recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
|  i skihopping: |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Gull | 2016 Lillehammer | Mikslag |
| Skihopp European Youth Olympic Festival |
| Sølv | 2015 Vorarlberg |  Lagkonkurranse  |

**Maksim Sergejev** (russisk: Максим Сергеев; født 16. juni 1999) er en russisk skihopper. Hun har gull i kombinert mikslag ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2014/15
Sergejev kom på 36.-plass i normalbakke ved European Youth Olympic Festival i Vorarlberg i januar 2015, og han fikk lagsølv i liten bakke. I laghopp normalbakke kom Russland på 7.-plass.

2015/16
Han deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016, der han fikk én medalje. I øvelsen kombinert stafett, der to langrennsløpere, to skihoppere og en kombinertløper utgjorde et lag, fikk Russland gull, der han gikk sammen med Igor Fedotov, Vitalij Ivanov, Sofja Tikhonova og Maja Jakunina. Individuelt kom han på 8.-plass, og i laghopp kom Russland på 4.-plass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maksim Sergejev – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maksim Sergejev – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Maksim Sergejev – skijumping.pl Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 (arkivert)
X10-moduler, med klokken fra øverst til venstre: Eldre lampemodul, dørklokkemodul, nyere lampemodul, stikkontaktmodul.
**X10** er en eldre komminikasjonsstandard for elektronisk utstyr i smarthus utviklet i 1975 i Skottland, og var den første allment tilgjengelige protokollen for smarthus.

X10 benyttes hovedsakelig med radiosignaler sendt via strømkursene inni et hus for å sende digital informasjon. X10 har også en protokoll for trådløs radiokommunikasjon definert.

X10 har vært særlig vært utbredt på eldre smarthus i USA,[] men har de senere årene blitt mindre brukt til fordel for nyere teknologier som Z-Wave, ZigBee, blåtann og wifi. En ulempe med X10 er at det er plaget med dårlig båndbredde og forstyrrelse fra støy på strømnettet. Likevel har X10 fremdeles en viss popularitet grunnet stor utbredelse og at det finnes relativt billige komponter lett tilgjengelig i handelen.

Se også
-------

* Smarthus

Referanser
----------

1. ↑  Rye, Dave. «My Life at X10». AV and Automation Industry eMagazine. Arkivert fra originalen 15. oktober 2016. Besøkt 10. oktober 2019.
**Oberst Rodes vei** (1–133, 2–124) i Oslo starter ved Raschs vei, og går omtrent rett sørover til den slutter ved Munkerudvollen. Den første (nordlige) del av veien utgjorde tidligere grensen mellom Bydel Ekeberg-Bekkelaget og Bydel Lambertseter. Etter sammenslåingen av bydelene i 2004 ligger veien nå i sin helhet i Bydel Nordstrand.

Veien har sitt navn etter oberst Hans Henrik Rode (1767–1830), og veien het til å begynne med Hans Henrik Rodes vei. Oberst Rode bodde sine siste år på gården Søndre Hellerud, som lå ved dagens kryss mellom Oberst Rodes vei og Lambertseterveien.

I forslag til Lokal trafikkplan sommeren 2010 har veien status som lokal samlevei nord for Nordstrandveien. Veien trafikkeres mellom Raschs vei og Nordstrandveien av bussrute 74 (Vika – Mortensrud).

Mellom Freidigveien og Vangen passerer Oberst Rodes vei «Niffen», idrettsanlegget til Nordstrand Idrettsforening. Anlegget består i hovedsak av Nordstrandhallen og to kunstgressbaner.

Ved krysset med Nordstrandveien er Oberst Rodes vei stengt for trafikk på sydsiden av krysset. Trafikk til den sørlige delen av veien skjer via andre veier i området.

Referanser
----------

1. ↑  «Bekkelagshøgda Lokalhistoriske forening om Søndre Hellerud gård». Arkivert fra originalen 28. oktober 2007. Besøkt 18. juni 2010.
2. ↑  Om lokal trafikkplan i Nordstrands Blad

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Oberst Rodes vei». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 408. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (O)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
George F. Kennan, amerikansk statsviter, diplomat, historiker og forfatter av artikkelen «The Sources of Soviet Conduct» under pseudonymet X
**X-artikkelen**, formelt kalt «The Sources of Soviet Conduct» (grunnene for Sovjets handlinger), ble publisert i det innflytelsesrike amerikanske tidsskriftet *Foreign Affairs* i juli 1947. På tross av at artikkelen ble undertegnet med «X» var det vel kjent at den var skrevet av George F. Kennan, nestleder ved USAs ambassade i Moskva fra 1944 til 1946. Artikkelen var dels basert på et telegram Kennan hadde sendt som en redegjørelse for hvorfor Sovjet ikke støttet den nylig opprettede Verdensbanken eller Det internasjonale pengefondet, også benevnt som «The Long Telegram» (det lange telegrammet), og dels på den hemmelige Clifford–Elsey-rapporten.[*bør utdypes*]

I X-artikkelen beskrev Kennan hvordan Sovjet anså seg å ligge i kontinuerlig konflikt med de kapitalistiske land, hvordan sovjetisk aggresjon var basert på russisk fremmedfrykt og hvordan Sovjet-systemet forhindret informasjonsflyt så regimets bilde av landet og verden ble forvrengt. X-artikkelen vakte stor oppsikt og dens forslag om en oppdemning av sovjetisk innflytelse ble styrende for USAs strategi overfor Sovjet under den kalde krigen.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) X – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) The Long Telegram – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

* Artikkel om The Long Telegram (engelsk)
* NSC-68: U.S. Objectives and Programs for National Security
Insignier for SS-Oberscharführer
**Oberscharführer** var en paramilitær grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). Graden tilsvarte Feldwebel (sersjant) i Wehrmacht. 

Den ble opprettet i SA i 1932, som en følge av veksten i organisasjonen, og innført i SS på samme tid, for at det skulle være likhet mellom de to organisasjonene. Etter de lange knivers natt i 1934 endret strukturen seg, slik at de to gradene SS-Oberscharführer og SA-Oberscharführer ikke lenger var på samme nivå; en SS-Oberscharführer tilsvarte en SA-Truppführer. Hvilken rolle en SS-Oberscharführer hadde varierte mellom de forskjellige grener av organisasjonen, slik at en i Allgemeine-SS kunne ha en helt annen autoritet enn en i Waffen-SS.

Insigniene var opprinnelig en sølvknapp og en stripe på venstre jakkeslag. Etter endringen i 1934 begynte SS-Oberscharführere å bære to sølvknapper i stedet. Etter 1938 bar SS-Oberscharführere i Waffen-SS også skuldermerket for en Feldwebel i Wehrmacht. 

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lavere grad:**SS-Scharführer** | ***Grad i SS*****SS-Oberscharführer** | Høyere grad:**SS-Hauptscharführer** |
| Lavere grad:**SA-Scharführer** | ***Grad i SA*****SA-Oberscharführer** | Høyere grad:**SA-Truppführer** |
**Antoni Wieczorek** (født 8. mai 1924 i Szczyrk, Polen, død 16. august 1992 i Zlaté Moravce, Slovakia) var en polsk skihopper og trener som representerte LZS Sczyrk.

Han ble ikke tatt ut til OL i St. Moritz i 1948, men ble i mars samme år den første fra Polen som hoppet 100 meter eller mer, da han hoppet 100 meter to ganger og 99 meter én gang under skiflygingsuka i Planica. Sveitseren Fritz Tschannen var lengst med 120 meter, ny verdensrekord. I OL i Oslo i 1952 ble Wieczorek nummer 24. Samme år vant han i Zakopane, og vant og satte bakkerekord i Oberhof.

Han ble polsk mester i hopp i 1954 og 1955, siste gang delt med Andrzej Gąsienica Daniel. Skade etter et fall vinteren 1956 gjorde at han ikke kunne delta i OL i Cortina d'Ampezzo det året. På den første treningen under VM i Lahtis i 1958 falt han igjen, og det preget ham under rennet, der han ble nummer 35 av 54 deltakere. En av hans største prestasjoner kom i den tysk-østerrikske hoppuka 1961/62, der han som 37-åring ble nummer 5 sammenlagt, med 5. plass i Innsbruck 30. desember 1961 som beste plassering i enkeltrenn. Dermed var han et av Polens håp til VM i Zakopane i 1962. Men på den siste treningen foran mesterskapet falt og skadet han seg igjen, og kunne ikke være med i VM. Etter denne skuffelsen valgte han å legge opp som skihopper.

De neste årene engasjerte han seg i skiklubben LZS Sczyrk, etter hvert som trener. Fra 1967 til 1969 var han hovedtrener for det polske hopplandslaget. I tiden som trener eksperimenterte han med sommerhopping med høy som underlag. Han var også pådriver for å få bygd en storbakke i Sczyrk, der det skulle kunne hoppes over 110 meter, men det prosjektet ble ikke realisert.

Antoni Wieczorek omkom i en bilulykke i Slovakia i 1992, på vei hjem etter en ferie i Sør-Europa.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Antoni Wieczorek Arkivert 16. september 2011 hos Wayback Machine. (olympiaresultater, besøkt 2. september 2012)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Najlepsi polscy skoczkowie w historii - Antoni Wieczorek (skrevet av Wojciech Szatkowski, Muzeum Tatrzańskie, besøkt 2. september 2012)
* Sczyrk on-line: Skoczek Antoni Wieczorek ze Szczyrku (besøkt 2. september 2012)
* Skijumping.pl: Mistrzowie Polski w skokach narciarskich w latach 1920-2002 (besøkt 2. september 2012)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antoni Wieczorek – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Antoni Wieczorek – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Antoni Wieczorek – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Antoni Wieczorek – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Sewellia speciosa*** er en ferskvannsfisk som lever i elv med bunn av stein og grus.
Den finnes i elva Sê Kông i Laos og Vietnam. 

Den er dagaktiv, og blir ca. 5,5 cm lang.
Under buken har den en sugeplate som den bruker til å feste seg til steiner og andre harde overflater.
Til forskjell fra de andre artene i gruppen *Sewellia*, har den en flekkete kropp uten mørke striper. 

Skal den holdes i akvarium, trenger den mange steiner og røtter å gjemme seg blant, og bør ikke holdes sammen med større, aggressive fisker. Den foretrekker oksygenrikt vann i bevegelse.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sewellia speciosa* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Sewellia speciosa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sewellia speciosa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Sewellia speciosa* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Sewellia speciosa* hos ITIS Rediger på Wikidata
* (en) *Sewellia speciosa* - FishBase
La Grande-elva ved Radisson i Quebec
La Grande's nedslagsfelt og beliggenhet i Canada. Gul farge angir opprinnelig elvesystem, mens oransje vassdragsfelt er knyttet til La Grande-elven gjennom senere regulering.
**La Grande River** (fransk: *La Grande Rivière*, cree: *Chisasibi* – oversatt: «stor elv») er en elv i provinsen Quebec i Canada, og den nest største elva i provinsen. Samlet lengde er 900 km, og nedbørsfeltet på 97.400 km². Elva renner fra Labradorhalvøya og vestover til den renner ut i Hudson Bay, nærmere bestemt James Bay.

Hudson's Bay Company grunnla handelsstasjonen Big River House i 1803.

Vannkraftutbygging
------------------

Vassdraget har i dag stor utbygging av vannkraft. Regulert areal er nesten 177 000 km², som omfatter både La Grande-elva og dler av elva Caniapiscau River i øst (Caniapiscau-reservoaret), og Eastmain River i sør (Opinaca-reservoaret). De oppdemmede reservoarene (magasinene) som gir kraft til magasinkraftverk er på i alt 13 577 km², inklusive 11 505 km² tidligere tørt land som er oppdemmet. Det er utbygd med 15 800 MW.

Selskapet Hydro Quebec har 9 turbinstasjoner langs vassdraget, regnet fra øverst til nederst evd Hudson Bay:

* Caniapiscau-reservoaret – areal 4 275 km², volum 53,8 km³
	+ Brisay-demningen – (1993) – effekt 469 MW
* Laforge 2-reservoaret – areal 260 km²
	+ Laforge 2-demningen – (1996) – effekt 319 MW, turbiner: 2
* Laforge 1-reservoaret – areal 1 288 km²
	+ Laforge 1-demningen – (1992–94) – 878 MW, turbiner: 6
* La Grande-4-reservoaret – areal 765 km²
	+ La Grande-4-demningen – (1984–86) – effekt 2 779 MW, turbiner: 9
* La Grande-3-reservoaret – areal 2 420 km², volum 60,0 km³
	+ La Grande-3-demningen – (1982–84) – effekt 2 418 MW, turbiner: 12
* Robert-Bourassa-reservoaret – areal 2 835 km², volum 61,3 km³
	+ Robert-Bourassa-demningen (utbygd 1974-78) – lengde 550 meter, vannføring 16,280 m³/sek
		- Robert-Bourassa vannkraftverk – (1978–81) – effekt 5 616 MW, turbiner: 16, produksjon 16,1 TWh
		- La Grande-2-A vannkraftverk – (1990–92) – effekt 2 106 MW, turbiner: 6
* La Grande-1-demningen – (1992–95) – effekt 1 436 MW, turbiner: 12

Mens La Grande-2-A er et såkalt magasinkraftverk, er La Grande-1 vannkraftverk på den annen side et såkalt elvekraftverk som utnytter elvens kontinuerlige vannføring (engelsk: *run-of-river*).

Eksterne lenker
---------------

* (en) La Grande Rivière – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* YouTube - film om LG-1-demningen nær Chisabibi, Quebec.
* LG-1 and The Grand River - video på YouTube.
* Hydro-Québec - presentasjon og kart av hele vannkraftutbyggignen ved La Grande-elva.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Maurizio Arrivabene** (født 7. mars 1957 i Brescia) Maurizio Arrivabene var teamsjef i Formel 1-teamet Scuderia Ferrari fra 2014 til 2018. Han ble utnevnt i november 2014, da han erstattet Marco Mattiacci.

Karriere
--------

Arrivabene har bakgrunn fra markedsføring og salg. I 1997 ble han ansatt i Philip Morris, og ble etterhvert visepresident for Marlboro Global Communication & Promotions i 2007 og visepresident for Consumer Channel Strategy and Event Marketing i 2011. Gjennom sitt arbeid hos Philip Morris ble han involvert i selskapets sponsoravtale (via sigarettmerket Marlboro) med Ferrari-teamet, og var fra 2010 medlem av Formel 1-kommisjonen som representant for alle sponsorer innen sporten.

23. november 2014 kunngjorde Ferrari at Arrivabene hadde blitt utnevnt til teamsjef, hvor han erstattet Marco Mattiacci, som bare hadde hatt stillingen siden han tok over fra Stefano Domenicali i april. Avgjørelsen om å velge Arrivabene ble tatt av Ferraris styreformann Sergio Marchionne, som begrunnet utnevnelsen med Arrivabenes «grundige forståelse ikke bare av Ferrari, men også av sportens styringsmekanismer og krav».

Han har også vært uavhengig styremedlem i fotballklubben Juventus siden 2012.

Referanser
----------

1. ↑  «Maurizio Arrivabene replaces Mattiacci as Ferrari F1 team boss». *autosport.com*. Haymarket Publications. 24. november 2014. Besøkt 31. mars 2015.
***Kvinner i hvitt*** (svensk: *Kvinna i vitt*) er en svensk svart-hvitt dramafilm fra 1949 i regi av Arne Mattsson. Manuset ble skrevet av Oscar Hemberg. Det bygde på sveitsiske Rudolf Egers roman *Hertzen in der Klinik* fra samme år.

Den ble spilt inn 12. november-30. desember 1948 i Filmstaden i Råsunda (studioscener), Stockholms konserthus, Djurgårdsbrunns Wärdshus i Stockholm, Koppartälten i Hagaparken i Stockholm, Jämtlands läns centrallasarett i Östersund og i Frösö kyrka på Frösön.

Handling
--------

Karin Lange blir ansatt som lege på sykehuset S:t Botwids. Sjefen, professor Borenius, synes at kvinner egentlig ikke skal sysle med kirurgi. Den éne av Karins nærmeste arbeidskamerater er legen Jan Lindquist. Konsertpianisten Solveig Rygård har tidligere vært dypt forelsket i ham og ønsket å gifte seg med ham. Når Jan nå kontakter henne, svarer hun at hun kommer til å gifte seg med en annen mann. Den andre mannen er professor Borenius, som hun er forlovet med. 

Legen Bo Wallgren er den andre av Karins nærmeste arbeidskamerater. En kveld når han har vakt bærer ambulansepersonalet inn en pasient med alvorlige hodeskader. Bo konstaterer - etter en kjapp undersøkelse - at pasienten må røntgenundersøkes neste dag. Karin mener imidlertid at en umiddelbar operasjon er nødvendig. Professor Borenius gjør samme bedømmelse som henne. *Karin får lov til å assistere ham under operasjonen. Professoren roser henne etterpå og vil gjerne ha henne som medarbeider.*

I Borenius' arbeidsrom får Karin en pakke med bøker om hodeskader som hun skal studere. Kort etter trer Solveig inn gjennom døren. Hun kommer rett fra et møte med Jan, som hadde oppsøkt henne for å gjenoppta den gamle kontakten. Professoren skal reise bort på et oppdrag et par dager, og Solveig skal samtidig dra på ferie. Han overlater ansvaret for sykehuset til Karin. Solveig har utsatt sin reise og sitter på restaurant med Jan. Når de litt senere tar seg en biltur blir de utsatt for en bilulykke. Solveig og Jan kommer til S:t Botwids. Jan må innstille seg på flere uker i gips. Solveig, som er lettere skadd, blir hjulpet hjem av Karin. For at Solveigs forlovede, professor Borenius, ikke skal få vite hva som har skjedd river Karin ut en side fra sykehusjournalen. Søster Aina, som er ulykkelig forelsket i Jan, blir vitne til Karins bedragerske gjerning.

Rolleliste
----------

* Margareta Fahlén - Karin Lange, lege
* Georg Løkkeberg - Professor Borenius
* Eva Dahlbeck - Solveig Rygård
* Karl-Arne Holmsten - Jan Lindqvist
* Holger Löwenadler - Bo Wallgren
* Sigge Fürst - Boman
* Barbro Nordin - Søster Aina
* Julia Cæsar - Clara Clarin
* Artur Rolén - Hampling
* John Melin - Algotsson
* Marianne Löfgren - Konsulinne Blom
* Ludde Juberg - Konsul Blom
* Mimi Nelson - Olga Lindberg
* Aurore Palmgren - Frøken Andersson
* Georg Skarstedt - Alm

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kvinner i hvitt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Kvinner i hvitt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Kvinner i hvitt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Kvinner i hvitt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Kvinner i hvitt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Våpenskjoldet til Oberlausitz
Kart over Oberlausitz
**Oberlausitz** (øversorbisk: *Hornja Łužica*, nedersorbisk: *Górna Łužyca*, polsk: *Łużyce Górne*, oberlausitz-dialekten: *Äberlausitz*) er et historisk landskap som hovedsakelig befinner seg i Fristaten Sachsen, mens mindre deler er lokaliserte i Brandenburg og Polen. I Sachsen ligger landskapet innenfor kretsene Landkreis Bautzen og Landkreis Görlitz, herunder også de tidligere kretsene Landkreis Löbau-Zittau og Niederschlesischer Oberlausitzkreis, med en nordlig grense mellom byene Hoyerswerda og Lauta.

I Brandenburg ligger deler av det historiske landskapet i den sørlige delen av Landkreis Oberspreewald-Lausitz, herunder byene Ruhland og Ortrand. Siden 1945 har deler av landskapet mellom elven Queis i øst og elven Neisse i vest tilhørt Polen, og administrativt vært en del av det nederschlesiske voivodskap. En liten del av landskapet som omfatter byen Łęknica, befinner seg også innenfor Lubusz voivodskap, sammen med den polske delen av Niederlausitz. I sør strekker grensen til Oberlausitz langs grensen mellom Sachsen og Tsjekkia, fra Steinigtwolmsdorf i vest til Zittau og Tafelfichte i øst.

Den gamle hovedstaden i Oberlausitz var Bautzen. Den største byen i området er Görlitz, som etter 1945 er delt i en tysk og en polsk del (Zgorzelec).

Navnet Oberlausitz går tilbake til slutten av 1400-tallet, da landskapet Lausitz ble delt i en øvre og en nedre del. Navnet Lausitz kommer fra det sorbisktalende folket *Lusici*, som bodde i området.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 
* Bilder fra Oberlausitz
* Biosphärenreservat Oberlausitz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
The Hamptons
**The Hamptons** er en region med småbyer, tettsteder og grender i østre del av øya Long Island i Suffolk County i den amerikanske delstaten New York. Navnet er uformelt, og kommer av at området favner blant annet Southampton, East Hampton, Westhampton, Bridgehampton og Hampton Bays. *The Hamptons* ligger mellom 130 kilometer (Westhampton) og 230 kilometer (Montauk) fra New York City. 

Området er blitt et sætlig yndet sted for de aller mest velstående amerikanere som har weekend- eller sommerresidenser der. Mange milliardører, blant annet skikkelser innen industri, finans, film og fjernsyn, har bosteder her. Blant dem kan nevnes (2017) Mariah Carey, Steven Spielberg, Tiger Woods og Jennifer Lopez. Eiendomsprisene i *The Hamptons* er blant verdens aller høyeste. 

Området ble en gang bebodd av algonkintalende urbefolkning (Montaukett-klanen), men etter Pequotkrigen i 1638 ble eiendomsretten gradvis ervervet av nybyggerne. Blant dem skal Lion Gardiner ha kjøpt et område for 24 økser, 24 kapper, 20 speil og 100 syler.[] En av øyene utenfor the Hamptons, Gardiner Island, eies fortsatt av familien Gardiner.

Siden 1993 arrangeres i *The Hamptons* hver i oktober en årlig filmfestifal for Independentfilm, *Hamptons International Film Festival*.

Følgende byer og steder regnes til *Hamptons*: Westhampton, Westhampton Beach, West Hampton Dunes, Quogue, East Quogue, Hampton Bays, Southampton, North Sea, Water Mill, Bridgehampton, Sagaponack, North Haven, Sag Harbor, Georgica, East Hampton og Napeague.

Referanser
----------

1. ↑  Weigold, Mary E. (2015). *Peconic Bay: Four Centuries of History on Long Island's North and South Forks*. Syracuse University Press. s. 16–17. ISBN 9780815653097.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Hamptons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Julia Núñez er en av medlemmene i Kvinner i hvitt. Hun er gift med journalisten Adolfo Fernández Saínz, som ble fengslet i 2003.
**Kvinner i hvitt** (spansk: *Damas de Blanco*) er en opposisjonsbevegelse av kvinner på Cuba. Den består av ektefeller og andre slektninger til opposisjonelle som har blitt fengslet av Castro-regimet. 

Bevegelsen ble grunnlagt i 2003, etter at 75 mannlige journalister, forfattere og menneskerettighetsforkjempere ble fengslet av myndighetene. Kvinnene protesterer mot fengslingene gjennom å gå til messe hver søndag i hvite klær. Den hvite farven symboliserer de fengsledes uskyld. 

Kvinner i hvitt fikk Europaparlamentets Sakharovpris i 2005 sammen med organisasjonen Reportere uten grenser og den nigerianske menneskerettighetsadvokaten Hauwa Ibrahim. Representanter for organisasjonen ble nektet utreise fra Cuba og kunne først reise til Brussel for å motta prisen i april 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Adolfo Fernández Saínz Arkivert 27. september 2011 hos Wayback Machine. English Centre of International PEN. Besøkt 28. august 2011.
2. ↑  «Women in White – the face of the opposition on Cuba»[*død lenke*], Fritt Ord. Besøkt 28. august 2011.
3. ↑  «Kvinner i hvitt», *Klassekampen.no*, 14. desember 2005. Besøkt 28. august 2011.
4. ↑  «Cuban opposition group Ladies in White collect prize», *BBC News*, 24. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Damas de Blanco, offisiell hjemmeside (spansk)
**Kvinneuniversitetetene** er tre ulike stiftelser i Norge. I dag brukes navnet bare av den ene, mens de to andre bruker andre navn i sin utadrettede virksomhet. Stiftelsene har tillatelse (dispensasjon) fra Kunnskapsdepartementet til å bruke betegnelsen universitet i navnet, en betegnelse som ble beskyttet i 2005, ettersom kvinneuniversitet er en innarbeidet betegnelse på denne typen institusjon.

* Stiftelsen Kvinneuniversitetet ble opprettet i 1983. Virksomheten foregikk i Løten til 2006 og flyttet da til Hamar, og siden 2008 drives den utadrettede virksomheten under navnet Likestillingssenteret.
* Stiftelsen Kvinneuniversitetet Nord er en stiftelse som ble etablert i 1991, og som holder til i Steigen. Virksomheten drives nå utad under navnet *KUN*.
* Stiftelsen Kvinneuniversitetet i Norden er en stiftelse grunnlagt av Berit Ås, Henning Jakhelln og flere i 2011 og knyttet til Høgskolen i Nesna, for å drive forskning og formidling i en feministisk tradisjon.

* Se også: Kinas kvinneuniversitet

Referanser
----------

1. ↑  «Jukser med universitetsstatus», Universitas, 20. oktober 2010

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Kvinneuniversitetet*.
**Spion 13** er en norsk tegneserie i Texas-format som utkom mellom 1963 og 1990. Tegneserien er et typisk krigsblad med handling fra den andre verdenskrig. I motsetning til andre krigsblader hadde Spion 13 en gjennomgangsfigur, i praksis to; John Steel og David Doughty. John Steel forekom i bladene de tre første årene før han ble erstattet av David Doughty, men serien beholdt det samme navnet hele tiden. I mange blader ble David Doughty kalt for David Holden.

Det spesielle med Spion 13 var at han var en forkledningens mester. Med enkle midler kunne han forandre utseende til å ligne nesten hvem som helst, normalt tyske offiserer.
I likhet med andre tegneserier som ble utgitt i samme sjanger på denne tiden, var alle historiene pro de allierte, mens enten Tyskland eller Japan var fienden. Sammenlignbare krigsblader fra samme periode var Seriemagasinet, Kampserien, På Vingene og Commandoes.

Utgivelsene
-----------

Det utkom i alt 245 blader. De første 12 årene (1963 – 1975) kom de månedlig, i 1976 kom det 10 og fra 1977 kom det 6 årlige utgivelser. Utgivelsene stoppet med nr. 1 i 1990. Historier om Spion 13 er også trykket to ganger i Seriemagasinet og en gang i Commandoes.

Utgiveren
---------

Det var SE-bladene (Stabenfeldt forlag) i Stavanger som sto for utgivelsen. Seriene ble produsert av det engelske forlaget Fleetway.

Kilder
------

*

Litteratur
----------

* Knut Eide og Stig Kjelling: Norsk Tegneserieindex 2001
* Tarald Lima, Ole Gjesdal og Torfinn Jåsund: Norske Tegneseriekatalog (NTK Forlag AS 2013)
**Spionkopen** er en fjellknaus like ved Søsterbekk holdeplass vest for Bjørnfjell langs Ofotbanen, øst i Narvik kommune i Nordland. Den har en høyde på 603 meter over havet.

Fjellhøyden er oppkalt etter fjellet *Spion Kop* i Sør-Afrika, kjent fra slaget ved Spion Kop under boerkrigen. Da nyheten om slaget nådde rallarene som bygget Ofotbanen i 1900, oppkalte de denne fjellhøyden etter Spion Kop, etter å ha sett likheten mellom den og bildet av den sørafrikanske originalen i avisene. Navnet ble gitt av stikningslaget under byggingen av Ofotbanen, ettersom stikning av bane medførte kartoppmåling var det vanlig å gi stedsnavn under arbeidet som senere ble værende.

Under kampene om Narvik under andre verdenskrig var dette et av områdene som de allierte kjempet mot tyskerne om, og den tyske kommandanten for de tyske styrkene i og rundt Narvik, generaloberst Eduard Dietl hadde sitt hovedkvarter like ved, i Solheimsbrakka. Spion Kop betyr «Spionkoppen» eller «Spionhaugen», og akkurat som at det sørafrikanske fjellet var en strategisk utkikkspost, fant Dietl også det norske Spionkop som en god strategisk utkikkspost, med kontroll over jernbanen til Sverige like ved.

Spionkopen har også gitt navn til en 320 meter lang jernbanetunnel fullført i 1988.

Se også
-------

* The Kop

Referanser
----------

1. ↑  Spionkopen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Spionkopen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 17. januar 2017.
3. ↑  Theander, Agge (1993). *I rallarnes spor: Tracing the Navvies*. Ofoten museum. s. 84. ISBN 8291340005.
4. ↑  Aspheim, Odd V. (1990). *Tokt ved neste nymåne: felttoget 1940 : invasjon med kamera og panservogn*. [Oslo]: Cappelen. s. 190. ISBN 8202127017.
5. ↑  Bjerke, Thor (1947-) (2004). *Banedata 2004: data om infrastrukturen til jernbanene i Norge*. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 142. ISBN 8290286287.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kvinner på randen** var en humoristisk skuespillertrio som oppsto i Bergen i 1996 og besto av skuespillerne Kjersti Berge, Elisabeth Moberg og Marit Voldsæter.

Ensemblet startet i 1996 med stykket *Kvinner på randen av en oppskrytt aften* på den intime scenen på Den Stundesløse i Bergen. Oppfølgeren i 1998, *Kvinner på randen av en oppskrytt aften Del 2*, ble oppført i syv måneder med utsolgte hus. Gode kritikker i Oslopressen førte til at forestillingen ble satt opp i Oslo.

Fra oktober 1999 til april 2000 turnerte gruppen over hele Norge. I 1999 ble de tildelt prisen årets bergenser, en kåring i regi av Bergensavisen. Trioen vant Komiprisen 2001 i klassen beste ensemble. 

I 2001 var de aktuelle med forestillingen *Kvinner på randen rir igjen*, som også oppnådde betydelige publikumstall.

Høsten 2005 holdt trioen sin avskjedsforestilling.

På TV
-----

Trioen var første gang å se på TV i 1997 med faste innslag i TV-programmet *Larsen spesial*. Våren 1998 fikk den sin egen serie på NRK med tittelen *Kvinner på randen av en oppskrytt TV-aften*. Den hadde premiere den 24. april 1998. For dette mottok de prisen for beste underholdningsprogram under Gullruten 1999 på TV 2. Høsten 1999 som sesong to som bare hadde tittelen *Kvinner på randen*. Høsten 2003 lanserte de komiserien *Taxi, Taxi*, på NRK1.

Referanser
----------

1. ↑  «Kvinner på randen...rir igjen!». Dagbladet. Arkivert fra originalen 18. mai 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Kvinner på randen av en tårevåt avskjed (BT, 2005)
* Kvinner på randen: «Julemysteriet. Frelsesarmeens juleplate» (VG, 2005)
* Kvinner på randen...rir igjen! (VG)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Spioner*** (originaltittel: *Spione*) er et tysk stumfilm-thriller fra 1928 regissert av Fritz Lang.

Handling
--------

Den vakre russiske spionen Sonja Baranikowa forfører oberst Jellusic, og får ham til å forråde sitt land. Hennes arbeidsgiver Haghi er en tilsynelatende respektabel bankdirektør, men i virkeligheten leder han en spionorganisasjon. Jason, som er leder for Secret Service, gir en kjekk ung agent ordre om å stoppe den mystiske Haghi. Agenten er kun kjent under dekknavnet «nr. 326». Haghi kjenner til denne spionen, og pålegger Sonja å etablere tillit hos nr. 326. Sonja overbeviser agenten om at hun nettopp har skutt en mann som forsøkte å voldta henne, og han skjuler henne for politiet.

Det oppstår varme følelser mellom de to. Sonja vil ikke å forråde nr. 326, og Haghi fatter mistanke om at Sonja har forelsket seg i nr. 326. Etter at hun har nektet å medvirke til at Haghi får tak i agenten, sperrer Haghi henne inne i sitt hemmelige hovedkvarter.

Haghi forsøker å få tak i en viktig, hemmelig japansk traktat. Han presser den opiumavhengige lady Leslane til å avsløre hva ektemannen hennes vet om forhandlingene. Akira Masimoto, en japansk sikkerhetssjef som oppbevarer traktaten, krysser stier med agent 326. Agenten oppsøker Sonya, og oppdager at leiligheten hennes er tømt. Masimoto finner ham, og forteller at han vil pågripe Sonja for spionasje.

Masimoto gir tre forskjellige kurerer en forseglet pakke hver, som de skal frakte til Tokyo. Han forteller dem at i én av pakkene ligger det en kopi av traktaten. Haghi får tak i alle tre pakkene, men finner bare aviser. Masimoto har utviklet sympati overfor Kitty, en ung kvinne han har møtt i et voldsomt regnvær. Han er i ferd med å reise til Japan med den hemmelige traktaten, men Kitty ber ham tilbringe noen timer sammen med henne. Han klarer ikke å motstå skjønnheten hennes, men når han våkner neste morgen, har Kitty forsvunnet med traktaten. Vanæret begår han seppuku.

Rolleliste
----------

* Rudolf Klein-Rogge – Haghi
* Gerda Maurus – Sonja Barranikowa
* Willy Fritsch – nr. 326
* Paul Hörbiger – tjeneren til nr. 326
* Craighall Sherry – etterretningssjef Jason
* Fritz Rasp – oberst Jellusič
* Lupu Pick – dr. Matsumoto
* Lien Deyers – Kitty
* Hertha von Walther – lady Leslane
* Georg John – lokomotivfører
* Julius Falkenstein – hotellsjef

Referanser
----------

1. ↑  «Spioner» **(norsk)**. Medietilsynet. Besøkt 11. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Spioner* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Spioner* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Spioner* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Spioner* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Spioner* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Spioner* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Spioner* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Spioner* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Spioner* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Spioner* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Splittinfinitiv** oppstår når en infinitiv med infinitivsmerke splittes slik at et adverbial er plassert mellom infinitivsmerket og infinitiven. For eksempel

* *Jeg er lei av å alltid måtte rydde opp.*
* *Husk å ikke låse døren.*

De mest vanlige adverbialene i denne sammenheng er *ikke*, *alltid* og *aldri*. Hovedregelen er at adverbialet plasseres foran infinitivsmerket. Dette er også det foretrukne i skrift, altså

* *Jeg er lei av alltid å måtte rydde opp.*
* *Husk å ikke låse døren.*

Imidlertid er det tillatt å bruke splittinfinitiv når det står et annet verb før *ikke*, og det kan være tvil om hva *ikke* står til, som i dette tilfellet

* *Han lovet ikke å gjøre det.*

Her kan det være tvil om hvorvidt *ikke* står til *lovet* (han lovet ingenting) eller *å gjøre* (han lovet at han ikke skal/skulle gjøre det). Dersom det er det siste som menes, vil formen med splittinfinitiv fjerne tvetydigheten, altså

* *Han lovet å ikke gjøre det.*

Dersom det er det er det første som menes, kan det være best med en omskrivning som

* *Han lovet ikke at han skulle gjøre det.*

Se også
-------

* Kløyvd infinitiv
Kjemisk struktur til allylgruppen.
**Allyl** gruppe er alken hydrokarbon gruppe med formelen H2C=CH-CH2-. Den består av en vinyl gruppe, CH2=CH-, bundet til en metylen -CH2. For eksempel har allylalkohol strukturen H2C=CH-CH2OH. Forbindelser som inneholder allylgruppen, kalles ofte **allylisk**.

Allylkarboner er sp³ hybridisert; vinylkarboner er sp² hybridisert.

The site of the saturated arbonatomet, hvor vinylgruppen attaches, kalles **allylposisjon**. En gruppe, slik som -OH, bundet i en allylisk posisjon kalles også ofte **allylisk**. Eksempler på enkle allylforbindelser er allylklorid og allylalkohol.

Substituerte versjoner av det over nevnte, slik som *trans*-but-2-en-1-yl eller *krotyl* gruppe (CH3CH=CH-CH2-) kan også kalles allylgrupper.

Allyliske metylengrupper er svært reaktive som f. eks. allylisk oksidasjon, enereaksjon og Trost asymmetrisk allylisk alkylering.

Se også
-------

* Nalon
* Dimetylallylpyrofosfat
* Allylisk omorganisering
* Allylalkohol
* Diallyllysergamid
* Propylen
* Isopren
* Terpen

Litteratur
----------

* Klein, David R. (2012). *Organic Chemistry*. Hoboken, N.J. John Wiley. ISBN 9780471756149.
* Bruice, Paula Yurkanis (2010). *Essential Organic Chemistry* (2 utg.). Boston. Prentice Hall. ISBN 9780321644169.
* McMurry, John; McMurry, Susan (2012). *Organic Chemistry* (8 utg.). Belmont, CA. Brooks/Cole. ISBN 0840054556.
* Chang, Raymond (2008). *General chemistry : the essential concepts* (5 utg.). Boston. McGraw-Hill. ISBN 9780071102261.
* Chang, Raymond; Goldsby, Kenneth A. (2014). *General chemistry : the essential concepts* (7 utg.). New York. McGraw-Hill. ISBN 9781259060427.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Wigbert** (født ca. 680, død ca. 738) var en angelsaksisk munk som deltok i evangeliseringen av Tyskland sammen med Bonifatius. 

Han ble abbed i Fritzlar i nærheten av Kassel i Hessen. En av hans disipler der fra Sturmius, senere abbed av Fulda. Wigbert grunnla også klosteret Ohrdruf i Thüringen. 

Han døde i Fritzlar omkring 738, og ble gravlagt i stedets klosterkirke. I domkirken i Fritzlar har man fortsatt noen relikvier, men det meste ble overført til Buraburg i 774 på grunn av krigen mot sakserne. Den 13. august 780 ble de så ført videre til Hersfeld, som han er vernehelgen for.

I kunsten vises han som abbed, ofte med en fugl fordi en paradisfugl skal ha flydd rundt hans legeme etter hans død. Et annet attributt er en kalk og en drue, fordi en historie forteller at da han engang gikk tom for altervin klemte han bare på en drue, så sprang det ut vin. Han skal også ifølge legendene ha stukket en drue i jorden, og året etter vokste det opp en vinstokk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Kvinnen i sanden*** (砂の女, **Suna no Onna**) er en japansk film fra 1964 regissert av Hiroshi Teshigahara med Kōbō Abes roman av samme tittel fra 1962 som forelegg. 

Filmen ble nominert til Oscar for beste fremmedspråklige film under den 37. Oscar-utdelingen.

Handling
--------

En entomolog og skole-lærer, Niki Junpei forlater Tokyo for å reise på ekspedisjon for å studere en uklassifisert art av biller som finnes i en enorm sanddyne. Men en landsby tilbyr Junpei ett sted å bo. Han flytter deretter inn hos en ung enke som tidligere mistet sin ektemann og datter i en sandstorm og som nå bor alene. Barn og fars døde kropper sies å være begravd under sanden et sted i nærheten av hytta. 

Junpei blir etter hvert enkens kjæreste, men ønsker hele tiden å flytte fra sanddynen. En morgen forsøker å han å komme seg vekk fra sanddynen og løper bort. Men Junpei er ukjent med geografien i området, og blir snart fanget i kvikksand. Landsbyboerne frigjør ham fra sanden, men returnerer ham til hytta igjen.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 27. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kvinnen i sanden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Kvinnen i sanden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Kvinnen i sanden* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Kvinnen i sanden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Kvinnen i sanden* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Kvinnen i sanden* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Kvinnen i sanden* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Kvinnen i sanden* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nittisekshøgda** er en ås like ved Fylkesvei 885 sørvest for Svanvik i Pasvik. Høyden var tidligere brukt som observasjonspost ved grensen til den tidligere Sovjetunionen, og navnet kommer av at høyden på tidligere kart var angitt som 96 meter over havet.

Det ble reist utkikkstårn her første gang i 1935, på en tid da det var viktig å markere norsk suverenitet i området. Den gang var det restaurant på toppen, men denne opphørte under den andre verdenskrig. Dette tårnet brant ned i 1944, og det tårnet som står i dag ble bygget i 1955.

Etter oppløsningen av Sovjetunionen og slutten på den kalde krigen, er tårnet igjen et turistmål, hvor det tilbys enkel servering. Tårnet er vedtaksfredet.

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark». Kartverket. Besøkt 9. mai 2018.
2. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 9. mai 2018.
3. ↑  «96-Høyden: fra kald krig til varme vafler». Riksantikvaren. Besøkt 12. mai 2018.

  

Utsikt fra Høyde 96 over Pasvikelva mot Nikel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Wigan Warriors** er en rugbyklubb fra byen Wigan i Stor-Manchester i England. Treneren deres er Brian Noble som også har trent Bradford Bulls. Wigan Warriors ble etablert i 1872.

De spiller sine hjemmekamper på DW Stadium. Klubben er eid av Dave Whelan som også eier fotballklubben Wigan Athletic og JJB Sports.
Fra Wigan Warriors Akademiet har noen av de aller beste rugby-spillerne i Rugby Union kommet fra. De har vunnet ligaen 18 ganger, Challenge Cup 17 ganger og World Club Challenge 3 ganger, noe som gjør dem til et av Englands mest suksessfulle rugbylag gjennom tidene.

Noen kjente spillere som har spilt for Warriors
-----------------------------------------------

* Ernie Ashcroft
* Eric Ashton
* Denis Betts
* Billy Blan
* Billy Boston
* Frano Botica
* Colin Clarke
* Brett Dallas
* Shaun Edwards
* Joe Egan
* Andrew Farrell
* Andy Gregory
* Andy Goodway
* Gene Miles
* Ellery Hanley
* Danny Hurcombe
* Kevin Iro
* Tony Iro
* Matthew Johns
* Joe Lydon
* Martin Offiah
* Henry Paul
* Jason Robinson
* Jim Sullivan
* Lance Todd
* Graeme West

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wigan Warriors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wigan-Warriors supporter-side
**Florizel Glasspole** (født 25. september 1909 i Kingston, død 25. november 2000 samme sted) var den tredje generalguvernøren på Jamaica.

Glasspole var medlem av partiet People's National Party, og senere ble han valgt inn til Representantenes hus i den første valget med alminnelig stemmerett på Jamaica i 1944. Han kom fra valgkretsen Øst Kingston og Port Royal, og holdt setet i representantenes hus gjennom alle de påfølgende valgene før han ble utnevnt til generalguvernør på Jamaica i 1973. Han holdt det embetet til 1991, da han ble erstattet av Howard Cooke.

Fra 1955 til 1962 og igjen mellom 1972 og 1973, var han minister for utdanning under statsminister Norman Manley før den britiske uavhengigheten, og senere under sønnen Michael Manleys periode som statsminister fra 1972. 

Glasspole er utnevnt til medlem av den jamaicanske Order of the Nation. Han er storkorsridder av The Most Distinguished Order of Saint Michael and Saint George og av Royal Victorian Order. Han er derved opphøyet i ridderstanden og har rett til å føre tiltaleformen *Sir* foran sitt navn. Han er også ridder av The Most Venerable Order of the Hospital of Saint John of Jerusalem.

Glasspole døde på Jamaica i en alder av 91 år.

Eksterne lenker
---------------

* The Most Honourable Sir Florizel Augustus Glasspole, O.N. G.C.M.G. G.C.V.O. C.D. biografi fra Kings House, Jamaicas generalguvernørembete

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Florvågøyna** er en øy utenfor Florvåg på Askøy. På den vestre siden ligger Florvågen og på østre side ligger Byfjorden. Opprinnelig var øyen en halvøy, men det er laget en kanal i nordre enden for å forbedre overflatevannet i Florvågen som har gjort at Florvågøyna er blitt en øy.

Navnet
------

Navneformen Florvågøyna er godkjent av Kartverket. De fastbeboerne foretrekker stort sett å bruke Florvågøen eller bare Øen.[] I en del offentlige papirer har øyen gått under navnet Florvågøy.[] I bussruter går stort sett øyen under navnet Øen. Hovedveien ut til Florvågøen har navnet Florvågøen, med flere stikkveier.

Krigen
------

Under 2. verdenskrig hadde tyskerne flere bunkere og kanontårn på Florvågøyna. Anlegget på sydspissen er fortsatt er synlig fra innseilingen til Bergen. Flere av de fastboende var på denne tiden tvangsevakuert av tyskerne.

Industri
--------

Før eksisterte det en sildoljefabrikk på den søndre delen av øyen, kalt Giertsen. Denne er nå nedlagt og det planlegges utbygging av boliger der.

Utbygging
---------

Det er flere utbyggingsplaner på Florvågøyna, der det i hovedsak på nordsiden, et område kalt Skansen. Samt på tomten etter sildoljefabrikken planlegges det et stort boligkompleks. Begge disse utbyggingene forutsettes at veien utbedres.

Kjente personer fra Florvågøyna
-------------------------------

* Knut Nytun
* Bo André Namtvedt
* Oddvard Nilsen
* Tom-Christer Nilsen
* Trond Erik Nilsen
* Sondre Hansmark

Referanser
----------

1. ↑  «Florvågøyna». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 8. oktober 2016.

Litteratur
----------

* Askøy Magasinet 04-2011 s 24-25

Eksterne lenker
---------------

* Faktaark.statkart.no – Florvågøyna
* BT.no – Slik kan Florvågøen bli
* BT.no – Tre vitner forteller
* Askoyv.no – Vil ha blokker på Skansen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Södermalmstorg** ligger ved Slussen, og er et av Stockholms eldste torg. Torget fikk sin nåværende utforming i sammenheng med den radikale omgjøringen av Slussenområdet i 1930-årene. Her møtes Götgatan og Hornsgatan. Sør for plassen ligger Ryssgården og Stockholms stadsmuseum.

Historie
--------

Torget i Holms tomtbok fra 1674, nord er til venstre.
Hartmanns kobberstikk fra 1650-tallet viser det nyregulerte Södermalmstorg.
På stedet fantes det allerede under middelalderen et uregelmessig torg, kalt *Malmtorget*, og planene for utformingen av det nye Södermalmstorg ser ut til å gå tilbake til tiden før selve byreguleringen. Torget ble stenlagt 1637-1639 og fungerte en periode som rettersted. På 1630- og 1640-tallet fikk torget sin regelmessige utforming i forbindelse med Södermalms byplanlegging, som begynte i 1641. 

I 1662 ble jernhandelen og Stockholms jernvekt flyttet fra Järntorget i Gamla stan til Järngraven ved Södermalmstorg. Det nærliggende og nybygde Södra stadshuset var ment som generalfaktorikontor, et hovedkontor for internasjonal handel. I mer enn 200 år foregikk den svenske jerneksporten fra dette stedet. 

På 1600-tallet forekommer vekselvis navnene *Malmtorget* og *Södermalmstorg*, men i løpet av 1700-tallet blir sistnevnte det gjengse navnet. På Tillaeus' kart fra året 1733, finnes det et annet *Malmtorg* på Norrmalm. I 1771 forekommer *Södermalms Torg-Brunn* , som har sitt navn etter den brønnet som fantes ved den sørøstlige delen av torgte og som ga opphav til Brunnsbacken som nå er borte. I 1789 het torget *Södermalm brunsbacke*, dette navnet utgikk i 1935.

På Södermalmstorg ligger Stockholms stadsmuseum med adresse Södermalmstorg 1, allmennheten kommer dog inn fra Ryssgården. På Södermalmstorg 4 finner vi Johan Skyttes hus, som ble oppført på 1640-tallet for riksråd Johan Skytte. Det ble delvis gjenoppbygd etter Mariabrannen i Stockholm 1759 og var Anders Zorns atelier fra 1913-1920. Senere bodde Evert Taube der til han døde. Til venstre ligger Jakob Grundels hus (Södermalmstorg 6) og i hjørnet mot Hornsgatan ligger Hans Marschalcks hus.

Bilder
------

* Södermalmstorg før 1913.Södermalmstorg før 1913.
* Södermalmstorg 1945.Södermalmstorg 1945.
* Södermalmstorg i 1964.Södermalmstorg i 1964.

Referanser
----------

1. ↑  Hasselblad, Björn; Lindström, Frans (1979). *Stockholmskvarter: vad kvartersnamnen berättar*. Stockholm: Almqvist & Wiksell / Geber. Side 158. ISBN 91-20-06252-4

Litteratur
----------

* Stahre, Nils-Gustaf; Fogelström, Per Anders (1986).*Stockholms gatunamn: innerstaden*. Monografier utgivna av Stockholms stad (återtryck av del av 1:a upplagan). Stockholm: Liber/Allmänna förlaget. Side 235. ISBN 91-38-90777-1