recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Se også: NM i bandy 2016*
**Eliteserien i bandy for herrer 2015/16** var det øverste nivået i norsk bandy sesongen 2015/16. Serien varte fra 6. november 2015 til 14. februar 2016. Vinneren av seriespillet ble kåret til seriemester, og eliteserien var dessuten grunnlaget for sluttspillet om norgesmesterskapet.

Eliteserien besto av ti lag hvor de åtte best rangerte gikk videre til et sluttspill. I utgangspunktet skulle lag nummer ti på tabellen rykke direkte ned, mens lag nummer ni spille kvalifisering mot lag nummer to i 1. divisjon om plass i eliteserien 2016/17. Siden vinneren av 1. divisjon, Øvrevoll Hosle, ikke ønsket å rykke opp, beholdt lag nummer ni, Sarpsborg, plassen automatisk, mens laget på 10.-plass, Hamar, fikk spille kvalifisering, som klubben vant.

Tabell
------

| # | Lag | K | S | U | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Stabæk | 18 | 16 | 2 | 0 | 144–40 | 104 | **34** |
| 2 | Solberg | 18 | 10 | 4 | 4 | 109–65 | 44 | **24** |
| 3 | Drammen Bandy | 18 | 10 | 2 | 6 | 79–72 | 7 | **22** |
| 4 | Mjøndalen | 18 | 11 | 0 | 7 | 82–96 | −14 | **22** |
| 5 | Ready | 18 | 8 | 4 | 6 | 74–59 | 15 | **20** |
| 6 | Ullern | 18 | 9 | 1 | 8 | 79–59 | 20 | **19** |
| 7 | Høvik | 18 | 6 | 4 | 8 | 65–95 | −30 | **16** |
| 8 | Ullevål | 18 | 4 | 3 | 11 | 65–75 | −10 | **11** |
| 9 | Sarpsborg | 18 | 5 | 1 | 12 | 76–113 | −37 | **11** |
| 10 | Hamar | 18 | 0 | 1 | 17 | 47–146 | −99 |  **1** |
| Kilde  **·**  Rediger |

Kvalifisering om nedrykk
------------------------

* Hamar – Konnerud 9–4 (Vikingskipet, 1. mars)
* Konnerud – Hamar 5–7 (Marienlyst, 3. mars)

Hamar beholdt plassen i eliteserien.

Eksterne lenker
---------------

* Kampoppsett og tabell
* Kampreglement (pdf) Arkivert 27. november 2016 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Eliteserien i bandy for menn |
| --- |
|  | 
* (..)
* 1991–92
* 1992–93
* 1993–94
* 1994–95
* 1995–96
* 1996–97
* 1997–98
* 1998–99
* 1999–00
* 2000–01
* 2001–02
* 2002–03
* 2003–04
* 2004–05
* 2005–06
* 2006–07
* 2007–08
* 2008–09
* 2009–10
* 2010–11
* 2011–12
* 2012–13
* 2013–14
* 2014–15
* 2015–16
* 2016–17
* 2017–18
* 2018–19
* 2019–20
* 2020–21
* 2021–22
* 2022–23

 | Norges flagg |
Qtub Minar er med sine 72.5 meters høyde den høyeste minaret av stenblokker i verden
**Qutb Minar** eller **Qutub Minar** (hindi : **क़ुतुब मीनार** urdu: **قطب منار**) er den høyeste minaret i verden bygget av stenblokker. Den er et viktig eksempel på indo-islamsk arkitektur. Tårnet befinner seg i Qutb-komplekset i syd Delhi i India. Qutb Minar og resten av Qutb-komplekset befinner seg på UNESCOs liste over verdensarven.

Qutb Minar er 72,5 m høy. En trapp med 399 trinn fører til toppen. Ved bakken har minareten en diameter på 14,32 m, mens den måler 2,75 m i diameter ved toppen. Minareten er bygget av røde og gulbrune sandstensblokker. Tårnet har i tillegg til å være brukt som minaret også fungert som seiersmonument.

Tårnet har fem etasjer som er adskilt av balkonger. De øverste etasjene er bygget av Firuz Shah Tughlug som erstatning for fire originale etasjer. 

Konstruksjonen ble påbegynt i 1202 av Qutbu'd-Din Aibak som i 1192 hadde påbegynt Quwwatu'l-Islam moskeen som også er en del av Qutb-komplekset. Hans etterfølger, Muhammad-bin-Sam, fullførte tårnet. Lynnedslag har ødelagt tårnet i 1326 og i 1368. Herskerne Muhammad-bin-Tughluq og Firuz Shah Tughlug gjenoppbygget det.

Eksterne lenker
---------------

* Qtub-komplekset på verdensarvlisten

Portal: Arkitektur

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i India (liste) |
| --- |
|  | 
* Agra fort (1983)
* Ajantahulene (1983)
* Ellorahulene (1983)
* Taj Mahal (1983)
* Soltemplet i Konark (1984)
* Monumenter i Mamallapuram (1984)
* Kaziranga nasjonalpark (1985)
* Keoladeo nasjonalpark (1985)
* Mana nasjonalpark (1985)
* Fatehpur Sikri (1986)
* Kirker og klostre i Goa (1986)
* Monumenter i Hampi (1986)
* Khajuraho (1986)
* De store Chola-templene (1987)
* Elephanta-grottene (1987)
* Monumenter i Pattadakal (1987)
* Sundarbans nasjonalpark (1987)
* Nanda Devi nasjonalpark og Blomstenes dal nasjonalpark (1988)
* Buddhistiske monumenter ved Sanchi (1989)
* Humayuns grav (1993)
* Qutb-komplekset (1993)
* Darjeeling Himalayan Railway (1999)
* Kalka-Shimla Railway (2008)
* Nilgiri Mountain Railway (2005)
* Mahabodhitempelet (2002)
* Bhimbetka (2003)
* Champaner-Pavagadh (2004)
* Chhatrapati Shivaji Terminus (2004)
* Det røde fortet (2007)
* Jantar Mantar (2010)
* Festningsverk i Rajasthan (2013)

 | Indias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Fasade fra Baby Shops butikk på Skårer
**Babyshop** er en norsk butikkjede for barneutstyr. Firmaet ble etablert som AS i 1992, men eksisterte før den tid som en avdeling av Sportshuset og som barnevognsforretning.

Kjeden består av ti butikker fordelt på Oslo-området samt Stavanger, Fredrikstad og Trondheim. Kjeden omsetter for rundt 150 millioner i året.[] På kjedens nettside finnes også en nettbutikk.

Kjeden var tidligere en del av Sportshuset, men ble i sommer 2007 splittet opp i to separate selskaper. Kjeden eies i dag av Floberg-familien som deltar aktivt i den daglige drift av kjeden.[]

Butikken selger barnevogner, triller, bilseter, barneklær, barnesenger og annet barneutstyr.

Historie
--------

### 1964 – Babyavdelingen blir født

Baby Shop AS begynte som en avdeling av Sportshuset som den gang het Rabattbutikken Sportshuset.

Terje Floberg forteller

> *En septemberdag vi arbeidet i sportsbutikken i Ullevålsveien hvor jeg var ansvarlig, kom det en stor forsendelse pr. båt fra Stavanger og videre med bil opp til butikken. Vi våget ikke annet enn å ta imot varene. Det viste seg å være barnevogner. Nilsen og Leithe (eiere av sportsbutikken) var på innkjøpstur og hadde ikke fått varslet oss om leveransen. Vi ble svært så overrasket, for ingen hadde opplyst oss om denne nye varegruppen. Det var et impulskjøp. En ideen var god, for straks vi stilte varene ut i vinduet mot gaten, kom de nybakte mødre innom fra kvinneklinikken på Rikshospitalet og var svært så interessert*.
> 
> 

 []
### Etablering starter

Babyavdelingen begynte med en relativ trang tilværelse i annen etasje i Ullevålsveien 11. Ettersom Sportshuset hadde vært en stor kunde når det gjaldt mopeder av Maskinhusket i Stavanger, skulle man nå forsøke med Svithun barnevogner. Kirsten Opstad var en trofast og flittig medhjelper helt fra starten av, og butikken fikk snart et godt renommé.

Da kolonialbutikken over gaten nedla driften i 1968, ble barnevognene flyttet dit, og utvalget ble økt vesentlig.

### Eget aksjeselskap

I 1992 ble Babyshop as etablert og det ble åpnet ny butikk på Ryen. Trude Baarlid tok over styring av butikken og ny kapital ble stilt til rådighet for det nye aksjeselskapet. Året etter ble det fra 1. mars 1993 leiet helt nye lokaler i Solheimveien 28 for en ny og uavhengig Baby Shop-forretning på 700 kvadratmeter. I Nesbruveien 33 ble den gamle barneutstyrsforretningen modernisert, pusset opp og overtatt av det nye selskapet. Også her ble det en salgsflate på over 700 kvadratmenter. 28. september 1995 fikk så Baby Shop as egen butikk i sitt første shoppingsenter Ski Storsenter.

Eksterne lenker
---------------

* Babyshop Offisiell hjemmeside og nettbutikk
***Bab's Burglar*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Når den egenrådige unge Bab Archibald kommer hjem fra skolen på ferie, inngår faren hennes – som forsøker å lære sin sparsomme datter verdien av penger – en avtale med henne: han skal sette inn 1 000 dollar på bank-kontoen hennes, men det vil være hennes godtgjørelse for hele det neste året. Bab kjøper umiddelbart en bil, og kjører den nesten like umiddelbart gjennom et gjerde og inn i en melkevogn. Hun blir arrestert for for høy hastighet, og etter at hun har betalt bøter og erstatning, sitter hun igjen med bare 16 øre på bank-kontoen.

Bab skaffer seg snart en jobb med å kjøre drosje for å tjene litt mer penger, og en dag legger en kunde igjen noe i drosjen hennes - en plantegning av herskapshuset Archibald. Bab innser at mannen må være en innbruddstyv, og hun setter derfor opp en felle for ham - men ting går ikke helt som Bab hadde forventet.

Skuespillere
------------

* Marguerite Clark som Bab Archibald
* Leone Morgan som Jane Raleigh
* Richard Barthelmess som Tommy Gray
* Frank Losee som Mr. Archibald
* Isabel O'Madigan som Mrs. Archibald

Referanser
----------

1. ↑  Bab’s Burglar
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bab's Burglar* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bab's Burglar* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Bab's Burglar* på Silent Era Rediger på Wikidata
**«Nesoddens Historie»** er et bokverk som omtaler, som tittelen angir, Nesodden fra tidlig geologisk tid og frem til (foreløpig) 1980.

I 1924 hadde Hjalmar Berner bidratt til den første bygdeboken «*Nesodden herred. Bidrag til bygdens historie. (Utg. paa bekostning av Nesodden herred.)»*

I 1973 fikk Kiwanis Club Nesodden overlatt et omfattende arkivmateriale etter Albert Raaen, som hadde brukt det meste av sin pensjonisttilværelse til å granske dokumenter i Riksarkivet. Året etter ble det av kommunen nedsatt et arbeidsutvalg, som med utgangspunkt i disse dokumentene, og Berners bygdebok fra 1924, skulle skrive en ny versjon av Nesoddens historie.

*Arbeidsutvalget for Nesoddens Lokalhistorie* utga så i 1979 **bind 1** med undertittelen «Fra de eldste tider til 1800». Bindet var redigert av Jon Ola Gjermundsen, Bjørg Omholt og Terje Schou. 

Det skulle gå mange år før neste bind ble utgitt. Mens man ventet, tok Nesodden Menighetsråd initiativ til å få trykket opp en faksimileutgave av Hjalmar Berners bygdebok fra 1924. Denne ble trykket lokalt hos Leif Rødstens trykkeri AS i 1990, og utgivelsen fikk ikke noe registrert ISBN. 

Nesodden kommune hadde ikke kunnet stille midler til rådighet for videreføring av verket *Nesoddens Historie*, og det tidligere arbeidsutvalget var avviklet. Imidlertid var «Nesodden Historielag» etablert, og i 1991 besluttet dette å prioritere arbeidet for at **bind 2** måtte bli en realitet. I 1992 fikk historielaget en testamentarisk gave på kr. 200 000, og arbeidet med bind 2 kunne starte. Historielaget engasjerte Christian Hintze Holm til å forestå skrivingen, og håpet var at bind 2 skulle dekke tiden fra 1800 til 1990. Imidlertid var materialet så omfattende at Holm, i samråd med historielaget, sluttførte bindet «Fra 1800 til 1930». Bindet ble likevel på nesten 500 sider, 130 sider mer enn det første bindet, og ble utgitt i 1995.

Salget av bind 2 ble en suksess, og midlene ble øremerket til sluttføring av verket ved **bind 3**. Harald Lorentzen fra historielaget påtok seg oppgaven, og i 2005 kom tredje bind i handelen. Også Lorentzen hadde for meget materiale, hans bidrag «Nesoddens Historie 1930-1980» ble også på nesten 500 sider. At det fortsatt er omtrent 40 år ubeskrevet gir rom for enda flere bind.

Referanser
----------

1. ↑  Hjalmar Berner: Fulltekstutgave på NBdigital

Kilder
------

«Nesoddens Historie», forordene fra

* bind 1(ISBN 82 504038-8-6) -
* bind 2(ISBN 82 993661-0-0) og
* bind 3(ISBN 82 993661-1-9)

Eksterne lenker
---------------

* Lokalhistorie-Wiki, en oversikt over lokalhistoriske skrifter fra Nesodden
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for FinlandFinland Finland |
| Alpint |
| Alpint Vinter-OL for ungdom |
| Gull | 2020 i Sveits’ flagg Lausanne | Parallellslalåm mikslag  |

**Jaakko Tapanainen** (født 19. januar 2002) er en finsk alpinist, som representerer klubben Grankulla IFK. Han trenes av Eemeli Pirinen.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Tapanainen fikk sin første pallplass i et FIS-renn i desember 2018, da han kom på tredjeplass i slalåm i Tahko i Finland. Han kom på 23.-plass i storslalåm i det finske juniormesterskapet i alpint 2019. I februar deltok han i Vinter-EYOF 2019, og kom der på åttendeplass i slalåm og 25.-plass i storslalåm. Han deltok i storslalåm under Junior-VM i alpint 2019, men kjørte ut.

I det finske juniormesterskapet i Ruka kom han på femteplass i slalåm, og i det finske mesterskapet i alpint i mars kom han på niendeplass i slalåm og 25.-plass i storslalåm. I det finske mesterskapet i alpint i april kom han på sjetteplass i slalåm, og han fikk bronse i kombinasjonen.

### Sesongen 2019/20

Han representerte Finland under Vinter-OL for ungdom 2020. Der vant han parallellslalåm mikslag, der han kjørte sammen med Rosa Pohjolainen. De slo Tyskland 4-0 i finalen. I storslalåm kom han på tiendeplass, og han kom på 22.-plass i super-G og i kombinasjonen. Han kjørte ut i slalåmrennet.

Den 1. februar 2020 fikk han bronse i slalåm under det finske juniormesterskapet i alpint.

Referanser
----------

1. 1 2   Vinter-OL for ungdom 2020, «Athletes», besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  FIS - *Results - Rosa Pohjolainen*, besøkt 6. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing Parallel Mixed Team Event* Arkivert 6. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 6. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Jaakko Tapanainen* Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 7. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jaakko Tapanainen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jaakko Tapanainen – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Jaakko Tapanainen – TheSports.org Rediger på Wikidata
* Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine.
Zimbabwefuglen
Zimbabwes nasjonalflagg inneholder Zimbabwefuglen
Zimbabwe-Rhodesias flagg 1979-1980
Rhodesias flagg 1968-1979
En Zimbabwe dollarmynt
Den uthugne **Zimbabwefuglen** er et nasjonal emblem for Zimbabwe, som opptrer i nasjonalflagget og heraldikken for både Zimbabwe og Rhodesia, like så på banksedler og mynter (først på Rhodesiske pund og deretter Rhodesian dollar). Den representere sannsynligvis en gjøglerørn (ørn).

Klebersteinsfuglene stod på vegger og monolitter i oldtidsbyen Store Zimbabwe bygget i det 11. århundre og fortsatte i over 300 år by ancestors of the Shona. Ruinene, som ga navn til det moderne Zimbabwe, og dekker omtrent 7,3 km² og er det største oldtidssteinkonstruksjonen i Zimbabwe.

Når ruinene i Store Zimbabwe ble oppdaget av den moderne sivilisasjon i siste del av det 19. århundre, fem av de uthuggede fuglene som ble funnet og ble i 1906 fraktet til Sør-Afrika av Cecil Rhodes. Fire av statuene ble gitt tilbake til Zimbabwe av den sørafrikanske regjeringen ved frigjøringen i 1981, mens den femte forblir i Groote Schuur, Rhodes sitt tidligere hjem i Cape Town. Et fragment fra en annen fugl ble returnert i 2003 fra et tysk museum etter i lengre tid å ha vært oppbevart i Leningrad.

Referanser
----------

1. ↑  Store Zimbabwe (11. –15. århundre) | Metropolitan Museum of Art

* BBC News World Edition artikkel *Zimbabwe fugl "flyr" hjem*, på onsdag, 14. mai 2003
**Barnet Yīng** (tradisjonell kinesisk: 孺子嬰; forenklet kinesisk: 孺子婴; hanyu pinyin: *Rúzi Yīng*; født 5 e.Kr. død 25 e.Kr.), født **Liú Yīng** (劉嬰), var den femtende og siste keiseren av det tidlige kinesiske Han-dynastiet, kjent som det Det vestlige Han-dynasti, fra 6 til 8 e.Kr..

Biografi
--------

Etter at keiser Han Pingdi ble drept uten å ha en arving, valgte regent Wang Mang den yngste av alle tenkelige kandidater til å etterfølge ham for å kunne opprettholde sin makt i regjeringa. Også Yīng ble snart avsatt av Wáng, som gjorde seg selv til keiser for det «nye» Xin-dynastiet, og slik ble Hàn-dynastiet midlertidig avskaffet. Under Xin-dynastiet ble Yīng satt i en effektiv husarrest; han var isolert så lenge at da han kom ut igjen som voksen kjente han ikke igjen vanlige dyr. Før Xin-dynastiet ble styrtet i 23 var det mange ambisiøse menn som hevdet de ønsket å gjenopprette Hàn. I 25 startet et opprør mot den midlertidige keiseren Han Gengshidi. Yīng ble involvert i opprøret, og ble drept da det ble slått ned i 25. Rúzi Yīng har blitt sett på som et tragisk uskyldig barn som har blitt et offer for sine omgivelser. Han har ofte blitt kalt «keiser Rúzi», men dette er feilaktig da han aldri formelt besteg tronen som keiser, det var han for ung til, og tittelen hans var kronprins og hersker for riket.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Han Pingdi** | **漢朝皇帝Keiser av Hàn**(Regent: Wang Mang)(6–8 AD) | Etterfølger:**Wang Mang(Xin-dynastiet)** |
**Heinrich Ruzzo Reuss von Plauen** (født 24. mai 1950 i Luzern, død 29. oktober 1999 i Stockholm) var en tysk prins og landskapsarkitekt.

Ruzzo Reuss var sønn av prins Heinrich Enzio Reuss von Plauen (1922–2000) og svenske Louise Peyron (1918–1989) og tilhørte den tidligere regjerende fyrstefamilien i det tyske fyrstedømmet Reuss. Foreldrene var skilt, og Ruzzo Reuss vokste opp hos faren i Roma, men tilbrakte somrene hos moren i Skåne. Han tok eksamen ved Lundsberg i Värmland. På denne tiden ble han venn med kronprinsen, den kommende Carl XVI Gustaf, og de to brukte å gå på jakt sammen.

I 1989 døde moren og Ruzzo Reuss arvet en gård i Glumslöv utenfor Landskrona. Reuss var golfinteressert og hadde fra før laget en 18-hulls golfbane i Sveits samt 9-hullsbanen i Lundsberg og planla flere.

Ruzzo Reuss var gift to ganger. Første mellom 1974 og 86 med Mette Rinde fra Norge og de to fikk tvillingdøtre sammen. Etter skillsmissen giftet Reuss i 1992 seg med ABBA-medlemmet Anni-Frid Lyngstad. Hun fikk tittelen *Anni-Frid prinsesse Reuss Gräfin von Plauen*. Lyngstad ble etter dette venn med dronning Silvia og de to har feriert sammen flere vintre.

Reuss døde av kreft.

Barn
----

* Prinsesse Henriette Anna-Bess Helle Mette Reuss, grevinne av Plauen (født 2. juni 1977 i Oslo), gift med Jan Herud, tusk forretningsmann
* Prinsesse Pauline Margaretha Emma-Louise Mette Reuss, grevinne av Plauen (født 2. juni 1977 i Oslo)

Referanser
----------

1. ↑  Edge, Simon (17. desember 2007): «ABBA Star Who Became A Princess», *Sunday Express*
2. ↑  Alfthan, Camilla : «Tok verden med platåsko og tricoter» Arkivert 12. mai 2016 hos Wayback Machine. *KK* 2016

Litteratur
----------

* *Burke's Royal Families of the World I* (1977), ISBN 0-85011-023-8, s. 250 & 254

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Spansk åpning kalles på engelsk *Ruy López Opening*). Stilling etter 1.e4 e5 2.Sf3 Sc6 3.Lb5 (C60))

**Ruy López de Segura** (født 1530 i Zafra ved Badajoz i Spania, død 1580) var en spansk sjakkspiller, munk og katolsk sogneprest i Zafra.

Hans verk *Libro de la invención liberal y arte del juego del Axedrez* er en av de første grunnleggende verker i den europeiske sjakklitteratur.

Impulsen til boken fikk han under et besøk til Roma, der han i 1560 vant en serie sjakkspill mot den italienske mesterspilleren Giovanni Leonardo Di Bona. Han regnes dermed litt uoffisielt som den første stormester i sjakk i historien.

I Roma ble han kjent med sjakkboken som den portugisiske mester Pedro Damiano hadde utgitt i 1521, og syntes at den var svært dårlig. Dermed bestemte han seg for å skrive sin egen. Den utkom i 1561 i Alcalá de Henares. López beskrev sjakkens opprinnelse, gjengav spillereglene (som allerede var de samme som nå), og oppstilte den første nøyaktige analyse av de mest benyttede åpningstrekk. Dette har gitt López ry som «sjakkanalysens far».

Han analyserte særlig utførlig den spanske åpning, som opprinnelig ble oppkalt etter ham (og på engelsk kalles den fremdeles *Ruy Lopez Opening*). Han beskjeftiget seg også inngående med kongegambitten.

I 1575 tapte han revansjespillet mot Leonardo Di Bona. Men et av partiene som han vant, er gått inn i sjakkhistorien:

Ruy López - Leonardo (Madrid, 1575)
-----------------------------------

1.e4 e5 2.f4 d6 3.Lc4 c6 4.Sf3 Lg4 5.fxe5 dxe5 6.Lxf7+ Kxf7 7.Sxe5+ Ke8 8.Dxg4 Sf6 9.De6+ De7 10.Dc8+ Dd8 11.Dxd8+ Kxd8 12.Sf7+ 1-0

Referanser
----------

1. 1 2   MAK, PLWABN-ID 9810554428005606[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Chessgames.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ruy Lopez de Segura vs Giovanni Leonardo Di Bona da Cutri, Madrid 1575 – Kongegambit

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruy López de Segura – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Ruy López de Segura – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Argentinas flagg Argentina |
| Friidrett: |
| Friidrett Søramerikansk mesterskap i friidrett |
| Gull | Buenos Aires 1941 |  4x100 m |
| Gull | Lima 1939 |  4x100 m |
| Sølv | Lima 1939 |  Lengdehopp |
| Bronse | Lima 1939 |  80 mH |

**Olga Tassi** (født 1901 i Pergamino, død 1981) var en argentinsk basketballspiller og friidrettsutøver, som konkurrerte i hekkeløp, lengdehopp og spydkast. Hun satte flere nasjonale rekorder i sin idrettskarriere.

Bakgrunn
--------

Tassi vokste opp med en konservativ, italiensk far, som nektet henne å drive med idrett. Hun måtte lyve, og si at hun for eksempel var ute på kino med venner, da hun dro for å trene. Hun konkurrerte med morens etternavn i starten, *De Angelis*. Etter hvert fikk hun lov også av faren til å driver med idrett, men han fikk henne til å spise en porsjon nudler før hver konkurranse, i den tro at dette skulle gi henne energi og utholdenhet. Da hun ble tatt ut til å delta i Sommer-OL 1932 nektet han henne likevel å delta der.

Idrettskarriere
---------------

Tassi deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1939, som ble arrangert i Peru, og kom der på andreopass i lengdehopp, bak Raquel Martínez fra Chile, og med Zoila Garcés fra Peru på tredjeplass. Hun deltok også på 80 meter hekk, der hun fikk bronse. I tillegg deltok hun på 4 x 100 meter stafett, sammen med Elsa Irigoyen, Lelia Spuhr og Julia Druskus der de vant gull. Hun deltok på 4 x 100 meter stafett igjen under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1941, og Argentina vant igjen denne øvelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Cuyonoticias - *Boca y River, un clásico con muchas historias para contar* Arkivert 20. november 2020 hos Wayback Machine. besøkt 20. november 2020.
2. ↑  Nomos Elibrary - *STADION, Volume 41 (2015), Issue 1, ISSN Online: 0172-4029*, besøkt 20. november 2020.
3. ↑  RMBA - *Desde el voto femenino hasta Gaby Sabatini. River y las mujeres, un amor sin final*, besøkt 23. januar 2021.
4. 1 2  Pagina12.com - *Las atletas de antes no podían saltar los mandatos*, besøkt 20. november 2020.
5. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (women)*, besøkt 19. november 2020.
6. ↑  Sport Illustrado - *10 de Abril 1941* (s.29), besøkt 20. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Olga Tassi - Athletics Podium
**Sweden Yachts AB** var et svensk verft som produserte seilbåter i størrelsene 34–80 fot. Aksjeselskapet ble etablert i 1976 i Stenungsund og 23. mars 2009 begjærte verftet seg konkurs. Verftets første båt var «Sverige», en 12mR og America's Cup utfordrer bygget i aluminium, men siden bygget verftet alle båter i glassfiber. Alle båtene, utenom Sweden Yachts 80, var konstruert av duoen Peter Norlin, ansvarlig for skrog, rigg og konstruksjon og Jens Östmann, ansvarlig for dekk og interiør. Båtene var konstruert med tradisjonelle metoder og i håndverksmessig høy kvalitet, noe som ga Sweden Yachts ord på seg for å være Sveriges svar på finske Nautor's Swan. 

Verftets første serieproduserte og minste båt var Sweden Yachts 34 og den største var Sweden Yachts 80 konstruert av Germán Frers. Båtene ble bygget i glassfiberforsterket polyester med balsakjerne sandwich. Båtene hadde spaderor og bly finnekjøl. Innredningen var i mahogni og alle skott var laminert til skrog og dekk. Verftet produserte 25–30 båter i året.

Verftet skal etter planen gjenoppstå med tidligere verfteier Sven Enoch, Lars Åhrén og båtkonstruktør Peter Norlin som bakmenn. De tre har laget firmaet Europa till Sjöss AB som ble dannet 14. april 2009 Firmaet skal skifte navn til Sweden Yachts dersom relanseringsplanene går som planlagt, og første båt skal leveres våren 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Seilas.no besøkt 25. mars 2009
2. 1 2  Seilmagasinet online Arkivert 22. desember 2008 hos Wayback Machine. besøkt 19. november 2008
3. ↑  Verftets hjemmeside Arkivert 13. august 2007 hos Wayback Machine. besøkt 19. november 2008
4. ↑  «Europa till Sjöss AB.» **(svensk)**. ratsit. Besøkt 18. juni 2010.
5. ↑  Redéen, Lars-Åke (1. juni 2010). «Sweden Yachts reconstruction on its way» **(engelsk)**. International Boat Industry. Arkivert fra originalen 6. juni 2010. Besøkt 18. juni 2010.
6. ↑  Fredriksson, Åke (24. mai 2010). «Sweden Yachts återuppstår» **(svensk)**. hamnen.se. Besøkt 18. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Verftets hjemmeside

| * v
* d
* r
Sweden Yachts-modeller |
| --- |
| SY 34 • SY 340 • SY 36 • SY 370 • SY 38 • SY 390 • SY 40 • SY 41 • SY 42 • SY 45 • SY 48 • SY 50 • SY 52SY 54 • SY 70 • SY 80 |
***Romanophora*** er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 10 millimeter), avlang, noe flat, svart praktbille. Pronotum er bredt kobberfarget på sidene, forøvrig er den uten metallglans.
Antennene er forholdsvis lange, utvidet fra det femte leddet. Hodet er rundet. Pronotum er trapesformet med skarpe forhjørner. Dekkvingene er nesten jevnbrede, tett og jevnt punkterte.

Levevis
-------

En av artene har blitt klekket fra døde greiner av treet *Condalia obovata*. For øvrig kan de utvikle seg i ulike løvtrær som valnøtt, hikkori og akasier. Hunnene skiller ut feromoner som hannene med sine store antenner kan lukte seg fram til. De voksne billene lever ganske kort tid, mindre enn 2 døgn, derfor blir de sjelden funnet.

Utbredelse
----------

Arten lever i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien praktbiller, Buprestoidea
			* Familien praktbiller, Buprestidae
				+ Underfamilien Buprestinae Leach, 1815
					- Stammen Curini
						* Understammen Curina
							+ Slekten ***Romanophora*** Bilý, 2004
								- * *Romanophora verecunda* (Erichson, 1834)

Referanser
----------

1. ↑  T.C. MacRae (2012) Extreme sexual dimorphism in Buprestidae.

Kilder
------

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Romanophora* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Romanophora* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Kuimen, porten til Qutangkløften
**Qutangkløften** (kinesisk: 瞿塘峡, pinyin: *Qū​táng​xiá​*), også kalt **Kuixia**, var den korteste av De tre raviner langs elven Yangzi i Kina. Den var 8 km lang, og var den første av kløftene når man regner dem medstrøms, det vil si fra øst mot vest.

Kløften er vesentlig annerledes etter neddemmingen av Yangzi på grunn av De tre kløfters demning.

Kuimen
Rett nedenfor den gamle landsbyen Baidicheng (白帝城) (i fylket Fengjie) fløt Yangzifloden mellom klippene Chijia i nord og Baiyan (白盐山) i sør. Dette stedet ble kalt Kuimen (夔门) og var inngangen til Qutangkløften. Qutangkløften var bare 8 km lang, men den var den smaleste av de tre slukter. På sitt bredeste var kløften bare på 150 m. Fjellene på begge sider er inntil 1200 moh. Kombinasjonen av den smale rennen blant så høye fjell gav et spektakulært inntrykk. Qutangkløften ble generelt regnet som den vakreste av de tre slukter.

Neddemmingen av elven, fullført i 2009, har endret helhetsinntrykket nesten fullstendig. 

Selv om Qutangkløften er den av de tre kløfter som er øverst i forhold til selve demningen, har de stigende vannmassene her hatt større konsekvenser enn ved de andre kløftene. Mange av de mest berømte og historisk betydningsfulle minnesmerker lå i utgangspunktet nærmere elvebredden, så lavt at de også før demningen begynte å bli fylt ikke var tilgjengelige i de mest regnrike periodene. Vannet har nå steget over nivået til imponerende severdigheter som den gamle elvestien, Meng Liangs trapp, og hulen i Belgkløften.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Qutang Gorge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Kiepertøya** er den største av Bastianøyane, Svalbard, beliggende øst av Wilhelmøya og nordøst av Spitsbergen. Øyen består av to deler, en østlig del med lengde ca 2,7 km i øst-vestlig retning, og en vestlig del med lengde ca 3.5 km i nord-sydlig retning. De to delene er forbundet med en sandbanke. Øyen består av basaltklipper som når opp til 31 m på den nordøstlige delen, 35 m på den sydvestlige delen og 34 m på den østlige delen. Totalt areal av øya ca. 3,5 km².[]

Bastianøyane ble oppdaget i 1867 av Nils Fredrik Rønnbeck, den første som seilte rundt Spitsbergen.[] De fleste øyene i Bastianøyane ble navngitt under den første tyske polarekspedisjon (1868), ledet av Carl Koldewey, og denne er oppkalt etter Heinrich Kiepert, en tysk geograf og kartograf.[]

Nærmeste øyer er Deegenøya ca 770 m mot vest og Tobiesenøya ca 2,1 km mot syd.[]

Dyrelivet består i stor grad av isbjørn.

Eksterne lenker
---------------

* Kiepertøya *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Tor Ottar Karlsen** (født 13. mars 1950 i Åsgårdstrand) er en norsk politiker og tidligere fylkesordfører (Ap) fra Røyken i Buskerud.

Karlsen ble valgt til fylkesordfører i Buskerud i 1999 og ble gjenvalgt i 2003. Han stilte ikke til gjenvalg ved fylkestingsvalget i 2007. Før det var han politisk rådgiver i Barne- og familiedepartementet under Gro Harlem Brundtlands 3. regjering. Karlsen har også vært styremedlem i Helse Sør.

  

Karlsen ble i 2007 tildelt 4. klasse av den estiske Terra Mariana-korsets orden. Han fikk ordenen for at han som fylkesordfører hadde ledet an i organisering av hjelpearbeid til vennskapsfylket Pärnu da dette var rammet av en stormkatastrofe.

Han er gift og har to barn. Han er bosatt i Røyken.

Referanser
----------

1. ↑  Tor Ottar Karlsen gir seg i politikken - Kommunal Rapport 26. september 2006

Eksterne lenker
---------------

* (no) Tor Ottar Karlsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Per Ulriksen** | **Buskeruds fylkesordfører**(1999–2007) | Etterfølger:**Roger Ryberg** |
**Jamii Bora** er en organisasjon som driver med mikrofinans i Kenya. Den ble etablert i 1999 av femti tiggerfamilier i Nairobi under ledelse av Ingrid Munro, en svensk kvinne bosatt i Kenya. 

*Jamii Bora* betyr «Gode familier» på kiswahili. Organisasjonen har sterk representasjon i slumområdet Mathare Valley. I 2007 hadde organisasjonen 150 000 medlemmer over hele Kenya og tilbyr forsikring for helse og liv til medlemmene i tillegg til handelsutdannelse og huslån. Gjennomsnittslånene er på $95, og det forandrer livet for mange tiggere. 

21. mars 2007 vant organisasjonen en rettssak om landområdet Kaputiei utenfor Nairobi, hvor man nå holder på å bygge en by for vel 10 000 innbyggere. Byen planlegges å bli på størrelse med Mandal, og arbeidet støttes av Strømmestiftelsen sammen med blant andre Agder Energi og ABCenter. Også flere svenske organisasjoner og firmaer støtter Jamii Bora.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell side for Jamii Bora
* Svensk side for Jamii Bora i Sverige
* Ingrid Munro presenterer Jamii Bora på The 2006 Global Microcredit Summit i Halifax (Video)
* New Yorker artikkel om Jamii Bora fra 30. oktober 2006
* Et intervju med Wajibu: en journal om sosiale og religiøse emner, 2001
Universitetsbygget i Ultuna tilhørende Sveriges lantbruksuniversitet.
**Ultuna** er en bydel i søndre Uppsala, der blant annet Sveriges lantbruksuniversitets hovedcampus ligger. Her foregård det i all hovedsak utdanning av agronomer. På Ultuna finnes også en forskningsverksamhet. Bebyggelsen i bydelen, mellom Fyrisån og Dag Hammarskjölds väg, er omkranset av dyrket mark og skog. I tillegg til Sveriges lantbruksuniversitet finens det blant annet Statens veterinärmedicinska anstalt i Ultuna.

Ultuna er kjent for at siden 1933 (sammen med Målilla fra 1947) å inneha svensk varmerekord på +38 grader celsius.
Ultuna er også kjent for sitt jernaldergravfelt og for båtgraver. Olof Rudbeck d. e. trodd at Uppsala og Atlantis havn hadde ligget der, teorien la han frem i sin *Atlantica*. 

Ultuna omtales i skriftlige dokumenter første gang i året 1221, da St. Maria kirken i Östra Aros holdt en gård i Ultuna. Senest 1316 hadde til og med Uppsala domkirke jord i Ultuna. Uppsala domkirke hadde i 1497 tre, og etter å ha byttet til seg enda en gård i 1525, fire bønner i Ultuna. 1540 omfattet byen et Mantal, tre skattegårder
omfattade byn ett mantal skatte, tre skatteutjorder, et vanlig kirkegods og en prestegård på 4 1/2 mantal tilhørende biskopen.

Kirkens jord ble under Gustav Vasa inndratt til staten, og kongsladegården i Uppsala har siden 1609 hatt rollen som en ny kongsgård. Kongsgården ble nesten utradert. 1622 var slottsfogden i Uppsala Engelbrekt Svensson leietaker, og 1661 overtok Gabriel Gabrielsson Oxenstierna leien. Oxenstierna besluttet å renovere bygningene, og ga oppdraget til arkitekten Olof Rudbeck d.e. å tegne den nye hovedbygnigen som ble ferdigstilt i 1671. Rudbecks bygning brant i 1733 og ble ersattet i 1774 av nåværende hovedbygning.

Rudbeck anså at Ultuna hadde vært en kongsgård og viktig havn ved innløppet til bygda Atlantis. Han skriver *Widh pass een half mijhl ifrån Upsala stadh... ...uppå een mycket angenäm och lustig ort är Ultuna belägen, som har i forna tijder warit een gammal konungzgårdh, såsom then och ännu i dag blifwer kallt, skall hafwa bekommit thetta sitt nampn eftter Uller, then Attins (Odens) son, som och eftter sin dödh blifwit uthi Upsala afgudatempel dyrkad för een gud iempte the twenne förnembliga och stoore afgudar, och förmenes hafwa haftt sitt säthe uppå Ulltuna gård... ... Och har widh Ultuna i forna tijder warit een förnemblig skeppzhambn, ther ännu tillfinnandes är öfwer 700 ättebackar...*.

De fleste av gravene er idag borte, små rester finnes forsatt igjen. Flere ble gravet bort på Rubecks tid, og båtgravene gravdes bort på 1850-tallet. Noen av gjenstandene ble tatt vare på, men det er lite dokumentasjon omkring funnene.

Referanser
----------

1. ↑  Svenska temperaturrekord
2. ↑  *Det medeltida Sverige* 1:2 Tiundaland
3. 1 2  *Olof Rudbecks "Kungsbyggning" på Ultuna*, artikkel av Nils Sundquist i årsboken Uppland 1940

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Pleurispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Små (3 - 4 millimeter), avlange, svarte bladbiller. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har pigger langs sidekanten og flere pigger oppe på ryggen, pronotum har fire på hver side. Hos denne slekten er piggene ganske korte. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artenes vertsplanter er ukjente, de fleste Hispini lever på ulike slags gress.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Madagaskar og Togo.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Navnet blir noen ganger stavet *Phidodonta*.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Pleurispa*** Weise, 1902
							+ *Pleurispa humilis* Gestro, 1909
							+ *Pleurispa misella* Weise, 1902
							+ *Pleurispa subinermis* (Fairmaire, 1902) - ofte plassert i slekten *Peronycha*
							+ *Pleurispa weisei* Gestro, 1906

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World- *Pleurispa*
* *Pleurispa* på ITIS
* (en) *Pleurispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pleurispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pleurispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
Her havnet bøker som ble pliktavlevert i 1914, fra Universitetsbibliotekets arkiver
**Pliktavlevering** er en plikt til å avlevere allment tilgjengelig materiale som man har produsert til institusjoner som Nasjonalbiblioteket i Norge. 

Pliktavlevering ble innført i Frankrike i 1536, mens det i Danmmark-Norge først ble innført i 1697 til Det Kongelige Bibliotek. I 1781 ble loven utvidet til også å gjelde bøker utgitt i samtlige hans majestets riker og land, hvilket så også omfattet Norge.

I Norge er det *lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument* også kalt *pliktavleveringsloven* av 9. juni 1989 som regulerer dette.

Formålsparagrafen sier: «Føremålet med denne lova er å tryggja avleveringa av dokument med allment tilgjengeleg informasjon til nasjonale samlingar, slik at desse vitnemåla om norsk kultur og samfunnsliv kan verta bevarte og gjorde tilgjengelege som kjeldemateriale for forsking og dokumentasjon.»

Denne loven er nøytral med tanke på format og medium. Det vil si at loven gjelder ikke bare for bøker og tidsskrifter, men også for film, lyd, kringkasting, digitale dokumenter osv.

Avleveringsplikten følger av lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (pliktavleveringslova) som trådte i kraft 1. juli 1990. Norge fikk vi den første loven om pliktavlevering i 1697. Innhøsting av nettsider med det norske domenet «.no» begynte i 2005.

I 2006 var antall avleveringer:

* vevdokumenter 315 millioner
* digital radio (antall filer) 36 096
* småtrykk 30 939
* kringkastet materiale 21 486
* periodika (tidsskrifter, årbøker og annet som kommer ut jevnlig) (løpende titler) 12 917
* postkort 2606
* bøker 11 463
* plakater 550
* lydopptak musikk 542
* notetrykk 498
* lydbøker 435
* CD-ROM, DVD-ROM 224
* videoer 257
* aviser 253
* kart 153
* kombidokumenter 33

Referanser
----------

1. ↑  «pligtaflevering | lex.dk». *Den Store Danske* **(dansk)**. Besøkt 20. august 2022.
2. ↑  «Pligtaflevering: bevaring af kulturarven». *wayback-01.kb.dk*. Besøkt 20. august 2022.
3. ↑  «Lov om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (pliktavleveringslova) - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 20. august 2022.

Kilder
------

* Pliktavlevering, Nasjonalbibliotekets hjemmeside (lest 24. november 2012)
* Lov 9. juni 1989 nr. 32 om avleveringsplikt for allment tilgjengelege dokument (lest 17. januar 2008)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
***Plesthenus*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore, langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det gjerne en flat knøl eller et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med rader av firkantede groper.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Sulawesi og Ny-Guinea.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Macrolininae
					- Slekten ***Plesthenus*** Kaup, 1871
						* *Plesthenus anneae* Boucher, 1996
						* *Plesthenus invitus* Kuwert, 1891
						* *Plesthenus lottini* (Boisduval, 1835)
						* *Plesthenus sanghiensis* Boucher, 1996
						* *Plesthenus scutellopunctatus* Zang, 1903

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* (en) *Plesthenus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Plesthenus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Plesthenus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Nicolaas Albertus Adrianus «Nico» Landeweerd** (født 3. april 1954 i Hilversum), er en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker i 1976 i Montréal, i 1980 i Moskva og i 1984 i Los Angeles. 

Landeweerd vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo i Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Italia. Det nederlandske laget vant to kamper og spilte to uavgjort og tapte én i finalerunden som besto av seks lag. Nederland fikk seks poeng, samme som Italia som kom på andreplass. Landeweerd spilte åtte kamper og scoret ni mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Bronse Bronse i vannpolo, Italias flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nico Landeweerd – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Nico Landeweerd – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Nico Landeweerd – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nico Landeweerd – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Ruzhou** (kinesisk: 汝州; pinyin: *Rǔzhōu*) er et byfylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Pingdingshan.

Befolkningen var på 924 159 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Fengxuetempelet og dagobe-skogen (*Fengxue si ji talin*, 风穴寺及塔林), Zhanggongxiang-keramikkovnen (*Zhanggongxiang yaozhi*, 张公巷窑址), Faxingtempelets pagode (*Faxing si ta*, 法行寺塔) og Konfuciustempelet i Ruzhou (*Ruzhou wenmiao*, 汝州文庙) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Ruy López de Villalobos** (født ca. 1500 i Toledo, Spania – død 4. august 1544 i Amboina, Molukkene), spansk sjøfarer og oppdagelsesreisende. 

Man vet lite om Ruy López de Villalobos før vi hører at han i Mexico hadde ry på seg som en dyktig navigatør (1540). Visekongen, Antonio de Mendoza, gav ham i oppdrag å oppdage og utforske *Krydderøyene*, som portugiserne ennå ikke hadde okkupert. Han seilte med fire skip fra Navidad nær Acapulco i 1542, oppdaget øygruppene *Marshalløyene*, *Carolinene* og *Palau* (Pelew), og fikk øye på en stor øy han kalte *Caesarea Caroli*, og som kan ha vært Luzon i de filippinske øyer. Han kom også forbi øya Samar (eller det kan ha vært Leyte), som han kalte Filipps øy, etter den spanske tronfølger Filipp. Senere ble dette navnet overført på hele øygruppen. 

Deretter fant han en øy som han kalte Antonio eller Saragan (muligens Mindanao), og etablerte en koloni der, til tross for de fastboendes motstand. Ettersom det ble knapt med forsyninger og ammunisjon beordret han tre skip tilbake til Mexico. Men de led skibbrudd allerede før de hadde forlatt synsranden. Sulten drev dam da til å oppgi kolonien og begi seg til Amboina, der portugiserne nå var på plass og kastet dem i fengsel. Der døde Lopez de Villalobos etter kort tid.

En av fangene, losen Guido de Labezares, klarte å flykte og vendte tilbake til Mexico. Han var senere med på Legazpi-ekspedisjonen til Filippinene og ble en av Filippinenes første generalguvernører.

At noen av de øyene López de Villalobos oppdaget i virkeligheten tilhørte Hawaii-gruppen, er kanskje ikke sannsynlig, men kan heller ikke utelukkes.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |
**USS «Cole»** (**DDG-67**) er en amerikansk jager i Arleigh Burke-klassen med hjemmehavn i Norfolk i Virginia. Skipet er oppkalt etter sersjant Darrell S. Cole, en marineinfanterist som falt i tjeneste på Iwo Jima den 19. februar 1945.

Skipet ble bygget av Ingalls Shipbuilding og levert til den amerikanske marinen den 11. mars 1996.

Den 12. oktober 2000 ble «Cole» angrepet fra en liten gummibåt av selvmordsbombere. 17 soldater ble drept og 39 såret. Den amerikanske regjeringen utlovet en belønning på opptil 5 millioner dollar for informasjon som kunne lede til pågripelse av personer som deltok i eller støttet angrepet.

Den 4. november 2002 ble Ali Qaed Sinan al-Harthi, som antas å ha planlagt angrepet, drept av CIA ved hjelp av et AGM-114 Hellfire missil skutt fra en RQ-1 Predator drone.

«Cole» ble sendt tilbake til USA ombord i det norske lasteskipet MV «Blue Marlin» eiet av Offshore Heavy Transport i Oslo. «Cole» ble losset av «Blue Marlin» den 13. desember 2000 ved verftet til Northrop Grumman Ship Systems. Etter en vellykket 14-måneders innsats for å reparere skipet, returnerte «Cole» til sin hjemmehavn i Norfolk den 19. april 2002. Den 29. november 2003 forlot skipet havnen på sitt første tokt siden terroraksjonen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) USS Cole (DDG-67) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Naval Vessel Register

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
***Nesohispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En middelsstor (8 -11 millimeter), avlang og slank, ganske flat, blank, svartbrun bladbille. Antennene er omtrent så lange som hode + pronotum med 11 ledd. Hodet har en kort, forlenget "snute" mellom antennefestene. Pronotum er firkantet, sidekantene litt innsvungne, dekkvingene nokså lange og jevnbrede, med 8-10 rader av fine punkter, uten opphøyde lengderibber. Beina er temmelig korte.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Arten lever på palmer.

Utbredelse
----------

Slekten er endemisk for Seychellene.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Cryptonychini** Chapuis, 1875
						* slekten ***Nesohispa*** Maulik, 1913
							+ *Nesohispa lambaciras* Maulik, 1913

Litteratur
----------

* Hispines of the world - *Nesohispa*
* *Nesohispa* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nesohispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nesohispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Nesohispa* hos ITIS Rediger på Wikidata