recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Den osiandriske strid** fant sted under den kirkepolitiske reformasjon i Tyskland. Navnet er fra Andreas Osiander, den som utløste striden i 1550/51, idet han i sin rettferdiggjørelseslære hevdet det nye menneskes «essensielle rettferdighet (*essentielle Gerechtigkeit*). Dette skulle bety at Guds rettferdiggjørelse av mennesket skulle bestå i at Kristus som Guds evige Ord er reelt present i menneskene og at mennesket slik blir rettferdiggjort ved Kriste rettferd.

Det lutherske flertall, anført av Philipp Melanchthon, anklaget Andreas Osiander for å utviske grensen mellom rettferdiggjørelsen og helligelsen, og dermed for å lære at mennesket blir rettferdiggjort for Gud ved sine gode gjerninger. Men dette var en fortegnelse av Osianders standpunkt. Mot dette oppstilte filippistene en rent imputativ forståelse av rettferdiggjørelsen: I rettferdiggjørelsen blir mennesket tilregnet (lat. *imputare*) Kristi rettferd, og tilgjengjeld blr dets stnder tilregnet Kristus. For de på ham overdratte synder lider sp Kristus Guds straff på korset. Denne imputative forståelse av rettferdiggjørelsen ble til den lutherske ortodoksis standardteologi. Slik vektla gnesiolutheranerne og filippistene sammen den «tilregnede rettferdighet» (*zugerechnete Gerechtigkeit*).

Litteratur
----------

* Martin Stupperich: *Osiander in Preußen 1549-1552*, Berlin/New York 1973.
* Claus Bachmann: *Die Selbstherrlichkeit Gottes. Studien zur Theologie des Nürnberger Reformators Andreas Osiander*, Neukirchen-Vluyn 1996.
* Claus Bachmann: *Das Kreuz mit der Alleinwirksamkeit Gottes. Die Theologie des Nürnberger Reformators und protestantischen Erzketzers Andreas Osiander im Horizont der Theosis-Diskussion*, in: Kerygma und Dogma Bd. 49 (2003), S.247-275.
* Johann Sporschil: *Populäre Geschichte der katholischen Kirche.* Ernst Fleischer, Leipzig, 1850, 3. Bd. S. 345 (Online)
* Johann Georg Veit Engelhardt: *Handbuch der Kirchengeschichte.* Verlag Johann Jakob Palm und Ernst Henke, Erlangen, 1833, 3. Bd. S. 233, (Online)
* Ignaz von Döllinger: *Die Reformation und ihre innere Entwicklung und ihre Wirkungen im Umfange des lutherischen Bekenntnisses.* Verlag G. Joseph Manz, Regensburg, 1848, 3. Bd. S. 397–437 (Online)
**Rikard Owe** (født 15. november 1864 i Holmestrand, død 10. mars 1933 samme sted) var en norsk maler, lærer og politiker for Venstre. Han het opprinnelig **Rikard Olsen**, men skifta etternavn i sine seinere år.

Owe gikk i lære hos faren, som var malermester. I 1886 overtok hans farens verksted. Han hadde middelskoleeksamen fra 1880, og vintrene 1884–1887 tok han utdanning ved Kunst- og håndverksskolen i Kristiania. Han arbeidde i perioder som tegnelærer ved Hortens tekniske aftenskole, ved Holmestrand offentlige skole for døve og ved Holmestrand tekniske aftenskole. Han var bestyrer ved Norges Banks Drammen-avdeling fra 1918.

Owe var medlem av Holmestrand bystyre fra 1898 til 1928. Han var formannsskapssekretær fra 1926 til sin død. Han hadde ei rekke andre verv, både kommunalt og i næringslivet.

Han var valgmann ved stortingsvalget i 1903. I perioden fra 1906 til 1909 var han innvalgt på Stortinget fra Holmestrand bykrets. Han var først uavhengig representant, men slutta seg seinere til Venstre. De neste tre valgperiodene, fra 1910 til 1918, var Owe representant for kretsen Brevik og Holmestrand. De første tre periodene på Tinget satt han i gasje- og pensjonskomiteen, den siste i justiskomiteen.

Rikard Owe var bror av Ove Christian Owe, som var stortingsrepresentant for Bodø og Narvik 1919–1921.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 570[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 667[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 570–571.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rikard Owe hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Margaret Hamilton som den onde heksa fra Vest i eventyrfilmen *Trollmannen fra Oz* (1939).
**Den onde heksa fra Vest** (egentlig **The Wicked Witch of the West**, også **Elphaba Thropp** i senere verk) er en fiktiv skikkelse i Oz-universet som først ble introdusert i L. Frank Baums barnebok *Trollmannen fra Oz* (1900). I boken er hun en ond heks som forsøker å hindre hovedfiguren i å dra tilbake til hjembyen.

Skildringer
-----------

Den mest kjente skildringen av hekseskikkelsen ble gjort av Margaret Hamilton i eventyrfilmen *Trollmannen fra Oz* (1939). Fra og med denne filmen fikk rollefiguren grønn hud. Gregory Maguire skrev boken *Wicked: The Life and Times of the Wicked Witch of the West* (1995), som er en mer dyster gjenfortelling sett fra heksens ståsted. I denne boken ble også navnet Elphaba Thropp introdusert. Scenemusikalen *Wicked* er basert på Maguires bok, og Idina Menzel hadde rollen som Elphaba under premieren på Broadway i 2003. Skikkelsen har også blitt spilt av blant andre Mila Kunis (i eventyrfilmen *Oz: The Great and Powerful*) og Rebecca Mader (i fantasyserien *Once Upon a Time*).

Anerkjennelse
-------------

Det amerikanske filminstituttet har kåret den onde heksa fra Vest til filmhistoriens fjerde beste skurkeskikkelse.

Referanser
----------

1. ↑  «AFI'S 100 YEARS...100 HEROES & VILLAINS». Det amerikanske filminstituttet. Arkivert fra originalen 21. mai 2014. Besøkt 14. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wicked Witch of the West – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Rikard III av Normandie** (født 997/1001, død 6. august 1027 i Rouen), hertug av Normandie, var den eldste sønnen til Rikard II som døde i 1026.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Omkring år 1020 ble Rikard sendt av sted av sin for med en stor hær å komme sivigerbroen Reginald I (den senere greve av Burgund) fra fangenskap. Han var blitt tatt til fange av biskop og greve Hugo av Chalon.

### Hertug

When Rikard II døde i august 1026 ble han, som eldste sønn, den neste hertug av Normandie, som Rikard III. Kort tid etter at han kom til makten gjorde hans bror Robert opprør mot ham. Robert var utilfreds med at det eneste han hadde å regjere over var provinsen Hiemois i randen av Normandie. Han innledet en beleiring av byen Falaise. Men opprøret slo feil - Rikard tok ham til fange. Etter at Robert hadde sverget ham troskap, slapp han ham imidlertid fri.

Rikard III selv var hertug i kun noen få måneder, og fikk aldri anledning til å prege hertugdømmet Normandie eller omgivelsene. Kort tid etter at han hadde oppløst sin hær og vendt tilbake til Rouen, døde han brått.

### Dødsfall

Hans død så kort tid etter sin far var omgitt av omstendigheter som er blitt karakterisert som mystiske. Han var da bare tyve år gammel. Hertugdømmet gikk ved hans død til hans yngre bror Robert I, den 6. hertug av Normandie, og en av forfedrene til dagens britiske kongefamilie. 

Det har blitt diskutert om det nettopp var broren Robert I fikk storebroren ryddet av veien, men til tross for at han hadde personlig motiv har det aldri vært mulig å bevise noe. Men han endte opp med tilnavnet «Djevelen», «Robert le diable». Guillaume de Jumièges hevder at det var et giftmord. Robert av Torigni, som skriver noe senere, henimot 1125, presenterer broren Robert som giftmorderen. Det er umulig å verifisere disse påstandene.

### Barn

Rikard III hadde barna Alice av Normandie og Agnes d'Evreux med to ukjente elskerinner, men ikke med sin hustru Adela (eller Alix), grevinne av Contenance (1009-5. juni 1063), som var den nest eldste datter til kong Robert II av Frankrike og Constance av Arles. Etter at Rikard III døde ble hun gift med grev Balduin V av Flandern.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10218.htm#i102171, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  François Neveux, *A Brief History of the Normans*, trans. Howard Curtis (Constable & Robbinson, Ltd, London, 2008), pp. 97-8

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Rikard II** | **Hertug av Normandie**(1027–1027) | Etterfølger:**Robert II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Bymotiv fra 1885 med Studenterlunden og Karl Johans gate av Harald Bertrand. Tilhører Oslo Museum
**Harald Bertrand Hansen** (født i Kristiania 23. desember 1856, død i Sylling 27. august 1890) var en norsk kunstmaler. 

Han tok kunstutdannelse på Tegneskolen 1876-79 og deretter hos Knud Bergslien. Etter tiden hos Bergslien etablerte han ateliersamarbeid i kunstnerkvarteret i Pultosten med Kalle Løchen, Jørgen Sørensen, Edvard Munch, Lorentz Norberg, Halfdan Strøm, Jens Wang og Thorvald Torgersen. Her fikk de i en viss grad veiledning fra Christian Krohg. Han var en del av miljøet rundt Rolf Skjeftes atelier, som er skildret i Herman Colditz' naturalistiske nøkkelroman *Kjerka* (1888). I 1883 deltok han på Frits Thaulows «friluftsakademi» på Modum. Han hadde et Parisopphold i 1889. Han malte sammen med Gustav Wentzel i Hardanger i 1880, og oppholdt seg i København i 1888. 

Kunsthistorien plasserer ham som en av naturalismens «mellomgenerasjon», som ble utdannet i Kristiania i 1880-årene. Han debuterte på Høstutstillingen i 1883, med «Høstdag, Karl Johan», som eies av Kreditkassen. Andre verk finnes i Nasjonalgalleriet og i Væringsaasensamlingen ved Glomdalsmuseet.

Han døde av tæring.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10122073[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Harald\_Bertrand\_-\_1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 333926b3-a9bf-4530-ae8e-b1e2ef2dfdfc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Bertrand, Harald, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Artikkel om ham i *Norsk kunstnerleksikon*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Sigvard Jakob Sivertsen** (født 27. februar 1881 i Bergen, død 27. desember 1963 samme sted) var en norsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker både i 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Sivertsen ble olympisk mester i turn i OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurransen fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Fire år tidligere, i OL 1908 i London, vant Sivertsen en sølvmedalje i lagkonkurranse i mangekamp.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse fritt system Norges flagg Norge
* 1908 Storbritannias flagg London - Sølv Sølv i turn, mangekamp lagkonkurranse Norges flagg Norge

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigvard Sivertsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sigvard Sivertsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sigvard Sivertsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Båndspillerklaviatur** (engelsk: **tape replay keyboard**) er et musikkinstrument der lyden frambringes ved at forhåndsinnspilte lydbånd kombineres med et tastatur. Lydbåndene inneholder entonige opptak av ulike instrumenter, særlig strykere og blåsere. Når en tangent trykkes ned på tastaturet, bringes et lydhode i kontakt med et bestemt bånd. På den måten kan det pilles både kromatiske skalaer og akkorder.

Instrumentet ble oppfunnet på slutten av 1940-tallet, og ble brukt i pop- og rockmusikk fra midten av 1960-tallet fram til slutten av 1970-tallet. Det ble helst brukt på konserter som erstatning for strykere og blåsere, men er også brukt under studioopptak for å oppnå spesielle effekter. Det mest kjente merket av båndspillerklaviaturer er Mellotron; andre merker er Chamberlin og Birotron.

Utviklinga innafor elektroniske instrumenter og digital teknikk har løpt fra båndspillerklaviaturene. I dag frambringes tilsvarende effekter på samplere. De brukes likevel fortsatt i visse sammenhenger, og er også stadig i produksjon.
Et blad fra tideboken Les Très riches heures du Duc de Berry fra ca. 1410. Dette er tidebokens oppslag for januar måned.

**Tidebok** (latin *horae*; fransk *Les Heures* eller *Livre d'heures*; engelsk *Primer* eller *Book of Hours*; tysk *Stundenbuch*, *Stundenbücher*; italiensk *libri d'ore*) er en bønnebok, nærmere bestemt en bok som inneholdt den katolske kirkes tidebønner. 

Tidebøker var blant de oftest forekommende bøker i privateie i middelalderen fra ca. 1200. De mest påkostede eksemplarene av tidebøkene var illuminerte manuskripter, og var derfor svært kostbare statusgjenstander i tillegg til å bli brukt i bønnesammenheng.

Flere tidebøker har blitt bevart opp gjennom århundrene og kan fortsatt beundres i våre dager; kjente eksempler er *Les Belles Heures de Jean de France, Duc de Berry* og *Les Très riches heures du Duc de Berry*.

  

Portaler: Kristendom | Middelalderen | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
Sildesalting fra storsildfisket. Fotografi fra september 1920. Bildet er fra albumet *Stortingets Jernbanekomite's besøk i Aalesund 9-9-1920: Aalesund og Søndmøres næringsliv belyst ved tal og billeder.* og tilhører Nasjonalbiblioteket.
**Sigvald Moa** (født 1879 i Ålesund, død 2. august 1938) var en norsk fotograf. Han etablerte seg i Ålesund året etter bybrannen i 1904. 

Han var samtidig med Ålesundsfotografene Johannes Sponland og Enok O. Simonnæs og hadde gått i lære hos sistnevnte.

Arkivet etter Moa er digitalisert av FylkesFOTOarkivet i Møre og Romsdal.

Referanser
----------

1. ↑   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 390258, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  (no) Sigvald Moa i Fotografregisteret.

Litteratur
----------

* Kjell Skorgevik: *Fotografer i Ålesund i glassplatenes tid*, 1985

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigvald Moa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Moa-arkivet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
**Jarle Rytter**, tidligere **Jarle Ree** (født 31. juli 1948 i Bergen) er en norsk kunst- og dokumentarfotograf.

Han er oppvokst i Bærum. Han ble utdannet agronom i 1975, og arbeidet i mange år som geitebonde på Dovrefjell. Først da han hadde passert 40 år begynte han å fotografere.

Fra 1992 arbeidet han i en tiårsperiode med fotodokumentasjon fra mentalsykehus i Albania og livet i russiske fengsler. Dette resulterte i boka *Heartlines*, utgitt på eget forlag med støtte bl. a. fra Utenriksdepartementet, Norsk kulturråd og Norsk Fotografisk Fond.

Han deltok på Høstutstillingen i 1994 og 1999. Han har mottatt stipend fra Utenriksdepartementet, Sosial- og helsedepartementet, Statens kunstnerstipend, 3-årig arbeidsstipend 2003-05 og stipend fra Fritt Ord. Han er tilknyttet bildebyrået Samfoto.

Bibliografi
-----------

* *Heartlines* (2002) ISBN 82-996348-0-6

Utstillinger
------------

* 1982: Galleri K. T. Kongsberg.
* 1983: Preus fotomuseum, Horten.
* 1988: Galeria Nasoni, Porto, Portugal.
* 1989: Preus fotomuseum, Horten.
* 1990: Kodak, Oslo.
* 1992: Porsgrunn kunstforening.
* 1992: Galleri Tonne, Oslo.
* 1996: Kunstnerforbundet, Oslo.
* 1998: Krypten, Oslo domkirke.

Referanser
----------

1. ↑  *Jarle Ree: Rapport fra Øst-Europa*, presentasjon i Fotografi nr. 8 2002
2. ↑  *118 øyeblikk. Norske reportasjefotografier utvalgt og presentert av Tom Martinsen*, Dinamo Forlag 2003

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NMFF **·** VIAF **·** KulturNav
 |
***Fuglen med krystallfjærene***, (originaltittel: *L'uccello dalle piume di cristallo*) er en italiensk giallo fra 1970 regissert av Dario Argento.

Handling
--------

Sam Dalmas er en amerikansk forfatter på ferie i Roma med sin engelske kjæreste Julia. Sam planlegger å snart returnere til USA, men blir vitne til at en kvinne blir angrepet i et kunst-galleri av en mystisk svart-hansket angriper kledd i regnfrakk. Kvinnen, Monica Ranieri, kone til galleriets eier, Alberto Ranieri, overlever angrepet. Angriperen antas å være en seriemorder som dreper unge kvinner over hele byen, og Sam var et viktig vitne.

Sam hjemsøkes av det han var vitne til den kvelden, og ønsker å hjelpe inspektør Morosini i etterforskningen. Han intervjuer en hallik som kjente en drept prostituert, og han besøker en butikk hvor et av ofrene jobbet. Når han en dag er på vei tilbake til sin leilighet, blir Julia angrepet av den samme mystiske skikkelsen. Men Sam kommer hjem akkurat tidsnok for å redde henne, og angriperen stikker av. Sam begynner å motta truende telefon-samtaler fra drapsmannen, og politiet klarer å oppdage en merkelig lyd i bakgrunnen på samtalen, som senere blir avslørt å komme fra en sjelden fuglerase opprinnelig fra Sibir, kalt gråkrontrane. Den eneste fuglene av denne typen i Roma finnes i en dyrehage, slik at Sam og politiet kan identifisere drapsmannens bolig. 

Der møter de Monica Ranieri igjen, som denne gangen krangler med ektemannen sin, Alberto, som bærer en kniv. Etter en kort slåsskamp faller Alberto ned seks etasjer og lander på et fortau. Like før han dør tilstår Alberto alle drapene, og forteller dem at han elsker sin kone. Men politiet oppdager at dette ikke stemmer, og at Alberto forsøkte å dekke over for den egentlige morderen.

Skuespillere
------------

* Tony Musante som Sam Dalmas
* Suzy Kendall som Julia
* Enrico Maria Salerno som inspektør Morosini.
* Eva Renzi som Monica Ranieri
* Umberto Raho som Alberto Ranieri

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fuglen med krystallfjærene* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fuglen med krystallfjærene* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Fuglen med krystallfjærene* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Fuglen med krystallfjærene* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglen med krystallfjærene* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Fuglen med krystallfjærene* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Fuglen med krystallfjærene* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Fuglen med krystallfjærene* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglen med krystallfjærene* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Fuglen med krystallfjærene* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Stine Elisabeth Larsen** (født 5. november 1975 i Bergen) er en norsk friidrettsutøver som representerer klubben BFG Fana.

Hun var Norges fremste, kvinnelige utøver på de lange distansene i flere år, men oppnådde aldri de samme internasjonale resultatene som Grete Waitz og Ingrid Kristiansen.

Larsen vant den svenske halvmaratonen Göteborgsvarvet både i 2000 og 2001. I 2003 vant hun Torino Marathon på tiden 2.27,12.

Hennes beste maraton-plasseringer fra internasjonale mesterskap er 17.-plass i VM 2003 i Paris. I OL 2004 i Aten endte hun på 24.-plass.

Stine Larsen har NM-gull på halvmaraton fra 1999. I tillegg har hun flere sølv- og bronsemedaljer fra 5000 meter, 10000 meter og terrengløp.

Personlige rekorder
-------------------

| Distanse | Tid | Dato | Sted |
| --- | --- | --- | --- |
| 5000 meter | 15.46,02 | 18. juni 1997 | Helsingfors |
| 10000 meter | 32.28,16 | 1. april 2000 | Lisboa |
| 20 km | 1.06,06 | 12. mars 2000 | Alphen aan den Rijn |
| Halvmaraton | 1.09,28 | 13. mai 2000 | Göteborg |
| Maraton | 2.27,06 | 20. oktober 2000 | Amsterdam |

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 131219[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stine Larsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stine Larsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Stine Larsen – World Athletics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«Rampelys» har flere betydninger.
Moderne rampelys av LED montert i et lystrau.
**Rampelys** er lysrekken festet til forkanten av scenegulvet eller rampen i et teater.

Galleri
-------

* Mann trimmer vekene på rampelyset rett før forestillingen tar til. Engelsk trykk fra sent på 1700-tallet.Mann trimmer vekene på rampelyset rett før forestillingen tar til. Engelsk trykk fra sent på 1700-tallet.
* Rampelyset ved Théâtre du Gymnase i Paris. Oljemaleri av Adolph von Menzel, 1856.Rampelyset ved Théâtre du Gymnase i Paris. Oljemaleri av Adolph von Menzel, 1856.
* Skuespillerinne opplyses nedenfra av rampelyset fra scenekanten. The Revue, 1908.Skuespillerinne opplyses nedenfra av rampelyset fra scenekanten. *The Revue*, 1908.

Det var opprinnelig brukt stearinlys eller vokslys som rampelys. Disse ble satt i en serie kabinnetter eller var bare forsynt med skjermer på den siden som vendte mot publikum, slik at de ikke ble blendet. Samtidig reflekterte de speilblanke skjermplatene lyset direkte opp mot skuespillerne.

Mens det gamle teateret brukte levende lys, er rampelyset senere blitt elektriske lys, plassert i et innbygd lystrau over hele scenekanten, slik at disse ikke var synlige for publikum.

Trivia
------

Rampelys brukes også i overført betydning, om å være til offentlig skue (leve i rampelyset) eller å havne i nyhetsbildet (stilles i rampelyset).

Referanser
----------

1. ↑  Rampelys kalles på engelsk: *Footlight*, fransk: Feux de la rampe, spansk: Candilejas, tysk: Rampenlicht eller Fußlicht, og italiensk: La ribalta

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ko Lanta** (**Lantaøya**) er en øy og et distrikt (amphoe), i provinsen Krabi i Thailand. Distriktet omfatter den egentlige Lantaøya og et nesten like stort område på fastlandet. Øya ligger i Pha Nga-bukta i Andamanhavet. Den ble rammet av de katastrofale flodbølgene som traff kysten om morgenen den 26. desember 2004, men vesentlig lettere enn for eksempel Phuket og Phi Phi-øyene. 

Ko Lanta er omkring 70 km sør for byen Krabi. Den fjellrike øya er 27 km lang i nord-sør-retning, og i de sørlige og sentrale delene kommer småfjellene opp i 500 meters høyde. Det indre av øya er dekket av regnskog; øya er omgitt av vakre sandsstrender. 

Øya har (2005) en befolkning på rundt 20 000 som livnærer seg innenfor turistnæringen (det er ca. hundre hoteller og andre *beach resorts*) eller med fiske, gummiplantasjer og krepsoppdrett. I småbyen Saladan er handelen for det meste på kinesiskættede thailenderes hender.[]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Crispin Anders Martin Leo Coulthard Gurholt** (født 18. januar 1965 i Oslo ) er en norsk billedkunstner, med bakgrunn som maler, scenograf og filmskaper.

Gurholt tok mesterbrev som tømrer som 23-åring, og begynte året etter på Einar Granum Kunstskole. Deretter Oslo Tegne- og Maleskole, en periode som elev hos Odd Nerdrum og Statens kunstakademi 1993-98. Samtidig med kunstakademiet studerte han ved New York University SCE Film School.

Han debuterte på Høstutstillingen allerede i 1993. Han har regissert musikkvideoene *Denim Demon* og *Get It On* for Turboneger, og har arbeidet med fotografi og performance. Hans stedsspesifikke installasjoner kalt *live photo* er nøye scenografert, preget av små, meningsbærende detaljer, og dokumenteres-gjenskapes fotografisk.

Referanser =
------------

1. ↑   www.degruyter.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500348390, utgitt 29. august 2011, besøkt 21. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Resonnement fra Jan Martin Bergs omtale i biografidelen av utstillingskatalogen *Tradisjon og fornyelse, figurativt samtidsmaleri*. Nordnorsk Kunstmuseum, 
2006. ISBN 82-91834-28-8

Litteratur
----------

* Utne, Janeke Meyer: *Crispin Gurholt. Live Photo Lillehammer*, med tekster av Achille Bonito Oliva og Janeke Meyer Utne, Oslo 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |
*«Ramsarområde» omdirigeres hit; se også Ramsar-områder i Norge*

Åkersvika i Hedmark ble Norges første Ramsarområde i 1975, og det trettende internasjonalt
**Ramsar-konvensjonen** (egentlig **Konvensjonen om våtmarker av internasjonal betydning, særlig som fuglehabitat**) er en internasjonal avtale for bevaring og bærekraftig bruk av våtmarker. Formålet er å begrense tap av våtmarker og bremse det økende presset på våtmarksområder. Konvensjonen skal utbre kunnskapen om våtmarkenes økologiske betydning og deres betydning for forskning og rekreasjon.

Konvensjonen ble vedtatt på et møte mellom 18 nasjoner i Ramsar i Iran 2. februar 1971, og trådte i kraft 21. desember 1975. Deltakerlanda møtes til en deltakerkonferanse hvert tredje år. Tillegg til den opprinnelige avtaleteksten er blitt vedtatt i Paris i 1982 og i Regina i 1987. Det er oppretta et fast sekretariat med sete i Gland i Sveits.

Ramsar-områder
--------------

Per 2013 har 168 land ratifisert avtalen, og avtalen omfatter 2 143 verneområder, på tilsammen 205 530 km². Landene forplikter seg til å vektlegge bevaring av våtmark, samarbeide om vern av våtmark, og å opprette minst ett såkalt Ramsar-område hver. Disse områdene skal være viktige i internasjonal målestokk og skal gis et spesielt vern. Storbritannia har det største antall Ramsar-områder med 166, mens Canada har det største arealet med 131 000 km².

### Norge

Utdypende artikkel: Ramsar-områder i Norge

Norge var i 1974 et av de første landene som ratifiserte våtmarkskonvensjonen. Miljødirektoratet er forvaltningsmyndighet for konvensjonen. Antallet ramsar-områder i Norge har blitt utvidet i alt seks ganger, sist i 2013. For tiden er det 63 Ramsar-områder i Norge. Flere av Ramsar-områdene er «våtmarkssystem» som omfatter flere separate verneområder.

Referanser
----------

1. ↑  «ramsar.org: The Ramsar List of Wetlands of International Importance». Arkivert fra originalen 21. februar 2010. Besøkt 4. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* The Ramsar Convention on Wetlands
* Miljøstatus i Norge: Ramsarkonvensjonen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NDL **·** NKC
 |
**Ko Samui**, også skrevet **Koh Samui**, (th. เกาะสมุย) er en øy i Thailandbukta, i provinsen Surat Thani i det sørlige Thailand. Befolkningen på øyen anslås til 55 000 (2009). Det er Thailands tredje største øy med et areal på 228,7 km². Den er rik på naturressurser, hvite sandstrender, korallrev og kokosnøtter. 

De første backpackerne kom med en kokosnøttbåt på 70-tallet, og på åttitallet var det noen få primitive bungalower til utleie. Stedet var da et yndet sted for backpackere, men har etterhvert utviklet seg mot masseturismen. 

Den største byen er Chaweng på østsiden av øya. Det administrative senteret på øya ligger i havnebyen Nathon på vestkysten, hvor ferge- og båtsamband knytter øya til fastlandet ved Donsak og naboøyene Koh Pha-ngan og Koh Tao. 

Den sørlige og vestlige delen av Samui er fremdeles delvis urørt med lange, hvite strender med få eller ingen turister. Strekningen Lamai (på sydøst) til Maenam (nord) er hovedområdene for turister og luksushoteller. 

Koh Samui har en egen flyplass som er eid av Bangkok Airways. Flyplassen ble i 2007 modernisert med nye bygninger både for avreise og ankomst. I 2008 begynte også Thai Airways med to daglige flygninger fra Bangkok til Koh Samui. 

Like vest for Samui finnes øygruppa Angthong, som er fredet som Angthong National Marine Park.

Øygruppa Angthong var i sin tid inspirasjonskilden til Alex Garlands roman *Stranden* (*The Beach*), som senere ble filmatisert med Leonardo DiCaprio i hovedrollen. Filmen ble innspilt på Maya Beach på øya Koh Phi Phi Leh, som ligger mellom Koh Phuket og fastlandet i Krabi-provinsen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Den urindoeuropeiske aksent** er et system med aksenter i det rekonstruerte urindoeuropeiske eller protoindoeuropeiske språket (PIE). Dette språket hadde et tonelag som vanligvis er beskrevet som en fri tonal aksent. Dette betyr at minst en stavelse i et ord skilte seg ut ved høyde, snarere enn prominens, og at aksentens (tonens) plassering ikke var forutsigbar gjennom fonologiske regler.

Denne aksenten kunne være *mobil*, hvilket betyr at den kunne finne sted gjennom hele bøyningsparadigmet. Dette kan observeres i Vedisk sanskrit og gammel gresk i bøyningen av atematiske substantiver. Et eksempel er substantivet «fot», «trinn»:

| Språk | Nominativ singular | Genitiv singular | Akkusativ singular |
| --- | --- | --- | --- |
| PIE | \*pṓds | \*pedés | \*pódm̥ |
| Sanskrit | pā́t | padás | pā́dam |
| Gresk | πούς | ποδός | πόδᾰ |

Dette kan også observeres i konjugasjon av atematiske verb, f.eks. presenteres den nærværende Sanskritroten første person entall som *émi* og første person flertall som *imás*. Aksenten ble ellers plassert på samme stavelse gjennom hele bøyningen, og i henhold til denne bøyningen deles substantiver inn i barytoner med trykket på første stavelse, og oksytoner med aksenten på siste stavelse.

| Bøyning | PIE | Sanskrit |
| --- | --- | --- |
| Nominativ singular | Genitiv singular | Nominativ plural |
| baryton | \*wĺ̥kʷos (ulv) | vṛ́kas | vṛ́kasya | vṛ́kās |
| oksyton | \*suHnús (sønn) | sūnús | sūnós | sūnávas |

Den urindoeuropeiske aksent var også *fri* i den forstand at den kunne være på en hvilken som helst stavelse i et ord. Dette finner vi bevart i Vedisk sanskritaksent, mens det senere klassiske sanskrit har en forutsigbar aksent.

| Norsk | PIE | Vedisk sanskrit |
| --- | --- | --- |
| Bar | \*bʰéromh₁ | bháramāṇas |
| Holder | \*dʰoréyeti | dhāráyati |
| Tilber | \*nemesyéti | namasyáti |
| Rød | \*h₁rudʰrós | rudhirás |

Indoeuropeiske språk kan inndeles i de som har bevart den frie aksenten (Vedisk sanskrit, til en viss grad pashto, gammel gresk, baltoslavisk og anatolisk) og de som har en bundet aksent. I urgermansk ble den frie aksent bevart lenge nok til å gjenspeiles i Verners lov, mens trykket senere ble flyttet til første stavelse av ordet.

Referanser
----------

1. ↑  Bar, fra verbet å bære
**Ramsey-teori**, oppkalt etter Frank Plumpton Ramsey er en gren av kombinatorikk. Problemer i Ramsey-teori er av typen «hvor mange elementer i en bestemt struktur behøves for at en bestemt egenskap skal være oppfylt?»

Et enkelt eksempel er skuffeprinsippet: Anta at man har *n* skuffer, samt *m* kuler som skal plasseres i dem. Hvor stor må *m* minst være for at man skal være sikker på at det finnes en skuff med minst to kuler. Svaret er åpenbart at *m* ≥ *n*+1.

Et annet eksempel som ofte brukes for å illustrere Ramsey-teori er det følgende. Anta at minst seks personer er til stede i et selskap. Da vil det alltid enten være tre personer blant disse seks slik at alle tre kjenner hverandre fra før, eller så vil det være tre personer slik at ingen av de tre kjenner noen av de to andre fra før. For en generalisering av dette problemet, se Ramseys teorem.

Noen andre viktige teoremer innen Ramsey-teori er

* Van der Waerdens teorem: For alle naturlige tall *n* og *k*, finnes det et naturlig tall *N* slik at hvis man fargelegger alle heltallene fra 1 til *N* med *k* farger, vil det alltid finnes en aritmetisk følge der alle tallene er fargelagt med den samme fargen.
* Hales-Jewett-teoremet: For alle naturlige tall *n* og *k*, finnes det et naturlig tall *N* slik at hvis alle cellene i en *N*-dimensjonal *n*×*n*×*n*×…×*n*-kube blir fargelagt med *k* farger, vil det alltid finnes en rad, kolonne etc. av lengde *n* slik at alle cellene har samme farger. Hales-Jewett-teoremet impliserer Van der Waerdens teorem.
* Schurs teorem: For ethvert naturlig tall *k*, finnes et naturlig tall *N* slik at hvis heltallene fra 1 til *N* fargelegges med *k* farger, må det finnes et par av heltall *x*, *y* slik at *x*, *y* og *x*+*y* alle har samme farge. Det finnes mange generaliseringer av dette teoremet, som Rados teorem, Rado-Folkman-Sanders-teoremet, Hindmans teorem og Milliken-Taylor-teoremet.

Resultater i Ramsey-teori har ofte to typiske særtrekk. For det første har de ofte ikke-konstruktive bevis; det vil si at man beviser at en bestemt struktur eksister, men gir ingen oppskrift for å finne en slik struktur. For det andre, når teoremer i Ramsey-teori sier at et tilstrekkelig stort objekt nødvendigvis må ha en viss struktur, legges det ofte i begrepet «tilstrekkelig stort» at størrelsen på objektet må vokse eksponentielt med størrelsen på den strukturen som ønskes, eller til og med enda raskere, som for eksempel Ackermann-funksjonen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
**Konstantin Khasanovitsj Dzjussojev** (russisk: Константин Хасанович Джуссоев, født 23. november 1967) er sørossetisk politiker som har vært utbryterrepublikken Sør-Ossetias statsminister siden 20. juni 2022.

Biografi
--------

Dzjussojev er utdannet maskiningeniør ved Tskhinvali-fakultetet ved Georgian Polytechnic Institute (GPI) i 1989. Fra 1993 til 2011 var han generaldirektør i entreprenørfirmaet Prilichny. Fra 2011 var han generaldirektør i entreprenørfirmaet Megapolis.

Etter at Alan Gaglojev vant presidentvalget i Sør-Ossetia i mai 2022 og ble innsatt som president 24. mai fremmet han 8. juni et forslag for parlamentet om å utnevne Dzhussoev til statsminister etter den fungerende statsministeren Gennadij Bekojev. Parlamentet støttet enstemmig innstillingen i en votering 17. juni, og Dzhussoev ble innsatt som statsminister 20. juni 2022.

Familie
-------

Dzjussojev er gift og har et barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Konstantin Khasanovich Dzhussoev». tass.ru. 24. juni 2022.
2. ↑  «President of South Ossetia has appointed Konstantin Dzhussoev as Prime Minister – the decree». Государственное информационное агентство "Рес". 20. juni 2022.
**Ko San** (født 19. oktober, 1976 i Busan, Sør-Korea) er en sørkoreansk forsker ved Samsung Advanced Institute of Technology. 

Ko vokste opp sammen med mor og søster etter at hans far døde da han var barn. Han ble uteksaminert fra Hanyoung Foreign Language High School og fortsatte med matematikkstudier ved Seoul National University. Han vant bronse i et nasjonalt amatørboksestevne i 2004 og har besteget det 7546 meter høye kinesiske fjellet Muztagh Ata i Xinjiang-provinsen, samme år.

25. desember 2006 var han en av to finalister til Sør-Koreas astronautprogram og skulle etter planen være med på den russiske Soyuz TMA-12 i april 2008.

5. september 2007 bestemte sørkoreas departement for vitenskap og teknologi at Ko skulle være med på ferden, og ikke hans utfordrer, den 29-år gamle Yi So-yeon, basert på testresultater fra treningen i Russland.

Men den 10. mars 2008 bestemte departementet for utdanning, vitenskap og teknologi at Yi skulle erstatte Ko. Årsaken til dette lå i at den russiske romadministrasjonen bad om en erstatter fordi Ko hadde brutt bestemmelser ved det russiske treningssenteret.

Referanser
----------

1. ↑  ITH, South Korea to announce its first astronaut
2. ↑  «Houston Chronicle, "South Korea taps robotics expert as 1st astronaut"». Arkivert fra originalen 29. juni 2011. Besøkt 10. mars 2008.
3. ↑  «S. Korea names woman as first astronaut». CNN. 10. mars 2008. Arkivert fra originalen 15. mars 2008. Besøkt 10. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Korean Will Go Into Space in 2008 Arkivert 12. januar 2007 hos Wayback Machine.
* Two astronaut finalists pass medical checks
* Spacefacts biography of Ko San

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
Kvinne med knytebluse i 2018. Foto: Frankie Fouganthin 
Dress med knytebluse designet av Yves St Laurent; antrekket inngår i samlingen til deYoung Museum i San Francisco.
Tidligere førstedame i USA Lady Bird Johnson portrettert i 1987.
På forsiden av *Life Magazine* 8. mai 1944 bærer modellen Lynne Davis et antrekk designet av Hattie Carnegie. Knyteblusen inngikk i antrekket. Carnegie ble omtalt som "Amerikas fremste motedesigner" i denne utgaven av tidsskriftet.
**Knytebluse** er en bluse med sløyfe i halsen og har eksistert i den vestlige verdens kvinnemote fra slutten av 1800-tallet. Slike knytebluser har i perioder siden representert en konservativ og tekkelig mote.[]

Da Sara Danius trakk seg som sekretær for Svenska Akademien, som blant annet deler ut Nobelprisen i litteratur, i forbindelse med en overgrepsskandale i svensk kulturelite, ble «knytblus», som var Danius' signaturplagg, et politisk symbol for støtte til henne og #metoo-bevegelsen.

I løpet av 2000-tallet har knyteblusen kommet tilbake i betydelig utstrekning i detaljhandelen.

Referanser
----------

1. ↑  Hedvall, Barbro (7. juni 2006). «Ledare: En ivrig svensk vapenexportör» **(svensk)**. Dagens Nyheter. Besøkt 17. mai 2018. «Säg 1980-talet och människor tänker […] en ström av självsäkra knytblusar»
2. ↑  Thunberg, Karin (13. mai 2007). «Konstens väktare» **(svensk)**. Svenska Dagbladet. Besøkt 17. mai 2018. «i mitten av 1980-talet […] hon susar till advokatbyrån klädd i knytblus och veckad kjol»
3. ↑  Tornbrant, Hanna (13. oktober 2016). «Dags för årets entré» **(svensk)**. Göteborgsposten. Besøkt 17. mai 2018. «Knytblusen råkar vara ett av det hetaste plaggen 2016.»
4. ↑  Skande, Karolina (18. desember 2005). «Hot hot hot - Knytblus». *hotspot* **(svensk)**. Skande. Besøkt 17. mai 2018. «Jag rekommenderar alla starkt att införskaffa i alla fall en chic knytblus!»
5. ↑  Skande, Karolina (30. januar 2006). «Hitta stilen - Fönstret mot gården». *hotspot* **(svensk)**. Skande. Besøkt 17. mai 2018. «Som ni kanske vet så älskar jag knytblusar …»
**Mästermyr** er et myrområde med flere vann som nå for det meste er drenert. Det ligger på Gotland, vest for Hemse i Sverige.

Myren ble drenert i 1902-10. Før dreneringen omfattet myren 26,7 km² myr, hvorav 3,2 km² var åpne vann. Av myrflaten var på 1930-tallet 12 km² udyrket. Som nødsarbeid ble det i 1920-21 bygget 22,5 km veger over Mästermyr.

Før dreneringen var Mästermyr en viktig rasteplass for sjøfugl. Tidligere var det et omfattende fiske her. Blant de vann som er blitt tørrlagt er *Tunngansträsk*, *Storträsk*, *Nydträsk*, *Risalaträsk* og *Eskesträsk*.

Mästermyrkisten
---------------

I 1936 ble det funnet en kiste, Mästermyrkistan, i den store myra. Det var en trekiste som ble funnet da området for første gang kom under plogen. Kisten gir, takket være det store antall verktøy den inneholdt, et verdefullt innblikk i vikingtidens teknologi. Funnet forvaltes av Historiska museet i Stockholm.

Størstedelen av funnet hadde ligget i kisten, men det ble også funnet gjenstander rundt kisten. Tre kokekar av bronse, tre redskaper av jern samt en kurv. Trolig hadde alt gått til bunns da en båt kantret, eftersom myren på den tiden var et åpent vann.

Kisten er stor, 90X25 cm og om lag tyve cm høy og nærmest uskadet av traktorens plog tross den voldsomme behandling den fikk. Lokket er litt halvrundt, gjort av planker, kisten er spikret av fire ulikt lange planker med forsinkede hjørner og en låsanordning av jern.

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1937). *Svensk uppslagsbok. Bd 18*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 593-94.
2. ↑  *Svenska turistföreningens resehandböcker - Gotland*, 5:e upplagan, 1940

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Portal: Geografi

Tafoni i sandsteinsbånd. Tafoniene opptrer både enkeltvis og inni hverandre som andre- og tredjeordens tafoni.
**Tafoni** er en type hulform som forekommer på berg med bratte vegger og overheng, aldri på bakken. Tafoni er flertallsform av begrepet tafone. Størrelsen er vanligvis definert ut fra diameter som små, mindre enn 1 cm, til store, større enn 1 meter. Tilsvarende i dybde, tafoniene har gjerne en innvendig kjeleform med større diameter enn åpningen. Den smalere åpningen omtales som brem, denne kan være forsterket ved case hardening, enten ved lav-vekst eller utfelling av silika. Tafoni regnes i Skandinavia ofte som geologisk unge forvitringsformer, de er blant annet utviklet på isskurte veggflater. Tafoni er også funnet på middelalderbygninger.

Opprinnelig ble tafoni beskrevet i granitt på Korsika, men i dag er tafoni funnet på mange ulike bergarter og i alle verdensdeler, under ulike klimatiske forhold. Tafoni har ofte runde/ellipseformede kanter og åpninger. Tafoni inkluderer også former som omtales som honeycomb weathering, stonelace, alveoler (da brukt om diameter mindre enn 2 cm) og andre. Dannelsen av tafoni er omdiskutert, de dannes hovedsakelig ved fysisk saltforvitring i områder hvor saltholdig væske fra f.eks havsprøyt kondenserer og vannet fordamper hvor saltlaken oppkonsentreres og til slutt går over fra flytende til fast form.

Tafoni forveksles ofte med andre hulformer dannet under på andre måter, slik som forvitringsgroper dannet ved kjemisk forvitring på bakken, eller jettegryter.

Begrepet tafoni ble først brukt av geologiprofessoren Hans Reusch som besøkte Korsika på en studiereise sammen med kollega Waldemar Brögger på 1870~tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Lund Andersen, J. m.fl. (15. januar 2022). «Rapid post-glacial bedrock weathering in coastal Norway». *Geomorphology*. doi:10.1016/j.geomorph.2021.108003.
2. ↑  Reusch, H. «Tafonier». *Naturen (trykt utg.) : populærvitenskapelig tidsskrift. 1879 Vol. 3*.

Eksterne lenker
---------------

* Samling av litteratur om tafoni
Et **mål** i sport er en målsetting, et endepunkt eller noe en søker å oppnå i en idrettskonkurranse. Dette kan for eksempel være en linje (målstrek) som det gjelder å nå frem til eller et merke som det gjelder å treffe. I ballspill er mål gjerne et område som det gjelder å få ballen inn i. *Mål* brukes også om det å oppnå målet, som i å lage, skyte eller treffe mål.

Mål som fysisk konstruksjon
---------------------------

Et mål i en idrettskonkurranse (fotball, håndball og lignende) er den fysiske rammen som avgrenser målet. Det er normalt en ramme lavet av treverk, metall eller plast i rektangulær form og ofte forsynt med et nett som kan fange ballen og synliggjøre at målet er oppnådd (en «*scoring*»).

Målet bevoktes gjerne av en målvakt, som er den siste skanse på laget.

Mål som begivenhet
------------------

Et mål i en idrettskonkurranse er den begivenheten hvor ballen, pucken eller lignende passerer over mållinjen og innenfor målrammen.

Meningen med spillet er å lage flest mål, og den som gjør det, har vunnet konkurransen og får poeng. Hertil kommer en annen avledning, som også kan ha betydning for vinneren av en rekke. Hvis to eller flere lag har det samme antall poeng, kan måldifferansen være avgjørende.

Ulike typer mål
---------------

* Et mål i bandy.Et mål i bandy.
* Et mål i shuffleboard.Et mål i shuffleboard.
* Mål i et maraton.Mål i et maraton.
* En målskive i dart.En målskive i dart.
* Mål i Vasaloppet.Mål i Vasaloppet.
* Mål i terrengløp.Mål i terrengløp.
* Et mål i basketball.Et mål i basketball.
* Et mål i fotball.Et mål i fotball.
* Et mål i innebandy.Et mål i innebandy.
* Et mål i frisbeegolf.Et mål i frisbeegolf.
* Mål i 100 meter.Mål i 100 meter.
* Et mål i landhockey.Et mål i landhockey.
* Mål under VM i landeveissykling.Mål under VM i landeveissykling.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Skilsmisse på italiensk*** (italiensk originaltittel: *Divorzio all'italiana*) er en italiensk spillefilm fra 1961 produsert og regissert av Pietro Germi.

Filmen vant Oscar for beste originalmanus under den 35. Oscar-utdelingen i 1962.

Handling
--------

Ferdinando Cefalù, en 37 år gammel fattig siciliansk adelsmann, gift med Rosalia, en hengiven kone han ikke lenger elsker. Ferdinando er forelsket i sin unge kusine Angela, en 16 år gammel jente han bare ser om sommeren fordi familien hennes sender henne bort til en katolsk skole i byen. Foruten sin kone, deler Ferdinando livet sitt sammen med sine eldre foreldre, søsteren og forloveden hennes. Familien deler også sitt en gang storslåtte palass med onklene hans, som sakte, men sikkert spiser opp resten av deres en gang så storslåtte rikdom.

Ferdinando er klar over at skilsmisse i Italia var ulovlig på denne tiden, og han fantaserer om å kvitte seg med sin kone, for eksempel ved å kaste henne i en kokende gryte, sende henne ut i verdensrommet med en rakett, eller drukne henne i kvikksand. Etter et tilfeldig møte med Angela, oppdager Ferdinando at hun deler de romantiske følelsene hans. 

Inspirert av en lokal historie om en kvinne som drepte ektemannen sin i misunnelse, bestemmer Ferdinando seg for å lede sin kone til å ha en affære, slik at han kan fange henne på fersken. Han trenger først å finne en passende elsker for sin kone. Han møter Carmelo Patanè, en maler som har hatt romantiske følelser for Rosalia i årevis. En kveld får Rosalia hodepine og blir hjemme samtidig som resten av familien går på kino til premiere til filmen La Dolce Vita. Ferdinando sniker seg vekk fra de andre, og kommer hjem akkurat i tide og ser Rosalia reise til en jernbanestasjon.

Medvirkende
-----------

* Marcello Mastroianni - Ferdinando Cefalù
* Daniela Rocca - Rosalia Cefalù
* Stefania Sandrelli - Angela
* Leopoldo Trieste - Carmelo Patanè
* Odoardo Spadaro - Don Gaetano Cefalù

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skilsmisse på italiensk* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Skilsmisse på italiensk* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Skilsmisse på italiensk* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Skilsmisse på italiensk* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Skilsmisse på italiensk* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Skilsmisse på italiensk* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Skilsmisse på italiensk* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Skilsmisse på italiensk* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata