recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Das Erste** (norsk oversettelse: *den første*) er en riksdekkende tysk fjernsynskanal som drives av ARD og sender døgnet rundt. Kanalen er et samarbeidsprosjekt mellom kringkastingsselskapene som er medlemmer av ARD, og har sete i Bayerischer Rundfunks fjernsynshus i München. Kanalen er, som navnet antyder, den eldste riksdekkende fjernsynskanalen i landet og ledes av en programdirektør. De fleste sendingene er tilgjengelige for norske seere på nett. De fleste TV-distributørene tilbyr også Das Erste som en kanal.

Bakgrunn
--------

Das Erste ble grunnlagt i 1952 under navnet *Deutsches Fernsehen*, administrert av delstatskringkasteren NWDR. I 1984 ble kanalen gitt navnet *Erstes Deutsches Fernsehen*, og i 1996 fikk den navnet *Das Erste*.

Kanalen finansieres hovedsakelig av kringkastingsavgift, men har også inntekter av reklame, denne er begrenset til tidsrommet mellom klokken 14 og 20. Programmet på søndager og på helligdager som gjelder hele sendeområdet er helt uten reklame.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Das Erste – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* DasErste Mediathek
**Kristian Lykkeslet Strømskag** (født 5. august 1980) er en norsk dramaturg og dramatiker. Lykkeslet Strømskag er utdannet ved 
Universitetet i Oslo med hovedfag i Nordisk litteratur. Han har studert dramaturgi ved Humboldt-universitetet i Berlin og er ansatt som dramaturg ved Nationaltheatret. Han har tidligere arbeidet ved Teatret Vårt, Rogaland Teater, Den Nationale Scene og Kabul Teater i Afghanistan. I 2006 debuterte han som dramatiker med *Havfruens sønn* til Ibsenåret. Høsten 2011 skrev han teksten *Onkel Sam* for Litteraturhuset. *Til Kongo* hadde urpremiere på Teatret Vårt 30. august 2012. Andre stykker er *Til Valhall* og *Vi er Norge*. Fra 2014-2016 var han husdramatiker ved Dramatikkens hus. *Kjære Europa* hadde premiere på Festspillene i Bergen i 2016. *Festning Europa* ble spilt på Det Norske Teatret høsten 2016. Lykkeslet Strømskag tiltrådte i august 2019 som teatersjef på Teatret Vårt, regionteatret i Møre og Romsdal.

Verk av Kristian Lykkeslet Strømskag
------------------------------------

* Slåttekar i himmelen (2020, teatermanus, dramatisering roman av Edvard Hoem)
* Kransen, Kristin Lavransdatter (2019, teatermanus, sammen med Kjersti Horn, dramatisering roman av Sigrid Undset)
* Arv og miljø (2018, teatermanus, sammen med Kjersti Horn, dramatisering roman av Vigdis Hjorth)
* Eit vintereventyr (2017, Teatermanus basert på romanen Eit vintereventyr av Jan Roar Leikvoll)
* Festning Europa (2016, Teatermanus)
* Kjære Europa (2016, Teatermanus)
* Vi er Norge (2014, Teatermanus)
* Til Valhall (2013, Teatermanus)
* Til Kongo (2012, Teatermanus)
* Onkel Sam (2011, Teatermanus)
* Havfruens sønn (2006, Teatermanus)

Referanser
----------

1. ↑  *Veldig overtydelig*, Klassekampen, 9. juni 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kroatias flagg Kroatia |
| VM i beachhåndball |
| Gull | Spania 2008 | Lag |
| EM i beachhåndball |
| Gull | Kroatia 2011 | Lag |
| Bronse | Norge 2009 | Lag |
| Gull | Italia 2007 | Lag |
| Bronse | Tyskland 2006 | Lag |
| Sølv | Tyrkia 2004 | Lag |
| World Games |
| Sølv | Taiwan 2009 | Lag |

**Kroatias kvinnelandslag i strandhåndball** representerer Kroatia i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Kroatias håndballforbund (*Hrvatski rukometni savez*).

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Kroatia deltok ved det første VM i beachhåndball som ble arrangert i 2004. Der kom de på 4.-plass. To år senere kom de på 6.-plass ved VM i beachhåndball 2006 i Rio de Janeiro i Brasil.

De vant gull ved VM i beachhåndball 2008 i Cádiz i Spania. De slo Italia 2-1 i semifinalen, og Spania 2-0 i finalen. Kroatias vinnerlag bestod av Starček, Majer, Lovrić, Šamarinec, Bazzeo, Bukovina, Vidović, Botica, Ačkar, og Daskijevič.

Ved VM i beachhåndball 2010 kom Kroatia på 6.-plass, og ved VM i beachhåndball 2012 kom de på 5.-plass. Ved VM i 2012 ble Kroatias Anja Daskiljević tatt ut på All Star-teamet, som beste forsvarsspiller. 

### EM i beachhåndball

Kroatia deltok første gang i EM ved EM i beachhåndball 2004. Her kom de på 2.-plass, etter at de tapte finalen 0-2 mot Russland. To år senere fikk de bronse ved EM i beachhåndball 2006 i Cuxhaven i Tyskland. 

Ved EM i beachhåndball 2007 vant de finalen mot Tyskland, en kamp de vant 8-6 på shoot out, etter at Tyskland vant den første omgangen 14-12 og Kroatia vant andre omgang 19-18. Zeljka Vidovic ble Kroatias toppscorer i finalen, med 10 poeng.

De kom på 3.-plass ved EM i beachhåndball 2009 i Larvik, der de vant bronsefinalen 2-0 mot Ukraina. I 2011 ble de europamestere på hjemmebane, da EM i beachhåndball 2011 ble arrangert i Umag i Kroatia. 

I juli 2013 deltok de ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, der de kom på 9.-plass.

### World Games

Kroatia deltok ikke ved World Games 2001, men ved World Games 2005 kom de på 4.-plass. De kom på 2.-plass ved World Games 2009, der Italia vant finalen 2-1.

Se også
-------

* Kroatias kvinnelandslag i håndball
* Kroatias herrelandslag i håndball

Referanser
----------

1. ↑  EHF - *2007 Women's ECh Beachhandball - Match Details* Arkivert 19. juli 2014 hos Wayback Machine. besøkt 30. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Croatian Handball Federation
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
| Langrenn |
| Paralympiske vinterleker |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji |  Langrenn, stafett (ledsager) |

**Kristian Myhre Hellerud** (født 1990 i Kirkenes) er en norsk langrennsløper, som representerer Lillehammer Skiklub. 

Han var ledsager for synshemmede Eirik Bye ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der Norge kom på 3.-plass på langrennsstafetten. I paralympiske leker regnes både utøver og ledsager som medaljevinnere. 

Han har også selv vært aktiv skiløper, og har deltatt i Junior-NM og Norgescupen, og som senior har han deltatt i flere lengre løp, som Birkebeinerrennet, Holmenkollen Skimaraton, Stenfjellrunden, og Budorrennet.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  XC ranking - *Kristian Myhre Hellerud*[*død lenke*], besøkt 27. juni 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Ledsagerprofil hos Norges skiforbund
* Profil hos Paralympics 2014 i Sotsji (Eirik Bye) Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine.
**Kristian M. Walentin** (1926–2013) var en norsk ingeniør og næringslivsleder.

Walentin var utdannet skipsingeniør fra Norges tekniske høgskole der han avla avgangseksamen i 1954. Han arbeidet en tid som forsker ved Skipsteknisk Forskningsinstitutt.
 Deretter var han prosjektingeniør ved Stal Refrigeration AB i Norrköping før han ble leder for gassavdelingen ved AS Moss Verft & Dokk. Walentin var direktør for Kværner Engineering AS fra selskapet ble startet i 1966. Han satt som selskapets leder til han gikk av med pensjon i 1990. I perioden Walentin ledet selskapet utviklet det seg fra fire til over 1000 ansatte, mye på grunn av selskapets engasjement i oljesektoren. Etter at han sluttet i Kværner Engineering arbeidet han som konsulent i Storvik & Co. i Kirkenes og særlig med leveranser til Statens strålevern.

Walentin ble i 1993 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for fortjeneste av norsk petroleumsteknologi.»

Referanser
----------

1. ↑   byleksikon.drmk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Budstikka, urn.nb.no, utgitt 27. november 2013[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Kjell Aaserud: «Kristian Walentin 60 år: "Kaptein" i kompetanse», *Aftenposten*, 18. september 1986, s. 18.
4. 1 2 3  «Jubilanter», *Aftenposten*, 19. september 1996, s. 18.
5. 1 2 3  «Jubilanter», *Aftenposten*, 19. september 2001, s. 10.
6. ↑  «Walentin ridder av St. Olav», *Aftenposten*, 19. juni 1993, s. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Jørgen Pedersen Lund** (født ca. 1670, død 1718) var en norsk verftseier med betydelig virksomhet i Langesund. Stedet var landets viktigste eksportsted for trelast, og var allerede under Gyldenløvefeiden blitt en viktig base for skipsbyggeri og understøtte til den dansk-norske orlogsflåten. I 1674 ble det første skipet for staten, et defensjonsskip sjøsatt.

I perioden 1711–1713 bygde og leverte Jørgen Pedersen Lunds verft to lette fregatter, «Løvendals Galei» og «Prinsens Galley». Snauen «Ormen» ble levert 22. august 1711, snauen «Østern» november 1711 (omdøpt til «Den flygende Merkur» samme år), snauen «Måken» og en dobbel sjalupp april 1712, snauen «Neptun» juli 1712. Han hadde dessuten utvist så stor dyktighet at Tordenskiold omtalte ham som «En Dünkerker Tømmermand», men hentydning til at skipsbyggerne i kaperredet Dunkerque, Frankrike, i samtiden var ansett som verdens fremste.

Under Elleveårskrigen foretok verftet reparasjoner på orlogsskipene. Han kunne levere viktig utstyr, bl.a. rep som var produsert i Langesunds reperbane som kunne spinne kabler på opptil 180 favner. 

Den dansk-norske staten var en sen betaler. Det var til tider så ille at Lund så seg tvunget til å selge sine egne eiendeler for å kunne lønne arbeidsstokken. Da han døde i 1718 hadde han ennå ikke fått fullt oppgjør for alle tjenester og leveransene av krigsskipene.

Referanser
----------

1. ↑  Johannes Schiøtz (1955). «Elleveårskrigens militære historie : avslutningen av den store nordiske krig. 3». Forsvarsdepartementet.
2. ↑  Guthorm Kavli (1990). «I Tordenskiolds kjølvann». Schibsted. s. 111. ISBN 8251613523.
**Jørgen Peter Jordhøy** (født 1797 i Lesja, død 22. mars 1873 på gården Sylte i Fræna) var en norsk prokurator og håndbokforfatter.

Liv
---

Han var sønn av sognepresten i Lesja, Peder Alstrup Jordhøy (død 1820), og Sophie Amalie Nielsdatter Brandt. Etter å ha vært handelsbetjent tok han kjøpmannseksamen i 1822, og i 1826 norsk juridisk eksamen. Deretter var han fullmektig hos prokurator Delphin og hos fogden i Østerdalen, før han i 1831 flyttet til Christiania for å skrive bøker. I 1832 ble han utnevnt til underrettsprokurator i Romsdals amt, med bolig i Aukra.

Jordhøy ble skilt fra sin kone i 1833 på grunn av dårlig oppførsel mot henne. I 1856 ble han tiltalt for mishandling av en konkubine (samboer) og dømt til fengsel i 88 dager. I overretten ble straffen skjerpet til 96 dager, og i høyesterettsdom av 30. september 1857 ble han fradømt embetet som prokurator. Resten av livet tilbragte han i fattigdom i Fræna, og døde som fattiglem på gården Sylte.

Jordhøy utga en praktisk juridisk håndbok, *Forsøg til en juridisk Haandbog for norske ulovkyndige Kjøbstædsindvaanere, i Særdeleshed Kjøbstædsborgere* (1831), samt håndbøker om lensmenns (*Den norske Lensmands vigtigste Pligter og Rettigheder*, 1832) og presters (*Den norske Præsts vigtigste Embedspligter*, 1832) plikter og rettigheter. I 1846 utga han sitt eget tidsskrift fra Molde, *Despoten eller den offentlige Myndigheds Misbrug i Norge*. Dette utkom med fem nummer.

Litteratur
----------

* Halvorsen, J.B. (1892). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.
* Haukaas, Kaare (1992). *norske rettslitteraturen - og dei som skreiv han*. [Det juridiske fakultetsbibliotek]. s. 129.
* Finne-Grønn, S.H. (1928). *Norges prokuratorer, sakførere og advokater 1660-1905*. Den norske sakførerforening.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Internasjonal anerkjennelse av nasjonalkoalisjonen som legitime myndigheter (mørkegrønn) i Syria (rød). Land som støtter koalisjonen skravert i gulgrønt (*chartreuse*).
**Nasjonalkoalisjonen av syriske revolusjons- og opposisjonskrefter** (arabisk: الائتلاف الوطني لقوى الثورة والمعارضة السورية DIN: *al-iʾtilāf al-waṭanī li-qiwā ’l-ṯawra wa-l-muʿāraḍa*), også omtalt som **Syrias nasjonalkoalisjon for opposisjonelle og revolusjonære styrker** og **Syrias nasjonalråd**, er en koalisjon av Det syriske nasjonalrådet og andre opposisjonsgrupper i borgerkrigen i Syria. Koalisjonen ble opprettet på et samlingsmøte for syriske opposisjonsgrupper i Doha i Qatar 11. november 2012, der Mouaz al-Khatib ble valgt til koalisjonens leder. Suheir Atassi og Riad Seif ble valgt til visepresidenter, og Mustafa Sabbagh til generalsekretær.

Fra opprettelsen søkte koalisjonen anerkjennelse som Syrias rettmessige myndighet. 12. november erklærte Den arabiske liga og Golfrådet at de anerkjente koalisjonen som legitime representantar for det syriske folket. Dagen etter anerkjente også Frankrike koalisjonen som den eneste legitime representanten for det syriske folket.

Referanser
----------

1. 1 2  Agnese Bremere (13. november 2012). President Hollande anerkjenner opposisjonen i Syria. *nrk.no*
2. ↑  NTB (11. november 2012). Syrisk opposisjon valgte leder. *nrk.no*
3. ↑  Abdullah Rebhy (11. november 2012). «Syrian opposition groups reach unity dea». *Associated Press*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 14. november 2012.
4. ↑  Susanne Egset (13. november 2012). Den arabiske liga godtek syrisk opposisjonsleiing. *nrk.no*
5. ↑  Arab League recognizes Syria’s new opposition bloc, *Al Arabiya News* 12. november 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Krognoshuset** er en teglstensbygning som ligger ved Mårtenstorget i den skånske byen Lund i Sverige. Den er Lunds eldste bevarte profane bygning. 

Huset ble trolig oppført omkring år 1300 og inngikk i et privat gårdsanlegg som omfattet hele det nåværende Mortenstorget. Under 13- og 1400-tallet tilhørte huset den danske adelsslekten Krognos, en av Skåne og Danmarks største godseiere. I denne slekts eie forble det til begynnelsen av 1600-tallet.

Senere tilhørte huset en rekke professorer ved det nye universitetet i Lund, deriblant Johan Jacob Döbelius (1674-1743). Nå (2021) anvendes bygningen som utstillingslokale for Konstföreningen Aura. 

Krognoshuset ble restaurert på begynnelsen av 1900-tallet av Theodor Wåhlin.

Referanser
----------

1. ↑  «Mårtenstorget – arkeologisk grävning utvärderad – Kulturportal Lund» **(svensk)**. Besøkt 31. januar 2021.
2. 1 2  «OM KROGNOSHUSET». *Krognoshuset* **(svensk)**. Besøkt 31. januar 2021.
3. ↑  «Bebyggelseregistret (BeBR) - Riksantikvarieämbetet». *www.bebyggelseregistret.raa.se*. Besøkt 31. januar 2021.
**Nasjonalkongressen** (arabisk: المؤتمر الوطني العام) er Libyas lovgivende forsamling. Forsamlingen trådte sammen for første gang den 8. august 2012, og overtok da makten fra Det nasjonale overgangsrådet, som hadde styrt landet siden borgerkrigen i Libya. Nasjonalkongressen er et ettkammersystem med 200 representanter, hvorav 80 velges fra partilister og 120 fra uavhengige kandidater. Det første valget til Nasjonalkongressen fant sted 7. juli 2012.

Grunnleggelse
-------------

I det første utkastet til valglov utstedet i begynnelsen av januar 2012 var det skissert opp en forsamling med 200 plasser, hvorav 136 skulle velges fra nasjonale partilister, mens 64 var forbeholdt uavhengige kandidater. I løpet av januar ble fordelingen endret til 80 plasser for partilistene og 120 for uavhengige kandidater, angivelig for å minske innflytelsen fra Det muslimske brorskap. Velgerregistrering ble gjennomført 1.–21. mai og totalt registrerte 2 865 937 personer seg, eller 80% av det estimerte antallet stemmeberettigede.

Valget til Nasjonalkongressen ble avholdt 7. juli 2012. Til sammen stilte rundt 3800 personer til valg; 1200 personer fordelt på 374 partilister stilte til de 80 partiplassene og 2600 personer stilte til de 120 plassene for uavhengige kandidater. Totalt stilte rundt 600 kvinner til valg. Blant partilistene fikk den liberale Alliansen av nasjonale krefter (NFA) flest stemmer og sikret seg 39 av de 80 partiplassene. Rettferdighets- og oppbyggingspartiet, som springer ut av Det muslimske brorskap, fikk 17 seter.

Nasjonalkongressen trådte for første gang sammen 8. august 2012, og overtok da formelt makten fra Det nasjonale overgangsrådet. Nasjonalkongressen skal fastsette prosedyren for valg av en komité som skal utarbeide en ny grunnlov. Grunnlovspanelet skal velges av folket gjennom direktevalg. Videre er det planlagt nyvalg til Nasjonalkongressen allerede juli 2013.

Referanser
----------

1. ↑  National Forces Alliance sweeps party lists as election results finally announced, *Libya Herald*, 17. juli 2012.
2. 1 2  Folkevalgte overtok makten i Libya Arkivert 11. august 2012 hos Wayback Machine.. *Dagsavisen* 9. august 2012
3. ↑  Mohamed Eljarh (1. februar 2012). The Libyan Elections Law 2012 and the Muslim Brotherhood Arkivert 9. november 2013 hos Wayback Machine.. *Middle East Online*
4. ↑  Libya extends voter registration amid boycott call *Daily Star*, 13. mai 2012
5. ↑  Libya election: Historic vote amid tensions, *BBC News*, 7. juli 2012
6. ↑  Libya elections: Do any of the parties have a plan? *BBC News*, 6. juli 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Øystein Olav Skogrand** (født 12. mai 1958 i Trondheim, død 22. november 2014) var en norsk jurist og tidligere advokat.

Han hadde studiekompetanse fra Adolf Øiens skole fra 1977 og juridisk embedseksamen fra Universitetet i Oslo fra 1984. Han var administrasjonssjef og senere assisterende fylkesrådmann i Finnmark fylkeskommune 1985–1987, deretter advokat i Vadsø 1987–1988. Fra 1988 var han privatpraktiserende advokat i Trondheim.

Skogrand var en profilert strafferettsadvokat, og fikk gjenopptatt fire sedelighetssaker der åtte personer ble frikjent, deriblant landets første gjenopptagelsessak etter en incestdom. Skogrand var bistandsadvokat for barna i Bjugn-saken i 1993, forsvarer i saken om politidrapene på Austbø på Helgeland i 1998 og forsvarer for halliksiktede Tom Ketil Krogstad i Trondheim i 2002.

I 2004 ble han dømt til ubetinget fengsel for underslag av klientmidler, etter at han hadde oppgitt advokatbevillingen og erkjent forholdet. Etter endt soning inngikk han i 2008 forlik med Gjensidige Forsikring og psykiater Michael Setsaas i et erstatningssøksmål rundt konsekvensene av legebehandling. Han gav et lengre intervju om rettssaken og soningen i *Adresseavisen* den 28. juni 2008.

Skogrand hadde sitt virke som juridisk rådgiver og foredragsholder.

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2 3 4  «Tilbake fra helvete». *Adresseavisen*. 28. juni 2008.  `|seksjon=` ignorert (hjelp)
3. ↑  «Eks-advokat innrømmet alt». *Adresseavisen*. 23. mai 2005. Besøkt 24. mars 2013.
4. ↑  Klungtveit, Harald S. (8. desember 2005). «Psykiater får advarsel». *Adresseavisen*. Besøkt 27. februar 2013.
5. ↑  «Øystein Skogrand». LinkedIn. Besøkt 9. august 2014. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Ordenstegnet for Nasjonalhelt av Georgia.
**Nasjonalhelt av Georgia** (georgisk: *ეროვნული გმირის ორდენი*) er en georgisk orden. Utmerkelsen ble innstiftet 24. desember 1992 av Georgias nasjonalforsamling og regulert av lov av 24. juni 2004. Den består av ærestittelen samt et ordenstegn. Den som hedres med utmerkelsen mottar dessuten en lønn av fem hundre ganger den offisielt fastsatte minstelønnen. Æresbevisningen Nasjonalhelt av Georgia er Georgias fremste utmerkelse.

Strukturen i Georgias ordensvesen hviler på Sovjetunionens ordensvesen. Æresbevisningen Nasjonalhelt av Georgia har utmerkelsen Helt av Sovjetunionen som forbilde.

Insignier
---------

Det synlige tegn på æresbevisningen Nasjonalhelt av Georgia er et rødemaljert gullkors med utbøyde armer som i hver av korsvinklene har et mindre lignende kors. Motivet har en viss likhet med Georgias flagg. Ordenstegnet er opphengt i båndet i et ledd som består av en lukket krone.

Ordensbåndet er rødt med hvite kanter. Ordenstegnet bæres i bånd om halsen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «State Decorations» Arkivert 17. november 2015 hos Wayback Machine. Georgias president. Lest 15. november 2015.
2. 1 2 3  «Georgia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1147.
**Nasjonalheltens orden** (engelsk: *The Order of National Hero*) er en jamaicansk orden innstiftet 18. juli 1969 ved lov vedtatt av Jamaicas parlament. Ordenen belønner de mest framstående innsatser for Jamaica. Nasjonalheltens orden rangerer som den fremste i Jamaicas ordensvesen, foran Nasjonens orden. Generalguvernøren er ordenskansler.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Nasjonalheltens orden består av en hvitemaljert stjerne med fjorten tagger, hver med en gullkule i spissen. Midtmedaljongen er i svart emalje og har Jamaicas riksvåpen i gull. Den er omgitt av en grønnemaljert bord med innskriften «HE BUILT A CITY WHICH HATH FOUNDATION». Dette er ordenens motto, basert på kapittel 11, vers 10, i *Brevet til hebreerne*, der det står: «For han ventet på byen med de faste grunnvollene, den som har Gud til byggmester og skaper.» 

Ordenstegnet er opphengt i båndet i en grønnemaljert krans plassert mellom de to øverste taggene. Det bæres i et bånd om halsen. Fargene er grønt, gult og svart, de samme som i Jamaicas flagg. Ordensbåndet til å bære over brystet er gult, med en svartkantet grønn midtstripe.

Inndeling
---------

Nasjonalheltens orden har én klasse, *medlem*. Medlemmer tiltales *Right Excellent*.

Tildeling
---------

Nasjonalheltens orden tildeles for særskilt framstående innsats for Jamaica. Ordenen kan tildeles personer som er født på Jamaica eller som ved sin død var jamaicansk statsborger. Tildeling skjer ved generalguvernøren.

Sentrale politiske ledere fra Jamaicas selvstendighetskamp og første år som selvstendig stat er utnevnt til medlemmer av Nasjonalheltens orden. Det gjelder Alexander Bustamante og Norman Manley.

Samtidig er det foretatt utnevnelse posthumt av viktige historiske personer: Nanny (død omkring 1740), leder for rømte slaver som kjempet mot britene, den religiøse og politiske lederen Sam Sharpe (død 1832), forretningsmannen og politikeren George William Gordon (henrettet 1865), presten og opprøreren Paul Bogle (henrettet 1865) og journalisten, forretningsmannen og menneskerettighetsaktivisten Marcus Garvey (1887–1940).

Referanser
----------

1. 1 2  «Order of National Hero», Jamaica Information Service.
2. 1 2  *National Honours and Awards Act — 1969* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Jamaicas justisdepartement.
3. 1 2  «Jamaica» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1251–1252.
4. 1 2  «National Heroes», Jamaica Information Service.

Eksterne lenker
---------------

* National Heroes, National Library of Jamaica
«***I nattens stillhet***» er en roman av Margit Sandemo fra 1998. Originalens tittel var «*I nattens tystnad*». Boken handler om Irina som er knust etter sin skilsmisse med Arnt, og sliter med sorg og dårlig selvfølelse, og mister evnen til å sove om natten. For å være til nytte, setter hun inn en annonse i den lokale avisen, og tilbyr seg å prate anonymt på telefonen med andre mennesker som ikke for sove om natta, og som trenger noen å betro seg til. Irina kommer dessverre i kontakt med en brutal massemorder og, som forveksler Irina med den kvinnelige legen som i sin tid fikk ham sperret inne på psykiatrisk sykehus, og han klarer etterhvert å oppspore Irinas adresse. Men Irina hjelper også folk fra å begå selvmord, hindrer innbrudd, og dette fører til at hun kommer i kontaktmed politimannen Patrik Westling. Romanen ble og innlemmet som bok nr. 40 i serien «*Margit Sandemos beste føljetonger*».

Utgivelser
----------

* «I nattens stillhet», Margit Sandemo, Bladkompaniet 1998, ISBN 82-509-3860-7
* Margit Sandemos beste, dobbeltbok 39-40, Schibsted 2007, ISBN 978-82-516-2956-0
**Øystein Skar** (født 15. oktober 1985 i Vinstra) er en norsk pianist og komponist, kjent fra band som Cakewalk, Glow, Highasakite og Klang Kollektif, og er for tiden medlem i bandet LÖV.

Karriere
--------

Skar vokste opp på Vinstra og begynte på den lokale musikkskolen da han var 12 år gammel. Han fortsatte sine pianostudier på Musikklinja på Vinstra vgs. (2001-04), og begynte å studere jazzpiano og improvisasjon under Misha Alperin på Norges musikkhøgskole (2004). Før han slo seg ned i Oslo, hadde Skar spilt klassisk piano i mange år, men så flyttet hovedkursen mot moderne jazz, eksperimentell musikk, avant-garde, rock, komposisjon og elektronisk musikk, med analoge synther og Bærbare datamaskiner som redskap. Men han siller fremdeles mer og mer klassisk musikk også, i tillegg til rock og pop i forskjellige band, og som solopianist.

Han har turnert som solopianist, med ulike band og andre prosjekter, han har spilt på festivaler som Moldejazz, Jazz Nad Odra, Murmansk jazzfestival, Oslo Jazzfestival, Nordisk Allkunst, Lillehammer Jazzfestival, Ungjazz, på arenaer i de Nordiske landene, i tillegg til Island, Nord-Irland, Irland, Russland, Sør-Afrika, Frankrike, Polen, Nederland, Storbritannia, Sverige og Tsjekkia.

Gjennom årene har Skar samarbeidet med en rekke musikere som Thomas Strønen, Jessica Sligter, Juhani Silvola, Erik Nylander, Petter Vågan, Erik Johannesen, Miroslaw "Carlos" Kaczmarczyk, Kim Johannesen, Trygve Seim, Camilla Granlien, Fredrik Kirkevold, Tor Haugerud, Thomas Hukkelberg, Bjarne Stensli, Edvard Askeland, Ivan Makedonov, Malte Winje, Morten Stene, Richard Nygård, Mari Maurstad, Linda Øvrebø, Wojtek Staroniewicz, Peer Gynt kammerorkester, Misha Alperin, Thomas T. Dahl, Ingeborg Dahlheim, Dennis Storhøi og mange flere, har bidratt på en rekke album og vunnet flere priser.

Skar er også en aktiv komponist av bestillingsverk, og han har skrevet flere musikkverk for kor, perkusjon, dansere, i tillegg til verk for mindre ensembler.Disse verkene har blitt fremført ved ulike anledninger. Nå jobber han på Barratt dues musikkinstitutt i Oslo.

Diskografi
----------

Med Sacred Harp
* 2009: *Sacred Harp* EP (Perfect Hoax)

Med Cakewalk
* 2012: *Wired* (Hubro Musikk)
* 2013: *Transfixed"* (Hubro Musikk)

Med Highasakite
* 2012: *All That Floats Will Rain* (Riot Factory)
* 2014: *Silent Treatment* (Propeller Recordings)

Med Jessica Sligter
* 2012: *Fear And The Framing* (Hubro Musikk)

Med Glød
* 2013: *Glød* (Playdate Records)

Med Loud Jazz Band
* 2013: *Fra Avstand: Bor I Oslo* (LJB Musikk Records)

Referanser
----------

Portaler: Norge | Jazz

1. 1 2  «Øystein Skar». MIC.no. Besøkt 30. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Øystein Skar på Grappa Musikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Julianne Baird** (1952–) er en amerikansk sopran, sangpedagog og fagbokforfatter, men særlig kjent som utøver av historisk informert barokksang.

Liv og karriere
---------------

Julianne Baird vokste opp i Kent, Ohio. Hun tok en batcherlorgrad i stemmebruk og *Music History* ved Eastman School of Music i 1973, studerte *Aufführungspraxis* med Nikolaus Harnoncourt ved Mozarteum i Salzburg i 1977 og tok en Ph.D. i *Musicology* ved Stanford i 1991.

Baird debuterte i 1983 med New York Philharmonic i premieren på Steve Reichs *Tehillim* (1981). Dette samtidsverket ikke er representativt for det repertoaret hun senere ble kjent for, men gav karrieren et løft, og opptredener med Cleveland Orchestra, Brooklyn Philharmonic andre fulgte snart.

Baird er en fremtredende utøver av historisk informert barokksang, kjent for tolkninger av Johann Sebastian Bach (spesielt *Messe i h-moll*, *Magnificat*, og flere kantater) og Händels (særlig *Messias*). Hun har spilt inn flere mindre kjente Händel-operaer, som *Deidamia*, *Siroe*, *Muzio Scevola*, *Sosarme*, *Berenice*, og har sunget verk av Henry Purcell, John Dowland, Claudio Monteverdi og Georg Philipp Telemann, samt av amerikanske samtidskomponister som Lukas Foss og Steve Reich.

Med mer enn 130 utgivelser regnes Julianne Baird blant de ti klassiske utøverne som har utgitt flest innspillinger.

Baird har undervist ved New Jersey's Rutgers University siden 1989 og gir mesterklasser og konserter over hele USA.

Verk
----

* *Introduction to the Art of Singing by Johann Friedrich Agricola*, red og oversatt av Julianne C. Baird. Cambridge University Press, 1995 0-521-45428-X

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w61h2z5w, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Carnegie Hall linked open data, Carnegie Hall agent-ID 14894, besøkt 2. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Academic Work*, juliannebaird.camden.rutgers.edu
5. 1 2  Kortbiografi, allmusic.com
6. ↑  Kortbiografi Arkivert 9. januar 2015 hos Wayback Machine. arsmusica.com

Kilder
------

* *Julianne Baird, Ph.D.*, finearts.camden.rutgers.edu
* *Julianne Baird (Soprano)*, biografi på Bach Cantatas Website

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Julianne Baird på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Julianne Baird på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Julianne Baird på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Julianne Baird på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Julianne Baird på AllMusic Rediger på Wikidata
* Diskografi, juliannebaird.camden.rutgers.edu
* Kortbiografi, allmusic.com
* Kortbiografi Arkivert 9. januar 2015 hos Wayback Machine. arsmusica.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Stiftelsen Miljømerking i Norge** ble opprettet av Barne-, likestillings- og inkluderingsdepartementet i 1990. Stiftelsen forvalter de offisielle miljømerkene - både det nordiske Svanemerket og det tilsvarende europeiske merket Blomsten i Norge. En vare eller tjeneste som er merket med Svanemerket har oppfylt Miljømerkings helhetlige krav. For å bli miljømerket må hele livsløpet til produktet eller tjenesten være produsert så miljøtilpasset som mulig, hele veien fra råvare – til produksjon – via bruk – til gjenbruk og evt avfallshåndtering. Miljømerking stiller strenge krav til energieffektivitet, til materialer som brukes, og til god holdbarhet. Kriteriene for å få lisens til å bruke Svanemerket er offentlig tilgjengelige, det må dokumenteres at alle krav er oppfylt og dette blir kontrollert av Miljømerking. 

Svanemerket er nordisk, og Miljømerking har søsterorganisasjoner i Sverige, Danmark, Finland og Island. Miljømerking er medlem av den internasjonale miljømerkingsorganisasjonen Global Ecolabelling Network. 

Miljømerking ledes av et styre som består av medlemmer oppnevnt av Barne- og likestillingsdepartementet, miljøvernmyndighetene, Næringslivets Hovedorganisasjon, Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon, LO, Forbrukerrådet, handelskjedene og miljøorganisasjoner. Jarle Skeidsvolli er styreleder.

Leder fra 2021 er Cathrine Pia Lund.

Referanser
----------

1. ↑   Enhetsregisteret[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 
* Svanemerkets krav til ulike produktgrupper

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Juliane de Fontevrault** (født ca. 1090, død etter 1136) var en illegitim datter av Henrik I av England med muligens Ansfride (født ca. 1070). Juliane ble født i Westminster, Middlesex i England og ble i 1103 gift med Eustace de Pacy, herre av Bréteuil og Pacy (født ca. 1045 – død 1136).

Juliane de Fontevrault har gjort seg kjent ved at hun forsøkte å myrde sin far med armbrøst etter at kongen hadde tillatt at hennes to døtre, i henhold til kronikøren Orderic Vitalis, å ble blindet og fikk nesene skåret av som rettferdighet for at hennes mann Eustace hadde gjort det samme med den unge sønnen til Ralph Harnec, konstabel av Ivry, i 1119. Barna fungerte som gisler i en strid mellom ektemannen og Ralph Harnec. 

Den opprørte Juliane forlangte å få møte sin far og kong Henrik tillot det. Da hun ble ført fram for ham trakk hun en armbrøst og skal også ha fått rettet et skudd mot sin far, men uten å treffe. Hun ble satt i forvaring i en festning som hun rømte i fra ved å kaste seg ut av vinduet og ned i den frosne vollgraven. Siden skal kong Henrik ha kommet til en forsoning med sin datter og svigersønn.

Foruten de to nevnte døtre hvor navnene ikke er bevart fikk Juliane og Eustace to sønner:

* William de Pacy (død 1153)
* Roger de Pacy

Hennes ektemann Eustace de Pacy døde i 1136. Juliane ble deretter nonne i det franske benediktinerklosteret Fontevraud, Maine-et-Loire, og døde selv en gang senere enn 1136.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10467.htm#i104669, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ansfride er assosiert med klosteret Abingdon Abbey, ektefelle til Anskill av Seacourt, ved Wytham i Berkshire (nå Oxfordshire). Det er ikke bevist at Ansfride var mor til Juliane, men heller ikke usannsynlig

  

Portal: Historie
**Juliane Louise** (født 13. juni 1698, død 6. februar 1740) av huset Cirksena var prinsesse av Østfrisland og gjennom ekteskap hertuginne av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var datter av Christian Eberhard av Østfriesland (1665–1708) og Eberhardine Sofie av Oettingen (1666–1700). To år gammel mistet hun moren og ble derfor oppdratt i Blankenburg hos tanten Christine Louise av Oettingen-Oettingen (1671–1747), fyrstinne av Braunschweig-Wolfenbüttel. 

### Hoffdame i Russland

Da hennes datter Charlotte Christine Sophie (1694–1715) i 1711 giftet seg med den russiske tronfølger Aleksej Petrovitj (1690–1718), fulgte Juliane Louise med til Sankt Petersburg som hoffdame. Her ble hun beskyldt for å legge hindringer i veien for ekteparets samvær.

Kronprinsessen døde i 1715, 10 dager etter å ha født sønnen Peter (II). I testamentet stod at Juliane Louise blant annet skulle arve kronprinsessens tøy. Juliane Louise ble i Petersburg vinteren over, og ankom til Aurich våren 1716. 

### Hertuginne

Ikke lenge etter slo hun seg igjen ned hos tanten, hvor hun ble frem til 1721. Samme år giftet hun seg med den avdelte hertug Joachim Frederik av Slesvig-Holsten-Sønderborg-Pløn, tippoldebarn av kong Christian III. Han døde allerede året etter, hvoretter hun nedkom med en dødfødt datter fire måneder senere. 

Enkehertuginnen slo seg heretter ned på enkesetet Ahrensbøk, hvor hun oppdro sine stedøtre. Her døde hun den 6. februar 1740. Hennes testamentariske arving var den russiske kronprinsesses lillesøster, enkehertuginne Antoinette Amalie av Braunschweig-Wolffenbüttel (1696–1762).

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Juliane Luise von Ostfriesland, The Peerage person ID p582.htm#i5818, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p582.htm#i5818, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Person Page». *thepeerage.com*. Besøkt 18. august 2019.
5. 1 2  Wiarda, Tileman Dothias (1796). *Ost Friesische Geschichte* **(tysk)**. Winter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Julianne E. Ortman** (født 29. august 1962) er en amerikansk politiker fra Minnesota og medlem av senatet i Minnesota. Ortman er medlem av det republikanske partiet i USA, og representerer det 47. distriktet i delstatssenatet, som omfatter deler av Carver County, Minnesota i de sørvestlige Minneapolis-Saint Paul byområdet. Ortman stiller til valg for det republikanske partiet i senatvalget i USA, 2014.

Senatet i Minnesota
-------------------

Ortman ble først valgt inn i Senatet i 2002, og ble gjenvalgt i 2006, 2010 og 2012. Hun fungerte som assisterende minoritetsleder i løpet av perioden 2007-2008. Den 3. januar 2012 ble Ortman utnevnt til Deputy Majority Leader av daværende Majority Leader Dave Senjem. Ortman erstattet senator Geoff Michel, som mistet sin stilling i forbindelse med en omrokering av det republikanske lederskapet som en følget av fratredelsen til tidligere majoritetsleder Amy Koch.

Senatvalget i 2014
------------------

Den 3. august 2013 kunngjorde Ortman at hun ville stille til valg som senator på vegne av Minnesota til senatet.

Ortmans kandidatur ble bifalt av Sarah Palin i mars 2014, og kampanjen hennes får støtte av Palins politiske handlingskomité SarahPAC.

Ortmans kandidatur er også bifalt av den konservative organisasjonen Citizens United som er blitt ikonisk for sitt søksmål mot Federal Election Commission som omtales som en "gamechanger" i amerikansk politikk (se Citizens United v. Federal Election Commission). Minnesota Tea Party Alliance vurderer også Ortman som en av to kandidater som vil få deres støtte.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ortman, Julianne E.». *Legislators Past & Present*. Minnesota Legislative Reference Library. Besøkt 4. april 2014.
2. ↑  «Sen. Julianne Ortmann Dubbed Deputy Senate Majority Leader». *Fox 9 News*. 3. januar 2012. Arkivert fra originalen 7. april 2014. Besøkt 5. april 2014.
3. ↑  «SarahPAC - Sarah Palin's Official PAC - Candidates». Arkivert fra originalen 21. april 2011. Besøkt 5. april 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. april 2011. Besøkt 5. april 2014.
4. ↑  Powell, Joy (03.08.2013). «State Sen. Julianne Ortman joins Republican race to challenge U.S. Sen. Al Franken». *Star Tribune*. Besøkt 5. april 2014.
5. ↑  Joseph, Cameron. Palin's bark bigger than her bite?, *The Hill*, 29. mars 2014.
6. ↑  «Ortman marches to the right with endorsements, positions». Besøkt 5. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Julianne Ortman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Profil på sentatet i Minnesotas hjemmeside Arkivert 26. mars 2014 hos Wayback Machine.
* Offisiell Facebook-side
* Twitter-konto
***I spøkelyset*** var et norsk underholdningsprogram av og med KLM og ble sendt på NRK fra 29. oktober 1983 til 7. januar 1984.

Om serien
---------

Programmets tittel er en parodi på Ingrid Espelid-programmet *I søkelyset* (1972–1975) og besto av seks programmer som hadde et bestemt tema: *Total-trim*, *Postordre*, *E.T. - etterretningstjenesten*, *Høysommer II (Norsk filmproduksjon)*, *Speidere* og *Broderskapet Norsktoppen (parodi på Frimurerlosjen)*. I programmet hadde KLM med seg Kjersti Døvigen, som Trond Kirkvaag samarbeidet med i *Å, langt i fra!* i 1974, på noen av de kvinnelige rollene. Total-trim-sketsjen er forøvrig inspirert av Monty Python-sketsjen *The Ministry of Silly Walks* og KLM fikk en liten radiohit i sangen *Høysommer II*, eller *På en bondegård* som den også kalles, som er en norsk versjon av Mungo Jerry-låta *In the Summertime*.

Medvirkende
-----------

* Trond Kirkvaag - Dr. med. Leif Coma/speider/Johannes Kompostplassen/hemmelig agent
* Knut Lystad - Fredrik Sykkeltasker/Gullreinen/Matteus Sidevign/Johan Badehåndkle/speider
* Lars Mjøen - Programleder/Reporter/speider
* Kjersti Døvigen - Heidi og andre kvinnelige roller

Bak kamera
----------

* Regi: Liv Clemens
* Fotograf: Leif Erik Bye
* Redigering: Lillian Fjellvær
* Rekvisitter: Terje Johannesen, Tom Kull
* Scenograf: Kjell Haldaas
* Koreograf: Runar Borge
* Kostymer: Runa Fønne, Else Lund
* Sminke: Janine Strand
* Produksjonsleder: Lisbeth Larness Roås

Eksterne lenker
---------------

* (en) *I spøkelyset* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Den europeiske Donaukommisjonens administrasjonsbygg (*The Palace*) i Sulina i Romania.**Minnetavle** utenfor fyrlykten i Sulina:LA COMISSION EUROPÉENNE Instiuée par les traité de Paris du 30. mars 1856 pour améilorer la navigabilité des embochures du Danube a construit ces digues et ce phare achéves au mois novembre 1870. Norsk: *DEN EUROPEISKE DONAUKOMMISJONEN Grunnlagt ved Paristraktaten av 30. mars 1856 for å forbedre seilbarheten på Donaus munninger og bygge diker og fyrtårn, fullført i november 1870.***Den europeiske Donaukommisjonen** (*La Comission Européenne du Danube*) ble grunnlagt som en del av fredsavtalen i Paris 30. mars 1856, ved avslutningen av Krimkrigen og opphevet i 1940. Kommisjonens administrasjon ble lagt til Sulina i Romania ved elvens utløp i Svartehavet, hvor den ble inntil den i 1921 ble flyttet til Orsova.

Paristraktatens artikkel 16 innebar at reglene om internasjonal skipsfart fastslått under Wienerkongressen 1815, også skulle gjelde for Donau. 

Kommisjonen møttes første gang 4. november 1856. Kommisjonens medlemmer representerte de parter som hadde undertegnet Paristraktaten, det vil si Østerrike-Ungarn, Frankrike, Storbritannia, Prøyssen og Det tyske forbund, Russland, Sardinia og Italia og Tyrkia. Deres oppgave var å gjennomføre nødvendige arbeider for å opprettholde farbarheten på strekningen Isaccea til Donaus munning. Kommisjonen var ment å skulle fungere i to år, men befestet raskt sin posisjon og mandatet ble derfor forlenget. 

En kommisjon bestående av *nabostater* langs Donau og som arbeidet parallelt, møttes i Wien 20. november 1856. Kommisjonen ble stiftet for å påbegynne arbeidet med regler for skipsfarten på Donau. Kommisjonen besto av representanter for Kongeriket Württemberg, Bayern, Tyrkia, Moldova, Serbia og Valakia. Skipsfartsavtalen for Donau ble undertegnet 7. november 1857 og ratifisert 7. januar 1858.

Under den andre Pariskonferansen i 1858 ble det bestemt at Den europeiske Donaukommisjonen skulle fortsette sin virksomhet til alle hydrotekniske aktiviteter i Donaus munningsområde var sluttført.

En avgift fra passerende skip ble for første gang innført i 1860. Formålet var å finanisere fullføringen av mudringsarbeider som da var påbegynt i Sulinaarmen. 

Kommisjonens virketid ble i 1871 forlenget til 1883. Under Londonkonferansen i 1883 ble kommisjonens virketid forlenget med ytterligere 21 år.

Ved Berlintraktaten av 13. juli 1878 ble Donau som internasjonalt farvann forlenget fra Isaccea til Jernporten. Samtidig ble Romania gitt en plass i kommisjonen.

Den internasjonale Donaukommisjonen ble etablert i juli 1921 for å virke parallelt med kommisjonen av 1856. Begge de to kommisjonene ble oppløst av Tyskland i 1940 og er i praksis erstattet av Donaukommisjonen av 1948.

Referanser
----------

1. ↑  Wild-Danube-Delta.com
2. ↑  Power point-presentasjon fra Donaukommisjonen
3. ↑  Meyers Konversationslexikon 5. bind
4. ↑  Brockhaus 14. opplag 1894-1896

Eksterne lenker
---------------

* Donaukommisjonens offisielle nettsted
*Se pekerside for flere forekomster av Korsgata.*

**Korsgata** (5–31b, 12a–32) er ei gate på Grünerløkka i Oslo. Den går fra Nedre gate til Toftes gate ved Schous plass. Herfra fortsetter den som Rathkes gate fram til Sofienbergparken. Opprinnelig var dette også en del av Korsgata, men i 1874 fikk den eget navn.

De første kvartalene ligger innafor det området som kalles Ny York, men det er lite av den eldste bebyggelsen igjen. Nr 16 er et lite trehus fra ca. 1850, som er bevart og rehabilitert, og som nå benyttes som grendehus for området.

I bakgården til nr 5 bygges i 2008 ei seksetasjes boligblokk i moderne formspråk (arkitekt Reiulf Ramstad).

Korsgata 12 og 18 er Korsgata borettslag fra 1985. Radiostasjonen Radiorakel starta opp i 1981 i en kjeller i Korsgata. Nr 14, som nå er revet, var okkupert en periode på 1980-tallet.

Bebyggelsen er ellers variert. På hjørnet av Markveien (nr 57 til denne) ligger det tidligere Grünerløkka hybelhus, et kommunalt losjihus for menn (tildelt arkitekturprisen Houens fonds diplom i 1923), nå kontorer for bydelsadministrasjonen.

Det siste kvartalet har parken Schous plass (med filial av Deichmanske bibliotek) på nordsida og det tidligere Schous bryggeri på sørsida. Ved overgangen til Rathkes gate var det tidligere en dam der Torshovbekken rant. Den var skøytebane om vinteren, inntil den blei fylt igjen da parken på Schous plass blei anlagt i 1887.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Korsgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 314. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Korsgata, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Den engelske Lods*** er et episk dikt, eller en *versroman*, av den norske forfatteren Henrik Wergeland, først utgitt i 1844.

Forfatteren opptrer selv i fortellingen, og møter fortellingens hovedpersoner: losen *John Johnson*, hans kone *Mary Ann*, sønnen *Francis* og hans kjæreste *Anna*. Fortellingen er et romantisk melodrama med trekk av den gotiske romanen: udødelig kjærlighet, en ond lord som forpurrer kjærligheten, adskillelse, ulykkelig død, og flere andre «træf» fra skjebnens side. Etter adskillelse, gjenforening og de to unges død finner John og Mary Ann alders hvile i Hardanger.

Fortellingens ytre rammefortelling, med dikterjegets reise til England, har bakgrunn i en reise Wergeland gjorde til England i 1831. Boken er en av de få utgivelser fra Wergeland som ble en kommersiell suksess i hans egen tid

Henrik Wergeland og Den engelske Lods
-------------------------------------

Under et besøk i Portsmouth i 1831 fikk han se admiral Horatio Nelsons skip «HMS Victory» og dette inspirerte ham til å skrive *Den engelske Lods*[1]

Referanser
----------

1. ↑  Aftenpstens historieblad nr. 11 2015

Eksterne lenker
---------------

* Vigdis Ystad om Den engelske Lods på wergeland2008.no.
* Utgaven fra 1997 hos Nasjonalbiblioteket.
| Den etiopiske borgerkrigen |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 12. september 1974 - 27. mai 1991 |
| Sted | Etiopia |
| Resultat | Mengistu-regimet ble styrtet av TPLF og andre geriljabevegelser i EPRDF |

 |
| Stridende parter |
|  Det etiopiske folkelige revolusjonsparti (EPRP) All-Etiopia Socialist Movement (MEISON) Tigray Peoples' Liberation Front (TPLF) Det eritreiske folks frigjøringsfront (DEFFF) Oromo Liberation Front (OLF) Den vestsomaliske frigjøringsfront (WSLF) Den eritreiske frigjøringsfront (DEFF) Afar Liberation Front (ALF)Etiopias flagg Ethiopian Democratic Union (EDU) Ogaden National Liberation Front (ONLF)**Støttet av:**Somalias flagg SomaliaKinas flagg KinaUSAs flagg USA | Etiopias flagg Etiopias regjering
**Støttet av**Sovjetunionens flagg Sovjetunionen Øst-Tysklands flagg Øst-Tyskland (til 1990)Sør-Jemens flagg Sør-Jemen (til 1990)Libyas flagg Libya (til 1987) Nord-Koreas flagg Nord-KoreaCubas flagg Cuba |
| Kommandanter og ledere |
|  Meles Zenawi | Etiopias flagg Tafari BentiEtiopias flagg Mengistu Haile MariamEtiopias flagg Addis Tedla |

**Den etiopiske borgerkrigen** startet 12. september 1974 med et statskupp mot den etiopiske keiseren Haile Selassie. Det tradisjonelle keiserdømmet ble erstattet av en republikk i regi av militæroffiserene som deretter kom inn i blodige innbyrdesstrider. Sluttresultatet ble et marxist-leninistisk-inspirert regime kalt «Derg» ledet av Mengistu Haile Mariam som etablerte en autoritær ettpartistat etter kommunistisk mønster. 

Men den politiske uroen som skyldtes etnisk spenning, matmangel, økonomiske problemer på grunn av den verdensomspennende oljekrisen i 1973 og sterk misnøye i store deler av det etiopiske samfunnet, ble ikke overstått eller løst med innføringen av republikken og ettpartistaten. På flere kanter, deriblant den tidlige italienske kolonien Eritrea, arvet det nye regimet væpnede konflikter der opprørerne hadde fått medgang. I den hovedsakelig somalisk-befolkede Ogaden, hadde vestsomaliske opprørsbevegelser oppstått, og dette skulle lede til en kortvarig mellomstatlig krig med nabolandet Somalia i 1977–78. De politiske urolighetene kulminerte i en meget brutal «rød terror» med flere titusener døde. Tørkekatastrofer og det brutale styret som etter hvert var blitt totalitært i maktbruk, utløste en bølge av folkelig misnøye som forverret situasjonen i Etiopia.

Mens den eritreiske frigjøringskrigen fortsatte på den nordlige regionen av Eritrea, begynte flere væpnede motstandsbevegelser, deriblant TPLF fra Tigrayregionen i nord, å organisere seg mot det etiopiske militæret. I 1989 var paraplysorganisasjonen «Ethiopian People's Revolutionary Democratic Front» (EPRDF) dannet av samtidige motstandsbevegelser. I mai 1991 avanserte EPRDF styrker mot den etiopiske hovedstaden Addis Abeba, og Sovjetunionen som året før hadde stoppet den militære bistanden, kunne ikke intervenere for å redde regimet. Mengistu rømte landet og søkte asyl i Zimbabwe.

Referanser
----------

1. ↑  Ethiopia: Crackdown in East Punishes Civilians (Human Rights Watch, 4-7-2007)

Eksterne lenker
---------------

* Den etiopiske borgerkrigen på onwar.com