recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lamprolabini** er en gruppe av biller som tilhører gruppen snutebiller (Curculionoidea), selv om mange av artene ikke har påfallende lang snute. De fleste av artene lever i tropene og bare én finnes i Norge.. De lever på trær, busker og urter, og mange arter ruller sammen blader til en sekk- eller fingerbølformet kapsel der larvene utvikler seg.

Utseende
--------

Små biller, kroppen er kort, bred og høyt hvelvet, den bakre delen av hodet er noe forlenget (lang hals), lengre enn snuten. De er vanligvis glatte og blanke. På farge er mange arter røde, kan også være mørke med metallglans. Det er ofte markert forskjell mellom kjønnene, med forlengingen av hode og brystskjold mer ekstrem hos hannene. **Hodet** er lengre enn bredt, fasettøynene runde og utstående. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, ikke knebøyde og uten en markert kølle. Hos underfamilien Apoderinae er hodet svært forlenget bak fasettøynene. **Brystskjoldet** (pronotum) er rundet tilsmalnet framover. **Dekkvingene** er korte og brede, parallellsidige, med markerte punktrekker. ofte med en skarp pigg på hver dekkvinge. **Beina** er kraftige og ganske lange, lårene noe fortykkede. Leggene (tibiae) har en rekke av pigger på undersiden og ender i en kraftig pigg. Føttene er fire-leddete, det tredje leddet er tolappet. **Larvene** er korte og tykke, C-formede, med spredte hår, uten bein, men med en markert hodekapsel.

Levevis
-------

Alle bladrullerne er planteetere, de fleste lever på busker og trær, men noen også på urter. Mange arter ruller sammen blad til kapsler der larven utvikler seg, disse er som oftest eske- eller fingerbølformede, til forskjell fra snutebladrullere (Rhynchitidae) som vanligvis lager sigarformede bladruller. Det er vanlig at de to kjønnene samarbeider om å lage bladrullen, og hannenes forlengede hals hjelper dem til å gnage dype huller i bladene som virker som sting med sammenføyingen av bladene. Billene gnager gjennom bladet, bortsett fra midtnerven, helt eller delvis, slik at de blir lett å brette. Hunnen legger et eller flere egg i den ferdige beholderen. Dette er et eksempel på yngelpleie som er ganske uvanlig blant biller.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **bladrullere, Attelabidae** Billberg, 1820
					- Underfamilien Attelabinae Billberg, 1820
						* Stammen **Lamprolabini** Voss, 1925
							+ Slekten *Henicolabus* Voss, 1925 - 30 arter, Sørøst-Asia
							+ Slekten *Isolabus* Voss, 1925 - 7 arter
							+ Slekten *Lamprolabus* Jekel, 1860 - 16 arter, Sørøst-Asia

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Kilder
------

* Gønget, H. 2003. *The Nemonychidae, Anthribidae and Attelabidae (Coleoptera) of Northern Europe*. *Fauna Entomologica Scandinavica* 38. E.J. Brill, Leiden/Boston.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* Fotogalleri over Attelabidae, ved A.A. Legalov
**Daniel Mariblanca** (født i Barcelona) er en danser og transperson med en flytende kjønnsidentitet. Han har siden 2016 vært ansatt i Carte Blanche og samme året opprettet sitt eget dansekompani: 71BODIES.

Mariblanca er utdannet i Touluse i Frankrike ved Center for Youth Education Choreographers og i samtidsdans ved Institut del Theatre de Barcelona i 2005. Han har en rekke forestillinger bak seg som *71bodies 1dance* som er en samproduksjon med Carte Blanche og BIT Teatergarasjen. Andre verk han har vært med å koreografert er blant annet duetten *Klaus and Lucas* i samarbeid med Martina Langman, *The End of the Waves* for fem dansere og to musikere og forestillingen *Amen* sammen med pianisten Anna Crexells og sopranen Mercedes Gancedo.

Han er blitt nominert to ganger til Pernilleprisen sin Publikumspris; I 2018 for *71bodies 1dance* og i 2020 for *Time With You Is Precious*. I 2018 fikk han prisen for Årets kunstner fra Bergen Kommune, og nylig mottok han Bergens Tidende Kritikerpris under Pernilleprisen 2021 for forestillingen *In First Person*.

Forestillinger
--------------

Danial Mariblancas forestillinger på BIT Teatergarasjen er blant annet:

* *71 BODIES 1 DANCE* (2018), co-produksjon
* *In First Person Research (work in progress)* (2019)
* *In First Person – The House [Digital]* (2020), co-produksjon
* *In First Person – The Festival* (2020), co-produksjon
* *In First Person – The Dance* (2020), co-produksjon
* *NORMAL Research #DANSENFEST* (2020)

Referanser
----------

1. 1 2  «Dansens Hus». Dansens Hus. Besøkt 28. mars 2023.
2. 1 2  «Daniel Mariblanca». Carte Blanche. Besøkt 28. mars 2023.
3. ↑  «Daniel Mariblanca». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.
4. ↑  «71BODIES 1DANCE». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.
5. ↑  «In First Person Research (work in progress)». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.
6. ↑  «The House [Digital]». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.
7. ↑  «In First Person - The Festival». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.
8. ↑  «In first person: The Dance». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.
9. ↑  «NORMAL Research #DANSENFEST». BIT Teatergarasjen. Besøkt 28. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Daniel Mariblanca hos Sceneweb Rediger på Wikidata
Fra Eufemias *passio*.
**Eufemia** (født ca 290 i Khalkedon i Bitynia, død tradisjonelt 16. oktober 303 i Khalkedon) er en kristen helgen og martyr som æres av katolikker og ortodokse. Hennes festdag er den 16 september.

Liv og martyrium
----------------

Hennes fødested tilsvarer Kadıköy i Istanbul. Eufemia led martyrdøden under keiser Galerius etter grusom tortur. Så ble hun kastet for ville dyr i Hippodromen i Bysantion. Ifølge legenden gjorde ikke dyrene henne noe som helst annet enn å slikke hennes sår, og dermed, sier en versjon, ble hun senere henrettet med et sverd i brystet. 

Hun avbildes sammen med ville dyr (løver, bjørn og slanger eller gjennomboret med et sverd. Hennes relikvier ble på 600-tallet forsøkt ført i sikkerhet for de fremrykkende perserne til en annen kirke enn før, i Konstantinopel.

Referanser
----------

1. ↑  Frithiof Dahlby: Helgondagar, 1958

Litteratur
----------

* *Passio* (BHG, I, p. 188, n. 619)
* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
* A. F, U. Goldschmid, Istrien. Eine Liebeserklärung an das Land, seind Menschen und seine Kultur, 2013, ISBN 978-3-902606-79-2, pag. 16

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
French Hill (Giv'at Shapira) på OCHAs kart over Øst-Jerusalem (2018).
**French Hill** eller **Ha-Givʿah ha-Zarfatit** (הַגִּבְעָה הַצַּרְפָּתִית, også **Givʿat Shapīrā**, arabisk: التلة الفرنسية, *at-Tel al-Faransiya*) er en jødisk bosetting i den nordlige delen av Øst-Jerusalem.

Det engelske navnet
-------------------

Ifølge lokal legende skulle høyden ha blitt oppkalt etter en britisk general, John French, 1. jarl av Ypres, som dkulle ha hatt sitt hovedkvarter her. Imidlertid virker denne versjonen usannsynlig siden general French aldri tjenestegjorde i denne regionen. Så hvis distriktet hadde blitt navngitt til ære for generalen, burde navnet på hebraisk heller ha vært Giv'at French.

Historie
--------

Før området ble annektert av Israel var det Jordan som hadde statsherredømme, og landet hadde en militærpost der. Etter Seksdagerskrigen i 1967 ble området fristilt for jødiske bosettere. Nabolaget har (per 2020) 6631 innbyggere; de fleste innbyggerne stammer fra det tidligere Sovjetunionen og fra Sør-Amerika.

French Hill ble formelt annektert av Israel i 1980 i kraft av Jerusalem-loven. Annekteringen ble ved resolusjon i FNs sikkerhetsråd erklært ugyldig.

French Hill var fra 1992 til 2004 åsted for flere angrep på sivile mål, og mer enn 40 sivilpersoner ble rammet.

Bildegalleri
------------

* French Hill (2007)French Hill (2007)

Referanser
----------

1. ↑  «Comprehensive Listing of Terrorism Victims in Israel». *www.jewishvirtuallibrary.org*. Besøkt 8. februar 2023.
2. ↑  «Suicide and Other Bombing Attacks in Israel Since the Declaration of Principles (Sept 1993)». *GOV.IL* **(engelsk)**. Israeli Ministry of Foreign Affairs. Besøkt 8. februar 2023.
3. ↑  וייס, אפרת (22. september 2004). «2 שוטרי מג"ב נהרגו בפיגוע בגבעה הצרפתית». *Ynet* **(hebraisk)**. Besøkt 8. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) French Hill – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**SVT 24** (tidligere bare *24*) er en svensk fjernsynskanal eid og drevet av Sveriges Television. Kanalen ble lansert 15. mars 1999 som en ren nyhetskanal, men etter hvert som årene har gått har kanalen fått en bredere profil.

Historie
--------

### 1999-2003: SVT 24

15. mars 1999 klokken 13.15 startet SVT 24 sine sendinger gjennom en samsending mellom SVT 24 og SVT2. Den første sendingen ble ledet av Olof Engvall og bestod av en nyhetsoppdatering. Deretter ble kanalen innviet med at Sam Nilsson klipte et band. Også redaktsjonssjef Lena Lundkvist medvirket. Navnet var en direkte kopi av BBC som flere år tidligere hadde valgt å kalle sin nyhetskanal BBC News 24. Kanalen ble også inspirert av CNN som i slutten på 1970-tallet startet verdens første døgnet rundt-sendende nyhetskanal.

### 2003-2007: 24

24. februar 2003 ble det lansert en ny kanal som en fortsettelse av SVT 24, men med nytt navn, 24. Da fikk kanalen en bredere programprofil, som inkluderte blant annet sportssendinger.

### 2007-: SVT 24

I 2007 endret man navnet tilbake til SVT 24. Etterhvert fikk kanalen en enda bredere programprofil, kanalen kunne etterhvert kalles SVTs *tredje kanal*.

| * v
* d
* r
Förvaltningsstiftelsen |
| --- |
| SVT | 

|  |  |
| --- | --- |
| Riksdekkende | 
* SVT 1
* SVT 2
* SVT 24
* SVT Barn
* SVT Play
* svt.se
* Kunskapskanalen
* Öppet arkiv

 |
| Regionale | 
* Norrbotten
* Västerbotten
* Jämtland
* Västernorrland
* Dalarna
* Gävleborg
* Uppsala
* Värmland
* Örebro
* Västmanland
* Stockholm
* Södertälje
* Sörmland
* Väst
* Öst
* Jönköping
* Småland
* Halland
* Blekinge
* Helsingborg
* Skåne

 |

 |
| SR | 
* P1
* P2
* P3
* P4
* Radio Sweden
* Sameradion

 |
| UR | 
* Kunskapskanalen

 |
| Nedlagte | 
* Gävledala
* SVT Extra
* SVT HD
* SVT World

 |
**Stabburet** er et varemerke for den norske næringsmiddelprodusenten Orkla Foods og et tidligere aksjeselskap innen samme bransje. Produktene omfatter forskjellige typer matvarer, for eksempel frossenpizzaene Grandiosa og Big One, Stabburmakrell, leverpostei samt hamburgere og pølse til storhusholdninger. Stabburet ble etablert av Gunnar Nilsen i 1943, og inngår i 2013 i Orkla Foods. 

Dagligvareområdet er ansvarlig for salg og markedsføring mot norsk dagligvarehandel, mens storhusholdingsområdet arbeider med bensinstasjoner, storkiosker, gatekjøkken, kantiner, kafeteriaer/kroer og hoteller. Stabburet har også fagfunksjoner for innkjøp, produktutvikling, produksjon/logistikk, forretningsutvikling/IS, økonomi, personal og informasjon.

Stabburet har totalt åtte produksjonsanlegg i Sør-Norge. I tillegg kommer de regionale salgskontorene.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 28. desember 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Odnoklassniki**, **OK.ru** (russisk: Однокла́ссники (norsk: klassekamerater) (engelsk: *Classmates*) er en sosial nettverkstjeneste for klassekamerater og gamle venner. Det er spesielt brukt i Russland og tidligere Sovjetiske Republikker. Nettstedet ble utviklet av Albert Popkov og lansert den 4. mars 2006.

Nettstedet har i dag mer enn 200 millioner registrerte brukere og 45 millioner unike besøkende daglig. Brukere må være på minst sju år for å opprette en konto. Odnoklassniki har også for tiden en Alexa Internett trafikk rangering på 56 verden over, og nummer 7 for Russland. Omsetningen i første kvartal av 2008 for Odnoklassniki var på usd 3,3 millioner. Odnoklassniki er det nest mest populære sosiale nettverk i Russland, bak VK (VKontakte), men i forkant av Facebook som er på 3. plass.

Teknologi
---------

Serveren som er vert for odnoklassniki.ru er forretningsvennlig og ligger i Golden Telecom nettverk i Moskva, Russland. Programmeringsspråket som brukes på nettstedet, er Java og de viktigste språket som brukes for nettstedets tekstlige innhold er russisk. Nettstedet bruker Apache Tomcat webserver.

Referanser
----------

1. ↑  Social Media in Russia, Dreamgrow.com, 2011.
2. ↑  «About the project». Arkivert fra originalen 18. juli 2012. Besøkt 20. mars 2020.
3. ↑  «Russian Social Network Odnaklassniki.ru hits 20 million». Amit Chowdhry. Arkivert fra originalen 5. september 2010. Besøkt 20. september 2010.
4. ↑  «odnoklassniki.ru - Traffic Details». Alexa Internet. Arkivert fra originalen 31. mars 2009. Besøkt 10. juni 2014.
5. ↑  «Odnoklassniki». ServerSliders.com. Arkivert fra originalen 22. desember 2010. Besøkt 20. september 2010.
6. ↑  «What you need to know when entering the Russian market». Arkivert fra originalen 7. juni 2016. Besøkt 17. mars 2019.
7. ↑  «Odnoklassniki». ServerSliders.com. Arkivert fra originalen 22. desember 2010. Besøkt 20. september 2010.
**National Academy of Sciences** (**NAS**) er et amerikansk vitenskapsakademi. Medlemmer arbeider *pro bono* som «rådgivere for nasjon på vitenskap, ingeniørkunst og medisin.»

NAS ble grunnlagt av president Abraham Lincoln i 1863 under den amerikanske borgerkrigen for å «etterforske, undersøke og rapportere innen vitenskap eller kunst». 

Akademiet har en meget sterk rolle i det amerikanske samfunn, og utføre forskning på direkte bestilling både Det hvite hus til andre offentlige institusjoner og avdelinger. NAS består (2006) av om lag 2000 medlemmer og 350 utenlandske samarbeidspartnere («*foreign associates*»). Av de sistnevnte er 200 nobelprismottakere. Tidsskriftet *Proceedings of the National Academy of Sciences* (PNAS) er akademiets offisielle tidsskrift. 

Nordmenn som er valgt inn som *foreign associate* i NAS er Per Andersen (1994), Agnar Sandmo (2009), Johan P. Olsen (2011), Edvard Moser (2014) og May-Britt Moser (2014). Tidligere medlemmer er blant andre fysikeren Vilhelm Bjerknes, matematikeren Sophus Lie, oseanografen Bjørn Helland-Hansen, oseanografen Harald Ulrik Sverdrup og statsviteren Stein Rokkan.

Akademiet deler blant annet ut Charles Doolittle Walcott-medaljen for å stimulere forskning om liv og historie i tidsperiodene prekambrium og kambrium.

Referanser
----------

1. ↑  Historien om NAS
2. ↑  Ledelsen i NAS
3. ↑   council.science, besøkt 9. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.interacademies.org, besøkt 22. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  NAS' medlemmer
6. 1 2  «National Academy of Sciences Members and Foreign Associates Elected» Arkivert 25. mai 2014 hos Wayback Machine. *nasonline.org*, 29. april 2014, besøkt 30. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States National Academy of Sciences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames
 |
*For fjellet på Kypros se Olympos (Kypros)*

**Olympos** (gresk: Όλυμπος, også kjent som *Ólymbos*, *Olympen* eller *Olympus*, på gresk kart *Oros Olympos*) (2917.727  moh.) er et fjell øst i Hellas og det høyeste i landet.

Ifølge gresk mytologi levde de greske gudene på toppen av Olympos, rett over skyene. Her var det tordenguden Zevs som regjerte sammen med kona Hera over de andre olympiske gudene. Fjellet ble først besteget i 1913, da det tidligere ble det ansett som blasfemisk å klatre opp på gudenes fjell.

Fjellet er lokalisert på grensen av Thessalia og greske Makedonia, rundt 100 km fra Thessaloniki, den nest største by i Hellas. Olympos har 52 topper. Den høyeste toppen er Mytikas, som betyr «nese», og stiger 2917.727 meter. Det er en av de høyeste i fjelltoppene i Europa i henhold til topografisk betydning. Olympos er kjent for en meget rik flora med mange arter. Det er gresk nasjonalpark og verdens biosfærereservat

Gudenes evige bosted
--------------------

I gresk mytologi er Olympos sett på som stedet hvor de tolv olympiske guder bodde i antikkens Hellas. De opprettet dette stedet etter at de hadde gått seirende ut av krigen med titanene. Stedet er nevnt i flere greske mytiske fortellinger. I henhold til Homer i *Odysseen*:

*Således talte Atene, den blåøyde guddom, og svevet* 
*opp til Olymp, hvor man sier at gudenes evige bolig*
*kneiser urokket, ei rystet av storm eller vætet av regnskyll.*
*Ei kommer sneen den nær, i strålende lysglans. Hist oppe*
*dveler de salige guder i fryd til dagenes ende.*

Bilder
------

* Olympos' høyeste topp, Mytikas.Olympos' høyeste topp, Mytikas.
* Utsikt til Olympos.Utsikt til Olympos.
* Prionia, Olympos.Prionia, Olympos.
* Skog på Olympos.Skog på Olympos.
* Datagenerert 3D-bilde.Datagenerert 3D-bilde.

Se også
-------

* Liste over fjell i Hellas

Referanser
----------

1. 1 2  Ampatzidis, Dimitrios (2023). «Revisiting the determination of Mount Olympus Height (Greece)». *Journal of Mountain Science 20(4)*. doi:10.1007/s11629-022-7866-8. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
2. 1 2
3. ↑  «Summit of the Gods». *The Boston Globe*. 17. juli 2005.
4. ↑  Ampatzidis, Dimitrios (2023). «Revisiting the determination of Mount Olympus Height (Greece)». *Journal of Mountain Science 20(4)*. doi:10.1007/s11629-022-7866-8. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
5. ↑  «Europe Ultra-Prominences». peaklist.org
6. ↑  Wilson, Nigel (2005): *Encyclopedia of Ancient Greece*. Abingdon, England: Routledge. s. 516.
7. ↑  Homer: *Odysseen*, Gyldendal 1975, 2. oppl. s. 86

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Olympus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mount Olympus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Chiles flagg Chile |
| Friidrett: |
| Friidrett Søramerikansk mesterskap i friidrett |
| Sølv | Rio de Janeiro 1947 |  Kulestøt |
| Sølv | Montevideo 1945 |  Kulestøt |
| Bronse | Montevideo 1945 |  Spydkast |
| Gull | Santiago 1943 |  80 mH |
| Gull | Santiago 1943 |  Spydkast |
| Gull | Santiago 1943 |  Kulestøt |
| Sølv | Santiago 1943 |  Høydehopp |
| Sølv | Santiago 1943 |  4x100 m |
| Sølv | Buenos Aires 1941 |  Kulestøt |
| Sølv | Lima 1939 |  Kulestøt |
| Bronse | Lima 1939 |  Diskos |
| Friidrett Bolivarianske leker |
| Bronse | Lima 1947–48 |  Kulestøt |

**Edith Lina Erika Klempau Berkhoff** (født 8. april 1919 i Valdivia, død 29. juli 2003) var en chilensk friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp, hekkeløp, høydehopp, diskos, spydkast og kulestøt. Hun ble søramerikansk mester i spydkast, kulestøt og på 80 meter hekk i 1943.

Bakgrunn
--------

Klempau begynt med friidrett i klubben *Phoenix* da hun var 16 år gammel. De første årene knivet hun med Leni Brenning, som også var fra Valdivia. Hun var æresmedlem i klubben til sin død.

Idrettskarriere
---------------

Klempau deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1939, som ble arrangert i Peru, og fikk der sølv i kulestøt, bak Ruth Caro fra Argentina, og hun fikk bronse i diskos. Senere på året satte hun søramerikansk rekord på 100 meter, med 13,7 sekunder. Hun deltok igjen i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1941, og fikk igjen sølv i kulestøt, denne gang bak Ingeborg Mello. Under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1943 fikk hun fem medaljer; hun vant kulestøt, spydkast og 80 meter hekk, og hun kom på andreplass i høydehopp, og deltok på Chiles stafettlag som kom på andreplass på 4 x 100 meter hekk. Under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1945 fikk hun sølv i kulestøt og bronse i spydkast.

Det ble arrangert et uoffisielt Søramerikansk mesterskap i friidrett 1946, og vant der kulestøt og diskos, og fikk i tillegg bronse i spydkast. Hun kom på andreplass i kulestøt under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1945.

Referanser
----------

1. 1 2  Australvaldivia.cl - *Parte de la historia atlética valdiviana* Arkivert 14. september 2004 hos Wayback Machine. besøkt 19. november 2020.
2. 1 2  GBR Athletics - *South American Championships (women)*, besøkt 19. november 2020.
3. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (unofficial)*, besøkt 19. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edith Klempau - Athletics Podium
En av USAFs tre Boeing OC-135B Open Skies som er spesialbygd som overvåkningsfly for avtalen om det åpne luftrom.
 An-30 overvåkingsfly
Tupolev Tu-214 fra det russiske flyvåpenet.
**Avtalen om det åpne luftrom** (engelsk: *Treaty on Open Skies* (OS)) er en internasjonal avtale som trådte i kraft 1. januar 2002, og som har 34 medlemsland. Den etablerer et program for ubevæpnede overvåkingsfly over deltakerlandenes territorier.

Beskrivelse
-----------

Traktaten er utformet for å fremme gjensidig forståelse og tillit ved å gi alle deltakere, uavhengig av størrelse, en direkte rolle i å samle inn informasjon om militære styrker og aktiviteter som berører dem. Avtalen om det åpne luftrom er en av de mest omfattende internasjonalt avtaler for å fremme åpenhet og innsyn i militære styrker og aktiviteter.  

Den ble fremforhandlet av medlemmer av NATO og Warszawapakten, og ble undertegnet i Helsingfors 24. mars 1992. For at avtalen skulle tre i kraft måtte Russland og Belarus ratifisere. Det skjedde først i 2001, derfor trådte avtalen i kraft først i 2002.

Medlemskap
----------

De 34 medlemmer av avtalen om det åpne luftrom er: Belarus, Belgia, Bosnia-Hercegovina, Bulgaria, Canada, Kroatia, Tsjekkia, Danmark, Estland, Finland, Frankrike, Georgia, Tyskland, Hellas, Ungarn, Island, Italia, Latvia, Litauen, Luxembourg, Nederland, Norge, Polen, Portugal, Romania, Russland, Slovakia, Slovenia, Spania, Sverige, Tyrkia, Ukraina og Storbritannia. Kirgisistan har signert, men ennå ikke ratifisert. Canada og Ungarn er depositarer av traktaten i anerkjennelse av deres spesielle bidrag i prosessen fram til avtalen om det åpne luftrom.

Åtte stater har sluttet seg til traktaten siden ikrafttredelsen: Finland, Sverige, Latvia, Litauen, Bosnia-Hercegovina, Kroatia, Slovenia, Estland og Litauen.

Territorium
-----------

Avtalen om det åpne luftrom dekker territorium over land som er medlem og utøver suverenitet, inkludert land, øyer, interne farvann og territorialfarvann. Avtalen angir at hele territoriet til et medlemsland skal være tilgjengelig for observasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Treaty on Open Skies Enters into Force». *2001-2009.state.gov*. Besøkt 20. april 2017.
2. ↑  Defence, Government of Canada, National. «National Defence | Canadian Armed Forces | Backgrounder | The Treaty on Open Skies». *www.forces.gc.ca* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 21. april 2017. Besøkt 20. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Treaty on Open Skies. www.osce.org
* Konvensjonelle våpen. regjeringen.no
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Argentinas flagg Argentina |
| Fekting: |
| Fekting Søramerikansk mesterskap i fekting |
| Gull |  1947  |  Florett |
| Fekting Panamerikanske leker |
| Gull | Buenos Aires 1951 |  Florett |
| Bronse | São Paulo 1963 |  Florett, lag |
| Friidrett: |
| Friidrett Søramerikansk mesterskap i friidrett |
| Gull | Montevideo 1945 |  4x100 m |
| Gull | Santiago 1943 |  4x100 m |
| Gull | Buenos Aires 1941 |  4x100 m |
| Gull | Lima 1939 |  4x100 m |

**Elsa Lidia Irigoyen** (født 18. mai 1919 i Buenos Aires, død 5. februar 2001 i Buenos Aires) var en argentinsk fekter, som konkurrerte i kårde og florett. Hun deltok i Sommer-OL 1948 og Sommer-OL 1952, og ble søramerikansk mester i florett i 1947. Hun har også 4 gullmedaljer på 4 x 100 meter stafett fra søramerikansk mesterskap i friidrett.

Idrettskarriere
---------------

Som ungdom drev hun med fekting i Club Gimnasia y Esgrima de Villa del Parque (Villa del Parque gymnastikk- og fekteklubb), og drev der med både bordtennis, svømming, basketball, rulleskøyter, tennis og friidrett. Hun ble nasjonal mester i florett i 1936, og representerte da Club River Plate. Hun vant også de neste tre årene. Samtidig konkurrerte hun også i friidrett, og kom på andreplass på 200 meter i det argentinske mesterskapet i 1937. Hun deltok i søramerikansk mesterskap i friidrett første gang i 1939, og fikk gull på 4 x 100 meter stafett under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1939, sammen med Julia Druskus, Olga Tassi og Lelia Spuhr. De satte der søramerikansk rekord med 49,5 sekunder. Hun deltok også på det argentinske laget som vant 4 x 100 meter stafett under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1941, Søramerikansk mesterskap i friidrett 1943 og Søramerikansk mesterskap i friidrett 1945.

I 1947 vant hun florett under det søramerikanske mesterskapet i fekting. Hun deltok i fekting under Sommer-OL 1948, og ble der slått ut i runde 2, der hun kom på femteplass av seks utøvere i sin gruppe. I 1950 vant han det argentinske kårdemesterskapet for tiende gang. I denne perioden skrev hun også artikler for sportsmagasinet *La Cancha*. Hun vant florett under Panamerikanske leker 1951. Hun deltok igjen i fekting under Sommer-OL 1952, og ble på nytt slått ut i gruppespillet i runde 2. Hun vant Eva Perón Cup i 1952, og deltok i Panamerikanske leker 1963 i Brasil, der hun fikk bronse i lagkonkurransen i florett. Hun la opp i 1966, og hadde da 20 argentinske mesterskap i fekting.

Referanser
----------

1. ↑  Sport Illustrado - *10 de Abril de 1941*, besøkt 22. november 2020.
2. ↑  Athletics Podium - *1943 South American Champs*
3. ↑  Winfried Kramer: South American Track & Field Championships 1919–1995. Neunkirchen 1996]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elsa Irigoyen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Elsa Irigoyen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Elsa Irigoyen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* (en) Elsa Irigoyen - Athletics Podium

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Puente Nuevo** (spansk uttale: [ˈpwente ˈnweβo], "Ny bro") er den nyeste og største av tre bruer som spenner over den 120 meter dype kløften med elven Guadalevín som deler den spanske byen Ronda.

Byggingen av brua ble først foreslått av kong Felip V i 1735, for å forbedre en tidligere og forferdelig bratt bru fra 1500-tallet, Puente Viejo, som ligger 150 meter oppstrøms for Puente Nuevo og 50 meter videre finner man den mauriske broen fra 1100-tallet ved den gamle Baños de los Arabes (det arabiske bad).

Brua ble tegnet av arkitekten José Martin de Aldehuela og sjefen for byggingen var Juan Antonio Díaz Machuca, byggingen startet i 1759 og var ferdig 34 år senere, i 1793. Broen har en høyde på 98 meter og en lengde på 66 meter.

Det er et rom ovenfor den sentrale buen som ble brukt til en rekke formål, inkludert som fengsel. Under borgerkrigen 1936–1939 brukte begge sider angivelig fengselet som et torturkammer for fangede motstandere, og de drepte noen ved å kaste dem fra vinduene ned i bunnen av El Tajo juvet. Man kommer til rommet via en firkantet bygning som en gang var vakthuset. 

Nede i juvet er det en foss med et fall på 26 meter, faktisk en av de høyeste fossene i Andalucia.

Tidligere ble det bygget en annen bro her, det var en enkel buebro som ble raskt og dårlig bygget. Byggingen var startet i 1735, men i 1741 kollapset den og 50 arbeidere ble drept.

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2  «Puente Nuevo: The Bridge That Spans Across a Gaping Canyon to Join the City of Ronda - STSTW» **(engelsk)**. 14. august 2019. Besøkt 17. mars 2022.
2. 1 2 3  «Puente Nuevo». *Andalucia.com* **(engelsk)**. 5. august 2011. Besøkt 17. mars 2022.
3. ↑  RondaToday (1. mai 2014). «History of the Puente Nuevo». *Ronda Today* **(engelsk)**. Besøkt 17. mars 2022.
4. ↑  «Puente Nuevo - Broer.no». *broer.no* **(norsk)**. Besøkt 17. mars 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Rhynchitomacerini** er en gruppe av snutebiller. Både larver og voksne lever av pollen, de aller fleste artene på hannkongler av bartrær.

Utseende
--------

Små (2 – 5 mm), avlange biller, mørke på farge. Oversiden er kledt med fine, utstående hår. **Hodet** er trukket frem til en mer eller mindre lang snute som ofte er noe utvidet mot spissen. Antennene er 11-leddete, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, ikke knebøyde. De sitter festet på snuten, i den ytterste halvdelen. Fasettøynene er temmelig store, runde og utstående. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, markert smalere enn dekkvingene, sett ovenfra avrundet firkantet. **Dekkvingene** er parallellsidige, med markerte «skuldre», kraftig punkterte, men uten tydelige punktrekker. **Beina** er middels lange, slanke, føttene er fire-leddete med det tredje leddet dypt delt i to fliker.

Levevis
-------

Av de 22 slektene de nålevende nemonychidene deles inn i, lever alle bortsett fra to på hannkongler (hannblomster) av ulike slags nakenfrøete planter (hovedsakelig bartrær), der de spiser pollen. De to unntakene er en slekt i den palearktiske sone som lever på pollen av urter i soleiefamilien, og en søramerikansk slekt som lever på sørbøk *(Nothofagus).* De øvrige artene på den nordlige halvkulen lever på furu-slekten (*Pinus*). På den sørlige halvkulen lever de fleste artene på slekten kransgraner *(Araucaria*), men det lever også noen arter på familien Podocarpaceae og på slekten *Agathis*. Alle de nakenfrøete plantene er såkalt primitive plantegrupper som har eksistert lenge og det er sannsynlig at de mange fossile artene hadde et lignende levevis. De utvokste larvene kryper ut av hannkonglen, faller til bakken, graver seg ned og forvandler seg til en puppe. Puppestadiet kan vare opptil 2 år.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **barblomstsnutebiller, Nemonychidae** Bedel, 1883
					- Underfamilien **Rhinorhynchinae** Voss, 1922 – Nord-Amerika, Sør-Amerika og Australia
						* Stammen Rhynchitomacerini May, 1993
							+ Slekten *Nothofagomacer* Legalov, 2017 - to arter, sørlige Sør-Amerika
							+ Slekten *Rhynchitomacer* Voss, 1937 - 7 arter, sørlige Sør-Amerika
							+ Slekten *Stenomacer* Kuschel, 1954 - to arter, sørlige Sør-Amerika

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Kilder
------

* Kuschel, G. 1983. *Past and present of the relict family Nemonychidae* (Coleoptera, Curculionoidea). *Geo Journal* 7: 499-504.
* Legalov, A.A. (2017) Contribution to the knowledge of the family Nemonychidae (Coleoptera) with descriptions of new taxa. *Ukrainian Journal of Ecology* 7(2): 64–87.

Eksterne lenker
---------------

* *Rhynchitomacerini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Harald August Nissen** (født 3. mai 1963 i Oslo) er en norsk politiker, artist og aktivist fra Trondheim. Han var nasjonal talsperson for Miljøpartiet De Grønne fra 2011 til 2014 og er siden 2013 bystyrerepresentant og leder for partiet i Oslo. Han var doktorgradsstipendiat i middelalderhistorie ved NTNU.

Nissen har vært vokalist i Det Glade Vanvidd og Albino Slug, aktiv på UFFA og avisa Folk & Røvere. Han er også med i performance-gruppa The Four. Han har vært talsmann for beboerne på Svartlamon og var en drivkraft i arbeidet for å bevare bydelen. Etter at Svartlamoen fikk avtale med Trondheim kommune ble han leder for Svartlamoen Næringsstiftelse, som forvalter konsertlokaler og annet næringsareal i bydelen.

Nissen har lenge vært aktiv i Miljøpartiet De Grønne. Fra 1991 var han varamann for Jan Bojer Vindheim til bystyret i Trondheim. Fra 2003 til 2011 hadde han fast plass, og var den siste tiden leder for Kultur-, idrett- og friluftslivskomitéen, samt varamedlem til formannskapet. I april 2011 ble Nissen valgt til nasjonal talsperson for partiet sammen med Hanna Marcussen, et verv han hadde i tre år. Etter å ha flyttet til Oslo ble han nominert som førstekandidat på MDGs valgliste i byen. Han ble valgt som den aller første bystyrerepresentanten for MDG i hovedstaden, og sitter i byutviklingskomiteen. I perioden 2015–2019 er han partiets gruppeleder i bystyret.

Han er sønn av heraldikeren Harald Nissen og tilhører slekten Nissen fra Sønderjylland.

Referanser
----------

1. ↑  «MDG-sentralstyret». Miljøpartiet De Grønne. Arkivert fra originalen 2. mai 2013. Besøkt 26. juni 2013.
2. ↑  Allkunne.no
3. ↑  Partifordeling og partienes gruppeledere; Oslo kommune
4. ↑  Harald Nissen og Gunnar Brun Nissen, *Slekten Nissen fra Bov sogn i Sønderjylland*, Trondheim, 1978, s. 70.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harald A. Nissen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
***Argumenty i Fakty*** (russisk: Аргументы и факты, *argumenter og fakta*) er en avis som blir utgitt i Moskva, Russland. Lokalutgaver utgis i 54 andre russiske byer, samt nasjonale utgaver i Armenia, Georgia, Kasakhstan, Kirgisistan, tidligere i Ukraina, Moldavia og Hviterussland. Det finnes også en europeisk utgave.

Avisen ble grunnlagt i 1978 av en organisasjon ved navn *Viten* (russisk: Знание). På 80-tallet var det en reformorientert avis som var en forkjemper for glasnost. I 1990 satte de en verdensrekord for største opplag (33,5 millioner eksemplarer i den tidligere Sovjetunionen). For øyeblikket finnes det 8 millioner lesere som leser avisen hver uke.

Referanser
----------

1. 1 2   (på en, fr, es, zh-hans, ar) *The ISSN portal*, Paris: ISSN International Centre, ISSN 1819-1819, ISSN 0204-0476, Wikidata Q70460099,
2. 1 2  Pressekittet (på engelsk) Arkivert 18. januar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑   Bessudnov, Alexei (2008): «Media Map» (183–189), *Index on Censorship*, **37**(1), s. 185.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Argumenty i Fakty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
**Carolina Eyck**, født 26. desember 1987 nær Berlin, er en av få theremin-virtuoser.

For å spille theremin er musikeren avhengig av spesifikke hånd- og fingerposisjoner i luften rundt instrumentet, uten å berøre det.

I en alder av fem år fikk Carolina Eyck sine første keyboardtimer og et år senere begynte hun på fiolinstudier. Læreren hennes ved en spesialskole for musikk i Berlin var professor Ulla Scholz. Da Carolina Eyck senere byttet instrument til bratsj, studerte hun i stedet under professor Ditte Leser.

Carolina Eyck har også studert theremin under Lydia Kavina og spiller en Big Briar Theremin-serie 91A og en Etherwave-profesjonell Theremin laget av Robert Moog. I 2007 mottok hun et musikkstipend for bratsj fra Kungliga Musikhögskolan i Stockholm og i 2010 fikk hun bachelorgrad.

Carolina EyckKomposisjonen hennes Physikalische Formeln vant en konkurranse for unge komponister i 2005. Verket Sciciani – Am wendischen Burgwall, for trekkspill og strykere, vant den offentlige radiostasjonen RBBs komponistpris året etter.

Hun skrev også det første tyskspråklige theremin-kurset Die Kunst des Thereminspiels (The Art of Playing the Theremin) i 2006.

I 2006 vant Eyck den internasjonale komponistkonkurransen arrangert av Radio/TV Berlin-Brandenburg. Siden 2010 har hun vært kunstnerisk leder for Theremin Summer Academy i Colmar, Frankrike, og har siden gjennomført workshops, forelesninger og mesterklasser over hele verden. 

Hun mottok den tyske Echo Klassik, i 2015, i kategorien "Årets konsertopptak" for albumet med thereminkonserten "Eight Seasons" av Kalevi Aho, dirigert av John Storgårds og spilt med Lappland Chamber Orchestra, utgitt i 2014.

I 2020 var Eyck med på BBC Radio 3 programmet In Tune for å diskutere theremin. I programet fremførte hun et utdrag fra sin komponsisjon Friend, samt en versjon av Doctor Who temaet.

Referanser
----------
**Rafnes industripark** er petrokjemisk industri i Grenlandområdet i Telemark. Produksjonen er basert på våtgass fra Ekofiskfeltet i Nordsjøen.

Etylenfabrikk
-------------

Etylenfabrikken (molekylknuseren) på Rafnes sto klar til drift høsten 1977.

Polyetylen- og polyproplylenfabrikk
-----------------------------------

Ved siden av ligger Rønningen industripark der det produseres plast. Norges første produksjon av polyetylen (PE, myk plast) og Nordens første produksjon av polypropylen (PP, hard plast) kom i gang i 1978.

Klorfabrikk
-----------

Våtgass fra Nordsjøen er råstoff for petrokjemisk industri, slik som her i Grenlandområdet der Inovyn Norge har en klorfabrikk. Totalinvesteringen i en ny klor-alkalifabrikk er nærmere en milliard kroner. Nå skal den gamle klorfabrikken også moderniseres for 700 millioner kroner, med ferdigstillelse neste år. Utvidelsen av klorproduksjonen på Rafnes gjør Ineos til en stor og pålitelig leverandør i petrokjemimarkedet. Inovyn er integrert i hele verdikjeden fra råstoff til ferdig PVC.
**Statens Havarivernskole** var ei skole for maritim utdanning, etablert i Haugesund i 1973 med operativ virksomhet fra 1974. Skolen ga etterutdanning i skipsbrannvern og livredding for handelsflåten.

Skolen ble i 1991 slått sammen med Haugesund Maritime Høgskole til Statens sikkerhetshøgskole. Skolen ble i 1994 fusjonert inn i Høgskolen Stord/Haugesund.

I 2001 ble havarivernskolens avdeling for sikkerhetsopplæring i Bleivik skilt ut fra høgskolen som eget aksjeselskap, ResQ A/S.

Referanser
----------

1. ↑  St.Meld. 32 : Om visse distriktsutbyggingsspørsmål på Vestlandet og i kystdistriktene i Trøndelag; stortinget.no
2. ↑  *Norges statskalender*. Oslo. 1976. s. 583.
3. ↑  *St.Meld. nr 64 : Om utdanning for fiskeflåtens personell*. Departementet. 1978. s. 6.
4. ↑  *St.Meld. nr 26 : Om maritim utdanning*. Departementet. 1977. s. 37.
5. ↑  Johnsen, Bodil Wold (1999). *Fra universitetsvisjon til høyskoleintegrasjon*. Høyskoleforl. s. 400. ISBN 8276341748.
6. ↑  Om ResQ; resq.no
Et **stillerom** er et rom, typisk på et kontor, laget med tanke på for stillhet ved å skjerme støy fra eller mot omgivelsene. De er ofte små og laget for en person, og skiller seg for eksempel fra møterom som typisk er større og har plass til flere personer. Stillerom har blitt beskrevet som nødvendige i kontorlandskap i tillegg til telefonrom og møterom. Det har blitt foreslått at et kontorlandskap bør ha ett stillerom per seks ansatte.

Bruk
----

Et stillerom kan både skjerme mot støy fra omgivelsene og skjerme omgivelsene for støy fra inne på stillerommet.

### For konsentrasjon

I den første betydningen er stillerommet et sted for stillhet hvor man kan oppholde seg uten forstyrrelse fra andre, for eksempel for å utføre konsentrasjonsarbeid, arbeid av konfidensiell art eller annet arbeid som krever spesiell konsentrasjon. Et eksempel på bruk kan være dersom man sitter i et støyete kontorlandskap og har arbeid som krever konsentrasjon.

Det er også eksempler på at stillerom har blitt satt opp i små private hjem (se også furtebu).

### For støyende arbeid

I den andre betydnningen kan stillerommet brukes for å skjerme omgivelsene fra støyende arbeid. Dette kan for eksempel være aktuelt dersom en person i et kontorlandskap skal ha et videomøte, og særlig dersom møtet er lengre eller denne personen skal ha en aktiv rolle i møtet. I denne sammenhengen skilles det ofte mellom et stillerom og møterom; et stillerom brukes som regel når én person i lokalet skal ha en lengre samtale, mens møterom brukes når det er flere møtedeltakere i samme lokale.

Andre betydninger
-----------------

Et kristelig stillerom i den bayerske landdagen, parlamentet i delstaten Bayern.  Foto: Sven Teschke 
Stillerom kan i noen sammenhenger, avhengig av kontekst, brukes som eufemisme for spesielle typer rom. Bønnerom betegnes noen ganger som «stillerom». Ammerom betegnes også noen ganger som «stillerom». Stillerom eller hvilerom kan også betegne et «sanserom», for eksempel for terapi av slagrammede eller demente.

Stillerom kan også vise til et «fristed» eller et sted hvor man kan hvile og la tankene fly. I noen tilfeller blir det satt opp egne stillerom hvor man kan sørge.

Se også
-------

* Bibliotek
* Sikkerhetsrom
* Tilfluktsrom

Referanser
----------

1. ↑  «Trivsel eller åpent kontor?». *www.arbeidsmiljo.no*. Arkivert fra originalen 25. september 2020. Besøkt 26. november 2021.
2. ↑  «Arealkrav til kontorarbeidsplasser». *www.arbeidstilsynet.no* **(norsk)**. Besøkt 26. november 2021.
3. ↑  «5 fordeler med et stillerom i hjemmet». *www.glassfagkjeden.no* **(norsk)**. Besøkt 26. november 2021.
4. ↑  nrk. «- Ser ikke problemet med stillerom – NRK». Besøkt 26. november 2021.
5. ↑  NRK (21. november 2018). «Stillerom for slagrammede». *NRK*. Besøkt 26. november 2021.
6. ↑  «Stillerom - Rogaland A-senter». *www.rogaland-asenter.no* **(norsk)**. Besøkt 26. november 2021.
7. ↑  NRK (27. juli 2017). «Opprettet et stillerom». *NRK*. Besøkt 26. november 2021.
***Euglenes*** er en slekt av små biller som minner om små maur. De ligner sterkt på sandbiller (Anthicidae), men kan skilles fra disse på at hodet er bredere enn langt, fasettøynene svært store med en innskjæring i fremkanten for å gi plass til antennefestet, og på at det nest ytterste fotleddet er svært lite.

Utseende
--------

Små biller (1 – 4 mm), kan ved første øyekast minne om maur. Hodet er sterkt innskåret bak slik at de har en tydelig "hals". På farge er de gulaktige, brune eller svarte, og oversiden er fint hårete. **Hodet** er stort og tydelig bredere enn langt. Fasettøynene er uvanlig store, med grove fasetter, hårete, og med enn innskjæring i fremkanten der antennene sitter festet. Antennene er 11-leddete, omtrent så lange som resten av dyret, og mer eller mindre trådformede. Bakerst er hodet kraftig innsnevret. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske lite, vanligvis omtrent så bredt som hodet og mye smalere enn dekkvingene, omtrent så langt som bredt, med avrundede sidekanter. Det er ganske grovt og tett punktert. **Dekkvingene** er ovale, sterkt hvelvede, tett punkterte uten markerte punktrekker. **Beina** er nokså lange og slanke. For- og mellomføttene har fem ledd, bakføttene fire, men på alle er det nest ytterste leddet svært lite og vanskelig å se. Det tredje-ytterste leddet er tolappet.

Levevis
-------

Larvene lever gjerne i morken, død ved der de trolig spiser sopp. Noen arter har larver som lever i tuene til maur eller termitter, der de trolig får vertene til å fore seg. De voksne billene er trolig mer eller mindre altetende, og kan ofte finnes oppe i vegetasjonen. I likhet med sandbillene (Anthicidae) er øyebillene kvikke og livlige.

Utbredelse
----------

Slekten er hovedsaklig utbredt i Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **øyebiller**, Aderidae Winkler, 1927
					- Stammen Euglenesini
						* Slekten ***Euglenes*** Westwood, 1830
							+ *Euglenes nitidifrons* Thomson, 1886
							+ *Euglenes oculatissimus* (Wollaston, 1864)
							+ *Euglenes oculatus* (Paykull, 1798)
							+ *Euglenes pygmaeus* (Degeer, 1775) - i Norge
							+ *Euglenes serricornis* Reitter, 1885
							+ *Euglenes wollastoni* Israelson, 1971

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*


Mal:Kursiv tittei
**Frednes** var en bydel i Porsgrunn, og var navnet på en tidligere herregård på Tollbodøya i Porsgrunn. Gården ble også kalt Nedre Frednes, særlig etter byggingen av gården Øvre Frednes i 1862. På eiendommen var det en tid skipsverft, skog og senere tomteområder.

Hovedbygningen på den gamle gården Frednes ble antakelig først oppført ca. 1713, av tollkontrollør Anthon Ulrik de Rohde. Gårdsanlegget var bygd som en stor en etasjes hovedbygning med fløyer og med uthusbygninger som lukket seg om en rektangulær gårdsplass. Påbyggingen av full 2. etasje ble besørget i 1865 av skipsreder Christen Knudsen (1813–1888) som hadde flyttet dit med sin familie i 1855. Herregården brant ned den 20. januar 1952 og ble ikke bygd opp igjen.

Christen Knudsen (død 1888), ektefellen Gurine (Guro) Aadnesdatter (død 1900) og deres barn, flyttet i 1862 fra Nedre Frednes til Øvre Frednes. Gården var senere eid og bebodd av deres etterkommere, som også utvidet og moderniserte bebyggelsen. Øvre Frednes ble overtatt av Porsgrunn kommune, bebyggelsen eksisterer fortsatt og er i privat eie, under navnet Villa Frednes.

Eiere av herregården Frednes etter de Rohde, var fra 1742 den kjente boksamleren, kanselliråd Carl Deichman og hans bror kammerråd Wilhelm Deichman – som antakelig utvidet bebyggelsen. Videre var den eid av Diderich von Cappelen i Skien, og deretter av hans sønn Ulrich Fredrich von Cappelen (1770–1822) som flyttet dit med sin familie og bodde der til sin død. Gården var barndomshjemmet til bl.a. Nicolai Benjamin Cappelen, Ulrik Frederik Cappelen, Benedicte Cappelen og Jørgen Wright Cappelen. 

Gården ble i 1822 kjøpt av skipsfører Mogens Thrane, og senere av tollkasserer Georg N. Crøger som i 1854 solgte den til skipsreder Christen Knudsen (far til statsminister Gunnar Knudsen). Etter Christen Knudsen ble gården eid av hans eldste sønn, skipsreder og stortingsrepresentant (Høyre) Jørgen Christian Knudsen (1843–1923) og deretter av dennes sønn Christen Knudsen (1873), som var stortingsrepresentant for Høyre og senere fylkesfører i Telemark for Nasjonal Samling (NS), NS-utnevnt fylkesmann i Telemark under andre verdenskrig og far til Vidkun Quislings sekretær Harald Franklin Knudsen.

Litteratur
----------

* Finn C. Knudsen: Eidanger – Porsgrunn, Porsgrunn 1932, side 183-191
* Ellen Wessel og Lulli Knudsen: *Våre besteforeldre Guro og Christen Knudsen – deres barn og barnebarn*, Oslo 1929. Opptrykk 1999, side 143-145
* Harald Bache Bystrøm: Gatelangs i Porsgrunn, Porsgrunn 1993 side 133-137

Referanser
----------

1. ↑  Wessel, Ellen (1999). «Serine Jeremiassen f. Knudsen». *Våre besteforeldre*. no#: Forl. Grenland. ISBN 8291986150.
Glyserols strekformel.
Molekylmodell.
Glyserol
**Glyserol** (også kjent som **glycerin**, **propantriol** eller **propan-1,2,3-triol** (IUPAC-nomenklatur)) er en hygroskopisk væske, det betyr at den absorberer vann fra lufta. Den har en sterk søt smak og er en fargeløs tyktflytende væske. Det brukes som løsningsmiddel i kosmetikkproduksjon, søtningsmidler, såper, sukkertøy, antifrys, antibiotika og i medisin. 
Glyserol er 0,6 ganger så søtt som sukker. Glyserol er blandbar med alkohol og vann, så den er egentlig en sukkeralkohol. Den er veldig effektiv på kaffe-, te- og vinflekker. Brukes også til tørking av blomster, og myking av gummilister og brukes ofte i røykvæske (blandet med vann). Når glyserol bindes sammen med tre fettsyrer dannes det fett (triglyserider), som blant annet finnes i vegetabilske og animalske oljer. Glyserol kan også lages syntetisk. Den er svært holdbar og gjærer ikke.
Denne væsken er ufarlig.

Historie
--------

Den er oppdaget av svensken Carl Wilhelm Scheele i 1779.
Han kalte det glycerol, etter det greske ordet *glukos* (*γλυκός*), som betyr *søt*.
I 1847 ble glyserol først brukt i industri, da Ascanio Sobrero lagde glyserolnitrat (nitroglyserin) med dette stoffet.

Struktur
--------

Den kjemiske formelen for **glyserol** er 
(CH2OH.CHOH.CH2OH) eller (C3H5(OH)3). Det vil si at Glyserol er en alkohol med 3 hydroksylgrupper, en såkalt treverdig alkohol. 

Smeltepunkt: 18,2 °C
Kokepunkt: 290°C

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |