**Bjørn Østring** (født 23. september 1917 på Gjøvik, død 27. november 2012) var en norsk politiker for Vidkun Quislings parti Nasjonal Samling (NS) og frontkjemper i tysk krigstjeneste på østfronten under andre verdenskrig. Han var også leder av NS ungdomsfylking (NSUF). 

Østring var gift med Anne Eline Christie (1921–1962) som i 1943 spilte i den nasjonalsosialistiske filmen *Unge viljer*. Etter landsvikoppgjøret arbeidet Østring som malermester.

NS-medlemskap
-------------

Bjørn Østring som leder i Unghirden under 10-årsjubileet for Quislings naziparti Nasjonal Samling (NS) i Oslo i juni 1943. Østring var en fremstående lederskikkelse i Nasjonal Samlings Ungdomsfylking (NSUF) og en kjent talsperson for de norske frontkjemperne etter andre verdenskrig. Foto: Polens nasjonale digitalarkiv (Narodowe Archiwum Cyfrowe) 
Østring ble medlem av NSUF i 1933, og delte ut bladet *NS* på Gjøvik 17. mai 1933. Han ble medlem av NS i 1935, og deltok på flere av NS arbeidstjenestes prosjekter før krigen. Han ble landsleder for NSUF i 1940 og sluttet seg til den norske legion da den ble opprettet sommeren 1941.

Frontkjemper
------------

Østring i tjeneste for Hitler-Tyskland som frontkjemper på østfronten, trolig i januar 1943. Østring var *Legion-Hauptscharführer* i Den norske Legion.  Foto: Freckmann/Polens nasjonale digitalarkiv 
Østring meldte seg snart til tjeneste som frontkjemper på østfronten i Den norske legion, som av tyskerne ble kalt *Freiwilligen-Legion Norwegen* og var en avdeling innenfor *Waffen-SS* med norske soldater. De var opprinnelig forespeilet å bli satt inn i Finland, men ble i stedet sendt til beleiringen av Leningrad i Sovjetunionen, en beleiring som i St Petersburgs byrett i oktober 2022 ble funnet å være folkemorderisk. Østring var troppssjef i legionen, opprinnelig med graden *Legions-Hauptscharführer* (også kalt «oversersjant»), men ble utnevnt til *SS-Untersturmführer der Reserve* i 1942 da han returnerte til Norge. Han ble tildelt Jernkorset av 2. klasse, Østfrontmedaljen og Frontkjempermerket for sin krigsinnsats. 

Da han kom tilbake til Norge i 1942, ble han tildelt en leilighet i Kirkeveien. Imidlertid ville han heller bo i den nyoppførte bygningen Dunkersgate 4b der også Knut Rød bodde, og henvendte seg direkte til frontkjemperen som hadde fått tildelt leiligheten tatt fra den unge jødiske familien Laksov. Østring fikk byttet til seg boligen i Dunkersgate i januar 1943, omtrent på den tid da eieren, jurist og sekretær i Det Mosaiske Trossamfund Håkon Laksov, ble drept i Auschwitz. I dag er en snublestein for Håkon Laksov lagt i fortauet utenfor.

Østrings forlovede gikk straks gjennom innboet som stod tilbake etter Laksov-familien, og hentet inn privat takstmann for å få en lavere takst. Østring prutet i «underhånden» kontakt med likvidasjonsstyret kjøpesummen ned i kr 4.469 (tilsvarende kr 115.021,06 i 2022, jfr en prisstigning fra 1943 til 2022 på 2.473,75 %, ifølge SSBs priskalkulator). Bjørn Østring hevdet i Arvid Brynes bok *Vi sloss for Norge - frontkjemper og motstandsmann - fiender i krig, venner i fred* at han ikke var klar over at han flyttet inn i et jødebo, og at leiligheten var tom ved overtakelse, «bortsett fra et skap». Guri Hjeltnes offentliggjorde da sine funn i artikkel i *Aftenposten*: At taksten Østrings brukte for å reforhandle prisen, ble kalt «det jødiske bo Laksov», og navnet Laksov stod på dokumenter om overtakelsen. Annonsering av jødeleilighetene med proklamafrist stod trykt i avisene med eiers navn og boligens adresse. Først etter Hjeltnes' artikkel frisknet Østrings minne såpass til at han mente det kan ha vært et jødebo. Under okkupasjonen solgte han noe av Laksovs innbo for nesten det dobbelte av hva han selv hadde betalt for det. Høsten 1945 nektet ekteparet Østring å fortelle enken Amalie Laksov hvor tingene hennes hadde tatt veien.

Østring var med i Quislings indre vaktkorps kalt «Gjestene», i samarbeid med Førergarden som bevoktet NS-føreren Quislings bolig Gimle (opprinnelig kalt Villa Grande) i Oslo. I tillegg var han ungdomsleder i FO 2 Stor-Oslo. Fra 1944 ble han sjef for «Gjestene» og fikk et nært forhold til Maria Quisling. I mai 1945 er det Østring som oppga Gimle til hjemmefronten.

Etter krigen
------------

Bjørn Østring ble dømt til sju års fengsel i landssvikoppgjøret etter krigen, men sonet bare to år. Familien var nå syv personer i en toroms leilighet, og Østring satte seg til å lage barneseler for salg av et parti fargede bånd han fikk til rimelig pris. Selene fikk navnet «Villbass» og solgte godt. I den første etterkrigstiden var Østring på farten med salg av barneseler, fremstilt av 7–8 familier i Oslo. Han ble benådet i 1949, tok svennebrev som maler og arbeidet siden i dette faget. Han ble Østring talsmann for frontkjemper- og NS-miljøet og bygde opp et rikholdig arkiv over NS-historien. Store deler av disse samlingene er overført til Riksarkivet.

I 2005 skrev *Aftenposten* at Østring «har i flere tiår vært kontaktperson mellom det tidligere NS-miljøet og forfattere og forskere». Han var blant frontkjemperne og «gammelnazistene» som oftest ble intervjuet av norske medier.

Han er omtalt i flere bøker, blant annet i Lars Borgersruds bok *Unngå å irritere fienden* (1981), Per Hansson og Jan O. Jensens *Den farlige våren* (1983), og Chr. Christensens *Den andre siden* (1988). I Christensens bok er Østring omtalt som Knut Knutsen.

I 1972 kom han i kontakt med Milorgmannen Svein Blindheim fra Kompani Linge. De ble senere naboer på Høvik utenfor Oslo. Journalisten Arvid Bryne brukte dette som bakteppe da han i 2007 utgav boka *Vi sloss for Norge*. Der intervjuet han Østring og Blindheim om deres roller som fiender under krigen og seinere forsonte krigsveteraner. Det vakte en viss debatt at forfatteren omtalte Østring som «krigshelt» i boken.

«Er det noe du beklager?» spør Arvid Bryne i boken. Bjørn Østring svarer: 

> «Nei, jeg er stolt av min egen innsats under og etter krigen. Jeg føler ingen trang til å angre på noe som helst. Jeg tror ikke jeg har gjort noe som er galt etter mine begreper. Jeg har spilt og spiller fortsatt med åpne kort. Jeg har fortalt og forteller gjerne om det jeg har vært med på.»
> 
> 

Østring uttrykte i flere sammenhenger, blant annet i radiointervjuet «Vidkun Quisling – edleste mennesket jeg har kjent» som ble sendt i NRK i 2006, sin livslange beundring for Vidkun Quisling.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 29. november 2012[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Studentene fra 1940*. no#: Bokkomiteen for studentene fra 1940. 1965.
4. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. [Oslo]: Cappelen. 1995. s. 459. ISBN 8202141389.
5. ↑  *St Petersburg court finds Finland guilty of genocide during 1940s Leningrad siege*
6. ↑  Bård Larsen: «Om å gå over streken», *Humanist* 1/2008
7. ↑  «Håkon Laksov (1911-43)», *snublesteiner.no*
8. ↑  Bård Larsen: «Om å gå over streken», *Humanist* 1/2008
9. ↑  SSBs priskalkulator
10. ↑  Bård Larsen: «Om å gå over streken», *Humanist* 1/2008
11. ↑   Arvid Bryne: «Angrep under beltestedet»,] *Dagbladet* 22. oktober 2007
12. ↑  Tale Tveterås: «Vidkun Quisling – edleste mennesket jeg har kjent», NRK 2. november 2007
13. ↑  Tale Tveterås: «Vidkun Quisling – edleste mennesket jeg har kjent», NRK 2. november 2007
14. ↑  «NS-mannen og straffen — Video — NRK Skole». *www.nrk.no*. Besøkt 7. desember 2015.
15. ↑  «Livvaktsjefen: Quisling ville ha fredelig slutt på krigen.». *Aftenposten*. Besøkt 7. desember 2015.
16. ↑  Borgersrud, Lars (1949-) (1981). *"Unngå å irritere fienden -": krigen i Norge 1940 : eventyr og virkelighet*. Oslo: Oktober. ISBN 8270942502.
17. ↑  Hansson, Per (1922-1982) (1983). *Den farlige våren*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205130078.
18. ↑  Christensen, Christian (1922-1994) (1988). *Den andre siden*. [Oslo]: Cappelen. ISBN 8202112281.
19. ↑  Bryne, Arvid (1938-) (2008). *Vi sloss for Norge: frontkjemper og motstandsmann : fiender i krig, venner i fred*. [Oslo]: Cappelen. ISBN 9788202282882.
20. ↑  «Krigen mot forsoning». *Aftenposten*. Besøkt 7. desember 2015.
21. ↑  «– Ei grenselaus skjønnmaling». *Klassekampen*. Besøkt 7. desember 2015.
22. ↑  «Ei bok å bli støtt av - Litteratur - Dagbladet.no». *www.dagbladet.no*. Besøkt 7. desember 2015.
23. ↑  Bryne, Arvid (1938-) (2008). *Vi sloss for Norge: frontkjemper og motstandsmann : fiender i krig, venner i fred*. [Oslo]: Cappelen. s. 157. ISBN 9788202282882.

Eksterne lenker
---------------

* «Livvaktsjefen: Quisling ville ha fredelig slutt på krigen.». *Aftenposten*. Besøkt 7. desember 2015.  *Østring om livvaktarbeidet ved Gimle*
* Einar Johannes Rustad (26. september 1948). «Gjelder landssviksak mot Bjørn Østring» (PDF). Trondheim.
* «- Historien er aldri svart-hvitt». *Aftenposten*. Arkivert fra originalen 22. august 2011. Besøkt 7. desember 2015.  *Om Arvid Brynes intervjubok* Vi sloss for Norge'

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF
 |

Portal: Andre verdenskrig