administrative ledere for bedriften. Kompaniet er nå den eldste frigruppen i Norge og mest sannsynlig den nordligste.

Under Leinan-Hermos ledelse har kompaniet hatt en betydelig utvikling med produksjon av nye norske danseforestillinger, kurs- og konsulenttilbud, nasjonal og internasjonal turnévirksomhet og nettverksbygging med prioritering av Barentsregionen og Nordkalottområdet. Dette har vært viktig for relasjonsbygging, kulturutveksling, kulturutvikling og fredsskapende arbeid.

Foruten å produsere og turnere i egen regi samarbeider Stellaris DansTeater med ulike profesjonelle institusjoner i både inn- og utland.  Den årlige DanseFestival Barents i Hammerfest er blitt en viktig møteplass med stor betydning for utviklingen av danse- og scenekunsten i Nord-Norge.

Stellaris DansTeater ble opprinnelig etablert som virke for Leinan-Hermo produksjoner, men har gjennom tidene også utviklet seg også til å bli en produksjonsbedrift for mange skapende, utøvende og nyetablerte kunstnere innen flere sjangrer siden flere kunstnergrupper blir involvert i våre prosjekt.

Av kompaniets mange suksesser kan nevnes Leinan-Hermos egen *Dær Fastlandet Flyt*. I 2003 ble hun hedret med Senter for Dansekunsts Ærespris.

Referanser
----------

1. 1 2  «Store norske leksikon- Stellaris DansTeater». Besøkt 3. november 2023.
2. ↑  «Om oss- Stellaris DansTeater». Besøkt 3. november 2023.
3. ↑  «Magasinet dans, vår 2015, Dans fra Hammerfest». Besøkt 3. november 2023.
4. ↑  «sceneweb organisasjoner StellarisDansTeater». Besøkt 3. november 2023.
**Esther Hayut** (hebraisk: אֶסְתֵּר חַיּוּת‎; født 16. oktober 1953 i Herzliya, Israel) er høyesterettsjustitiarus i Israels høyesterett. Hun tiltrådte 26. oktober 2017 etter Miriam Naor og er forventet å sitte som justitiarus frem til oktober 2023, når hun blir 70 år.

Hun ble født i en ma'abarot i Herzliya av rumenske holocaust-overlevende. Hennes foreldre ble skilt når hun var lite barn, og faren emigrerte til Storbritannia. I en alder av 17 år flyttet hun til Eilat. I 1971 ble hun innrullert i Israels forsvar. Hun fullførte så studier i rettsvitenskap ved Universitetet i Tel Aviv i 1977. Hun jobbet deretter for advokatfirma til Haim Yosef Zadok, tidligere israelsk justisminister, frem til 1985. Hun åpnet deretter sitt eget advokatkontor. I 1990 ble hun utnevnt til dommer i en magistratrett i Tel Aviv, og i 1996 ble hun utnevnt til dommer i en distriktsdomstol i Tel Aviv. I 2003 ble hun utnevnt til dommer i Israels høyesterett.

Referanser
----------

1. ↑   elyon1.court.gov.il[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Esther Hayut sworn in as chief justice amid bid to curb judiciary». Times of Israel.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Sedelighetsdebatten** er navnet på flere norske debatter rundt seksualmoral og sedelighet. De største ble avholdt på 1880- og 1950-tallet, men hadde sine konkurrenter, kanskje spesielt i debatten rundt målsaken.

På 1880-tallet var spesielt kunstnermiljøet og aktivister innen kvinnesaken, opptatt av begrepet likestilling mellom kjønnene og muligheten for fri omgang. Begge konsepter var radikalt forskjellig fra borgerskapets århundrelange ide om at familien var samfunnets hjørnesten. Den hadde ulmet en tid, men da Henrik Ibsen lanserte sin Nora i *Et Dukkehjem* (1879), med sin uregjerlige og individuelle opptreden, *Samfunnets Støtter* (1877), med kvinnen som dominerende, og en annerledes Fru Alving i *Gengangere* (1881), ja, da ble det virkelig *debatt*. Arne Garborg var noe negativ til Ibsens fremlegg, men han funderte også, i sin *Mannfolk* (1886) på hvorfor det skulle være mannen, og ikke andre, som satt med makt og oversikt i en familie og samfunnet ellers. Han mistet da jobben som statsrevisor.

*Albertine hos Politilegen*, av Christian Krohg, 1886-1887
Debatten fortsatte, inspirert av boken *Christianiabohemen* av Hans Jæger (1885), og boken om sypiken *Albertine* (1886) av Christian Krohg. Sistnevnte malte også, i sakens anledning, maleriet *Albertine hos Politilegen*. Andre benyttet også høvet til å publisere litt, blant annet Bjørnstjerne Bjørnson, som i sin *En Handske* (1883), skildret en mann som nettopp *skulle være* avholden før ekteskapet; altså hadde debatten i noe grad, endret hans syn i disse saker.

Amalie Skram lanserer i boka *Lucie* (1888), Lucie som var usikker på dette med aktivitet før giftermålet. Jonas Lie var i favør av kvinnenes selvstendighet, og noe av dette forårsaket splittelse mellom ham og Bjørnson, som siden sluttet seg til oppfatningen.

Alexander Kielland som skrev om tjenestepiken som ble utsatt for familiefaren, herr *Garman & Worse*, en dramatisk fremstilling på den tiden.

Rettsvesenets forskrift om den bimånedlige tvungne legekontroll og visitas for prostituerte ble lagt bort i 1888, men dannet også en basis for denne debatten.

Det ble ellers avholdt et møte i Det Norske Studentersamfund i Kristiania, der problematikken ble lansert som en «privatsak» mellom de involverte (kvinne og mann), at kvinnesakskvinnene stilte for store krav til menns sedelighet. Kvinnelegen Oscar Nissen anslo ti prosent av kvinnene som kjønnsdriftige, og utledet derved at de hadde meget lettere for å være sedelige.

En opprørt Norsk Kvindesagsforening var splittet i sitt syn på et motsvar. Der enkelte (anført av formann Ragna Nielsen) ville avholde protestmøte, mente andre og etterhvert generalforsamlingen, at debatten måtte holdes på et ordentligt nivå. Ny formann ble Anna Bugge.

På 1950-tallet avstedkom Agnar Mykles romaner en debatt knyttet til utgivelser av tekster der deler av innholdet er intimt. *Sangen om den røde rubin* (1956) endte Mykle i retten for, men ble frikjent 9. mai 1958. Jens Bjørneboe hadde utløste en lignende reaaksjon med den mer pornografiske fortellingen *Uten en tråd* (1966).
***Meldt savnet*** er en roman av Margit Sandemo fra 1975. Originalens tittel var *Kärleken har många vägar*, men den har også vært utgitt under tittelen *Blommor i askan*.

Handlingen er lagt til andre verdenskrig, til den tyskokkuperte delen av Frankrike, hvor fransknorske David de Saint-Colombe, og hans søster Sissi, blir involvert i et sammensvergelse hvor en guttunger er kidnappet. Barnet Michel, er sønn av en framstående fransk minister, og en viktig brikke i spillet om krigsutviklingen. Han lykkes til slutt å rømme fra kidnapperne, sammen med sin guvernante Madeleine. Romanen er fylt med handling og kjærlighet i kjent Sandemostil. Romanen har gått som føljetong i ukebladet Hjemmet i hele Norden, og ble også utgitt som bok nr 25 i serien *Margit Sandemos beste føljetonger*.

Utgivelser (utvalg)
-------------------

* *Margit Sandemos beste føljetonger nr. 25*, Bladkompaniet 1984, ISBN 82-509-1529-1
* *Margit Sandemos beste dobbeltbok*, Schibsted 2006

Litteratur
----------

* *Kjære Margit!: Et festskrift til Nordens folkelesningsdronning; Margit Sandemo 70 år*, Bladkompaniet 1994
**Darwin** (spansk: *Isla Darwin*, på engelsk også kjent som: *Culpepper Island*) er en ubebodd øy i Galápagos-arkipelet. Øya har navn etter Charles Darwin, ligger avsides som den nordvestligste i øygruppen og er administrativt en del av kantonen Isabela, med en beliggenhet 160 kilometer nordvest for øya Isabela. Darwin er toppen av en tusen meter høy, utdødd, vulkan som reiser seg opp fra havbunnen.

I 1964 ble det første mennesket ilandsatt, ved hjelp av helikopter, på Darwin. Øya, som sjelden blir besøkt, er kjent blant dykkere for et variert marint dyreliv. Steinformasjonen Darwins Arch er også en attraksjon ved øya.

Darwin og Darwins Arch er en del av Galápagos nasjonalpark og er leve- og hekkested for en rekke fuglarter. Buen kollapset 19. mai 2021 som et resultat av erosjon, og en søyle på hver side ble stående igjen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Galapagos Conservancy: Darwin. Besøkt 20. desember 2013. (en)
2. ↑  «Galapagos Islands: Erosion fells Darwin's Arch». *BBC News* **(engelsk)**. 18. mai 2021. Besøkt 19. mai 2021.
3. ↑  CNN, Tamara Hardingham-Gill. «Galapagos rock formation Darwin's Arch has collapsed». *CNN* **(engelsk)**. Besøkt 19. mai 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Järla Orientering** er en svensk orienteringsklubb som holder til i Nacka, Stockholm.

De er en del av Järla IF, som ble stiftet i 1914. Selve orienteringsavdelingen ble stiftet i 1923. Järla Orientering har virksomhet for løpere på elite-, ungdoms-, barne-, og mosjonsnivå. 
Klubben har en rekke sterke løpere som hevder seg internasjonalt. Den mest fremtredende løperen i dagens Järla er Olle Boström, som tok VM-bronse på mellomdistansen i Inverness i 2015.

Klubbens draktfarger er svart og oransje.

Järla har levert gode resultater i de største klubbstafettene de senere årene. I 2014 vant de den andre utgaven av norges største orienteringsstafett, Night Hawk. I 2018 vant de damestafetten under Tiomila.

Meritter
--------

Tiomila, damer *(1) :*

* 2018

Night Hawk, herrer *(1) :*

* 2014

Kjente løpere
-------------


|  |  |
| --- | --- |
| 
* Sveriges flagg Olle Boström
* Danmarks flagg Rasmus Thrane Hansen
* Danmarks flagg Emma Klingenberg

 | 
* Sveriges flagg Karolin Ohlsson
* Sveriges flagg Jens Rönnols (2017-)

 |

Kjente tidligere løpere
-----------------------

* Sveriges flagg Anders Holmberg
* Norges flagg Ingjerd Myhre (-2016)
* Norges flagg Håkon Jarvis Westergård (-2017)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Kull fra Saarland.
**Kullkraft** framstilles ved at kull brennes slik at forbrenningvarmen overføres til en dampkjel. Dampen kan så brukes til å drive en dampmaskin eller en turbin som driver en elektrogenerator. Damp kan også ledes i isolerte rør til bruk som fjernvarme. Kullkraft er verdens største elektrisitetskilde, med 40 % av global el-produksjon.

Kull er det mest karbonintensive av de fossile energibærerne. Kullkraft gir høyere utslipp av CO2 (950g/kWh) enn oljekraft (890g/kWh) og gasskraft (600g/kWh), og rensing av utslipp fra kullkraftverk er ansett som en av de viktigste utfordringer i arbeidet med å redusere de globale klimagassutslippene.

Produksjon og forbruk
---------------------

Om lag 90 % av verdens kullforbruk går til energiproduksjon. Verdens forbruk av kull var ca. 6,7 milliarder tonn i 2006 og er forventet å øke til 10 milliarder tonn innen 2030. I Kina ble det brukt 2,3 milliarder tonn i 2006, i India om lag 447 millioner tonn. 69 % av Kinas elektrisitet kommer fra kullkraft, mens i USA er om lag halvparten av elektrisitetsproduksjonen basert på kull.

Europa prøver å redusere avhengigheten av kullkraft, og reduserer egen kullproduksjon. Reduksjonen erstattes foreløpig av import. Årlig importerer Europa 200 millioner tonn kull for å møte etterspørselen.[]

Referanser
----------

1. ↑  (en) Carbon Dioxide Emissions from the Generation of Electric Power in the United States – Energidepartementet, juli 2000
***Down to the Sea in Ships*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av Elmer Clifton.

Handling
--------

Kaptein Charles W. Morgan (spilt av William Walcott) er en velrespektert forretningsmann som eier en flåte av hvalfangst-skip som opererer fra New Bedford, Massachusetts. Han er veldig nær sin sjenerte og lydige datter Patience (spilt av Marguerite Courtot) og forteller henne at hun må gifte seg med en mann som er en hvalfanger og en kveker - akkurat som Charles selv. Hans sønn og svigerdatter forsvant 10 år tidligere når de var på en hvalfangst-ekspedisjon. Til slutt ble babyen deres, Charles sitt barnebarn Dot, oppdaget på en flåte bundet fast til en seilduk. Charles hadde oppdratt henne siden den gang. Dot er nå et rampete, opprørsk barn, som ønsker å bli hvalfanger når hun blir stor.

Men hennes drømmer er en ambisjon som ikke er akseptabel for en kvinne blant resten av innbyggerne i hjem-byen deres. En dag kommer en barndomsvenn av Patience, Allan Dexter (spilt av Raymond McKee) til byen, nylig tilbake fra college. Han og Patience fornyer sitt bekjentskap, og blir snart forelsket i hverandre. Dexter spør derfor kaptein Morgan om tillatelse til å gifte seg med Patience, men kaptein Morgan mener at han ikke er en passende ektemann - ettersom han verken er en kveker eller en erfaren hvalfanger. I mellomtiden planlegger Samuel Siggs (spilt av J. Thornton Baston) å stjele skipene til kaptein Morgan for å frakte afrikansk gull. Han kler seg ut som en kveker, og får snart en posisjon i Morgans virksomhet ved å utgi seg for å være en erfaren hvalfanger. Han har også spionert på Morgans attraktive datter Patience, og planlegger å gifte seg med henne. 

Siggs kidnapper også Dexter og tvinger ham til å arbeide på et av skipene hans. Dexter bruker snart denne tiden til å blant annet drepe en hval med harpun, i håp om å bli en dyktig hvalfanger. I mellomtiden dreper Jake Finner kapteinen og tar over kontroll over skipet. Men fordi han har behandlet mennene om bord som slaver, gjør arbeiderne snart mytteri mot Finner. Mannskapet utnevner deretter Dexter til deres nye kaptein. Samtidig som dette foregår blir kaptein Morgan syk, og frykter at han er døende. Han befaler derfor Patience å gifte seg med Siggs som sitt siste ønske i livet. Patience sier seg motvillig enig til dette. Men Dexter kommer frem akkurat i tide for å redde Patience, og de to elskerne gjenforenes til slutt.

Skuespillere
------------

* William Walcott som Charles W. Morgan
* Marguerite Courtot som Patience
* Raymond McKee som Allan Dexter
* Clara Bow som Dot
* J. Thornton Baston som Samuel Siggs
* Patrick Hartigan som Jake Finner

Referanser
----------

1. ↑  «Down to the Sea in Ships (1922)» **(engelsk)**. Besøkt 24. oktober 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 24. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Down to the Sea in Ships* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *Down to the Sea in Ships* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Down to the Sea in Ships* på Silent Era Rediger på Wikidata
Den hebraiske bokuka 2005, Israel Museum, Jerusalem
**Den hebraiske bokuka** (hebraisk: שבוע הספר העברי) er et årlig arrangement for feiring av litteratur i Staten Israel. I løpet av den hebraiske bokuka organiseres det store dagslange utendørs bokmesser i Israels største byer, hvor forlag markedsfører og selger sine produkter, som oftest med avslag. Vanligvis er det på denne tiden salg i israelske bokbutikker, som kan vare opptil en måned.

De siste årene har bokuka blitt utvidet til 10 dager.

I tillegg til boksalg arrangeres det en rekke litterære begivenheter under bokuka, slik som forfattersammenkomster, offentlige lesekvelder og prisutdelingsseremoni for Sapir-prisen. Media fokuserer også ekstra mye på litteratur under arrangementet.

**The Hebrew Book Week fair at the Jerusalem Station compound, 2017**  
 **Writers**. Back line from left: Sivan Rahav-Meir, Dr. Asael Lubotzky, Yehoram Gaon

Opprinnelse og historie
-----------------------

Ifølge de israelske styresmaktene begynte den hebraiske bokuka i 1926 som en éndagsbegivenhet som fant sted i Rotchild Boulevard, Tel Aviv. Grunnleggeren av Masada Press, Bracha Peli, lanserte den første bokdagen i 1926 og solgte bøker med rabatt. Siden 1961 har den hebraiske bokuka vært en landsdekkende, ukeslang begivenhet som finner sted hvert år om sommeren.

Eksterne lenker
---------------

* Ways To "Green" Hebrew Book Week
* *Hebrew Book Week 2006* , nyhetsartikkel på de israelske styresmaktenes nettsider
* *Hebrew Book Week to open June 7*, nyhetsartikkel fra det israelske tidsskriftet *Yedioth Ahronoth*
* *Book Watch: 'For the sake of the book'*, nyhetsartikkel fra den israelske avisen *The Jerusalem Post*
Haugli i svev under høydehopp med tilløp.
**Vidkunn Haugli** (født 9. august 1939) er en norsk bygdebokforfatter, lærer og kommune- og fylkespolitiker for partiet Venstre. Han er tidligere ordfører og varaordfører i Målselv kommune.

Haugli har vært styreleder i Troms Kraft og Midt-Troms museum, samt sittet i styret ved Universitetet i Tromsø. Han var også leder i hovedkomiteen for Landsskytterstevnet på Råvatn i Øvre-Målselv i 2006 og 2016.

I unge år var Vidkunn Haugli aktiv friidrettsutøver, og som 19-åring ble han nordnorsk mester i både høyde uten tilløp og lengde uten tilløp. På 400 m har han både nordnorsk mesterskap og er vinner av samme distanse i det militære norgesmesterskapet i Stavanger i 1961.

I sammenheng med at Haugli ledet hovedkomiteen for 200-årsmarkering for Målselv, tok han i 1986 initiativ til å få dannet Målselv historielag for å styrke det lokalhistoriske arbeidet.[] Historielaget er i dag et av de mest aktive historielag i Troms.

