recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Pipa og deler av fabrikksanlegget til Tiedemanns Tobakk på Hasle. I bakgrunnen ser man det gamle hovedkontoret til Narvesen. Foto: Vidar Iversen 
Flyfoto 2015: Ensjø i forgrunnen, Hasle og Økern i bakgrunnen
**Hasle** er et strøk i bydel Grünerløkka i Oslo, mellom Økern, Helsfyr, Lille Tøyen og Carl Berner. Hasle var tidligere en egen bydel.

Strøket har bestått av en blanding av boliger og bedrifter, blant andre Narvesen, Tiedemanns Tobakkfabrikk og ABB. I senere tid har det blitt påbegynt flere store byggeprosjekter nær Hasle, i forbindelse med at den nye Ensjøbyen vokser fram mellom Hasle og Ensjø. Mye av områdets næringsvirksomhet har blitt eller er i ferd med å bli erstattet av boliger. Utbyggingen har blant annet omfattet Tiedemansjordet, et grønt friluftsområde som sto til disposisjon for alle, og ble flittig brukt av både Hasle skole, og Lille Tøyen FK, som er nærmeste nabo. I 2015 åpnet parken Teglverksdammen rett nord for Grenseveien.

Hasle har også en stor tennishall og en turnhall som tilhører Oslo turnforening.

Hasle har også et kjøpesenter som kalles «Hasle Torg» som ligger midt i sentrum av Hasle, her finnes: Coop Mega, Vitusapotek, Baker Hansen, Sats, Vinmonopolet, Floriss, Jernia, Pets, LUN Bar og Nille.

Samferdsel
----------

Hasle har T-Bane: Hasle stasjon på Grorudbanen. Denne stasjonen ligger mellom Carl Berners plass stasjon og Økern stasjon. Området betjenes også av busslinjene 57 (Løren Ring) og 60 (mellom Tonsenhagen og Vippetangen) og 67 (mellom Stovner og Tøyen) i Økernveien.
Hasle har også en bussholdeplass i Grenseveien som betjenes av busslinjene 21 (mellom Helsfyr og Aker Brygge) og 28 (mellom Fornebu og Helsfyr).
Rushtidslinjen 345 (Blindern – Vardefjellet) og stopper også på Hasle i Økernveien. (Linje 345 går til Blindern på morgenen, til Vardefjellet på ettermiddagen, uten retur.) 

Norges Tennisforbund holder til i Riksanlegget for tennis som ligger i Hasle.
Hasle har 2 fotballbaner, en i naturlig gress og en i kunstgress.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Haskell Indian Nations University** er et føderalt universitet for indianske urinnvånere, lokalisert like sørøst for småbyen Lawrence i delstaten Kansas, USA.

Det ble opprettet i 1884 som *United States Indian Industrial Training School* – en landbruksskole, og målet var å assimilere indianerne inn i den rådende, hvite kulturen. Studentene bar uniformer og "marsjerte" til klasserom og undervisning. I 1927 begynte *Haskell* å tilby fag på collegenivå, og det ble i mellomkrigstiden satt i gang regulær lærerutdanning.

Fra 1970 var *Haskell* et rent college som tilbød høyere utdanning. Siden 1993 fikk colleget status og tittel som universitet, og tilbyr i dag indianske studier, arkivstudier, lærerutdanning, business administration, og miljøstudier.

Ved *Haskell* var det 1 028 studenter fra 150 stammer og fra alle delstater i 2006. Skolepengene var samme året på US$ 420 per år. Studiene tilbys til Bachelornivå.

Billy Mills, student ved *Haskell* og verdens første indianske OL-vinner (10 000 meter, Tokyo 1964).
*Haskell Cultural center* har indiansk forskning, arkiver og samlinger.

På campus ligger også *American Indian Athletic Hall of Fame*, som blant annet fremhever skolens to tidligere studenter som har tatt OL-gull – Jim Thorpe og Billy Mills.

Referanser
----------

1. 1 2   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑   www.aihec.org, besøkt 9. september 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Haskell Indian Nations University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Haskell: Its History & Its Future, Brown Quarterly

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
Tōkaidō Shinkansen krysser elva med Fuji-san i bakgrunnen.
**Fuji** (japansk: 富士川 – *Fuji-gawa* eller *Fuji-kawa*) er en elv i prefekturene Yamanashi og Shizuoka sentralt på øya Honshū i Japan. Den er 128 kilometer lang og har et nedbørfelt på 3 990 km².

Elven oppstår ved fjellet Nokogiri-dake i Akaishifjellene («søralpene») nordvest i Yamanashi under navnet Kamanashi (釜 無 川 – *Kamanashi-gawa*), og møter senere elva Fuefuki i byen Ichikawamisato. Der endrer den navn til Fuji-elven. Den strømmer deretter rundt vestfoten av Fuji-san og munner ut i Surugabukta ved byen Fuji.

Bredden av Fuji-elven var stedet for slaget ved Fujikawa i 1180, en av de viktigste tidlige kampene i Gempei-krigen.

Sengoku-periodens krigsherre Takeda Shingen bygde omfattende diker langs Kamanashi-delen av elva, som tillot vann å oversvømme buffersoner for å kontrollere skade. Disse dikene eksisterer fortsatt, og kalles *Shingen-zutsumi* (信玄 堤). Innsatsen for flomkontroll fortsatte under Tokugawa-shōgunatet i Edo-perioden, da omfattende diker ble ferdigstilt i 1674 etter 50 års konstruksjon, for å avlede den nedre elven fra befolkede områder som var utsatt for flom.

Vanntransport oppover elven fra Surugabukta til den historiske Kai-provinsen blomstret i Edo-perioden og i den tidlige Meiji-perioden, frem til åpningen av jernbanestrekningene Tōkaidōlinjen, Chūōlinjen og Minobulinjen. Kommersiell elvetransport opphørte i 1923.

Det er flere demninger for vannkraftproduksjon og flomkontroll langs de forskjellige sideelvene i elvens øvre del. Fuji-elven markerer også delingen av Japans fordelingsnett, med nettfrekvenser på 50 hertz i øst og 60 hertz i vest.

Utsikten til Tōkaidō Shinkansen-toget som krysser elven med Fuji-san i bakgrunnen, blir ofte brukt på fotografier som en illustrasjon på Japan.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Table Major Rivers in Japan *Ministry of Land, Infrastructure, Transport and Tourism, Japan*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fuji River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Rovdyrsenteret i Namsskogan** er et kunnskaps- og opplevelsessenter for norske rovpattedyr: ulv, jerv, gaupe og bjørn. Rovdyrsenteret skal imøtekomme behovet for kunnskap om de store norske rovdyrene og alle sider av livet med rovdyr i Norge. Det langsiktige målet er å dempe frykt for rovdyr. Senteret skal også jobbe for å fremme toleranse og forståelse for at det finnes ulike syn i rovdyrsaken, og dermed på sikt virke konfliktdempende. Målgruppen er barn og unge, familier og alle som er nysgjerrig på rovdyr.

Kanalene som blir benyttet for å formidle kunnskap er egen nettside og *Rovdyrskolen*. Til sistnevnte kommer mange 5. klassinger for å få grunnleggende informasjon om de fire store rovpattedyrene i Norge, få se dem i live, og diskutere og reflektere rundt disse rovdyrene. I tillegg arrangeres det ulike aktiviteter, overnattinger og opplevelser knyttet til rovdyranlegget som finnes i Namsskogan Familiepark, for eksempel «RovdyrCamp», «Ulvesnork» og «Digital Rovdyrguide». 

Rovdyrsenteret samarbeider med det svenske rovdyrsentret «De 5 Stora», Lierne Nasjonalparksenter og Høgskolen i Nord-Trøndelag.

Eksterne lenker
---------------

* Rovdyrsenteret i Namsskogan
Steinplanetenes indre
En **planetkjerne** er de innerste lagene av en planet.

Steinplanetenes kjerner består hovedsakelig av jern, som kan være i fast form og/eller flytende. Jordens kjerne er delvis flytende, mens man antar at Mars og Venus har helt faste kjerner, da de mangler egengenererte magnetfelt. I solsystemet varierer størrelsen på kjernene for de største objektene fra 20% for månen til nestan 75 % av radius i Merkurs tilfelle.

Gasskjempene har også kjerner av jern. Selv om disse kjernene relativt sett er mye mindre enn for steinplanetene, er gassplanetene så store at kjernen i enkelte tilfeller er større enn jorden. Man antar at Jupiters kjerne har anslagsvis 12 ganger større masse enn hele jorden (3 % av Jupiters totale masse).

Referanser
----------

1. ↑  Luhmann, J. G. (1997). «Mars: Magnetic Field and Magnetosphere». *Encyclopedia of Planetary Sciences*. Chapman and Hall: 454–6. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. juli 2011. Besøkt 9. april 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Lyns vinnerlag i NM i fotball 1908. Bak fra venstre: L. Syvertsen (reserve), Knut Heyerdahl-Larsen, Victor Nysted, Nikolai Ramm Østgaard, Rolf Maartmann, Erling Maartmann og Th. Aasgaard (formann); i midten: Henning Wiese, Erling Lorck og Henrik Nordby; foran: Hjalmar Syversen, August Heiberg Kahrs og Olav Thygesen.  Foto: Gustav Borgen 
**Erling Lorck** (født 21. mars 1885 i Trondhjem, død 25. november 1966 i Oslo) var en norsk fotballspiller. Han representerte Akademisk Fodboldklub og Lyn. Han ble norgesmester for Lyn i 1908, 1909 og 1910 og var tapende finalist for Akademisk i 1905.

Lorck tok artium i 1904. Han gikk krigsskolen og var premierløytnant i hæren fra 1910 til 1923. Han ble ferdig utdannet tannlege i 1911 og arbeidet etter hvert i egen praksis i Oslo.

Han var sønn av Carl Frederik Lorck og hustru Helene Marie Beyer i Trondhjem. Faren var kjøpmann i familiens handelshus, kommunepolitiker og revisor i Norges Bank. Broren Eigil Lorck var direktør ved Røros kobberverk.

Referanser
----------

1. ↑  Per Jorsett (1999). *Cupen*. [Oslo]: Stenersens forlag. s. 13. ISBN 8272012758.
2. ↑  Finn Gustavsen, red. (1936). *Lyn gjennem 40 år*. Drammen.
3. ↑  «Cup final in Kristiania, September 10» **(engelsk)**. rsssf.no. Besøkt 3. oktober 2013.
4. ↑  «50 år idag». *Aftenposten*. 21. mars 1935.
5. ↑  Sommerfeldt, W.P. (1943). *Studentene fra 1865*. Oslo: Halvorsens bokhandel og antikvariat. s. 33.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
*Artikkelen er om komponisten Erling Kjellsby. Se annet sted for marinbiologen med samme navn, tilsatt ved FFI*

**Erling Kjellsby** (født 7. juli 1901 i Oslo, død 20. februar 1976) var en norsk organist og komponist.

Etter examen artium (1920) studerte han ved lærerskole og orgelskole (blant annet under Brustad). Etter en tid under Fartein Valen debuterte han (1933). Kjellsby fikk tilsetting som organist ved Uranienborg kirke i Oslo (1936) og ble tilsatt som lærer i musikk ved Oslo lærerskole (1938) der han i en årrekke var skolens kordirigent og ofte figurerte i kringkastingen. Hans bidrag som komponist var musikk i nyromantisk stil, hans senere bidrag drog i neoklassisk retning. Kjellsbys produksjon innbefatter flere verk for kor, strykekvartetter, større orkestre samt orgel og klaver. Av romanser nevnes *Skummel natt ved Troldtjernet*, innspilt av Kjell Bækkelund på utgivelsen Arietta.

Som organisasjonsmann var han langtids styremedlem i Norsk Komponistforening og styreformann for TONO (1945–1962), samt i ledelsen for musikergruppene ved Oslo Filharmoniske Orkester og i Norges Organistforening. Han dirigerte gjennom mange år Oslo Arbeidersangforening.

Referanser
----------

1. 1 2   Musicalics, oppført som Erling Asbjørn Kjellsby, Musicalics komponist-ID 92195[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Den svenske kalenderen** var i bruk i Sverige fra 1. mars 1700 til 30. februar 1712. Etter den gregorianske kalender utgjør dette tidsrommet tiden fra 11. mars 1700 til 11. mars 1712. Den svenske kalenderen lå en dag foran den julianske kalender og ti dager etter den gregorianske kalenderen. 

Tredve dager i februar 1712
I november 1699 ble det bestemt at Sverige skulle gå over til den nye gregorianske kalenderen fra og med 1700. Denne prosessen skulle gjøres gradvis ved å fjerne alle skuddårsdagene frem til 1740. I henhold til planen ble skuddårsdagen i 1700 hoppet over, men i de etterfølgende årene ble det ikke gjort noen modifiseringer på grunn av den store nordiske krig. 

I januar 1711 bestemte Karl XII av Sverige at Sverige skulle gå tilbake til den julianske kalenderen da den svenske kalenderen kun var i bruk i Sverige. En ekstra dag ble lagt til i februar 1712 for å klare dette, noe som gav måneden unike 30 dager.

I 1753 gikk Sverige over til den gregorianske kalenderen med et hopp på 11 dager: onsdag 17. februar ble etterfulgt av torsdag 1. mars. På tross av dette brukte Sverige de gamle julianske reglene for å fastslå påsken helt frem til 1844.

Eksterne lenker
---------------

*
**Erling Hoff Leirvik** (født 10. mars 1957) er en norsk sosialantropolog. Han er utdannet mag.art. i sosialantropologi fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (den gang Universitetet i Trondheim) i 1991. Han har undervist som amanuensis ( 1991 - 1993) og timelærer ( 1998 - 2003) ved samme institusjon og arbeidet på SINTEF ved avdeling for Kunnskap og Strategi ( 2001 - 2006). 

Arbeidet ved 3 folkehøgskoler med Selvutvikling og Kulturfag. Og kursholder i Selvutviklingsrelaterte tema i mange år.

Hoff Leirvik var fra 2007 til 2013 ansatt som førstelektor i helsefag ved Høgskolen Stord/Haugesund, der han utviklet og organiserte en videreutdannelse i Integrativ Ledelse og Samhandling

Samhandling i Rosenborg
-----------------------

Hoff Leirvik er mest kjent for sin forskning på samhandling i Rosenborg Ballklub. Her prøver han å finne teoretiske uttrykk for det som Nils Arne Eggen kaller «rosenborgrytmen», det at du blir god ved å gjøre de andre gode.

Bibliografi
-----------

* *Yin/yang i praksis* Institutt for sosialantropologi, NTNU: 1991.
* *Samhandlingens ethos* : et blikk på ledelse og kommunikasjon i Rosenborg ballklub 2000
* *Mulighetenes reservoar* : om energiflyt i organisasjoner / skrevet av Svein Halvard Jørgensen, Erling Hoff-Leirvik og Truls Paulsen
* Nils Arne Eggens Rosenborg - modell for organisering av kreativ samhandling og improvisasjon. (2008)

Eksterne lenker
---------------

* Jakten på Rosenborg-rytmen Artikkel i Gemini
**Adling** er det å gi adelskap til noen som ikke er adelige. Adelskap kan tildeles for å gå i arv eller være begrenset til den adlede personens levetid. Adling kan medføre lovbestemte, i noen tilfeller arvelige, privilegier av økonomisk, sosial eller politisk karakter. I føydalistiske samfunn var det vanlig å gi slike titler sammen med et visst landområde som adelsholderen hadde råderett over. Adelskap kan også gi rett til skattefrihet. Adling kan også innebære andre privilegier, slik som retten til å føre en bestemt tittel eller til å tiltales med en bestemt tiltaleform, en forrang framfor andre i rangrekkefølge, og i noen land også rett til å fylle bestemte embeter eller verv av sivil eller militær karakter. Noen former for adling i Storbritannia innebærer for eksempel at den adlede får rett til sete i Overhuset i nasjonalforsamlingen. I noen land medfører adling også heraldiske rettigheter til å utstyre våpenskjoldet med bestemte typer hjelmer eller til skjoldholdere. I nyere tid er det blitt vanlig å adle folk som en symbolsk hedersbevising.

Adling er i dag vanlig i Storbritannia, Nederland, Vatikanstaten og Spania i Europa og i Malaysia og Thailand i Asia. I Sverige var Sven Hedin den siste person som ble adlet. Det skjedde i 1902. I Norge ble kongens rett til adling opphevet av Stortinget i 1821. Utnevnelse til fortjenstorden, som St. Olavs Orden, innebærer ikke adling, selv om de laveste grader i mange ordener betegnes som ridder.

Se også
-------

* Ridderslag

Litteratur
----------

* Albert Fabritius: *Danmarks Riges Adel*, København 1946
* Nils G. Bartholdy: «Adelsbegrebet under den ældre enevælde - sammenhengen med privilegier og rang i tiden 1660-1730», (dansk) *Historisk Tidsskrift*, 12. rekke bind V hefte 3, København 1971
* Lars Løberg: «Norsk adel, hadde vi det?», *Genealogen* 2/1998, s. 29-32. Kilder Genealogi.no
**Geoffrey Keyes** (født 30. oktober 1888 i Fort Bayard i New Mexico i USA, død 17. september 1967 på Walter Reed Army Medical Center i Washington, DC) var en U.S. Army generalløytnant som kommanderte II korps under andre verdenskrig.

Keyes avla eksamen ved United States Military Academy i West Point i 1913, militærskolen i 1926 og krigsskolen i 1937.

I 1940 var Keyes kommandant for 2. panserdivisjon og det samme for 3. panserdivisjon i 1942.

Fra juni til september 1942 kommanderte Keyes 9. panserdivisjon før han dro til Nord-Afrika å kommanderte 1. panserkorps.

Fra 1943 til 1945 kommanderte Keyes II korps blant annet i slaget om Monte Cassino. Han kommanderte syvende armé fra 1945 til 1946 og kommanderte tredje armé fra 1946 til 1947.

I 1947 ble Keyes amerikansk høykommissær i de alliertes råd i Australia.

Keyes var direktør for det amerikanske våpenevalueringsgruppen (*WSEG*) fra 1951 til 1954, da han pensjonerte seg.

Keyes døde i 1967 på Walter Reed Army Medical Center i Washington, DC. Han er begravet på West Point.

Referanser
----------

1. ↑   books.google.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   geschichte.univie.ac.at[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Algebraens fundamentalteorem** sier at ethvert polynom i én variabel med  komplekse koeffisienter har minst ett komplekst nullpunkt. 

Rekursivt kan en vise at en *n*-te-grads polynomligning med komplekse koeffisienter har eksakt *n*  røtter, når en tar  multiplisiteten til rota i betraktning.

Eksempel
--------

En andregradsligning

{\displaystyle ax^{2}+bx+c=0,a\neq 0}

har alltid **to** røtter. Disse er

{\displaystyle x={-b\pm {\sqrt {b^{2}-4ac}} \over 2a}}

Dersom uttrykket under rottegnet er

* større enn null, er røttene ulike og reelle,
* mindre enn null, er røttene ulike og  komplekse,
* lik null, er røttene sammenfallende (like) og reelle.

Referanser
----------

1. ↑  Weisstein, Eric W. «Fundamental Theorem of Algebra». Wolfram Mathworld. Besøkt 1. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Slips** var et punkrock-band fra Jessheim, etablert i 1979.

Bandet ble startet opp som duo med Espen Dahle og Johnny Halvorsen, som tidligere hadde spilt sammen i Clergymens og The Fzst. I 1980 ble Kjetil Andersen på bass og Hans Petter Baarli på gitar med i bandet, sammen hadde de to spilt i bandet Sprøyters. De varmet opp for De Sjenerte på flere konserter, og inngikk avtale med Curious Tapes om en kassettutgivelse, som aldri ble noe av. Baarli dannet i 1981 bandet Riff Raff med broren, og senere samme år ble Slips oppløst. Baarlibrødrene startet Backstreet Girls i 1984, etter at Riff Raff ble oppløst.

I november 2006 ble Slips gjenforent i anledning bokslipp for Morten Andersens fotobok *White Nights* i Oslo. I 2007 ga de ut et musikkalbum med sangene fra 1980, både på CD og vinyl.

Diskografi
----------

* 1980: *Demo 1* (demo, kassett)
* 1980: *Demo 2* (demo, kassett)
* 1981: *Slips* (demo, kassett)
* 1983: Diverse artister: *Song of No(r)way*, «Vi Er Bedre Enn Du Tror» (kassett)
* 2007: Diverse artister: *Hurra For Norge #1*, «Militær og Politikk» (CD)
* 2007: *Slips* (CD/LP)
* 2007: Diverse artister: *Hurra For Norge #2*, «Kværk Kleppe» (CD)
* 2007: *Ta Sjansen/Storby/Suburban Kid* (EP, CD)
* 2007: *Slips*

Medlemmer
---------

* Hans Petter Baarli – gitar
* Kjetil Andersen – bass
* Espen Dahle – vokal
* Johnny Halvorsen – trommer

Kilder
------

* Rockheim – Slips
* Groove – Slips, endelig platedebut
* Rockipedia - Slips[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Nettside
* (en) Slips på MySpace
| Túpac Amarus opprør (og andre indianeropprør) |
| --- |
| Konflikt: Indianske opprør mot Spania |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | ~1780–1783 |
| Sted | Spansk Sør-Amerika |
| Resultat | Spansk-kolonialsk seier |

 |
| Stridende parter |
|  Indianske opprørere;  særlig quechuaer og aymaraer | Spanias flagg Det spanske imperiet* Perú
* Buenos Aires
 |
| Kommandanter og ledere |
|  Túpac Amaru II †   Micaela Bastidas † Diego Cristobal Tupac Amaru III  Pedro Vilco Apaza Felipe Bermudez  Tomás Parvina Andres Mendigure Tupac Amaru  Tomás Catari †  Julián Apaza † Bartolina Sisa † |  Juan José de Vértiz y Salcedo  Manuel de Guirior  Agustín de Jáuregui y Aldecoa   José del Valle  Antonio de Arriaga †   Tiburcio Landa  Manuel de Villalta |
| Styrker |
| Ca. 60 000 | Over 20 000, sannsynligvis større |
| Tap |
| ~80 000 indianere og mestizoer | ~10 000 spanjoler og høytstående criolloer døde |

**Sierra-opprøret** eller **Túpac Amaru IIs opprør** var et av de største av de fjorten indianske bondeopprørene mot det spanske kolonistyret i Perú på slutten av 1700-tallet, særlig mot Bourbon-husets reformer. 

Opprørets start var markert av tilfangetagelsen og mordet på guvernør Antonio de Arriaga i 1780. Túpac Amaru erklærte så opprøret for startet og dro så mot Cusco med en hær på 6000 indianere. Etter et tungt nederlag reorganiserte Túpac Amaru hæren sin, som nå besto av 20000 mann. 

De spanske visekongene i Lima og Buenos Aires organiserte deretter styrker for å slå ned opprøret, og etter enkelte suksesser, som slaget ved Sangarará, ble opprøret slått ned. Riktignok støttet mange mestizoer spanjolene etter dette, fordi Túpac Amaru brente ned kirka lojalistene gjemte seg i.

Túpac Amaru II ble tatt til fange i 1781 og henrettet etter å ha sett henrettelsene familien sin og noen av kapteinene sine. Men de indianske opprørene fortsatte, ledet av broren Diego Christobal Túpac Amaru III. Samtidig ble det forbudt å identifisere seg som "inka." I 1782 ble det våpenhvile, som senere ble brutt, og Diego ble forvist fra Perú. 

Selv om dette opprøret ikke var en suksess, så inspirerte den mange indianere og mestizoer i området rundt. Drømmen om å gjenopprette et inkarike ble knust for alltid, men den spanske regjeringa innvilga riktignok også noen av opprørernes mål, som å avskaffe corregidor-systemet. 

På omtrent samme tid som Túpac Amaru IIs opprør var det også flere andre store indianeropprør i Andesområdet; Tomás Catari i Nord-Perú (1779–1781), Túpac Katari i Øvre Perú, som beleiret La Paz for 100 dager i 1781 med rundt 40 000 mann, og Bartolina Sisa, Túpac Kataris kone, i 1782. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Slinkombas** er en norsk folkemusikkgruppe fra slutten av 1970-tallet og begynnelsen av 1980-tallet som spilte arrangert folkemusikk. Gruppa har forankring i tradisjonen fra Setesdal og har tatt navnet fra en dans fra Sirdal. I 2008 var gruppa igjen samlet, med konserter på flere festivaler.

Dansen slinkombas
-----------------

Dansen fra Sirdal er en variant av en enmanns ferdighetsdans som går ut på å hoppe over kryssede staver.

Dansen finnes i flere europeiske land: 

* Sverige «skinnkompas»
* Lista «slingrekompassen»

Navnet kommer muligens av en forvanskning av "Les cinq pas" – de fem stegene.

Medlemmer
---------

* Kirsten Bråten Berg – vokalist
* Hallvard T. Bjørgum – hardingfele
* Tellef Kvifte – fløyte, klarinett, harmonium, hardingfele
* Gunnar Stubseid – hardingfele
* Hildur Øygarden – vokalist

Gruppa vant Spellemannprisen i 1979 med plata "Slinkombas".

Diskografi
----------

* *Slinkombas* (1979)
* *...og bas igjen* (1982)

Begge gjenutgitt på CD i 2008 med tittelen *Slinkombas og bas igjen* (Grappa/Heilo)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Slinkombas på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Slinkombas på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Aktiebolaget Svensk Bilprovning** er et svensk statsaksjeselskap som har til formål å utføre inspeksjon av kjøretøyer og tilhengere, herunder periodisk kjøretøykontroll.

Selskapet ble stiftet i september 1963. Drøyt ett år senere, den 1. januar 1965, ble periodisk kjøretøykontroll obligatorisk for alle registrerte motorvogner og tilhengere. Svensk Bilprovning hadde da 108 permanent åpne og 27 uregelmessig åpne stasjoner. Selskapet tok også over majoriteten av de kjøretøykontroller som tidligere ble utført av Statens Bilinspektion.

Den 1. juli 2010 ble Bilprovningens monopol på kjøretøykontroll avskaffet og markedet ble åpnet for konkurrenter. I juni 2011 hadde tre private foretak tilsammen 13 stasjoner, mens Bilprovningen hadde rundt 200.

Som en direkte følge av den svake interessen for nyetablering av konkurrerende kjøretøykontrollforetak besluttet myndighetene i januar 2012 at det eksisterende stasjonsnettet skulle deles geografisk i tre like store deler, hvorav én del skulle beholdes av Bilprovningen. De øvrige to delene skulle selges til villige spekulanter. Gjennom dette håpet regjeringen å kunne stimulere en nyetablering for dermed å fremme konkurransen i kjøretøykontrollmarkedet. I juli samma år ble det signert en avtale om å selge inspeksjonsverksteder i Mälardalen og Nord-Sverige for 375 millioner kroner til Opus Group AB. Den 5. november 2012 ble salget av 70 av Bilprovningens stasjoner sluttført. Disse hører nå til Opus Bilprovning AB, et datterselskap til Opus Group.

I november 2012 ble Bilprovningens aktiva solgt til Söderport Fastigheter AB. Hovedkontoret ble flyttet i begynnelsen av 2012 til Kista, etter å i drøyt 40 år ha ligget i Vällingby.

Den 18. mars 2013 ble AB Svensk Bilprovning delt i to deler ved at 48 prosent av aksjene ble overført til et holdingselskap, FBYB Holding, som eies av de bransjeorganisasjoner og forsikringsselskaper som tidligere var deleiere i AB Svensk Bilprovning. De 56 stasjonene i denne delen har 450 ansatte. Investeringsselskapet Volati AB har fått i oppdrag å drive stasjonene og har en opsjon på å kjøpe virksomheten i 2015. Kjøretøykontrollvirksomheten markedsføres under navnet Besikta Bilprovning. Bilprovningen er altså et helstatlig selskap med 89 stasjoner, to mobile anlegg og 650 ansatte.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bilprovningen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Copacabana** er en bydel i Zona Sul i den sørlige delen av Rio de Janeiro i Brasil. Bydelen er berømt for sin 4 km lange strand, som er en av verdens mest kjente. Copacabana hadde 146 392 innbyggere i 2010. Bydelen har et areal på 4,1 km².

Bydelen starter ved begynnelsen av Avenida Princesa Isabel ved Leme og ender ved Posto Seis (badevaktpost seks) i nærheten av Forte de Copacabana. Etter Copacabana følger den lille stranda Arpoador, og deretter Ipanema og Leblon.

Copacabana har tre metrostasjoner. Langs med stranda går Avenida Atlântica og den kjente strandpromenaden med svart-hvitt bølgemønster. I Avenida Nossa Senhora de Copacabana litt innenfor Avenida Atlântica ligger det en rekke motebutikker og banker, og de fleste bussrutene gjennom Copacabana går også langs avenyen.

Historie
--------

Området var opprinnelig kalt Sacopenapã, som er tupí og betyr «socóenes vei» («socó» er en fugleart). Det ble omdøpt til Copacabana på midten av 1700-tallet etter at det ble bygget et kapell til ære for Jomfruen av Copacabana, Bolivias skytshelgen. Området ble innlemmet i Rio de Janeiro den 6. juli 1892.

Referanser
----------

1. 1 2  «Prefeitura do Rio de Janeiro – Bairros Cariocas». Arkivert fra originalen 2. september 2013. Besøkt 9. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Copacabana (Rio de Janeiro) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Siemens** (symbol: **S**) er enheten for elektrisk konduktans, elektrisk susceptans og elektrisk admittans i SI-systemet. Konduktans, susceptans og admittans er gjensidigheten til henholdsvis motstand, reaktans og impedans; derfor er en siemens redundant lik det resiproke av en ohm (Ω−1) og blir også referert til som mho. Den 14. generalkonferansen for mål og vekt godkjente tillegget av siemens som en avledet enhet i 1971.

Enheten er oppkalt etter Ernst Werner von Siemens. Som andre SI-enheter oppkalt etter personer, er symbolet med stor bokstav, men navnet på enheten er det ikke. For siemens er dette spesielt viktig å skille det fra sekund, symbol (små bokstaver) s.

Den relaterte egenskapen, elektrisk ledningsevne, måles i enheter siemens per meter (S/m).

Definisjon
----------

For et element som leder likestrøm, er elektrisk motstand R og elektrisk konduktans G definert som

{\displaystyle G={\frac {1}{R}}={\frac {I}{V}}}
hvor I er den elektriske strømmen gjennom objektet og V er spenningen (elektrisk potensialforskjell) over objektet.

Enheten siemens for konduktansen G er definert av

{\displaystyle \mathrm {[S]} =[\Omega ^{-1}]=[\mathrm {A} /\mathrm {V} ]}
hvor Ω er ohm, A er ampere, og V er volt.

For en enhet med en konduktans på én siemens vil den elektriske strømmen gjennom enheten øke med én ampere for hver økning på én volt av elektrisk potensialforskjell over enheten.

Konduktansen til en motstand med en motstand på fem ohm er for eksempel (5 Ω)−1, som er lik 200 mS.

Bibliografi
-----------

1. ↑   (på en) *Quantities and units—Part 1: General* (1st utgave), Den internasjonale standardiseringsorganisasjonen, 15. november 2009, Wikidata Q26711930,
2. ↑   (på en, fr) *SI A concise summary of the International System of Units, SI*, 2019, Wikidata Q68977959,
3. ↑  Hofstad, Knut (21. februar 2018). «siemens». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 7. januar 2023.
4. ↑  «Minutes» (PDF) **(engelsk)**. 14th General Conference on Weights and Measures. s. 78. Besøkt 7. januar 2023.

| * v
* d
* r
SI-systemet |
| --- |
| Baseenheter: | 
* Ampere
* Candela
* Kelvin
* Kilogram
* Meter
* Mol
* Sekund

 |  |
| Avledede enheter: | 
* Becquerel
* Grad celsius
* Coulomb
* Farad
* Gray
* Henry
* Hertz
* Joule
* Katal
* Lumen
* Lux
* Newton
* Ohm
* Pascal
* Radian
* Siemens
* Sievert
* Steradian
* Tesla
* Volt
* Watt
* Weber

 |
| Godkjent for bruk med SI: | 
* Atommasseenhet
* Astronomisk enhet
* Bueminutt
* Buesekund
* Dag
* Desibel
* Elektronvolt
* Grad
* Hektar
* Liter
* Minutt
* Neper
* Time
* Tonn

 |
| Se også: | 
* SI-prefiks

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Svensk Biblioteksförening** er en svensk organisasjon som er en «*partipolitiskt obunden, bibliotekspolitisk organisation som verkar för ett bibliotekssystem av hög standard, för att den svenska bibliotekslagen tillämpas och utvecklas samt för biblioteken som ett värn för demokrati och yttrandefrihet*». Foreningen ble etablert i 2000 gjennom en sammenslåing mellom Sveriges Allmänna Biblioteksförening och Svenska bibliotekariesamfundet. 

Foreningen har ca 3 500 medlemmer, både enkeltpersoner og institusjoner, og utgir tidsskriftet *Biblioteksbladet*. Foreningen er minoritetseier i Bibliotekstjänst, et svensk motstykke til Biblioteksentralen, noe som gir foreningen god økonomi. 

Foreningen står bak barnebokprisene Nils Holgersson-plaketten, Elsa Beskow-plaketten og Carl von Linné-plaketten, og den skjønnlitterære Aniara-prisen. Man deler også ut Greta Renborgs pris för marknadsföring, Collijnpriset til den beste studentoppgaven i bibliotekfag, Bengt Hjelmqvists pris för framstående insatser på folkbiblioteksområdet, Årets bokbuss og Årets sjukhusbibliotek.

Foreningens generalsekretær Niclas Lindberg er tidligere biblioteksjef i Haninge og riksdagsrepresentant for Socialdemokraterna. Styrelederen Inga Lundén er biblioteksjef i Stockholm.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Geheimschreiber var flittig i bruk bla for å kommunisere mellom Oslo og Berlin
**Geheimschreiber** var en tysk fjernskriver som også krypterte. Den ble produsert av Siemens & Halske og brukt til å sende topphemmelige meldinger under andre verdenskrig. Kjente typer var: T52B, T52C, T52CA og T52. De fleste meldingene ble dekryptert av Sverige, svenskene avlyttet den tyske trafikken gjennom Sverige og den svenske matematikkprofessoren Arne Beurling brøt koden allerede sommeren 1940. Mot slutten av krigen brukte britene verdens første programmerbare datamaskin, Colossus for å knekke krypteringene.

Tyskerne hadde stor tiltro til Geheimschreiber, men kompleksiteten til systemet skapte mange operatørtabber. I noen tilfeller så ble deler av nøkkelen oppgitt som klartekst i ren frustrasjon. Dette viser at et chiffersystem også må være lett å bruke og ikke tillate feil, for å være sikkert.

Se også
-------

* Arne Beurling
* Lorenz chiffer
* Enigma
* Kryptoanalyse

Portal: Andre verdenskrig
Slipsnål
En **slipsnål** brukes til å feste slipset til skjorten. Andre varianter av slipsnåler er **slipsklype**, **slipskjede**, **slipsknapp** og **slipsrem**. Felles for alle disse variantene er at de er laget for å holde slipset pent på plass slik at det ikke flagrer rundt eller havner i suppen. Alle variantene, med unntak av slipsremen, er også herresmykker som sammen med mansjettknapper og armbåndsur gjør at man er velkledd.

Bruken av slipsnål følger bruken av slips som ble populært på 1920-tallet.

En slipsnål skal plasseres mellom skjortens tredje og fjerde knapp regnet ovenfra. En annen referanse er at nålen skal være på omtrent samme høyde som brystlommen på jakken.

Slipsnål eller slipsklypens lengde skal være 70-80 % av slipses bredde (eventuelt ned til 60 %) og den skal stå horisontalt.

Slipsnåler av forskjellige varianter er vanligvis laget av metall, mer finere utgaver er laget av sølv eller gull. I nyer tid er såkalte "novelty" slipsnåler blitt populære, dette er slipsnåler med dyr, kjøretøy, musikkinstrumenter eller annet som ofte symboliserer interesser brukeren har. Mansjettknapper og slipsnål bør ha samme stil.

* Slipsnåler har form som en hårnål og presser slipset mot skjorten.
* Slipsklype har en fjærmekanisme som en klesklype og klemmer slipset mot skjorten.
* Slipskjede festes til tredje eller fjerde skjorteknapp regnet ovenfra og presser ikke slipset mot skjorten men lar det henge litt mer løst.
* Slipsknapp stikkes gjennom midten av slipset og andre enden festes til skjorten, kan festes i samme høyde som en slipsnål eller høyere, helt opp under slipsknuten.

* Slipsrem er nyere enn de andre alternativene, det er en liten rem av tekstil eller plast som tres gjennom lappen på baksiden av slipset og som festes til to av knappene på skjorta.

Slipsnåler kan ha logo eller initialer til firma, forening eller militær avdeling, slik at man kan se hvor brukeren hører til.

* Slipsklype med logoSlipsklype med logo
* Slipsnål med dieselelektriske lokomotivSlipsnål med dieselelektriske lokomotiv
* Slipsnål til en Polsk BOR-offiserSlipsnål til en Polsk BOR-offiser

Se også
-------

* Mansjettknapper
* Armbåndsur

Referanser
----------

1. 1 2 3  Devlin, Paul (29. mai 2007). «Here Lies the Tie Clip». *Slate* **(engelsk)**. ISSN 1091-2339. Besøkt 3. mai 2023.
2. 1 2  «Den ultimate guiden til slipsnåler». *Trendhim*. Besøkt 3. mai 2023.
***Song and Dance*** er en musikal som består av to ulike akter; i den første akten fortelles en historie utelukkende gjennom sang (*Song*), og i den andre akten fortelles en historie utelukkende gjennom dans (*Dance*). Mot slutten av andre akt knyttes de to historiene sammen. Musikken til begge aktene er komponert av Andrew Lloyd Webber, men i akt to bygger komposisjonene på den 24. av Paganinis *24 Capricci*.

Første akt har tittelen *Tell Me on a Sunday*. Tekstene er skrevet av Don Black, og dette verket ble opprinnelig skrevet for den engelske skuespilleren og sangeren Marti Webb. *Tell Me on a Sunday* ble urfremført i 1979 på Sydmonton Festival, en sommerfestival som har blitt avholdt siden 1975 på Lloyd Webbers gods i Hampshire. I *Tell Me on a Sunday* står en ung kvinne alene på scenen og forteller gjennom en rekke sangnumre om hvordan hun dro fra en liten engelsk by til USA for å oppleve et større liv enn hun hadde utsikter til hjemme, og om hvordan hun gang etter gang trodde at hun hadde møtt den store kjærligheten, bare for å bli vraket eller bedratt, eller begge deler – gang etter gang.

Andre akt er en ballett som har samletittelen *Variations*, et verk som Andrew Lloyd Webber komponerte til sin bror, cellisten Julian Lloyd Webber. Dette verket bygger på Caprice i A moll nr. 24 av Niccolo Paganini.

I 1982 ble kombinasjonen av de to verkene urfremført i Londons teaterdistrikt West End som musikalen *Song and Dance*. Oppsetningen ble spilt 781 ganger før den ble tatt av programmet.

Referanser
----------

1. 1 2  Richmond, Keith (1995). *The musicals of Andrew Lloyd Webber*. London [England] : Virgin. ISBN 978-1-85227-557-0.

Eksterne lenker
---------------

```
Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

```
***Song i himmelsalar*** er et musikkalbum av Dvergmål, en folkemusikkgruppe som består av Jon Anders Halvorsen, Marit Mattisgard, Øyonn Groven Myhren, Turid Spildo Nerdrum. Albumet er innspilt i Ris kirke i Oslo og kom ut i 2004. Produsent er Leiv Solberg og tekniker er Tor Magne Hallibakken.

Albumet er basert på en kirkekonsert som gruppen hadde under Folkemusikkdagane i Ål i 2002. Det er basert på tekster av Elias Blix, nynorskspråklig salmedikter og professor i hebraisk på Universitetet i Oslo. 

Medlemmene av Dvergmål er alle kvedere som i tillegg spiller et instrument og bruker det aktivt på denne produksjonen.

Sporliste
---------

1. «Songfuglen» – sang
2. «Syrgjesong» – sang, langeleik, hardingfele, lyre, harmonium
3. «Kyrkjekvad» – sang
4. «Fager frettnad» – sang, lyre
5. «Syng i stille morgonstunder» – sang
6. «Hyrdingen» – sang
7. «Sjå, dagen sprett» – sang, langeleik, lyre
8. «Vårsalme» – sang, hardingfele
9. «Ormen og ørnen» – sang
10. «Bekken» – sang
11. «Klokkerim» – sang, seljefløyte, langeleik
12. «Hav og himmel dynja» – sang, hardingfele, harmonium
13. «Eg trur» – sang
14. «Kveldsong» – sang
15. «No koma Guds englar» – sang, lyre, hardingfele, harmonium

Eksterne lenker
---------------

* Om *Song i himmelsalar*
**Almon Brown Strowger** (født 11. februar 1839, død 26. mai 1902) regnes som oppfinneren av den automatiske elektromekaniske telefonsentral.

Tidlige år
----------

Strowger ble født i Penfield, nær Rochester i New York. Det er lite kjent om hans tidlige liv og det er antatt at han var løytnant i den amerikanske borgerkrig og deltok i det andre slaget ved Bull Run i Virginia.

Etter borgerkrigen skal han først ha prøvd seg skolelærer, før han startet begravelsesbyrå. Han skal ha drevet virksomheten i El Dorado, eller Topeka begge i Kansas, før han satset på Kansas City, Missouri. Det er ikke klart hvor han kom på ideen med telefonsentralen, men patentet identifiserer ham som boende i Kansas City i mars 1891 da det ble søkt patent.

Han var overbevist om at det skulle være abonnentene og ikke operatørene på telefonsentralene som skulle avgjøre hvem det skulle ringes til. Etter anekdotene mistet han mange kunder til begravelsesbyrået fordi konkurrentens kone var telefonistinne, og hun dirigerte Strowgers potensielle kunder til sin manns byrå. Han unnfanget idéen til sin telefonsentral i 1888 og tok ut patentet i 1891.

Selv om han hadde kommet opp med ideen, var han ikke alene, og han fikk finansiell støtte av sin nevø William og andre med kjennskap til elektrisitet, og som var istand til å realisere konseptet. Med hjelp fra disse dannet han *Strowger Automatic Telephone Exchange Company*. En sentral ble installert og satt i drift i november 1892 i La Porte, Indiania som da var hans hjemby. Sentralen hadde kapasitet til 99 abonnenter, men hadde om lag 75. Strowger solgte sin patent til sine samarbeidspartnere i 1896 for 1 800 dollar og han solgte sin andel i telefonsentralen for 10 000 dollar i 1898. Patentet ble senere solgt til Bell Systems for 2, 5 million dollar i 1916.

Strowger døde 63 år gammel av aneurisme, som er en utposning og brist på en hovedarterie (stor blodåre) mens han oppholdt seg i St. Petersburg i Florida.

Hans enke hevdet at hun hadde ytterligere revolusjonerende tegninger og planer etter sin mann, men hun nektet for å gjøre de kjent da hun fryktet at andre ville gjøre seg rike på sin avdøde manns bekostning. Hun henvdet også at Strowger fikk bare 10 000 for sin oppfinnelse. mens han skulle ha fått en million.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Almon Brown Strowger, Find a Grave 6892494, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Den eldste Strowger sentral forsatt i drift
* Hva er en Strowger?
* Strowger i Store Norske Arkivert 30. juni 2011 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Nesen*** (russisk: *Nos*) er en fortelling av den russisk-ukrainske forfatteren Nikolaj Gogol, utgitt i 1836. *Nesen* regnes som en av Gogols *Petersburgnoveller*, som kom i norsk oversettelse ved Marit Bjerkeng i 1973, nyeste utgave i 2013 med forord av Mikhail Sjisjkin.

Nesen er en absurd fortelling om statstjenestemannen Kovaljov som våkner en morgen og oppdager at nesen hans er borte. Mellom kinnene er det bare glatt hud, og Kovaljov blir naturlig nok fortvilt. Særlig ettersom han er en mann som er opptatt av å ta seg godt ut og gjøre lykke hos damene.

Fortellinga åpner imidlertid med at barbereren Ivan Jakovlevitsj finner en nese i brødet som kona hans har bakt. Av frykt for å bli blanda opp i ubehageligeter, prøver han å bli kvitt nesen uten at noen får vite om det, og etter en del strev lykkes det han å kaste nesen i Neva.

Etter å ha konstatert at nesen virkelig er vekk, og at det hele ikke bare var en vond drøm, tar Kovaljov seg en tur på byen med ansiktet i en klut, mens han tenker intenst på hva han nå skal gjøre. Plutselig får han øye på nesen sin, spaserende rundt i byen forkledd som høytstående embetsmann. Når Kovaljov prøver å konfrontere han med fakta, nekter nesen enhver befatning med saken, og ser i et ubevokta øyeblikk sitt snitt til å stikke av. Kovaljov setter inn en etterlysning etter nesen i avisa, og anmelder deretter forsvinningen til politiet. 

Kort tid etter blir Kovaljov oppsøkt av en politiembetsmann som kan opplyse at nesen er blitt pågrepet på veg til Riga, utstyrt med falsk identitet. Han kommer nå for å bringe nesen tilbake til dens rette eier. Kovaljovs lykke forvandles raskt til fortvilelse når han oppdager at nesen ikke vil feste seg igjen. Han tilkaller doktoren, som likevel ikke kan hjelpe. Doktoren forbereder Kovaljov på et liv uten nese.

I mellomtiden har ryktet om en nese på rømmen spredt seg i byen. Det fører til oppløp av skuelystne på forskjellige steder rundt i byen, etter som ryktet forteller at den skal ha vært sett på forskjellige steder. 

For Kovaljov får historia en lykkelig slutt. En dag sitter nesen på mirakuløst vis på sin gamle plass i ansiktet. «*Og fra den tid av promenerte major Kovaljov på Nevskij Prospekt som om ingenting var hendt, han gikk i teater og overalt. Og nesen satt i ansiktet hans som om ingenting var hendt, ikke en ting røpet at den hadde vært på vidvanke.*»

Fortellinga avsluttes med at fortelleren uttrykker sin undring over det inntrufne. Men nesten mer forunderlig synes han det er at forfattere kan få seg til å skrive om slike emner. «*For det første tjener det avgjort ikke fedrelandet, for det andre .. heller ikke for det andre er det til nytte. Jeg vet simpelthen ikke hva det er...*»

Opera
-----

Komponisten Dmitrij Sjostakovitsj skrev operaen Nesen basert på Gogols historie. Operaen ble urfremført i 1930.

Kilder
------

* *Petersburgnoveller*, oversatt av Marit Bjerkeng Nielsen, Cappelen 1973. ISBN 82-02-02710-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Rover P5** er en bilmodell fra britiske Rover. Den ble produsert i fire generasjoner mellom 1958 og 1973.

Mark I
------

P5 ble introdusert i 1958. Under panseret satt en 3,0 l (2995 cm³) motor, og den ble raskt kjent som *3-Litre*. Rekkemotoren hadde seks sylindre og overliggende innsugsventiler. Tidlige modeller hadde trommelbremser, men Rover gikk raskt over til skivebremser foran. Automatisk girkasse og servostyring var ekstrautstyr. 20 963 eksemplarer ble bygget av den første generasjonen, før den gikk ut av produksjon i 1962.

Mark II
-------

Mark II-versjonen av P5 ble introdusert i 1962. Den hadde høyere effekt (129 hk) fra den samme 3,0 liters motoren, og et oppgradert understell. Dessuten ble en versjon med et coupé-liknende karosseri introdusert. Denne modellen hadde en lavere taklinje og tynnere B-stolper, slik at den så ut som en todørs coupé. 5 482 ble bygget av sistnevnte modell, mens 15 676 sedanutgaver ble bygget før modellen gikk ut av produksjon i 1965.

Mark III
--------

Den mer moderne Mark III ble introdusert i 1965. Den var igjen tilgjengelig i to forskjellige firedørs karosserivarianter – coupé og sedan. Mark III var utstyrt med samme motor som sine forgjengere, men den utviklet nå 134 hk. 3 919 sedanutgaver og 2 501 coupéutgaver ble bygget før modellen gikk ut av produksjon i 1967.

P5B
---

Den siste generasjonen P5 ble introdusert i 1967. Den var utstyrt med en 3,5 liters (3528 cm³) V8-motor, som også ble brukt i Rover P6, og bilen ble raskt kjent som *3½ Litre*. Den siste bokstaven i navnet *P5B* er forkortelse for Buick, som var opprinnelsen til motoren (Rover hadde verken penger, tid eller kompetanse til å utvikle en sofistikert motor). Automatgirkasse og servostyring var nå standardutstyr. Eksteriøret var stort sett det samme, bortsett fra nye «3.5 Litre»-merker og nye lykter under hovedlysene. P5B ble bygget både som firedørs coupé og sedan i hele produksjonsperioden. 9 099 coupémodeller og 11 501 sedaner ble bygget da den gikk ut av produksjon i 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Sudbury** er et forstadsområde i distriktet Brent i nordvestlige London. Forstaden danner et fredelig boområde i den vestlige delen av Wembley og er sentrert rundt en km vest for jernbanestasjonen Wembley Central.

Stedsnavnet Sudbury er første gang dokumentert på slutten av 1200-tallet som *Suthbery*, det vil si det sørligste herregodset. Den nordlige motpart kan ha vært herregodset Harrow Hill, i det området som nå er kjent som Wembley Central.

Store deler av dette området tilhørte en gang Barham-familien som har gitt sitt navn til en rekke lokale landemerker, blant annet Barham School og Barham Park. Store deler av området utgjorde inntil 1930-årene allmenningen Sudbury Common. Det har siden blitt utviklet til et av de grønnere forstadsområdene i London. 

Sudbury undergrunnsstasjon betjener Piccadilly-linjen.

Referanser
----------

1. 1 2   «Sudbury, Brent», *Hidden London*

Eksterne lenker
---------------

(en) Sudbury, London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Sudbury Town Residents' Association (STRA)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Yale 1903
**Kirk Manufacturing Company** var en tidlig amerikansk bilfabrikk i Toledo, Ohio, som var i drift i årene 1902 til 1905.

Kirk produserte sykler og i 1899 annonserte de at de ville begynne å bygge biler. I 1902 ble Yale lansert, som de beskrev som «Beau Brummel of the Road».. Kjøpere hadde valget mellom to modeller med bensinmotor, en to-sylindret 14 Hk side-ventilert tourer for 1 000 dollar og en fire-sylindret 24 Hk for 2 500 dollar. Dette i forhold til 650 dollar for den storselgende Oldsmobile Oldsmobile Curved Dash Runabout, til 1 700 dollar. Ford Model S,1 500 dollar for Colt Runabout og Cole 30, 1 600 dollar Oakland 40 Fal-Car på 1 750,, Enger 40 og Ford F til 2 000 dollar. Yale var godt under selv Loziers billigste modell Light Six Metropolitan tourer og Runabout, som kostet 3 250 dollar 
Den amerikanske bil for førstegangskjøpere til 4 250 dollar (den dyreste 5 250 dollar), eller de Lozier Big Six, som startet på 5 000 dollar

Referanser
----------

1. ↑  Clymer, Floyd.
2. ↑  Kimes, Beverly Rae.
3. ↑  Clymer, p.158.
4. ↑  Clymer, p.32.
5. ↑  Clymer, p.63.
6. 1 2 3  Clymer, p.104.
7. ↑  Clymer, p.84.
8. 1 2  Clymer, p.111.
9. ↑  Clymer, p.91.

Litteratur
----------

* Clymer, Floyd. *Trasury of Early American Automobiles 1877-1925*. New York: Bonanza Books1950.
* Kimes, Beverly Rae. «Kirk», i *Standard Catalogue of American Cars 1805-1942*, Iola, Wisconsin: Krause Publications, 1989.