recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jordavgiften 1802** innførte gjennom forordning av 1. oktober 1802 en årlig avgift på faste eiendommer i Norge, bare Finmarkens amt ble unntatt. Avgiften gjaldt både jordeiendommer på landet og bygninger i byene. Samtidig ble en tiendeavgift innført, leilendingsskatten ble forhøyet og en rekke mindre skatter ble opphevet. Jordavgiften skulle utregnes etter eiendommens aktuelle verdi, og en omfattende taksering ble gjennomført i 1803 og 1804 ved kommisjoner, en for hvert fogderi og hver kjøpstad. Eiendommer med lavere verdi enn 150 riksdaler var fritatt. Fogderi­kommisjonene begrunnet sin taksering ved å gi opplysninger om husdyrhold, utsæd, utmark og beliggenhet, omtrent som i et matrikkelforarbeid. Fra byene finnes oppgaver over bygningenes eiere, branntakst og størrelse. Jordavgiften ble forhøyet i 1803, 1806, 1808, 1811 og 1812, og sto ved makt til 1815. Deretter var dens takster halvparten av beregningsgrunnlaget for landskatten. 

For hvert fogderi finnes deliberasjonsprotokoll, kommisjonsprotokoll og oppebørselsregister, noen steder finner man detaljerte opplysninger om hvert bruk, forøvrig varierer opplysningene fra fogderi til fogderi. Opplysninger om utsæd, avling, husdyrhold og tilliggende herligheter som skog, fiske, kverner eller andre anlegg finnes vanligvis i deliberasjonsprotokollen, men kan også finnes i kommisjonsprotokollen. Oppebørselsregisteret ble ført i Rentekammeret. Den inneholder ikke opplysninger utover det som finnes i de andre protokollene. 

I byene skulle det betales avgift for alle bolighus og hus som ble brukt til produksjon eller lager. Avgiften ble fastsatt på grunnlag av arealet, som ble oppmålt og innført i egne oppmålingsprotokoller. For byene finnes også kommisjonsprotokoller og oppebørselsregistre for bygnings- og tiendeavgiften. Bygningsavgiften gjaldt alle byer og ladesteder, men ikke bergstedene. 

Tiendeavgiften var en avgift på inntekten av tienden, og oppgavene over denne avgiften inneholder ikke opplysninger om enkelteiendommer. For landdistriktene er den dessuten oppgitt amtsvis.

Arkivene etter jordavgiften 1802 finnes i Riksarkivet og de er digitalisert.

Referanser
----------

1. ↑  Johannessen, Knut (1992). «Rentekammeret inntil 1814». *Håndbok for Riksarkivet*. Oslo: Ad Notam Gyldendal A/S. s. 68. ISBN 82-417-0137-3.

Eksterne lenker
---------------

* Jordavgiften 1802 på Digitalarkivet
**Postojnagrotten**, **Adelsberggrotten** eller **Postumiagrotten**, er en av verdens største dryppsteinshuler ved byen Postojna i Slovenia.

Grottesystemet er på 21 km og har oppstått som en karstdannelse, her finnes velutviklede dryppsteinsformasjoner (stalakitter og stalagmitter).

De eldste inskripsjonene er fra 1500- og 1600-tallet. På 1800-tallet bygde russiske straffanger en stenbro midt i grotten, «russiske bro». Under andre verdenskrig brukte nazistene grotten som lagringsplass for våpen. Nå finnes en jernbane for turistene med jernbanestasjonen 2,5 km inn i fjellet.

En av grottens mange underjordiske huler benyttes til konsertsal med plass til 10000 personer.

I grotten finnes den sjeldne olmen.

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Postojna Cave – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
***Postmannen ringer alltid to ganger*** (eng: *The Postman Always Rings Twice*) er en krimroman fra 1934, skrevet av James Cain, som er blitt versjonert seks ganger, som fire forskjellige filmer, en opera og et skuespill.

Handling
--------

Frank Chambers stopper ved et landlig restaurant i California for et måltid, men ender opp med å arbeide der. Restauranten blir drevet av en vakker ung kvinne, Cora, og hennes mye eldre ektemann, Nick Papadakis. Frank og Cora føler en umiddelbar tiltrekning ovenfor hverandre, og begynner en lidenskapelig affære. Cora er lei av situasjonen, gift med en mann hun ikke elsker og jobber ved en restaurant som hun selv ønsker å eie og forbedre. Frank og Cora planlegger å drepe ektemannen hennes for å begynne et nytt liv sammen uten at Cora mister restauranten deres.

Frank og Cora planlegger å få dødsfallet til å se ut som om Nick faller og drukner i et badekar. Men dette mislykkes, så Frank og Cora planlegger en bilulykke. Når Nick drikker seg full, slår de ham i hodet og krasjer bilen. Frank blir alvorlig skadd i krasjet, samtidig som Cora simulerer enkelte mindre skader og blåmerker. Men de lokale myndighetene mistenker hva som egentlig hadde skjedd, og forsøker å bevise hva Frank og Cora holder på med.

Gjengivelser
------------

* *Le Dernier Tournant* (The Last Turn) en fransk film fra 1939 regissert av Pierre Chenal med Michel Simon i rollen som Nick.
* *Ossessione*, en italiensk film fra 1943 regissert av Luchino Visconti, med Clara Calamai og Massimo Girotti.
* *Postbudet ringer alltid to ganger*, en film fra 1946, antagelig den mest kjente verjonen, med Lana Turner og John Garfield i hovedrollene.
* *Postmannen ringer alltid to ganger*, en amerikansk versjon fra 1981 etter filmmanus av David Mamet, regissert av Bob Rafelson, med Jack Nicholson og Jessica Lange i hovedrollene.
* *The Postman Always Rings Twice*, en opera fra 1982 med libretto hentet fra Colin Grahams novelle og musikk av Stephen Paulus.
* *The Postman Always Rings Twice*, tilpasset av Andrew Rattenbury, regissert av Lucy Bailey med Val Kilmer i en av hovedrollene. Det er blitt oppført på Playhouse Theatre i London, og spilte fra 8. juni 2005 til 3. september 2005.

Se også
-------

* Tidenes 100 beste kriminalromaner

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** OCLC
 |
**Gérard Balanche** (født 18. januar 1968 i Le Locle) er en sveitsisk tidligere skihopper.

Han debuterte i verdenscupen med 56.-plass i Oberstdorf 30. desember 1984. Hans beste plassering i verdenscupen var 3.-plass i Oslo (Holmenkollbakken) 10. mars 1985. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 27 i 1986/87-sesongen. Samme sesong ble han nummer 10 i den tysk-østerrikske hoppuka.

Gérard Balanche deltok i VM i 1987 og 1989. Den beste individuelle plasseringen var 17.-plass i storbakken i Oberstdorf i 1987. Han var på det sveitsiske laget som ble nummer 11 i lagkonkurransen både i Oberstdorf i 1987 og i Lahtis i 1989.

I OL i Calgary i 1988 ble han nummer 30 i storbakken og nummer 37 i normalbakken. Han var på det sveitsiske laget som ble nummer 8 i lagkonkurransen. Han var med i VM i skiflyging i 1985 og 1988, med 22.-plass i Planica i 1985 som beste plassering.

Han la opp etter VM i Lahtis i 1989.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Gérard Balanche Arkivert 19. mai 2011 hos Wayback Machine.
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gérard Balanche – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Balanche – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Balanche – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Balanche – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Balanche – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Statsmann** er en person som har hatt en framtredende og innflytelsesrik stilling i ledelsen av en stat, enten det dreier seg om en politiker, særlig stats- og regjeringssjef, eller en embetsmann, eksempelvis en diplomat. Begrepet stammer fra det sekstende århundre med det franske uttrykket *homme d'état*. Vedkommende regnes som særlig innsiktsfull og dyktig i sin gjerning, gjerne over lengre tid. For politikere benyttes betegnelsen særlig om dyktige eller viktige rikspolitikere, som har markert seg i større og viktige saker.

Statsmann kan også benyttes som en hedersbetegnelse for en eldre politiker, som har hatt særlig betydelig eller langvarig betydning. Eldre statsmann (fra engelsk: *elder statesman*) er et uttrykk som blir brukt om enkelte mannlige politiske ledere som har gitt seg med aktivt politisk arbeid. Uttrykket er hovedsakelig positivt ladet, og betegner en person som blir sett på med stor respekt, som en moralsk og politisk autoritet, gjerne som en samlende figur. Ofte blir slike personer sett på med større respekt etter at de har sluttet som aktive politikere, enn de ble da de var aktive. Som ikke aktive politikere kan de gi råd på et friere grunnlag enn de kunne som aktive politikere.[] Uttrykket kan også brukes i overført betydning om ledere også utenfor politikken, som nyter stor respekt etter at de har pensjonert seg fra det som har vært hovedyrket deres. Eksempler på personer som ofte blir sett på som eldre statsmenn er Kåre Willoch og Nelson Mandela.[]

Referanser
----------

1. ↑  «statesman» Arkivert 2. januar 2013 hos Wayback Machine. Oxford Dictionaries.
2. ↑  «Statsman», *Svenska Akademiens ordbok*, 1989.
3. ↑  «Statsmann», *Store norske leksikon*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
***I'm a Rebel*** er oppfølgeralbumet til det tyske heavy metal-bandet Accept, det første med Stefan Kaufmann på trommer og kommersielt sett et stort steg fremover for bandet. Tittelsporet «I'm a Rebel» er skrevet av Alex Young, en yngre bror av Angus og Malcolm Young fra AC/DC. Låten er på omslaget kreditert til pseudonymet George Alexander. Plateselskapet lagde en musikkvideo for låten og ga den ut som singel.

Sporliste
---------

### Side 1

I'm a Rebel (George Alexander) – 3:57  

Save Us (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann) – 4:33  

No Time to Lose (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann, Steffens) – 4:35  

Thunder and Lightning (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann) – 4:01  

### Side 2

China Lady (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann, Steffens) – 3:56  

I Wanna Be No Hero (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann, Steffens) – 4:00  

The King (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann, Steffens) – 4:10  

Do It (Dirkschneider, Baltes, Hoffmann, Fischer, Kaufmann) – 4:11

Medvirkende
-----------

* Udo Dirkschneider – Vokal
* Wolf Hoffmann – Gitar
* Jörg Fischer – Gitar
* Peter Baltes – Bass, vokal på "No Time to Lose" og "The King"
* Stefan Kaufmann – Trommer

Referanser
----------

1. ↑  «About Accept» hos *MTV*
2. ↑  Malcolm Dome og Jerry Ewing: *The AC/DC Encyclopaedia*. Chrome Dreams, 2008, s. 101
3. ↑  Liner notes for Accept: *Metal Blast from the Past* (DVD, Drakkar 2002)
4. ↑  *Spirit of Metal* om singelen «I'm a rebel»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *I'm a Rebel* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *I'm a Rebel* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *I'm a Rebel* på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Aleksander Aleksandrovitsj Romanov** (russisk: Великий Князь Александр Александрович Романов; født 7. juni 1869 i St. Petersburg i Russland, død 2. mai 1870 i St. Petersburg i Russland) var en russisk storfyrste som var sønn av Aleksander III av Russland og Maria Feodorovna, men døde allerede før han fylte 1 år. Han ble født den 7. juni 1869 og døde den 2. mai 1870. Da Aleksander ble født ble faren, som eldste sønn av tsar Aleksander II, titulert som tsarevitsj av Russland. Etter broren storfyrst Nikolaj var Aleksander den tredje i arvefølgen til den keiserlige tronen.

Det ble sagt at Aleksander var større og hadde en mer robust oppbygning enn storebroren Nikolaj.[] Likevel døde Aleksander av hjernehinnebetennelse i 1870, før han var fylt ett år. «Legene påpekte at han ikke led, men vi led fryktelig av å se og høre ham,» skrev moren til sin egen mor, dronning Louise av Danmark.[] Etter dødsfallet ble han fotografert og tegnet slik at foreldrene skulle få ha et minne om ham. Det er mest sannsynlig at dette (til høyre i denne artikkelen) er det eneste fotografiet av ham.

Eksterne lenker
---------------

* Picture of Alexander in his coffin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |

Portal: Tyskland
*«Menneskesønnen» er et navn Jesus Kristus brukte om seg selv.*
**Menneskesønnen** (hebraisk *ben adam*, arameisk *bar enascha* eller *bar nascha*, gresk *ὁ υἱὸς τοὺ ἀνθρώπου*) blir tolket som et idiom for mennesket som type – i en semittisk (og hellenistisk) sammenheng. Det blir også brukt om en transcendental eller eskatologisk frelsesskikkelse i enkelte tekster i antikken, deriblant *Daniels bok* og *Enoks bok*. Betegnelsen finnes i Det nye testamente, og står særlig sentralt i Jesus fra Nasarets forkynnelse i evangeliene. 