3. januar 2014 fikk Haugli Kongens fortjenstmedalje i sølv for sitt mangeårige engasjement innenfor kultur og frivillighet i Målselv kommune, påfulgt av Kommunesektorens Organisasjonsmedalje for samfunnsgavnlig virksomhet[] i 2015 og Målselv kommunes kulturpris samme år.

Referanser
----------

1. ↑   www.kongehuset.no, besøkt 3. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Haugli ble hedret med Kongens sølv». *folkebladet.no*. 4. januar 2014. Besøkt 28. august 2017.
3. 1 2 3  «Vidkunn Haugli er 70 år - Troms Venstre». *Venstre*. 1. august 2009. Besøkt 28. august 2017.
4. ↑  «Norges Fri-idrettsforbund / Norwegian Athletics Federation - Alle tiders beste utendørs / All Time Best Outdoor - Menn - 100m / Men - 100m» (PDF). Besøkt 28. august 2017.
5. ↑  «Med lokalhistorie som lidenskap». *Nye Troms*. 20.01.2017. Besøkt 1. september 2017.
6. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer - Det norske kongehuset». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 3. mai 2019.
7. ↑  «Haugli ble hedret med Kongens sølv». *folkebladet.no*. 4. januar 2014. Besøkt 28. august 2017.
8. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Fair use** er et prinsipp i USAs lovgivning om opphavsrett. Fair use betyr at selv om noe er opphavsrettslig beskyttet, kan det likevel brukes uten tillatelse fra innehaveren av opphavsretten i bestemte situasjoner. Fair use-prinsippet omfatter spesielt bruk i forbindelse med omtale eller kritikk av verkene. 

I nordisk rett eksisterer det **ikke** noe rettsprinsipp som tilsvarer *fair use*. Mange bruksområder av opphavsrettbeskyttet materiale som i Storbritannia/USA tolkes som *fair use* vil imidlertid også være lovlig i nordisk rett. Dette fordi åndsverkslovgivningen har bestemmelser som avgrenser skaperen av verkets enerett til eksemplarfremstilling og tilgjengeliggjøring for allmennheten. Eksempler på dette er sitatretten, retten til privatkopiering, utlån av verk fra bibliotek o.l. 

I 2007 vedtok Israel en opphavsrettslov med *Fair use*-bestemmelser inspirert av USAs.
**Den evangeliske St. Thomas-kirke av India** (eller *St. Thomas’ evangeliske kirke i India*) er en protestantisk kirke som hører til de tomaskristne trossamfunnene i den indiske delstaten Kerala. Den fører altså sine røtter tilbake til apostelen Tomas’ misjonering ved Malabarkysten. Kirkens leder er biskopen med sete i Tiruvalla.

Historie
--------

*Se artiklene* tomaskristne *og* Mar Thoma-kirken *for historien før 1961.*
Den evangeliske St. Thomas-kirke av India utskilte seg i 1961 fra den anglikanske Mar Thoma-kirken. Denne hadde i sin tur blitt dannet på 1800-tallet som en reformert utbrytergruppe fra den syrisk-ortodokse kirke av Malankara. Fra midten av 1900-tallet dannet det seg en gruppe i Mar Thoma-kirken som mente at reformasjonen ikke hadde gått langt nok. Siden det ikke ble funnet noen løsning på konflikten, valgte de reformatoriske kreftene å forlate Mar Thoma-kirken i 1961 for å danne en egen, protestantisk kirke.

Se også
-------

* Tomaskristne
* Mar Thoma-kirken

Eksterne lenker
---------------

* Kirkens informasjonsside (engelsk)
Unge kvinner og nakne kropper blir ofte betraktet som symbol på menneskelig skjønnhet og er også et vanlig motiv i billedkunst, litteratur og musikk.Bildet viser «Nymfe med åkervindel» av Jules Joseph Lefebvre (1836–1911).
**Skjønnhet** eller **vakkerhet** er en beskrivelse av eller egenskap ved en person, et sted, en gjenstand, et kunstverk, en idé og annet som gir en sanseopplevelse av behag, mening eller tilfredsstillelse. Skjønnhet er studert som en del av estetikk, filosofi, sosiologi og kulturhistorie. 

Ordet skjønnhet kan på norsk også brukes om en vakker kvinne. En «ideell skjønnhet» er en person som blir beundret eller har et vesen eller karaktertrekk som innenfor en bestemt kultur blir betraktet som vakkert. Et antall historiske enkeltpersoner har blitt kulturelle skjønnhetsikoner, eksempelvis dronning Kleopatra, Helena fra Troja («Den skjønne Helena»), filmskuespilleren Marilyn Monroe og andre glamourmodeller.

Den individuelle, subjektive erfaringen av «skjønnhet» omfatter ofte tolkningen av selvstendige «helheter» som å være i balanse og harmoni med naturen, noe som kan føre til følelser av tiltrekning og velvære. *Beauty is in the eye of the beholder*, «Skjønnhet er i øynene på den som ser», er et gammelt engelsk ordtak som for å uttrykke denne forestillingen. Skjønnhet kan også fremkalle en opplevelse av positiv refleksjon over meningen med ens egen eksistens og tilværelse. Et «skjønnhetsobjekt» er alt som avslører eller gir gjenklang til en personlig mening.

I et moderne mediesamfunn preget av en seksualisert, visuell populærkultur og en ekstrem indvidualisme, kan vektlegginga på enkeltmenneskers utseende føre til et «skjønnhetstyranni» der jakten på det «perfekte», som forandrer seg med skiftende moter, blir overdrevent viktig.

Se også
-------

* Estetikk
* Ideal
* Idyll
* Erotisk kapital
* Skjønnhetskonkurranse
* Fysisk attraktivitet
* Sex appeal

Referanser
----------

1. ↑  Gary Martin (2007): *Beauty is in the eye of the beholder*. The Phrase Finder.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Beauty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nrk.no om hjernens sans for estetikk
* Digitalkopi av Erling Lars Dales *unnskapens tre og kunstens skjønnhet : om den estetiske oppdragelse i det moderne samfunn* (Gyldendal, 1991)
* Digitalkopi av Jean Lacostes *Idéen om det skjønne* (Forsythia, 1997)
* Digitalkopi av Naomi Wolfs *Skjønnhetsmyten : hvordan forestillinger om skjønnhet blir brukt mot kvinner* (Tiden , 1992)
* *Aftenposten innsikt* 2012 om skjønnhetsidealer
* NRK skolefjernsyn 1979 om skjønnhetsidealer gjennom tidene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Wormskonkordatet**, også kalt **Pactum Calixtinum** av historikere, var et konkordat mellom pave Callistus II og den tysk-romerske keiser Henrik V den 23. september 1122 ved byen Worms. Konkordatet avsluttet den første perioden med strid mellom kongemakt og paven.

Konkordatet ble et kompromiss som paven i det lange løp kom til å tape mest på. I andre land skulle biskoper velges på vanlig vis, men i Tyskland fikk keiseren vetorett. Dette kom særlig fram gjennom den såkalte *investituren* (konflikten ble kalt investiturstriden) der biskopen fikk bisperingen og bispestaven av kongen og ikke av den som forrettet messen, normalt en annen biskop.

Wormskonkordatet ble bekreftet av Callistus II under det første Laterankonsil i 1123.

Bakgrunnen for at paven gikk med på dette konkordatet kan skyldes keiserens veldige makt på denne tiden, for innholdet i konkordatet både politisk og kirkerettslig var egentlig ganske ugunstig for kirken henholdsvis rettslig tvilsomt. Om en verdslig leder i dag hadde krevet tilsvarende (som i Kina prøver overfor den kinesiske katolske kirke) ville dette ha utløst en kirkelig ekskommunikasjon av alle involverte.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Concordat of Worms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Konkordatets tekst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Kubjelle** (*Pulsatilla pratensis*) er en flerårig urt i soleiefamilien. Den har klokkeformet blomst som er brunfiolett utvendig og mørkt blåfiolett innvendig. Planten blir opptil 10–20 cm høy. Den kan forveksles med sin nære slektning mogopen, men mogopen er hvit. Den blomstrer fra slutten av april til begynnelsen av mai.

Kubjelle er utbredt rundt Østersjøen i Sverige, Danmark, Tyskland, Polen, Baltikum, Hviterussland og Russland. På steppene i Øst-Europa vokser den nærstående arten *Pulsatilla nigricans*, som ofte blir regnet som en underart av kubjelle. I Norge finnes kubjelle bare omkring ytre Oslofjord, fra Moss og Fredrikstad i Østfold, til Re og Tjøme i Vestfold. Kubjelle vokser på sandmark eller tørt, kalkholdig berg. 

Det finnes også en helt isolert forekomst på Hovedøya i Oslo. Der vokser den på de tørre, solvendte og bratte skråningene på østsiden av øya. På begynnelsen av 1900-tallet var kubjella i ferd med å forsvinne fra Hovedøya og professor Wille sørget for at området som den fortsatt eksisterte på ble inngjerdet. I 1919 stengte Akershus kommandantskap denne delen av øya for all ferdsel og det viste seg å være svært vellykket. I 1981 ble det registrert 100 individer fordelt på to områder på øya og i 2005 hadde antallet økt til 200 individer. Kubjellene har i løpet av denne tiden flyttet på seg og de finnes nå også på et helt nytt område lenger nordøst i samme skråning som tidligere. Hovedøya er verdens nordligste voksested for kubjelle.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 22. februar 2022. Besøkt 22. februar 2022.
2. ↑  Solstad H, Elven R, Arnesen G, Eidesen PB, Gaarder G, Hegre H, Høitomt T, Mjelde M og Pedersen O (24. november 2021). «Karplanter. Vurdering av kubjelle *Pulsatilla pratensis* som NT→EN for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 28. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kubjelle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kubjelle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Kubjelle* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Kubjelle* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Kubjelle* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kubjelle* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Anemone pratensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pulsatilla pratensis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pulsatilla pratensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Urtekildens planteleksikon
* Artsdatabanken – Rødliste 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Flimra*** var et norsk magasinprogram for ungdom som gikk på NRK Fjernsynet fra 1970 til 1984. Serien brakte fram mange seinere berømte artister og skuespillere. Noen av programmene vakte reaksjoner fra foreldre og andre på grunn av utfordrende innslag. Kalle Fürst, Svein Erik Børja og Ada Haug spilte en vesentlig rolle i utformingen av programmet. Flimra var en samlebetegnelse for en rekke sjangere og kunne bestå av aktuell debatt, dokumentarfilmer, musikk og diverse annet. Også innkjøpte program, slik som for eksempel den amerikanske ungdomserien *Fame*, ble sendt under vignetten til Flimra. Den norskproduserte dokumentarserien *Nesten voksen* (1984) ble også sendt under vignetten til Flimra.

Programmet gikk annenhver uke på fredager den første tiden.

Fürst ble i 1972 tildelt en UNESCO-pris for en *Flimra*-dokumentar om den ungarske popgruppa Illés.

Flimra ble i 1985 etterfulgt av *Kluzz*.

Om programmet
-------------

Flimra med Svein Erik Børja og Kalle Fürst i spissen var det første TV-programmet skapt av og for ungdom da det kom i 1970. Programmet bidro til å legge grunnlaget for ungdomsprogrammer som *U*, *Åpen post* og *XLTV*.

### Dokumentaren Asifa

Et dokumentarprogram som vakte særlig oppsikt da det ble sendt på Flimra var *Asifa – palestinaren*, som satte søkelyset på forholdene i den palestinske flyktningleiren Shatila. Programmet handlet om skjebnen til den 12 år gamle jenta Asifa som trente på å bli geriljasoldat. I programmet kom det frem påstander om at israelerne slapp små bomber kamuflert som leketøy slik at de skulle ramme barn som plukket dem opp i god tro.

Programmet var det aller første i Norge til å ta for seg forholdene på den palestinske siden. Det norske publikum var på den tiden vant til proisraelske fremstillinger i mediene og det ble derfor et sjokk å se et program som talte palestinernes sak. Politikerne krevde skrevne retningslinjer for hele NRKs programvirksomhet. Blant annet sluttet Arbeiderpartiets representanter på Stortinget seg til kravet. Etter Kjell Magne Fredheims og de andre representantenes kritikk av NRKs medarbeidere, bestemte kringkastingssjef Torolf Elster at det skulle lages skriftlige retningslinjer for programvirksomheten i NRK, og kritikken stilnet.

Programledere og medarbeidere
-----------------------------

* Terje Mosnes
* Erling Lægreid (i redaksjonen)
* Kalle Lisberg
* Tom Mathisen (manuscript til to episoder i 1976)
* Herodes Falsk (manuscript til to episoder i 1976)
* Sven-Erik Helgesen
* Chris Foss
* Dag Åkeson Moe

Referanser
----------

1. ↑  VG - Flimra vant UNESCO-prisen (15.06.1972, s.34) «Kalle Fürst vant UNESCO-prisen for programmet «Illes», som er en Flimra-beretning om en ungarsk pop-gruppe.»
2. ↑  Dagbladet - Da NRK skulle bygge landet (5. mars 1999)
3. ↑  «NRK og politikken». NRK. juli 2008. Besøkt 28. juli 2008. «*Men da Barne- og ungdomsavdelingen sendte et program om en ung jente fra den palestinske flytkningeleiren Shatila, eksploderte kritikken mot NRK*»

Eksterne lenker
---------------

* FLIMRA-serien hos NRK.
* (en) *Flimra* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Flimra* på NRK TV Rediger på Wikidata
**Oslofeltets berggrunn** er beskrivelse av de typer av bergarter som finnes i Oslofeltet. Bergartene er inndelt i formasjoner.

Prekambriumtiden
----------------

Det sørnorske grunnfjellsområde stikker opp i enkelte åser i Oslofeltet. Dette grunnfjellet ble dannet for 1500 til 1040 millioner år siden. Ekeberg og Nesodden er eksempler på slike høydeområder som er avgrenset av normalforkastninger.

Kambrosilurske skifre
---------------------

### Vangsåsformasjonen

Sandstein som utgjør en 125 meter tykk lagpakke fra begynnelsen av kambriumtiden på Ringsaker.

### Alunskiferformasjonen

Svart leirskifer som ble dannet i midtre kambrium- til tidlig ordoviciumtiden i Oslo. Skiferen består av mer enn 10 % organisk materiale og kan være rik på tungmetaller som vanadium og uran, og står for større Radonutslipp.

Formasjonen var utbredt over hele Norge og i Sverige øst til Ørebro-området. Den finnes også på De britiske øyer. Leirskifrene fungerte som et glideplan under skyvedekkene under den kaledonske fjellkjedefoldingen i Silurtiden, og finnes derfor i en tynn sone ved østkanten av fjellkjeden helt fra Rogaland til Finnmark.

Formasjonen er kjent for sitt store innhold av fossiler, særlig trilobitter (Olenider) i den kambriske delen og graptolitter (Rhabdinopora) i den ordoviciske delen

Ordoviciumtiden
---------------

* Alunskiferformasjonen (øvre del)
* Bjerkåsholmformasjonen
* Tøyenformasjonen
* Hukformasjonen
* Elnesformasjonen
* Vollformasjonen
* Arnestadformasjonen
* Frognerkilformasjonen
* Nakkholmformasjonen
* Solvangformasjonen
* Venstøpformasjonen
* Grimsøyformasjonen
* Skjerholmformasjonen
* Skogerholmformasjonen
* Husbergøyformasjonen
* Langøyene- og Langåraformasjonen

Siluriske kalklag
-----------------

* Solvikformasjonen
* Rytteråkerformasjonen
* Vikformasjonen
* Skinnerbuktformasjonen
* Malmøyformasjonen
* Steinsfjordformasjonen
* Sundvollgruppen

Permtiden
---------

Rombeporfyr er den vanligste bergarten i Oslofeltet.

Kvartærtiden
------------

Israndavsetninger fra isavsmeltingen etter siste istid. Mest kjent er Raet ved Larvik. Videre finnes store forekomster av sand på Romerike.

Se også
-------

* Oslofeltet
* Norges berggrunn

Litteratur
----------

* Hans Arne Nakrem og David Worsley: *Jordas eldste oldtid*. I: Ramberg et al. (red): *Landet blir til. Norges geologi*. Norsk geologisk forening 2006.
Et av forslagene til *Intermarium*. Lysegrønn viser ukrainske og belarusiske territorier som etter 1921 falt på sovjetiske hender.
**Intermarium**, eller **Intermarium-doktrinen** (polsk: *Międzymorze*), var en plan utarbeidet av den polske lederen Józef Piłsudski som gikk ut på å etablere en føderasjon av sentral- og østeuropeiske stater under polsk og italiensk ledelse. Føderasjonen skulle virke som en motbalanse mot Russland/Sovjetunionen i øst og Tyskland i vest. De statene som det var tenkt kunne utgjøre føderasjonen var de baltiske stater (Litauen, Latvia, Estland), Finland, Belarus, Ukraina, Ungarn, Romania, Jugoslavia, og Tsjekkoslovakia. Den foreslåtte føderasjonen ble ofte kalt det «tredje Europa».[]

Det polske navnet *Międzymorze* betyr «mellomhavs» eller «mellom havene», og er også det polske ordet for eid; dette ble oversatt til latin som *Intermarium*.[]

Føderasjonen skulle være tilnærmet likt Det polsk-litauiske samveldet, som strakk seg fra Svartehavet til Østersjøen. Intermarium sammenfalt med Piłsuskis andre geopolitiske mål - «promoteisme» - som gikk ut på å støtte opp om nasjonalistiske elementer i Det russiske keiserriket med mål om å oppløse det, og å få Russland til å avhende erobrede territorier.[]

*Intermarium* ble uansett sett på som en trussel for den nylig selvstendige staten Litauen, og sett på som en trussel for håpet om uavhengighet for mange ukrainere. Planen ble motarbeidet av Russland og de fleste europeiske stormakter med unntak av Frankrike.[]

Innen to tiår etter Piłsudskis plan feilet hadde alle land som var kandidater for et medlemskap i føderasjonen falt til Sovjetunionen eller Nazi-Tyskland, med unntak av Finland som motstod sovjetisk aggresjon, men dog hadde måtte avstå territorier, i vinterkrigen.[]

Se også
-------

* Polen-Litauen
* Mellomkrigstiden

Referanser
----------

1. ↑  Józef Beck. (2017, 25. mai). I Store norske leksikon. Hentet 17. oktober 2017 fra .
2. ↑  «Finsk.no - Karelens historie». *www.finsk.no*. Besøkt 20. oktober 2022.
**Evangelisch-Lutherische Kirche in Norddeutschland** (norsk: *«Den evangelisk-lutherske kirken i Nord-Tyskland»*) også kalt **Nordkirche** (norsk: *«Nordkirken»*) er et luthersk kirkesamfunn i Tyskland. Kirkesamfunnet ble dannet i 2012 da Nordelbische Evangelisch-Lutherische Kirche,Evangelisch-Lutherische Landeskirche Mecklenburgs og Pommersche Evangelische Kirche slo seg sammen til ett kirkesamfunn under paraplyorganisasjonen Evangelische Kirche in Deutschland.

Kirken har rundt 1,9 millioner medlemmer. Det høyeste organet i kirken er synoden, som er blir valgt for seks år. Kirken er delt i fire bispedømmer (Schleswig og Holstein, Hamburg og Lübeck, Mecklenburg, Pommern). Disse har hver sin biskop, og i tillegg har kirken en hovedbiskop som også leder kirkerådet. Den er delt inn i 13 distrikter (tilsvarende (prostier), som igjen er delt inn i tre større områder, der ett av disse omfatter to bispedømmer (Mecklenburg og Pommern). Disse er styrt gjennom synoder som velger et Kirchenkreisrat som står for den daglige driften.

Referanser
----------

1. ↑  Evangelische Kirche in Deutschland – Kirchemitgliederzahlen Stand 31. Dezember 2019 EKD, October 2020
2. 1 2  Kirechenkreise - Nordkirche. Les 10. desember 2017
3. ↑  Die Landessynode - Nordkirche. Lest 10. desember 2017
4. ↑  Bischöfin und Bischöfe - Nordkirche. Lest 10. desember 2017

Eksterne lenker
---------------

* Kirkens nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
I fluidmekanikk er **kapillarlengde** en typisk eller karakteristisk lengdeskala for en væske når væsken utsettes både for tyngdekraft og overflatespenning. Kapillarlengden er definert som

{\displaystyle \lambda \_{c}={\sqrt {\frac {\gamma }{\rho g}}}},

der {\displaystyle g} er tyngdens akselerasjon, {\displaystyle \rho } er væskens massetetthet og \gamma  er væskens overflatespenning. På lengdeskalaer mindre enn kapillarlengden vil kapillarkreftene dominere. Det betyr at en væskedråpe på en flate vil være formet som en del av en kuleflate når dråpen er mindre enn kapillarlengden. Denne formen er løsningen av Young-Laplace ligning uten gravitasjonskrefter. På lengdeskalaer som er større enn kapillarlengden, dominerer tyngdekraften. Derfor vil store dråper på en flate ikke bli høye og runde, men i stedet bli flate og vide.

Eksempel
--------

(a) En vanndråpe, hvis utstrekning er mindre enn {\displaystyle \lambda \_{c}}, har tilnærmet form som toppen av en kule. (b) En stor dråpe med utstrekning større enn {\displaystyle \lambda \_{c}} blir flat på grunn av tyngdekraften.
For rent vann ved romtemperatur og 1 atm trykk gjelder

* {\displaystyle \gamma =72,8} mN/m
* {\displaystyle \rho =998} kg/m³
* {\displaystyle g=9,81} m/s2

som gir kapillarlengden {\displaystyle \lambda \_{c}=} 2,73 mm.

Se også
-------

* Kapillar
* Kapillarkraft
* Overflatespenning

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Uniting Church in Australia** (**UCA**) er et protestantisk kirkesamfunn i Australia. Kirken har rundt 240 000 medlemmer fordelt på omtrent 2500 menigheter, og ble grunnlagt i 1977 da de tre kirkesamfunnene Congregational Union in Australia, Methodist Church of Australasia og Presbyterian Church of Australia slo seg sammen. I 2011 var kirkesamfunnet den tredje største kristne kirken i Australia, da litt over en million mennesker sa at de følte seg knyttet til kirken.

Kirken er en synodal kirke, som vil si at den ledes av valgte råd og utvalg. Den daglige ledelsen blir gjort av en valt president og en generalsekretær. Generalforsamlingen er kirkens øverste organ.

UCA har rundt 2500 menigheter med svært ulik profil. Over menighetene står presbyterier, som har oversikt over menigheter og presters aktiviteter innen sin region. I møtene i presbyteriet møter vigslede medarbeidere (prester, diakoner osv), legpastorer og valgte utsendinger fra menighetene i pretbyteriet. Hver delstat er organisert som en egen synode som har det overordnede ansvaret for kirkens arbeid i området.

Teologisk er kirken preget av at den springer ut av en sammenslåing av tre ulike protestantiske kirker, hver med sin teologi. Den baserer derfor sin teologi på Bibelen, Den apostoliske- og Den nikenske trosbekjennelse samt reformatoriske skrifter fra Metodistkirken, Den reformerte kirke og Den presbyterianske kirke. Kirken anerkjenner to sakramenter: Dåp og nattverd.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  About the United Church in Australia - UCA. Lest 28. april 2016
3. ↑  2071.0 - Reflecting a Nation: Stories from the 2011 Census, 2012–2013 Arkivert 25. april 2016 hos Wayback Machine. - Australian Bureau of Statistics. Lest 28. april 2016
4. ↑
5. ↑  Basis of Union Arkivert 28. februar 2016 hos Wayback Machine. - UCA. Lest 28. april 2016

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Uniting churches in Australia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**STANDARD (OSLO)** er et kunstgalleri i Oslo. Galleriet ble etablert av kurator og kunsthistoriker Eivind Furnesvik og kunstsamler og kemner Petter Snare i 2005. Snare trakk seg ut i 2007 og galleriet har siden blitt drevet av Furnesvik. Profilen til galleriet var lenge preget av yngre norske og internasjonal kunstnere (hovedsakelig født etter 1970) med et overveiende konseptuelt innhold. Senere år har sett en mer mangfoldig utstillingsprofil. Blant galleriets faste kunstnere er Matias Faldbakken, Kim Hiorthøy, Torbjørn Rødland, Gardar Eide Einarsson, Mari Slaattelid og Ann Cathrin November Høibo.

Galleriet har deltalt på et stort antall internasjonale kunstmesser, blant andre Art Rotterdam, The Armory Show (2009), Frieze Art Fair (2006 – 2011), Frieze Art Fair New York (2012), Art Basel (2007, 2009-2012), Art Basel Miami Beach (2008 -2011), NADA (2005 – 2007) og LISTE (2005, 2006, 2008).

Kunstnere som har blitt vist ved galleriet
------------------------------------------

(pr. november 2009)

 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Jennifer Allora og Guillermo Calzadilla
* Sonia Almeida
* Ibon Aranberri
* Cory Arcangel
* Tauba Auerbach
* Johanna Billing
* Martin Boyce
* Olaf Breuning
* Bjorn Copeland
* Simon Denny
* Charles og Ray Eames
* Gardar Eide Einarsson
* Marius Engh
* Roe Ethridge
* Matias Faldbakken
* Hans-Peter Feldmann
* Claire Fontaine
* Ane Graff

  | * John Heartfield
* Uwe Henneken
* Knut Henrik Henriksen
* Kim Hiorthøy
* Damien Hirst
* Alex Hubbard
* Daniel Knorr
* Jutta Koether
* Terence Koh
* Knut Knutsen
* David Lieske
* Nate Lowman
* Camilla Løw
* Frankie Martin
* Adam McEwen
* Lucy McKenzie
* Michaela Meise
* Are Mokkelbost

  | * Edvard Munch
* Raymond Pettibon
* Richard Prince
* Dan Rees
* Nick Relph
* Anselm Reyle
* Hannah Rickards
* Torbjørn Rødland
* Josh Smith
* Ricky Swallow
* Sister Corita Kent
* Oscar Tuazon
* Banks Violette
* Fredrik Værslev
* Charlotte Wankel
* Emily Wardill
* Franz West
* Pae White
* Johannes Wohnseifer

  |

Referanser
----------

1. ↑  *Zeke Turner*, the Wall Street Journal, Is Oslo the next art capital?, 28. juni 2013

Eksterne lenker
---------------

* STANDARD (OSLO)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Orre** er en bygd i Klepp kommune i Rogaland fylke. I det grøderike og flate området, med mange gårder, drives det mye landbruk. Blant annet finnes det flere gartnerier og drivhus. Det drives også grønnsakdyrking. 

Forfatteren Alexander Kielland var ofte innom Orre de gangene han besøkte Jæren, og kan ha brukt det som inspirasjon for noen av jærromanene sine.[]

Geografi
--------

Stedet er kjent for Orrestranda, som er den lengste sandstranden i Norge. Innbyggertallet i kretsen var i 2004 1283, og som resten av kommunen har bygden en ung befolkning.

Orrevatnet på 8,04 km² utgjør nedre del av Orrevassdraget, og er den største innsjøen på Jæren.

Bygninger
---------

Orre gamle kirke
På stedet ligger Orre gamle kirke, en middelalderkirke fra 1200-tallet, og Orre kirke fra 1950. 

I nyere tid er Orre blitt kjent lokalt for Friluftshuset, et bygg som er tilpasset det flate landskapet og som forteller om miljøet i området. Huset er åpent hver søndag og har en permanent utstilling knyttet til Jærstrendene landskapsvernområde. Her er også andre utstillinger og sommerkonserter.

Kultur
------

På Orre arrangeres Orremesså hvert år, og i 2019 fylte den 50 år. Alt overskudd fra messen går tilbake til idrettslag og organisasjoner i bygda.

### Idrett

Orre har et 4.divisjonslag, Orre IL.

Eksterne lenker
---------------

* Klepp kommune om naturvern i kommunen[*død lenke*]
* Friluftshuset ved Orrestranda Jæren friluftsråd
* Orremesså

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*«St. Georg» omdirigeres hit; se også bydelen St. Georg (Hamburg)*

**Sankt Georg**, **Sankt Jørgen** eller **Sankt Jøran**, var en kristen martyr i Palestina under keiser Diokletians forfølgelse. Han er en katolsk helgen med festdag 23. april eller 6. mai (Bulgaria, Georgia, Russland, Serbia, Makedonia). Det er uvisst om han er en historisk person eller en legendarisk person, men man har forsøkt å tidfeste hans liv til 280–303.

Liv og virke
------------

> Hans ry lever stadig, særlig i det kristne østen, men ingen historiske detaljer om hans liv har overlevd. Noen forskere mener at han aldri har eksistert, eller at det var tale om en kristen versjon av en hedensk myte, men høyst sannsynlig er legendene basert på en virkelig person.
> 
> 
> katolsk.no
> 
> 

Lite er kjent om Sankt Georgs liv. Han ble født i Kappadokia i nåværende Tyrkia. Som offiser i Diokletians armé vant han stor berømmelse og fikk innflytelse ved det keiserlige hoffet. Han lyktes å omvende keiserinnen Alexandra til kristendommen, og dette kan ha foranlediget den hittil temmelig tolerante keiseren å innlede sin blodige forfølgelse av de kristne. I 303 ble Georg fanget, torturert og til slutt, sammen med Alexandria, henrettet utenfor byen Diospolis i Palestina.

Legenden forteller at Georg reddet en by, iblant også en jomfru eller prinsesse, fra en drage.

Kultus
------

Georgkultens geografiske utgangspunkt var Diospolis i Palestina, hvor det ble bygd en kirke over graven hans på midten av 300-tallet. Kirken ble ødelagt av hærføreren Saladin i 1191.

Sankt Georg ble regnet som en av de fjorten nødhjelpere.

Han ble særlig kjent i vesten gjennom helgenbiografisamlingen *Legenda Aurea* fra ca 1260, men var kjent også tidligere. Sankt Georg er flittig anvendt som symbol i Russland, egentlig Moskvas skytshelgen, og gjenfinnes blant annet i det russiske riksvåpenet. Han er også skytshelgen for England, Portugal, Catalonia, Litauen, Serbia, Bulgaria, Montenegro, Georgia, Etiopia, Freiburg im Breisgau, Genova, Lod, speiderbevegelsen, og kavalerister.

Skulpturen «Sankt Georg og dragen» fra 1489 i Storkyrkan, Stockholm var Nord-Europas første store rytterstatue.

Han var skytshelgen for spedalske, og mange spedalskesykehus har fått hans navn, slik også St. Jørgens Hospital i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   dveri.bg[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Den hellige Georg; katolsk.no
3. ↑  Sankt Georg og dragen; NRK Newton, 7.8.2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |