recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asker-ulykken** var en flyulykke som hendte den 23. desember 1972 da Flight 239 fra Braathens SAFE på vei fra Ålesund lufthavn, Vigra til Oslo lufthavn, Fornebu styrtet ved Asker og 40 mennesker omkom. En overlevende dansk statsborger døde som følge av senskader i 1976, ifølge Dagbladets utgave 23. desember 1992. Ulykken var den verste flyulykken med et norsk flyselskap inntil Partnair-ulykken i 1989, og en av verste på norsk jord inntil Operafjell-ulykken i 1996. Ulykken ble også den første fatale styrten for flytypen Fokker F28 Fellowship. Den verste flyulykken i fastlandsnorge er flyulykken i Lavangen 11. oktober 1944, der 51 mennesker omkom.

Ulykken
-------

Ulykkesårsaken er aldri helt klarlagt. Havarikommisjonen kunne konstatere at flyet fløy inn i skogen rundt fire nautiske mil ute av kurs i mørke og tåke under nedstigning for landing mot øst på Fornebus rullebane 06 (øst-nordøst), men de bakenforliggende årsaker til kursavviket kunne ikke fastlegges. Flyet styrtet i nærheten av vannet Asdøltjern, omkring 15 kilometer fra Fornebu.

Flyet fløy for lavt i forhold til innflyvningsruten og var i tillegg ute av kurs med ti nautiske mil sett ut fra ILS, enten på grunn av at mannskapet ønsket å ta en snarvei eller fordi ILS–systemet ikke fungerte slik det skulle. Da dette skjedde, hadde for øvrig besetningen private samtaler angående julen med områdekontrollen. Tåke og lavt skydekke kan også ha vært avgjørende faktorer.

Da redningsmannskapet ankom ulykkesstedet rundt kl 23.00 fant de bare syv overlevende, hvorav to døde kort tid etter. Flyet hadde 42 passasjerer og en besetning på 3. Av de totalt 45 personene som var om bord mistet 40 personer livet. I tillegg skal en person som overlevde selve ulykken, ha dødd i 1976 som følge av senskader. Det har i ettertid blitt reist et minnesmerke over flyulykken ved stien omtrent 250 meter nordøst for Myggheim.

Referanser
----------

1. ↑  Olsson, Svein Vestrum (23. desember 2012). «40 år siden flystyrt i Asker». *NRK*. Besøkt 5. november 2022.
2. ↑  «Flytragedien i Lavangen - Skjelnes 1944». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 6. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Aviation-safety.net – Informasjon om Braathens Flight 239
* Airsafe.com – Oversikt over fatale ulykker med Braathens SAFE siden 1970
* Airliners.net – Bilde av flyet før ulykken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Fly fra ALM Antillean Airlines
**Antilliaanse Luchtvaart Maatschappij** (ALM), også kjent som ALM Antillean Airlines, ALM Dutch Antillean Arlines og Air ALM, var et flyselskap fra De nederlandske Antiller. Det hadde sin base på Hato internasjonale lufthavn ved Willemstad på Curaçao. ALM fløy mellom øyene i De nederlandske Antiller, men også til naboland i regionen og til USA. 

Selskapet ble etablert i 1964 for å overta virksomheten til KLMs karibiske avdeling. ALM begynte sine flyginger i august 1964. På grunn av direkte og indirekte sysselsetting, turisme og annet fikk flyselskapet stor økonomisk betydning.

Opprinnelig var selskapet også heleid av KLM, men i 1969 overtok den nederlandsk-antillanske stat 96 % av aksjene. Selskapet gikk konkurs i 2001.

Referanser
----------

1. ↑  *Flight International*, 26. mars 1970, s. 472.
2. ↑  «Antilliaanse Luchtvaart Maatschappij N.V.» Arkivert 19. august 2017 hos Wayback Machine. *Encyclopedie van Curaçao*. Lest 30. september 2017.
3. ↑  Warren Goodman: «ALM goes it alone», *Flight International*, 31. oktober 1974, s. 592.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Antilliscaris*** er en slekt av billene i delgruppen (underfamilien) graveløpere (Scaritinae) i familiegruppen løpebiller.

Utseende
--------

Middelsstore til store (12-35 millimeter), kraftige, svarte løpebiller med forstørrede kjever. Kroppen er langstrakt og litt flat. Hodet er svært stort, minst så bredt som pronotum og tydelig bredere enn dekkvingene, firkantet, med svært kraftige, framoverrettede kjever som er nesten så lange som resten av hodet. Fasettøynene er nokså små og sitter i hodets forhjørner. Antennene er omrent så lange som hode + pronotum, tynne. Pronotum er nærmest halvsirkelformet (avrundet bak). Det er en markert "stilk" mellom pronotum og dekkvinger. Disse er jevnbrede, omtrent like lange som hodet og pronotum til sammen om man regner med kjevene. Beina er korte og forholdsvis spinkle (til graveløpere å være).

Levevis
-------

Som andre Scaritinae lever disse billene hovedsakelig underjordisk. De graver godt, og lever som rovdyr.

Utbredelse
----------

Slekten er endemisk for Puerto Rico der de lever i høytliggende regnskoger.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten har ofte vært plassert som en underslekt av *Scarites*.

**Treliste**
* ordenen biller, **Coleoptera** Linnaeus, 1758
	+ underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
		- overfamilien løpebiller og vannkalver, **Caraboidea** Latreille, 1802
			* familien  **løpebiller**, Carabidae Latreille, 1802
				+ underfamilie **graveløpere** Scaritinae Bonelli, 1810
					- stammen Scaritini Bonelli, 1810
						* slekten ***Antilliscaris*** Bänninger, 1949
							+ *Antilliscaris danforthi* (Darlington, 1939)
							+ *Antilliscaris darlingtoni* (Banninger, 1935)
							+ *Antilliscaris megacephala* (Hlavac, 1969)
							+ *Antilliscaris mutchleri* (Banninger, 1939)

Referanser
----------

1. ↑  T.F. Hlavac (1969) A Review of the Species of *Scarites (Antilliscaris)* (Coleoptera: Carabidae) With Notes on Their Morphology and Evolution. *Psyche* 76 (1): 1-17.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Antilliscaris* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Antilliscaris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Antilliscaris* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Antilliscaris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
«Grenlandsskjærgården»
Håøya på et kart fra 1812
**Håøya** er en øy mellom Mørjefjorden og Langangsfjorden helt sørøst i Porsgrunn kommune i Telemark, på grensa mot Vestfold.

Øya er bratt og frodig, med flere flotte badeplasser. Her finnes edelløvskog, strandenger og gamle blomsterenger. Store deler av øya er vernet som naturreservat. I nord har øya forbindelse til fastland via gangbru.

De første menneskene bosatte seg på Håøya for mange tusen år siden, i steinalderen, og det er funnet mengder av flintredskaper og skår etter leirkar fra denne perioden.

Øya grenser som nevnt mot Mørjefjorden i øst, og etter Snorres beretning kan det se ut som at det var her Olav den hellige i det store sjøslaget ved Nesjar beseiret Svein Jarl palmesøndag 1016

Fra nyere tid finnes det rester etter ishus fra tiden med iseksport. Opp gjennom tiden har det vært mange fastboende på øya, og i perioden 1902-1947 hadde øya egen skole.

Referanser
----------

1. ↑  Håøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Brachynillus*** er en slekt av biller i familiegruppen løpebiller.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 6-7 millimeter), avlange, noe flate, gulbrune løpebiller. Hodet er forholdsvis langt og smalt uten fasettøyne, antennene lange og tynne. Brystskjoldet (pronotum) er lengre enn bredt, mer eller mindre hjerteformet, litt bredere enn hodet, mye smalere enn dekkvingene. Dekkvingene er brede med markerte punktstriper. De dekker ikke hele bakkroppen, men er ender tvert slik at to-tre bakkroppsledd er udekket. De er kledt med mikroskopiske hår og derfor mer eller mindre matte. Beina er lange og tynne. Artene mangler fasettøyne og er blinde, de mangler også flygevinger.

Levevis
-------

Denen slekten lever i huler.

Avansert kjemisk forsvar
------------------------

Det som særlig kjennetegner denne gruppen er måten der forsvarer seg mot fiender (for eksempel frosk, edderkopper og fugler) på. Bombardérbillene kan sprøyte ut en blanding av kokvarme, etsende kjemikalier med stor treffsikkerhet.
Billene produserer hydrokinon og hydrogenperoksid. Dette er reaktive kjemikalier, men de kan lagret sammen når det ikke er katalysatorer til stede.

Kjemikalieblandingen lagres i en blære i bakkroppen. Om billen blir truet, sprøyter den noe av kjemikalieblandingen inn i et tykkvegget reaksjonskammer nær bakkroppsspissen. Her finnes det to slags enzymer: katalase og en peroksidase. Disse virker som katalysatorer for reaksjonen mellom hydrokinon og hydrogenperoksid, og det blir dannet benzokinoner, vann og oksygengass. Reaksjonen er rask og eksplosjonsaktig, og temperaturen i reaksjonsblandingen kan gå opp i ca. 100 °C. I og med at det blir dannet mye gass, utvider blandingen seg eksplosivt, og det skytes ut gjennom den dyseaktige utførselsgangen med et hørbart smell. Benzokinonene er etsende, i tillegg kan varmen skade en angriper. På mennesker kan kjemikaliene gi etsingssår om man får dem på huden, og man risikerer store skader om man skulle få stoffet på øynene. Mindre dyr kan i noen tilfelle dø av kjemikaliene. Utførselsgangene er bevegelige, og forsøk har vist at billene kan sprute med ganske stor treffsikkerhet på noen centimeters avstand. Billene er i stand til å fyre av flere "skudd" i rask rekkefølge.

Utbredelse
----------

Artene lever i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera** Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Adephaga Schellenberg, 1806
		- Overfamilien løpebiller og vannkalver, **Caraboidea** Latreille, 1802
			* Familien **løpebiller**, Carabidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien **bombardérbiller, Brachininae** Bonelli, 1810
					- stamme Crepidogastrini Jeannel, 1949
						* slekten ***Brachynillus*** Reiiter, 1904
							+ *Brachynillus natalensis* Basilewsky, 1988
							+ *Brachynillus pallidus* (Peringuey, 1896)
							+ *Brachynillus varendorffi* Reitter, 1904

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brachynillus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Brachynillus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Brachynillus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Christian Sommerfelt** (født 6. januar 1746 på Sukkestad på Toten, død 30. mai 1811 på Toten) var en norsk embedsmann og topografisk forfatter.

Privatliv
---------

Christian Sommerfelt var sønn av sorenskriveren på Toten, David Sommerfeldt og Benedicte Christine Hoff. Alt som ung viste Sommerfelt intellektuelle evner. Bare tretten år gammel ble han student ved universitetet i København, og 19 år gammel tok han teologisk embetseksamen (1765). Etter dette studerte han historie og geografi i Sorø.

Sommerfelt var gift to ganger, (1) i 1784 med Karen Magdalene Mandal (1764–1791) og (2) i 1793 med Anne Sophie Hagerup (1775–1849), datteren til byfogd Hagerup i Christiania. I det siste ekteskapet fikk han sønnen Søren Christian Sommerfelt, prest og botaniker.

Yrkesliv
--------

I 1776 ble Sommerfelt ansatt i økonomi- og kommercekollegiets norske kontor. I 1779 ble han kammerråd og ble ansatt som renteskriver i Rentekammeret. Den 27. april 1781 ble han amtmann i Kristians amt, som da ble opprettet ved at det store Oplandenes Amt ble delt i to, Kristians amt og Hedemarkens amt. I sin embedsperiode bodde på han på Sukkestad på Toten, den gård hvor han var født og som han selv eide. 

Sommerfelt var også en produktiv forfatter, og skrev bl. a. i 1776 *Geographie* – en lærebok i geografi som ble brukt i skolen i årevis. I 1790 utga han *Efterretninger angaaende Christians amt*, som var en del av opplysningstidens topografiske litteratur.

I 1955 ble det reist en minnestøtte over ham på Toten.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 293[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Christian Sommerfelt i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  *Dansk Biografisk Lexikon*
4. ↑  *Totens bygdebok II*, s. 152-157

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Svein Inge Olsen** (født 7. april 1963) er en norsk festivalarrangør, forfatter og frilansskribent.Han etablerte Marnabredden folkevisefestival i 1999 og Christiansand Protestfestival (sammen med Kai Erland) i 2000. Olsen har i flere år brent for fedres rettigheter, avholdt flere konserter og hatt politiske verv i Kristiansand, hvor han er bosatt.

Han har gitt ut bøkene *Kris Kristofferson - Dikter Drømmer Lærer Løgner* (2001) om sitt forbilde Kris Kristofferson, *Kjempa for Norge og andre setesdøler* (1999), om den berømte Setesdalskjempa som levde fra 1789 til 1866, *Ingeborg Annas eftf. og samfunnet Skavnakk i Loppa* (2008)

Olsen ånder også meget for lyrikken og har blant annet utgitt to diktsamlinger. Diktantologien *Låvesvalens svanesang* (1999) handler om røtter og identitet, *Analyse rundt 40* (2003) er en samling dikt utgitt på 40-årsdagen.

Han har også stått bak CD-utgivelsene *Sørlandet feirer Kristofferson* (1996) utgitt med diverse artister, *Falne Engler – Kris Kristofferson på norsk* (1999) med Henning Kvitnes, Lynni Treekrem og Steinar Albrigtsen og *Fight Apathy* (2009) – et dobbeltalbum utgitt i forbindelse med Protestfestivalens 10-årsjubileum. Blant artistene er Åge Aleksandersen, Kris Kristofferson, Anne Grete Preus, Tuva Syvertsen, Noora Noor, Jonas Fjeld, Delbert McClinton og Barry McGuire.

Han arbeider som arrangør og daglig leder av Protestfestivalen.
**Christian de Stockfleth** (født 22. desember 1715, død 25. november 1750 i København) var en dansk stiftamtmann, godseier og assessor (dommer) i Højesteret.

Han var sønn av major Vilhelm Stockfleth til Brahesholm og Krengerup i Fyn (1671–1725) og Maria Dorothea født Charisius (1690–1722). Han ble i 1735 hoffjunker og assessor i Hofretten, 1736 viselandsdommer i Fyn, 1738 virkelig justisråd og fungerende landsdommer sammesteds. I 1744 ble han utnevnt til stiftamtmann i Trondhjems stiftamt og tiltrådte 1745 dette embede. I 1747 ble han assessor i Højesteret, og samme år ble han eier av Søholm i Fyn. I 1750 ble han ridder av Dannebrogordenen. Han døde 25. november samme år i København som siste mann av den rangadelige grenen av slekten Stockfleth som stammet fra biskop Henning Stockfleth. I gravskriften over ham heter det at han hadde en munter sjel i et svakt legeme. Han hadde tydeligvis den kjente dikteren Ambrosius Stub boende på Brahesholm som en slags sekretær i flere år.

Han ble gift 1. gang 1739 med Adolphine Christine Rostgaard (1706-1740), datter av oversekretær Frederik Rostgaard; 2. gang 18. april 1749 med Margrethe von Heinen (26. juni 1730–14. februar 1805), *dame de l'Union parfaite*, datter av major Ulrik Frederik von Heinen til Ulriksholm og Catharina f. von Brüggemann. Hun ble senere (1767) gift med stiftamtmann Caspar Herman Storm.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Eneveldets menn i Norge, side(r) 296, oppført som Stockfleth, Christian de (d.y.)[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* H.J. Huitfeldt-Kaas, «Christian Stockfleth», i: C.F. Bricka (red.), *Dansk Biografisk Lexikon*, København: Gyldendal 1887-1905.
* *Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie*, IV, 296.
* *Dansk Tidsskrift*, 1898, s. 11 ff.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Svein Harald Kaasa** (født 16. april 1947 i Akkerhaugen, død 29. september 1972 i Glasgow) var en norsk speedway-fører, som ble proff i Storbritannia og døde under en konkurranse på Hampden Park i 1972. Han ble bare 25 år gammel.

Han ble norsk mester i 1970 og 1971. I 1972 meldte han overgang til Oxford i den britiske ligaen, men ble fristilt etter bare 6 kamper. Han ble dermed en del av «Glasgow Tigers» i «British Speedway Championship - National League». I en kamp mellom Glasgow og Swindon skjedde uhellet da han skulle passere Swindons Martin Ashby. De to syklene kolliderte og Kaasa ble sendt inn i et sikkerhetsgjerde. Han døde av hodeskader før han kom på sykehuset. Hans yrke før han ble speedwayproff var teknisk tegner. På Skottlands nasjonalstadium står minnesteinen i foajeen, slik at enhver besøkende får sett den. Det er også hengt opp en forklarende tekst nær minnesteinen (se det andre bildet).

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aftenposten morgen - Norsk speedway-kjører død under stevne i Glasgow (2. oktober 1972, s.9)
Filharmonibygningen før 2. verdenskrig
**Filharmonia Narodowa** er Polens nasjonalfilharmoni, og en av Europas fremste musikkinstitusjoner. 

Den ble opprettet i 1901 som Filharmonia Warszawska (Warszawa-filharmonien), og filharmonibygningen fikk en rik eklektisk utsmykning, inspirert av 1800-tallets europeiske operahus og filharmonier, etter tegninger av arkitekten Karol Kozłowski. 

Filharmonibygningen i dag
Frem til utbruddet av andre verdenskrig i 1939 fremførte epokens fremste komponister sine verker med orkesteret, blant annet Grieg, Honegger, Leoncavallo, Prokofjev, Rakhmaninov, Ravel, Saint-Saëns, Richard Strauss og Igor Stravinskij. Blant de mange fremragende artister som spilte med orkesteret kan nevnes pianistene Paderewski, Rubinstein og Horowitz, fiolinistene Heifetz, Huberman, Thibaud, Ysaÿe og Sarasate, cellistene Casals og Piatigorsky, og sangerne Didur, Kiepura, Sjaljapin og Ada Sari. Filharmonien har vært vert for Frédéric Chopin Internasjonale Pianokonkurranse siden 1927, og inaugurerte dessuten Henryk Wieniawski internasjonale fiolinkonkurranse (1935). 

Andre verdenskrig avbrøt Filharmoniens virksomhet og frarøvet orkesteret mye av dets prominens i Europas musikkliv. Halvparten av orkesterets medlemmer mistet livet under krigen, mens den elegante filharmonibygningen ble bombet til ruiner. Orkesteret gjenopptok sin virksomhet i 1947, og i 1955 ble det gjort til Polens nasjonalorkester, etter at filharmonien samme år hadde blitt gjenoppbygd (skjønt i helt ny stil). I de senere år ble orkesteret forstørret, samtidig som det med sitt høye artistiske nivå på ny kunne innta plass som en av Europas fremste symfoniensembler.

I dag teller Filharmonia Narodowa 112 musikere og 100 korister. Den har gjennomført over 100 turneer på fem kontinenter, og gjestespiller regelmessig ved verdens fremste musikksentre, som Carnegie Hall, Chicago Symphony Hall, Berliner Philharmonie, Royal Festival Hall, La Scala, Teatro La Fenice, eller Suntory Hall. Symfoniorkesteret har spilt med verdens ledende dirigenter og artister, og har deltatt på mange renommerte musikkfestivaler. Det har dessuten en omfattende diskografi i samarbeid med både polske og utenlandske platekompanier.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Imperfekte sopp** (Deuteromycota eller Fungi Imperfecti) er en samlebetegnelse på sopper som ikke kan plasseres i noen av de taksonomiske gruppene innenfor soppenes klassifikasjon. Klassifikasjon av sopp har vært basert på morfologi knytta til seksuell reproduksjon, så som hvordan seksuelle sporer dannes og på deres morfologi. De soppene der seksuell reproduksjon ikke har vært observert (herav navnet imperfekte), har vært samla i denne gruppa.

Tidligere ble denne gruppa gitt et formelt klassifiseringsnivå som en divisjon innen soppriket (Deuteromycota), men gruppa brukes nå som en uformell samling av aseksuelle sopper som trolig hører til sekksporesoppene eller stilksporesoppene. Ca 25 000 arter har vært plassert i denne gruppa.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Imperfekte sopp* hos Index Fungorum Rediger på Wikidata

* (en) *Imperfekte sopp* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Imperfekte sopp* hos MycoBank Rediger på Wikidata

* *Anamorphic fungi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Ole Worm var oldtidsforsker og utgav i 1643 *Monumenta danica*, en samling bilder av runesteiner og runeinnskrifter. Hans kuriositetskabinett, *Museum Wormianum* (1655) besto blant annet av antikvariske gjenstander. Samlingen danner idag grunnstammen til flere, store spesialmuseum i Danmark.
**Antikvar** (fra latin «fra eldre tider», av *antiquus*, «gammel») er et ord som har hatt ulike betydninger i historien. Romerne brukte i antikken betegnelsen *antiquarius* om dem som brukte foreldete uttrykk (arkaismer), i middelalderen ble det brukt om dem som kopierte gamle manuskripter, mens det fra renessansen ble brukt om en lærd, som beskjeftiget seg med antikviteter eller fornminner, spesielt gamle kunstverk. På dette tidspunkt var det heller ikke noe skille mellom historikere og arkeologer, så det fungerte også som en betegnelse for en bestemt slags historikere. Et annet ord for antikvar i visse sammenhenger kan være oldtidsforsker. Innehaver av et antikvariat kan også omtales som antikvar. 

I dag anvendes *antikvar* om en person som studerer eldre tiders materielle kultur. Stillingsbetegnelsen brukes i våre dager i forbindelser som byantikvar og riksantikvar. Antikvar eller bygningsantikvar kalles også vitenskapelig ansatte hos fylkeskonservatoren eller byantikvaren. Disse er rådgivere i spørsmål som gjelder bevaring av antikvarisk verdifulle bygninger, anlegg og bygningsmiljøer. Byantikvar finnes i dag i Oslo, Bergen, Trondheim, Tromsø, Kristiansand, Sandnes og Stavanger.

Antikvaren jobber med bevaring og utvikling av kulturminner og kulturmiljøer. Antikvaren har mye kunnskap om disse temaene, og styrer arbeidet med å bevare og verne bygg, landskap og annet miljø. Antikvar arbeider innenfor rammen av kulturminneloven og plan- og bygningsloven. Det vil si at antikvaren følger etablerte lover og forskrifter i arbeidet med å se til at kulturminner, historisk bebyggelse, kulturlandskap, miljø, arkeologi og at den generelle egenarten blir bevart.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Antikvar* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
2. ↑  «antiquarian (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  «Oldtidsforsker», *Synonymbog*
4. ↑  «Byantikvaren - Etater og foretak», Oslo kommune
5. ↑   «Byantikvaren i Oslos blogg», *Byantikvaren.no*
6. ↑   «antikvar»[*død lenke*], *Utdanning.no*

Se også
-------

* Konservator

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |
Antiklerikalsk og satirisk omslag på et magasin utgitt i Valencia i 1933.
**Anti-klerikalisme** er betegnelsen på en historisk bevegelse som opponerer mot presteskapets religiøse makt og dens innflytelse i institusjonelle former, i presteskapet og kirkens makt og innblanding i alle sider av det offentlige og politiske liv, og generelt imot religionens innblanding og innflytelse i folks hverdagsliv. Den motsatte seg også presteskapets privilegier. Den spiller en mer aktiv politisk rolle enn den rene Laïcité, og har til tider vært voldelig og ført til angrep på og beslagleggelse av kirkens eiendom. 

Ikke alle anti-klerikale er religionsløse eller anti-religiøse. En del er eller har vært religiøse og har motsatt seg presteskapet og kirken på grunnlag av institusjonelle saker og/eller uenighet i religiøs tolkning, slik som under den protestantiske reformasjonen. Anti-klerikalismen har eksistert i en eller annen form gjennom nesten hele kristendommens historie, og betraktes som en av drivkreftene bak reformasjonen. Enkelte av opplysningstidens filosofer, deriblant Voltaire, angrep den katolske kirke, dens lederskap og prester og anklaget mange av dens geistlige for moralsk korrupsjon. Disse angrepene var medvirkende til motstanden mot jesuittene som selv spilte en avgjørende rolle i motreformasjonen. Anti-klerikalismen var også en betydelig drivkraft i angrepene på den katolske kirke under den franske revolusjon.

Referanser
----------

1. ↑   Sánchez, José Mariano (1972): *Anticlericalism: A Brief History, University of Notre Dame Press*

Litteratur
----------

* Beevor, Antony (2006): *The Battle For Spain; The Spanish Civil War 1936-1939*, London: Weidenfeld and Nicholson.
* Berenger, Jean (1990): *A History of the Habsburg Empire, 1700-1918*, Edinburgh: Addison Wesley
* de la Cueva, Julio (1998): «Religious Persecution, Anticlerical Tradition and Revolution: On Atrocities against the Clergy during the Spanish Civil War» i: *Journal of Contemporary History*, XXXIII (3), JSTOR 261121
* Stabartikkel (17. februar 2000): «The people against the mullahs» i: *The Economist*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC **·** BNE
 |
**Hugh Town** (kornisk: *Tre Huw*) er den største byen og administrasjonssenteret på Scillyøyene sør for Cornwall i England. Byen er lokalisert på øya St. Marys som er den største og mest folkerike øya i øygruppa. Den ligger på en smal langtunge som knytter halvøya The Garrison til resten av øya. Den har en befolkning på 1 068 innbyggere (2001).

I motsetningen til resten av Scillyøyene, er landeieren (*freeholder*) av landet i byen ikke holdt av hertugdømmet Cornwall da det i ble solgt til innbyggerne i 1949. Havnen er imdlertid fortsatt eid og administrert av hertugdømmet.

Hugh Town er særskilt travel på maidagen (første helga i mai måned), som er en tradisjonell festivaltid på De britiske øyer, da *World Pilot Gig Championships* blir arrangert. En «pilot gig» er avlang robåt med seks årer, som man avholder verdensmesterskap i. De tevlende båtene holder til en stor naturlig bukt nord for Hugh Town, og gjennom tallrike tevlinger kommer de mål i havnen til Hugh Town. Det er klasser for begge kjønn.

Hovednæringen er turisme, og det er flere attraktive strender ved byen. Den har fergeforbindelse til Penzance, og det er en liten flyplass rett utenfor byen med helikoptertrafikk til Penzance og flyvninger med 12-seters fly til St. Just i Cornwall.

Referanser
----------

1. ↑  Ordnance Survey: Landranger map sheet 203 *Land's End*, ISBN 978-0-319-23148-7
2. ↑  Strictly speaking, all land in England, Wales and Scotland belongs to the Crown. Freehold is ownership of an estate in land rather than the land itself. This distinction dates back to the Middle Ages and makes relatively little difference nowadays, so legal authorities often do not bother to distinguish between ownership of the land and ownership of an estate.
3. ↑  Nettstedet til havnen St Mary's
4. ↑  World Pilot Gig Resource

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hugh Town – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Hugh Town, St Mary's, Isles of Scilly», informasjon og ressurser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Xu Zhongjing-minnehallen i Nanyang
Nanyang-prefekturet i Henan
**Nanyang** (kinesisk: 南阳; pinyin: *Nányáng*) er en kinesisk by på prefekturnivå i den sørlige delen av provinsen Henan i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2006) til 10 790 000 i hele byprefekturet og 1 730 000 i selve byen.

Byen ligger ved elven Baihe, i et viktig jordbruksområde med allsidig produksjon. Byen har også mye industri.

Nanyang er en av Han-dynastiets vugger, og har en rekke minner fra denne epoken i Kinas historie. 

I den isolerte 200 meter høye åsen Dushan nord for byen Nanyang utvinnes det fremdeles jade, og Dushanjaden derfra – som nå er svært sjelden – anses som en av de fire ypperste kinesiske jadesorter.

Administrative enheter
----------------------

Nanyang består av to bydistrikter, ett fylke, og ti fylker: 

* Bydistriktet Wolong – 卧龙区 *Wòlóng Qū* ;
* Bydistriktet Wancheng – 宛城区 *Wǎnchéng Qū* ;
* Byfylket Dengzhou – 邓州市 *Dèngzhōu Shì* ;
* Fylket Nanzhao – 南召县 *Nánzhào Xiàn* ;
* Fylket Fangcheng – 方城县 *Fāngchéng Xiàn* ;
* Fylket Xixia – 西峡县 *Xīxiá Xiàn* ;
* Fylket Zhenping – 镇平县 *Zhènpíng Xiàn* ;
* Fylket Neixiang – 内乡县 *Nèixiāng Xiàn* ;
* Fylket Xichuan – 淅川县 *Xīchuān Xiàn* ;
* Fylket Sheqi – 社旗县 *Shèqí Xiàn* ;
* Fylket Tanghe – 唐河县 *Tánghé Xiàn* ;
* Fylket Xinye – 新野县 *Xīnyě Xiàn* ;
* Fylket Tongbai – 桐柏县 *Tóngbǎi Xiàn*.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 312 løper gjennom området. Den fører fra Shanghai og ender ipå grensen mot Kasakhstan, og passerer blant annet Suzhou, Nanjing, Hefei, Xinyang, Xi'an, Lanzhou, Jiayuguan og Ürümqi.

Norsk misjon
------------

Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund ved misjonær Olav Espegren opprettet i 1904 en misjonsstasjon i byen. Det er fremdeles (2007) kristne der som har sine trosrøtter fra dette misjonsarbeidet. Det ble også etablert lutherske misjonsstasjoner en rekke andre steder i det som i dag er Nanyang-prefekturet, som i Zhenping og i Dengzhou.

Kjente personer fra Nanyang
---------------------------

* Keiser Guangwu fra Han-dynastiet
* Zhang Heng, astronom
* Zhang Zhongjing, lege
* Han Yu, dikter
* Zhuge Liang, Shu Han-strateg

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nanyang – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lokalregjeringens hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Nanchao / Dali
**Nanzhao**, også skrevet **Nanchao** eller **Nan Chao** (tradisjonell kinesisk: 南詔; forenklet kinesisk: 南诏; pinyin: *Nánzhào*​; var en stat eller politisk halvselvstendig enhet som blomstret i det som i dag er det sørlige Kina og Sørøstasia under 700- og 800-tallet. Det hadde sitt tyngdepunkt i det som i dag er provinsen Yunnan i Kina. 

Staten ble uavhengig i 750 med byen Dali som sin hovedstad. Den eksisterte til 902, men hvis man medregner etterfølgerstaten Dali, bestod statsdannelsen helt til 1254.

Litteratur
----------

* C. Backus: *The Nan-chao Kingdom and T'ang China's Southwestern Frontier*, Cambridge, 1981, ISBN 0-521-22733-X.
* Chan, Maung (March 2005): Theravada Buddhism and Shan/Thai/Dai/Laos Regions.
* Denis C. Twitchett, John K. Fairbank (utg.): *The Cambridge History of China, Vol. 3, Sui and T'ang China, 589–906*. Cambridge University Press, Cambridge 1979, ISBN 0-521-21446-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Christian Stray** (født 14. januar 1894 i Kristiansand, død 31. juli 1981) var en norsk høyesterettsadvokat, politiker (Venstre), ordfører og stortingsrepresentant.

Stray var sønn av tømmerhandler og skipsreder Thorkild Marthinius Stray (1852–1912) og Marie Nodeland (1859–1947). Han gikk ut av Kristiansand katedralskole i 1912, og tok cand.jur. i 1919. Han ble overrettssakfører i Arendal i 1923, og høyesterettsadvokat fra 1927. Han var styremedlem i Agderposten fra 1928, og formann i styret fra 1936.

Stray drev advokatpraksis i Arendal, og var ordfører i Tromøy kommune fra 1932 til 1934 og 1956 til 1959. Han satt på stortinget i perioden 1934-1945. Han var også formann i den norske seksjonen av Den internasjonale juristkommisjon fra 1958 til 1961.

Han var gift med høyesterettsadvokat Sigrid Kluge (1893–1978) og sammen fikk de datteren Signe Marie Stray Ryssdal, som også ble høyesterettsadvokat og gift med høyesterettsjustitiarius Rolv Ryssdal.

Under andre verdenskrig ble Stray arrestert 22. februar 1944 av de tyske okkupantene i Norge, og satt først i fengsel i Kristiansand, før han ble overført til Grini fangeleir, hvor han satt fra 11. mars til 7. september. Han ble igjen arrestert 1. november. På grunn av helsen ble han holdt i husarrest frem til han ble fridd da krigen var over i mai 1945.

Stray drev gården Sofienlund på Tromøy, og var eneeier av Agderposten i en årrekke. Datteren overtok både avisen og Sofienlund etter at han døde i en bilulykke.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 674[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Polsys - Christian Stray Arkivert 24. mai 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Stray – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Christian Stray hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** Fangeregisteret

 |
Abitibi-Témiscamingue
**Abitibi-Témiscamingue** er en administrativ region, eller fylke, i delstaten Québec i Canada. Den består av 4 MRC'er (municipalité regionale de comté, større kommunale enheter) og 79 kommuner. Området har en avsides beliggenhet i forhold til de tettbefolkede områdene i Québec, og lever først og fremst av skogbruk, av gruvedrift langs Cadillac-forkastningen som strekker seg mellom Rouyn-Noranda og Val d'Or og av jordbruk.

Befolkning
----------

* Befolkning: 144 835 (2006)
* Areal: 57 340 km²
* Befolkningstetthet: 2,5 innbyggere per km²
* Fødselshyppighet: 9,2 ‰ (2004)
* Dødelighet i befolkningen: 7,5 ‰ (2003)

Språk talt i hjemmet 

* Fransk 94,8 %
* Engelsk 3,6 %
* Andre(først og fremst urfolksspråk), 1,6 %

*Kilde: Institut de la statistique du Québec*

Eksterne lenker
---------------

* Frankrikes flagg Portal for de l'Abitibi-Témiscamingue
* Frankrikes flagg WebAbitibi.com: Varer og tjenester i regionen
* Frankrikes flagg Turistinformasjon Arkivert 8. juni 2007 hos Wayback Machine.
* Frankrikes flagg Tourisme Abitibi-Témiscamingue
* Frankrikes flagg Industribyer i regionen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Stevn, stavn eller stamn er fortsettelsen av kjølen som står opp som en bjelke i baugen (foran) og i akterenden (bak) på en båt eller et skip der skroget er laget av tre. Bildet viser forstevnene på «Saga Oseberg» («Osebergskipet» til venstre), «Saga Farmann» («Klåstadskipet» til høyre) og «Sæheimr» («Fjørtoftbåten» i midten), tre rekonstruksjoner av vikingskip fra 800-tallet. Stevntoppene på to av fartøyene er dekorert med dyrehoder.. Foto: Tønsberg, 2019 
Stevnen på en modell av det franske krigsskipet «Soleil Royal» som ble bygd i 1670 og eksploderte i 1692.
**Stevn** eller **stavn** er på båter og skip som er laget av tre, to bord eller bjelker som danner den forre og aktre avslutningen på skroget og som hudbordene eller hudplankene er festet til. Stevnene er mer eller mindre buet, står mer eller mindre loddrett opp fra hver ende av kjølen, for- og bak-stemnet eller for- og bak-lotet, har de bredeste kantene til siden, og nesten alltid er spisset noe til ut fra båten. Man snakker om bakstevn (akterstavn) og forstevn. Bakstevnen ligner ofte svært på forstevnen, er bare litt kortere. Den vanligste betegnelsen i Norge er *stamn*; stundom brukes også *stomn*.

På tradisjonelle robåter av tre er stevnene ofte mer eller mindre buet, og utgjør bare den øvre delen av båtens tilspissing foran og bak. Det er på disse det nesten alt er et lot under hver stevn, fra disse og ned til kjølen. I enkelte båter, for eksempel i Sogn, er det enda et stykke, et stemne, mellom lotet og hver stevn. 

Nordlandsbåter og trøndelagsbåter er viktige unntak fra buet stevn bare høyt oppe; stevnene her er mer eller mindre rette, og lottene går ikke så høyt opp, så stevnene utgjør det meste av båtens tilspissing. På trøndelagsbåter er det også nokså stor forskjell på bakstevn og forstevn, idét bakstevnen er mye kortere og mer buet enn forstevnen.

Stevnene er øverst avsluttet med en stevntopp, som stikker mer eller mindre opp over båtkantene. Noen av stevntoppene har også lyrodder, større eller mindre spisser av bord opp langs stevnene, ofte av bordstykker som er lagt på over et av bordene i båten.

Feilaktig begrepsbruk
---------------------

**Stevn** brukes stundom om den forreste eller bakerste delen av et skip eller en båt; man sier «stå i forstevnen, (eller bakstevnen)». Men båt- og skipsteknisk er dette feilaktig. På større skip er det riktigere å si «stå i baugen» om å stå forrest i skipet, på åpne robåter og på åpne vikingskip er det mer korrekt å snakke om å være i fram- eller bakskut.

Referanser
----------

1. 1 2  Oppslagsordet «stevn» i *Det Norske Akademis ordbok*
2. 1 2  Oppslagsordet «stavn» i *Det Norske Akademis ordbok*
3. 1 2  Oppslagsordet «framstamn» i *Det Norske Akademis ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Stevn i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Hangover Music Vol. VI*** er det femte studioalbumet til heavy metal-bandet Black Label Society. Det ble utgitt 20. april 2004. Dette albumet er langt roligere enn noen av de andre platene fra gruppa. 

Albumet inneholder en pianoversjon av Procol Harums kjente sang fra 1967, «A Whiter Shade of Pale» og en sang med tittelen «Layne», som er skrevet til minne om Layne Staley fra gruppa Alice in Chains. Sangen «No Other» er et restspor fra plata *The Blessed Hellride*, noe som forklarer hvorfor Zakk Wylde spilte bass på denne sangen, mens det var andre bassister som spilte på de øvrige sangene. Sangen ble også spilt inn, mikset og mastret av det samme teamet som var ansvarlig for produksjonen på *The Bleesed Hellride*.

Dette var det siste albumet Black Label Society ga ut på Spitfire Records. Fordi det ble spilt inn for å fullføre kontrakten, gjorde plateselskapet lite for å markedsføre albumet. Ingen av låtene fra dette albumet ble fremført på konsert av bandet frem til 2009 da sangen «Damage Is Done» ble fremført.

Sporliste
---------

1. «Crazy or High»
2. «Queen of Sorrow»
3. «Steppin' Stone»
4. «Yesterday, Today, Tomorrow»
5. «Takillya (Estyabon)»
6. «Won't Find It Here»
7. «She Deserves a Free Ride (Val's Song)»
8. «House of Doom»
9. «Damage Is Done»
10. «Layne»
11. «Woman Don't Cry»
12. «No Other»
13. «A Whiter Shade of Pale»
14. «Once More»
15. «Fear»

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hangover Music Vol. VI* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Hangover Music Vol. VI* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Hangover Music Vol. VI* på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) *Hangover Music Vol. VI* på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Hamilton Hall, her fra 1907, er fortsatt campus.
**Columbia College** er et privat, treårig studiested underlagt **Columbia University** i New York, USA. Det ble grunnlagt i 1754 av Den anglikanske kirke som *King's College*, og fikk kongelig charter av Georg II. Dagens navn ble innført i 1784. Columbia College er delstatens eldste høyere lærested, og det femte eldste i USA.

Samuel Johnson (1696–1772) var den første rektoren. All undervisning foregikk på latin. Her ble USAs første leger utdannet i 1767, ved dagens *Columbia University College of Physicians and Surgeons*. En av de første medisinstudentene var revolusjonshelten Alexander Hamilton.

Den 23. april 1968 okkuperte mer enn 1 000 studenter campus i protest mot skolens støtte til militær forskning under Vietnamkrigen.

Inntaket av studenter i 2011 slapp bare igjennom 8,9% av søkerne, det laveste tallet for en laveregrads høyskole i USA.

Studenttallet (2006) er 4 184, og skolepengene er 35 164 amerikanske dollar, som er høyt i amerikansk sammenheng.[] Studiene fører til graden bachelor.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. februar 2008. Besøkt 23. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Columbia College (New York) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** CiNii
 |
Denne artikkelen omhandler filmen fra 1939.  For filmen fra 1957, se Stevnemøtet.

***Stevnemøte*** (originaltittel: *Love Affair*) er et amerikansk romantisk drama fra 1939 regissert av Leo McCarey med Irene Dunne og Charles Boyer i hovedrollene.

Filmen ble nominert til seks Oscar-priser på den 12. Oscar-utdelingen i 1940, men vant ingen.

Handling
--------

En desember møter en fransk maler, Michel Marnet, den amerikanske sangeren Terry McKay om bord på et atlanterhavsskip som krysser Atlanterhavet. Men begge to er allerede forlovet. Terry er forlovet med Lois Clarke, og Michel er forlovet med Kenneth Bradley. De begynner å flørte, og spiser sammen på skipet. Men hans verdensomspennende rykte gjør dem bevisste på at folk følger med på dem. 

De bestemmer seg for at de burde spise hver for seg, og omgås ikke hverandre lenger. Men de avtaler å møtes i New York City, seks måneder senere. Imidlertid blir Terry truffet av en bil, og blir fortalt at hun kan bli lam for resten av livet. Hun ønsker ikke å være en byrde for Michel, og hun lar være å kontakte ham igjen.

Medvirkende
-----------

* Irene Dunne - Terry McKay
* Charles Boyer - Michel Marnet
* Maria Ouspenskaya - Grandmother Janou
* Lee Bowman - Kenneth Bradley
* Astrid Allwyn - Lois Clarke
* Maurice Moscovitch - Maurice Cobert, art dealer

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stevnemøte* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Stevnemøte* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Stevnemøte* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Stevnemøte* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Stevnemøte* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Stevnemøte* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Stevnemøte* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Stevnemøte* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Stevnemøte* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Gaby Nestler** (født 16. februar 1967 i Annaberg-Buchholz) er en tysk tidligere langrennsløper som konkurrerte for Øst-Tyskland i fra 1984 til 1987. Hun var med på Øst-Tysklands lag som tok bronse på 4 x 5 km i Ski-VM 1985 i Seefeld. Hun kom på 10.-plass på 20 km i Ski-VM 1987 i Oberstdorf.

Nestler vant ett verdenscuprenn, 10 km i Les Saisies i Frankrike i 1986. Seieren gjorde at hun ble tidenes yngste vinner av et verdenscuprenn i langrenn, 18 år og 329 dager gammel.

Resultater
----------

Resultatene er hentet fra Det internasjonale skiforbundet (FIS).

### Verdenscupen

| Sesong | Alder | Plass | Poeng |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983/84 | *17* | 49 | 6 |
| 1984/85 | *18* | 24 | 32 |
| 1985/86 | *19* | 6 | 54 |
| 1986/87 | *20* | 26 | 17 |
|

### Pallplasseringer

| Nr. | Sesong | Dato | Sted | Øvelse | Plass |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | **1985/86** | 11. januar 1986 | Frankrikes flagg Les Saisies, Frankrike | 10 km F | **1.-plass** |
| 2 | 18. januar 1986 | Tsjekkoslovakias flagg Nové Město, Tsjekkoslovakia | 20 km F | 2.-plass |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Athlete : NESTLER Gaby». International Ski Federation. Besøkt 28. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gaby Nestler – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Christian Grindvold Sulheim** (født 5. august 1952 i Lom) er en norsk kulturminneverner, gårdbruker og forretningsmann.

Sulheim vokste opp på slektsgården Uppigard Sulheim i Bøverdalen i Lom, som odelsgutt i en søskenflokk på sju. Han har siden 1983 vært talsmann for private eiere av fredede kulturskatter og gjort en innsats for norsk kulturminnevern ved å etablere og lede stiftelsen Norsk Kulturarv.

I 1988 fikk Sulheim og foreningen i samarbeid med Oppland fylkeskommune og Kommunaldepartementet, etablert det planlagte Senter for bygdekultur i Vågå, et kompetansesenter for utdanning og sysselsettingstiltak i kulturminnevernet. Som senterets daglige leder tok Sulheim initiativet til den første formaliserte fagutdanning i lafting og vøling av gamle hus, og han reiste rundt i Europa for å studere samspillet mellom myndigheter og private eiere av fredede kulturskatter. 1989 stiftet han Top of Norway, et aksjeselskap der han i samarbeid med Star Tour og 30 andre firmaer tilrettela for organisert kommersiell kulturminneturisme i Norge.

Med bistand fra Kommunaldepartementet etablerte Sulheim stiftelsen Norsk Kulturarv i 1993. I ti hektiske år var han stiftelsens direktør. Hans innsats resulterte i kvalitetsmerket Olavsrosa, «Ta et tak-aksjonen», som reddet anslagsvis 1800 gamle hus, bøkene «Norsk Kulturarv: Praktisk informasjon, en vedlikeholdshåndbok for eiere av fredete hus», og «Norsk Kulturarv, ei praktisk reisehåndbok», utstillingen «Kulturarven» i Norges Informasjonssenter i Oslo, tidsskriftet Kulturarven m.m. I en treårsperiode (1997–99) representerte han stiftelsen gjennom nesten 1000 bidrag i radio, fjernsyn, aviser og tidsskrifter.

Sulheim har også bidratt til Loms lokalhistorie, bl.a. gjennom portrettet «N'Torgeir T.» (av Torgeir T. Garmo) og beskrivelsen av brannverntiltakene i Lom stavkirke.

Han fikk Norsk Kulturarvs ærespris i 2017.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Christian\_Sulheim[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Christian Sulheim i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Christian Sulheim får Norsk Kulturarvs ærespris

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Grand-Place** eller **Grote Markt** (henholdsvis fransk og nederlandsk for «stortorget») er det sentrale torget i den belgiske hovedstaden Brussel. Det er omgitt av gamle laugshus, blant dem også det karakteristiske rådhuset og *Brødhuset* ((nederlandsk: *Broodhuis*, fransk: *Maison du Roi*). Torget er den viktigste turistattraksjonen i Brussel.

Historie
--------

Rådhuset i BrusselTorget ble opprinnelig kalt *Nedermarckt*, det nedre markedet. De eldste kjente opptegnelsene om det er fra 1174. Rådhuset ble bygget mellom 1402 og 1455, den opprinnelige arkitekten var sannsynligvis Jacob van Thienen. Det gotiske tårnet ble tegnet av arkitekten Jan van Ruysbroeck. På toppen av tårnet står en statue av St. Michael, byens skytshelgen.

På 1200-tallet var forløperen til «brødhuset» en trebygning hvor bakere solgte brødet sitt på markedet, derav navnet. Det ble erstattet på 1400-tallet av en stenbygning som huset administrasjonen til hertugen av Brabant og fikk de franske tilnavnet *Maison du duc* (hertugens hus). Da hertugdømmet ble erobret av habsburgerne ble tilnavnet på huset endret til *Maison du Roi* (kongens hus). I 1873 ble det da ganske forfalne huset restaurert i nygotisk stil. 

13. august 1695 ble byen angrepet av 70 000 franske soldater og nesten hele Grand-Place ble enten påtent eller på annen måte lagt i ruiner. Kun byens rådhus og deler av noen andre hus unnslapp krigshandlingene. Torgets nåværende rektangulære form stammer fra oppbyggingen etter dette.

Verdensarvsted
--------------

Grand-Place ble tatt opp på UNESCOs verdensarvliste i 1998. I den offisielle begrunnelsen heter det blant annet:

> Grand-Place er et utmerket eksempel på den svært vellykkede blandingen av arkitektoniske og kunstneriske stilarter i dette området. Gjennom arkitekturens kvalitet og torgets fremragende kvalitet som en offentlig åpen plass, illustrerer Grand-Place på en eksepsjonell måte utviklingen av og det som ble oppnådd i en svært suksessfull handelsby i Nord-Europa på høyden av dens velstand.
> 
> 
> UNESCO
> 
> 

 360 graders utsyn over Grand-Place

Eksterne lenker
---------------

* UNESCOs verdensarvlistes side om Grand-Place
* Virtuell rundtur, webkamera og bilder av Grand-Place

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Belgia (liste) |
| --- |
|  | 
* De flamske beginerhusene
* Båtheisene på gamle Canal du Centre
* Grand-Place i Brussel
* Klokketårnene i Belgia og Frankrike
* Gamlebyen i Brugge
* Bygårder av Victor Horta i Brussel
	+ Hôtel Tassel
	+ Hôtel Solvay
	+ Hôtel van Eetvelde
	+ Maison Horta
* Spa
* Flintminene i Spiennes
* Notre-Damekatedralen i Tournai
* Plantin-Moretus Museum
* De viktigste minene i Vallonia

 | Belgias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |