Alania, på 900-1100-tallet.
Blant bevarte arkitektoniske monumenter fra det alanske kongerike er denne kirken.
**Alania** var et kongerike i middelalderen opprettet av Iranske alanere (forfedrene til dagens ossetere) som blomstret i Nord-Kaukasia og omfattet omtrent dagens russiske region Tjerkessia og dagens republikk Nord-Ossetia. Riket varte fra 700- eller 800-tallet og fram til det ble ødelagt av de mongolske invasjoner i 1238-1239. Dets hovedstad var Maghas og den kontrollerte den vitale handelsruten Silkeveien gjennom Darialpasset (også kalt for det kaukasiske passet).

Alanerne var opprinnelig en iransktalende undergruppe av sarmatere. De ble delt i to grupper grunnet hunernes invasjon, en europeisk og en kaukasisk gruppe. Førstnevnte vandret vestover og slo seg sammen med den germansk folkegruppe vandalene, og endte opp i Spania og siden Nord-Afrika hvor de gikk inn og ble en del av andre folk. De kaukasiske alanere bosatte seg på slettene i Nord-Kaukasia ved foten av den store fjellkjeden Store Kaukasus fra kildene til elven Kuban, vest for Darialpasset.

Alania ble en viktig bufferstat under krigene mellom Det bysantinske rike og invaderende islamske arabere på 700-tallet. Theofanes bekjenneren, en bysantinsk geistlig, har etterlatt en redegjørelse av Leo III reise til Alania tidlig på 700-tallet. Leo reiste over fjellpasset og inngikk en allianse med alanerne, men ble forhindret å reise tilbake til Konstantinopel. Etter flere opplevelser i Nord-Kaukasia klarte Leo komme seg ut av sin vanskelige situasjon og tilbake til den bysantinske hovedstaden. Etter at khazarers rike falt sammen søkte Alania jevnlig beskyttelse hos de bysantinske og georgiske herskerne. Det var jevnlig med georgiske misjonærer i Alania og alanske soldater ble jevnlig benyttet av herskerne i Georgia i kampen mot de muslimske naboene. På slutten av 1230-tallet ble alle de kristne statene, Alania, Georgia, og Vladimir-Suzdal, invadert av mongolske erobrere. Krigene mot den muslimske Timur Lenk på 1300-tallet påførte Alania det endelige nederlag og tynnet ut landets befolkning. De som ikke ble drept eller gjort til slaver av mongolene og Timurs soldater, brøt ut i tre grupper. En gruppe trakk seg opp i fjellene og ble opprinnelsen til to ossetiske folkegrupper. En annen gruppe forflyttet seg inn i det østlige Europa og bevarte sitt språk og kultur som jassikfolket fram til 1400-tallet. Den tredje gruppen ble tatt opp i den mongolske horde og forsvant fra historien.

I de siste år av Sovjetunionens eksistens steg nasjonalfølelsen i de ossetiske republikkene, og i 1994 ble navnet Alania offisielt tatt inn i tittelen «Republikken Nord-Ossetia-Alania».

Referanser
----------

1. ↑  Waldman & Mason (2006), s. 12–14
2. ↑  Zayats, D.V. (2001): «Maghas – 'The Sun City' – New Capital of Ingushetia». Arkivert fra originalen den 2. mai 2013.
3. 1 2 3  Bailey, Harold Walter: «Alans» Arkivert 21. januar 2012 hos Wayback Machine. *Encyclopædia Iranica Online Edition*
4. ↑  Alemany, Agusti (2000): *Sources of the Alans: A Critical Compilation*. Brill Publishers,. ISBN 90-04-11442-4, s. 200-204.

Litteratur
----------

* Waldman, Carl; Mason, Catherine (2006): *Encyclopedia of European Peoples*. Infobase Publishing. ISBN 1438129181.
* West, Barbara A. (1. januar 2009): *Encyclopedia of the Peoples of Asia and Oceania*. Infobase Publishing. ISBN 1438119135

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |