recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eugene Collins Pulliam** (født 3. mai 1889 i Ulysses i Kansas, død 23. juni 1975 i Arizona) var en amerikansk aviseier og redaktør som etablerte mediekonsernet Central Newspapers. Han var morfar til USAs tidligere visepresident Dan Quayle.

Han var sønn av metodistmisjonærene Irvin og Martha Ellen Collins Pulliam, som drev misjon i præriebyene i det vestre Kansas. Han begynte å selge aviser på en jernbanestasjon i Chanute i Kansas, seks år gammel.

Pulliam ble immatrikulert ved DePauw University i 1907 og etablerte en studentavis. Han avsluttet collegeutdannelsen sin etter ett år, og flyttet til Atchison i Kansas, hvor han begynte å arbeide for avisen *Atchison Champion*. Noen måneder senere flyttet han til Kansas City og ble journalist for *The Kansas City Star*, den største avisen i det nedre Midtvesten.

I 1911, bare 23 år gammel, ble Pulliam blant USAs yngste avisredaktører, da han overtok redaktøransvaret i *Atchison Champion*. I 1912 giftet han seg med sin tidligere klassevenninne Myrta Smith. Med hjelp fra hennes familie kjøpte han *Atchinson Champion*, som ble den første av i alt 46 aviser i Pulliams eie. Paret fikk sønnen Eugene jr. før hun døde i 1917; han utgav *Indianapolis Star* og *Indianapolis News* fra 1975 til sin død i 1999. Eugene sr. giftet seg på nytt med Martha M. Ott og ble far til to døtre. Blant de som ble involvert i avisdriften, var svigersønnen James C. Quayle og dattersønnen Dan Quayle.

Pulliams avisimperium inkluderte etterhvert *Franklin (IN) Evening Star*, *The Lebanon Reporter*, *The Indianapolis Star*, *Muncie Star*, *Arizona Republic*, *Phoenix Gazette*, *Indianapolis News* og *Huntington Herald-Press*. Han eide også flere radiostasjoner, blant andre WIRE radio i Indiana og KTAR i Arizona. I 1934 samlet Pulliam sine aksjer i eierselskapet Central Newspapers, som hadde eierinteresser i Indiana, Arizona, Georgia, Oklahoma, Kentucky, Nord-Carolina, New Jersey, Pennsylvania og Massachusetts. I 2000 ble Central Newspapers solgt til Gannett Company for 2,6 milliarder dollar.

Pulliam var en velkjent konservativ, støttespiller for Det republikanske parti og forkjemper for pressefriheten.

Litteratur
----------

* Johnson, Owen V. (2008). «Pulliam, Eugene C.». I Vaughn, Stephen L. *Encyclopedia of American Journalism* **(engelsk)**. New York og London: Routledge. s. 430–431. ISBN 978-0-203-94216-1.
* Pitts, Beverly. «Eugene C. Pulliam» **(engelsk)**. Indiana Journalism Hall of Fame. Arkivert fra originalen 27. januar 2013.
* Rose, Matthew (29. juni 2000). «Gannett Plans to Pay $2.6 Billion In Deal for Central Newspapers». *The Wall Street Journal* **(engelsk)**. Besøkt 28. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** CiNii
 |
**3. Stampe** (*Tredje stampe, «Stampa»*) ligger i skogsområdet Baneheia, like nordvest for Kvadraturen (sentrum) i Kristiansand kommune og er en oppdemmet innsjø. Navnet kommer av at det i 1704 ble anlagt en stampemølle nede i byen som ble drevet med vann fra Baneheia. Denne virksomheten er opprinnelsen til navnet på *Stampetjønnene*: 1. 2. og 3. Stampe. 3. Stampe er den største av disse. 3. Stampe var lenge vannreservoar for byen, og en del av det første vannverk med vannledning til Torvet som ble anlagt i Baneheia i 1843.

Kjempesteinen
På sørsida av 3. Stampe (by-sida) ligger Kjempesteinen. Den består egentlig av to store flyttblokker som er transportert hit av innlandsisen ei gang i siste istid.

I dag fører turveier rundt 3. Stampe og det er anlagt sandstrand, flytebrygger og badeplass tilpasset funksjonshemmede, samt oppført toaletter på nordsida (Eg-sida). Langs turveien passeres "Høilandshola". Det er en trang hule i fjellet mellom stien og vannet. Hulen er et gammelt kalkskjerp og det sies at mestertyven Ole Høiland skal ha flyktet gjennom denne hulen som skal ha fortsatt under heia mot Eg.

3. Stampe er en populær badeplass om sommeren. Ei lita sandstrand av påfylt sand befinner seg på nordsida av 3. Stampe. *Se også badeplasser i Kristiansand*

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. mai 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
CQA Four Mile Bridge over elven
Wind River -> Bighorn River
Elvene i Montana
**Bighorn-elven** er en bielv til Yellowstone, og er omkring 742 km lang, og befinner seg i statene Wyoming og Montana. Elvas nedslagsfelt er på om lag 50 000 kvadrat-miles, eller ca. 135 000 km².

Elveløp
-------

De øvre delene av elven i Wyoming er kjent som Wind River. De to elvene er noen ganger referert til som **Wind/Bighorn**. Wind-elven blir offisielt Bighorn-elven ved Wedding at the Waters nær byen Thermopolis. Derfra renner den gjennom Thermopolis og Hot Spring State Park.

Ved grensen til Montana dreier elven nordøst og renner forbie nordenden av Bighorns, gjennom Crow-indianerreservatet. Den går inn i Little Bighorn-elven nært byen Hardin. Omkring 80 km nedstrøms møter den Yellowstone.

Bighorn River fanger nedbør fra Bighorn Basin, et høy høyplatå på gjennomsnittlig rundt 1325 m over havet. Det liggre mellom Bighorn Mountains i øst og Absaroka Range i vest. 

### Historie

Området var opprinnelig bebod av østlige shoshone' og absarokee-indianere (også kalt *kråkeindianere*, *Crows*). Den første hvite mann i området var John Colter, som i 1807 oppdaget Colter's Hell, et område med vulkansl aktivitet ved Shoshone River. I 1864 utforsket Jim Bridger området for å utforske en rute fra Oregon trail til Montana, ettersom den mer østlig løpende Bozeman Trail ikke var passerbar på grunn av kondlikter med lakotaindianere. Pionerer fav elven også navnet **Great Horn River** eller på fransk **Le Corne** (*horn*).

Rundst år 1900 ble området etterhvert bosatt av ranchere. En ledenfe blant dem var William Cody, som vat blitt berømt som Buffalo Bill og som fra 1896 utviklet som markedsføring av sin egen prominens småbyen Cody. Butch Cassidy stiftet etter etter et fengselsopphold en bande i området i 1897, *The Wild Bunch*, og de brukte *Hole in the Wall* i Big Horn Mountains som skjulested.

Referanser
----------

1. ↑  «Bighorn River». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey.

Litteratur
----------

* Sullivan, Gordon (2008). *Saving Homewaters: The Story of Montana's Streams and Rivers*. Woodstock, VT: The Countryman Press. ISBN 978-0-88150-679-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Det kongelige operahus, Berlin i 1832; i dag er det Staatsoper Unter den Linden
Carl Heinrich Graun
***Cesare e Cleopatra*** er et dramma per musica i tre akter av komponisten Carl Heinrich Graun. Operaen har en libretto på 
italiensk av Giovan Gualberto Bottarelli.

Fremføringer
------------

Det var et verk bestilt av Fredrik II av Preussen for åpningen av det nybygde *Königliches Opernhaus* i Berlin, og var åpningsforestillingen for den nylig dannede Staatsoper Berlin.

Selv om byggingen av operahuset ikke var helt ferdig, hadde operaen premiere i det nye teateret med en tysk oversettelse 7. desember 1742 og dirigert av komponisten. Hovedrollene i produksjonen hadde sopranen Maria Giovanna Gasparini som Kleopatra VII og kastratsanger Paolo Bedeschi som Julius Cæsar.

Innspillinger
-------------

* 1992 on the Serenissima label (360171), live: Jacobs/Williams-J/Dawson/Beronesi/Popken/Francis/Rayam/Trekel
* 1995 on the HM label (mis-titled "Cleopatra e Cesare"): Jacobs/Williams-J/Dawson/Vermillion/Popken/Francis/Gambill/Häger

Referanser
----------

1. ↑  «Cesare e Cleopatra hos www.amadeusonline.net». Arkivert fra originalen 12. juni 2012. Besøkt 7. august 2010.
**Cesare Rubini** (født 2. november 1923 i Trieste, død 8. februar 2011) var en italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Rubini ble olympisk mester i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det italienske laget som vant vannpoloturneringen foran Ungarn og Nederland. Italia vant alle tre kampene i finalerunden, som besto av fire lag; de vant over både Belgia og Nederland med 4-2 og seier over Ungarn med 4-3 fra gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. 

Fire år senere, under OL 1952 i Helsingfors, vant han en olympisk bronsemedalje i vannpolo med det italienske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Jugoslavia. Italias resultat i finalerunden som besto av fire lag; 2-7 mot gullvinnerne fra Ungarn og 1-3 mot Jugoslavia og seier over USA med 5-4 fra gruppespillet, et resultat som ble tatt med til finalerunden. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London – Gull **Gull** i vannpolo, Italias flagg Italia
* 1952 Finlands flagg Helsingfors – Bronse Bronse i vannpolo, Italias flagg Italia

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 65418708, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.rp-online.de[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cesare Rubini – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Cesare Rubini – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Cesare Rubini – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cesare Rubini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Cesare Rubini – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Cesare Rubini – FIBA Rediger på Wikidata

* (en) Cesare Rubini – Swimming Hall of Fame Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU
 |
2S4 Tyulpan i skuddklar posisjon.
**2S4 Tyulpan** («tulipan») er en tidligere sovjetisk selvdrevet bombekaster. Den kalles **SM-240** av den russiske hæren. Den ble sett offentlig for første gang i 1975. 2S4 ble, i likhet med haubitsen 2S7 Pion, opprinnelig klassifisert som M1975 av vestlige observatører.

Historie og utvikling
---------------------

2S4 kom i tjeneste med sovjethæren i 1975. Den inngikk da på front- eller armé-nivå i regimenter på mellom 34 og 56 skyts hver.

Systemet hadde blitt utviklet på tidlig 1970-tall av Uraltransmasj, mens selve bombekasteren, kalt 2B8, kom fra Perm maskinfabrikk. Navnet under utviklingen var Objekt 305.

Teknisk
-------

2S4 Tyulpan i transportposisjon.
Skroget til 2S4 er en avart av det som brukes i 2K11 Krug (SA-4 Ganef). Vognføreren og vognkommandøren sitter framme til venstre i skroget. Mannskaps- og ammunisjonsrommet er bak i kjøretøyet.

Skroget er helsveiset og beskytter mannskapet mot splinter og håndvåpenammunisjon.

Den 240 mm glattløpede bombekasteren er montert oppå skroget, og svinges hydraulisk ned bak for å komme i skyteposisjon. Den kan eleveres fra +50 til +80° og 10° til høyre og venstre. Inne i skroget bæres 20 granater i to tønneformede magasiner. Prosjektilet og drivladningen lades separat gjennom en luke i taket. To typer granater er i vanlig bruk. Den ene er den høyeksplosive 3OF-864 på 130 kg med maksimal rekkevidde på 9 560 m, og den andre er et annet høyeksplosivt prosjektil med hjelperakett og en rekkevidde på 18 000 m. Det veier 228 kg. Vognkommandøren har en PKT mitraljøse ved luken sin.

Motoren er montert framme til høyre i skroget, og er av type V-59, en V-12 dieselmotor på 520 hk. 850 liter diesel kan bringes med.

Litteratur
----------

* *Jane's Armour and artillery 1997-98*, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) 2S4 Tyulpan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Produsentens beskrivelsesside (engelsk)
* Armscontrol.ru (engelsk)
* GlobalSecurity.org (engelsk)
**Kathy Johnson** (født 13. september 1959), amerikansk turner som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.

Johnson vant en olympisk sølvmedalje i turn under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp for damer bak Romania. De andre på laget var Pamela Bileck, Michelle Dusserre, Julianne McNamara, Mary Lou Retton og Tracee Talavera. Hun kom på tredjeplass i bom bak rumenske Simona Păuca og Ecaterina Szabó som kom på delt førsteplass.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i turn, mangekamp lag, damer USAs flagg USA
* Bronse 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronse i turn, bom, damer USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kathy Johnson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kathy Johnson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kathy Johnson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kathy Johnson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kathy Johnson – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Kathy Johnson – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Kathy Johnson – Gymn Forum Rediger på Wikidata
Lille
**Beleiringen av Lille** (12. august - 10. desember 1708) var en viktig operasjon i 1708 under den spanske arvefølgekrigen. Etter et standhaftig forsvar i 120 dager kapitulerte den franske garnisonen i byen og festningen Lille, kommandert av marskalk Boufflers for styrkene til Hertugen av Marlborough og prins prins Eugene.

Beleiringen ble kjent i sin samtid som ***l'affaire des poudres*** (*«kruthendingen»*), hvor Chevalier de Luxembourg med 2 000 kavalerister passerte gjennom de allierte linjene og klarte å levere 40 000 pund krutt til forsvarerne.
Beleiringen var mulig fordi en fransk armé ble utslettet i slaget ved Oudenarde og ved at en førte i land ved Ostend store mengder ammunisjon og mat etter slaget ved Wijnendale. Under det meste av felttoget kommanderte Eugene styrken som beleiret Lille, mens Marlborough kommanderte styrkene som dekket disse mot franskmennene i området. I en kort periode sent i september, etter at Eugene ble skadet den 21. tok Marlborough kommandoen over både omringerne og dekningsstyrken.

Den 22. oktober gikk de allierte inn i byen med enorme tap, 12 000 mann. Boufflers holdt ut motstanden fra citadellen i Lille i flere uker, og påførte de allierte ytterligere tap på 4 000 mann. Mens den dyktige manøvreringen til de allierte frustrerte franskmennene som prøvde å redde den dyrebare festningen—den siste viktige franske bastionen nord i Flandern—førte det heltemodige forsvaret til Boufflers at beleiringen varte godt inn i vinteren, frem til at en ikke lenger kunne utføre tokt mot Frankrike det året. Det franske forsvaret i Lille trakk seg tilbake med full krigsære.

Med tapet av Lille forsvant det franske nærværet i Nord-Flandern, og de allierte vendte seg mot Gent, og tok byen sent i desember. En invasjon Frankrike sommeren etter langs den åpne korridoren gjennom Lille, stoppet derimot opp med det blodige slaget ved Malplaquet.

Litteratur
----------

* Chandler, David (2003). *The Oxford History of the British Army*. Oxford University Press. ISBN 9780192803115.
* Lynn, John A. The Wars of Louis XIV, 1667–1714. Longman, (1999). ISBN 0-582-05629-2
* Treasure, Geoffrey (1985). *The Making of Modern Europe, 1648-1780*. Routledge. ISBN 9780415051361.

Eksterne lenker
---------------

* Beleiringen av Lille 1708 Arkivert 16. august 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**3+2**, eller **Three Plus Two**, (belarusisk: Тры плюс два; russisk: Три плюс два) er en popgruppe fra Belarus som representerte landet under Eurovision Song Contest 2010 i Oslo i Norge.

Dannelse
--------

Gruppen ble startet av den belarusiske tv-kanalen ONT, som hadde et prosjekt kalt «New Voices of Belarus» i 2009. Alle gruppemedlemmene var finalister i serien.

3+2 har spilt flere konserter med hovedorkesteret i Belarus, som var resultatet av seieren på tv-programmet. De har også spilt inn album i noen av de beste innspillingsstudioene i Belarus, Ukraina og Russland.

Eurovision Song Contest 2010
----------------------------

Etter seieren i den nasjonale kvalifiseringen for Eurovision 2010, eksploderte interessen for bandet. Den 25. februar 2010 ble 3+2 valgt til å representere Belarus under Eurovision Song Contest 2010, med sangen «Butterflies», som de da deltok med i den første semifinialen som ble avholdt 25. mai 2010.

Låtskrivere fra Belarus og nærliggende land tilbød sine egne versjoner av sangen til bandet. Produsenten for 3+2 så på flere forskjellige varianter av sangen. Manageren bestemte seg til slutt for å ta kontakt med den velkjente produsenten og låtskriveren Maksim Fadejev, for idéer. Innen en uke presterte han å skrive et helt nytt og originalt sett for gruppen. Sangen «Butterflies» endte opp med å bli skrevet av Maksim Fadejev, sammen med den polske poeten Malka Chaplin.

Gruppen hadde tidligere bestemt seg for å fremføre sangen «Far Away» under konkurransen, men ombestemte seg da de fikk høre «Butterflies».

Referanser
----------

1. ↑  Dahlander, Gustav (25. februar 2010). «3+2 equals 12 for Belarus in Eurovision?». *EBU*. Besøkt 6. juli 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) 3+2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) 3+2 på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) 3+2 på MusicBrainz Rediger på Wikidata

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Pjotr Jalfimawmed «Eyes That Never Lie»** | **Belarus i Eurovision Song Contest**(2010 sammen med Robert Wells) | Etterfølger:**Anastasija Vinnikavamed «I Love Belarus»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Arendals Meieri** var et lokalt meieri som ble stiftet av lokale bønder i Arendal 25. april 1906. Meieriet i Arendal ble lagt ned i 1999.

Historikk
---------

Det første meieriet i Arendal ble anlagt på hjørnet av Østregate og Torvgaten. Meieriet ble formelt innviet 4. desember 1907. 
I 1956 flyttet Arendals Meieri inn i nye lokaler i Strømsbu. Om lag 50 personer arbeidet da på meieriet. 
På 1950- og 1960-tallet ble det gjort forsøk på å samordne driften med de øvrige meieriene i Aust-Agder, men fusjonsforsøket mislyktes. På midten av 1970-tallet ble Arendals Meieri slått sammen med meieriene på Holt og i Risør. Det nye meieriet fikk navnet Sørlandsmeieriet A/L. I 1987 ble også Grimstad Meieri innlemmet i Sørlandsmeieriet A/L. 
På 1980-tallet inngikk meieriene i Agder og Telemark i et større selskap kalt A/L Meieriet Sør. I 1992 ble navnet TINE tatt i bruk som varemerke for meierisamvirket, og meieriene i Agder og Telemark kom etter hvert til å gå under navnet Tine Meierier Sør.

På 1990-tallet gikk melkesalget ned og 8. april 1999 vedtok styret i Tine Meierier Sør å legge ned meieriet i Arendal.

Arkivet
-------

Arkivmateriale etter Arendals Meieri befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder bl.a. tegninger av meieribygget på Strømsbu, samt årsmeldinger, korrespondanse og regnskap. Arkivet strekker seg fra 1910 og frem til 1992.

Referanser
----------

1. ↑  Arendals meieri og nybygget på Strømsbusletta, *Avtrykk.no*, 14.08.2019

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Arendals meieri på Arkivportalen

Kilder
------

Dannevig, Birger: Arendals Meieri 1906 – 1956 – 1976. Kragerø
**Beleiringen av Pensacola** var to separate forsøk i 1707 av engelske-støttede Creek-indianere på å erobre byen og festningen Pensacola, den ene av to store bosetninger i Spansk Florida (den andre var St. Augustine). Angrepene var en del av Dronning Anne-krigen (den nordamerikanske krigsskueplassen i den spanske arvefølgekrigen). De bevirket at byen ble brent ned, og det meste av den indianske befolkningen flyktet. Fortet motstod derimot angrepene.

Den første beleiringen, i august 1707, bevirket at byen ble ødelagt, men Fort San Carlos de Austria klarte å stå imot. Sent i november 1707 nådde et nytt tokt frem, og prøvde seg tre netter på rad, før de trakk seg tilbake. Pensacola-guvernør Don Sebastián de Moscoso, som hadde lite folk i garnisonen på grunn av sykdom, hentet inn dømte kriminelle til å hjelpe til med forsvaret av fortet.

Kilder
------

* Arnade, Charles W (1962). «The English Invasion of Spanish Florida, 1700–1706». *The Florida Historical Quarterly*. Florida Historical Society (Volume 41, No. 1, July): pp. 29–37. JSTOR 30139893. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
**Kirkerett** og **kirkelov** er de lover og regler som styrer et kirkesamfunns indre liv, for eksempel med hensyn til embeter, regler for kleresiet og sakramentsforvaltning. I land som har statskirkeordning kan begrepet kirkelov også dekke verdslig lovgivning som regulerer kirken.

Katolsk kirkerett
-----------------

*Hovedartikkel: Kirkerett (katolsk)*
Den katolske kirke har et rettssystem som i utgangspunktet er basert på Romerretten. Kirkeloven består av en kodifisert lov, *Codex Iuris Canonici*. I hovedsak baserer denne seg i dag på utgaven fra 1983, som var en fullstendig revidering av utgaven fra 1917 i tråd med vedtakene fra Andre Vatikankonsil. I tillegg kommer lokal lovgivning som kan utstedes av den stedlige biskop, og som med godkjennelse fra Den hellige stol bli likeverdig med den universelle loven, samt andre dokumenter som definerer kirkens innstilling i spørsmål av juridisk art. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC **·** BNE
 |
**Arent Greve de Besche** (født 4. desember 1878 i Kristiania, død 16. september 1945) var en norsk lege.

Han var sønn av *Morgenbladet*s utgiver Oscar de Besche og Anna Sophie Løberg, og sønnesønn av legen Johan Gerhard de Besche. I 1914 ble han gift med Anita Iversen. Han var far til legen Arent de Besche (1917–1996).

Etter å ha vært elev ved Aars og Voss' skole ble han *cand. med.* i 1904. Fra 1906 til 1908 var han assistent ved laboratoriet ved Kristiania kommunale sykehus, og i 1908 studerte han bakteriologi under Georg Gaffky og August von Wassermann ved Robert Kochs institutt i Berlin, og tuberkulose ved sanatoriet i Beelitz. Fra 1909 til 1912 var han assistent ved Rikshospitalets patologisk-anatomiske institutt, og fra 1912 førsteamanuensis. Han fikk doktorgraden for en avhandling om «Bakteriologiske studier ved barnetuberkulose» i 1913.

I 1920 ble han utvevnt til dosent i medisinsk bakteriologi ved Universitetet i Kristiania og sjef for det bakteriologiske instituttet ved Rikshospitalet. Han tok avskjed i 1935.

Han var formann i Det norske medicinske Selskab fra 1930 til 1932, og var en av stifterne av Norske tuberkuloselegers forening.

Utmerkelser
-----------

De Besche ble valgt til medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1930.

Litteratur
----------

* *Norges leger*. Oslo: Den norske lægeforening. 1996.

Referanser
----------

1. ↑   Morgenbladet, utgitt 1. desember 1978[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Morgenbladet, type referanse dødsannonse, utgitt 24. september 1945[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 24. september 1945[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Arendals Pilsens Venner er en interesseorganisasjon til fremme for Arendals Bryggeri
**Arendals Pilsens Venner** er en interesseforening til fremme for Arendals Bryggeri som holder til på industriområdet Stoa i Arendal kommune.

Formål
------

Formålet til foreningen er:

> Å ivareta og fremme ARENDAL ØLETS fremtid og eksistens, ved å fremme dets gode navn og rykte med jevnlig konsum og støtteerklæringer. Klubbens formålsparagraf skal oppnås gjennom å utvikle sosialt samvær mellom medlemmene, og ved omgåelse av andre likesinnede.
> 
> 
> Arendal Pilsens Venners vedtekter
> 
> 

Foreningen ble stiftet 1995 av initiativtaker Svein Erik Hansen, og har søsteravdelinger i Trondheim, Bergen, Oslo og Singapore. Trondheimsavdelingen ble stiftet allerede 4. oktober 1969, og Singapore-avdelingen ble stiftet 27. mai 2000 hos Kari og Knut Egeberg i Lucky Heights på østkysten av Singapore. Bergensavdelingen ble startet opp igjen i 2009 av Thomas Kjemperud og Linn Fetveit etter flere års inaktivitet. Osloavdelingen treffes siste onsdag i måneden kl 19 på Paddy's pub.

Redningsoperasjoner
-------------------

Flere ganger har Arendals Bryggeri vært truet med nedleggelse, blant annet i 1999, 2003 og 2005. Arendals Pilsens Venner har ved sitt arbeid vært med å forhindre at dette skal skje, ved å legge press på myndigheter, eiere av bryggeriet, og ved å oppfordre folk til å kjøpe mer av produktene til bryggeriet.

Referanser
----------

1. ↑  Agderposten – Full jubel og fuktig feiring
2. ↑  Agderposten – Ølhundene bjeffer igjen

Eksterne lenker
---------------

* Arendal Pilsens Venner Arkivert 19. november 2008 hos Wayback Machine.
* Arendal Pilsens Venner – Bergen
* Arendal Pilsens Venner – Trondheim
* APVs historie[*død lenke*] MS Word-format
**Freden i București** i 1812 var en fredsavtale inngått mellom Russland og det osmanske riket, som endte den russisk-tyrkiske krigen (1806–1812). Avtalen ble undertegnet i byen București den 28. mai 1812. Den russiske feltmarskalken Mikhail Kutuzov representerte Russland under forhandlingene, mens Laz Aziz Ahmed Pasha, da osmansk storvesir, representerte det osmanske riket.

I 1811 ble Mikhail Kutuzov utnevnt til leder for den russiske Donau-arméen, og vant en rekke seire mot osmanene. Dette tvang osmanene til å søke fred med Russland samme år.

Freden i București var en diplomatisk seier for Russland, som fjernet trusselen fra Det osmanske riket under den kommende franske invasjonen av Russland.

Avtalens bestemmelser
---------------------

Ifølge fredens bestemmelser ble Bessarabia (østlige Moldavia) fram til elva Prut innlemmet i Russland. I tillegg fikk russiske skip tillatelse til å seile på elva Donau, som var osmansk territorium.

I Kaukasus fikk Russland vestlige områder av dagens Georgia, som frivillig hadde overgitt seg til russerne under krigen. Russland måtte derimot forlate byene Akhalkalaki, Anapa og Poti, som «med våpen er blitt erobret», som det sto skrevet i fredsavtalen, og skulle derfor forbli under osmansk kontroll.

Serbia, som hadde gjort opprør mot osmanene, skulle i henhold til fredsavtalen få autonomi innenfor det osmanske riket.

Se også
-------

Avtalens innhold på Wikikilden (russisk)

Referanser
----------

1. ↑   Besøkt 5. mai 2020
2. ↑  Beskrovnyj, Ljubomir (2017). Vsya Otechestvennaya vojna 1812 goda: polnoe izlozhenie [Hele Fedrelandskrigen av året 1812]. Moskva: Algoritm. s.19. ISBN 978-5-906995-00-1
3. 1 2  «Бухарестский мир с Османской империей 3 мая 1812». *histrf.ru* **(russisk)**. Besøkt 5. mai 2020.
4. ↑  «ВЭ/ВТ/Бухарестский мир — Викитека». *ru.wikisource.org*. Besøkt 5. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Arendal bibliotek ligger hvor Arendals Gasværk lå tidligere
**Arendals Gasværk** var et gassverk som lå i Bendiksklev i Arendal.

Tomten som gassverket ble bygget på ble solgt av Thor Thommesen til det privateide *Arendals Gaskompagnie* i 1867, som var konsesjonshaver de første 45 årene. Thommesen drev en krambod på stedet etter han kjøpte eiendommen selv på 1820-tallet. Han utvidet virsomheten og hadde etterhvert byens største rederi.

Gassverket ble opprettet med formål til å forsyne gass til gatelykter i Arendal. ETter 45 års drift ble gassverket kjøpt av Oluf Pihl, som igjen solgte det til *Det norske Gaskompagnie*. Bestyrer i 1875 var sivilingeniør Peter Mandrup Tuxen.

Gassverket ble kjøpt av Arendal kommune i 1917 for 260.000 kr. Carl Arnold, sønn av byingeniør Richard Arnold, ble da bestyrer. Neste bestyrer var Ceylon Knudsen, som satt inntil det ble nedlagt i 1956.

Etter nedleggelsen ble gassverket revet, og tomten gikk under navnet «Gassverktomta» i en årrekke, og ble brukt som parkeringsplass. Det ble så bygget parkeringshus på tomten, som igjen ble revet for å gi plass til det nye Arendal bibliotek sammenbygget med ett enda større parkeringshus. Byggingen av biblioteket begynte i 1995, og det sto ferdig 7. mai 1998.

Kilder
------

* Agderposten 12. mai 1998
* *Arendal byleksikon*, 1998, ISBN 82-91495-08-4, Friluftsforlaget

Eksterne lenker
---------------

* Arendals Gasværk[*død lenke*] hos Energilink
Borgervæpningen i Bergen slik den så ut i 1814
**Arendal Borgerlige Militaire 1805** er en forening i Arendal som arbeider med å levendegjøre byens forsvarshistorie, spesielt den som er knyttet til Napoleonskrigene og den historiske perioden mellom 1790 og 1815. Foreningens medlemmer deltar aktivt under festivalen Kjæmpestaden som arrangeres hver sommer. 

Den historiske bakgrunn for foreningen er de borgerlige soldater som tjenestegjorde i Borgervæpningen i Arendal, og i Kystværnet. En rekke andre aktører deltar også i foreningens arbeid, bl.a. de sivile embetsmenn og byborgerne. Foreningens medlemmer opptrer i tidsriktige uniformer og med tilnærmet korrekte våpen. 

I 2007 avhold Arendal Borgerlige Militaire det første årlige ballet, 80 gjester deltok på Arendal gamle rådhus. Det ble lest opp hilsen ifra Det kongelige slott, signert Harald R.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Arendals Borgerlige Militære på Facebook Rediger på Wikidata
**Pierre Ferrand** er et konjakkhus. Det ligger i konjakkregionens beste område; Grande Champagne, og produserer kun konjakker fra dette området. Det har lagt vekt på gamle konjakker, og har ry på seg for å lage konjakk av svært god kvalitet. Det har ca. 30 hektar vinmarker.

Historie
--------

Familien Ferrand har holdt til i Cognac-regionen siden 1702, og konjakkhuset besitter fortsatt konjakk som ble destillert av grunnleggeren, Pierre Ferrand. Det legger mer vekt på kvalitet og kompleksitet i smaken, enn på volum. Dette gjelder i valg av vinstokker, plassering (tetthet) og produksjon.

Ferrand har utviklet en ganske spesiell måte å tynne ut konjakken på som de kaller "redoullage". Fortynning av konjakk er svært vanlig for å få den ned til ønsket alkoholprosent (ca. 40%), og det er en kjensgjerning at denne uttynningen må foregå gradvis og forsiktig, slik at konjakken og vannet blandes varsomt (kalles gjerne "marriage"). Hos Ferrand gjøres dette på følgende måte: Man fyller gamle tønner halvveis med destillert vann, og lar dette stå i noen måneder. Dermed trekker vannet ut alkohol fra selve tønnen, og etter 3 til 6 måneder har vannet oppnådd 15-20% alkoholstyrke. Dette vannet (som ikke er vann, men "petites eaux") brukes så for å tynne ut konjakken, i stedet for rent vann. Fortynningen tar gjerne 6 år, ved at det helles i litt hver 3. til 6. måned.

Utvalg
------

* Ambre – gjennomsnittlig 10 års lagringstid
* Reserve – gjennomsnittlig 20 års lagringstid
* Selection des Anges – gjennomsnittlig 30 års lagringstid
* Abel – gjennomsnittlig 45 års lagringstid, begrenset opplag. Oppkalt etter kjellermesteren som utviklet denne konjakken.
* Ancestrale – gjennomsnittlig 70 års lagringstid, kun 300 flasker selges hvert år.
* Cognac Brut de Fût – 25 års fatlagring, en "single cask"-konjakk som tappes ufortynnet ("cask strength").
* Memories – et begrenset opplag, som er et sett med 3 flasker årgangskonjakker; 1962, 1965 og 1968. Ble markedsført ifm. millenniumskiftet i 2000.
* Memories 1914 – et lite parti konjakk som ble destillert i 1914 av en gruppe "krigsgressenker". Partiet ble tappet på flaske i 1989. Med andre ord en svært vellagret konjakk.
* Memoire Vintage – en serie årgangskonjakker, presentert i en flaske som er en kopi av konjakk tappet i 1900. Årgangene er 1970, 1971 og 1973, og de selges i et svært begrenset opplag. Lagringstid er 30-50 år.
* Cigare – en konjakk tilpasset å nytes sammen med sigar, lagringstid 35 år.

Eksterne lenker
---------------

Cognac Pierre Ferrand på le-cognac.com
**Hedvig Delbo** (født 13. september 1908 i Norge, likvidert 9. mars 1944 på Vesterbro i København) var en angiverske i København som ble likvidert av den danske motstandsbevegelse av Gunnar Dyrberg.

Under okkupasjonen lot hun som om hun samarbeidet med motstandsbevegelsen. Hun var kjæreste med angiveren Max Andreas Pelving. 

Etter å ha overnattet hos Hedvig Delbo i eiendommen Faksegade 3 på Østerbro ble Jens Lillelund (Finn) og Svend Otto Nielsen (John) angrepet av Gestapo. De ble først angrepet da på gaten i et forsøk på å tilsløre at Delbo var involvert. Men det viste seg senere for motstandsbevegelsen at hun var *stikker* (angiver) for Gestapo.

Jens Lillelund unnslapp, men 'John' ble hardt såret og pågrepet og utsatt for voldsom tortur. Han ble senere henrettet i Ryvangen.

Hedvig Delbo flyttet for en tid til Norge, men kom senere tilbake til Danmark og flyttet inn i Sankelmarksgade 30 på Vesterbro under navnet fru Dam som syerske. Hun ble imidlertid gjenkjent. 

Ella von Cappeln, en tidligere nonne som arbeidet for motstandsbevegelsen, hadde vunnet hennes tillit og fått tilgang til leiligheten,, og så hjulpet to kamerater med å få adgang. En av dem, Gunnar Dyrberg, likviderte henne.

Referanser
----------

1. ↑   Nationaltidende, utgitt 10. mars 1944[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Hjemmefronten, utgitt 11. mars 1944[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Kvinde i Modstandsbevægelsen». Arkivert fra originalen 28. oktober 2016. Besøkt 27. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Hedvig Delbo
* Uddrag af kapitlet 'Den kliniske metode' fra Peter Øvig Knudsen: *Efter drabet*, Gyldendal:København 2001
**Emmy Helene Worm-Müller** (født *Emmy Helene Hornemann* 3. mai 1875 i Strinda i Sør-Trøndelag, død 23. august 1950) var en norsk skuespiller.

Hun debuterte med Olaus Olsens Theaterselskab i 1895, som Laura i Bjørnsons De nygifte. I mange år reiste hun med private turnéfortagender og etablerte seg som en frodig komedienne, særlig i norske komedieklassikere. Blant hennes roller var Ane i Geografi og kjærlighet, fru Lavinia i Det lykkelige valg, Geske i Den politiske kandestøper, madam Sørensen i Baldevins bryllup og Dobbelt-Petra i Den store barnedåpen. Hun var fast ansatt ved Trondhjems Nationale Scene 1920-26 og ved Carl Johan Teatret 1933-43. Også engasjementer ved andre teatre.

Hun medvirket i noen av de aller tidligste norske stumfilmene. Worm-Müller debuterte i 1911 i *Fattigdommens forbandelse* og kom deretter til sporadisk å medvirke i filmer fram til 1940-tallet. Hun gjorde sin siste filmrolle i 1942 i Rasmus Breisteins *Trysil-Knut*.

Hun var datter av infanterikaptein i Trondhjemske brigade Johan Lebrecht Hornemann og hustru Helene Sophie Thrane. Hun ble født på gården Vestre Fagerli på Bakkaunet i Lade sogn. Da hun ble konfirmert, bodde de i Qvalegården i Dronningens gate i Trondhjem. Hun giftet seg med journalisten Jacob Worm-Müller (1866–1911). De fikk døtrene Helene Ulrikke Amalie Hornemann Worm-Müller og Anna Maria Hornemann Worm-Müller.

Filmografi
----------

* 

* 1911 – *Fattigdommens forbandelse*
* 

* 1911 – *Bondefangeri i Vaterland*
* 

* 1912 – *Hemmeligheden*
* 

* 1924 – *Til sæters*
* 

* 1927 – *Syv dager for Elisabeth*
* 

* 1933 – *En stille flirt*
* 

* 1938 – *Bør Børson Jr.*
* 

* 1939 – *De vergeløse*
* 

* 1942 – *Trysil-Knut*

Referanser
----------

1. 1 2   sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Emmy Worm-Müller». Filmfront. Besøkt 10. juni 2016.
3. ↑  «*Fattigdommens forbandelse*». *Norsk filmografi*. Nasjonalbiblioteket. Besøkt 10. juni 2016.
4. ↑  «Emmy Worm-Müller». IMDb.com. Besøkt 10. juni 2016.
5. ↑  «Folketelling 1875 for 1660P Strinda prestegjeld». Digitalarkivet. Besøkt 7. juli 2019.
6. ↑  Bratberg, Terje (1996). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 173. ISBN 978-82-573-0642-7.
7. ↑  «Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Vår Frue kirke sokn 1880–1901 (1601M5)». Digitalarkivet. Besøkt 7. juli 2019.
8. ↑  «Emmy Worm-Müller». *Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad*. Digitalarkivet. Besøkt 10. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Emmy Worm-Müller på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Emmy Worm-Müller hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Emmy Worm-Müller hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Hans Knudsens plass** (dansk: *Hans Knudsens Plads*) er en plass på Ydre Østerbro. Ingen andre plasser i Danmark heter Hans Knudsens plass. Den omkranses av gatene Borgervænget, Lyngbyvej og Vognmandsmarken. Den støter opp til et lyskryss hvor gatene Rovsingsgade, Lyngbyvej, Borgervænget og Helsingørmotorvejen møtes. Ryparken stasjon ligger 150 meter til nord.

Gatens historie
---------------

Fra 1935 lå Ortopedisk hospital ved Lyngbyvej. Hospitalet ble nedlagt i 1978 og overført til Rigshospitalet. I dag fungerer bygningene som pleiehjem.

Plassen ble i 1942 av Københavns kommune navngitt etter Hans Knudsen, som opprettet Samfundet og Hjemmet for Vanføre (Sahva) i en nærliggende bygning.

Lyngbyvej ble omlagt i 1931 og i den forbindelse kom det en rundkjøring, som ble nedlagt i 1974. Da ble Lyngbymotorvejen, som Helsingørmotorvejen het inntil 2005, nemlig forbundet med Hans Knudsens plass.

Plassen fungerte også som bussholdeplass og endestasjon, både for de Gule Omnibusser (1953–64) og Jyllandsbussen. Derfor var det også en kiosk og frukthandel å finde på Hans Knudsens plass, så passasjerer og andre kunne proviantere til reisen.

I midten av 1950-årene hadde Københavns Handelsbank en avdeling i nr. 2. Westergaards bokhandel fant man i 4A og tøybutikken Ryvangens Messe (ved Walter Mortensen) var i nr. 6.

Transport
---------

Hans Knudsens plass har to busstoppesteder, foruten å ligge ca. 150 meter fra Ryparken stasjon: Et i nordgående retning og et i sydgående retning.
«En ung kunstner betragter en skitse i et spejl» malt av den danske kunstneren Wilhelm Bendz 1826. Blindrammen som lerretet er spent opp på, kan sees på baksiden av det oppspente maleriet kunstneren holder i hendene. Bildet viser ellers blant annet stafelli, palett og pensler. Foto: Statens Museum for Kunst 
**Blindrammen** er den rammen et malerilerret er spent ut på.

Blindrammen består normalt av parvis like lange lister, der endene er delvis skråskåret (45 graders vinkel), og med et system av spor som gjør at de ved sammensetning utgjør en firkantet ramme, der sidestykkene er tappet inn i hverandre. Profilen på listene kan være trapesformet, med en smaleste siden inn. Dette for at minst mulig av listen skal ligge an mot lerretet. Når lerretet spennes utenpå denne, blir konstruksjonen «selvbærende». Til store lerreter brukes tverrstag som felles inn i egne spor som er frest ned i lengre ferdiglagede rammelister. Et ferdig maleri kan til slutt spennes ut ved å sette inn kiler inne i hjørnene for at bilde og ytre ramme skal bli best mulig tilpasset og lerretet bli strammere.

Lister fås kjøpt i faste lengder, der det vanlige er at lengdene økes med 3 centimeter av gangen. Dette systemet kalles F-systemet, og brukes også til ferdiglagede lerreter og maleplater. I land der fot og tommer er vanlige mål, øker lengdene tommevis. Ideelt skulle en så kunne få kjøpt ferdige ytterrammer i samme målesystemet. Siden både treverk og lerret er organisk materiale, er dette ikke fullt så enkelt.

Se også
-------

* Ramme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Hans Krüger** (født 6. juli 1902 i Neustettin i Hinterpommern, død 3. november 1971 i Bonn) var en tysk jurist og politiker (CDU). Fra 1958 til 1964 var han president for Bund der Vertriebenen, og fra 1963 til 1964 føderal minister for fordrevne, flyktninger og krigsofre.

Bakgrunn, utdannelse og yrke
----------------------------

Krüger ble født i en protestantisk pommersk familie, og studerte fra 1922 jus i Jena, Greifswald og Bonn, hvor han 1927 tok den første og 1931 den andre juridiske statseksamen. Deretter arbeidet han som dommer i Pommern. I 1938 ble han utnevnt til *Landgerichtsrat* i Stargard og i 1940 til *Oberamtsrichter* i Konitz. Fra 1943 til 1945 tjenestegjorde han som offiser i hæren. Fra 1957 arbeidet han som advokat og notar i Olpe i Nordrhein-Westfalen.

Arbeid for fordrevne
--------------------

Etter annen verdenskrig kom han som flyktning til Westfalen, hvor han ble aktiv i *Bund der vertriebenen Deutschen*. I 1950 ble han lokallagsleder i organisasjonen og i 1954 nestleder i delstaten Nordrhein-Westfalen. Fra 1958 til 1964 var han så president for Bund der Vertriebenen.

Politisk karrière
-----------------

I 1923 deltok Krüger i ølkjellerkuppet. Han var medlem av NSDAP fra 1933, og dessuten andre tilsluttede organisasjoner, bl.a. Reichsbund Deutscher Beamter, NS-Rechtswahrerbund og Volksbund für das Deutschtum im Ausland. I 1943 ble han lokallagsleder for NSDAP i Konitz.

Etter krigen ble han medlem av CDU. Fra 1952 var han medlem av kommunestyret i Olpe, og fra 1957 til 1965 var han medlem av Forbundsdagen, det tyske parlamentet. Han var nestleder for utvalget for fordrevne fra 1961 til 1963. Han var fra 1963 til 1964 medlem av Ludwig Erhards første regjering, som minister for fordrevne, flyktninger og krigsofre.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000008637, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Grunnleggende data om medlemmene av Forbundsdagen, katalogkode 11001229, besøkt 13. april 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Drucksache 17/8134» (PDF). Forbundsdagen. 14. desember 2011. «NSDAP seit 1.5.1933»

| * v
* d
* r
Tysklands ministre for fordrevne |
| --- |
| Hans Lukaschek (1949–1953) **·** Theodor Oberländer (1953–1960) **·** Hans-Joachim von Merkatz (1960–1961) **·** Wolfgang Mischnick (1961–1963) **·** Hans Krüger (1963–1964) **·** Ernst Lemmer (1964–1965) **·** Johann Baptist Gradl (1965–1966) **·** Kai-Uwe von Hassel (1966–1969) **·** Heinrich Windelen (1969) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Tyskland
OSI-modellen| * 7 Applikasjonslaget
* 6 Presentasjonslaget
* 5 Sesjonslaget
* 4 Transportlaget
* 3 Nettverkslaget
* 2 Datalink-laget
* 1 Det fysiske laget
 |
| * v
* d
* r
 |

**Datalink-laget** er det andre av de sju lagene i OSI-modellen. Det utfører tjenester for nettverkslaget og benytter seg av tjenestene på det fysiske laget.

Datalink-laget er det laget i modellen som sørger for at data er overført korrekt mellom to tilstøtende nettverksenheter. Datalink-laget tilbyr metoder for å overføre data mellom enhetene og sørger for å oppdage, og om mulig rette opp, mulige feil som oppstår på det fysiske laget. Eksempler på datalink-protokoller er Ethernet for lokale datanett, og PPP, HDLC og ADCCP for punkt-til-punkt forbindelser.

Datalink-laget omhandler bare det å få informasjon fra et sted til et utvalg av tilstøtende steder. Det er ikke noe behov for data på dette laget å kunne nå overalt, bare å nå et annet sted. Ansvaret for at informasjonen skal komme videre til den endelige mottakeren overlates til nettverkslaget.

Dette laget er bygget opp av to komponenter. Den ene komponenten er Logical Link Control, som avgjør hvor en ramme med data slutter og den neste begynner. I et brevpostnettverk er hvert brev en ramme med data, og man kan lett se hvor er brev begynner og slutter fordi det er inni en konvolutt. Man kan også spesifisere at et brev skal begynne med «Hei» og slutte med «Vennlig hilsen».

Den andre komponenten er Media Access Control (medietilgangskontroll). Denne komponenten avgjør hvem som har tilgang til mediet til enhver tid. Det er i hovedsak to typer medietilgangskontroll: distribuert og sentralisert. Begge disse kan sammenlignes med kommunikasjon mellom personer:

Nettverksprotokoller| Applikasjonslaget |
| --- |
| * BGP
* DHCP
* DNS
* FTP
* HTTP
* HTTPS
* IMAP
* LDAP
* MGCP
* NNTP
* NTP
* POP
* RTP
* RTSP
* RIP
* SIP
* SMTP
* SNMP
* SSH
* Telnet
* TLS/SSL
* XMPP
 |
| Transportlaget |
| * TCP
* UDP
* DCCP
* SCTP
* RSVP
 |
| Nettverkslaget |
| * IP
	+ IPv4
	+ IPv6
* ICMP
* ICMPv6
* ECN
* IGMP
* IPsec
 |
| Datalink-laget |
| * ARP
* NDP
* OSPF
* Tunneler
	+ L2TP
* PPP
* MAC
	+ Ethernet
	+ DSL
	+ ISDN
	+ FDDI
 |
| * v
* d
* r
 |

* I et nettverk med folk som snakker, altså en samtale, ser vi etter tegn fra våre samtalepartnere på at de er i ferd med å begynne å snakke. Hvis to personer begynner å snakke samtidig, vil de stoppe opp og begynne et spill om hvem som skal få snakke først. Dette er distribuert styring.
* I mer formelle sammenhenger og debatter er det ofte en ordfører som avgjør hvem som til enhver tid har ordet. Dette er sentralisert styring.

Eksempler
---------

* Controller Area Network (CAN)
* Modbus
* Ethernet
* Token ring
* Point-to-Point Protocol (PPP)
* LocalTalk
* Frame Relay
* Fiber Distributed Data Interface (FDDI)
* ARCnet
* Econet
* StarLan
* ATM

Grensesnitt
-----------

Datalink-laget er ofte implementert i programvare som en nettverkskortdriver. Operativsystemet har definerert et programvaregrensesnitt mellom datalink-laget og resten av stakken ovenfor. Dette grensesnittet utgjør ikke et lag, men er bare en definisjon på kommunikasjon mellom lagene. Noen eksempler er:

* ODI
* NDIS
* SANA II
En **databaseutløser** (engelsk: *trigger*) er prosedyrer som utføres automatisk basert på spesifikke hendelser på en tabell i en database.
Utløsere kan begrense adgang til spesifikke data, utføre logging, eller verifisere endringer av dataene.

Det finnes to klasser utløsere. "Radutløsere" og "spørringsutløsere". Radutløsere utføres for hver påvirkede rad i tabelen, mens spørringsutløsere utføres bare en gang for hver utførte INSERT-, UPDATE-, eller DELETE-spørring. Utløsere kan ikke brukes på spørringer som bare henter data.

Hver klasse kan igjen bestå av flere forskjellige typer. Disse er "BEFORE-utløsere", "AFTER-utløsere" og "INSTEAD OF-utløsere".
BEFORE-utløsere og AFTER-utløsere angir når de utføres, før eller etter at selve SQL-spørringen utføres. INSTEAD OF-utløser brukes på visninger (engelsk: *views*).

Utløsere utføres normalt når man utfører spørringer som gjør endringer i databasen. De SQL-operasjonene som gjør dette, er:

* INSERT-hendelse (når en ny oppføring blir lagt til i databasen).
* UPDATE-hendelse (når en oppføring i databasen blir endret).
* DELETE-hendelse (når en oppføring i databasen blir slettet).

| * v
* d
* r
Databaser |
| --- |
| 
* Database
* Relasjonsdatabase
* Objektdatabase
* Objektrelasjonell database
* XML
* Databasehåndteringssystem (DBMS)
* Databasemotor
* Datavarehus
* Relasjonsalgebra
* Serialiserbarhet
* Historie
* Nøkler
* Normalisering
* Tabell
* SQL
* NoSQL
* XQuery
* ODBC
* JDBC
* Perl DBI

 |
| Tema innen SQL | 
* Select
* Insert
* Update
* Delete
* Join
* Union
* Create
* Drop
* Utløser
* Visning
* Lagret prosedyre

 |
| Implementasjoner | 
* Apache Derby
* Berkeley DB
* Clipper
* Firebird
* IBM DB2
* Informix
* Ingres
* Microsoft SQL Server
* MySQL
* Oracle
* PostgreSQL
* SQLite
* Visual FoxPro

 |
*Se Severin Eskeland, for høgskolerektoren (1880–1964)*

**Severin Eskeland** (født 22. juli 1977) er en norsk filmregissør og skuespiller. Eskeland er født og oppvokst på Stord, der han startet i tidlig alder å produsere amatørfilmer. Han starta regissørutdannelsen sin i Oslo i 2001, og var ferdig utdanna i 2005.
Han har deltatt på flere filmfestivalar med kortfilmene sine. Blant annet *Hytta* på den Norske kortfilmfestivalen, Minimalen og International Festival of Cinema and Technology i Washington D.C. Kortfilmen «The chamber» deltok på skrekkfestivalen Screamfest i Los Angeles 2006.

Gjennom studiene spilte også Severin i diverse filmer. Blant annet *United*.

I 2007 arbeidet han som fotograf og videojournalist i NRK Hordaland, før han fikk jobben som videojournalist i sportsklubben Brann.

Eskeland debuterte med sin første kino/langfilm der han stod for manus og regi i 2009. Dette var skrekkfilmen *Snarveien*

i 2017 slapp Severin sin andre spillefilm, "LYST" som ble vist på de fleste kopier i Norge. Filmen er nå også solgt til Tyskland, Irland, England, Canada og USA. []

Sida 2011 har Severin jobbet som lærer ved media- og kommunikasjons-linja ved Stord videregående. []

I 2019 gav Severin ut novellefilmen "ALLODIUM" som ble vist på over 40 festivaler rundt om i verden. Filmen vant 10 priser, og ble nominert til 8 flere. 

i 2021 slapp Severin sin siste kortfilm "Number 7".

Eksterne lenker
---------------

* (en) Severin Eskeland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Severin Eskeland på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Severin Eskeland på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Severin Eskeland på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Severin Eskeland hos The Movie Database Rediger på Wikidata