Lidia Menapace i 1960-årene
**Lidia Menapace** (født **Brisca**, født 3. april 1924 i Novara i Piemonte i Italia, død 7. desember 2020 i Bolzano i Sør-Tirol) var en italiensk motstandskvinne under andre verdenskrig, publisist og politiker som satt i Senatet fra 2006 til 2008 som representant fra Partito della Rifondazione Comunista. Hun er blitt betegnet som den italienske feminismes *grand dame*.

Biografi
--------

Brisca, som mot slutten av krigen ble med i den italienske motstandsbevegelse og overbragte beskjeder og ordre mellom forskjellige partisanceller, studerte litteraturvitenskap i Milano ved Università Cattolica, og tok eksamen i 1945. Etter å ha giftet seg med legen Nene Menapace flyttet hun i 1951 til Bolzano. 

Der representerte hun Democrazia Cristiana fra 1946 til 1960 i kommunerådet. I 1964 stilte hun som kandidat for samme partiliste og ble innvalgt i Consiglio della Provincia autonoma di Bolzano (Trentino-Sørtirols Landråd), og kunne som første kvinne ved siden av Waltraud Gebert-Deeg i Sørtirols landdag. Fra 1965 til 1969 var hun landråd for sosialvesen og helse i kabinettet *Magnago II*. 

Hun ble etterhvert tiltrukket av marxismen og var med på å grunnlegge den venstreorienterte dagsavisen *Il Manifesto*. Dette førte til at hennes karriere som dosent ved *Università Cattolica* tok slutt, og til brudd med *Democrazia Cristiana*. Samtidig engasjerte hun seg i sekstiåtterbevegelsen og begynte en hektisk virksomhet som publisist.

I 1972 publiserte hun boken *Per un movimento politico della liberazione della donna*; med den inntok hun en ledende rolle i italiensk feminisme. Hennes partipolitiske aktivitet som troende kristen spredte seg inn i det venstrepolitiske miljø; hun tilhørte blant annet *Democrazia Proletaria*. 

I boken *Nonviolenza. Le ragioni del pacifismo* (2004) beskrev Lidia Menapace sammen med Fausto Bertinotti og Marco Revelli nødvendigheten av at kommunismen/sosialismen vendte seg bort fra forestillingen om en væpnet revolusjon, og istedet engasjerte seg for pasifismen. 

I 1980-årene var Menapace medlem av Romas kommuneråd. Fra 2006 til 2008 representerte hun som senator gor det eurokommunistiske Partito della Rifondazione Comunista i det italienske parlament. 

I 2018 gikk hun med til å stille til Senatet for partiet Potere al Pololo!, men partilisten maktet ikke å komme over sperregrensen på tre prosent, og dermed ble hun ikke valgt.

I 2019 utnevnte selskapet Politika henne til Sør-Tirols «årets politiske personlighet» for året 2018.

Menapace døde den 7. desember 2020 i Bolzano av covid-19, i en alder av 96 år.

Publikasjoner i utvalg
----------------------

* *Per un movimento politico della liberazione della donna*. Verona 1973
* *Economia politica della differenza sessuale*. Rom 1987
* *Nonviolenza. Le ragioni del pacifismo*. Rom 2004, ISBN 978-8881125883

Referanser
----------

1. 1 2   www.ansa.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  È morta di Covid Lidia Menapace, aveva 96 anni
3. ↑  «Lidia Brisca Menapace». Italian Senate. Besøkt 4. desember 2020.
4. 1 2  Siglinde Clementi: *Die sanfte Revolution*. I: Gottfried Solderer (utg.): *Das 20. Jahrhundert in Südtirol. Autonomie und Aufbruch.* Bind IV: 1960–1979, Edition Raetia, Bozen 2002, ISBN 88-7283-183-0, s. 117.
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  È morta di Covid Lidia Menapace, aveva 96 anni

Eksterne lenker
---------------

* Dokumenter om hennes parlamentariske virke: XV

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** CiNii
 |