Antropos – *ἀνθρώπου* – blir i noen sammenhenger (jf. Antropologi) oversatt med Mennesket. Endelsen av ordet *-pos* innebærer forsåvidt betydningen avkom, barn. *Antropos* blir således forstått som det kommende mennesket. Antroposbetegnelsen, i forstand av at det peker på avkommet, er således kjønnsnøytralt. Den første delen av ordet, jamfør 'andros', er betegnelsen for mann og menneske, slik som 'maðr' i norrønt og 'man' i engelsk. 

Innen jødisk mystikk, i kabbala, finnes tanken om en himmelsk menneske-skikkelse, nemlig Adam Kadmon – «den opprinnelige Adam». Dette kan se ut til å ha vært en utbredt forestilling innen fariseeiske miljøer på Jesu tid, og en viss innflytelse på forestillingene innen tidlig kristendom synes derfor ikke urimelig å påregne. De mest direkte kilder til de fremstillinger vi finner i evangeliene er trolig *Daniels bok* og *Enoks bok*. 

Flere religionsforskere mener å se idehistoriske forbindelser mellom den jødiske tanken om Adam Kadmon, evangelienes Menneskesønn-skikkelse og den antikke forestillingen om Antropos – et himmelsk ur-menneske, som er en form for spirituell stamfar til alle fysisk eksisterende mennesker. Man finner også paralleller til den platonske tanken om «menneskets ide», en spirituell menneskelig essens, som er transcendent. 

Enkelte, deriblant den anerkjente norske teologen Sigmund Mowinckel, har hevdet at de fleste slike mytologier om et himmelsk menneske, opprinnelig stammer fra svært gamle indo-iranske forestillinger. Det er en utbredt antagelse at disse tankene også ligger bak den norrøne forestilling om jotnen Yme (Ymir), hvis kropp gudene brukte som «råmateriale» da de skapte den fysiske verden.

Litteratur
----------

* Jewish Encyclopedias artikkel «Adam Kadmon»
* Sigmund Mowinckel: *Opphavet til den senjødiske forestilling om Menneskesønnen*, s.189-244, *Norsk Teologisk Tidsskrift*, 1944
* Terje G. Simonsen: *Enok – den glemte profet*, s. IX-LXXXVIII, i Enoks Bok, Verdens Hellige Skrifter (De norske bokklubbene 2003)

Se også
-------

* Daniels bok
* Enoks bøker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Durin den udødelige** var i J.R.R. Tolkiens mytologi, Kong **Durin I** av Khazad-dûm, og den første kongen av den gruppe dverger som blir kalt Durins folk. Han var den eldste av de syv stamfedrene til dvergene, og først skapt av Valaen Aulë. Durin ble satt til å sove for seg selv under fjellene i Midgard, helt til alvene var født. Navnet Durin, som andre navn på Tolkiens dverger, var tatt fra norrønt (eng: Old Norse). Dette ble senere forklart av oversettelses fiksjon fordi vestrønt var oversatt med engelsk, ble språket i Dale oversatt med norrønt. Dvergenes navn var på språket fra Dale, som derfor i Hobbiten og Ringenes herre ble oversatt med norrønt.
Da Durin våknet, i det Første tidevervet, reiste han rundt helt til han kom til Speiltjern, eller *Kheled-zâram* som dvergene kaller det. Der bygget han en stor by inni Tåkefjellene. Dette var Khazad-dûm siden kalt Moria.
Etter dvergenes menig våknet Durin ved Gundabad fjellet i den nordre enden av Tåkefjellene, og dette stedet forble hellig ror dvergene for alltid. Durin og hans etterfølgere var aktet og æret blant alle dverger, ikke bare dem av deres eget folk.
Durin startet rekken av dverger som ble Durins folk. Durin ble kalt *Den udødelige* fordi folk trodde han aldri skulle dø, men heller falle i søvn og gjenfødes i sin egen slekt. Tydeligvis hadde de første av hans arvinger, som fikk hans navn (også Durin VII), minner fra sitt *tidligere liv*, noe som påpeker at denne troen hadde en faktisk begrunnelse. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Konge av Durins folk**(første tideverv–F.T..) | Etterfølger:**Durin II** |

Portal: Litteratur
**Åmotselva** er en sideelv fra vest til Driva i Drivdalen, Oppdal kommune i Trøndelag fylke.

Beskrivelse
-----------

### Geografi

Elven er 36,5 km lang og drenerer et nedbørsfelt på 288,9 km². Den har sitt utspring i et tjern 1 510 moh. ved fjellet Skula (1 609 moh.) i Lesja kommune. I Åmotsvatnet tar den opp Grytholbekken (10,4 km) som kommer fra et lite tjern (1630 moh) ved Vestre Gråhø i Sunndal kommune. 1,7 km nordøst for Åmotsdalshytta renner Larsbekken (6,1 km), som kommer fra Indre Larstjørni (1 674 moh.) ved Snøhetta i Dovre kommune, ut i Åmotselva. Fra utspringet renner den sørøst før den bøyer sørvest, gjør en u-sving og tar retning nordøst over Åmotsflyin og ned gjennom Åmotsdalen. På sin vei ned Åmotsdalen tar elva opp et tiltalls større og mindre bekker. De største er i tillegg til Grytholbekken og Larsbekken er Urdvassbekken (10,8 km) fra Gråhøsteinslegda i Sunndal kommune, Ytste Tevrråa (11,1 km) gjennom Tjønnglupen og Fremste Tverråa (11,3 km) fra Tjønngluptangen. Åmotselva munner ut i Driva 625 moh. ved det lille tettstedet Engan i Drivdalen.

### Friluftsliv

Det er gode muligheter for fiske i Åmotselva (Fiskerik, normal størrelse på ørreten opp til en halv kilo) samt i flere større og mindre vatn i området. Det er mulighet for overnatting i *Jervbua* (tilhører Oppdal Bygdealmenning) som ligger ved Urdvassbekkens utløp i Åmotselva. Letteste adkomst er fra skiferbruddene i Drivdalen (Ca 4 timer å gå) eller fra Snøheim (Ca 5 timer å gå).

Vern
----

Åmotselva er vernet sammen med Åmotsdalen i Fylkesdelplan for Dovrefjellområdet, vedtatt i Kronprinsregentens resolusjon av 3. mai 2002

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  «Hytteutleie». Opdal Bygdealmenning. Besøkt 28. januar 2019.
3. ↑  «Fylkesdelplan for Dovrefjellområdet» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. mai 2012.
**Åmøy** er en øy i Rogaland.Den var tidligere delt mellom Rennesøy og Stavanger kommuner, idet Vestre Åmøy lå i Rennesøy, mens Austre Åmøy lå i Stavanger. Fra 1. januar 2020 ble imidlertid de to kommunene slått sammen, slik at hele øya er i Stavanger kommune - i Rennesøy kommunedel.

Opphavet til navnet er usikkert.
Det første leddet «Åm» har antagelig opphav i et eldre usammensatt navn på øya, som kan ha forbindelse med nynorsk «ama», med betydning gni, skubbe. På Austre Åmøy er der en del opprevne og stripete berg, der det også er helleristningsfelt, og dette berget kan muligens være kilden til navnet. Det har også vært foreslått opphav i mannsnavnet «Ámr» eller kvinnenavnet «Áma», i gammelnorsk «ámr» (=fæl, slem) eller fra ordet «åme» (larve). Tidligere skriveformer var Ombøe (ca. 1620) og Ohmøen (1668).

Referanser
----------

1. ↑  Inge Særheim (2007). *Stadnamn i Rogaland*. Bergen: Fagbokforlaget Vigmostad & Bjørke. ISBN 978-82-7674-879-6.

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om sammenslåing av Finnøy kommune, Rennesøy kommune og Stavanger kommune til Stavanger kommune, Rogaland (Lovdata.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
*For TV 2s nyhetskanal se TV 2 Nyhetskanalen*

**Nyhetskanalen** var en kortlivet norsk nyhetskanal drevet av A-pressen og Møller Invest. Kanalen startet sine sendinger 1997, men måtte avvikle sendingene allerede i starten av 1998. Kanalen benyttet konsensjon for lokal-TV i Oslo og var kun mulig å få inn for innbyggerne der. A-pressen hadde imidlertid som mål å gjøre den til en landsdekkende nyhetskanal. Ved siden av egne sendinger produserte kanalen også nyheter for TVNorge.

Kanalen hadde rundt 100 medarbeidere, blant dem var Jens Brun-Pedersen, som var en av nyhetsoppleserne i kanalen, mens Aleksander Schau ledet et program om Oslos uteliv. Hans Kristian Amundsen var administrerende direktør.

Ved siden av rene nyheter sendte kanalen programmene *Nedslag*, som var et direktesendt program for folk mellom 18 og 24 år, og *Uteliv*, som var et program om Oslos uteliv rettet mot personer over 30 år.

Kanalen gikk konkurs på grunn av lave seertall og sviktende reklameinntekter. Det daglige seersnittet lå bare på 23 500, noe som annonsørene ikke følte seg fristet av.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet - TV-satsing til 100 mill. (19.8.1997)
2. ↑  Aftenposten aften - Vil lage radio på TV (7.8.1997, s.29)
3. ↑  Dagbladet - Nyhetskanalen ber TVNorge om krisehjelp (2.2.1998)

Eksterne lenker
---------------

* Nyhetskanalen i Oslo er lagt ned – artikkel fra Dagbladet
Dragkiste fra Gausdal i Oppland, malt av Peder Aadnes i perioden 1760-1790. Foto: Anne-Lise Reinsfelt, Norsk Folkemuseum, NF.1896-0632.
**Dragkiste** kalles på engelsk *chest of drawers* og det kan tyde på at den er utviklet gjennom at kista fikk skuffer til å trekke ut. Kistas store åpne rom ble da erstattet med skuffer som var mer praktisk for orden og oppbevaring. Dragkistene beholdt gjerne kistenes bærehåndtak på tverrendene for disse var praktiske når slike tunge møbler skulle flyttes på. Dragkister ble populære ute i Europa på 16- og 1700-tallet.

På 1700-tallet blir dragkister mer vanlige i Norge, men og fremst i bymiljøene og på flatbygdene på Østlandet. Først mot slutten av 1800-årene ser det ut til at de tradisjonelle kistene på landsbyga blir avløst av mer moderne kommoder.

Litteratur
----------

* Gjerdi, Trond (1976): Møbler i Norge, Oslo. ISBN 82-03-08610-1

Referanser
----------

1. ↑  Gjerdi (1976) s. 38.

Eksterne lenker
---------------

* Se dragkister i DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Johfiyeh**, også stavet **Johfiyah**, **Juhfiyah** eller **Juhfiyeh** (arabisk **جُحفية**) er en landsby med rundt 4000 innbyggere i det nordlige Jordan. Landsbyen ligger 80 kilometer nord for hovedstaden Amman og rundt 7,5 kilometer sørvest for byen Irbid. Johfiyah ligger strategisk til på en ås opp mot fjellsletten Hauran, med utsyn mot Golanhøyden, Hermonfjellet, Genesaretsjøen og Ajloun-fjellet.

Historie
--------

Landsbyen har hatt bosetning i tiden fra steinalderen til Det osmanske riket. Den var av de større byområda frem til de ti romerske festningsbyene i Dekapolis ble etablert. Historikere tror at de fleste ruinene og bygningene kollapset i et jordskjelv i regionen i 747.

Stedet mistet mye av sin betydning da senteret for det islamske kalifatet ble flyttet til Bagdad.[*når?*] Johfiyeh er nevnt i osmanske skattelister, noe som tyder på at det har vært bosetning også under Det osmanske rike.

Monumenter og arkeologiske funn
-------------------------------

* Tell Johfiyeh
* Den gamle moskeen
* Den bysantinske kirken
* Dysser
* Assieh
* Al Bateen
* Kherbet Hufa
* Umisrareh
* Rojmelaries

Bildegalleri
------------

* Flint-dysse i Johfiyeh i Jordan.Flint-dysse i Johfiyeh i Jordan.
* Flint-dysse i Johfiyeh i Jordan.Flint-dysse i Johfiyeh i Jordan.

Referanser
----------
**Molukk-viftereke** (*Atyopsis moluccensis*) er en av de vanligste rekene innen akvariestikken. Den blir ofte kalt skunkreke pga. den hvite stripen på ryggen (som på en skunk). Den har en sær evne til å skifte farge. Som de fleste krepsdyr, skifter den skall regelmessig ettersom den vokser. Den lever av smådyr og plankton som den fanger opp med de små viftene (derav navnet) som erstatter klørne. Hunnene blir ikke mer enn 6cm lange, mens hannene kan bli rundt 8cm til max 10cm lange.

I akvarium
----------

Den er middels vanskelig å holde. Man kan ikke sette dem i et nyinnredet akvarium. De foretrekker strømmende vann, og må ha ett akvarium på minst 40 liter. Man kan ha flere sammen, men må ha tilstrekkelig med skulesteder. Temperatur i vannet bør ligge rundt 24-25 varmegrader. De er fredelige mot akvariets andre innbyggere, men hadde ikke gjort særlig skade uansett pga. viftene. De er territorielle, men ikke aggressive. De er gjerne i nærheten av pumpen siden da er det lettere å fange mat. Man har hittil ikke klart å oppdrette denne arten i akvarium. De er morsomme å se på, men er f. eks. fiskeyngelen lite nok, kan den betraktes som mat.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *molukk-viftereke* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *molukk-viftereke* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *molukk-viftereke* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Atyopsis moluccensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* www.akvarius.no
* akvaforum.no
**Hognestad** er et tettsted i Time kommune på Jæren i Rogaland. Tettstedet har 650 innbyggere per 1. januar 2017 og ligger omtrent tre kilometer sør for Bryne kommunesenter. På folkemunne kalles stedet Hognest.

Historie
--------

Fra gammelt av var det egen butikk, bakeri og postkontor i bygda. Fra 1879–1992 var Hognestad holdeplass et stoppested langs jernbanen, i perioden 1886 - 1966 med betjent holdeplass. Gjerdo holdeplass (Først kalt Haugland, siden Jæråi)var stoppested fra 1928-1965. Bygdas bakeri hadde så gode kanelsnurrer at man reiste hit ens ærend med tog for å kjøpe dem.[]

Skolekretsen
------------

Til skolekretsen Hognestad tilhører Fosse, Grødem, Haugland, Herigstad, Line, Mauland, Oma, Slethei, Steinsland og deler av Time.

Skolen
------

Bygda har egen barneskule; Hognestad skule, med 93 elever per 01. januar 2018. Skolen tilhører den eldste skolekretsen i kommunen. 
Kommunens eldste skolebygg ble bygget på Line i 1865 og flyttet til Haugland i 1888. I 1893 ble bygget flyttet videre til Hognestad, der det også ble påbygget. Bygget fungerte som skole til 1933, og deretter som bygdas forsamlingshus frem til 2017. Fremtiden for dette bygget er usikker. 
Hovedbygget av det som er dagens skole, stod ferdig i 1933. Under 2. verdenskrig ble dette bygget nyttet som kaserne av den tyske okkupasjonsmakten.

Idrett og kultur
----------------

Hognestad har et aktivt idrettslag med hovedvekt på fotball, turn og turmarsj. I 2022 startet Hognestad Idrettslag opp med boksing. Idrettslaget har også lagt fram en plan for å bygge en klatrevegg og et styrkerom. I 2017 fikk bygda nytt klubbhus bygd i rekordfart, delvis på dugnad. Idrettslaget har lang og stolt tradisjon med gode prestasjoner. I 2017 fikk de igjen et seniorlag i fotball, som nå spiller i 6.divisjon. 
Bygdeungdomslag, ulike dansegrupper, 4H-grupper, Yngres og Sanitetsforeningen har også lang og aktiv tradisjon på Hognestad.

Næringsliv
----------

Bygdas hovedvekt innen næringsliv er på landbruk, med kyr, sau og fjærkre. 
Bedriften Steinsland & co, som driver stort med produksjon av kyllinger til verpehøns, ligger på Steinsland.
Jæren Golfklubb finner du på Grødem.

Smokkevatnet er lokalisert på Hognestad. Stedet er siden 1996 vernet som Smokkevatnet naturreservat. For bygda og skolen er dette et kjært turområde.

Kjente steder
-------------

Gamle Line bedehus, Hauglandveien 100, har siden 2014 blitt leid ut som lokaler for Den russisk ortodoks kirke i Norge - hellige Irina menighet i Stavanger. 
Husmannsplassen Træe på Line, Jærhus frå 1780, sommeråpent museum.
Linemyra naturreservat: Lavlandsmyr og hekkeplass

Kjente folk fra Hognestad
-------------------------

* Peter Hognestad (1866-1931), prest og dikter
* Ivar Kristiansen Hognestad (1888–1973), stortingsmann
* Helge Hognestad (f. 1940), teolog
* Øyvind Norsletten (f.1944) diplomat og ambassadør

Referanser
----------

1. ↑  Jærbanen. A.Løvik , B. Moi – Jæren forlag
2. 1 2  Time Historlelag: Årbok 2017 – Jærprint as
3. ↑
4. ↑  www.jgk.no
5. ↑  www.visitnorway.no
| Artikkelen inngår i serien om
**Skogbruk** |
| --- |
| Tømmerlunne |
| **Produkter** |
| Skog • Tømmer • Sagbruk • Trelast • Treforedling • Papirmasse • Ved |
| **Skog** |
| Barskog • Gran • Furu • Bjørk • Gammelskog • Urskog • Bonitet • Hogstklasse |
| **Skogsdrift** |
| Hogst • Foryngelse • Bærekraftig skogbruk • Tømmerfløting • Skogsmaskin • Motorsag |
| **Skogbruk i Norge** |
| Norges skoger • Norges Skogeierforbund • Norskog • Det norske Skogselskap |

**Hogst** er felling av trær. Ved foryngelse av skog for et nytt omløp må foryngelsesmåten bestemmes. Foryngelsesmåten påvirker valg av hogstform. I Norge benyttes hovedsakelig to former for hogst, åpen eller lukket. Ofte omtales fjellskoghogst som egen hogstform, men det er i realiteten en kombinasjon av åpen og lukket hogst.

Åpne hogstformer
----------------

Åpne hogstformer omfatter **flatehogst** og **frøtrestillingshogst**.
Ved flatehogst hogges de fleste trærne på arealet. Flatestørrelsen tilpasses voksestedet og de topografiske forholdene. Det mest vanlige er å forynge med planting eller såing av frø.
Ved frøtrestillingshogst settes det igjen frøtrær som skal sørge for naturlig foryngelse. Dette er mest vanlig i furuskog fordi det er mindre konkurrerende vegetasjon når frøet skal spire. Det settes igjen inntil 15 furutrær (frøtrær) per dekar for å forsyne flaten med frø.

Lukkede hogstformer
-------------------

Lukkede hogstformer omfatter **skjermstillingshogst** og **bledningshogst**.
Skjermstillingshogst benyttes i granskog med liten fare for vindfellinger, på god bonitet med dypt jordsmonn og god fuktighet. For å holde konkurrerende vegetasjon nede samt å skape tilgang på frø, settes det igjen mellom 16-40 grantrær per dekar for å forsyne flaten med frø til naturlig foryngelse.
Bledningshogst (**selektiv hogst**) skal etterligne en kontinuitetsskog som kjennetegnes ved at trærne i samme område har forskjellig alder, dimensjon og høyde (flersjiktet). Her hogges både store og små trær. Dvs. gode framtidstrær i tette grupper fristilles med tynning samtidig som de hogstmodne trærne høstes. Ungskogen etableres mellom de eldre trærne. Dette medfører at det gis rom for at ny skog kan etablere seg i åpninger etter at de hogstmodne trærne er høstet. I Norge er det små arealer som er egnet for en slik hogstform, og det er krevende å stelle en skog på denne måten uten at det fører til redusert volumproduksjon.

Helihogst
---------

Helihogst er en kostbar hogstform der det benyttes helikopter til å frakte ut trærne til oppsamlingsplasser. Hogstformen er mest vanlig når trærne som hogges er svært verdifulle og tilgjengeligheten er vanskelig. I Great Bear Rainforest kunne enkelttrær ha en verdi på opp mot $40 000 per stykk og helihogst ble etter hvert vanlig. Nå har imidlertid den enorme tempererte kystregnskogen i Britisk Columbia i Canada for en stor del (85 prosent) blitt vernet for videre hogst.
**Melrose-krønikene** er en middelaldersk opptegnelse fra et manuskript som kalles for «Cottonian Manuscript, Faustina B. ix» og oppbevares i dag i British Museum. Det er skrevet av ukjente forfattere, men skriftspor gjør det sannsynlig at det er skrevet av munker på klosteret Melrose Abbey i Skottland. Det er en av de fremste primærkildene til skotsk historie.

Krøniken begynner i året 731, fra der Beda avsluttet, og slutter brått, midt i en setning, i år 1270. Den består av to ulike segmenter. Den første delen går fra år 745 og ender omtrent i år 1140 da Melrose Abbey ble grunnlagt. Denne delen er kompilert fra *Den angelsaksiske krønike* foruten andre historiske skrifter av Symeon av Durham. Den andre delen begynner i 1140 og ender i 1270. Den består av et originalt arbeid og er ansett av historikere for å ha være mer troverdig enn den første delen. Imidlertid ble det oppdaget i 2002 ytterligere en del som dekker årene fra 1 til 249. Denne delen ble oppdaget i manuskriptet *MS Cotton Julius B xiii* i British Library.

Krøniken er i dag oppbevart i British Museum i London og antagelig ble manuskriptet fjernet fra klosteret i Melrose under reformasjonen.

I 2014 ble det gjenoppdaget at Krøniken inneholdt den eldste uavhengige redegjørelse av undertegnelsen av Magna Carta ved Runnymede.

Referanser
----------

1. 1 2  «Chronicle of Melrose», *From Dot to Domesday*
2. ↑  «The 1270s, in the Chronicle of Melrose Abbey», *British Library*
3. ↑  Brown, Mark (27. november 2014): «Magna Carta story illuminated by discovery of medieval poem», *The Guardian*
4. ↑  Johnston, Ian (28. november 2014): «Magna Carta: Contemporary account of the signing of historic document discovered», *The Independent*

Litteratur
----------

* Broun, Dauvit; Harrison, Julian, red. (2007): *The Chronicle of Melrose Abbey: a Stratigraphic Edition. Volume I: Introduction and Facsimile Edition*, Scottish History Society, ISBN 9780906245293
* Stevenson, Joseph, overs. (1991): *A Mediaeval Chronicle of Scotland: Chronicle of Melrose*, Llanerch Press
* Stevenson, Joseph, red. (1835): *Chronica de Mailros, e Codice Unico*, Edinburgh: The Bannatyne Club. På latin.

Eksterne lenker
---------------

* Broun, Dauvit: *A recently discovered Latin chronicle of the Wars of Independence* (PDF)
* «Chronicle of Melrose», *Catholic Encyclopedia*

Portaler: Litteratur | Historie
**James Foster** (født 3. september 1905 i Glasgow i Skottland, død 4. januar 1969) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Familien flyttet til i Canada i 1912 da han var barn og han lærte seg å spille ishockey i Winnipeg i Manitoba. Foster flyttet til London i 1935.

Foster ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han var målvakt på det britiske laget som vant ishockeyturneringen foran Canada og USA. Storbritannia la grunnen til OL-gullet da de i sin semifinalegruppe beseiret Canada med 2-1. Resultat tok de med seg til finalerunden som besto av fire lag. Storbritannia slo Tsjekkoslovakia med 5-0 og de spilte uavgjort 0-0 i siste kampen mot USA og var dermed olympiske og verdensmestere i ishockey for første og eneste gang. Den femte olympiske turneringen i ishockey var også det tiende verdensmesterskapet og det tjueførste europamesterskapet i ishockey. Spillerne på det britiske laget var Foster, Gordon Dailley, Alexander Archer, James Chappell, Edgar Brenchley, James Borland, John Coward, Carl Erhardt, John Davey, John Kilpatrick, Archibald Stinchcombe og Robert Wyman. Foster spilte alle sju kampene som målvakt og slipte inn kun fire baklengsmål i hele turneringen.

OL-medaljer
-----------

* OL 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

EM og VM-medaljer
-----------------

* VM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* VM 1937 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i ishockey (Storbritannia)
* VM 1938 Tsjekkoslovakias flagg Praha - Sølv Sølv i ishockey (Storbritannia)
* EM 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1937 Storbritannias flagg London - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)
* EM 1938 Tsjekkoslovakias flagg Praha - Gull **Gull** i ishockey (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Foster – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Foster – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Foster – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) James Foster – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
Må ikke forveksles med Jens Edvard Kraft.

**Jens Kraft** (født i oktober 1720 i Fredrikshald, dagens Halden, død 18. mars 1765 i Sorø) var en dansk-norsk filosof.

Kraft ble student i 1739, *magister* i 1742 og etter en lengre utenlandsreise professor i matematikk og filosofi i Sorø i 1746. I årene 1751–1753 utga en rekke korte lærebøker om logikk, ontologi, kosmologi, psykologi og naturlig teologi. Her fremla han et filosofisk system som viser at han er sterkt avhengig av Wolffs fornuftsfilosofi og matematiske metode, men viser seg samtidig selvstendig ved å slutte seg til Newtons astronomiske og fysiske anskuelser, i stedet for til Descartes’, slik Wolff hadde gjort.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n97001029[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   opac.vatlib.it, VcBA-ID 495/193069[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   CONOR.SI, CONOR.SI-ID 212106083, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (da)

  «Kraft, Jens», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XIV, København: J. H. Schultz, 1923, s. 582.

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Gullrisbukk** (*Phytoecia nigricornis*) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I motsetning til de fleste andre trebukker utvikler ikke larvene seg i busker og trær, men i planter i kurvplantefamilien. Den er ikke funnet i Norge, nærmeste bestand til oss er i det sørligste Sverige.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (7–12 mm), slank, sylindrisk, svart trebukk, kroppen tett kledt med korte, nedliggende, grå hår. Antennene er omtrent så lange som kroppen. Hodet er nokså stort, omtrent så bredt som pronotum, som er omtrent kvadratisk med en smal, lys midtstripe. Dekkvingene er tydelig bredere enn pronotum, med markerte skuldre, en tanke tilsmalnende fra skuldrene bakover. De er grovt og tett punktert og nokså matte, og dekker ikke det bakerste bakkroppsleddet. Beina er svarte.

Levevis
-------

Dette er en av forholdsvis få trebukker i Norden som har larver i urter. Denne artens larver lever inne i stenglene på kurvplanter, særlig i gullris, men også i reinfann, markmalurt og prestekrage. 
Eggleggingsatferden er ukjent. Larveutviklingen tar ett år. De voksne billen påtreffes i nærheten av næringsplantene i juni-juli.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa og det vestlige Sibir. Den er ikke kjent fra Norge, men er funnet noen steder i Skåne og Blekinge i Sverige, trolig også i det sørøstlige Finland.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien vedbukker, Lamiinae Latreille, 1825 – ca. 315 arter i Europa
						* Stammen Phytoeciini
							+ gullrisbukk, *Phytoecia nigricornis* (Fabricius, 1781)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Phytoecia nigricornis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Phytoecia nigricornis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Phytoecia nigricornis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Phytoecia nigricornis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Phytoecia nigricornis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phytoecia nigricornis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Phytoecia nigricornis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Phytoecia nigricornis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder av arten
***TopPop*** er et norsk musikkprogram for ungdom som gikk på NRK fra 1987 til 1989. *TopPop* var et program der NRK satte opp sin egen «topp 25»-liste som ble presenter for et publikum i salen og for TV-seerne. I tillegg til å presentere utvalgte musikkvideoer fra lista, hadde de også gjesteopptredener av aktuelle artister. Det inneholdt også en kortere sekvens der man tok for seg hva som var populært for noen tiår siden. Programmet gikk annenhver torsdag (fra 1988 på fredag) og ble i begynnelsen ledet av Vera Kvaal og Rune Gokstad. Sendingene gikk fra Rockefeller i Oslo.

Programmet etterfulgte *Veras vindu mot pop og rock* og ble etterfulgt av *Panorama*.

Opprinnelse
-----------

*TopPop* var langt på vei en fornorsket versjon av det britiske *Top of the Pops*. Det var tiltenkt å ha sendestart i 1986, men ble utsatt til februar 1987. Disse planene ble imidlertid stoppet av Harald Tusberg i underholdningsavdelingen, og det skulle derfor gå ytterligere syv måneder før programmet kom på lufta. Utsettelsene skapte en konflikt mellom Tusberg og Ivar Dyrhaug, som var programmets skaper.

Den stadige synkende interessen for NRK blant ungdommen og tilsvarende økning av interessen for satellittsendinger og video, var en medvirkende årsak til at programmet ble realisert.

Det ble i alt sendt 43 sendinger. Det inkluderer tolv såkalte «TopPop Spesial» hvor en artist eller gruppe ble portrettert. Alle episodene ble produsert på Rockefeller Music Hall i Oslo. Fjernsynsbransjen hadde blitt oppmerksomme på nyåpnede Rockefeller (åpnet 14. mars 1986) etter de sponset «norsk uke» på Sky Channel høsten 1987 med 15 norskproduserte pop-/rockvideoer – alle tatt opp på Rockefeller.

Programledere
-------------

* Vera Kvaal (1987–88)
* Rune Gokstad (1987–88)
* Pia Strømstad (1988)
* Christel Higraff (1988–89)
* Haakon Eliassen (1988–89)
* Jon Ola Sand (1989)

Referanser
----------

1. ↑  VG - Bonnie Tyler i Toppop (05.02.1988, s.45) «Mannen bak kveldens «TopPop», produsent Odd Arvid Strømstad»
2. ↑  VG - PopTop introduserer listepop i TV (10.09.1987, s.40)
3. ↑  VG - Pop-krig (13.01.1987, s.40) «Dermed har «krigen» mellom Ivar Dyrhaug og Harald Tusberg igjen blusset opp. Det har lenge vært klart at de to har vært uenige om hvordan musikktilbudet for ungdom skal håndteres i fjernsynets underholdningsavdeling»
4. ↑  Hvem Hva Hvor 1988, s.304
5. ↑  VG - Pia, ny Pop-dama (22.01.1988, s.41) «I kveld debuter er hun som programleder i «Toppop». Sammen med Vera Kvaal skal hun lose oss trygt gjennom et knippe videoer og tre live-opptak fra Rockefeller i Oslo.»
6. 1 2  VG - TV-program fredag (14.10.1988) «Høstens programledere i Top-Pop'— Hoakon Eliassen og Chrisrel Higroff».

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
***Tooms*** er den 21. episoden i den første sesongen av science fiction-serien *The X-Files*. Den ble vist for første gang 22. april 1994 på Fox i USA.

Handling
--------

Episoden begynner med at Eugene Tooms blir løslatt, under protester fra Mulder, fra mentalsykehuset han ble sperret inn i episoden *Squeeze*. Under avhøret av doktorene som vitner om at han er frisk nok til å løslates, er Scully i møte hos assistant director Skinner, som forteller henne at FBI ikke er glade for de uortodokse etterforskningsmetodene Mulder og Scully bruker. Cigarette Smoking Man er også tilstede under møtet.

Mulder er overbevist om at Tooms vil drepe igjen og forfølger ham mens Scully besøker etterforskeren som etterforsket Tooms' mord i 1930- og 1960-årene. Han forteller at de ikke fant liket til et av ofrene fra 1930-årene, men han tror det er gjemt i fundamentet til en fabrikk. De drar dit og finner liket. Tooms har i mellomtiden forfulgt doktoren som behandler ham og bryter seg inn i hjemmet hans. Mulder ringer på og mens doktoren slipper ham inn, rømmer Tooms. Om natten overvåker Mulder og Scully Tooms' hus og Mulder drar hjem for å sove. Tooms gjemmer seg i bilen hans og bryter seg inn i leiligheta hans. Der skader han seg selv og sparker seg selv med Mulders sko før han går ut igjen. På et sykehus forteller han at Mulder banket ham opp og Mulder blir arrestert. Mulder og Scully blir avhørt av Skinner og Scully lyver og sier at Mulder var sammen med henne da Tooms ble banket opp.

Scully finner bitemerker på liket hun fant og det passer til Tooms. De drar til huset han bor i og der finner de doktoren hans død. De drar til der han før bodde hvor det nå er bygget et kjøpesenter. Mulder finner Tooms nye rede i et rom under en rulletrapp og Tooms prøver å drepe ham. Mulder kommer seg ut og starter rulletrappa som dreper Tooms.

Kontinuitet
-----------

Denne episoden introduserer Walter Skinner. Han tar over som sjef for Mulder og Scully for resten av serien. Dette er også den første episoden hvor Cigarette Smoking Man snakker.

Gjesteskuespillere
------------------

* Doug Hutchison – Eugene Victor Tooms
* Paul Ben-Victor – Dr. Aaron Monte
* Mitch Pileggi – Walter Skinner
* Henry Beckman – Detective Frank Briggs
* Timothy Webber – Detective Talbot
* André Daniels – Arlen Green
* Jerry Wasserman – Dr. Plith
* Frank C. Turner as Dr. Collins
* Gillian Carfra – Christine Ranford
* Pat Bermel – Frank Ranford
* Mikal Dughi – Dr. Pamela Karetzky
* Glynis Davies – Defense Counsel Nelson
* Steve Adams – Prosecution Counsel Myers
* Catherine Lough – Dr. Richmond
* William B. Davis – Cigarette Smoking Man
* Jan D'Arcy – Judge Kann
***Picknick*** er det tredje albumet til den nederlandske artisten Boudewijn de Groot. *Picknick* faller inn under en psykedelisk musikksjanger, med sitarintro («Picknick»), Flower Power, usammenhengende tekster og utprøving av stereoeffekter. Boudewijn de Groot og Lennaert Nijgh lot seg inspirere av The Beatles-plata *Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band* da de skrev sangene,[] og det finnes paralleller mellom sangene på *Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band* og *Picknick*. Sangene «Eva», «De Tuin der Lusten» og «Megaton» utgjør sammen en triptyk (med himmelen («Eva»), jorda («De Tuin der Lusten») og helvete («Megatron»)). Motivet er hentet fra triptyken *Lystenes hage* (De *Tuin der Lusten*) av maleren Hieronymus Bosch.[]

Alle sangene er skrevet av Boudewijn de Groot (musikk) og Lennaert Nijgh (tekst). Sangen «Mensen Om Me Heen» har duoen satt inn deler av den klassiske arien til Papageno fra Mozarts *Tryllefløyten* og i «Tegenland» har De Groot brukt Jimi Hendrix's riff fra sangen «Foxy lady». «Meester Prikkebeen» er en duett med Elly Nieman og ble også gitt ut som egen singel samme år. A- og B-siden hadde opprinnelig forskjellige navn, «Picknick» og «Tuin der Lusten», noe som ble endret i senere utgivelser. 

Platecoveret ble designet av den nederlandske designer duoen Simon Posthuma og Marijke Koeger, som også stod bak designet av Beatles Apple Boutique.

Sporliste
---------

### A-side: *Picknick*

1. «Picknick» 3:30
2. «Ballade van de Vriendinnen voor een Nacht» 2:54
3. «Cinderella» 4:36
4. «Ballade van Wat Beter is» 2:11
5. «Tegenland» 3:15
6. «Mensen Om Me Heen» 5:51

### B-side: *De Tuin der Lusten*

1. «Canzone 4711» 3:27
2. «Eva» 3:01
3. «De Tuin der Lusten» 2:40
4. «Megaton» 3:11
5. «Glazen Stilte» 2:05
6. «Prikkebeen» 4:12

Kilder
------

* Artistens hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* Boudewijn de Groots hjemmeside (nederlandsk)
* Meester Prikkebeen, original og oversatt tekst (nederlandsk og englsk)[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Bente Holm Mejdell** (født 13. september 1955) er en norsk næringslivsaktør som arbeider som selvstendig konsulent. Hun er også 1. nestleder i Mental Helse. Mejdell var administrerende direktør i Nokas under NOKAS-ranet i 2004.

Holm Mejdell har hatt en rekke styreverv innen offentlig og privat virksomhet, særlig innen helse, bank/finans og prosessindustrien. Hun er utdannet sivilingeniør og bedriftsøkonom med relevant tilleggsutdannelse. Hun har vært styreleder for sju helseforetak i Helse Sørøst RHF, vært direktør for sykehjemsetaten i Oslo kommune og hatt styreverv i blant annet Forskningsrådet, Statens arbeidsmiljøinstitutt (STAMI) og Arbeidstilsynet.

Holm Mejdell har også vært områdedirektør i Norges Bank, grunnlegger[*omstridt  – diskuter*] og administrenede direktør i Nokas samt styreleder i Den Kongelige Mynt (nå Det norske myntverk).

Innen industrien har hun hatt ulike lederstillinger i Dyno Industrier AS og syv år i Jahres kjemiske industrier AS, samt styreverv i Statnett SF og PSI ASA (nå Strongpoint).

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Pasientenes behov veier alltid tyngst». Dagningen.