recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrikes flagg Frankrike |
| Turn: |
| Olympiske leker |
| Bronse | OL 1920 i Antwerpen |  Mangekamp |
| Sølv | OL 1924 i Paris |  Lagkonkurranse |
| Sølv | OL 1924 i Paris |  Hopp på tvers |
| VM i turn |
| Bronse | VM 1922 i Ljubljana |  Lagkonkurranse |
| Bronse | VM 1926 i Lyon |  Lagkonkurranse |
| Sølv | VM 1930 i Luxembourg |  Lagkonkurranse |

**Jean Gounot** (født 9. april 1894 i Nevers, død 16. januar 1978) var en fransk turner.

Han var med i tre OL og to Turn-VM. Hans første OL var i 1920, der han fikk bronsemedalje i den individuelle mangekampen. Giorgio Zampori vant denne konkurransen, foran Marco Torrès. Etter OL i 1920 tok det 88 år før Frankrikes neste medalje i den individuelle mangekampen, da Benoit Caranobe tok bronse i turn under Sommer-OL 2008.

Neste OL, i 1924 i Paris, ble det to sølv: i lagkonkurransen, denne gangen bak Italia, og i hopp på tvers. Hans beste øvrige plasseringer var sjetteplass i både tauklatring og svingstang. Under OL i 1928 i Amsterdam fikk han ingen medaljer, men kom på fjerdeplass i lagkonkurransen. Her var han Frankrikes eldste deltaker i turn, 34 år og 123 dager.

I VM-sammenheng hadde han tre deltakelser: i 1922, 1926 og 1930. I 1922 ble det bronse i lagkonkurransen, og i 1926 gjentok det franske laget resultatet. Dette var Frankrikes eneste medaljer i begge disse to VM. I 1930 ble det sølv i lagkonkurransen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 24. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  VG.no - Frekk, fransk turnsensasjon
3. ↑  «Sports Reference LLC – France Gymnastics at the 1928 Amsterdam Summer Games». Arkivert fra originalen 11. oktober 2015. Besøkt 28. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jean Gounot – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jean Gounot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jean Gounot – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
* Profil DatabaseOlympics.com
**Jean Oluf Heineman** (født 11. april 1919 i Paris, død 24. februar 2003) var en norsk motstandsmann.

Heineman avtjente verneplikten i Hans Majestet Kongens Garde. Høsten 1940 gikk han med i motstandsbevegelsen, der han ble sjef for våpentjenesten i sitt område i Oslo. Heineman deltok i Milorgs overtakelse av Akershus festning 11. mai 1945. Under krigen var Heineman også med i *Franskehjelpen*. For sin innsats under krigen i Norge ble Heineman tildelt *Deltagermedaljen*. Heineman ble i 1993 utnevnt til ridder av den franske ordenen *Den nasjonale fortjenstorden* for sin innsats for franskmenn på flukt fra tyske arbeidsleirer i Norge under den andre verdenskrig.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| Deltagermedaljen | Den nasjonale fortjenstorden ridder |

 |

Etter den andre verdenskrig arbeidet Heineman som generalagent i Frankrike for Mesna Kartongfabrikk og drev med internasjonal megling i jern og stål. Den siste delen av sitt yrkesaktive liv arbeidet han ved fylkesskattekontoret i Oslo.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Thorleif Andreassen: «Jean O. Heineman: En ekte norsk franskmann», *Aftenposten*, 11. april 1999, s. 15.
2. ↑  Thorleif Andreassen: «Orden til Heineman», *Aftenposten*, 11. mai 1993, s. 10.

Portal: Andre verdenskrig
**Israel Jean Orval «Red» Gravelle** (født 7. desember 1927 i Aylmer i Québec i Canada, død 18. januar 1997 i Ontario) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Gravelle ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

Gravelle ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jean Gravelle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jean Gravelle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jean Gravelle – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jean Gravelle – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Eventyrstund med Janosch*** (orig: *Janoschs Traumstunde*) er en tysk animert TV-serie for barn som gikk på Westdeutscher Rundfunk fra 1985 til 1990. Serien er bygget på den tyske barnebokforfatteren Janoschs fortellinger og består av 26 episoder på 25 minutter hver. Den er regissert av Jürgen Egenolf, Uwe-Peter Jeske og Wolfgang Urchs, med musikk av Wolfram Brunke.

Serien ble sendt på NRK Barne-TV på 1980- og 1990-tallet, med Hildegun Riise som forteller. Stemmene var på nynorsk. Flere av Janoschs bøker har blitt oversatt til nynorsk av Halldis Moren Vesaas.

Serien inneholder blant annet fortellingene:

* *Den vesle bjørnen og den vesle tigaren*
* *Skravle-Kaspar*
* *Rufsetufs*
* *Til Panama*
* *Historia om Popov som kunne flyge*
* *Ruftetufs-familien*

Referanser
----------

1. 1 2  «Eventyrstund med Janosch». *www.filmfront.no*. Besøkt 15. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eventyrstund med Janosch* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Eventyrstund med Janosch* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Eventyrstund med Janosch* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Larkollen Idrettslag** (stiftet 18. mars 1937) er et idrettslag fra Larkollen i Moss kommune. Laget har ca. 800 medlemmer, og har treningsgrupper i idrettene: fotball, håndball, klatring, innebandy, bordtennis og seiling.

Håndball
--------

Utdypende artikkel: Håndballklubben Rygge

Klubbens håndballag ble skilt ut av idrettslaget 22. januar 1998, da de inngikk samarbeid med Rygge Idrettslag og Øreåsen Idrettslag i Håndballklubben Rygge. Kvinnelaget spilte i 1. divisjon i til sammen fire sesonger, men rykket ned i 2. divisjon etter 2010/11-sesongen.

I sesongen 2017/18 er det igjen et håndballag i Larkollen Idrettslag. Damelaget ble seriemestre i 6. divisjon i sesongen 18/19 og rykker dermed opp til 5. divisjon for sesongen 19/20.

Referanser
----------

1. ↑  «Lag». *www.handball.no* **(norsk)**. Besøkt 4. september 2017.

Kilder
------

* *Artikkel i Moss Avis - Nytt håndballiv i Larkollen (31. aug. 2017)*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Larkollen Idrettslag – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Assab** (tigrinja:ዓሰብ, arabisk:عصب) er en havneby på vestkysten av Eritrea mot det sørlige Rødehavet. Byen er hjemby til Afar-folket. I 1989 hadde byen en befolkning på i underkant av 40 000 innbyggere. Assab hadde tidligere et oljeraffineri som ble bygget av Sovjetunionen, men dette ble lagt ned i 1997 av økonomiske årsaker. Byen ligger i nærheten av oldtidsbyen Arsinoe.

I 1869 ble byen kjøpt av rederiet *Rubattino* fra den lokale sultan og ble senere overtatt av Italia i 1882. Italienerne fant ikke byen så godt egnet som havneby og brukte byen mer som stasjon hvor skipsfarten kunne bunkre kull.

Utover 1900-tallet ble byen igjen en viktig havneby for Etiopia. Den etiopiske marinen hadde blant annet en liten base der. Både under den eritreiske frigjøringskrigen og tørkekatastrofene på 1980-tallet ble forsyninger brakt inn gjennom denne havnen.

Havnen ble kraftig utvidet tidlig på 1990-tallet med blant annet en ny terminal, men havnen har forfalt etter at den mistet sin betydning etter at handel med Etiopia ble avsluttet som følge av frigjøringskrigen. Assab er kjent for sitt store marked, fine strender og natteliv. Byen har fått en stor flyplass.

Eksterne lenker
---------------

* Assab informasjonsside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Herman Jensen Bohn** (født 1672 i Rønne på Bornholm, død 7. juni 1743 i Reval) var en danskfødt, russisk general. 

Han var sønn av kjøpmann Jens Hansen (d. 1678) og Barbra Hermansdatter, født Bohn (d. 1723). Bohn tok ingeniørutdannelse i København hvor han i 1697 ble underkonduktør og i 1699 sekondløytnant ved det *Sjællandske regiment*. I 1702 deltok han med de danske hjelpetroppene i Østerrikes felttog mot Italia. I 1708 trådte han i russisk tjeneste som generalkvartermester. Sammen med den russiske hæren vendte Bohn i 1716 tilbake til København. Her søkte han ansettelse, men da ansøkningene ikke førte frem, utnevnte tsar Peter den store ham til generalløytnant og overlot til ham å hjemføre den russiske hæren.

I 1722 giftet han seg i Riga med Catharina von Reuthern (1679–1746), og fikk gjennom henne innpass i Livlands høyeste sirkler. Bohn fikk sete i krigsrådet og ble leder for de russiske troppene i Livland. Senere ble han utnevnt til visepresident for krigskollegiet i St. Petersburg.

Jordbruker i Estland
--------------------

I perioden 1727–31 kjøpte han flere jordegods i Estland og slo seg ned på Maart ved Reval (Tallinn). I 1731 tok han avskjed fra sine stillinger, og valgte i stedet å konsentrere seg om have- , gård- og skogbruk. Somrene tilbrakte han på Maart og vintrene i Reval. 

Bohn stod i tett forbindelse med teologen August Hermann Francke og presten Nikolaus Ludwig von Zinzendorf. For egne penger lot han i årene 1736–39 den første estiske bibel trykke i Halle i 6000 eksemplarer. To år senere utkom den også med kobberstikk.

Bohn døde i Reval og ble begravet i domkirken samme sted.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Herman\_Bohn\_-\_officer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Baltisches biografisches Lexikon digital, oppført som Hermann Jensen Bohn, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «*Bohn, Hermann Jensen*, Baltisches Biographisches Lexikon digital. Besøkt 20. okt. 2014». Arkivert fra originalen 20. oktober 2014. Besøkt 20. oktober 2014.
4. ↑  *Herman Bohn*, Dansk biografisk Leksikon. Besøkt 20. okt. 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Digital Living Network Alliance** (**DLNA**) er en gruppe som promoterer retningslinjer for deling av digitale media, og er basert på UPnP. Poenget med DLNA er at alle produkter merket med DLNA skal kunne kommunisere sammen, uansett om de er produsert av forskjellige produsenter. 
For eksempel, kan du vise filmene og bildene du har lagret på din DLNA PC, på din DLNA TV uten noen ekstra boks eller enhet.

Kommuniseringen og overføringen mellom DLNA-produkt skjer ved hjelp av trådløst nett, kablet nett og bluetooth, noe som varierer litt fra produkt til produkt.

En svakhet ved DLNA er at det er en minimumsstandard, og den støtter relativt få formater så langt. 

Støtta format| Medietype | Obligatorisk format | Valgfritt format |
| --- | --- | --- |
| Bilde | JPEG | PNG, GIF, TIFF |
| Lyd | LPCM | AC3, AAC, MP3, WMA9, ATRAC3Plus |
| Video | MPEG2 | MPEG1, MPEG4, VC1, MPV1 |

*Lista over viser formater som er standard for DLNA, men enkelte produkter kan ha støtte for andre formater.*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Larrun (moderne baskisk: *Larrun*, tidligere kalt **Larhune** på fransk) er et fjell i den vestlige delen av Pyreneane med en høyde på 905 meter. Det ligger på grensen mellom Frankrike og Spania, hvor de baskiske provinsene Labourd og Navarra møtes. Fjellet ligger 670 meter over landskapet

Larrun er et viktig sted i baskisk kultur. Den er dekket av steindysser, steinsirkler og andre neolittiske monument, og var et hellig sted i baskisk mytologi. Fjellet er visstnok hjemstedet for Leben Sugea, den første slangen. Senere, kanskje på grunn av at det var et gammelt hellig sted, fikk toppen ryktet på seg for å være en *akelarre* eller et rituelt møtested for hekser. Fram til 1700-tallet betalte de lokale innbyggerne en munk, som bodde som eremitt på toppen av fjellet for å holde heksene unna. 

«Le petit train de Larrun»
Fjellet ble brukt av franske tropper som forsvarsposisjon mot slutten av Den spanske frigjøringskrigen, men Wellington sine tropper drev Marshal Soult sine tropper ned fra fjellet under Slaget ved Nivelle 10. november 1813. Dette gjorde at Frankrike lå åpent, slik at Wellgingtons menn kunne marsjere nordover til Paris.

Larrun og det lokale området har vært en kjent smuglerrute brukt i flere hundreår, inkludert flyktninger under Den spanske borgerkrigen og under den andre verdenskrigen. Smugling var så viktig at lokale historier forteller om at fjellet var dekket av gull, før vonde menn kom og tok det bort. De brant skogen på fjellet for å få tak i gullet, men det smeltet og rant bort.

Larrun er i dag et populært sted for fjellturer. En lite tog, «le petit train dere la Rhune», tar med seg passasjerene til toppen av fjellet fra den franske siden. Kyr, et par pottok-ponnier og sauer beiter i fjellsidene.

Leene Rhune er fremdeles et viktig sted i baskisk kultur, og mange gjestgiverier og restauranter bærer navnet til fjellet, og den karakteristiske formen blir brukt i mange suvenirer og logoer.

Eksterne lenker
---------------

* Le petit train de Larrun
* Larrun på SummitPost

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Fahlstrøms plass** (1–3) er en plass midt i Gjøvik by der Hunnsvegen, Nedre Torvgate, Jernbanegata og Trondhjemsvegen møtes. I den vestlige delen av plassen ligger Panparken med utendørsrestaurant, springvann og parkbeplantning. 

Plassen preges av de to tårnhusene; den majestetiske Vingården i jugendstil (Trondhjemsvegen 2) med forretninger og boliger – og Quality Grand Hotell (Jernbanegata 5). I øst, ved Jernbanegata, ligger en privatdrevet parkeringsplass. For øvrig finnes banker, forretninger og øvrige sentrumsfasiliteter i de tilstøtende bygningene i de søndre delene av plassen. Fahlstrøms plass er oppkalt etter politifullmektig Axel Fahlstrøm (1845–1885). På folkemunne heter plassen Gesellparken.

Bilder
------

* Fahlstrøms plass 1, funksjonalisme, 1934. Foto: Helge HøifødtFahlstrøms plass 1, funksjonalisme, 1934. Foto: Helge Høifødt
* Uteserveringen, Fahlstrøms Bar&Grill. Foto: Helge HøifødtUteserveringen, Fahlstrøms Bar&Grill. Foto: Helge Høifødt

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk
2. ↑  Fahlstrøms fløytespiller Oppland Arbeiderblad 29. juni 2011, lesedato 31. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kakot** var en tsjuktsjer fra tsjuktsjerhalvøya som Roald Amundsen ga arbeid som altmuligmann på skuta «Maud» i 1920. Han forsvant en periode i 1921, men kom tilbake og var med på resten av Maud-ekspedisjonen.

Kakot var enkemann og hadde en fireårig datter som vokste opp hos sin onkel. En dag viste Kakot fram datteren til Roald Amundsen. Hun var i dårlig fysisk forfatning og Amundsen tok henne til seg og kalte henne Kakonita (Kakonitta). Roald Amundsen tok henne med til Norge i 1921 sammen med en annen ung jente, Camilla Carpendale. Kakonita ble innskrevet på skole i Norge og ble værende til 1925 da hun ble sendt tilbake til tsjuktsjerhalvøya hvor hun bodde sammen med Carpendale-familien. Hun skal ikke ha vendt tilbake til sin far.

Referanser
----------

1. ↑  Kakot Arkivert 6. september 2015 hos Wayback Machine. Fram Museum, hentet 16. august 2012
2. ↑  Willy Østberg: Familiefaren Roald Amundsen Arkivert 29. august 2013 hos Wayback Machine. Aftenposten, 8. februar 1999, hentet fra polarlitteratur.com 16. august 2012
Jacques-Louis David: *Sokrates dør*.   
Denne dialogen er et gripende portrett av Sokrates
***Faidon*** (gresk: Φαίδων, latin: *Phaedo*) er en av Platons dialoger. Det er den syvende og siste av dialogene som skildrer Sokrates' siste dager, og avsluttes med hans død. Rammen rundt dialogen er en samtale mellom *Echekrates*, som spør, og *Faidon fra Elis*, som var til stede hos Sokrates, og som har gitt navn til teksten.

Sokrates hadde blitt arrestert av Athens myndigheter fordi han ikke tilba byens guder, og misledet byens unge. I sine siste timer har han vennene/elevene *Faidon, Simmias* og *Cebes* hos seg. Et hovedtema i dialogen er sjelen og livet etter døden: «Hvis sjelen er udødelig, så trenger den ettersyn, ikke bare med tanke på tiden som utgjør vårt såkalte liv, men med tanke på all tid»

*«Samtidig som Platon her leverer et av de mest gripende portretter av sin store lærer og venn Sokrates i dødens stund, benytter han også anledningen til å øse av bilder og symboler fra orfiske og pytagoreiske mysteriene.»*

Referanser
----------

1. ↑  Fra Egil Kraggeruds oversettelse
2. ↑  Sitat og fremstillingen forøvrig er basert på Tore Frosts innledning til teksten i *Greske myter og mysterier,* 2003

På norsk
--------

* *Kriton ; og Faidon*. Ved Anfinn Stigen. Samlaget, 1995. ISBN 82-521-4308-3. Først utgitt 1973
* *Faidon ; Symposium (Drikkegildet i Athen) ; Faidros*, oversatt av Egil Kraggerud, utgjør bind 4 av Platons *Samlede verker*. Vidarforlaget, 2001. ISBN 82-90016-86-7
* avsnittet om sjelens udødelighet (107c-114c) er gjengitt i antologien *Greske myter og mysterier,* 2003, i Kraggeruds oversettelse

Eksterne lenker
---------------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Faidon***

En gjennomgang og diskusjon av dialogen ved O.Gundersen: 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
**Paul von Hoensbroech** (født 29. juni 1852 på slottet Haag ved Geldern i provinsen Rhinland i Preussen, død 29. august 1923 i Berlin) var en tysk greve og antikatolsk forfatter.

Hoensbroech var til å begynne med jurist, ble i 1878 jesuitt, presteviet 1882, men trådte ut av ordenen i 1892 og gikk i 1895 over til den evangeliske kirke. Hoensbroech førte deretter en litterær kamp mot katolisismen. Hans viktigste skrifter var *Das Papsttum in seiner sozial-kulturellen Wirksamkeit* (2 bind, 1900-02), *Der Jesuitenorden* (2 bind, 1926-27) og selvbiografien *14 Jahre Jesuit* (2 bind, 1909).

Referanser
----------

1. 1 2   Geneall, geneall.net[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Carlquist, Gunnar (red.) (1932). *Svensk uppslagsbok*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 13 s. 148-49.

Eksterne lenker
---------------

* Hoensbroech, Paul von i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1909)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Paul Pieter Maria van Brunschot** (født 21. desember 1962 i Amsterdam, død 7. juni 2013 i Oslo) var en nederlandsk grafisk designer, tekstforfatter, kreativ leder og professor.

Han var utdannet ved Gerrit Rietveld Academie i Amsterdam. Han flyttet til Norge i 1998, og arbeidet først i reklamebyrået Virtual Garden, før han i 2001 ble ansatt som studieleder for grafisk design-linjen på Westerdals School of Communication. Der etablerte han det studentdrevne designbyrået Studio 3, som var det første av sitt slag i Norge. Sammen med studentene i Studio 3 utgav han blant annet bøkene *Hyperactivitypography from A to Z* og *A History of Graphic Design for Rainy Days,* som begge vakte internasjonal oppmerksomhet og ble premiert i Årets Vakreste Bøker.

Bibliografi
-----------

* 2010: *Hyperactivitypography from A to Z*
* 2011: *A History of Graphic Design for Rainy Days*

Referanser
----------

1. ↑   RKDartists, «Paul van Brunschot», RKD kunstner-ID 107574[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rkd.nl, besøkt 21. august 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 14. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Tom Kvisle Minneord Arkivert 7. september 2014 hos Wayback Machine.; kreativtforum.no
5. ↑  Martin Biehl Minneord; grafill.no
**Eivind Gjermundsen Tveiten** (født 28. april 1887 i Eidsborg, død 7. april 1976) var en norsk sølvsmed og grunnlegger av museet som senere ble til Vest-Telemark Museum. Hans sølvarbeider er stemplet **E. G. TVEITEN**.

Virke som sølvsmed
------------------

Han gikk to år i lære hos bygdesølvsmeden Aanond Brekke i Øyfjell, og fra 1908 drev han verksted på hjemgården Tveiten i Eidsborg. I 1918 gikk han i lære i Skien i tre måneder og tok så svennebrev i filigran som en av de første bygdesølvsmedene i Telemark. I 1921 flyttet han verkstedet til Dalen. 

Eivind G. Tveiten er særlig kjent for sin produksjon av draktsølv. Han fikk flere priser for slike arbeider. Han laget sølv til kronprinsesse Märthas Telemarksbunad i 1927, og i 1957 fikk han Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats som en av landets beste sølvsmeder. 

I 1968 fikk Norsk Folkemuseum et sett draktsølv til Kvinnebunaden fra Vest-Telemark i gave fra Hege og Eivind G. Tveiten, og Aagot Noss viser i sin artikkel «Sylvsmeden Eivind G. Tveiten» hvordan dette sølvet ble laget.

Grunnlegger av museum
---------------------

Bolesølje med filigran i forgylt sølv, datert 1914 og laget av Eivind G. Tveiten. Stemplet E. G. TVEITEN / 830 S. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF. 1968-0744.
Sammen med kona Hege, som også var hans medhjelper i sølvsmedverkstedet, kjøpte Tveiten i 1930 Nistog Vindlaus og i 1950 også nabogården Uppistog Vindlaus ved Eidsborg stavkirke. Her laget de et eget museum som senere ble gitt i gave til daværende Lårdal kommune. Dette anlegget har i dag mer enn 30 bygninger og inngår nå som en del av Vest-Telemark Museum.

Priser
------

* Gullmedalje på Fylkesutstillingen i Skien 1911
* Sølvmedslje på Jubileumsutstillingen på Frogner 1914
* Gullmedalje på Fylkesutstillingen i Notodden 1922
* Gullmedalje på Fylkesutstillingen i Porsgrunn 1925
* Kongens fortjenstmedalje i gull 1957

Bibliografi
-----------

* «Bunadsylvet.» I *Telemarksbunader. Nedervde kledeskikkar for menn og kvinner.* Telemark husflidssentral i samarbeid med Mittet & Co. 1955.

Litteratur
----------

* Noss, Aagot (1970): «Sylvsmeden Eivind G. Tveiten.» I *Norsk Folkemuseums årbok, By og bygd nr 22*, s.11-52, Oslo. (Også publisert som vedlegg i opptrykk av Rikard Berge: *Norsk bondesylv*, 1975.)

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Eivind Tveiten, (28.april 1887 - 07.april 1976).», besøkt 30. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Eivind G. Tveiten i DigitaltMuseum
* Sylvsmeden Eivind G. Tveiten (1887-1976) Lest 30.1.2014 Arkivert 2. februar 2014 hos Wayback Machine.
* Historia bak museet i Eidsborg. Lest 30.1.2014
* VTM-Eidsborg Lest 30.1.2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Statue av Viladomat i parken *Jardins de Laribal* i Barcelona
Skulptur av Viladomat i Escaldes-Engordany i Andorra
**Josep Viladomat i Massanas** (født 23. mars 1899 i Manlleu i Spania, død 2. juni 1989 i Escaldes-Engordany i Andorra) var en spansk billedhugger.

Liv og virke
------------

### Tidlig virke i Spania

Viladomat var elev av Joan Borrell Nicolau og arbeidet i verkstedet til Eusebio Arnau i Barcelona. Sammen med Joan Rebull og Josep Granyer var han medlem av gruppen *Los Evolucionistas*, som ble grunnlagt i 1917 som en reaksjon på modernismen. Gruppen søkte realisme og hadde katalansk barokk, Aristide Maillol og antikkens greske skulptur som forbilder.

Mange av hans skulpturer er plassert på offentlige steder i byer som Barcelona, Girona, Tarragona og Reus. Blant annet laget han i 1934 *La República*, som ble oppsatt i Barcelona. Statuen ble fjernet etter Francos seier i den spanske borgerkrigen, men gjenoppsatt i 1986, og i 2011 plassert på Plaça de Llucmajor i Barcelona. Viladomat deltok på republikansk side i borgerkrigen. Selv om han som republikaner dro i eksil, utførte han i 1963 en rytterstatue av Francisco Franco som ble oppsatt i Barcelona.

### Andorra

Viladomat forlot i 1939 Spania av politiske grunner og etablerte seg senere i Andorra, der han bodde og arbeidet i Escaldes-Engordany. Arbeider av ham i marmor og bronse er utstilt i *Centre d'Art d'Escaldes-Engordany*. Verk av Viladomat har vært utstilt i *Museu Nacional d'Art de Catalunya*.

Referanser
----------

1. 1 2   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Josep Viladomat i Massanas, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0070691[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Spansk biografisk leksikon, oppført som Josep Viladomat Massanas, Spanish Biographical Dictionary ID 29177/josep-viladomat-massanas[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «Josep Viladomat i Massanas», Gran Enciclopèdia Catalana.
4. 1 2 3  «Biography», Josep Viladomat, nettsted viet kunstneren.
5. ↑  «La estatua originaria dedicada a la República sobrevive en otro barrio», La Razon, 1. februar 2011.
6. ↑  «Sala de la Col.lecció Josep Viladomat» Arkivert 10. januar 2014 hos Wayback Machine. Comú d'Escaldes-Engordany.
7. ↑  «Josep Viladomat Massanas», Ayuntamiento de Barcelona].

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josep Viladomat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biography, nettsted viet Viladomat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** BNE
 |
Del av Keiserkanalen som løper gjennom Linqing
«Lincing». Nieuhof: *L'ambassade de la Compagnie Orientale des Provinces Unies vers l'Empereur de la Chine*, 1665
**Linqing** (kinesisk: 临清市; pinyin: *Línqīng Shì*) er en by og et byfylke i den østkinesiske provinsen Shandong. Den har 720 000 innbyggere (2003) og fylket er på 950 km² og er understilt byprefekturet Liaocheng. Linqing ligger der elven Wei He og Keiserkanalen møtes.

Historie
--------

Linqing spiller en viktig rolle i Kinas historie. Her var for eksempel landets første teglsteinsfabrikk, og den leverte teglstein til Den forbudte by i Beijing. I 1813 ble det her at De åtte trigrammers opprør ble slått ned. Denne religiøs-sosiale opprørssekten hadde inntatt byen, og anså seg uovervinnelige på grunn av magiske egenskaper. Qing-styrkene fratok dem deres overbevisning om egen styrke ved å utvikle sine egne magiske mottiltak: De forurenset forsvarernes stillinger med å beskyte dem med hundemøkk og urin fra prostituerte. 

Den gamle bymuren er i relativt god stand.

Samferdsel
----------

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen har stoppested her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen løper gjennom blant annet Hengshui, Heze, Shangqiu, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.

Fra Linqing
-----------

Lingvisten, paleografen, indologen og historikeren Ji Xianlin (1911–2009) kom fra Linqing.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Ugandas flagg Uganda |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | Rio de Janeiro 2016 | 1500 m T45/46 |
| Friidrett Panafrikanske leker |
| Bronse | Maputo 2011 |  5000 m T46 |
| Sølv | Brazzaville 2015 |  1500 m T46 |

**David Emong** (født 10. september 1990) er en ugandisk handikappet friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp og mellomdistanseløp. Han konkurrerer i klassen T46, som er en av klassene for utøvere med amputasjon eller funksjonshemming i én arm.

Bakgrunn
--------

Emong begynte med løping på barneskolen. Han har begrenset funksjonsevne i venstre arm etter at han brakk armen på barneskolen da han ble jult opp av noen medelever.

Idrettskarriere
---------------

2011
Han deltok ved Panafrikanske leker 2011 i Maputo, og fikk der bronse på 5000 meter, bak de to kenyanske utøverne Tarbei Abraham og Chesum Jonah. 

2012
Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han på 1500 meter. Han kom der på 4.-plass på 1500 meter i klassen T46. Han satte personlig rekord med tiden 3:58,47.

2013
Ved Para-VM i friidrett 2013 i Lyon kom han også på 4.-plass på 1500 meter, i klassen T46.

2015
Han deltok igjen ved Panafrikanske leker 2015, og fikk denne gangen sølv på 1500 meter, bak Samir Nouiaua. 

2016
Ved Paralympiske sommerleker 2016 fikk han sølv på 1500 meter i klassen T45/46, dette var Ugandas første paralympiske medalje noen sinne. Samir Nouioua vant denne øvelsen.

Referanser
----------

1. 1 2  IPC - *Daniel Emong*, besøkt 3. november 2016.
2. ↑  IPC - *2013 IPC Athletics World Championships Lyon*, besøkt 3. november 2016.
3. ↑  Rio 2016 - *Men's 1500m - T45/46 - Standings* Arkivert 23. september 2016 hos Wayback Machine. besøkt 3. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* IPC - David Emong
* Rio 2016 - David Emong (arkivert)
* London 2012 - David Emong
**David Eddings** (født 7. juli 1931, død 2. juni 2009) var en amerikansk forfatter som har skrevet flere bestselgende bokserier innen fantastisk litteratur. Hans kone, Leigh Eddings, har hjulpet ham med flere av hans senere bøker. Før Eddings' død bodde de to i Carson City, Nevada i sydvestlige USA.

Eddings ble født i Spokane i delstaten Washington. Før han ble forfatter jobbet han som offiser i den amerikanske hæren og deretter hos flyprodusenten Boeing.

Eddings begynte med å skrive alminnelig skjønnlitteratur som han hadde moderat suksess med. Han endret deretter sjanger til fantasy og oppnådde en langt større anerkjennelse og kommersiell suksess.

Flere av hans nyere bøker etter *The Malloreon* har mottatt negativ kritikk fra lesere. I et nytt intervju med har han sagt «Jeg tar ikke ordre fra lesere»).

Bibliografi
-----------

### *Sagaen om Belgarion* og *The Malloreon*

*Sagaen om Belgarion* er David Eddings første fantasiserie. Etterfølgeren til boka er *The Malloreon* Bøkene følger eventyrene til Belgarion, trollkvinnen Polgara, trollmannen Belgarat og følgesvennene deres. I senere bøker har han presentert historien forut for disse seriene. The Malloreon er ikke oversatt til norsk.

#### *Sagaen om Belgarion*

1. *Profetiens utvalgte*
2. *Slangefolkets dronning*
3. *Magikerens spill*
4. *Rivas Dronning*
5. *Profetiens oppfyllelse*

#### *The Malloreon*

1. *Guardians of the West*
2. *King of the Murgos*
3. *Demon Lord of Karanda*
4. *Sorceress of Darshiva*
5. *The Seeress of Kell*

#### Bøker relatert til *Sagaen om Belgarion* og *The Malloreon*

* *Belgarath the Sorcerer*
* *Polgara the Sorceress*
* *The Rivan Codex*

### *The Elenium* og *The Tamuli*

*The Elenium* og etterfølgeren *The Tamuli* er i et annet univers enn *Sagaen om Belgarion* og *The Malloreon*. De handler om ridderen *Sparhawk* og hans venner.

#### *The Elenium*

1. *The Diamond Throne*
2. *The Ruby Knight*
3. *The Sapphire Rose*

#### *The Tamuli*

1. *Domes of Fire*
2. *The Shining Ones*
3. *The Hidden City*

### Andre fantasyromaner

* *The Redemption of Althalus*

#### *The Dreamers*

1. *The Elder Gods*
2. *The Treasured One*
3. *Crystal Gorge*
4. *The Younger Gods*

### Ikke-fantasy

* *The Losers*
* *High Hunt*
* *Regina's Song*

Referanser
----------

1. 1 2   Babelio, Babelio forfatter-ID 5281[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Vegetti Catalog of Fantastic Literature, Vegetti Catalog of Fantastic Literature NILF ID 11727[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12169001c[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   NooSFere, oppført som David EDDINGS, NooSFere author ID 55, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
***Linosomus*** er en slekt av biller som hører til underfamilien storkortvinger (Staphylininae) i familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Ganske små (kroppslengde 3-5,5 millimeter), lange og slanke, kortbeinte, blanke kortvinger. Kroppen er sparsomt hårete, svart med brunlige dekkvinger og mer eller mindre rødlige antenner og bein. De ligner særlig på slekten *Xantholinus*, men kan skilles fra disse på at hodet har fire lengdefurer i den fremre delen, og på at maksillarpalpenes ytterste ledd er fint og krumt. Hodet er forholdsvis stort og flatt, tydelig lengre enn bredt, svart, svært blankt og grovt punktert, med markerte, omtrent rettvinklede bakhjørner og tydelig "hals". Pronotum er rektangulært, tydelig lengre enn bredt, også svært blankt, med to buede rekker av grove punktgroper. Dekkvingene har avrundede "skuldre", er til sammen litt bredere enn pronotum med rette, parallelle ytterkanter. Innerkantene, som danner sømmen i midten, er litt buede, men ikke så tydelig som hos *Xantholinus*-artene.

Levevis
-------

Som den slanke, kortbeinte kroppsformen kunne tyde på, er *Linosomus*-artene gravende og tilbringer mye av tiden under jorda. De kan også finnes under steiner. Som vanlig for kortvinger er de rovdyr som lever av ulike slags smådyr.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia og Sør-Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien storkortvinger Staphylininae Latreille, 1802
					- Stammen Xantholinini
						* Slekten *Linosomus* Kraatz, 1857
							+ *Linosomus bifurcatus* Bordoni, 2016
							+ *Linosomus brincki* (Scheerpeltz, 1974)
							+ *Linosomus endrodyi* Bordoni, 2016
							+ *Linosomus fumipennis* (Casey, 1906)
							+ *Linosomus grossulus* (Casey, 1906)
							+ *Linosomus hottentottus* (Sachse, 1852)
							+ *Linosomus mhlanlanensis* Bordoni, 2016
							+ *Linosomus septentrionalis* Bordoni, 2016
							+ *Linosomus socius* (Fauvel, 1877)
							+ *Linosomus tenuicornis* (Nordmann, 1837)

Eksterne lenker
---------------

* *Linosomus* på GBIF
* Atlas of Living Australia - *Linosomus*
* (en) *Linosomus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Linosomus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Erasmus Simon Kongsberg** (født 1695 i Kongsberg, begravd 28. mars 1774 samme sted) var en norsk stempelskjærer og medaljekunstner.

Kongsberg var sønn av sogneprest Jørgen Nilsen Kongsberg. I 1715 ble han satt i lære hos stempelskjærer Anders Jonsen Lunder ved Den Kongelige Mynt. I 1721 fikk han et treårig kongelig reisestipend for å fortsette sin utdannelse i utlandet og fikk samtidig løfte om å få stillingen som stempelskjærer ved mynten. I utlandet studerte Kongsberg videre i Dresden. 

Fordi Olaus Wiff var ansatt som stempelskjærer ved Mynten da Kongsberg vendte tilbake til Norge i 1725, måtte han vente på stillingen i flere vanskelige år. I 1729 ble han skiktmester (regnskapsfører) ved Kongsberg Sølvverk og i 1730, da Wiff døde, fikk han endelig stempelskjærerposten ved Mynten. Han ble i denne stillingen til han gikk av på grunn av alderdom i 1763.

På Kongsberg utførte han stemplene til myntene som ble slått fra 1730 til 1763. Etter 1746 fikk han hjelp av Gabriel Andersen Lunder i dette arbeidet. Kongsbergs utførelse av den norske løve, Norges riksvåpen, på myntene ble nedfelt som allmennhetens oppfatning av hvordan dette skulle se ut.

Kongsberg gjorde også noen medaljer, deriblant medaljen til minne om kong Christian VIs reise i Norge i 1733. Berghauptmann Joachim Andreas von Stukenbrock tegnet modellen til denne medaljen. Kongsberg utførte også medaljen som sølvverket fikk laget til hundreåret for innføringen av eneveldet i Danmark-Norge.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  *Norsk kunstnerleksikon*, bind 2, Oslo: Universitetsforlaget, 1983, s. 579.
2. 1 2 3  «Erasmus Simon Kongsberg», Weilbachs Kunstnerleksikon.
3. ↑  Sigurd Grieg: «Norske medaljer fra 1700-årene», *Kunst og kultur*, årg. 44, 1961, s. 239–252, særlig s. 247.
4. ↑  Georg Galster: «Erasmus Simon Kongsberg», *Danske og norske Medailler og Jetons ca. 1533–ca. 1788*, København, 1936, s. 217–218, på nettstedet *Dansk Mønt*. Denne medaljen oppgis her som hans eneste.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** KulturNav
 |
**Caleb Francis** (født 8. februar 1968 på Mauritius) er en norsk tidligere fotballspiller.

Caleb Francis spilte for Lillehammer FK (LFK) frem til han var 17 år og er en av LFKs mest profilerte spillere. Etter dette gikk ferden videre til toppfotball i Kongsvinger hvor han spilte i tilsammen åtte sesonger og laget over 20 mål i eliteserien i fotball. I tillegg til karrieren i Kongsvinger, spilte Francis spiss for Bryne i 1. divisjon fotball for herrer et par sesonger. Her scoret han hele 60 mål på 118 kamper, og ble blant annet toppscorer i denne ligaen i 1998. På slutten av sin karriere gikk Francis til Ull/Kisa hvor han spilte i 2½ år, før han til slutt gikk til Larvik Fotball, der han var i 1½ år.

Francis har etter den aktive karrieren vært trener for blant annet IL Runar Fotballs A-lag.

Han jobber nå som lærer, på Ra ungdomsskole, ved siden av å være aktiv i fotballen.

Klubber
-------

* Lillehammer FK (1978–1987)
* Kongsvinger (1988–1995 og 1999)
* Bryne (1996–1998)

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 263752, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caleb Francis – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Caleb Francis – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Linus** (død 79) var pave fra ca. 68 til sin død. Han var den andre pave, rett etter Apostelen Peter.

Ifølge Tertullian ble Peter etterfulgt av Klemens I, men dette er i strid med alle andre kilder, og det er ingen grunn til å feste lit til det. Det er uklart når Linus ble pave. Peter led martyrdøden i 64 eller 67, og de fleste kilder sier at han ble pave i 67 eller 68. Den hellige stol skriver i sin offisielle paveliste at det var i 68. Eusebius av Cæsarea hevder det var i 69, *Catholic Encyclopedia* sier 64, *Liber Pontificalis* 56 og *Den liberianske katalog* 55. Det er mulig at han var Peters hjelpebiskop fra 55 eller 56, og at dette er årsaken til den tidlige dateringen i noen kilder. 

Ifølge Ireneus av Lyon, i *Adversus haereses* III.iii.3, var pave Linus identisk med den Linus som nevnes av Paulus i Andre brev til Timoteus, 4,21. Det er ikke sikkert om dette er en korrekt påstand, eller om det er en senere navneforveksling. 

Svært lite er kjent om hans liv. Han skal ha blitt født i Volterra i Toscana. Foreldrene het muligens Herculaenus og Claudia. En del skrifter ble tidligere attribuert til Linus, men disse har vist seg å være fiktive eller usikre. Det ble lenge hevdet at han nedfelte et påbud om at kvinner skulle dekke til hodet i kirken, men dette regnes nå som svært tvilsomt. En beretning om Peters og Paulus' martyrier, på latin, ble også lenge hevdet å være Linus' verk, men det er fastslått av det ble skrevet i det 6. århundre. 

Det er også noe uklarhet omkring når han døde. De fleste mener det var i 79, men dateringen varierer i enkelte kilder mellom 67 og 81. Ifølge *Liber Pontificalis* døde han som martyr, mens Ireneus sier han døde en naturlig død. Siden det ikke pågikk noen kristenforfølgelse på hans tid, er det usannsynlig at han led martyrdøden. 

Hans minnedag er den 23. september. Dette er dødsdagen som er oppgitt i *Liber Pontificalis*, og den er således knyttet til det tvilsomme martyriet. Datoen har likevel blitt beholdt, da man ikke har bedre alternativer som gjør det hensiktsmessig å gjøre om på tradisjonen. Han skal ha blitt gravlagt på Vatikanhøyden, og det ble i 1615 funnet en innskrift i nærheten av Peters grav som nevner en Linus, men antikvaren Franceco Maria Torrigio som gjorde funnet, nevner at disse fem bokstavene fremstod som siste del av et lengre navn (som f.eks *Aquilinus* eller *Anullinus*).

Referanser
----------

1. ↑

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Apostelen Peter** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Kletus** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Borsigs fabrikker i 1847.
**Borsig** var et tysk selskap som drev med maskinteknikk og som hadde sitt hovedkontor i Berlin. Det ble grunnlagt av den tyske industrialisten August Borsig i 1837. I dag er det et ingeniørfirma med kontor i bydelen Reinickendorf i Berlin. Selskapet produserte opprinnelig dampmaskiner, og i perioden da damplokomotiver virkelig begynte å bli vanlige var Borsig den største leverandøren av damplokomotiver i Europa og den nest største på verdensbasis. Selskapet begynte i 1930-årene å produsere våpen og militært utstyr etter Adolf Hitlers avgjørelse om at store fabrikker i landet skulle brukes til storstilt militær opprustning, noe som skulle forberede landet på den kommende verdenskrigen.

Borsig var en del av den tidlige verkstedsindustrien i Tyskland (Preussen) og Europas største produsent av lokomotiver i sin storhetstid. Siden 1930 har selskapet skiftet eierskap og omorganisert flere ganger. Borsig er sterkt knyttet til Berlin, og var tidligere en av byens største arbeidsgivere i form av antall sysselsatte. I tillegg til de gamle fabrikkområdene i Tegel finnes Villa Borsig og Borsigwalde som en arv fra Borsigs storhetstid.

Se også
-------

* Borsigwerke undergrunnsstasjon

Litteratur
----------

* Bjerke, Thor; Hansen, Trond B.; Johansson, Erik W.; Sando, Svein E. (1987). *Damplokomotiver i Norge*. Norsk Jernbaneklubb. s. 388–389. ISBN 82-90286-09-0.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Borsig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Brita Marie Garden** (født 1. desember 1966) er tidligere programleder i NRK. Hun har arbeidet som programleder i Østlandssendingen, TV-sporten, *Kokkekamp*, *Sommeråpent* og i Frokost-TV. Garden har vært reporter for radio og TV, i Kulturnytt, helsemagasinet Puls, TV-aksjonen og laget radiodokumentarer, som "Fra Quisling til Kvænangen. Et portrett av dr. Hans Eng" i 2015. I 2016 kom boka med samme tematikk ut, om Stapo-legen som ble en folkekjær lege i Kvænangen til tross for sin fortid som han aldri tok avstand fra: "-Ikke et ondt ord om han dr. Eng! ".

I dag er hun reporter i P2-programmet Ekko (radioprogram).

Hun er utdannet journalist fra Høgskulen i Volda.

Garden er bosatt i Oslo.

Kilder
------

* Radiodokumentaren Fra Quisling til Kvænangen. Et portrett av dr. Hans Eng: https://www.nrk.no/video/236759

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brita Garden på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Den kinesiske slaveriskandalen 2007**, som på kinesisk er kjent som 山西黑砖窑案 *Shanxi svarte teglovnhendelse*, er en betegnelse som refererer til en rekke tvangsarbeidssituasjoner i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Tusenere av kinesere, deriblant barn, var blitt truet til å arbeide som slaver ved ovnene i illegale teglverk, og ble holdt i sjakk ved tortur fra eiernes side. Forholdene ble offentlig kjent i 2007, og pr. juni 2007 var anslagsvis 570 personer blitt reddet fra slike situasjoner.

De illegale teglprodusentene hadde klart å etablere seg ved hjelp av bestikkelser. På grunn av mangel på arbeidskraft i Shanxi ble arbeidskraften hentet ved bedragerske metoder fra andre provinser. De arbeidet som slaver, noe som betød at profittmarginene ble svært store. Saken avdekket at kommunistiske tjenestemenn var dypt involvert. Som eksempel kan det nevnes at Wang Bingbing, eieren av et teglverk i fylket Hongdong i byprefekturet Linfen var sønn av Wang Dongyi, sekretær for den stedlige avdeling av kommunistpartiet. Eieren satte bort driften av teglverket til Heng Tinghan fra Henan. Teglverket produserte 10 000 teglsten pr dag; markedsprisen for 10 000 teglstener var om lag 2 000 til 3 000 yuan. Men eieren betalte imidlertid kun 360 yuan til Heng pr 10 000 teglstener.

Eksistensen av illegale teglverk ble først meldt til provinsmyndighetene i 1998. Det ble da reagert med en rekke razziaer uten at lokale myndigheter ble varslet, og over 150 slaver, tre av dem barn, ble befridd.

Men det kom stadig nye meldinger, særlig fra 2004 av. Den 7. mai 2007 rapporterte Henan TV Metro Channel om et tilfelle med fem mindreårige på om lag 16 år som hadde forsvunnet fra området rundt jernbanestasjonen i Zhengzhou. Deres foreldre hadde hørt om kidnappinger til teglverkene i Shanxi, og etter to måneders påtrykk og leting hadde de funnet de fem blant om lag 50 mindreårige fra Henan i et illegal teglverk. De var blitt kidnappet og solgt til teglverket for 500 Yuan hver.

Flere medier fulgte opp med *undercover*besøk og filming i teglvverkler i Shanxi. Flere av teglverkene, blant annet i Yuncheng og Jincheng, opererte med folk holdt i slavekår. Det ble avslørt tilfeller av tortur, og hvordan slavene fikk overvære henrettelser av slaver som hadde opponert. 

Det fremkom etterhvert rapporter om lignende teglverk i provinsene Hebei, Guangdong og Xinjiang.

Regjeringen tok raskt fatt i sakene etter at massemediene begynte å melde fra om dem. President Hu Jintao og statsminister Wen Jiabao gikk offentlig ut, og guvernør Yu Youjun av Shanxi fremførte selvkritikk. 
En politistyrke på 35 000 ble mobilisert for å oppspore og etterforske tilfellene. Flere dusin teglverkseiere ble idømt fengselsstraffer og 95 lavere embedsmenn ble straffet for tjenesteforsømmelse og 24 ble avskjediget. En arbeidsformann ble idømt livsvarig fengsel og en av hans ansatte fikk dødsstraff for å ha drept en mentalt tilbakestående slave. 

Ingen høyere partifunksjonærer ble holdt ansvarlige.

Eksterne lenker
---------------

* China 'will catch slave owners' BBC News
* Reports of Forced Labor Unsettle China New York Times
**Eivind Eckbo** (født 2. mai 1873 i Fet, død 18. mars 1966 i København) var en norsk høyesterettsadvokat, major, industrimann, legatstifter og filantrop.

Han har blitt beskrevet som «en av de mest særpregede og allsidige gründere i norsk næringsliv i første halvdel av 1900-tallet», og er også kjent for å ha etablert Eckbos Legat. Han var sentral i etableringen av Norges Rederiforbund, der han var daglig leder til 1915. I 1920- og 1930-årene ble han storaksjonær i blant annet Saugbrugsforeningen og Hafslund. Han samlet etterhvert mange av sine eierinteresser i selskapet Forenede Industrier AS (Forina); virksomheten omfattet tekstilindustri, teglverk, mineralindustri, hoteller og en større aksjepost i Dreyers Forlag, og Forina hadde aksjemajoriteten i flyselskapet Widerøe fra 1947.

En av Eckbos store interesser var folkehelse og vegetarisk kosthold, og han kjøpte storgården Borgja i Bø i 1935, der han drev eksperimenter med biodynamisk gårdsdrift og samlet og restaurerte en rekke kulturminner.

Eckbo var også en av de få norske støttespillerne til kunstneren Thorvald Hellesen (1888–1937) etter at Hellesen ble latterliggjort og avvist av det norske kunstmiljøet for å ha utviklet seg fra figurativ maler til den første norske kubisten.

Familie
-------

Han var far til advokaten og politikeren Eivind Eckbo (1927–2017).

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Eivind Jensen Eckbo Eg. Christophersen, Norsk biografisk leksikon ID Eivind\_Eckbo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, oppført som Eivind Jensen Eckbo, Store norske leksikon-ID Eivind\_Jensen\_Eckbo[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gravferdsetaten i Oslo kommune[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Eivind Luthen (1988). *Major og advokat Eivind Eckbo: humanist, gründer og pionér*. [Oslo]: Eckbos legater. ISBN 8299175402.
5. ↑  Eivind Eckbo i Norsk biografisk leksikon
6. ↑  Hagen, Maren Kvamme (26. mars 2023). «Nordmannen som hang med Picasso». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 27. mars 2023. «Heime i Noreg hadde Thorvald Hellesen ein god støttespelar i Eivind Eckbo. Yrkesoffiseren hadde blitt ein av Noregs mest vellukka forretningsmenn. Han kjøpte kunst av Hellesen, samt gav han fleire viktige oppdrag.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |