recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fariborz Raisdana** (farsi: فریبرز رئیس‌دانا, født 19. januar 1948 i Teheran, død 16. mars 2020 samme sted) var en iransk økonom, sosialist, aktivist, professor, og medlem av Den iranske forfatterforening (کانون نویسندگان ایران).

Biografi
--------

Fariborz Raisdana tok eksamen ved London School of Economics. Han forfattet mange bøker og artikler, blant annet *Applied Development Economics*, *Money and Inflation*, *Political Economy of Development* og *Globalization*.

Raisdana ble arrestert 21. mars 2012 i Teheran etter å ha kritisert den iranske subsidiereformplan i et intervju med BBC Persian, og ble dømt til ett års fengsel ved Evin-fengselet for en rekke skyldigkjennelser av anklager som «medlemskap i forfatterforeningen, forberedelse av oppviglerske opprop mot regimet, intervjuer til BBC og til VOA, og anklager mot Den islamske republikk for mishandling av fanger og avholdelse av skuesprosesser». Enkeltpersoner og sammenslutninger som Den iranske forfatterforening, Middle East Economic Association, og *Forsvarerne av arbeidernes rettigheter* protesterte.

Raisdana døde 16. mars 2020 av komplikasjoner grunnet Covid-19 på sykehus i Tehranpars i Teheran. Han hadde vært under sykehusbehandling i seks dager.

Referanser
----------

1. ↑   meidaan.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.asriran.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Biographies - Fariborz Raisdana». York Secularism. Arkivert fra originalen 24. mars 2012. Besøkt 1. juni 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. mars 2012. Besøkt 16. april 2020.
4. ↑  «Iranian economist to serve out prison sentence». Radiozamaneh. 21. mai 2012. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 1. juni 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. mai 2012. Besøkt 16. april 2020.
5. ↑  «Interview - Fariborz Raisdana». FrontLine. 2. mai 2002. Besøkt 1. juni 2012.
6. ↑  «فریبرز رئیس دانا، اقتصاددان، بر اثر ابتلا به کرونا درگذشت». Asr Iran. 16. mars 2020. Besøkt 16. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
Hovedporten til Farleigh Hungerford Castle.  Foto: Rod Ward 
**Farleigh Hungerford Castle**, også kjent som Farleigh Castle eller Hungerford Castle, er en slottsruin i Farleigh Hungerford i Somerset. Det bestod opprinnelig av en ringmur med et rundt tårn i hvert hjørne og bygninger i borggården. To av tårnene, hovedporten og deler av ringmuren er bevart. 

Det ble reist omkring 1370. Den første eieren var Thomas Hungerford, som var speaker i Underhuset. Hans sønn Walter Hungerford, 1. baron Hungerford, utvidet slottet tidlig i det 15. århundre. Den gamle sognekirken ble da innlemmet i slottet, og ble tatt i bruk som slottskapell. Man mener at den nåværende sognekirken ble bygget av Lord Hungerford som erstatning.

Margaret Pole, 8. grevinne av Salisbury ble født på slottet i 1473

Under den engelske borgerkrig var den daværende Lord Hungerford kommandant for parlamentarianernes styrker i Wiltshire. Broren var rojalist, og fikk kommando over garnisonen i Farleigh i 1644. Han overgav seg til Lord Hungerford i 1645, uten kamp. En senere Lord Hungerford tok imot Karl II på slottet i 1675. Etter Rye House-komplottet i 1683 ble slottet raidet, og våpen ble beslaglagt. 

Det eies og vedlikeholdes av English Heritage, og er åpent for publikum.

Referanser
----------

1. ↑   The Personnel of English and Welsh Castles, 1272-1422[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* English Heritage om slottet
* Britannia Castles om slottet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Georg Herman Grieg** (født 18. august 1826, død 12. juni 1910) var en norsk musikklærer, boktrykker og oversetter.

Liv
---

Han var sønn av stadskaptein Joachim Susemehl Grieg og Juliane Katharina Monrad. Han var svært musikkinteressert. Etter å ha begynt en handelsutdannelse gikk han senere over til musikkstudier, og tilbragte flere år i utlandet. På 1850-tallet kom han tilbake til Bergen og drev musikkundervisning.

I 1871 kjøpte han Dahl-familiens nesten 100 år gamle trykkeribedrift av Rasmus Dahls enke. Han var ingen fagmann, men var svært interessert i litteratur. I 1882 overdro han bedriften til sin nevø John Grieg, som utvikklet trykkeriet til en moderne bedrift. Resten av livet tilbragte han som privatmann i Bergen, opptatt av musikk og litteratur.

Grieg var en av foregangsmennene for målsaken i Bergen og medlem av Vestmannalaget. Han var en nær venn av Henrik Krohn. I tillegg til at han utga bøker på landsmål fra trykkeriet, oversatte han en rekke skrifter til landsmål. Han valgte da særlig slike tekster som han antok av bøndene ville interessere seg for: *Martin Luthers litle Katekisma* (1868), John Bunyans *Pilegrimsferd or denne Verdi til den komande* (1862), *Evangelium etter Markus* (1870), Berthold Auerbachs *Ivo Prestemne* (1870), Oliver Goldsmiths *Presten til Wakefield* (1892) og *Soga um Gisle Sursson* (1905).

Litteratur
----------

* Anton Mohr Wiesener: *bergensk boktrykkeri gjennom 200 aar*. 1921.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Georg Grieg – originaltekster av og om forfatteren fra Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ram Bahadur Bomjon** (Sanskrit राम बहादुर बामजान) (født den 10. april 1990, også bokstavert *Bomjan*, *Banjan*, eller *Bamjan*), tidligere kalt *Palden Dorje* (navnet før han ble kjent). I dag er han Guru av *Maitri Dharma Sangha*. Han kommer opprinnelig fra Ratnapuri i Bara distrikt, Nepal.

Han fikk oppmerksomhet av tusenvis av innenlandske og utenlandske besøkende og media-oppmerksomhet ved å tilbringe flere måneder i meditasjon, og fikk tilnavnet *Buddha Boy* eller «The Little Buddha».

Han begynte en langtidsmeditasjon 16. mai 2005. Han ble avbrutt i sin meditasjon flere ganger på grunn av oppmerksomhet fra store folkemengder, og «fordi det ikke er fred». Han har forflyttet seg, og dukket opp igjen andre steder i Nepal den 26. desember 2006, den 8. mars 2007. 26. mars 2007 påviste politiposten Nijgadh i Ratanapuri at han mediterte nede i et underjordisk kammer på ca fire m². 2. august 2007 holdt han en preken som samlet 3000 tilhørere. Dette gjentok seg 10. november 2008. Siden 2013 har han framstått som åndelig lærer med en internasjonal organisasjon omkring seg, og benyttet navnet Maitreya.

Tilknytting til Buddhism
------------------------

Bomjon tilhører opprinnelig det nepalske Tamang-samfunnet. Historien hans har blitt populær på grunn av at den ligner på historien om Buddha. Bomjon har selv nektet den type sammenligningen: Har har tidligere gitt beskjed til besøkere «Fortell folk om å ikke kalle meg Buddha eller sammenligne meg med Buddha. Jeg har ikke den energien Buddha hadde. Jeg kan sammenlignes med rinpoche, i tilfelle folk vil se på meg som Buddha.» Mahiswor Raj Bajracharya, presidenten av den buddhisme samfunnet i Nepal, har uttalt likeså: «Vi tror ikke på at han verken er Buddha eller reinkarnasjon av Buddha. Han har ikke de egenskapene Buddha hadde i sin tid».

Bomjons mor heter Maya Devi Tamang, tilfeldigvis samme navn som Buddhas kjødelige mor.

Referanser
----------

1. 1 2  «Maha Sambodhi Dharma Sangha Biografi» **(dk)**. Besøkt 21. april 2017.
2. ↑  Maitreya på facebook
3. ↑  «Ram Bahadur Bomjan: The Meditating Buddha Boy From Nepal In Nepali». Arkivert fra originalen 29. november 2016. Besøkt 11. april 2017.
4. ↑  Bell, Thomas (21. november 2005). «Pilgrims flock to see 'Buddha boy' said to have fasted six months». *The Telegraph*. Bara District, Nepal. Besøkt 5. februar 2014.
5. ↑  «Nepal 'Buddha Boy' returns to jungle». *Yahoo! News*. 22. november 2008. Arkivert fra originalen 8. desember 2008. Besøkt 11. februar 2014.
6. ↑  Navin Singh Khadka (30. november 2005). «Scientists to check Nepal Buddha boy». *BBC*. Kathmandu. Besøkt 5. februar 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ralph E. Saint Germain** (født 19. januar 1904, død 2. august 1974) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Saint-Germain spilte på det canadiske amatørlaget *Port Arthur Bearcats* som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene.

OL-medaljer
-----------

* OL 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ralph Saint-Germain – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ralph Saint-Germain – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ralph Saint-Germain – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ralph Saint-Germain – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Frans Christian Faye** (født 20. desember 1806 i Tønsberg, død 5. mai 1890 i Kristiania) var en norsk lege. Han var professor ved Det Kongelige Frederiks Universitet (Universitetet i Oslo) og kongelig livlege (første livmedicus) for Oscar I.

Han ble student 1824, cand. med. 1831, deretter koleralege i Finnmark fra 1831 til 1832. Etter å ha vært nedsatt som praktiserende lege i noen år, reiste han 1838 utenlands og tok etter å ha kommet hjem lisensiatgraden 1841 og doktorgraden 1842. Han var den fjerde personen som tok den medisinske doktorgrad ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Han studerte en stund hudsykdommer, men kastet seg så over gynekologi og obstetrikk. I disse fagene ble han 1846 utnevnt til lektor og 1850 til professor. Samtidig fikk han ledelsen for Fødselsstiftelsen og Jordmorskolen. Fra disse stillingene trakk han seg tilbake 1876.

Hans virksomhet ble preget av rikt initiativ, som blant annet ga seg utslag i hans kamp mot barselfeberepidemiene. På hans foranledning opprettet man Barnehospitalet i Kristiania (1855) og Bergens Fødselsstiftelse med tilhørende jordmorskole. Allerede 1844 utga han en «Lærebog i Fødselsvidenskaben for Jordemødre», som kom til å brukes i årtier. Han var dessuten en betydelig administrativ kraft, som ble mye benyttet i offentlige verv, kommisjoner og lignende. Han foranlediget at Videnskabsselskabet i Kristiania ble stiftet ved at han i 1856 anonymt tilstilte 4000 kroner som grunnfond for et slikt selskap. Faye utfoldet en rik litterær virksomhet, som strakte seg over alle medisinens felter, men interesserte seg særlig for hygieniske spørsmål. Han studerte militær hygiene på Krim 1854, etter at han som feltlege på Als hadde deltatt i den dansk-tyske krig 1848.

Han var kommandør av St. Olavs Orden.

Faye var gift med en datter av politikeren og juristen Christian Cornelius Paus. De arvet hennes farsgård, Rising i Gjerpen. [] De ble foreldre til Anton Ludvig Faye.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Frans\_Faye, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon. Anden udgave*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Eirik Bodding Gjendemsjø** (født 27. juni 1995 i Kristiansund) er en norsk artist kjent under artistnavnet Eirik Gjen. Han var blant annet solist i den offentlige feiringen av Kong Haralds 70-årsdag.

Biografi
--------

Eirik Gjen meldte seg inn i Sølvguttene i 2003 og gikk videre fra audition. Samme år begynte han som førstesopran i aspirantkoret, og etter noen måneder sang han i hovedkoret. Eirik Gjendemsjø synger ikke lenger i koret.

I 2006 ble Eirik Gjen på audition tatt opp som elev hos Art musikalskole.
I april 2010 deltok han i musikalen *Back to the 80's*, som ble satt opp på Chat Noir.

Han har videre vært med som solist i Ut i vår hage på NRK1 og har spilt en ung utgave av Otto Jespersen i Rikets Røst på TV 2 2008. I 2009 deltok han i Norske Talenter, hvor han kom til semifinalen. Eirik Gjen har også deltatt i Det store korslaget med team Erik og Kriss, der koret kom på tredjeplass. Han er også aktiv på sosiale medier, og har over 100 000 følgere på Twitter. 

Eirik Gjen har også koret med Sølvguttene for Morten Harket, Andrea Bocelli og Diana Ross – og sunget for Michelle Obama i forbindelse med utdelingen av Nobels fredspris til president Barack Obama. 

I september 2010 ga Eirik Gjen ut singelen *The Greatest*. Musikkvideoen er sett av over 170 000 på YouTube. Fem måneder senere, 18. februar 2011 kom Eirik Gjen ut med singelen *Hello*.

Diskografi
----------

Singler
* *The Greatest* (2010)
* *Hello* (2011)
* *Explore* (2016)
* *Sacrifice* (2017)
* *Keep Falling* (2017)
* *Credit* (2018)

Deltar på
* Sølvguttene: *Julemesse – Missa In Nativitate Domini* (2006)
* Morten Harket: *Letter from Egypt* (2008)
* Prince-tribute: *Shockadelica – 50th Anniversary Tribute to the Artist Known as Prince* (2008)
* Ole Edvard Antonsen: *Desemberstemninger* (2009)
* Finn Kalvik & Erik Fosnes Hansen: *Neste stasjon Grorud* (2010)
* Hilde Marie Kjersem: *Let's Let Go* (2011)
* Finn Kalvik: *50 favoritter* (2013)

Kilder
------

* Eirik Gjendemsjøs blogg
* Norske Eirik gjør som Justin Bieber (Dagbladet.no)
* 
*
**Wadi el-Hudi** er et elveleie i Østørkenen i det sørlige Egypt ca 35 km sørøst for Aswan. Ordet wadi er en egyptisk betegnelse på et elveleie i en ørken eller annet tørt område, og det dreier seg om et elveleie som i hele eller store deler av året er uten vannføring. 

Wadi el-Hudi er kjent for sine ametyster og for mange råstoffer som ble utvunnet her fremfor alt under Mellomrikets tid i antikken. Det finnes rester av mange gamle bygninger for datidens arbeidere; de stammer fra Mellomriket og fra den gresk-romerske periode. En slags festning antas å ha tjent forvaltningsøyemed. 

Historisk viktige er en rekke klippeinnskrifter som for det meste lar seg tidfeste til Mellomriket. En rekke herskere nevnes i inskripsjonene, som Mentuhotep IV, Senusret I, Amenemhat II, Senusret III, Amenemhat III, Amenemhat IV og Sobekhotep IV. Også gudinnen Hathor nevnes ganske ofte.

Referanser
----------

1. ↑  «What is Wadi el-Hudi?». *wadielhudi.com*. Wadi el-Hudi Expedition. Besøkt 30. mai 2019.
2. ↑  Ashraf I. Sadek: *Wadi el-Hudi: The amethyst mining Inscriptions I, Text*, Warminster 1980, ISBN 0-85668-162-8, p. 1, map 1, on p. 177
3. ↑  «Ancient Mining». *wadielhudi.com*. Wadi el-Hudi Expedition. Besøkt 30. mai 2019.

Litteratur
----------

* Ashraf I. Sadek: *The Amethyst Mining Inscriptions of Wadi el-Hudi.* Aris & Phillips, Warminster 1980, ISBN 0-85668-162-8.

Eksterne lenker
---------------

* Late Roman Amethyst and Gold Mining in Wadi el-Hudi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
**Eirik Halvorsen** (født 15. august 1975) er en norsk tidligere skihopper som representerte Konnerud IL.

Han debuterte i verdenscupen med 18.-plass i Vikersund 18. februar 1995. Hans beste plassering i verdenscupen var 2.-plass i normalbakken i Sapporo 20. januar 1996. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 76 i 1994/95 og 16 i 1995/96. Han ble nummer 12 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1995/96.

I VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1996 ble han nummer 8. Hans siste verdenscuprenn var i skiflygingsbakken i Harrachov i mars 1996.

Eirik Halvorsen tok bronsemedalje i NM stor bakke i Meldal i 1996. I det samme mesterskapet var han på Buskeruds lag som ble norgesmestre i lagkonkurranse (normalbakke) i Stryn.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6, s. 339

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eirik Halvorsen – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Bispebryggen** er en tidligere brygge nederst i Sølvberggata i Østervåg i Stavanger. I dag står det en statue av Cornelius Cruys på Bispebryggen.

Historikk
---------

Den omtales første gang som bispens brygge i 1627, da det kom ved herfra. Brygga ble brolagt i 1842 og utvidet i 1853. I dag er kaiene (Østervågkaien) forlenget utenfor sjøhusene og brygga.

Det har vært gjettet på at den kan ha hatt navnet Konventbryggen.

I 1853 ble det opplyst at Bispebryggen var der de fleste vedfartøyene og mange andre fartøyer la til i byen. En fjerdedel av byens befolkning brukte denne brygga. Trafikken over denne allmenningen var større enn over noen annen allmenning i byen. Som en følge av dette ble det i 1853 kjøpt et hus som ble revet for å utvide brygga..

Bispebrygga som stridsemne
--------------------------

I 1297 er biskopsbrygga omtalt i forbindelse med en strid om noe ved. Kilden har vært brukt som grunnlag for en diskusjon om Østervåg eller Vågen var byens middelaldersentrum. Det som kan brukes som argument for at hendelsen var i Østervåg, er at vi fra senere kilder vet at Bispebrygga i Østervåg var det viktigste mottaksstedet for ved til byen. Men navnet Bispebrygga i Østervåg kan være fra etter reformasjonen, da det ble slutt med biskoper på Kongsgård. Vi vet også at biskop Hoskuld Hoskuldsson hadde et naust og ildhus i Vågen og at Gårdsbrygga i Vågen hørte til Kongsgård. 

Bispebrygga står på Arnegård sin grunn, og det er så langt vi vet ikke noen knytning mellom det katolske bispeembetet og Arnegård. Arnegård var likevel omkring år 1600 i kongens eie, så den kan ha blitt ekspropriert ved reformasjonen. I 1737 omtales den såkalte Bispebrygga som Thomas Halvorsens almenning, og har trolig vært eid av Thomas Halvorsen.

Referanser
----------

1. ↑  Erichsen, 1903, side 138. Han som fikk ved fra bispebrygga bodde trolig i Uren eller Østervåg
2. ↑  Austrumdal 1937-38, s. 78
3. ↑  Stavangeren, 28. april 1853
4. ↑  DN II nummer 39 ().
5. ↑  Axel Kielland, Privatarkiv, Stavanger Byarkiv, pakke 2, legg 3, side 44

Kilder
------

* Andreas Emil Erichsen: "Samlinger til Stavangers historie", Stavanger, 1903.
* Arne Kvitrud: Arnegård i Stavanger, Ætt og heim, 2009.
* Avisa *Stavangeren*: "Om Udvidelsen af Bispebryggen", 28. april 1853
* Erik S Gundersen: "Vedhandler på Bispebrygga lurte ikke Stavanger-kona, En beretning fra det gamle Stavanger", Stavanger Aftenblad, 21. januar 1964.
* Sem Austrumdal: "Gardssoga for Stavanger". Stavanger Museums årshefte 1937-38. Stavanger.
* Stavanger Aftenblad: "Høgsfjord-ved skapte slagsmål mellom geistlige på Bispebryggen, Bryggen i Østervåg har sterk tilknytning til Stavanger bispestols eldste historie", 8. januar 1964

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bond Street** er en ledende handlegate på Londons West End, i Mayfair-området. Bond Street er den eneste gata i Mayfair som strekker seg helt fra Piccadilly til Oxford Street. Den sørlige delen heter Old Bond Street og den nordlige New Bond Street, men i dagligtale kalles hele gata bare Bond Street. 

En arkade i Old Bond Street
Bond Street har navn etter Sir Thomas Bond, som i spissen for en gruppe investorer kjøpte et herskapshus i området for å rive det og utvikle området bymessig. Den sørlige delen (Old Bond Street ble ubygd fra 1680-tallet; New Bond Street først noe etter 1700. Den samme gruppa bygde også ut Dover Street og Albemarle Street i det samme området. 

På 1800-tallet utvikla Bond Street seg til ei gate for kostbar kunst og dyre antikviteter, med auksjonshuset Sotheby's som det mest kjente. Noen kunsthandlere finnes fortsatt der, men Bond Street er i dag først og fremst et sted for dyre motebutikker, med et stort antall av de ledende internasjonale designermerkene. Den kjente London-frisøren Vidal Sassoon åpna sin første salong i nr. 171, og i nr. 165-169 holder det berømte juvelerfirmaet Asprey's til. Den originale Benson and Hedges ligger i Bond Street. I de siste åra er Bond Streets posisjon blitt utfordra av Sloane Street i Knightsbridge.

Et morsomt innslag i gatebildet er Lawrence Holofceners bronsegruppe av Winston Churchill og Franklin D. Roosevelt i gemyttlig samtale på en benk i gata.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Bispedømmet Minden** var et romersk-katolsk bispedømme (tysk: *Bistum Minden*) og en stat, fyrstbispedømmet Minden (tysk: *Hochstift Minden*), i Det tysk-romerske rike. Hovedstaden var Minden, som i dag er en middels stor by i forbundsrepublikken Tyskland

Historie
--------

Bispedømmet blei grunnlagt av Karl den store i 803, etter at han hadde overvunnet sakserne. Det var underlagt erkebispedømmet og kurfyrstedømmet Köln. Det blei gitt statusen fyrstbispedømmet (tysk: Fürstbistum) i 1180, da hertugdømmet Sachsen blei avvikla. På 1500-tallet begynte den protestantiske reformasjonen å få grep om staten, under hertugdømmet Braunschweig-Lüneburg. Minden blei okkupert av Sverige under trettiårskrigen og blei sekulert. Under freden i Westfalen 1648 blei det bestemt at området skulle gis til markgrevskapet Brandenburg.

Etter 1719, blei Minden styrt av Brandenburg-Preussen som en del av Minden-Ravensberg, en union sammen med grevskapet Ravensberg. I 1807 blei området en del av Kongeriket Westfalen. I 1814 blei det gitt tilbake til Preussen og blei en del av provinsen Westfalen.

I 1789 hadde fyrstedømmet et landområde på 1100 km². Det grensa til (fra nord, med klokka): en eksklave av landgrevskapet Hessen-Kassel, kurfyrstedømmet Hannover, grevskapet Schaumburg-Lippe, en eksklave av Hessen-Kassel, fyrstedømmet Lippe, grevskapet Ravensberg og fyrstbispedømmet Osnabrück. Av byer lå Minden og Lübbecke innenfor Mindens grenser.

Kilder
------

* Meyers Konversationslexikon, 1888 (tysk)
* NRW-Geschichte.de (med kart) (tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Tyskland
**Johan Randulf** (født i Bergen 1686, død i Nærøy 1735) var «magister», sogneprest til Nærøy i årene 1718-1727 og prost i Namdalen. 

Han huskes for det såkalte «Nærøymanuskriptet» som skildrer samisk religion, slik den var observert av Randulf og hans samtidige kolleger, særlig Thomas von Westen. Selve manuskriptet er tapt, men det er gjengitt i Just Qvigstads *Kildeskrifter til den Lappiske Mythologi* (1903), og en avskrift oppbevares i Gunnerusbiblioteket. Det regnes for å ha stor troverdighet, men usikker representativitet.

Referanser
----------

1. ↑  Lisa Dunfjeld-Aagård. *Sørsamiske kystområder, tolking av fortidig samisk tilstedeværelse i Ytre Namdal*. Hovedoppgave i arkeologi. Tromsø, 2005. (pdf Arkivert 19. mars 2015 hos Wayback Machine.)
2. ↑  Thomas von Westens runebomme 1723; finnmarkforlag.no
3. ↑  Roald E. Kristiansen Samiske kildeskrifter Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  digitalutgave av manuskriptet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Etiopias flagg Etiopia |
| Friidrett: |
| Friidrett U20-VM i friidrett |
| Gull | 2018 Tammerfors | 3000 mH |
| Friidrett U20-afrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | 2017 Tlemcen | 3000 mH |

**Takele Nigate** (født 2. oktober 1999) er en etiopisk friidrettsutøver som konkurrerer på 3000 meter hinder. Hans fremste meritt til nå er gull ved U20-VM i friidrett 2018.

Idrettskarriere
---------------

### 2017

Nigate kom på sjetteplass på 3000 meter hinder under FBK Games, med ny personlig rekord på 8:20,76. I slutten av juni vant han 3000 meter hinder under U20-afrikamesterskapet i friidrett 2017 i Tlemcen i Algerie, foran sin landsmann Tesfaye Deriba og Nickson Kiplagat fra Kenya.

### 2018

Han kom på andreplass på 3000 meter hinder under det etiopiske U20-mesterskapet i friidrett 2018, bak Getnet Wale.

Under U20-VM i friidrett 2018 vant han 3000 meter hinder, med tiden 8:25,35, fire hundredeler foran Leonard Kipkemoi Bett fra Kenya.

Referanser
----------

1. 1 2  IAAF - *Takele Nigate - Results*, besøkt 5. september 2018.
2. ↑  IAAF - *Getnet Wale*, besøkt 5. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Takele Nigate – World Athletics Rediger på Wikidata
Flystevnet i Paris 2007
En Mirage 2000-5 på flystevnet i Paris
**Flystevnet i Paris**, offisielt **Salon international de l'aéronautique et de l'espace de Paris–Le Bourget**, er et flystevne på Le Bourget lufthavn nær Paris som arrangeres hvert annet år (år med oddetall, alternerer både med Farnborough Air Show og en tysk messe i Berlin).

Flystevnet er et kommersielt foretagende, arrangert av den franske fly- og romfartsindustrien hvis formål er å demonstrere nye militære og sivile fly for potensielle kunder. Tradisjonelt er det her noen av de viktigste salgskontrakter blir avtalt, og bekjentgjøres under messen som en del av konkurransen mellom produsentene. Alle betydningsfulle internasjonale produsenter, så vel som militære styrker fra mange land, deltar på flystevnet.

I tillegg til besøkende fra industrien er det i de siste dager av messen et stort antall besøkende både fra Frankrike og mange andre europeiske land som besøker messen.

Historie
--------

*Salon de la locomotion aérienne*, 1909, Grand Palais, Paris.
Salon du Bourget har sin historie tilbake til det første tiår av 1900-tallet. I 1908 var det på bilutstillingen i Paris en del av utstillingen som var viet fly, og fra 1909 en egen utstilling som ble gjenopptatt i 1919, og fra 1924 ble de arrangert hver annet år bare avbrutt av andre verdenskrig.

Utstillingene ble fortsatt holdt i Grand Palais, og fra 1949 ble demonstrasjoner av flyvninger holdt på Orly lufthavn. I 1953 ble utstillingene flyttet fra Grand Palais til Le Bourget, og fra 1960–70-tallet fikk utstillingen en rival i det engelske arrangement, Farnborough Air Show.

Noen høydepunkter i flystevnet
------------------------------

* I 1971 ble det vist en full-skala «mock-up» av en Airbus A300.
* I 1973 ble DC-10 og Lockheed Tristar vist for første gang.
* I 1989 ble den russiske romfergen Buran vist frem utenfor Russland sammen med Antonov An-225.
* I 2007 ble det inngått vel 30 kontrakter for nær 700 fly. Største enkeltordre mellom Qatar Airways og Airbus på over 80 fly, hvorav tre A380.

Ulykker
-------

* I 1973 fikk utstillingen oppleve sin verste katastrofe da en Tupolev Tu-144 havarerte og besetningen på seks og åtte på bakken omkom.
* I 1989 havarerte en MiG 29 under en demonstrasjonsflyvning.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paris Air Show – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Paris Air Show – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Juan Negrín** (født 3. februar 1892, død 12. november 1956) var den siste statsminister i Den andre spanske republikk. Han kom fra en velstående familie, utdannet seg til lege og etablerte seg som forsker.[] Som politiker representerte sosialistpartiet PSOE. Han var Spanias finansminister, fra september 1936 til mai 1937, i regjeringen til Francisco Largo Caballero, og deretter statsminister fram til Republikken falt i februar 1939. 

Republikken var presset av Francos opprørsstyrker med støtte fra Hitler og Mussolini så vel som fra store deler av den spanske eliten. Den lovlig valgte republikanske regjeringen fikk på sin side ingen hjelp fra vestlige demokratier, Stalin var den eneste som var villig til å selge dem våpen, noe de fikk til inflaterte priser. I tillegg forsøkte Stalin å blande seg i Spanias indre anliggender. Parallelt med forhandlingene med Sovjet forsøkte Negrín hele tiden å holde kontakten med Folkeforbundet, med Storbritannia, Frankrike og USA, men uten resultat. Negrín fortsatte det militære forsvaret av Republikken også etter det var klart at de kom til å tape, fordi han mente overgivelse ville føre til nedslakting av republikansk side. 

Etter Republikkens fall i 1939 gikk han i eksil. Til tross for flere krav om utlevering til Spania, ble han, takket være Mexicos beskyttelse værende i Frankrike. Negrín ble dømt in absentia til 30 års fengsel av Francos Spesialdomstol for frimurere og kommunister til tross for at han ikke var noen av delene. All eiendom han og familien hadde i Spania ble beslaglagt. Faren ble fengslet fordi han var hans far, og døde kort tid etter at han slapp ut av fengsel i 1941. Juan Negrín døde i Paris i 1956. 

Juan Negrín som var en progressiv, moderat sosialist ble i ettertiden utsatt for godt planlagte svertekampanjer fra Francos propagandaapparat, men også fra sine egne. Han ble ekskludert fra PSOE i 1946. Det er spesielt to spanske historikere som har bidratt til å få fram Negríns historie, Angel Viñas og Ricardo Miralles. I 2008 vedtok PSOE at han og 35 andre tidligere partimedlemmer skulle rehabiliteres politisk.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.congreso.es, besøkt 20. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   www.congreso.es, besøkt 20. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   www.congreso.es, besøkt 20. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   Diccionario Biográfico del Socialismo Español, oppført som Negrín López, Juan, DBSE ID 13641\_negrin-lopez-juan, besøkt 15. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Preston, Paul (2013). *The Spanish Holocaust*. Harper Press. s. 462. ISBN 978-0-00-638695-7.
6. ↑  Villanueva Herrera, José Ramón (17. november 2009). «Compañero Juan Negrín». *Diario de Teruel*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Folkeforbundet **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** Munzinger (iba)
 |
Dette er et japansk navn. Slektsnavnet er «Hirose».

Kommandør Hiroses store prestasjon.
**Takeo Hirose** (født 27. mai 1868 i Taketa i prefekturet Ōita i Japan, død 27. mars 1904 i Port Arthur i Mandsjuria i Kina) var offiser i den keiserlige japanske marinen. 

Hiroses mange uselviske offer under den russisk-japanske krig i 1904-05 opphøyet ham til status som guddommeliggjort nasjonalhelt i hjemlandet.[]

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hirose studerte ved den keiserlige japanske marine-akademiet i Etajima, og derfra ble han uteksaminert i 1889. Hans far Hirose Shigetake var dommer, og storebroren Hirose Katsuhiko ble kontreadmiral.

### Tjeneste i den japanske flåte

Han tjenestegjorde senere ombord i det pansrede krigsskipet Fuso. Under den første sino-japanske krig var det i kamp under slaget ved Yalu-elven den 17. september 1894. 

Hirose var en nær venn av general og politiker Tanaka Giichi som var utstasjonert i Russland på samme tid som ham.[]

### I Europa

I 1897 ble Hirose sendt for å studere i Russland frem til 1899 og han var militærattaché i St. Petersburg frem til 1902. I hans tid som militærattaché reiste han til Europa og besøkte blant annet Tyskland, Frankrike og Storbritannia. Han ble forfremmet til kommandør i 1900. 

### Den russisk-japanske krig

Da Japan gikk til krig mot Russland og startet den russisk-japanske krig i 1904, tjente Hirose ombord på slagskipet Asahi som torpedooffiser. Under slaget ved Port Arthur meldte han seg frivillig til kommandoeb på *Fukui maru*, et gamme lasteskip som ble brukt som blokkskip under det andre mislykkede forsøket på å blokkere innseilingen til Port Arthur om natten 26. mars. Idet skipet var i ferd med å nå skipskanalen ble det truffet av russisk kystartilleri og eksploderte. Hirose ble dødelig såret mens han lette etter overlevende, og gikk ned med skipet.

Hans heroisme førte til at han porthumt ble promomert til en guddommelig tittel, « krigsgud » (軍神 *gunshin*), og en shinto-helligdom ble etablert til hans ihukommelse og ære Taketa i prefekturet Ōita.[] En stadtue av ham ble oppsatt forqan jernbanestasjonen i Manseibashi.

Litteratur
----------

* Connaughton, R.M (1988). *The War of the Rising Sun and the Tumbling Bear—A Military History of the Russo-Japanese War 1904–5*, London, ISBN 0-415-00906-5.
* Jukes, Geoffry. *The Russo-Japanese War 1904–1905*. Osprey Essential Histories. (2002). ISBN 978-1-84176-446-7.
* Kowner, Rotem (2006). *Historical Dictionary of the Russo-Japanese War*. ISBN 0-8108-4927-5: The Scarecrow Press.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
Fra Svatsum i Vestre Gausdal
**Vestre Gausdal** er en tidligere selvstendig kommune i Innlandet, fra 1837 del av Gausdal formannskapsdistrikt.

I 1879 ble Gausdal delt i Vestre og Østre Gausdal kommuner. Vestre Gausdal hadde ved delingen 2 362 innbyggere.

27. juli 1956 ble en del av Vestre Gausdal med 7 innbyggere overført til Sør-Fron kommune.

1. januar 1962 ble Vestre og Østre Gausdal kommuner igjen slått sammen til Gausdal kommune. Vestre Gausdal hadde ved sammenslåingen 2 590 innbyggere.

Vestre Gausdal består av to daler: Bødalen og Auggedalen. Auggedalen har ca. 300 innbyggere. Forset er det største tettstedet, og der er det bl. a. ungdomsskole, barneskole, frisør og dagligvarebutikk.

Møtene i formansskaps- og herredsstyret ble opprinnelig holdt i Kirkestua i Forset for senere å bli flyttet til Nyvold i Bødal. Fra 1949 ble de holdt i Herredshuset i Forset.

I Vestre Gausdal er det tre kirker: Vestre Gausdal, Aulstad og Svatsum. Førstnevnte, som ligger i Forset, innebar flytting av et tidligere kirkested i Bødalen der det i sin tid stod først en stavkirke og senere en tømmerkirke.

Kommunen hørte til Kristians amt, senere Oppland fylke.

Referanser
----------

1. ↑  Moren (1991), s. 22–23.

Litteratur
----------

* Arnfinn Engen (1988). *Gausdal bygdehistorie, bind 4: Endring og oppbrot 1830–1914*. Gausdal kommune. ISBN 82-90439-29-6.
* Gudmund Moren (1991). *Gausdal bygdehistorie, bind 5: Mot vår egen tid 1914–1980*. Gausdal kommune. ISBN 82-90439-51-2.

Eksterne lenker
---------------

* Gausdal kommune om kommunens grunnskoler

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Ferskeytt** (direkte oversatt *firkantet*) er en islandsk poetisk verseform. Det er en form for firelinjers vers («*quatrain*») som først er dokumentert i det fjortende århundres islandske *rímur*. Det eldste kjente diktet i denne formen er Einar Gilssons dikt *Ólafs ríma Haraldssonar*. Ferskeytt er fortsatt en av de dominerende metriske former i islandsk diktning.

Verseformen
-----------

*Ferskeytt* består av to troké-linjer med fire trykktunge stavelser hver på formen – v – v – v – som alternerer med to linjer med tre trykktunge stavelser på formen – v – v – v. ( – betyr trykktung stavelse og v betyr trykklett.) I hver linje, kan en trykklett stavelse erstattes med to trykklette stavelser. Strofene er normalt på åtte linjer med enderimsmønster ABAB. I første linje det allitterasjon (bokstavrim) i to tunge stavelser pluss den første tunge stavelsen i den andre linjen, og så videre etter mønster av germansk fornyrdislag.

Eksempel på ferskeytt, hentet fra Einar Gilssons *Ólafs ríma Haraldssonar* som er det eldste diktet vi kjenner i denne verseformen (fra siste halvdel av 13-hundretallet):

*Ólafr konungr örr ok fríðr*
*átti Noregi at ráða,*
*gramr var við bragna blíðr,*
*borinn til sigrs ok náða.*
*Döglingr hélt svá dýran heiðr*
*dróttni himna hallar,*
*engi skýrir örvameiðr*
*öðlings frægðir allar.*
Filologen Finnur Jónsson hevder at enderimsmønsteret ABAB ellers er ukjent i eldre norrøn diktning. I annen runhent diktning kommer de rimede verselinjer etter hverandre. 4-linjede vers er også ukjent i den eldre norrøne diktningen. Jónsson hevder derfor at verseformen er inspirert av middelaldersk latinsk hymnediktning (kirkesanger, helgensanger osv.) hvor det fines versemål som nokså nøyaktig tilsvarer ferskeytt.

Referanser
----------

1. ↑  Vésteinn Ólason, 'Old Icelandic Poetry', *A History of Icelandic Literature*, red. av Daisy Nejmann, Histories of Scandinavian Literature, 5 (Lincoln: University of Nebraska Press, 2006), s 1-63 (s 55-59).
2. ↑  Richard Ringler, *Bard of Iceland : Jónas Hallgrímsson, poet and scientist* (Madison, Wisc.: University of Wisconsin Press, 2002), §III.2.
3. ↑  Einar Gilsson, *Ólafs ríma Haraldssonar*, 1. og 2. vers, fra Wikisource
4. ↑  Finnur Jónsson, Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie, bd. III (kap. Rimedigtning)

Eksterne lenker
---------------

* Ólafs ríma Haraldssonar, heimskringla.no
Flytebrua Gdańsk-Sobieszewo over Martwa Wisla i Polen.
**Flytebro** er en bro som hviler på vannet, oftest ved hjelp av pongtonger. De blir ofte benyttet som midlertidige løsninger og til militært bruk.

Nordhordlandsbrua er et eksempel på en permanent flytebro. Broen er verdens lengste uten forankring til sidene.

Pongtongbroer er flytebroer støttet ved lekter-eller-båt-liknende pongtonger som støtter brodekket og dets dynamiske laster. Broene bæres oppe av pongtongenes oppdrift.
Ofte blir denne brotypen benyttet der hvor det er vanskelig eller umulig å sette ned pilarer.

Flytebroene følger vannets bevegelser med flo og fjære i sjø. Disse pongtongene er som regel forankret, enten i bunn eller til land.

Arkhimedes (ca. 287-212 f.Kr.) fant ut at oppdriften er lik vekten av den fortrengte væskemengde. En kan med dette beregne lastkapasiteten til en flytebro.

Norske flytebroer
-----------------

Den første flytebroen i Norge var Øybrua i Kragerø som ble bygget i 1889. Den var i bruk fram til 1956.

* Bergsøysundbrua, i Møre og Romsdal
* Nordhordlandsbrua, i Hordaland

Referanser
----------

1. 1 2  *Fakta om bruer =: Key figures for Norwegian bridges*. Oslo: Statens vegvesen. 1996. s. 19.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Erling Hall-Hofsø** (født 11. oktober 1917, død 20. mai 2010) var en norsk pressemann og politiker (A). Han var journalist og redaktør i *Folkeviljen* og leder for Harstad-kontoret til *Nordlys*.

Hall-Hofsø starta i *Folkeviljen*, som var Arbeiderpartiets lokalavis i Harstad, i 1946. Året etter blei han redaktør for avisa. Da den gikk sammen med *Nordlys* (Tromsø) i 1956, blei han leder for Harstad-avdelinga for denne avisa med tittel redaktør. Denne posisjonen hadde han til han gikk av med pensjon i 1987.

I 1953 ble Hall-Hofsø dømt til tre måneders fengsel i en oppsiktsvekkende rettssak. Avisa hadde omtalt en voldtektssak. Politiet bad om å få oppgitt kilden, men redaktøren nekta, trass i at han fikk flere rettspålegg om å gjøre det. Han blei til sist dømt i Høyesterett og sonte 17 dager, før kilden sjøl meldte seg for politiet. Dette var første gang kildevernet blei prøvd for en domstol i Norge.

Hall-Hofsø var også aktiv som politiker i Arbeiderpartiet. Han var med i Arbeidernes ungdomsfylkings landsstyre fra 1938 til 1945. Fra 1948 og i rundt 30 år var han med i kommunestyret, først i Sandtorg, så i Harstad. Han hadde også en periode fra 1968 i Troms fylkesting. I Harstad var han dessuten med i skolestyret i tolv år, leder i fire. I 2003 blei han æresmedlem av Arbeiderpartiet.

I 1963 var han en av initiativtakerne til Festspillene i Nord-Norge, og han var styremedlem her i de seks første åra. I 1991 fikk han Harstad bys fortjenstmedalje.

Kilder
------

* Lokalhistoriewiki.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Erling Gjone** (født 8. mai 1898 på Ytterøy, død 10. oktober 1990 i Trondheim) var en norsk arkitekt, professor og motstandsmann under den andre verdenskrig. Han er mest kjent for sitt arbeid med restaureringen av Erkebispegården i Trondheim.

Karriere som arkitekt
---------------------

Gjone avla studenteksamen i 1916 og begynte deretter ved Norges tekniske høgskole (NTH) der han gikk ut som arkitekt i 1920. Etter avsluttede studier arbeidet han en periode i Bergen hos arkitekt Ole Landmark. I 1936 ble Gjone ansatt som dosent i eldre norsk byggekunst ved NTH. Fra 1947 var han professor i byggekunstens historie samme sted. Gjone gikk av med pensjon i 1968.

Gjone gjorde en betydelig innsats for bevaring av norske middelalderbygninger. Han var ansvarlig for restaureringsarbeider ved Mære kirke og Værnes kirke. Han satt som medlem av komiteene for restaurering av Austråttborgen og Bergenhus festning. Den største innsatsen la han ned i arbeidet med restaureringen av Erkebispegården i Trondheim. Han var også medlem av tilsynskomitéen for Nidaros domkirkes restaureringsarbeider.

Andre verdenskrig
-----------------

Ved det tyske angrepet på Norge 9. april 1940 meldte Gjone seg til tjeneste på Hegra festning og deltok i forsvaret av denne under den over tre uker lange beleiringen. Senere ble han engasjert i motstandsarbeid og ble sjef for Milorg i Trøndelag.

Utmerkelser
-----------

Gjone ble i 1961 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han ble også tildelt Deltagermedaljen med rosett og mottok den britiske King's Medal for Courage in the Cause of Freedom.

Gjone var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Norges Tekniske Vitenskapsakademi.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12563422p[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Erling\_Gjone, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 92e5dac6-3330-4272-8781-571075694f62, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6  Bjørn Steenstrup: *Hvem er hvem? 1964*, Oslo: Aschehoug, 1964, s. 195.
5. 1 2 3 4 5 6 7 8  Guthorm Kavli: «Erling Gjone», *Aftenposten*, 16. oktober 1990, s. 15.

Eksterne lenker
---------------

* Erling Gjones privatarkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** KulturNav
 |

Portal: Andre verdenskrig
**John Graham** (født 24. april 1778, død 13. mars 1821) var en britisk oberst som først og fremst er kjent for å ha grunnlagt Grahamstown i Sør-Afrika i 1814. Grahamstown ble etter hvert et sentrum for militær, administrasjon, domstol og utdanning for sin omkringliggende region.

Graham var født i Dundee i Skottland. Han var den andre sønnen av Robert Graham. 16 år gammel gikk Graham inn i hæren hvor han sluttet seg til det 90. regiment som ble opprettet av hans slektning, Thomas Graham av Balgowan (senere lord Lynedoch). To felttog til Frankrike sent i 1790–årene ble etterfulgt av hans utnevning som adjutant for jarlen av Chatham som Graham tjente i De forente Nederlandene. Etter tre år på Guernsey med sitt regiment, ble Graham sendt til Irland i 1803 og ble assisterende intendantur–general.

Han ble forfremmet til major i det 93. regiment i januar 1806. Det var i denne stillingen han deltok i slaget ved Blaauwberg som gjenokkuperte Kappkolonien for Storbritannia. Rask forfremmelse til oberstløytnant førte til at han fikk ansvaret for Kappregimentet som hadde sin base i Wynberg som Graham trente som lett infanteri som var i stand til operere i skogsterreng. 

Graham og hans korps ble i 1811 sendt sammen med britiske regulære styrker og boer–kommandoer fra Swellendam, Graaff Reinet og Uitehage for å sette i gang med oppgaven som skulle definere hans militære karriere, fjerne rundt 20 000 xhosaer ledet av Ndlambe ka Rharhabe. Xhosaene hadde slått seg ned i Zuurveld (senere kalt Albany), et distrikt mellom elvene Bushman's og Fish som lå bortenfor Kappkoloniens grenseområde. Zuurveld ble feilaktig antatt av britene å være del av kolonien siden de misforstod grenseområdet slik den ble forklart av guvernør Joachim von Plettenberg i 1778. Det britiske felttogets mål ble definert gjennom Grahams plan om å bruke «en passende grad av terror» .

Grahams oppgave ble fullført i løpet av 1812, og han etablerte derfor Graham's Town som Zuurvelds sentrale militære post på den forlatte gården De Rietfontein. Byen var forbundet med fort langs Fish. Senere det året giftet Graham seg med Johanna Catharina Cloete (1790–1843), en etterkommer av Jacob Klute (eller Cloete), den første permanente nybyggeren i Kapp. Sammen med tre døtre fikk paret en sønn, Robert, som ble sivil kommisjonær i Albany.

John Graham døde i Wynberg den 13. mars 1821. Det ble reiset et monument av ham i High Street, Grahamstown, på stedet for tornetreet hvor Graham besluttet seg for å etablere bosetning.

Litteratur
----------

* Maclennan, Ben, *A Proper Degree of Terror*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**West Ruislip stasjon** er en jernbane- og undergrunnsstasjon i Ruislip i det nordlige London. Den ligger i kollektivsone 6. 

Stasjonen åpnet 11. november 1948, og het først *West Ruislip (for Ickenham)*. Navnet ble forkortet i 1980-årene.

Jernbane
--------

Stasjonen betjener tog fra Marylebone stasjon mot High Wycombe og Birmingham Snow Hill. Den drives av Chiltern Railways. 

De to jernbaneplattformene ligger nord for undergrunnsplattformene. 

Det ligger et lite sidespor ved stasjonen, som tidligere ble brukt til å snu tog fra Marylebone. Dette gjøres ikke lenger, da alle ruter går videre fra stasjone, men sporet brukes til godstog som skal til depotet.

Undergroundsymbol Undergrunn
----------------------------

West Ruislip er endestasjon for Central-linjens West Ruislip-gren.

Plattformene ligger som en øy mellom sporene, som fortsetter vestover et stykke ettersom det opprinnelig var meningen at linjen skulle gå til Denham. Planene som hadde blitt lagt 1935–1940 ble endret etter andre verdenskrig, ettersom det ikke lenger var aktuelt å anlegge et nytt boligområde i Denham, og dermed ikke behov for å forlenge linjen dit. Det er mulig å se den planlagte traséen som går videre ut fra West Ruislip, i form av en bred inngjerdet jordstripe som strekker seg et stykke vestover.

Øst for stasjonen ligger et vedlikeholdsdepot. 


| **Forrige stasjon** |   |  London Underground |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *Endestasjon* |  | Central-linjen Central-linjengren West Ruislip |  | Ruslip GardensWoodford–Epping/Hainault–Woodford |

| National Rail |
| DenhamBirmingham |  | Chiltern Main Line |  | South RuislipMarylebone |

Eksterne lenker
---------------

* West Ruislip jernbanestasjon National Rail Enquiries (Engelsk)
* West Ruislip Underground Station Transport for London (Engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |