recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Walborg «Wally» Solheim** (født 1920, død 2005) var en norsk kvinne som under andre verdenskrig arbeidet for Gestapo, hvor hun fungerte som lokkedue. 

Hun kom fra Åse på Andøya i Nordland. Hun var datter av Mimmi Pernille Kind og Albert Johan Rudolf Solheim. Hennes bror, Thorvald, var konvoileder og krigsseiler på de alliertes side under krigen. For sin innsats ble han høyt dekorert. 

Hun flyttet til Oslo før krigen og fikk jobb på et tannlegekontor. Her jobbet hun frem til sommeren 1941. Hun meldte seg da til tysk fronttjeneste som sykepleier. Der ble hun syk og sendt hjem. I 1943 fikk hun jobb på det tyske passkontoret i Oslo og her kom hun i kontakt med Gestapo.

Hun hadde en sentral plass under bakholdsangrepet på Plasscaféen den 13. november 1944, da Gregers Gram og Edvard Tallaksen fra Oslogjengen skulle møte noen tyskere som utga seg for å være desertører. Wally skal ha overhørt samtalen Gram og Tallaksen hadde med tyskerne og da hun fikk bekreftet at det var Gram og Tallaksen gikk hun på toalettet. På veien ga hun midlertidig tegn til politimenn i caféen, som var sivilt kledd. Under krigen ble hun innvilget en beslaglagt leilighet på Oslos beste vestkant som gave fra tyskerne.

Etter krigen ble hun dømt for angiveri i landssvikoppgjøret. Det ble nedlagt påstand om dødsstraff, men hun ble idømt 20 års fengsel. Hun ble imidlertid benådet i 1950 på grunn av «psykiske problemer». 

Hun ble gift i 1954 med Ragnar Erik Westbye (1917-1990) fra Skjedsmo. Hun utdannet seg som revisor på 1960-tallet.

Hun døde i 2005 i Oslo, 85 år gammel. 

Hennes niese – Eva Marie Solheim – ga i 2009 ut boka *Lokkeduen og sjøkapteinen*, som omhandler Wally og Thorvald – søsken på hver sin side under krigen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, «Dødsannonser», utgitt 10. august 2005, besøkt 16. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Firda 1945.11.03». Norge;Vestland;;Sunnfjord;;;;. s. 1 og 3.
4. ↑  «Arbeiderbladet 1954.06.25». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 3.
5. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. Oslo. 1966.

Kilder
------

* Solheim, Eva Marie (2009): *Lokkeduen og sjøkapteinen* ISBN 9788292395721
* Andøy kommune - Forfatterbesøk[*død lenke*]
* Oslogjengen.no - I fellen på Plasscaféen

Portal: Andre verdenskrig
**Serhij Anatolijovytsj Sednjev** (ukrainsk Сергій Анатолійович Седнєв, russisk Сергей Анатольевич Седнев [*Sergej Anatoljevitsj Sednev*], født 19. desember 1983 i Hlukhiv) er en ukrainsk tidligere skiskytter.

Han debuterte i verdenscupen i 2004 i Ruhpolding. I de følgende årene deltok han vekselvis i europacup- og verdenscupløp. Hans foreløpig beste resultat er en tredjeplass på 20 km under verdenscupløpene i Pokljuka i desember 2007.

Han avla positiv dopingprøve i Antholz 22. januar 2013. Han ble avslørt først to år etterpå etter at nye testmetoder var tatt i bruk.

Plasseringer i verdenscupen
---------------------------

| Plassering | 20 km | Sprint | Jaktstart | Fellesstart | Stafett |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.-plass |  |  |  |  |  |
| 2.-plass |  |  |  |  |  |
| 3.-plass | 1 |  |  |  |  |
| Topp 10 | 1 |  |  |  |  |

(Per 25. februar 2008)

Referanser
----------

1. ↑  To skiskyttere dopingtatt. abcnyheter.no (12. november 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Serhij Sednjev – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Serhij Sednjev – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Serhij Sednjev – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Serhij Sednjev – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata

* (en) Serhij Sednjev – TheSports.org Rediger på Wikidata
* Sednev på *Biathlonworld*
**Per Gullik Stavnum** (født 26. desember 1941 i Oslo, død 14. april 2012) var en norsk diplomat.

Han var cand. jur. fra Universitetet i Oslo og ble ansatt i Utenriksdepartementet i 1969. Fra 1989 til 1991 var han ekspedisjonssjef, og fra 1991 til 1996 var han Norges første ambassadør i Vilnius. Han var deretter en periode regionalrådgiver for Asia og Oseania i Utenriksdepartementet. Fra 2000 til 2005 var han Norges ambassadør i Hanoi, og fra 2005 til 2008 var han Norges ambassadør i Harare. 

I forbindelse med sin ambassadørstilling i Litauen ble Stavnum tildelt storkors av Storfyrst Gediminas av Litauens orden.

Stavnum har blitt dekorert som Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og som Kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Per\_G.\_Stavnum, verkets språk bokmål, besøkt 28. juni 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kolberg, Aud (20. april 2012). «Per Gullik Stavnum». *Aftenposten*. s. 15.

Eksterne lenker
---------------

* Oppføring av Per G. Stavnum hos Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Per Gunnar Gabrielsen** (født 15. oktober 1947) er en norsk politisk aktivist, historiker og journalist. Han er også utdannet som rørlegger og brannmann.

Gabrielsen var en av lederne i den norske ml-bevegelsen på 1970-tallet. Han var sentral i Norges Kommunistiske Studentforbund og AKP(m-l). I 1971 satt han som leder for Rød Front-styret i Det Norske Studentersamfund i Oslo.

I 1984 reiste han og journalist Trine Lynggard i en PLO-båt med geriljasoldater fra Kypros til Tripoli i Libanon. De fikk tilgang til den da isolerte og tungt bevokta palestinske lederen Yasir Arafat og kunne rapportere hjem til sin avis *Klassekampen*.

I 2009-2010 var Gabrielsen blant deltagerne i ICE Fimbul-ekspedisjonen til Dronning Maud Land i Antarktis, der målet var å studere isforhold og issmelting.

Han har på 2000-tallet vært bosatt i Sverige, sør på Gotland. Der har han arbeidet som lærer.

Bibliografi
-----------

* *Gerilja-krigføring i Norge*, Oktober, Oslo (1981)
* *Et sterkt, uavhengig forsvar!*, Oktober, Oslo (1981)
* *Opprør på Filippinene : en studie av amerikansk nykolonialisme og den folkelige kampen mot undertrykkelsen* (sammen med Peder Martin Lysestøl), Studietjenester, Oslo (1990)

Referanser
----------

1. ↑  Alf Skjeseth: *Sykle på vatnet. Historia om Klassekampen*. Side 45. Samlaget (2011) ISBN 978-82-521-7538-7
2. ↑  Alf Skjeseth: *Sykle på vatnet. Historia om Klassekampen*. Side 85. Samlaget (2011) ISBN 978-82-521-7538-7
**Per Fronth Nygaard** (født 1963) er en norsk billedkunstner og fotograf.

Fronth arbeider med å fremskape fotografiet malerisk og hvor den virkeligheten som fotografiet gjengir framstår som en komponent i forståelsen av verkene hans. Hans historiefortellinger fokuserer ofte på de utfordrende aspekter ved den menneskelige natur. Han har produsert flere kontroversielle utstillinger; som «Xingu Chronicles» i New York i 1998 som omhandler regnskogfolkets kamp for egne rettigheter i Amazonas; «Bloodlinjes» i London i 2000, som tok for seg den omstridte revejakten i England; og «Theatre of War» i 2009, som satte søkelyset på norske soldater i Afghanistan. I 2013 ble verk fra Afghanistan-serien innkjøpt av Etterretningstjenesten i Norge.

Han har hovedsakelig arbeidet i store formater og har i de senere år konsentrert seg om monumentale bestillingsverk. Hans arbeider er blant annet å finne i det japanske Museum of Modern Art i Wakayama; franske Biblioteque Nationale i Paris, norske Sørlandets kunstmuseum såvel som i en rekke offentlige samlinger, eksempelvis Næringslivets Hovedorganisasjon (NHO), Ekebergrestauranten, NATO og MGM Grand Las Vegas i USA. I tillegg er noen av hans private samlinger kjøpt av privatpersoner, som for eksempel ekteparet Sting og Trudie Styler og den tidligere amerikanske visepresidenten Al Gore.

Fronth har hatt flere utstillinger i New York, i tillegg til Oslo, Kristiansand, London, København og Chicago. Han startet kunst-karrieren sin i New York, hvor han bodde i årene 1990–2002. 

Han debuterte på Høstutstillingen i 1991.

I 2009 ble Fronth utnevnt til Nobel-kunstner og således valgt til å framstille diplomet til Nobels fredspris som samme år ble tildelt til den amerikanske presidenten Barack Obama.

Privatliv
---------

Fronth ble gift i 2003 med interiørdesigner og gründer Belinda Bjerke. Ekteskapet ble oppløst etter noen år.

Referanser
----------

1. ↑   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 389349, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   kommunikasjon.ntb.no, besøkt 27. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «Per Fronth åpner utstilling REPLIKA hos Galleri Fineart torsdag 6. november. | Fineart». *kommunikasjon.ntb.no* **(norsk)**. Besøkt 17. april 2020.
4. ↑  NRK: Per Fronth blir Nobel-kunstner
5. ↑  «Fronth blir europeer». *Aftenposten*. 14. mai 2003.
6. ↑  Hart, Niklas (3. oktober 2013). «Heretter blir det litt pysete å ta trappa». *www.klikk.no* **(norsk)**. Besøkt 17. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Per Fronth på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Per Fronth i listen.no - bilder og utstillingshistorikk

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Per Fredrik Glommé** (født 18. april 1930 i Glommersträsk i Norrbotten, død 8. september 2000 i Nordanås) var en svensk billedkunstner. 

Han studerte ved Otto Skölds malerskole i Stockholm 1948-1950, Valand Konsthögskola i Göteborg 1950-1955 og Det Kongelige Danske Kunstkademik i København 1955-1958. I 1962 vendte han tilbake til sitt fødested og innredet et atelié i Nordanås i Arvidsjaur kommune. Døde uten arvinger. Kjøpt inn av en rekke institusjoner. Donerte en rekke bilder til Arvidsjaur kommune. Noen av hans malerier kan beskues i *Glommérummet* hos Arvidsjaur kommune. Per Fredrik Glommé var en nær venn av den norske billedkunstneren Ragnar Skorpen.

Referanser
----------

1. ↑  Britt Lindgren Blom: Utställning til minne av Per Fredrik Glommé[*død lenke*] Piteå-Tidningen.
2. ↑  Galleri Överkikaren: Per Fredrik Glommé - biografi og bilder Arkivert 11. juni 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Roland Spolander (red.): Per Fredrik Glommé. ISBN 91-631-5597-4


Portal: Kunst
**Tore Sigvart Hobæk Sigvaldsen** (født 11. september 1930 i Skien, død 9. mai 1996 i Provence) var en norsk maler, bosatt i Grimstad fra 1967, og delvis i Provence.

Han er blitt beskrevet som en Georg Jacobsen-elev i annen generasjon, selv om geometriske og konstruktivistiske regler ikke var det mest framtredende i kunsten hans. Sigvaldsen var elev av Kjell Lodberg Holm (1964-1967). Opprinnelig var han formingslærer fra Statens lærerhøgskole i forming (1954) og Elverum lærerskole (1957). 

I 1967 bosatte Sigvaldsen seg i Grimstad. Han er blitt beskrevet som den stilleste maleren på Sørlandet; selv beskrev han det å male som å meditere med farger.  Gjennom årene i sørlandsbyen, lærte han å utforske lysets skiftninger. Fra begynnelsen var lyse poetiske, nesten hvite malerier fra nysnøen og sjøen i Holvika typiske motiver. Senere ble motivkretsen utvidet til å omfatte bebyggelsen langs kysten, enten det er Arendal eller Grimstad sett fra sjøsiden eller hus i Brekkestø i ettermiddagssol. Gunvald Opstad beskriver kunsten hans slik i 1979:

> Han har malt sin hjemby Grimstad fra Fiskebrygga, skimrende, nesten i ett med havet. I gråtoner, i de fineste valører, lar han småbyen speile seg i sjøen – vi gjenkjenner bebyggelsen, Ibsenhuset, Pharosgate og husrekken ned mot bryggene, Filadelfia og Grimstad fargehandel. Bortenfor ser vi det store hvite huset ved den gamle Arendalveien, og opp smuget i høyre kant smyger Voss bakke seg, den gamle Sørlandske hovedvei. På toppen hever kirketårnet seg mot himmelen, som i lett rosa bryter litt med alt det gråbleke. Stort sett gjengir han Grimstad som den er, men uten de sjenerende innslag, uten den avskrekkende arkitektur som har presset seg inn i trearkitekturen.
> 
> 
> Gunvald Opstad i *Sørlandet og malerne*, s. 144, Aschehoug forlag (1991)
> 
> 

I perioden 1972-1983 hadde Sigvaldsen ti separatutstillinger, den siste var i Galleri Landsforeningen Norske Malere i Oslo. Han deltok fem ganger på Høstutstillingen (1969, 1972-1974) og 1976), Sørlandsutstillingen 12 ganger i perioden 1969-1981. Han deltok også på Telemarkstutstillingen i 1968 og på Galleri F15 i Moss samme år.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 4. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, oppført som Tore Sigvaldsen, KulturNav-ID 364242f3-043d-40fd-94e6-2040fde3521c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Tore Sigvart Hobæk Sigvaldsen, (11.september 1930 - 09.mai 1996).», besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Glenny Alfsen. «Tore Sigvaldsen». *Norsk kunstnerleksikon I-IV (1982-1986)*. Besøkt 7. juli 2015.
5. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, s. 144, 145 og 213, *Aschehoug forlag* (1991)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Tore Sinding** (født 24. desember 1903 i Stavern, død 13. mai 1969 i Solbukta, Frogn) var en norsk komponist og pianist. Han var tvillingbror til Otto Sinding. Hans far var maleren Sigmund Sinding, hans farfar maleren Otto Sinding (bror av komponisten Christian Sinding og billedhuggeren Stephan Sinding).

Han studerte klaver med Mary Barratt Due og Nils Larsen samt orgel med Arild Sandvold. Sinding studerte dessuten i Wien, Berlin og Paris. Han debuterte som pianist i 1922, som organist i 1933 og som komponist i 1945. Sinding var komponist av nærmere 70 sanger, en rekke klaverstykker samt musikken til en helaftens ballett "Mot ballade" etter Hans E. Kincks novelle. Denne ble fremført på Det norske teater med Edith Roger i hovedrollen.

I 1941 ble Sinding arrestert for å ha drevet illegalt arbeide.

Tore Sinding var en svært avholdt og engasjert klaverpedagog og spilte også til "fridans", bl.a. ved Barnevernsakademiet og Ballettskolen for barn. Han var formann i Unge Norske Tonekunstnere 1947-1948 og var musikkritiker i avisen Friheten 1947-1948.

På 1950-tallet hadde Tore Sinding flere radiokonserter med sanger, fremført av Randi Heide Steen, Beate Asserson og
Egil Nordsjø.

I radioprogrammet "Ring inn musikken", hvor en av hans sanger ble spilt, karakteriserte programlederen Eyvind Solås Tore Sinding som "Norges svar på Hugo Wolf".

Diskografi
----------

* Tore Sinding 1903-1969. Sanger og klaverstykker (Quatro QCD 2003, utgitt i 2003)

Referanser
----------

1. ↑  Toivonen, Waldemar (1947). *Jeg vil ikke dø*. Oslo: Viktoria. s. 44.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** NKC **·** Fangeregisteret

 |
Et åpent sår.
Et sår sydd med fire sting.
En skramme på leggen.
Et **sår** er et fysisk traume hvor hud har blitt revet, kuttet eller punktert. Hvis såret er utsatt for luft er det en økt fare for at bakterier kan gå inn i såret og føre til en infeksjon. Et større sår kan også føre til død grunnet blodtap.

Ulike typer sår
---------------

Det finnes både åpne og lukkede sår. Til de lukkede sårene hører skrammer og blåmerker, også kalt hematom. Slike oppstår når man får harde slag mot huden, for eksempel i en bilulykke eller slåsskamp. Normalt vil huden lege seg selv over en tid på fire til seks uker, men tiden øker med alderen. 

Til de åpne sårene hører kutt, enten med kniv eller med en spiss. Om de er store, må de bli sydd. Skuddsår er kompliserte sår, da skadene går dypt inn i huden og kanskje også berører indre organer. 

Andre sårtyper er for eksempel venøse og arteriell sår.

Se også
-------

* Trykksår (liggesår)
* Aftøse sår (munnskold eller skåll)
* Leggsår
* Magesår
* Vannblemme
* Sårbandasje
* Stigmata, religiøse sårmerker

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wounds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Woulgan® Biogel er en avansert sårhelingsgel Arkivert 20. desember 2014 hos Wayback Machine.
* *Store medisinske leksikon* om sår
* Hudlegekontporet om sår
* Apotek1 om sårbehandling og førstehjelp
* Apotekkjeden Boots om sår og skader
* NHI.no om sår som ikke gror Arkivert 2. februar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**«Sånn er'e bare»** er en norsk sang som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt 1. september 2008 på Sundes musikkalbum *Meget i sløyd*.

Teksten til «Sånn er'e bare» handler om hvor likegyldig folk blir til at politikeres valgflesk havner i glemmeboka når et politisk valg er over. Den handler også om hvordan folk ikke bryr seg om kvalitet lenger, men bare kjøper ting som tilsynelatende ser flott ut. Teksten er gjengitt i CD-heftet til *Meget i sløyd*.

1. september 2006 fikk TV-publikum høre sangen i programmet *Først & sist* på NRK1. Sunde fremførte den kun akkompagnert av sin akustiske gitar. Foruten programleder Fredrik Skavlan og publikum i studio, var også Erik Solheim, Ane Dahl Torp og Tommy Sharif tilhørere. Han spilte sangen for å promotere sitt fremtidige show på Dizzie Showteater som også het *Sånn er'e bare* (premiere 7. september 2006). Han hadde også med et tilleggsvers til slutt som senere ble sløyfet.

Nøyaktig to år senere var Sunde gjest i TV-programmet *God morgen Norge* i forbindelse med å promotere hans album *Meget i sløyd*. Også her spilte Sunde sangen kun akkompagnert av sin egen akustiske gitar.

Musikere og instrumenter
------------------------

* Øystein Sunde: vokal, akustisk gitar, elektrisk gitar (solo)
* Terje Kinn: mandolin, kor
* Øystein Fosshagen: fele, kor
* Stein Bull-Hansen: akustisk gitar
* Olaf Kamfjord: kontrabass, kor
* Knut Hem: trommer

Referanser
----------

1. ↑  VG 19. august 2008 side 27
2. 1 2  *Meget i sløyd*– informasjon i CD-heftet
3. ↑  VG – 19. august 2008 side 27
4. ↑  Spinner Records – Medium: *Meget i sløyd* – Øystein Sunde (2008)
5. ↑  VG – 1. september 2006 side 50.
Eldre kart over Luzonstredet.  Illustrasjon: Torii Ryūzō/Tokyos universitet 
**Luzonstredet** (filippinsk: *Kipot ng Luzon*, standard kinesisk: 吕宋海峡; pinyin: *Lǚ sòng hǎixiá*) er et strede mellom Taiwan og Luzon, den største av øyene på Filippinene. Luzonstredet forbinder Filippinerhavet med Sørkinahavet i det vestlige Stillehavet. Stredet er anslagsvis 250 km bredt.

Batanes og Babuyanøyene ligger i Luzonstredet, og tilhører Filippinene. Stredet er med dette oppdelt i flere mindre kanaler, der Babuyankanalen skiller Luzon fra Babuyanøyene, mens Balintangkanalen i sin tur skiller Babuyanøyene fra Batanes. Mellom Batanes og Taiwan ligger Bashikanalen.

Luzonstredet er viktig for sjøfart og kommunikasjon. Manilagallionen seilte gjennom stredet da Filippinene var spansk koloni; den vanlige trafikk mellom Spania og Filippinene gikk via Mexico i Amerika. 

Mange skip fra Amerika som anløper havner i Øst-Asia, velger ruten gjennom Luzonstredet. Likeledes går viktige undersjøiske kabler for internett og telekommunikasjon til Kina, Hongkong, Taiwan, Japan og Sør-Korea her.

Referanser
----------

1. ↑  «Pacific Ocean». *CIA World Factbook*. Central Intelligence Agency. Arkivert fra originalen 1. januar 2013. Besøkt 9. desember 2013.
2. ↑  Greenlees, Donald og Arnold, Wayne (29. desember 2006). «Asia scrambles to fix quake damage to data cables». *The New York Times*. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Olav Skevik (født 20. juli 1941) er en norsk forfatter og historiker. 

Hans hovedfagsoppgave fra Universitetet i Trondheim 1971 handlet om *Busettinga i Beitstad og Malm fram til ca. 1550*, og en bearbeidet versjon av oppgaven ble utgitt i 1975. Han var lektor ved Namsos og Steinkjer videregående skoler før han ble ansatt som konservator ved Stiklestad nasjonale kultursenter i 1996. Det meste av Skeviks faglige forfatterskap er knyttet til *Årbok for Nord-Trøndelag* og andre lokalhistoriske årbøker – og senere til arbeidet ved Stiklestad, men han er også en av elleve forfattere i trebindsverket *Trøndelags historie* (2005). Boka *Folk og fylker i fjerne tider* var Nord-Trøndelags fylkeskommunes gave til Trondheim ved byens 1000-årsjubileum i 1997.

Bibliografi
-----------

* *Busettinga i Beitstad og Malm fram til ca. 1550* (1975)
* *Folk og fylker i fjerne tider : Inntrøndelags historie før 1600* (1997) (ebok fra bokhylla.no)

Referanser
----------

1. ↑  *Adresseavisen*, 20. juli 2011
2. ↑  opplysninger fra omslaget til *Folk og fylker i fjerne tider*
3. ↑  *Adresseavisen*, 3. mars 2005

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Olav Skevik i BIBSYS
* Pubilkasjoner av Olav Skevik i artikkeldatabasen NORART


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Jo Eggen | **Vinner av Språklig samlings litteraturpris**(2004) | Neste mottaker:Sverre Knudsen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Julius Hougen** (født 7. november 1906 i Kristiansand, død 19. desember 1993 samme sted) var en norsk jurist og radiojournalist. Han var programredaktør og leder for NRKs avdelingskontor i Kristiansand 1967–1976. Han er kjent som «stemmen fra Sørlandet».

Bakgrunn
--------

Hougen tok juridisk embetseksamen i Oslo i 1930. Da Kringkastingsselskapet åpnet sitt sørlandskontor samme år, ble han en av de få medarbeiderne der. Noen år senere ble han leder for kontoret, samtidig som han var dommerfullmektig. I 1933 overtok NRK kontoret, og Hougen fortsatte sin tilknytning til radioen, kombinert med ymse stillinger i politiet.

Etter krigen jobbet han en tid ved NRK i Oslo. Blant annet rapporterte han fra kong Haakon VIIs hjemkomst til hovedstaden 7. juni 1945. Hougen vendte imidlertid snart tilbake til hjembyen, der han virka ved distriktskontoret fram til pensjonsalderen, først som programsekretær, senere som sjef. Han var kjent for sin levende reportasjestil og for sin evne til å komme innpå mennesker fra alle lag. Han gikk under navnet «stemmen fra Sørlandet».

Under andre verdenskrig var Hougen aktiv i motstandsbevegelsen gjennom *Kampgruppe 3* under ledelse av Arne Laudal. Da gruppa ble sprengt mot slutten av 1942, havnet Hougen på Grini, først på dødscelle, senere i vanlig fangenskap fram til januar 1945.

Hougen var aktiv i det norske visemiljøet, blant annet som en av initiativtakerne til Visens venner. Han redigerte visebøker og skreiv og komponerte en del sanger. Han er også kjent som underholdningsartist, blant annet under aliaset *pensjonist Tobias Tønnesen*, sammen med Odd Børretzen.

Familie
-------

Hougen var far til musikeren Frik Hougen. De to opptrådte blant annet i samme TV-program den 23. juni 1968, da NRK sendte direkte fra jonsokfeiring i Brekkestø i programserien *På rundreise*.

Referanser
----------

1. 1 2  NRK. «Sørlandets helter». *NRK*. Besøkt 15. januar 2018.
2. 1 2  Aukland, Lodin (28. september 2014). «Julius Hougen». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 15. januar 2018.
3. ↑  «Pensjonistene | Odd Børretzen & Julius Hougen | Dikt | Tylden & Co. AS». *tylden.no*. Arkivert fra originalen 16. januar 2018. Besøkt 15. januar 2018.
4. ↑  NRK. «Gyldne gjenhør». *NRK*. Besøkt 15. januar 2018.
5. ↑  «Frik Hougen». *geni\_family\_tree* **(engelsk)**. Besøkt 15. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale i *Norsk biografisk leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Olav Olsen Røkke** (født 21. juli 1881 på Skatval i Nord-Trøndelag, død 15. august 1956 i Molde) var en norsk folkehøyskolebestyrer, lærer og lokalhistorisk forfatter.

Han var sønn av gårdbruker Ole Petersen Røkke og Anne Jensdatter Røkke på Nordre Røkke (Rykkja). Han var døpt Ole Johan, men brukte bare navnet Olav. Blant hans søsken var Johan Peter Røkke og Jens Røkke, som begge ble lærere og ordførere.

Han gikk Levanger lærerskole og Askov højskole samt noen universitetskurs. Han var lærer på Skatval, Dverberg, Helgøy og Sandøy før han i 1910 ble lærer ved amtsskolen/fylkesskolen på Vestnes. I 1916 ble han lærer ved Notodden lærerskole, der hans bror Jens var overlærer. Olav var deretter folkeskolelærer på Notodden og i Ålesund, og 1923–1935 lærer ved Torshus folkehøyskole i Orkdal. 1935–1949 var han bestyrer og eier av Vefsn folkehøyskole i Mosjøen.

Røkke hadde også et omfattende lokalhistorisk forfatterskap, særlig etter at familien flyttet fra Mosjøen til Molde.

Olav Røkke var gift med lærerinne Andrea Margrete Pedersdatter Husøy fra Sandøy. Hun gikk lærerskolen mens de bodde på Notodden og ble timelærer ved Vefsn folkehøgskole. De fikk fem barn, deriblant skolemannen Øystein Rykkja.

Bibliografi
-----------

* *Skatval herad i 25 år : 1902–1926* (1928), 92 sider
* *På kjende stader* (193?), 29 sider
* *Folket mitt* (1951), 142 sider
* *Stjørdalsboka : Gards- og slektshistorie*, band IV, Skatval herad (1954), 778 sider
* *Soga um Våpnfjordingane*, med Olav Bjørgum
* *Soga um Bård Snøfjellsås*
* *Soga um Grette Åsmundsen*
* *Romsdals amt*
* *Vefsn Folkehøgskole : Eit 50-årsminne* (1949), 67 sider

Referanser
----------

1. 1 2  Vinge, Olav (red.) (2002). *Skatval. Gårds- og slektshistorie*. III. s. 25–26. ISBN 82-995735-0-5.
2. 1 2 3 4  Bakke, Karl (red.) (1952). *Norske skulefolk*. 2. Stavanger: Dreyer. s. 1083.
3. ↑  «Dødsfall». *Nordlands Avis*: 1. 24. august 1956.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** SUDOC
 |
*For motstandsmannen, se Olav Skogen*

**Olav Skogen** (født 19. juni 1903 på Notodden, død 16. juni 1960) var en norsk lyriker. Han debuterte i 1946 med diktsamlingen *Villmarksvers*.

Skogen var skoleflink og viste tidlig gode evner når det gjaldt å skrive. Han hoppet over første klasse i folkeskolen, og fullførte den treårige middelskolen på halvannet år. 

I 1946 utgav han diktsamlingen *Villmarksvers* på Dreyers Forlag. Tross gode kritikker ble dette han eneste utgivelse. I 1967 kom en nyutgivelse av Villmarksvers utgitt av Telemarkens Bokhandel. I 1989 kom det en ny diktsamling, *Glemte fotefár* utgitt av Liv-Berit Sandven, der Villmarksvers ble utvidet med flere dikt av Skogen, ikke tidligere utgitt.

Ettermæle
---------

Høsten 1960 ble Skogen minnet med et program på NRK radio, der forfatteren Per Arneberg fortalte om Olav Skogen og skuespilleren Finn Kvalem leste fra Skogens diktsamlinger. 

I Kirkeparken på Notodden ble det i 1997 avduket et relieff av Skogen, utført av kunstneren Kari Buen.

Bibliografi
-----------

* *Villmarksvers* – Dreyers Forlag (1946)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Telemarksportalen, om Olav Skogen[*død lenke*]
* Biografi om Olav Skogen

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Baise i Guangxi
**Baise** (kinesisk: 百色, pinyin: *Bósè* (før), *Bǎi Sè* (nå)) er en by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi Zhuang i Folkerepublikken Kina.

Baise ligger nordvest i Guangxi og grenser til provinsene Guizhou og Yunnan, og til Vietnam. Den ligger midt i mellom tre sørvestkinesiske administrasjonshovedsteder, Nanning, Kunming, og Guiyang. Av arealet på 3.726 km² er mer enn 55% skog.

Baises klima er tropisk, og det ligger i monsunområdet. Den årlige nedbør er gjennomsnittlig på 1115 mm, og snittemperaturen er 22°C.

Baise ble grunnlagt i 1730.

Administrasjonsenheter
----------------------

Byprefekturet Baise har jurisdiksjon over ett distrikt (区 *qū*), 10 fylker (县 *xiàn*) og ett autonomt fylke (自治县 *zìzhìxiàn*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning(2004 est.) | Areal (km²) | Tetthet(/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Youjiang | 右江区 | Yòujiāng Qū | 330 000 | 3 713 | 89 |
| **Fylker** |
| 2 | Tianyang | 田阳县 | Tiányáng Xiàn | 330 000 | 2 395 | 138 |
| 3 | Tiandong | 田东县 | Tiándōng Xiàn | 400 000 | 2 806 | 143 |
| 4 | Pingguo | 平果县 | Píngguǒ Xiàn | 460 000 | 2 485 | 185 |
| 5 | Debao | 德保县 | Débǎo Xiàn | 340 000 | 2 558 | 133 |
| 6 | Jingxi | 靖西县 | Jìngxī Xiàn | 590 000 | 3 331 | 177 |
| 7 | Napo | 那坡县 | Nàpō Xiàn | 200 000 | 2 230 | 90 |
| 8 | Lingyun | 凌云县 | Língyún Xiàn | 190 000 | 2 306 | 82 |
| 9 | Leye | 乐业县 | Lèyè Xiàn | 160 000 | 2 617 | 61 |
| 10 | Xilin | 西林县 | Xīlín Xiàn | 130 000 | 2 955 | 44 |
| 11 | Tianlin | 田林县 | Tiánlín Xiàn | 240 000 | 5 584 | 43 |
| **Autonome fylker** |
| 12 | Longlin | 隆林各族自治县 | Lónglín GèzúZìzhìxiàn | 360 000 | 3 542 | 102 |

Demografi
---------

I prefekturet er de vesentlige folkesgrupper zhuang, han, yao, hui og miao.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Guangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.

Kinas riksvei 324 fører gjennom området. Den går fra Fuzhou i provinsen Fujian og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

Økonomi
-------

Baise er en av Kinas viktigste produsenter av aluminium, med både gruvedrift, foredling og produksjon av aluminiumsprodukter. Det tropiske klimaet tilrettelegger for en stor fruktproduksjon. Ellers er trevirke g treprodukter viktige, likesom petroleum, naturgass, kobber og kvarts. Baise er også Guangxis tredje største produsent av vannkraft med en årlig produksjon på fem millioner kilowatt.

Turisme
-------

Baise har betydelig naturskjønnhet. De skogdekte fjellområdene har mange plante- og dyreslag. Grensetraktene er blant de mist utviklede deler av Kina. Dette, sammen med det etniske mangfoldet, har vært gunstig for utviklingen av turistnæringen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Baise – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Olav Skinnes** (født 22. februar 1957) har vært ordfører i Krødsherad kommune i Buskerud i 12 år og er skogbruker og bosatt på Nedre Skinnes gård. Han tilhører Senterpartiet, men er innvalgt i kommunestyret for Tverrpolitisk bygdeliste i Krødsherad.

Skinnes var ordfører i kommunen fra 2003, da Bygdelista veltet et 72 år gammelt Ap-styre. I Skinnes første periode som ordfører ble 10 prosent av arbeidsstokken sparket og den dårlige kommuneøkonomien forbedret. I 2006 fikk kommunen et overskudd på 12 millioner kroner som ble brukt til å fylle opp ulike fond.

I 2011 ble Skinnes kjent i riksmedia etter han felte skog i forbindelse med en større hytteutbyggingssak på egen eiendom, på tross av at fylkesmannen hadde krevd biologisk kartlegging av sjeldne og truede arter i ordførerens skog. Til lokal presse uttalte Skinnes i 2008 at hytteprosjektet ved Skinnesmoen skulle kunne gi et verdifullt bidrag til sønnens kjøp av en gård til 10 mill. Skinnes ble i juni 2011 anmeldt til politiet av Naturvernforbundet i Buskerud for å ha en søppelfylling bestående av blant annet gamle hvitevarer på eiendommen sin. Naturvernforbundet har også truet med å anmelde Skinnes for ulovlig skoghogst på Skinnesmoen.

Skinnes var toppkandidat for tverrpolitisk bygdeliste i Kommunevalget 2011. Ved valget i 2011 gikk Skinnes parti ned fra 56,3 % i 2007 til 41,6 i 2011 og partiet mistet tre av ti mandater. Bygdelista gikk ned ytterligere 10,8 prosent til 30,8 prosent ved kommunevalget i 2015.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Nedre Skinnes Gård». Arkivert fra originalen 13. september 2008. Besøkt 18. juni 2011.
2. 1 2  NRK – valg 2007
3. ↑  Aftenposten - Med bråhast i strandsonen
4. ↑  Drammens Tidende – Dårlig dømmekraft
5. ↑  Krødsherad kommune - Tomter i kommunale og private boligfelt. Arkivert 8. august 2014 hos Wayback Machine.
6. ↑  Aftenposten - Fikk varsel om mulig vern, hugde ned skogen
7. ↑  Bygdeposten - Ordførersønn (19) kjøper gård til 10 mill.
8. ↑  «Naturvernforbundet i Buskerud». Arkivert fra originalen 26. juni 2011. Besøkt 18. juni 2011.
9. ↑  NRK - Ordfører anmeldt for brudd på forurensingsloven
10. ↑  Anmeldes også for hogsten
11. ↑  DT -- Større smell enn fryktet

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger: | **Krødsherads ordfører**(2003–2015) | Etterfølger:**Gustav Kalager** |
Open Air Theatre
**Open Air Theatre** i Regent's Park er et friluftsteater i City of Westminster i London. Teateret er et sommerteater som har åpent i tre til fire måneder i året. Det ble etablert i 1932 av Sydney Carroll og Robert Atkins.

Teateret brukes hovedsakelig av New Shakespeare Company. Hver sesong består gjerne av en oppsetning av *En midtsommernattsdrøm*, et annet skuespill av Shakespeare, en musikal og en barneforestilling. Ofte spiller de samme skuespillerne i flere eller alle av oppsetningene.

Teateret ligger sentralt i Regent's Park, og er omgitt av parklandskapet. Det har 1 200 seter.

Litteratur
----------

* *Guide to British Theatres 1750–1950*, John Earl and Michael Sell, pp. 129–130 (Theatres Trust, 2000). ISBN 0-7136-5688-3.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Regent's Park Open Air Theatre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Oleg Viktorovitsj Seleznjov** (russisk: Олег Викторович Селезнёв, født 22. juli 1959, død 6. oktober 2021 i Krasnodar i Russland) var en russisk politiker.

Karriere
--------

Han studerte ved Novotsjerkassk høyere militære kommandoskole for kommunikasjoner (Новочеркасское высшее военное командное училище связи) og tok eksamen i 1980 som offiser med høyere spesialundervisning, med spesialisering som radiokommunikasjonsingeniør. I løpet av tjenesten i de sovjetiske, og senere de russiske væpnede styrker, mottok han Røde stjernes orden i 1987 og Den militære fortjenstorden i 1999. Han tjenestegjorde i KGB og i FSB og ble med tiden generalmajor. Han var en tid første nestsjef for FSB-avdelingen i Krasnodar kraj, og i 2009 ble han leder for FSB-avdelingen i Adygia. Dette vervet innehadde han til juli 2017.

Han var medlem av Det russiske føderasjonsrådet i Russlands føderale forsamling fra 2017 til sin død.

Seleznjov døde på sykehus i Krasnodar i Russland den 6. oktober 2021 av covid-19, i en alder av 62 år.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Селезнев Олег Викторович» **(russisk)**. Det russiske føderasjonsrådet. Besøkt 8. oktober 2021.
2. 1 2 3  Perova, Anna (6. oktober 2021). «В Краснодаре умер сенатор от Адыгеи Олег Селезнев». Kommersant. Besøkt 8. oktober 2021.
3. ↑  «Сенатором от Адыгеи назначен бывший начальник УФСБ Олег Селезнев» **(russisk)**. kubnews.ru. 11. september 2017. Besøkt 8. oktober 2021.
**Oleg Vladimirovitsj Ovsiannikov** (russisk: Олег Владимирович Овсянников; født 23. januar 1970 i Moskva), russisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.

Ovsiannikov vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 1998 i Nagano. Sammen med Anzjelika Krylova kom han på andreplass i isdans, bak sine landsmenn Oksana Grisjtsjuk og Jevgenij Platov

Ovsiannikov ble verdensmester i kunstløp to ganger, 1998 og 1999, begge i isdans sammen med Anzjelika Krylova.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Sølv Sølv i kunstløp, isdans Russlands flagg Russland

VM-medaljer
-----------

* VM 1998 – Gull **Gull** i kunstløp, isdans
* VM 1999 – Gull **Gull** i kunstløp, isdans
* VM 1996 – Sølv Sølv i kunstløp, isdans
* VM 1997 – Sølv Sølv i kunstløp, isdans

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oleg Ovsiannikov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Oleg Ovsiannikov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Keiser Ruizong av Tang** (kinesisk: 唐睿宗; født 22. juni 662 i Chang'an, død 13. juli 716 samme sted) var keiser under Tang-dynastiet i Kina i to perioder, fra 684 til 690, og fra 710 til 712.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans personlige navn var **Li Dan** (kinesisk: 李旦, *Lǐ Dàn*).

Tang Ruizong var keiser Tang Gaozongs åttende sønn og hans annen hustru keiserinne Wus fjerde sønn. Mellom 676 og 679 var han jeiserlig prins og gidtet seg med dom konkubine  Liu som gavb ham tre barn, prinsen Li Chengqi og prinsessene Shouchang og Dai. Med komtubinent Dou hadde han dessuten sønnen Li Longji.

### Første keiserperiode

Han ble gjort til keiser etter at to av hans brødre var blitt myrdet og hans tredje bror, Tang Zhongzong, var blitt avsatt etter temmelig kort tid. Det var enkekeiserinnen Wu som stod bak dette. Ruizong, offisiell keiser fra 27. februar 684, stod hva reell makt angår helt i skyggen av sin mot. Hun fikk ham ikke bare bragt til keiserpalasset, men satte han så å si i isolasjon der mens hun selv var den reelle hersker. 

Ruizong ble imidlertid også avsatt, av sin mor, som den 8. aoktober 690 lot utrope seg selv til keiserinne av et nytt dynasti ved navn Zhou. Ruizong ble da degradert til kronprins, undernavnet **Wu Dan**. Hans brødre Liu og Dou ble offer for en hoffintrige og henrettet på keiserinnens ordre i 693.

Keiserinne Wu ble etter 14 år som kvinnelig keiser tvunget til å abdisere til fordel for Zhongzong, som så ble forgiftet av sin hustru keiserinne Wei og døde 3. juli 710. Hun ville nå bli makten bak tronen, og fikk innsatt sin unge sønn Shang på keisertronen. 

### Andre keiserperiode

Men denne msanøvren slo feil etter bare noen få dager: Ved et palassopprør som kostet enkekeiserinne Wei livet, satte Li Longji - sønn av Ruizong og fremtidig keiser Xuanzong - sin far på keisertronen den 25. juli 710. Han satt ved makten frem til 8. september 712. Så abdiserte han, og overlot makten til sin sønn Xuanzong, også kjent som «den lysende keiser»

Ruizong fikk tittelen *Taishang Huang* (emeritert keiser) og døde en naturlig død i 716.

Klassiske kilder
----------------

* *Tangshu*, vol. 7.
* *Xin Tangshu*, vol. 5.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 201, 202, 203, 204, 205, 206, 207, 208, 209, 210, 211.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Biographical Dictionary of Chinese Women, Volume II: Tang Through Ming 618 - 1644* **(engelska)**. Routledge. 2014. s. 20, 201. ISBN 0765643146.
3. ↑  *Kinesisk historia*. Bonniers. 1967. s. 131-133.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Zhongzong** | **Keiser av Kina (Tang-dynastiet)**(684–690) | Etterfølger:**Wu Zetian av Zhong** |
| Forgjenger:**Shangzong** | **Keiser av Kina (Tang-dynastiet)**(710–712) | Etterfølger:**Xuanzong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Keiser Yingzong** (kinesisk: 英宗, pinyin: *Yīngzōng*, Wade-Giles: *Ying1-tsung1*; født 16. februar 1032 i Kaifeng, død 25. januar 1067 samme sted) var den femte av det kinesiske Song-dynastiets keisere. Han het opprinnelig **Zhao Zongshi**, men endret det senere til **Zhao Shu**. Han regjerte fra 1. mai 1063 til sin død i 1067.

Liv og virke
------------

I 1055 ble keiser Renzong syk, og ettersom han ikke hadde noen sønner i live, var det usikkerhet og uro om arvefølgen. Etter påtrykk fra hoffet gikk Renzong med på at to gutter, begge sønner av fjernere slektninger innen den keiserlige slekt, skulle bringes inn i hoffet. Yingzong var den 13. sønn av Zhao Yunrang (趙允讓) (995-1059), som kjennes under det posthume prinsenavnet Pu Anyi (濮安懿王). Zhao Yunrang var førstedirektør for Storembedet for de keiserlige klansanliggender, og med det den viktigste klansembedsmannen den gang. Yunrang hadde dessuten selv blitt oppdradd i palasset som en potensiell arvefølger av Zhenzong før Renzong ble født i 1010. Han var nevø av keiser Renzong.

Hans mausoleum er i gravkomplekset for det nordlige Song i Gongyi.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Emperor Huizong, side(r) 12, kapittel 1[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Songshi*. Volumes 33–35: Biography of Emperor Xiaozong. 1343.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Renzong** | **Keiser av Kina (Song-dynastiet)**(1063–1067) | Etterfølger:**Shenzong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Keiser Jingzong av Liao** (født 1. september 948, død 13. oktober 982), personlig navn **Yelü Xian**, stilnavn: **Xianning**, var den femte keiser av det khitanledede Liao-dynastiet.

Liv og virke
------------

### Keiser

Yelü Xian overtok etter keiser Muzong i 969 etter at denne ble myrdet av sine tjenere under en jakttur. Han hadde støtte fra både de khirtanske og de han-kinesiske herskereliter.

### Sinisering, effektivisering

Keiser Jingzong skulle bidra på flere viktige måter til Liao-dynastiet. Han tok inn han-kinesiske embedsmenn i sin regjering, ikke minst ved å utnevne en av dem til minister for sørlige anliggender og til gertug av Qin.

Dette var med på å gjøre regjeringsapparatet mer effektivt og smidig og bidro til å fremskynde overgangen innen det khitanske samfunn til et føydalsystem. Han slo ned på korropsjon innen regjeringen og avsatte de som tok imot bestikkelser eller var inkompetente. Keiser Jingzong var også positivt mottakelig overfor kritikk. Han innstilte jaktpartier etter at en embedsmann påpekte sammenhengen mellom jakt og keiser Muzongs død.

### Krig mot Song

Keiser Jingzong begynte også å planlegge krig mot dynastiets sørlige naboer.

Keiser Jingzongs første konflikt med Det nordlige Song-dynasti kom i forbindelse med Song-invasjonen av Det nordlige Han-dynasti. Imidlertid ble de styrker som Liao sendte som forsterkninger knust av en Song-hær, og Song ødela senere Det nordige Han. Song-hæren fulgte opp sin seier med et angrep på Beijing, som var Liao-dynastiets sørlige hovedstad, og den gang het *Nanjing* («den sørlige hovedstad»). Men dmnne gang klarte Liao-styrkene å ettertrykkelig beseire Song-hæren. og deres keiser Taizong av Song flyktet fra slagmarken.

Flere slag skulle følge, og noen avgjørelse mellom Liao- og Song-dynastiene ble det ikke noe av.

Den 13. oktober 982 døde keiser Jingzong på hjemvei fra en jaktutflukt.

Referanser
----------

1. 1 2   baike.baidu.com, besøkt 13. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Toqto'a; m.fl. (1344). *Liao Shi* (遼史) **(kinesisk)**.
* Twitchett, Denis C.; Tietze, Klaus-Peter (1994). «The Liao». I Twichett, Denis C. *The Cambridge History of China Volume 6, Alien Regimes and Border States, 907—1368*. Cambridge University Press. s. 43–153. ISBN 0521243319.  Mangler `|etternavn1=` i Editors list (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Keiser Wilhelm Kvartalet AS** er et konsortium av utbyggere og eiendomsinvestorer som i 2006 lanserte planer om å utbygge Sydsiden Ålesund. I juni 2009 behandlet Ålesund bystyre spørsmålet om å arrangere arkitektkonkurranse for utviklingen av området, et forslag som Keiser Wilhelm Kvartalet var sterkt imot. Adm. direktør var da Albert Krohn-Dale Aarøe. Bystyrets flertall viste seg å være negativ til forslaget om arkitektkonkurranse. Etter at saken var oppe i bystyret ble det diskusjon i lokalpressen om hvorvidt en av politikerne som deltok i avstemningen også hadde eierinteresser i Keiser Wilhelm Kvartalet AS. I august 2009 vedtok formannskapet i Ålesund likevel å gjennomføre en arkitektkonkurranse om fornyelsen av sørsida i Ålesund. Da hadde også konsortiet snudd, og stilte seg positiv til at det skulle gjennomføres en arkitektkonkurranse. Spørsmålet skulle endelig opp til avstemning i bystyret i oktober 2009. Tomtene som skulle reguleres var for en stor del eid av Ålesund kommune, selv om utbyggingsinitiativet kom fra privat hold. Lokalt i Ålesund var det stor diskusjon om utbyggingsplanene, ikke minst på grunn bekymringer for at byens unike bebyggelse i jugendstil ville gå helt eller delvis tapt om planene for sørsida ble realisert.

Styrets sammensetning (2009)
----------------------------

* Styrets leder: Egil Giørtz
* Styremedlem: Jan Henry Farstad
* Styremedlem: Gunnar Haagensen
* Styremedlem: Berit Kristin Westad
* Styremedlem: Kaj Bang Westre
* Varamedlem: Per Olav Sanne
* Varamedlem: Steinar Giske
* Varamedlem: Hans Joakim Giørtz
* Varamedlem: Sverre Andreas Farstad
* Varamedlem: Bjarne Haagensen

Aksjonærer
----------

* Ålesynd byutvikling – 40 %
* Brødrene Jangaard – 20 %
* Tyrholm & Farstad – 20 %
* H I Giørtz Sønner – 20 %

Referanser
----------

1. 1 2  Misje, Kristine (18. juni 2009). «Slaget om sørsida». *Sunnmørsposten*. Arkivert fra originalen 14. oktober 2017. Besøkt 14. oktober 2017.
2. ↑  www.nyttiuka.no. «I BILDET: – Ålesund trenger byutvikling - I bildet - NyttiUka». *www.nyttiuka.no*. Arkivert fra originalen 14. oktober 2017. Besøkt 14. oktober 2017.
3. ↑  Misje, Kristine (26. juli 2009). «Har forbindelser til sørside-utbygger». *Sunnmørsposten*. Arkivert fra originalen 14. oktober 2017. Besøkt 14. oktober 2017.
4. ↑  NRK (31. august 2009). «Jubel for arkitektkonkurranse». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 14. oktober 2017.
5. ↑  NRK (31. august 2009). «Jubel for arkitektkonkurranse». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 14. oktober 2017.
6. ↑  Ulf Andenæs (25. oktober 2009). «Byggekunsten er samfunnets speil» (PDF). Aftenposten. Besøkt 14. oktober 2017.
**Keiser Gaozong av Song** (kinesisk: 宋高宗; hanyu pinyin: *Sòng Gāozōng*; født 12. juni 1107, død 9. november 1187), født **Zhào Gòu** (趙構), var den tiende keiseren det kinesiske Song-dynastiet og den første keiseren for Det sørlige Sòng-dynastiet fra 12. juni 1127.

Etter at han flyktet sørover etter jursjenerne hadde invadert Kaifeng i Jingkang-hendelsen opprettet han det Sørlige Sòng-dynastiet, da jursenerne hadde erobret det nordlige Kina. Gāozōng brukte byen Lin'an, dagens Hangzhou, som sin hovedstad.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Gāozōng var den femte sønnen til den tidligere keiseren Song Huizong og den yngre halvbroren til Det nordlige Sòngs siste keiser, Song Qinzong. Hans mor var en konkubine fra Wei-familien, som siden ble enkekeiserinnen kjent som Keiserinne Xianren.

Kalligrafi av Sòng Gāozōng.
### Keiser

Gāozōng var først en regional hersker under Det nordlige Sòng, men etter at Qinzong og Huizong ble tatt til fange av jursjenene ble han Sòng-dynastiets keiser og opprettet Det sørlige Sòng-riket.

Først brukte han generaler som Li Gang, Zong Ze, Yue Fei, Han Shizhong og Yu Yunwei for å presse tilbake jursjenene. Etter at han i flere år med krigføring med stor militær suksess, ønsket Gāozōng fredelige relasjoner med jursjenene. En av de viktigste årsakene til dette var at keiser Gāozōng og hans statsminister Qin Hui egentlig ikke ønsket at Sòng-hæren skulle beseire Jīn-dynastiet, siden dette kunne føre til at Qinzong ble gjeninnsatt som keiser. Derfor fikk Gāozōng og Qin Hui den dyktige generalen Yue Fei henrettet etter falske anklager, og general Han Shizhong ble også fratatt sin stilling. Gāozōng inngikk deretter Shaoxing-traktaten med jursjenene, som ga Jin-dynastiet store landområder og ressurser i bytte mot fred.

Gāozōng var også en dyktig dikter, som hadde stor påvirkning på andre kinesiske diktere. Han abdiserte i 1162 etter å ha styrt landet i mer enn 35 år, men levde helt fram til 1187, da åtti år gammel. Hans tempelnavn Gāozōng betyr "Høy forfader."

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Zhao Gou - Emperor Gaozong of the Song Dynasty
* Zhao Gou: Qijue Tian Shan shi
* Gaozong - Encyclopædia Britannica


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Qinzong  (Nordlige Sòng)** | **宋朝皇帝Keiser av Kina (Song-dynastiet)**(12. juni 1127–24. juli 1162) | Etterfølger:**Xiaozong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** KulturNav
 |