recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Oreglassvinge** (*Synanthedon spheciformis*) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den er funnet nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 25 – 31 mm), slank, svart glassvinge. Den kjennes lettest på antennenes lyse område og på de gule lengdestripene på forkroppen. Antennene er svarte med et bredt område nær spissen hvitgult. Hodet og forkroppen er svarte, sistnevnte med to smale, gule lengdestriper som nærmer seg hverandre framover. Bakkroppen er kjegleformet, svart med et smalt, gult tverrbånd og en svart haledusk. Forvingen er glassklar, bredt svart langs framkanten og i vingespissen. Litt utenfor midten er det en stor, svart diskflekk som dekker nesten hele vingebredden. Bakvingen er glassklar med smalt svart kant, ved forkanten med en smal, svart diskflekk litt før midten. Beina er lange, kledt med mørke hår, føttene lyse. Navnet "*spheciformis*" betyr "som ligner *Sphex*" (en slekt av graveveps, som liksom denne har lange, svarte bein).

Levevis
-------

Denne arten har larver som utvikler seg inne i unge stammer av or (*Alnus* spp.) og bjørk (*Betula* spp.), oftest nær roten. Larven bruker to eller tre år på utviklingen. De voksne sommerfuglene flyr i juni – juli, men man ser dem sjelden.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa, bortsett fra lengst i sør, og i den nordlige Asia østover til Kamtsjatka. I Norge er den funnet fra Aust-Agder i sør til Tysfjord i Nordland i nord. Den ser ut til å være sjelden, men dette kan skyldes at den er oversett.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, oreglassvinge:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Synanthedon spheciformis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *oreglassvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *oreglassvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *oreglassvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *oreglassvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *oreglassvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *oreglassvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Synanthedon spheciformis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Synanthedon spheciformis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Medlemmer av Barack Obamas valgkampanje i 2008
Fred Thompson og hans «kampanjebuss» i 2007.
En **valgkampanje** er en organisert innsats i en valgkamp for å fremme en bestemt kandidat eller politisk parti.

Hovedmålet med en valgkampanje er å påvirke resultatet i et valg mellom konkurrerende kandidater og/eller partier.

Andre mål med valgkampanjen kan være rent interne partiformål som for eksempel å holde partiet samlet, øke medlemsmassen, samle inn pengegaver eller pleie forbindelser med andre partier og organisasjoner.

En valgkampanje organiseres gjerne som en ideell organisasjon og kan ha et stort antall ansatte, uavhengig av den kandidat eller parti kampanjen er opprettet for å fremme.[] I tillegg har valgkampanjer gjerne knyttet til seg en rekke frivillige, som ikke er ansatt i kampanjen. En valgkampanje oppløses gjerne etter at valgkampen er over, men kampanjen kan ha pådratt seg gjeld som må etterbetales.

Referanser
----------

1. 1 2  Shmitt-Beck, Rüdiger & Farrell, David M. "Political Campaigns and Their Effects." In Do Political Campaigns Matter? Campaing Effects in Elections and Referendums, edited by Rüdiger Shmitt-Beck & David M. Farrell, 1-21. Oxon: Routledge, 2002.
2. ↑  Can a Campaign Go Bankrupt? – Slate

Eksterne lenker
---------------

* (en) Election campaigns – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Oregons flagg
Oregons flagg, baksiden
**Oregons flagg** er blått og har delstatens våpen i midten, med påskriften «STATE OF OREGON» over og «1859» under, begge deler i gul farge. Flaggets bakside viser et annet motiv, en bever, også dette i gult på blå bakgrunn. Oregons flagg er det eneste av USAs femti delstatsflagg som har forskjellig for- og bakside. Flagget ble innført 26. februar 1925. Det skal ha størrelsesforholdet 500:833, men proporsjonene 3:5 er vanligere.

Oregons våpen viser en samling karakteristiske naturmotiver, elg, trær, fjell, Stillehavet, sammen med plog og kornbånd, symboler for jordbruk, en hakke som representerer gruvedrift, og en vogn som viser til nybyggerne. Videre vises et ankommende sivilt dampskip og et britisk orlogsskip som forlater området. Delstatsmottoet, *The Union*, er også med. Over skjoldet står en amerikansk ørn. Våpenskjoldet er omkranset med 33 stjerner, noe som symboliserer at Oregon ble USAs trettitredje delstat. Oregon ble opptatt i unionen i 1859, noe som vises ved gjengivelsen av årstallet i flagget. Flaggets bakside består av en gul amerikansk bever på blå bunn. Beveren er Oregons delstatsdyr og delstatens tilnavn er «The Beaver State» 

Oregons flagg er designet etter forbilde av militære faner, der blå farge er dominerende. Også delstatene Pennsylvania, Connecticut, Sør-Carolina, New Hampshire, Virginia, New York, Vermont, Kentucky, Indiana, Maine, Michigan, Wisconsin, Minnesota, Kansas, Nevada, Nebraska, Nord-Dakota, Montana, Idaho, Utah og Alaska har delstatsflagg med blå flaggduk. Louisiana, Oklahoma og Sør-Dakota benytter en noe lysere blåfarge i sine delstatsflagg, mens Delawares delstatsflagg har en lysere, gråblå fargetone.

Det er uvanlig at et flagg har ulike for- og bakside, slik Oregons flagg har. Det eneste nasjonalflagg som har ulike for- og bakside, er Paraguays flagg.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Snake Pass*** er et plattformsspill utviklet og utgitt av Sumo Digital.

Spillet kom ut 28. mars 2017 i Nord-Amerika, og 29. mars 2017 i Europa og Australia. Det er tilgjengelig på Nintendo Switch, Playstation 4, Microsoft Windows og Xbox One. Lydsporet i spillet er komponert av David Wise.

Spilleren får rollen som en korallslange som heter Noodle, sammen med sin venn en fugl som heter Doodle. Doodle oppdager at en mystisk inntrenger stjeler Keystones, som tillater ferdsel mellom forskjellige områder. Doodle reiser derfor sammen med Noodle for å finne ut hvem den mystiske inntrengeren egentlig var, og få tilbake Keystones som ble stjålet. Spillet har 15 nivåer, fordelt på fire forskjellige verdener. Handlingen foregår hovedsakelig i en jungel kalt Haven Tor.

Den første verden er tema rundt jungelen, den andre verden er rundt vann, og den tredje verden er sentrert rundt lava. Hver verden inneholder fire nivåer, bortsett fra den endelige verden som inneholder tre nivåer. I hver verden er målet å få tak i tre fargede edelstener, kalt Keystones, for å åpne en portal for å gjennomføre hele nivået. I tillegg til Keystones, finnes det to ekstra valgfrie samlerobjekter: Blue Whisps og Gatekeeper Coins i gull. Det finnes 20 Blue Whisps på hvert nivå, og fem Gatekeeper Coins, som kan finnes på områder som er langt vanskeligere å komme frem til.

Referanser
----------

1. ↑  «Snake Pass release date set for March on all platforms, including Switch». *Eurogamer*. Besøkt 1. april 2017.
2. ↑  «Snake Pass brings David Wise on board, days after its Switch announcement». *Destructoid*. Besøkt 1. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Snake Pass* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Snake Pass* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Flatmarksgraver** er en gravtype som ikke har synlig markering over markoverflaten. De inneholder en eller flere av følgende komponenter: Skjelettrester, gravgaver og konstruktive elementer som for eksempel steinheller eller steinpakninger. Flatmarksgraver kan vanligvis dateres til yngre jernalder eller bronsealder. De er som regel grunne og ligger høyt.

Noen flatmarksgraver
--------------------

Riksantikvaren har i sin database registrert flatmarksgraver i Stryn, Ullensvang og på Kalnes i Sarpsborg.

Ved Askim kapell er det et gravfelt, og i utkanten av det er det funnet flatmarksgraver. I parken ved Askim sykehus er det også funnet en flatmarksgrav. Den var 48x41 cm i plan, og 20 cm dyp. Det ble funnet brente bein, kull og keramikkfragmenter i graven. Totalt ble det funnet 11 keramikkskår, deriblant 2 deler av en hank. Anlegget ble tolket som en enkel branngrav fra romertid. 

Ved Kongshaugen på Avaldsnes er det funnet flatmarksgrav ved siden av en båtgrav. Disse er ikke utgravd, men det var arkeologiske prøvegravinger der i 2005.

Også i Buskeruds største gravfelt på Veien er det funnet flere flatmarksgraver.

På Austein på Brensholmen er det funnet en flatmarksgrav med østlige gjenstander og en flatmarksgrav med samiske gjenstander.

Eksterne lenker
---------------

* Om flatmarksgrav hos riksantikvaren.no
* Om gravfelt hos askimmuseum.no
* Om flatmarksgrav på Kongshaugen på Avaldsnes
* Om fornminner på Austein i Tromsø kommune[*død lenke*]
Kontrollen over skipene i ARK-prosjektet blir styrt av Søværnets Operative Kommando
**ARK-prosjektet** (dansk: *ARK-projektet*) er et dansk militært prosjekt som har til hensikt å oppfylle de krav som ble stilt til Danmark og de andre NATO-landene med hensyn til en global maritim strategisk transportkapasitet under NATO-toppmøtet i Praha i 2002.

Mange land har dedikerte militære transportskip som er eiet og operert av landenes mariner, som eksempelvis den britiske Royal Fleet Auxiliary. For å kunne oppfylle kravene måtte Danmark tilegne seg en maritim transportkapasitet og man undersøkte forskjellige muligheter for enten å kunne kjøpe nye eller brukte skip, fulltidscharter, periodisk charter, enkeltcharter eller muligheten for å skrive en beredskapskontrakt. De ulike valgene hadde alle forskjellige fordeler og ulemper. Etter nøye overveielse falt valget på fulltidscharter-konseptet som dermed gir mulighet for konstant å ha transportkapasitet til rådighet uten eierskapsforpliktelser. I 2003 chartret man det første skipet og i 2004 det neste.

ARK-prosjektet omfatter fem roroskip, levert frem til 2021 av DFDS. Fire av skipene er på tilkall i fast rutefart for DFDS på Nordsjøen, mens det femte skipet enten er til rådighet for militære transporter eller avsettes til det sivile markedet.

Prosjektet viste seg å være økonomisk fordelaktig med hensyn til kost–nytte og i 2006 inngikk Tyskland som en partner i prosjektet hvoretter det ble chartret ytterligere skip og transportkapasiteten steg betraktelig. Fulltidscharteret gav mulighet for at når skipene ikke var under militær kommando ble de brukt av rederiet til sivile transportoppgaver og dermed kunne fungere som et ordinært handelsskip.

Det har dog vist seg at de militære transportoppgaver er store og de blir nå nesten utelukkende brukt til militær transport. Skipene er primært tilgjengelige for danske og tyske nasjonale transportoppgaver og blir deretter stilt til rådighet for NATO Response Force og NATO.

Når skipene blir benyttet til militær transport av dansk materiell er de underlagt Søværnets Operative Kommando.

Skipene
-------

«Tor Dania» er et av de fire innchartrede skipene i ARK-prosjektet

| Navn | Bygget | Chartret | Skjebne | Banemeter | Containerkapasitet (TEU) | Kallesignal |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| «Tor Anglia» | 1977 | 2003 | Kontraktopphør 2010 | 2.400 | - | OVOT2 |
| «Tor Dania» | 1978 | 2004 | Innchartret | 2.550 | 700 | MSTY3 |
| «Ark Futura» | 1996 | 2006 | Innchartret | 2.500 | 900 | OZZE2 |
| «Ark Forwarder» | 1998 | 2007 | Innchartret | 2.700 | 800 | GDIW |
| «Britannia Seaways» | 2000 | 2011 | Innchartret | 2.700 | 460 | OZTS2 |

Ovenstående tall for banemeter og containerkapasitet er uttrykk for det maksimale antall som kan medbringes av hver slags, hvis det skal transporteres en kombinasjon vil den totale kapasitet av hver slags gods falle.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**ARO** (en forkortelse for **Auto Romania**) var en rumensk statlig produsent av terrengkjøretøy, som holdt til nær byen Câmpulung-Muscel i Romania.

Fabrikken startet produksjon i 1957, og har produsert over 360 000 kjøretøy, hvorav 2/3 ble eksportert til omkring 110 land (frem til 1989 ble omkring 90 % av AROs produksjon eksportert).

I september 2003 solgte den rumenske regjeringen 68,7 % av ARO til et amerikansk selskap ved navn Cross Lander, eid av John Perez. En klausul i kontrakten sa at selskapet måtte investere minst 2 millioner amerikanske dollar i ARO, men dette ble ikke gjort. I stedet ble alt selskapets utstyr solgt, også dette var et brudd på kontrakten. Den rumenske staten saksøkte John Perez for dokumentforfalskning i 2006.

Modellen ARO 244 var planlagt for det amerikanske markedet under navnet *Cross Lander*, men selskapet gikk tom for penger i februar 2006.

Selskapet *Cross Lander USA Inc* avskjediget alle sine ansatte, solgte hovedkvarterene og lukket dørene i februar 2006.

ARO ble erklært konkurs i juni 2006.

En stund ble ARO-kjøretøy med motor fra Daihatsu produsert i Spania og Portugal under navnene Hisparo og Portaro.

Modeller
--------

* ARO IMS
	+ IMS-57
	+ M59
	+ M461
* ARO 24 Series

ARO 240
* + SUVer
		- ARO 240
		- ARO 243
		- ARO 244
		- ARO 246
		- ARO 328 Maxi-Taxi
	+ Lette lastebiler
		- ARO 33 N
		- ARO 35 S
		- ARO 35 M
		- ARO 243
		- ARO 323
		- ARO 324
		- ARO 330
* ARO 10 (også kjent som Dacia Duster i noen land)
	+ SUVer
		- ARO 10.1
		- ARO 10.4
		- ARO 10 Spartana
		- ARO 11.4
	+ Lette lastebiler
		- ARO 10.2
		- ARO 10.3
		- ARO 10.6 pick-up
		- ARO 10.9
		- ARO 10.0
		- ARO 11.9

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) ARO vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Aro M461
* Aro Cars 4x4 Off Road oversikt
**Toshikatsu Endo** (遠藤 利克, *Endō Toshikatsu*; født 1950 i Takayama, Gifu) er en japansk billedhugger, som blant annet er kjent for skulpturer/installasjoner som involverer ild eller vann. Han bor i Saitama.

> Endo benytter ofte sirkel, ring eller sfære som basisform for sine skulpturer. Materialet kan være bronse, stål eller stein, men det materialet han er best kjent for å benytte er tre. Sirkelen som form er like karakteristisk for ham, som hans anvendelse av ild. Disse symboler gir uttrykk for evige lovmessigheter i et tidsbegrep som er sirkulær til forskjell fra det lineære tidsbegrep som vi er vant til å tenke i den vestlige tankemodell.
> 
> 
> Skulpturlandskap Nordland
> 
> 

Endos far var tømrer spesialisert på shintotempelbygging, og da han var i tenårene begynte Endo selv som lærling hos en billedhugger som var spesialisert på å lage buddhaskulpturer. Der lærte han treskjæringens grunnleggende teknikk, men gikk over etter hvert til å lage installasjoner.

Han er utdannet fra Nagoya Junior College of Art and Design i 1972. Han hadde sin første separatutstilling i hjemlandet i 1975. Fra 1985 deltok han i internasjonale utstillinger, og de første internasjonale separatutstillingene var i Frankrike 1988 og en vandreutstilling i de nordiske landene 1990. I Norge ble denne vist på Henie Onstad kunstsenter. Han representerte også Japan på Veneziabiennalen i 1990.

Han har bidratt til Skulpturlandskap Nordland med installasjonen «Epitaph» i Flakstad.

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 8. september 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 27. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 23. september 2015.
4. ↑  *Earth, Air, Fire, Water: The Sculpture of Toshikatsu Endo*. With an essay by John Hutchinson. Dublin: Oriel Mostyn/Douglas Hyde Gallery, 1991. 45 sider. ISBN 0-906860-17-2
5. 1 2  skulpturlandskap.no Arkivert 9. november 2011 hos Wayback Machine.
6. 1 2  «美術家・遠藤利克が表現する、日本人が忘れていた芸術の本当の姿». *CINRA.NET* **(japansk)**. Besøkt 29. november 2017.
7. ↑  «遠藤　利克｜アートフロントギャラリー | ART FRONT GALLERY». *ART FRONT GALLERY | アートフロントギャラリー* **(japansk)**. Arkivert fra originalen 27. februar 2021. Besøkt 29. november 2017.
8. ↑  *Toshikatsu Endo 1989-90*. Helsingfors: Nordiskt Kunstsentrum, 1989. 54 sider. Tekst på svensk, finsk og engelsk ISBN 951-895-501-8

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL
 |
**Høgås** er en ås i området Brattås sør på Nøtterøy i Færder kommune i Vestfold. Den strekker seg rundt 80 meter over havet, og har steile sider mot øst og sørvest. Den vestlige delen av åsen er spist opp av et steinbrudd.

På åsryggen er det rester etter en bygdeborg fra jernalderen som synes å stamme fra folkevandringstida 400–570 e.Kr. Det var ei urolig tid, og borgen var derfor viktig for befolkninga på den sørlige delen av øya for å forsvare seg mot angrep. Inngangen befant seg sannsynligvis nordøst på knausen, hvor bakkene er slakkere. Der er det en 3–4 meter lang mur som har en åpning nede i skaret. På nordsida er det en annen mur som går rundt den vestlige sida av åsen om lag 150–200 før den ender ved steinbruddet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Høgås (Nøtterøy)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* «Høgås (Nøtterøy)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Kulturarv Vestfold – Betydningen av en knaus. Informasjon om Høgås.
**Philip Casnoff** (født 3. august 1949 i Philadelphia, USA) er en Theater World Award-vinnende amerikansk skuespiller som er blitt nominert til en Golden Globe Award som er kjent for sine roller i forskjellige TV-serier og på oppsetninger ved Broadway.

Casnoff begynte sin skuespiller-karriere på en turne i 1972 og 1973. Han fikk rollen som stedfortreder for hovedrollen i 1976 under Broadway produksjon av Rockabye Hamlet, en musikalsk versjon av Shakespeares skuespill, men showet ble stengt etter bare syv forestillinger.

I 1988 spilte Casnoff rollen som Freddie Trumper, en arrogant amerikansk profesjonell sjakkspiller i de kortvarige Broadway-produksjonen av musikalen Chess, som hun fikk varme anmeldelser på grunn av hennes prestasjon. Casnoff hadde hovedrollen som John Blackmore i Shogun: The Musical (1990), basert på den populære boken og miniserien av James Clavell. Han kom tilbake til Broadway som Billy Flynn i musikalen Chicago den 15. januar 2007.

Casnoffs første store rolle var som Elkana Bent i den populære miniserien fra North and South i 1985. Han fortsatte med denne rollen i to oppfølgere som ble sendt i 1986 og 1994. I 1992 ble han valgt til å spille Frank Sinatra i miniserien Sinatra. Casnoff møtte Sinatra under fotografering og fortsatte med å motta en Golden Globe-nominasjon for sine prestasjoner. Casnoff portretterte den russiske kriminelle Nikolai Stanislofsky på HBO sin kritikerroste TV-serie Oz i 1999 og 2000.

I 2000 ble han med i serien Lifetime Television's Strong Medicine. Som stabssjef Dr. Robert Jackson, oppholdt Casnoff seg på showet i fem sesonger, frem til 2005. Han har også regissert en episode og han var gjeste-skuespiller i en episode av serien Monk. Hans ble også kreditert for sine opptredener i Numb3rs, Without a Trace, Material Girls, Law & Order, Frasier, Kiss Tomorrow Goodbye, Chicken Soup for the Soul, Diagnosis Murder, ER, How Stella Got Her Groove Back. Casnoff ble uteksaminert fra Central High School i juni 1967. Han har vært gift med skuespillerinnen Roxanne Hart siden 1984. De har to sønner sammen, Alexander og Macklin.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2431854, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 34851, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0143779, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.theatreworldawards.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Philip Casnoff på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Philip Casnoff i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Philip Casnoff på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Philip Casnoff på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Philip Casnoff hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Philip Casnoff hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Discogs
 |
Sarumanns våpen eller merke.
**Sarumann** er en skikkelse i J.R.R. Tolkiens roman Ringenes herre. 

Sarumann den hvite (quenya: *Curumo* og av alvene *Curunir*, kalt *Mannen med de slue planene*) og var den første av Istarene til å komme til Midgard. Han var en gang den mektigste av istariene. Den første tiden i Midgard brukte han på lage reiser mot øst, sammen med to andre Istarier: Alatar og Pallando (kalt de blå trollmennene). Han reiste så mot vest og slo seg ned her ved Jarnagard. Sarumann var med på å danne Det hvite råd og ble valgt til leder, selv om både Elrond og Galadriel ville helst sett Gandalv i denne posisjonen. Han var svært belært i kunnskapen om den ene ringen og forsket lenge i dens historie.

Da Det hvite råd oppdaget at Sauron var tilbake etter å ha bygget opp sin styrke i Myrkskog ville de angripe Sauron og drive han ut. Men Sarumann støttet ikke forslaget. Men etter 90 år var han med og hjalp til å drive Sauron ut av sin festning Dol Guldur i Myrkskog. Uten Sarumanns hjelp ville de ikke ha greid det. Rådet diskuterte også maktens ringer og Sarumann hevded at hans studier viste at Den ene ringen var tapt for alltid. Noe som skulle vise seg å være løgn, for Sarumann lette selv etter ringen.

Hans festning, Orthanc i Jarnagard, blir beskrevet som et slankt tårn av svart stein, som deler seg i spisse tinder på toppen. Tårnet ble bygd av Númenorene fra Gondor som et festningstårn. Det skulle beskytte området nær Tåkefjellene. Senere ble tårnet gitt til Sarumann, som på den tiden var en av Gondors viktigste allierte. I tårnet fant Sarumann en av de sju palantírene, som senere ville gjøre han til Saurons slave.

Først er Sarumann den drivende kraften mot Sauron, men senere blir han påvirket av begjæret etter den ene ringen og av Sauron, gjennom palantíren i Orthanc og forråder sine venner. Sarumann allierer seg med Sauron og lager en stor hær av uruk-hai. Han setter opp en felle for å få Gandalv til å gå over til den mørke siden. Når Gandalv kommer til Sarumann for å søke råd avslører Sarumann at han har smidd sin egen ring og at han ikke er Sarumann «den hvite» lenger, han er Sarumann «av mange farger». Han viser Gandalf palantíren han har i sin besittelse og prøver å overtale Gandalv til å alliere seg med Sauron. Da Gandalv nekter blir han tatt til fange i Orthancs tind, som Gandalv flykter fra ved hjelp av en ørn. Sarumann ville forsøke å tvinge Gandalv til hans side slik at han kunne lære hemligheten om hvor Den ene ringen var. I Saurons tjeneste sender han en diger hær med uruk-hai mot Rohan. Det hele ender i et stort slag ved Helmsdjupet hvor mørkets krefter taper. Slik ender slaget om Rohan og slaget om Gondor begynner.

Jarnagard, Sarumanns borg, blir i løpet av ringkrigen beleiret av entene. Etter Saurons nederlag blir han satt fri, men han fortsetter å virke for det onde, og bringer Hobsyssel under sin kommando. Der blir han drept ved hans tjener, Gríma Ormtunges hånd. Omstendighetene rundt hans død (liket blir til aske og forsvinner med vinden) viser at han var en istar.

I filmtrilogien *Ringenes herre* blir rollen som Sarumann spilt av Christopher Lee.

Portal: Litteratur
**Søfren Pedersen Godtzen** (også *Severin*, født 1599 i Danmark, død 1665 i Stavanger) var lensherre i Stavanger fra 1622 og fogd i Jæren og Dalane fra 1632. To år senere ble han rådmann, og i 1638 ble han borgermester i Stavanger.

Familie
-------

Søfren giftet seg i 1630 med Elisabeth Christensdatter Trane (født i Stavanger 1613, død i Stavanger 1684). Både Godtzen- og Trane-familiene var gamle preste- og futefamilier som kom til Norge fra Danmark og Tyskland. Søfren og Elisabeth fikk minst 18 barn. Datteren Anne Søfrensdatter Godtzen (født 10. juni 1642 i Stavanger, død 26. desember 1710 i Søgne) ble gift med "den vise Bjellandspresten" Søren Schive. 

I Stavanger domkirke henger et epitaf over borgermester Godtzen og hans familie. To av barna, som døde da de var ganske små, er malt med englevinger.

Våpenskjold
-----------

Datteren Agnetes epitafium i Stavanger domkirke med slektsvåpenet som flere i familien har brukt.

Hans våpen har i skjoldet en hånd med utstrakt arm ned fra en sky ved øvre skjoldkant; hånden holder på skallen til et dødninghode. Som hjelmtegn ses en tredelt blomst. Valgspråket hans var: *Den Høiestes høire Haand alle Ting omskifte kan*.

Referanser
----------

1. ↑  Næss, Hans Eyvind: *Fiat justitia! Lagmennene i Norge 1607–1797*, Riksarkivet, Oslo, 2014, s. 70
2. 1 2  Kielland, Axel: *Stamtavle over Familien Kielland samt nogle cognatiske Familier [...], Stavanger, 1878, s. 61*
**Al Bundy** er en oppdiktet person fra den amerikanske fjernsynsserien Våre verste år/Bundy, spilt av Ed O'Neill. 
Han er gift med kona Peggy (Katey Sagal) og har barna Budrick "Bud" Franklin (David Faustino) og Kelly (Christina Applegate).
Al Bundy er en skoselger i butikken "Gary's Shoes & Accessories for Today's Woman" i "New Market Mall". Vanligvis går han i en blå skjorte og grå bukser. 

Han hater damer som plager han stort sett hele dagen, spesielt hans kone Peggy og overvektige damer i skobutikken, noe som bekreftes ved en av hans mest kjente åpningslinjer når han kommer inn døren: "a fat woman came into the shoe store...". Han hater også sin kones familie, og franskmenn. Det han hater mest er å ha sex med Peggy, men han har aldri bedratt henne. 

Han liker øl, å putte sin høyre hånd ned i bukselinningen og så se på sport på fjernsyn. Toalettbesøkene hans er som regel veldig lange, og han snakker ofte om hans livs høydepunkt, et high school amerikansk fotballmesterskap hvor han skåret fire touchdowns i løpet av en kamp. Hobbyen hans er bowling, han dusjer sjelden, lyver og nekter å gi noen en klem. Han spiser sjelden, siden hans kone stort sett ikke lager mat. Hvis han synes det er nødvendig gir han kjærestene til Kelly juling. Hans favorittblad er "Big'Uns".

Referanser
----------

1. ↑  «Bundology, fakta om Bundyfamilien» **(engelsk)**. Andreas Carl. Besøkt 1. juli 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Seriens offisielle hjemmeside (engelsk)
**Albert Isaac «Al» Boasberg** (født 5. desember 1891, død 18. juni 1937) var en amerikansk manusforfatter som jobbet innen vaudeville, radio og film, i tillegg til å være filmregissør.

Biografi
--------

Albert Isaac Boasberg ble født 5. desember 1891 i Buffalo i New York. 

Boasberg har blitt nevnt som en av dem som skapte stand up-komedie da han samarbeidet med å utvikle det velkjente nummertet til den unge vaudeville-artisten Jack Benny. Dette gjorde Benny til en stjerne da han begynte å jobbe i radio i 1932. Boasberg samarbeidet også med Bob Hope, Burns og Allen, Wheeler & Woolsey og Leon Errol. 

Han bidro også til manuset på 47 filmer mellom 1926 og 1937, spesielt *A Night at the Opera* fra 1935, som gav Brødrene Marx et kommersielt comeback på kino. Han bidro blant annet også til manuset til *Generalen* fra 1927, med Buster Keaton i hovedrollen. I tillegg regisserte han tolv filmer mellom 1929 og 1936.

Boasberg døde 18. juni 1937 i Los Angeles i California av hjerteinfarkt. 

I 2009 opprettet Buffalo International Film Festival prisen The Al Boasberg Comedy Award.

Litteratur
----------

* Rickmann, Gregg (2004). *The Film Comedy Reader*. New York: Limelight Editions. ISBN 978-0879102951.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0090213, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Al Boasberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Al Boasberg i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Al Boasberg på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Al Boasberg på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Al Boasberg på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Al Boasberg på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Al Boasberg hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
***Søk*** er et norsk livssynsprogram med Anne Ardem som gikk på NRK1 i 1999. Utgangspunktet i denne TV-produksjonen var søkende mennesker i den multireligiøse virkeligheten i Norge i slutten av 1990-årene. Programmet hadde ingen bestemt religiøs eller livssynsmessig forankring, men var et tidsaktuelt program med rom for den gode historie, møte med vanlige mennesker, religiøse skikker og tradisjoner og faktastoff. Programmet gikk på søndager.

Noen av spørsmålene som det ble kretset rundt var: «Hva skal til for å bli et godt alternativt menneske?» «Finnes Gud på internett?» «Hvordan kan det moderne menneske få ro i sjelen?»

Gjester
-------

Paul Leer-Salvesen, Øyvind Myhre, Terje Emberland, Kristoffer Gjøtterud, Mansoor Saberi, Svein Aage Christoffersen, John Ivar Trannum, Alv Magnus, Ole-Bjørn Urne, Wenche Murad, Geir Sandberg, Audun Myskja.

Referanser
----------

1. 1 2  «Søk (ttv)». *arkiv.nrk.no*. 1999. Besøkt 22. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Søk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Hellequin** eller **Hennequin**. Ordets etymologi er tapt, men navnet skal ha sammenheng med germansk; «harii» = hær, anfører. En annen teori går ut på at Hellequin refererer til en germansk demon i middelalderen; «Herla», som også beskrives som alvekonge (= «Erlkönig» på tysk).

Denne mytiske skikkelsen er beskrevet som en djevelens rytter. Den bærer også djevelens svarte ansikt. Hellequin sies å vandre omkring på jorden, fulgt av en gruppe demoner. Oppgaven er å bringe med seg onde mennesker og fortapte sjeler til helvete. Dette gjør at Hellequin gjerne assosieres med forestillingene om oskoreia eller Den ville jakt, som en type gjengangere som også helst opererte i ly av nattemørket.

Hellequin er tidligst beskrevet av senatoren og historikeren Gaius Cornelius Tacitus (56-117), som opplyser at følget pleide å male kroppene sine svarte og opptrådte som en hær av døde (*Germania* 43).

Jean-Claude Schmitt leder begrepet «Mesnie Hellequin» til 1100-tallet og den anglo-normanniske munken Orderic Vital (1075-1142), som i sin kirkehistorie fra omkring 1133-35, beretter om en ung prest, Walchelin. Han møtte på natten til 1. januar 1091 på et skremmende følge i Courcy-regionen. Walchelin skildret vandrere som ble torturert av demoner, etterfulgt av en hær av religiøse, hvoriblant biskoper og abbeder, og til sist en hær med riddere. Presten gjenkjente i alle gruppene mennesker som var døde for lang tid siden, og beskrev paraden som en «familia Herlechini». Walchelin ble selv grepet om halsen av en av de døde ridderne og kunne angivelig fremvise brennmerke etter hånden som bevis for hva han hadde vært utsatt for.

Figuren opptrer i flere franske pasjonsspill, og regnes som en mulig forløper for Harlekin-skikkelsen. Her er det både navnelikhet og sammenfall i utseende, da drakt og maske bærer de opprinnelige fargene rødt og svart.

Se også
-------

* Den ville jeger
* Oskorei

Referanser
----------

1. ↑  Helkin, Helething eller Herlequin

Litteratur
----------

* Lecouteux; Claude 2011: *Phantom Armies of the Night. The Wild Hunt and the Ghostly Processions of the Undead*. Vermont: Inner Traditions International. ISBN 978-159477436-2
* Schmitt, Jean-Claude 1994: Les revenants: Les vivants et les morts dans la société médiévale, Paris, Gallimard. Bibliothèque des histoires. ISBN 2-07-073657-1
* Ueltschi, Karin 2008: *La Mesnie Hellequin en conte et en rime. Mémoire mythique et poétique de la recomposition*. Paris: Honoré Champion. ISBN 978-2-7453-1745-2
**Alfred Guttmann** (født 30. juli 1873 i Posen, død 21. desember 1951 i Sykkylven) var en tysk eller tsjekkoslovakisk (sudettysk) lege, forfatter, musiker og filmskaper. 

Han var spesialist og forsker i psykiatri, og praktiserte i Berlin der han blant annet var dosent ved Heeresgaschule og Bürgerdeputierter. Han tok doktorgraden i 1898.

Guttmann virket dessuten som skribent innenfor kunst og musikk, filmer han laget i Norge ble vist i Tyskland. Han slo seg ned i Sykkylven etter krigen der han en kort periode praktiserte som lege. Guttmann ga ut *Underbevissthetens gåter og problemer* på Gyldendal høsten 1950.

Guttmann oppholdt seg mye i Norge og bygde seg hytte i Svolvær i 1928. I Tyskland ble han i 1933 fjernet fra alle sin embeter og han bosatte seg da i Lofoten. 

I 1940 tjenestegjorde han frivillig for Hærens sanitet i Harstad. Etter Svolvær-raidet ble han internert som gissel. Han ble sammen med sin kone internert i Ånebyleiren (der han fungerte som lege) og på Grini (der han var leirens første lege en kort periode før han ble avløst av Sven Oftedal) i 1941. Han ble mishandlet i fangenskap. Guttmann ble sluppet fri og arrestert på nytt i oktober 1942 og ble ikke deportert til Auschwitz men sittende i fangenskap. Han ble sluppet fri i mars 1943 på grunn av sykdom, alder og innsats under første verdenskrig. Ifølge Gustav Weiberg Aurdal ble han forvist til Finnmark. På Finnmarksvidda drev han ulovlig legearbeid og annen illegal virksomhet, der ble han igjen arrestert og innlagt på sykehus i Tromsø på grunn av hjerteproblemer.

Skrifter
--------

* *Underbevissthetens gåter og problemer*. Oslo: Gyldendal, 1950
* «Tabes dorsalis und Syphilis», *Zeitschrift f. klin. Med.*, 1898
* «Musik-psychologie under Musik-padagogik», *Festskrift for Anathon Aall*, Oslo: Aschehoug, 1937

Referanser
----------

1. 1 2 3  Aurdal, Gustav Weiberg (1972). *Sykkylven. Gardssoga I*. Sykkyven: Sogenemnda.
2. 1 2 3 4  Kobro, I. (1951). *Norges læger - 1937-1946*. Oslo: Aschehoug.
3. 1 2  VG 8. januar 1952 s. 8 (nekrolog)
4. ↑  Olsen, Bent Olav (1996). *Norges leger : 1996. B. 2 : Egeberg, C.-Hole, A*. Oslo: Den norske lægeforening. ISBN 8290921462.
5. ↑  Huldt-Nystrøm, Hampus (1958). *Sangerliv*. Børrahaug.
6. ↑  Mendelsohn, Oskar (1987b). *Jødenes historie i Norge gjennom 300 år*. 2. Oslo: Universitetsforl. ISBN 8200025241.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |
**Alfred Grütter** (født 31. august 1860 død 30. januar 1937) var en sveitsisk skytter som deltok under OL 1900 i Paris og Ekstralekene 1906 i Athen.

Grütter ble olympisk mester i skyting under OL 1900 i Paris. Han var med på det sveitsiske laget som vant 300 meter armégevær, 3 stillinger lagskyting. Laget fikk 4399 poeng og Norge som kom på andreplass fikk 4290. De andre på det sveitsiske laget var Franz Böckli, Emil Kellenberger, Louis Richardet og Konrad Stäheli. Det var seks lag som deltok og hvert lag besto av fem skyttere.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i skyting, 300 meter armégevær, 3 stillinger lagskyting (Sveits)
* (1906 Hellas’ flagg Athen - Gull **Gull** i skyting, frigevær lagskyting (Sveits))

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alfred Grütter – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Grütter – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Helleristningen i Vågan, utenfor Bodø Foto: John Erling Blad  **Helleristningen i Vågan**, i Bodø kommune, er en naturalistisk avbildning av en elg i tilnærmet naturlig størrelse, 3,15 meter lang og 1,95 meter høy, på en jevn, sørvendt bergflate. Konturene av elgen er ikke hugget, men slipt inn i overflaten, noe som er ganske uvanlig, men som finnes på en del helleristninger i Nordland og Troms. Dette er ett trekk ved disse ristningene som kan trekke dateringen langt nedover i tid, sannsynligvis helt ned i tidlig eldre steinalder; ca. 6000 f.Kr. Dette harmonerer godt med beliggenheten, ca. 52 moh. og at stedet lå nær strandlinjen da ristningen ble laget. Det skal ha vært to mindre figurer ved siden av elgen, men disse er ikke lenger synlig. 

Ristningen ligger ca. 200 meter nord for riksvei 80, ca. to kilometer øst for Reitan. Informasjonsskilt ved rasteplass på stedet.

Eksterne lenker
---------------

* «Helleristningen i Vågan». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Trampbåten «Kentbrook» i 1950. Foto: Ben Brooksbank 
**Trampbåt** (*trampdamper/trampskip*) betegner et handelsfartøy som går i trampfart, dvs fører den last som er å finne eller som tilbys til den rate det er mulig å oppnå til sitt bestemmelsessted. Varer som korn, kull, malm, sukker og trelast ble ofte ført på trampbåter. Lastens bestemmelsessted ble skipets neste anløpshavn og en trampbåt kunne i løpet av et år krysse samtlige verdenshav eller operere i et svært begrenset område – alt avhengig av tilbud, etterspørsel og timing. 

Trampfarten vokste fram i Storbritannia på 1800-tallet på grunn av behovet for å levere kull til ulike havner og industriområder på De britiske øyer og i Europa.

Trampbåtene var havets loffere i motsetning til linjebåtene som gikk i faste ruter mellom bestemte havner etter en fastlagt fartsplan. 

Ordet tramp kommer fra engelsk og betyr egentlig landeveistraver, landstryker, loffer.

Referanser
----------

1. ↑  Osnes, Andreas (8. november 2021). «trampfart». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 19. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Granhagen** er et boligfelt i Ål kommune. Området har lang tradisjon som tidligere kulturgrend. Ovenfor Granhagen ligger Brennoflata med Skattebøl skule, en barneskole med elever fra 1. til 4. klasse.

Opprinnelig var Granhagen utmarka under gårdene Søre Strand og Skottebøl, sør mot Kvinda og opp mot Brennoflata/Noss. Noen opphavelig husmannsplass på Granhagen er ikke funnet. Først på 1700-tallet ble det rydda plasser her, og mange av dem hadde egne navn i dagligtale. Men når plassene skifta eier, ble det ofte satt nytt navn på plassene også. Dette ble komplisert for prest og lensmann, så de begynte å kalle disse plassene for Granhagen.

Øst i boligfeltet ligger Busteteigen og Verpebakken. 
Ved Verpebakken ble Liv Engebretsdotter («Fange-Liv») henretta i 1733 etter å ha tatt livet av sitt nyfødte barn.

Referanser
----------

1. ↑  Hefte med beskrivelse av historien til Granhagen
2. ↑  Skattebøl Skole
3. ↑  Granhagen fra Ål bygdebok
4. ↑  Mer om Busteteigen
5. ↑  Historien om «Fange-Liv»  Arkivert 10. juni 2015 hos Wayback Machine.
Trampe går opp på høyresiden av Brubakken

**Trampe** er en sykkelheis installert i Brubakken i Trondheim. Ved åpning i august 1993 var dette den første og eneste sykkelheisen i verden. Trampe frakter årlig 20–30 000 syklister (flest barn) opp bakken, og inntil fem personer kan ta heisen samtidig. En ny og forbedret utgave av heisen ble installert i 2013, med åpningstider fra kl. 07.00-20.00 hver dag. Trampe har blitt en større turistattraksjon i Trondheim på grunn av sin sjeldenhet.

Historie
--------

Prototypen ble oppfunnet og bygd av Jarle Wanvik i 1993. Heisen ble offisielt åpnet 18. august samme år i Brubakken på Bakklandet i Trondheim. I 2010 ble den imidlertid stengt av sikkerhetsgrunner og på grunn av slitasje. Trampe ble deretter demontert i 2012, før en ny og forbedret så dagens lys 1. juni 2013 til en pris av 6,5 millioner kroner, finansiert av Miljøpakken. Trampe er nå gratis å bruke. Den nye versjonen ble produsert av det franske firmaet Skirail der sykkelheisen markedsføres under varemerket CycloCable etter at Jarle Wanvik i 2008 inngikk et samarbeid med den franske Poma-gruppen.

Bruk
----

Ved bruk settes høyre fot på startpunktet (venstre fot forblir på sykkelpedalen), og startknappen trykkes inn. Trampe har to hastigheter; én for nybegynnere og én for erfarne brukere. Etter få sekunder dyttes brukeren forover på en fotplate som kommer frem. En vanlig feil blant turister og førstegangsbrukere har vært at de ikke holder høyre ben utstrakt og bøyer seg forover. Dette gjør det vanskelig å holde balansen og kan føre til at de faller av. Dersom noen faller av, vil den fjærbelastede fotplaten forsvinne under bakken.

Referanser
----------

1. ↑  «Trampet sykkelheisen i gang». adressa.no. 1. juni 2013. Besøkt 4. juni 2013.
2. 1 2 3  LE CYCLOCABLE® Arkivert 2. februar 2014 hos Wayback Machine. – Poma, besøkt 3. juni 2013
3. 1 2 3 4 5 6  «Trampe i Trondheim gjenåpnet». adressa.no. 1. juni 2013. Besøkt 3. juni 2013.
4. ↑  Sykkelheisen trampe – Historie[*død lenke*]
5. ↑  «Nå er Trampe borte». Adressa. 13. april 2012. Arkivert fra originalen 21. februar 2014. Besøkt 8. august 2012.
6. ↑  Treg forbedring for Trampe, NRK 3. juli 2012

Eksterne lenker
---------------

* Instruksjon av Trampe i bruk på YouTube (1997)

Portal: Trondheim
**Alfred Grosche** (født 20. januar 1950 i Winterberg) er en tysk tidligere skihopper som konkurrerte for Vest-Tyskland.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka mellom 1969 og 1977. Hans beste plassering i enkeltrenn var 7.-plass i Oberstdorf 30. desember 1973. Sammenlagt ble han nummer 7 i 1973/74.

Alfred Grosche deltok i VM i 1970 og 1974. Hans beste plassering var 23.-plass i storbakken i Falun i 1974. Han var med i OL i 1972 og 1976. Hans beste OL-plassering var 10.-plass i normalbakken i Seefeld i 1976.

Han deltok i VM i skiflyging i 1972, 1973, 1975 og 1977, med 12.-plass i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1975 som beste plassering.

Grosche vant det ene rennet i Svenska Skidspelen i Falun i 1975. Samme år vant han også det ene av rennene i Thunder Bay.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Alfred Grosche Arkivert 23. desember 2009 hos Wayback Machine.
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Skisprungschanzen-Archiv: All time results

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alfred Grosche – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Grosche – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alfred Grosche – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
En **valgmann** eller **elektor** er en person som av en organisasjon, valgkrets eller lignende velges med det eneste formål å representere dem i et valg. Valgmennene utgjør et valgkollegium og ordningen fører at valget blir indirekte.

Norge hadde fra 1814 til og med Stortingsvalget 1903 et valgsystem der velgerne valgte valgmenn som igjen valgte stortingsrepresentantene. Det var én valgmann per 50 stemmerettigede i kjøpstedene og én valgmann per ca 100 stemmeberettigede i prestegjeldene på landet. I 1905 ble det i stedet innført enmannskretser.

Finlands president ble inntil 1994 valgt med indirekte valg med valgmenn. 

I USA velges ikke presidenten direkte av folket. I det som kalles presidentvalg velger folket valgmenn til et valgmannskollegium, som i sin tur stemmer frem en president. Antallet valgmenn var frem til 1960-tallet det samme som antallet representanter og senatorer i kongressen, men fra og med presidentvalget i 1964 har innbyggerne i hovedstadsområdet rett til å velge tre valgmenn i tillegg.

I Sverige før 1997 ble stiftsfullmäktige i Svenska kyrkan og medlemmene til kirkemøtet valgt av valgmenn som valgtes av menighetene etter kirkevalget.

Referanser
----------

1. ↑  Storingsvalg
2. ↑  Haffner, side 68

Litteratur
----------

* Vilhelm Haffner (1949). *Stortinget og statsrådet : med tillegg til Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914. B. 1 : Biografier med tillegg til Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914*. Oslo: Aschehoug.

Eksterne lenker
---------------

* Søk etter *valgmann* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
* Søk etter *Elektor* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Harald Alfred Hauge** (født 5. februar 1876 i Kristiania, død 2. februar 1901 i Madrid) var en norsk maler som sognet til retningen symbolismen. Han var i 1894 elev av maleren Lars Jorde, og samme sommer deltok han i kunstnerkollektivet Vågåsommeren, sammen med Johanna Bugge, Halfdan Egedius, Thorvald Erichsen, Kristen Holbø, Ragnhild Hvalstad, Lars Jorde, Alice Pihl, Kris Torne og Oluf Wold-Torne.

Alfred Hauge var sønn av grosserer Alfred Theodor Gustav Hauge og Ellen Lætitia Read.

Etter Vågåsommeren var Hauge november 1894 til mars 1895 elev ved Zahrtmanns malerskole i København, hvor han også var i februar 1897. Våren og høsten 1896 var han i Paris, der han malte hos Aman-Jean og Luc-Olivier Merson, og en periode delte atelier med Edvard Munch. Han tilbrakte mye av sitt korte voksne liv på reise, og besøkte blant annet Jæren, Belgia, Barcelona, Åsgårdstrand og Marlotte. 

Hauge var en myteomspunnet, rik dandy som levde ut bohem-myten til fulle, og som tidvis ble sammenlignet med forfatteren Oscar Wildes karakter Dorian Grey, og som ødslet bort formuen på en utsvevende tilværelse med kvinnehistorier og rus. I likhet med vennen Halfdan Egedius er han en av «de unge døde» i norsk kunst.

I 1899 sendte venner den nylig mageopererte Hauge til Paris og Marlotte på rekonvalesensreise. Der traff han blant andre kuntneren Paul Cézanne, og malte flere bilder. I januar 1901 reiste han til Spania, der han døde kort tid etterpå.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 71777c1f-9f9d-4bca-9fd0-251bdce5a4da[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Hoff, Svein Olav (1994). *Vågå-sommeren 1894*. Lillehammer: Lillehammer kunstmuseum.
* Skedsmo, Tone; Alfsen, Glenny (1995). *Tradisjon og fornyelse : Norge rundt århundreskiftet : Nasjonalgalleriet, 22. oktober 1994*. Oslo: Nasjonalgalleriet. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Østby, Leif (1983). *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 2 : H-M*. Oslo: Nasjonalgalleriet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav **·** Discogs
 |