recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***The Heart of Ezra Greer*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Emile Chautard.

Handling
--------

Ezra Greer, en snill gammel hovmester, har spart og spart for å ha nok penger til å sende datteren Mary til college. Ved skolen møter Mary, og forelsker seg i, den mer velstående studenten John Denbeigh - som frir til henne. Før han gifter seg, må John imidlertid få samtykke fra sin verge - som nekter, noe som får John til å forlate Mary. Men Mary har allerede blitt gravid, og skammer seg over å måtte reise tilbake til faren sin. Hun begynner derfor å forsørge seg selv, ved å begynne som syerske.

I mellomtiden forlater Ezra arbeidsgiveren sin for å lete etter datteren sin, og tar på sine vandring en jobb som Johns hovmester - uvitende om at det var John som var Marys sviker. Etter at babyen hennes blir født, leser Mary at John har blitt involvert med Amy Le Vere - en kvinne som bruker hennes sjarm for å forføre og deretter utnytte menn. Mary legger igjen spedbarnet sitt på farens dørstokk. Men John forlater Le Vere, og oppdager at Ezras hittebarn er ingen ringere enn hans eget barn.

Skuespillere
------------

* Frederick Warde som Ezra Greer.
* Leila Frost som Mary Greer.
* George J. Forth som Jack Denbeigh.
* Thomas A. Curran som Denbeighs verge.
* Lillian Müller som Amy Devers.
* Carey L. Hastings som Denbeighs tjenestepike.
* Helen Badgley som en fattig, liten jente.

Referanser
----------

1. ↑  THE HEART OF EZRA GREER
2. ↑  Timothy Shary, Nancy McVittie. *Fade to Gray: Aging in American Cinema*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Heart of Ezra Greer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Heart of Ezra Greer* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Heart of Ezra Greer* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Heart of Ezra Greer* på Silent Era Rediger på Wikidata
Næs Jernverk, Restaurert masovnbygning med vannhjul i drift.
Prinsippskisse av masovn.
På jobb ved masovnen, jernet tappes ut.
**Masovn** er en ovn for fremstilling av råjern, og den sentrale produksjonsenheten på et jernverk. En moderne masovn er 50–100 meter høy og drives døgnkontinuerlig. Prosessen skjer ved at jernmalm og koks mates lagvis ovenfra, mens trykkluft tilføres nedenfra. Under høy temperatur skjer en reduksjonsprosess, der oksygenet i jernmalmen binder seg til karbonet fra koksen. Rent jern tappes ut i ovnens bunn, mens gasser, i hovedsak karbondioksid, stiger opp.

Den viktigste kjemiske prosessen er en reaksjon mellom jernoksid og karbonmonoksid, som noe forenklet kan skrives som:

Fe2O3 + 3CO → 2Fe + 3CO2.
Prosessen for fremstilling av jern ved reduksjon har vært kjent fra oldtiden. Eldre masovner ble murt opp med tykke steinmurer, og med blåsebelger drevet av vannhjul.

Lokaliseringsfaktorene for jernverkene var først og fremst tilgang til kull i tilstrekkelige mengder. Dernest måtte det være mulig å transportere jernmalm fram til verket. Blåsebelgene ble drevet av vannkraft, og etter hvert dampmaskiner.

En moderne masovn produserer opp til 80 000 tonn råjern i uka, og mellom 3 000 og 5 000 tonn hver dag.

I Norge ble ovnstypen første gang tatt i bruk 1622 ved Bærum Jernverk.

Referanser
----------

1. ↑  Masovn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Blast furnaces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Blast furnace – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
İmam bayıldı
**İmam bayıldı** er en tyrkisk matrett med aubergin som hovedingrediens. Retten inneholder også løk eller hvitløk og ikke minst olivenolje. İmam bayıldı kan også lages med kjøttdeig, men vanligvis lages den vegetabilsk.

Navnets bakgrunn
----------------

Direkte oversatt betyr «imam bayıldı» «imamen besvimte» eller «Imamen dånte». Det finnes mange historier om hvor navnet kommer fra. Ifølge en skulle en imam ha besvimt av glede første gang han smakte på denne retten.

Ifølge en annen historie skal en imam ha giftet seg med datteren til en rik olivenoljeprodusent. De første 12 dagene skal kona hans ha laget aubergin, fylt med tomat og løk, med olivenolje av ypperste kvalitet. På den trettende dagen skal imamen ha fått servert aubergin uten olivenolje, og han skal da ha besvimt av sorg.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  John Auto, *The Glutton's Glossary: A Dictionary of Food and Drink Terms*, Routledge, 1990, ISBN 0-415-02647-4, p. 146.
4. ↑  Gregory McNamee *Movable Feasts: The History, Science, and Lore of Food*, Greenwood Publishing Group, 2006, ISBN 0-275-98931-3, p. 82.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Mason Verger** er en litterær figur fra boken *Hannibal* av Thomas Harris. Han er et av Hannibal Lecters ofre som overlevde. Verger ble henvist av retten til Lecter etter han ble dømt for seksuelt overgrep mot barn og for grov voldtekt av sin egen lesbiske søster Margot Verger. Mason Verger inviterte Lecter til hans hjem i Owings Mills, Maryland hvorpå Lecter dopet ham ned og foreslo at Verger skulle skjære av sitt eget ansikt med biter av et knust speil. Og igjen etter Lecters forslag, forer han sitt ansikt til sine dobermann-hunder som også spiser hans nese. Lecter knakk så Vergers nakke og etterlot ham for å dø. Hundene ble senere drepte og pumpet for å gjenfinne deler av Vergers ansikt. Hans ansikt ble sterkt deformert og han kunne ikke leve uten hjelp fra maskiner som holdt ham i live. Senere overtaler Lecter Mason Vergers søster til å drepe ham. 

| * v
* d
* r
Hannibal Lecter-tetralogien av Thomas Harris |
| --- |
| Bøkene | *Den røde drage* **·** *Nattsvermeren* **·** *Hannibal* **·** *Hannibal Rising* |
| Filmene | *Manhunter* (1986)  **·** *Nattsvermeren* (1990) **·** *Hannibal* (2001) **·** *Den røde drage* (2002) **·** *Hannibal Rising* (2007) |
| TV-seriene | *Hannibal* (2013–15) |
| Hovedpersonene | Hannibal Lecter **·** Will Graham **·** Clarice Starling |
| Bipersoner | Jame Gumb **·** Frederick Chilton **·** Jack Crawford **·** Francis Dolarhyde **·** Murasaki Shikibu Lecter **·** Mason Verger |
| Liste over mindre rollefigurer fra Hannibal Lecter-tetralogien |

Portal: Litteratur
**Superhelten** er en heroisk fiktiv person, som besitter et spesielt talent, overnaturlige fenomener eller overmenneskelige krefter (superkrefter). De er ofte å finne i tegneserier, spesielt amerikanske og diverse filmer (ofte basert på tegneseriene). En superhelt har ofte én eller flere fiender (superskurker), som enten kjemper aktivt mot helten, eller som helten av en eller grunn må stoppe for at ikke superskurken skal skade noen andre.

Typisk kan superhelten ha kommet i kontakt med eller bli utsatt for ett farlig stoff eller stråling (ofte radioaktivt), som kan resultere i at helten muterer og dermed får en form for superkrefter. Dette gjelder helter som for eksempel Spider-Man, Hulk og gruppen kalt Fantastic Four. Andre superhelter har medfødte krefter, som f.eks heltene i X-Men, som på grunn av sine overmenneskelige evner blir kalt for mutanter. Figurer som kommer fra en annen planet enn jorden kan besitte medfødte superkrefter. Et eksempel på dette kan være Supermann.

En annen omdiskutert gruppe superhelter igjen har ikke superkrefter i det hele tatt, men stoler derimot på kløkt, talent og teknologi. Eksempler på dette kan være Wonder Woman, Captain America, The Flash, Batman eller Iron Man.

Selv om det er et tydelig skille mellom superhelter, som er gode, og superskurker, som er superheltenes onde motpart, finnes det noen såkalte «helter» som befinner seg mellom disse ytterpunktene. Dette kan være skikkelser med evner som befinner seg på grensen mellom god og ond. Disse kalles antihelter og ofte kjemper disse på sin egen side, fremfor å velge mellom godt og ondt. Mangler av dem mangler én eller flere egenskaper som en tradisjonell helt ofte har. Et eksempel på en slik antihelt er mutanten Deadpool.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
Kart over Mason-Dixon-linjen
Et grensemonument bestående av «kronstein» ved Mason-Dixon-linjen. Disse markeringssteinene ble opprinnelig plassert for hver 5. miles (ca 8 km) langs linjen, orientert med familievåpen som var vendt mot den staten som de representerte. Våpenskjoldet for familien til grunnleggeren av Maryland, Calvert, er vist her. På motsatt side var våpenskjoldet til William Penn.
Charles Masons kart fra 1768
**Mason-Dixon-linjen** er en grenselinje som deler opp de amerikanske delstatene Maryland og Pennsylvania. Linjen ble tegnet mellom 1763 og 1767 av astronomen Charles Mason og landmåleren Jeremiah Dixon, for å ende en grensestrid mellom de britiske koloniene Maryland og Pennsylvania. Mason-Dixon-linjen deler også opp grensen mellom Maryland og Delaware.

Linjen ble lenge ansett som grensen mellom Nordstatene og Sørstatene med tanke på politiske preferanser: Inntil den amerikanske borgerkrigen (1861–1865) brøt ut hadde statene sør for linjen fremdeles slaveri, mens statene nord for linjen ikke hadde dette. Etter borgerkrigen fortsatte dette politiske skillet gjennom at statene sør for linjen ofte stemte på demokratene (*Solid South*), mens statene nord for linjen ofte stemte på republikanerne. Dette endret seg først på 1960-tallet, hundre år etter krigen. Mens krigen varte var derimot Mason-Dixon-linjen ikke så relevant: Fire stater sør for linjen var en del av Nordstatene under krigen.

Referanser
----------

1. 1 2  «A Plan of the West Line or Parallel of Latitude». *World Digital Library*. 1768. Besøkt 30. juni 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Helge Gustaf Samuel Bäckander** (født 13. oktober 1891, død 11. november 1958) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Bäckander ble olympisk mester i turn under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i turn svensk system foran Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner med totalt 73 turnere som deltok i konkurransen. Sverige vant med 1363,833 poeng foran Danmark 1324,833 og Belgia på tredje og siste plass med 1324,833 poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, lagkamp svensk system (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helge Bäckander – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Helge Bäckander – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Helge Bäckander – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Helge Bäckander – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
* Profil på sok.se

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Robertus Jacobus Hirsch** (født 9. april 1790 i Stjørdal, død 2. juli 1856 i Trondhjem) var en norsk offiser og stortingsmann.

Han ble født inn i embedsmannsslekten Hirsch som sønn av major Jacob (Jobst) Conrad von Hirsch og hustru Marie Henrici på gården By i Stjørdal, som faren hadde kjøpt i 1786. Morfaren var stadsfysikus i Trondhjem, Robertus Stephanus Henrici. Robertus Hirsch giftet seg i 1812 med Nicoline Hornemann, datter av generalmajor Johan Thomas Hornemann på Reppe i Lånke. Blant deres barn var apoteker Robert Nicolai Hirsch, sogneprest og ordfører Thomas Conrad Hirsch, lege Christian Hornemann Hirsch og dommer, banksjef og ordfører Christian Hirsch.

Som kadett var han med i forsvaret av København i 1807, og ble offiser året etter. Hirsch var premierløytnant i Den nordenfjelske skiløperbataljon fra 1814 og i Den trondhjemske brigade fra 1818, kaptein fra 1825, major fra 1838 og oberstløytnant fra 1840. Han fikk skjøte på By av faren i 1821, men tok med seg familien til Trondhjem i 1837 og solgte gården i 1840. Ole Løchen drev noe senere brenneri på By, mens Ole Øvre Richter på Mæle kjøpte halvparten av jorden. Hirsch tok avskjed fra militæret i 1847.

Hirsch var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt 1830–1832, og satt i bankkomiteen, komiteen om brannvesenet i byene og den oppnevnte kroningsdeputasjonen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 380[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Stjørdalsboka. Gards- og slektshistorie. Bd. 2, d. 2: Stjørdal herad*. Stjørdal. 1950. s. 391–392.
3. 1 2  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914. Bd. 1, d. 1: Biografier A–K*. Kristiania. s. 380.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Robertus Hirsch hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Kanin med sykdommen myxomatose, som kommer av viruset myxoma. Viruset ble introdusert i Australia og Frankrike, og spredte seg senere til Storbritannia.  
 Foto: Richard Harvey 
**Myxomatose** eller **kaninpest** er en sykdom som forårsakes av viruset *myxoma* fra familien poxvirus. Selve viruset, myxoma, kommer fra Brasil. Sykdommen spres via direktekontakt mellom kaniner eller via mygg og lopper. Sykdommen er ikke registrert i Norge, men i Sverige forekommer den på ville kaniner på Gotland, Skåne og langs vestkysten opp mot Gøteborg. Sykdomsforløpet for myxomatose er relativt langt og kan foregå i flere uker.

Opprinnelse
-----------

I 1950-årene ble viruset myxoma introdusert til Australia for å få bukt med kaninproblemet, som hadde bydd på store økologiske og økonomiske utfordringer. Noen mener at viruset drepte 99% av kaninbestanden. Andre mener at 100 millioner kaniner overlevde. Uansett hva som stemmer, ble de gjenværende kaninene resistente for viruset. I dag regner man med at det er 250 millioner kaniner i Australia.

Viruset ble også ulovlig introdusert i Frankrike av bakteriologen dr. Paul Armand Delile i juni 1952, da han var lei av kaninkolonien som holdt til på eiendommen hans. Han injiserte viruset i to av kaninene, og viruset spredte seg raskt: I løpet av bare fire måneder hadde det spredt seg 50 km. Viruset spredte seg videre i Europa, blant annet over til Storbritannia, noe som resulterte i at 98% av villkaninene i Europa døde.

Sykdomsforløp
-------------

Symptomene er: 

* Hevelser og sekretdannelser i ansiktet (spesielt rundt øynene og rundt anus/kjønnsåpningen)
* Pusteproblemer
* Øynene kan bli så hovne at kaninen til slutt ikke kan se (og ute i naturen blir det da vanskelig å beskytte seg mot fiender)

Det er vanlig med sekundære bakterieinfeksjoner, for eksempel lungebetennelse.

Symptomene er relativt vanlige, men vil man være helt sikker på diagnosen må man obdusere det døde dyret. I Sverige er det slik at om man mistenker at kaninen hadde myxomatose, kan man sende inn kroppen til SVA (Statens Veterinärmedicinska Anstalt).

Siden Myxomatose er forårsaket av et virus finnes det ingen ordentlig behandling. Dessverre er det svært få kaniner som overlever sykdommen.
Myxomatose kan forebygges med vaksinasjoner. Selv om sykdommen ikke finnes i Norge er det mange som vaksinerer kaninene sine (det gjelder i første rekke utstillingskaniner og kaniner som skal reise utenfor eller importeres til Norge).

I Australia har laboratioriet som pleide å dyrke viruset sluttet med produksjonen av myxoma.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Nettdyrlegen.com: Myxomatose på kanin». Arkivert fra originalen 25. mai 2014. Besøkt 30. august 2015.
2. 1 2  RabbitWorldView - Rabbit History 2 Arkivert 6. august 2011 hos Wayback Machine.
3. ↑  Rejser til Australien
4. ↑  *The Private Life of the Rabbit* by R. M. Lockley (Andre Deutsch, London 1964)
5. ↑  Forskning.no: Katt og kanin i økokonflikt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BBC Things
 |
***Mytterist med monokkel*** (orig: *The Monocled Mutineer*) er en britisk miniserie som gikk på BBC i 1986. Serien handlet om den britiske soldaten Percy Toplis, som begikk mytteri og deserterte fra den britiske hær under første verdenskrig. Hovedrollen ble spilt av Paul McGann. 

Serien ble omstridt i England hvor den konservative delen av britisk presse beskyldte produsentene for forvrengning av historiske fakta og BBC for å være venstrevridde.[] Det mytteriet som serien omhandlet var lenge omstridt og fortiet i Storbritannia.

Serien ble vist på NRK i 1987.

Handling
--------

Serien handler om Percy Toplis, som startet et mytteri blant engelske soldater som befant seg i en treningleir i Etaples i Frankrike under første verdenskrig. Mytteriet kom som følge av de umenneskelige forhold som soldatene levde under. Etter seks døgn med opptøyer ble mytteriet slått ned. Toplis får dødsdom, men klarer å flykte til England, hvor han lever det søte liv, maskert og kostymert i et mangfoldighet av forkledninger. Alltid bruker han monokkel. Etter en stund forelsker han seg i en offisersenke og sammen flytter de ut på landet. Han forfølges imidlertid av britiske myndigheter og blir til slutt skutt og drept.

Rollebesetning
--------------

* Paul McGann .... Percy Toplis
* Bill Fellows .... Geordie
* Matthew Marsh .... Charles Strange
* Anthony Calf .... Guinness
* Jane Wood .... Annie Webster
* Ron Donachie .... Strachan
* Timothy West .... Brigadeer-General Andrew Thomson
* Dave Hill .... Frank Webster
* Penelope Wilton .... Lady Angela Forbes
* Jerome Flynn .... Franny
* Cherie Lunghi .... Dorothy
* David Allister .... General Asser

Referanser
----------

1. ↑  Badsey, Stephen (2000). *The Media and International Security*. Routledge. s. 83–84. ISBN 0-7146-4848-5.
2. ↑  Aftenposten morgen – Grubegutt ble storsvindler (23.4.1987, s.79)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mytterist med monokkel* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mytterist med monokkel* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
***Mytteriet på Bounty*** er en roman fra 1932 av de engelske forfatterne Charles Nordhoff og James Norman Hall, basert på et faktisk mytteri på skipet Bounty mot løytnant William Bligh, kommanderende offiser på HMAV «Bounty» i 1789. Romanen ble oversatt til norsk i 1959, og den har blitt basis for flere filmer og et musikkspill (musical). Romanen var den første i hva som skulle bli en Bounty-trilogi med *Men Against the Sea* – norsk utgave i 1954 som *Barkassen fra Bounty* og *Pitcairn's Island* – norsk utgave i 1958 som *«Bounty»-folkenes øy*.

En roman som kom ut før Nordhoff og Hall om det samme mytteriet var *Novel Les Révoltés de la Bounty* (*Mytteristene på Bounty*) ble utgitt av Jules Verne i 1879.

Romanen forteller historien via en fiktiv førsteperson ved navn Roger Byam, basert på den historiske medlemmet av mannskapet ved navn Peter Heywood. Byam, som ikke er en del av mytteristene, blir igjen på «Bounty» etter mytteriet. Han returnerer etter hvert til Tahiti hvor han blir arrestert og fraktet til England for å bli stilt for krigsrett. Han og flere andre medlemmer av mannskapet blir etter hvert frikjent.

Figurer i *Mytteriet på Bounty*
-------------------------------

* **Roger Byam** – hovedpersonen og fortelleren, basert på den faktiske medlemmet av mannskapet Peter Heywood
* **William Bligh** – løytnant og kommandant på HMAV Bounty
* **Fletcher Christian** – til slutt mytterist

Filmatiseringer
---------------

* En australsk stumfilm fra 1916: *Mytteriet på Bounty (1916)*
* En australsk film fra 1933 med Errol Flynn i hovedrollen: *In the Wake of the Bounty*
* En amerikansk film fra 1935 med Charles Laughton og Clark Gable i hovedrollene: *Mytteriet på Bounty (1935)*
* En amerikansk film fra 1962 med Marlon Brando i hovedrollen: *Mytteriet på Bounty (1962)*
* En amerikansk film fra 1984 med Mel Gibson og Anthony Hopkins i hovedrollene: *Mytteriet på Bounty (1984)*

Et musikkspill basert på den samme historien ble satt opp på West End i løpet av 1980-tallet. Den var skrevet av og spilt av David Essex.

Litteratur
----------

* Caroline Alexander, *The Bounty: The True Story of the Mutiny on the Bounty*, Viking Penguin, 2003, hardcover, 512 pages, ISBN 0-670-03133-X
* William Bligh, *Meuterei auf der Bounty*, Erdmann Verlag Tübingen. Beskrivelse av de faktiske reiseloggen ved W. Bligh, utgitt i 1791 og 1793 av Georg Forster og hans far i Berlin som "Magazin von merkwürdigen neuen Reisebeschreibungen".

Eksterne lenker
---------------

* In the Wake of the Bounty (1933) hos the Internet Movie Database
* Hollywood history gir en diskusjon som sammenligner de tre filmene og en kort gjengivelse av romanen til Nordhoff og Hall og hvordan den forholder seg til det historiske mytteriet.

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Megalopygidae** er en familie av sommerfugler der de aller fleste artene lever i Mellom- og Sør-Amerika, men det finnes også noen få i Nord-Amerika og Afrika. De er svært kraftig bygde møll, tett kledt med lange hår som gir dem et teddybjørn-aktig utseende. Man skal imidlertid være forsiktig med å røre dem da de har neslehår som kan forårsake kraftig irritasjon.

Utseende
--------

Middelsstore (forvingelengde 11 – 28 mm), svært kraftig bygde møll, hvite, brunlige, rødlige eller grå på farge. Kroppen er tett og langt, ofte ullaktig hårete, også vingene har påfallende "pels". Antennene er middels lange og fjærformede. Vingene er avrundede. Bakkroppen er kort, tykk og hårete. Beina er ofte forholdsvis lange og kraftige, med pompong-aktige hårtufser. Larvene er kortbeinte, sneglelignende, mer eller mindre tett kledt med lange neslehår (i ekstreme tilfeller ligner de bomullsdotter) som kan gi kraftig irritasjon.

 *Trosia* sp.

Levevis
-------

Larvene kan leve på mange forskjellige planter. De voksne møllene sitter med vingene litt flatt taklagt over bakkroppen, og har et trekantet omriss sett ovenfra.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Gruppen Apoditrysia
									* Overfamilien Zygaenoidea
										+ Familien **Megalopygidae**
											- Underfamilien Megalopyginae, omfatter blant andre:
												* Slekten *Megalopyge* – 76 arter
												* Slekten *Podalia* – 48 arter
											- Underfamilien Trosinae, omfatter blant andre:
												* Slekten *Norape* – 77 arter
												* Slekten *Trosia* – 36 arter

Familiene Aididae og Somabrachyidae ble før regnet som underfamilier av Megalopygidae, men det er i dag vanlig å regne dem som separate familier.

Eksterne lenker
---------------

Bilder av nordamerikanske arter:. Noen arter fra Belize: 

* (en) *Megalopygidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Megalopygidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Megalopygidae* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Megalopygidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Megalopygidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Megalopygidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Megalopygidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Initiativtaker Abdyl Frashëri
**Prizrenligaen** (albansk: Lidhja Shqiptare e Prizrenit) viser til et møte i byen Prizren i Kosovo i 1878 hvor over 300 albanere fra hele Balkan var representert og ble enige om å grunnlegge et forbund som skulle kjempe for bevaring av et enhetlig Albania innenfor Det osmanske riket.

Møte var en respons på San Stefano-traktaten av 1878 mellom Russland og Det osmanske riket som medførte at alle de albanske områdene på Balkan ble delt mellom Serbia, Bulgaria og Montenegro. Etter Berlinkongressen, hvor albanernes krav ble helt ignorert, satte ligaen i gang med militær motstand mot osmanene og krevde nå et helt uavhengig Albania. Ved hjelp av 16 000 soldater klarte ligaen å ta kontroll over store deler av dagens Kosovo, men i 1881 ble ligaen knust og oppløst av osmanene da de mente ligaens arbeid ikke var i overensstemmelse med osmanenes interesser. Noen av grunnleggerne flyktet til București og fortsatte motstanden derfra. Andre ble drept eller fengslet og deportert. I løpet av de tre årene ligaen eksisterte klarte de å gjøre supermaktene oppmerksomme på det albanske folket og deres interesser selv om ligaens krav om et selvstyrt Albania ikke ble tatt til følge under Berlinkongressen som jo hadde som formål å revidere San Stefano-traktaten. Montenegro og Hellas fikk da mindre av de albanskbefolkede territoriene enn de ville ha fått uten ligaens motstand.

Referanser
----------

1. ↑  Jelavich, Barbara (1999). *History of the Balkans: Eighteenth and nineteenth centuries*. Cambridge University: Cambridge University Press. s. 361. ISBN 0-521-25249-0.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC
 |
***It*** (også kjent som ***Stephen King's IT***) er en skrekkserie på to episoder som gikk på ABC i 1990. Den er basert på Stephen Kings roman med samme navn. Historien kretser rundt en interdimensjonal rovdyrkaktig livsform som rett og slett blir kalt *It*, som har evnen til å forvandle seg til sitt byttedyrs verste frykt slik at det utnytter frykten og fobiene til sine ofre, mens også kamuflerer seg når den jakter. De viktigste hovedpersonene er *The Losers Club*, eller *The Lucky Seven*, en gruppe sosiale utskudd som oppdager *It* og sverger å ødelegge ham med alle midler. Serien foregår over to forskjellige tidsperioder, den første da taperne først oppdager *It*, og den andre når de blir kalt tilbake for å beseire *It*, som har dukket opp igjen. *It* viser seg hovedsakelig i form av en sadistisk, spøkefull klovn kalt *Pennywise Dancing Clown*, som lokker til seg barn og dreper dem. Handlingen foregår i den fiktive byen Derry i delstaten Maine i USA i de to nevnte tidsperiodene, 1960 og 1990.

Filmens skuespillere omfatter Dennis Christopher, Annette O'Toole, John Ritter, Richard Thomas, Tim Reid, Michael Cole, og Tim Curry som den onde Pennywise. I andre roller finner vi Jonathan Brandis, Gabe Khout, Emily Perkins, Seth Green, Ben Heller, Olivia Hussey og Laura Harris.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19   ČSFD[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Film Review: Stephen King's It (1990)». *horrornews.net*. Besøkt 28. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *It* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *It* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *It* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *It* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *It* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *It* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *It* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *It* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *It* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Carl Morten Motzfeldt Laane** (født 1940) er en norsk biolog og professor.

Laane har arbeidet som professor ved Institutt for biovitenskap ved Universitetet i Oslo.

I 2013 gikk Laane ut sammen med sin tidligere kollega Iver Mysterud og hevdet at de hadde funnet en måte å diagnostisere borreliose ved hjelp av mikroskopi. Blant annet hevdet de at blodet til eventyreren Lars Monsen var sterkt forurenset. De fikk tillatelse til å gjennomføre en studie for å underbygge sin hypotese, men året etter ble det avdekket at det i gjennomføringen av studien hadde blitt gjort en rekke regelbrudd. Det ble videre avgjort at hele studien måtte avbrytes og det innsamlede biologiske materialet destrueres. Universitetet i Oslo valgte å ikke klage på avgjørelsen.

Avbrytelsen av studien etterlot et åpent spørsmål om et virkelig var slik at Laane og Mysterud kunne diagnostisere borreliose med mikroskop. For å finne svaret på dette satte Universitetet i Oslo og Folkehelseinstituttet i gang en ny studie, denne viste da at metoden ikke var egnet til å skille infiserte pasienter fra friske.

Referanser
----------

1. ↑  «Carl Morten Motzfeldt Laane». Tidsskrift for Den norske legeforening.
2. ↑  «Carl Morten M Laane». Universitetet i Oslo.
3. ↑  «- Monsens blod er et av de aller mest forurensede forskerne har sett». *Dagbladet*. 10. mai 2013.
4. ↑  «Helsetilsynet slakter borreliose-forskningsprosjekt». *VG*. 10. mars 2014.
5. ↑  «Borreliose-prosjekt avvikles». *VG*. 26. januar 2016.
6. ↑  «Mikroskopimetode uegnet for Borrelia diagnostikk». *Flåttsenteret*. 28. juni 2017.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ORCID **·** ResearchGate
 |
**Morten Leuch Elieson** (født 26. juni 1724 i Christiania, død 7. september 1763 samme sted) var kjøpmann, fabrikkeier og assessor ved Overhoffretten.

Han var sønn av kjøpmann i Christiania Iver Elieson (1683–1753) og Karen Mortensdatter Leuch (d. 1765). Blant søsknene var Peder Elieson, som eide Hafslund, og Karen Elieson, gift med Christian Ancher.

Den 5. desember 1758 ble han gift med Dorothea Mogensen (omkr. 1742–1786), datter av trelasthandler i Christiania Erik Mogensen og Johanna Neve.

Han var assessor ved Overhoffretten fra 1747 til 1763.

Morten Leuch Elieson kjøpte i 1756 Hafslund hovedgård. Han var også eier av Magistratgården i Dronningens gate i Christiania.

I 1749 fikk han rang av kanselliråd, og i 1755 justisråd.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 231[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Weidling, Tor: Eneveldets menn i Norge: Sivile sentralorganer og embetsmenn 1660–1814. Riksarkivaren. Oslo. 2000, s. 232.
* Iver Elieson i *Norsk biografisk leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Morten Kinander** (1972–) er en norsk jurist. Han er professor og instituttleder ved Institutt for rettsvitenskap og styring ved Handelshøyskolen BI. Hans arbeidsområder er først og fremst kapitalmarkeds- og kredittrett.

Kinander arbeidet som jurist i Civita i perioden 2011–2015, blant annet med spørsmål om forholdet mellom statlig makt og næringslivets rammevilkår, menneskerettigheter og rettssikkerhet.

I 2007 var han advokat for Terra Securities under konkursåpningen som var utfallet av Terra-skandalen.

Han er utdannet cand.philol. og dr.juris. Høsten 1998 og våren 1999 var han Fulbright-stipendiat ved Columbia University.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   ka.uib.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ebi-europa.eu[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.dagsavisen.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  .
5. ↑  .
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Morten Kinander på LinkedIn Rediger på Wikidata
* 

* (no) Publikasjoner av Morten Kinander i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin **·** Google Scholar

 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Kenyas flagg Kenya |
| Friidrett: |
| Friidrett Afrikamesterskapet i friidrett |
| Bronse | Durban 2016 |  74,08 m |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | Bambous 2013 |  71,43 m |

**Alexander Toroitich Kiprotich** (født 10. oktober 1994) er en kenyansk spydkaster. Hans fremste internasjonale meritt er bronse i spydkast ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016.

Idrettskarriere
---------------

2013
Kiprotich deltok ved juniorafrikamesterskapet i friidrett 2013, og vant der spydkast med 71,43 meter, foran Reinhard Vanzyl og Maged Mohsen El Amer. Han satte ny personlig rekord med 75,56 meter ved et stevne i Nairobi. 

2014
Han deltok for Athletics Kenya Defence Forces ved det kenyanske mesterskapet i friidrett 2014, og han kom på 5.-plass i spydkast med 67,28 meter.

Han deltok ved Samveldelekene 2014 i Glasgow, der han kastet 68,91 meter og endte på 10.-plass. Ved Afrikamesterskapet i friidrett 2014 i Marrakech senere i august kom han på 7.-plass.

2015
Kiprotich satte personlig rekord 23. mai 2015, med 78,84 meter, ved AK Safaricom Premier Weekend-stevnet på Kipchoge Stadium i Eldoret. Han vant det kenyanske mesterskapet i friidrett 2015 i Kasarani i Nairobi i juli. Han kastet der 72,89 meter.

Han deltok ved Panafrikanske leker 2015 i Brazzaville, og kom der på 4.-plass i spydkast, bak Ihab El-Sayed fra Egypt, John Ampomah fra Ghana og Phil-Mar van Rensburg fra Sør-Afrika. Ved det kenyanske VM-uttaket i månedsskiftet juli-august kom han på 2.-plass i spydkast, bak Julius Yego, men lengden hans på 71,50 oppfylte ikke IAAFs kvalifiseringskrav. 

I oktober kom han på 7.-plass i spydkast ved Military World Games. 

2016
Ved Afrikamesterskapet i friidrett 2016 fikk Kiprotich bronse i spydkast, bak hhv. Phil-Mar van Rensburg og John Ampomah. Han kom på 2.-plass ved Kenyas OL-uttak, men greide ikke IOCs kvalifiseringskrav til sommer-OL 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Hardloopnieuws.nl - *National Athletics Championships Kenya (Fotos, verslag, uitslagen)* Arkivert 22. august 2016 hos Wayback Machine. besøkt 11. juli 2016.
2. ↑  Glasgow 2014 - *Alexander Kiprotich*
3. ↑  Marrakech 2014 - *CAA / Maroc Telecom 19èmes Championnats d'Afrique d'Atléthisme Seniors*, besøkt 11. juli 2016.
4. ↑  Athletics Kenya - *The National Athletics Championships 9th - 11th July 2015 Safaricom Stadium Kasarani Athletics Results - 2015*, besøkt 11. juli 2016.
5. ↑  Brazzaville 2015 - *Javelin Throw - Men - Final* Arkivert 5. oktober 2015 hos Wayback Machine. besøkt 11. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alex Kiprotich – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics.com Arkivert 16. august 2016 hos Wayback Machine.
* (en) Profil ved Samveldelekene 2014
**Morten Wessel Krogstad** (født 16. juli 1946) er en norsk kulturvernaktivist, skjønnlitterær oversetter og statsstipendiat fra Oslo.

Krogstad har gjennom flere tiår engasjert seg for kulturminnevern, både som forfatter, redaktør, journalist, skribent, foredragsholder, rådgiver, oversetter og aktivist. Krogstad har siden 1970-tallet virket for vern av norsk kulturarv og har bidratt til å spre kunnskap og holdninger som har vært med på å sikre norske kulturminner. Han har vært leder av Fortidsminneforeningens lokalavdeling for Oslo og Akershus, og hatt andre viktige tillitsverv i organisasjonen. Han har også vært svært aktiv i Oslo Byes Vel, og tilskrives mye av æren for at byens husvegger i dag har sine blå kulturhistoriske informasjonstavler.

Som oversetter har han blant annet utgitt William Shakespeares *Macbeth* og Harold Pinters *Hybelen* og *Kjøkkenheisen*.

I 1997 ble han tildelt Oslo Byes Vels ærespris Bypatrioten. I 2004 ble han tildelt Fortidsminneforeningens høyeste utmerkelse, *Urnesmedaljen*. Krogstad er mangeårig medlem av Den norske Studentersangforening hvor han er hedret med kommandørgraden av foreningens orden.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 123752005, catalogue.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Deichman 12 bøker/hefter av Krogstad

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Torkjell Haugerud** (født 23. februar 1876, død 21. november 1954) var en storspelemann fra Bø i Telemark.

Torkjell Haugerud vokste opp på Haugerud i Bø. Han var sønn av gårdbruker Mathias Halvorsson Sisijord (1845–1879) og Kjersti Torkjellsdotter (1843–1885), som begge døde mens han var barn.

Torkjell Haugerud ble 29. oktober 1903 gift med med Bergit Sigurdsdotter (27. februar 1868–1937). De fikk en datter, Anne. Haugerud satt som bonde på garden til krakket i 1929. Kriseårene som fulgte ble harde for familien, men de kom seg med mye strev gjennom vanskelighetene. Så flyttet de til Seljord og ble boende der resten av livet.

Torkjell Haugerud begynte allerede i 9-års alderen å spille i bryllup. Hans første læremestre var Halvor Mørkholt og Halvor Flatland. Senere fikk han lære slåtter av Knut Dahle, Kjetil Håvardson, Vilhelm Sorteberg, Jørn Røn, Ola Mosafinn, Sjur Helgeland, m.fl. «Kivlemøyane» lærte han etter Seljord-spelemannen Leiv Sandsdalen, som slett ikke ville lære den fra seg, men sa: «Den slåtten skal ganga med meg i gravi!» Likevel satte Torkjell Haugerud seg fore å berge slåtten. Han lyttet oppmerksomt hver gang Sandsdalen spilte, og snart spilte han den bedre enn Sandsdalen.

Han var dessuten sterkt preget av Lars Fykerud og Gunnulv Borgen, og regnes som sentral i utviklingen av Bøheringsspelet. Torkjell Haugerud spilte tidlig på Kappleiker, og vant alt i 1904, rett foran Olav Moe. Wilhelm Sorteberg kom på en god tredjeplass. Haugerud vant også landskappleiken i 1919.

Haugerud var intellektuelt interessert, han kunne noter, og komponerte også egne slåtter. To av de mest kjente som han har laget, er springaren *Jørånnatten* og lyarslåtten *Tårån i tråppin*. Den siste ble laget for et spesielt felestille som Haugerud hadde funnet på selv.

Torkjell Haugerud hadde mange sentrale verv i Bø, og virket en tid også som organist i Bø kyrkje.

Referanser
----------

1. ↑   Hun var datter av gårdbruker Sigurd Nilsen Nes (1846–1915) og Anne Evensdatter.
2. ↑   Datteren ble gift med Torstein Hoff.

Priser
------

* I 1922 ble han tildelt Myllargutmedaljen i gull av Telemark Ungdomslag.
* I 1953 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats for norsk folkemusikk.

Litteratur
----------

* Gjellesvik, Henrik 1957: Fyreord. I: Torkjell Haugerud: *Slåttar for hardingfele*. Oslo: Noregs boklag.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
Pro Patria er medlemsbladet til Norsk reservistforbund, NROF. Bladet er et upolitisk militærfaglig tidsskrift som ved selvstendige artikler og sitt øvrige innhold skal være en aktiv bidragsyter i den forsvars- og sikkerhetspolitiske debatten.

Pro Patria skal stimulere til økt kunnskap og engasjement for NROFs medlemmer og andre forsvarsinteresserte og således bidra til en informert forsvarsdebatt.

Som medlemsblad for NROF produseres også reportasjer og artikler fra aktiviteter i våre 57 lokale avdelinger landet rundt, i tillegg til aktiviteter arrangert fra sentralt hold.

Pro Patria blir distribuert til alle medlemmer av NROF, samt representanter på Stortinget, i Forsvaret og ansatte i statsforvaltningen. 

Bladet er i tillegg tilgjengelig på NROF sine nettsider

Bladet utgis i ca 7500 eksemplarer fem ganger i året. Det redigeres etter «Vær Varsom»-plakaten».

Bibliografisk informasjon
-------------------------

* Utgiver: Norsk reservistforbund (NROF)
* Redaktør: Roy Thorvaldsen
* Trykk og grafisk design: Polinor AS
*
**Ernesto Fonseca Carrillo** (født 1930 eller 1942), ofte referert til med hans alias **Don Neto**, er en dømt meksikansk nakrotikabaron og tidligere leder av Guadalajara-Kartellet, en nedlagt kriminell gruppe basert i Jalisco. Han ledet organisasjonen sammen med Miguel Ángel Félix Gallardo og Rafael Caro Quintero. Fonseca Carrillo var involvert i narkotikahandel siden tidlig på 1970-tallet, først og fremst i Ecuador, og flyttet senere sin virksomhet til Mexico.

Fonseca er onkel til tidligere leder av Juarez-Kartellet, Amado-Carrillo Fuentes.

Tidlige liv
-----------

Ernesto Fonseca Carrillo ble født i Santiago de los Caballeros, Badiraguato, Sinaloa, Mexico. Kildene er uenige om hans eksakte fødselsdato. I henhold til Drug Enforcement Administration (DEA), ble han født i 1942. Andre kilder sier han ble født 1. august 1930.

Arrestasjon
-----------

Drug Enforcement Administration (DEA) tiltalte Fonseca for omfattende hvitvasking av penger i San Diego i 1982. Før DEA mottok tillatelse til å avlytte telefoner der Fonseca var tenkt å gjemme seg, flyktet Fonseca tilbake til Mexico. Den 7. april, 1985, ble Fonseca funnet i villaen hans i Puerto Vallarta av den meksikanske hæren, der han ble omringet, og til slutt overga seg.

Fonseca ble senere knyttet til, og innrømmet å ta del i drapet på DEA agent Enrique Camarena, som ble kidnappet og torturert av Guadalajara-kartellet i 1985. Fonseca innrømte ikke å drepe Camarena og uttalte at han var rasende for at agenten var blitt skadet. Fonseca ville til slutt bli funnet skyldig i drapet av Mexicos rettssystem. Han ble til slutt dømt til 40 års fengsel. Imidlertid, Fonseca var aldri utlevert til USA for å stå for retten.

### Husarrest

Fonseca ble overført fra fengsel til husarrest i juli 2016 på grunn av sin helse og høye alder, med ni år igjen av sin 40 år lange dom.

Se også
-------

* Guadalajara-kartellet
* Juarez-kartelletet
* Mexicos narkotikakrig

Referanser
----------

1. ↑   laverdadnoticias.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nash, Jay Robert. *World Encyclopedia of Organized Crime*. Da Capo Press. ISBN 0-306-80535-9.
3. ↑  Chepesiuk, Ron. *The Bullet Or the Bribe: Taking Down Colombia's Cali Drug Cartel*. Greenwood Publishing. ISBN 0-275-97712-9.
4. ↑  «Cuna de narcos se hunde en la miseria».  *El Universal* **(spansk)**. 20. februar 2011. Arkivert fra originalen 2. mars 2014. Besøkt 1. mai 2012.
5. ↑  «DEA Fugitives, Los Angeles Fugitives, FONSECA-CARRILLO». United States Drug Enforcement Administration. Arkivert fra originalen 2. mai 2008.
6. ↑  «El perfil de 'Don Neto'» **(spansk)**. El Debate de Sinaloa. 22. juli 2016.
7. ↑   Reyes, Juan Pablo (28. juli 2016). «Don Neto va a casa; deja penal de Puente Grande» **(spansk)**. Besøkt 28. juli 2016.
8. ↑  Mexico court orders drug lord Ernesto Fonseca Carrillo freed. Associated Press. 31. mars 2017.
**Santa Cruz** er en av de elleve kommunene i den sjølstyrte portugisiske regionen Madeira. Det er også navnet på byen som er administrasjonssenter i kommunen.

Kommunen
--------

Kommunen Santa Cruz ligger sørøst på Madeira, rett øst for hovedstadskommunen Funchal. Arealet er ca. 82 kvadratkilometer (altså omtrent på størrelse med Rebbenesøya i Troms). Folketallet var i 2011 42 916.

Madeiras hovedflyplass ligger i kommunen.

De viktigste næringene i kommunen er fiskeri og landbruk.

De avsidesliggende Desertasøyene administreres som en del av kommunen.

Byen
----

Santa Maria de Santa CruzByen Santa Cruz ligger ved kysten, like ved vestenden av rullebanen på Madeira lufthavn.

Byens hovedkirke, *Santa Maria de Santa Cruz*, blei påbegynt i 1479 og fullført i 1533. Det er Madeiras største kirke utenom hovedstaden.

Kirkesogn
---------

Kommunen er inndelt i fem kirkesogn: Camacha, Caniço, Gaula, Santa Cruz (byen), Santo António da Serra.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 19. september 2018; utgiver: Det nasjonale statistikkinstituttet.
2. ↑  ; besøksdato: 19. september 2018; utgiver: Det nasjonale statistikkinstituttet.
3. ↑  Folketall fra Det portugisiske statistikkbyrået; besøkt 10. august 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Santa Cruz (Madeira) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner på Madeira |
| --- |
| Madeiras flagg | Kommuner | Funchal **·** Câmara de Lobos **·** Santa Cruz **·** Machico **·** Ribeira Brava **·** Calheta **·** Santana **·** Ponta do Sol **·** São Vicente **·** Porto Santo **·** Porto Moniz | Portugals flagg |
| Øygrupper | Selvagensøyene **·** Desertasøyene |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Torleif Rekkebo** (født 31. desember 1932, død 19. mai 1996 i Oslo) var en norsk maratonløper og ultraløper. Han gjennomførte til sammen 266 maratonløp, noe som var rekord for en nordmann fram til 2005. Pr. 2020 er han nummer 10 på lista over nordmenn med flest maratonløp.

Rekkebo var fra Trondheim og representerte Nidelv IL. Da han var 19 år, fikk han tuberkulose, men ble frisk av sykdommen. Han debuterte som maratonløper først da han var 39 år. Til og med 1976 løp han bare ett eller to maratonløp i året, men økte deretter på. Etter at han mistet regnskapsjobben sin ved KØFF i 1987, levde han på oppsparte midler og satset heltid på løping. I 1989 deltok han i 17 maratonløp, og de neste årene løp han i gjennomsnitt 20 maratonløp i året. Han satte sin personlige rekord med 2.41.25 i Gjøvik i 1977.

Han løp tre ganger fra Trondheim til Oslo. I 1986 brukte han 6 døgn på den 550 kilometer lange strekningen, i 1988 gjorde en muskelstrekk i låret at han måtte bryte på Gjelleråsen, like før Oslo, før han i juni 1989 løp fra Lerkendal stadion i Trondheim til Bislett stadion i Oslo på 3 døgn, 8 timer og 15 minutter. Dermed slettet han den gamle rekorden fra 1937, da Isak Warvik *gikk* fra Trondheim til Oslo på 4 døgn, 1 time og 59 minutter.

I mai 1996 ble det arrangert ti maratonløp på ti dager i Trollhättan i Sverige. Torleif Rekkebo fullførte de ni første, men droppet det siste løpet der og skulle som det tiende i stedet delta i en maraton fra Vestby til Oslo, et løp som markerte hundreårsdagen for det første maratonløpet i Norge. Han døde om natten før dette løpet.

Rekkebo ble tildelt utmerkelsen DNLs (Den Norske Løpsorganisasjon, nå Kondis) hederstegn i 1990. Trondheim Maraton er oppkalt etter ham og bærer undertittelen Torleif Rekkebos Minneløp.

Se også
-------

* Trondheim - Oslo til fots

Kilder
------

* Aftenposten: Maratonmannen (26. september 2011)
* Trondheim.no: Torleif Rekkebo (1932- 1996) (besøkt 26. september 2011)
* Trondheim folkebibliotek: Trondheim – Oslo: En klassisk distanse![*død lenke*] (i Lokalnytt, juni 2002, besøkt 26. september 2011)
* Inge Asbjørn Haugen: Torleif Rekkebo (oversikt over maratonløpene, besøkt 26. september 2011)
* Kondis: DNLs Hederstegn (besøkt 26. september 2011)

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Torleif Rekkebo, (31.desember 1932 - 19.mai 1996).», besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kilde: Trondheim.no. Aftenposten sier 1989.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
**Torkjell «Toschie» Rød** (født 1971 i Stavanger) er en norsk illustratør og musiker.

Som sønn av en musiker prøvde Torkjell seg først som bassist, før han gikk over til å bli sanger. Musikkarrieren hans startet på begynnelsen av 1990-tallet. Da ble han vokalist i bandet Locomotive Gangbang, som vant Kronstadfestivalen i 1992. Låten deres *Revolution Rhyme* forble deres eneste utgivelse på plate i 1992  Deretter var han vokalist i bandet Sylvia Wane, som egenhendig ga ut singelen «I Touch Myself»  I 2002 sluttet Toschie seg til hard rock-gruppen Audrey Horne. Deres første studioalbum *No Hay Banda* mottok Spellemannprisen 2005 innen kategorien metal. Senere har de gitt ut 5 studioalbumer til.

I 2008 var han gjestevokalist på låten *From Conscious Sleep* med Sahg. Et år senere var han med i det store korslaget på TV 2. Her skulle norske kjendiser danne seg kor som de skulle instruere og konkurrere mot hverandre. Toschies kor var med i 3 programmer hvor de opptrådte med låtene «Sweet Child of Mine» av Guns 'N Roses, «You Give Love A Bad Name» av Bon Jovi og «Levva Livet» av Åge Aleksandersen. De røk ut lørdag 21. mars 2009.

Toschie jobber også på tatovering og piercing-butikken Lets Buzz, hvor han begynte å jobbe i 2003. Han studerte ved Kunstskolen i Bergen og Kunsthøgskolen i Bergen, og har i mange år vært en anerkjent illustratør i Bergen. Han har gjort tegneoppdrag for assorterte tidsskrifter i Bergen, Utstilling Café Opera (tegninger 2005). Han har også laget platecovere for Emmerhoff, Sissy Wish, Royal Rooster, Audrey Horne, og Lost at Last.

Torkjell Rød har også tre døtre.

Diskografi
----------

### Audrey Horne

* *Confessions & Alcohol* (EP, 2005)
* *No Hay Banda* (studioalbum, 2005)
* *Le Fol* (studioalbum, 2007)
* *Audrey Horne* (studioalbum, 2010)
* *Youngblood*  (studioalbum, 2013)
* *Pure Heavy* (studioalbum, 2014)
* *Blackout* (studioalbum 2018)

### Locomotive Gangbang

* *1992 (Spor 7. Revolution rhyme)*

### Referanser

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. juli 2011. Besøkt 14. august 2010.
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz
 |