recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«En slitten grime»** eller **«En gammel grime»** som den også kalles, har vært en stor radio-slager både i Norge og Sverige. Det er opprinnelig en amerikansk sang med tittelen «There's a Bridle Hanging on the Wall». Carson Robison skrev melodien. Det er svenske Leon Landgren som skrev den svenske teksten i 1948, og han har kjente viser bak seg som «Møllerens Iren» og «Vildandens sang». I Norge sang blant annet Søstrene Bjørklund med Kjell Kranes ensemble den inn på 1950-tallet. Sangen ble utgitt på 78-platen Philips P 53006 H. Jacob Hjelte skrev den norske teksten. Det er imidlertid Per Johan Skjærstad som har bearbeidet denne teksten til norsk på innspillingen *Frem fra Glemselen kap. 7* med Helge Borglund. Sangen er også spilt inn av De Syngende Husmødre på platen *Husmødrenes favoritter*.

Teksten
-------

1. En gammel grime henger i min stall,  
en blanknet sadel ligger på en pall,  
spør du meg hvorfor jeg gråter her,  
blir mitt svar: Min ponny borte er.
2. Min ponny har nådd slutten av sin ferd,  
hans hovtramp høres i en annen verd.  
Han i kløverenger går på vall,  
jeg står ensom i min tomme stall.
3. Han var en venn, en slik en venn  
du sjelden finner på vår jord.  
Jeg ofte sa til ham disse ord:  
Du er en bra kamerat, en god kamerat,  
hans øyne ga meg svar,  
det blikket er et minne som jeg har.
**Midteggen** (1–37d) er en blindvei på Saupstad sør for Trondheim sentrum. Den har tilførsel fra Saupstadringen i nord og strekker seg først sørover før den vender sørøstover og deler seg i flere armer. Veien fungerer som adkomstveg til lavblokker tilhørende Midteggen borettslag og flere boligtyper bestående av eneboliger og rekkehus. Veien fikk sitt navn i 1972 etter gården Midteggen, som inntil 2010 lå i enden av veien og som opprinnelig hadde adkomstveg østfra med planovergang over jernbanelinjen fra Bjørndalen.

Mot nordvest på andre siden av Saupstadringen ligger flere av lavblokkene tilhørende Midteggen borettslag, mens mot nordøst grenser Midteggen til eneboliger i Saupstadbrinken. Vest for Midteggen ligger spesialskolen A.C. Møller skole for døve, tunghørte eller med andre hørselsproblemer. Sør for Midteggen ligger det eneboliger tilhørende Brudalsvegen, mens det mot øst er et hellende terreng ned mot Bjørndalen, kun avbrutt av Størenbanen. Området er ellers omringet av tynn skog og grøntarealer i alle retninger.

Området har gangtilknytning til Midteggen bussholdeplass i Saupstadringen for både Metrobuss rute M2 og enkelte lokalbussruter.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 359. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Vår flygende korrespondent*** (originaltittel: *Arise, My Love*) er en amerikansk romantisk komedie fra 1940 regissert av Mitchell Leisen og med Claudette Colbert og Ray Milland i hovedrollene.

Handling
--------

En amerikansk pilot Tom Martin (spilt av Ray Milland) som reiste til Spania for å slåss under den spanske borgerkrigen. Sommeren 1939 sitter han i fengsel, og venter på henrettelse. Men han blir uventet løslatt samme morgen som han egentlig skulle blitt skutt. Hans løslatelse ble arrangert av reporter Augusta "Gusto" Nash (spilt av Claudette Colbert) som later som hun var hans kone. Når sjefen for fengselet får vite om bedraget, må paret løpe for livet for å komme seg unna.

Tom havner etter hvert i Paris, og forsøker uten suksess å beile etter Gusto. Når hun blir sendt til Berlin som korrespondent, følger Tom etterhenne. Men begge to havner igjen på flukt når Adolf Hitler invaderer Polen. De får skyss med skipet SS «Athenia» som blir torpedert av en tysk ubåt. Etter deres redning verver Tom seg til det britiske RAF, men Gusto blir værende i Frankrike som krigskorrespondent. Om høsten i Paris blir Tom gjenforent med Gusto, og de bestemmer seg for å reise hjem for å overbevise amerikanerne om at en reell fare venter dem.

Skuespillere
------------

* Claudette Colbert som Augusta (Gusto) Nash
* Ray Milland som Tom Martin
* Dennis O'Keefe som Joe "Shep" Shepard
* Walter Abel som Mr. Phillips
* Dick Purcell som Pinky O'Connor
* George Zucco som fengselsansatt.
* Frank Puglia som en prest ved navn Jacinto
* Esther Dale som en sekretær.
* Paul Leyssac som Bresson
* Ann Codee som Mme. Bresson
* Stanley Logan som oberst Tubbs Brown.
* Lionel Pape som Lord Kettlebrook.
* Aubrey Mather som Achille.
* Cliff Nazarro som Botzelberg.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vår flygende korrespondent* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vår flygende korrespondent* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Vår flygende korrespondent* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Vår flygende korrespondent* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Vår flygende korrespondent* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Vår flygende korrespondent* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Vår flygende korrespondent* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Vår flygende korrespondent* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
*For andre kirker med samme navn, se Vår Frelsers kirke.*
**Vår Frelsers kirke** ble reist i Fillan på Hitra i 1686 etter at Ulvan kirke ble besluttet flyttet til Fillan. 

22. oktober 1725 fikk major Jens Henrik Emahuus i Trondheim kongeskjøte på kirka etter at kongen solgte kirkene til private. Inkludert Dolm kirke betalte han 900 riksdaler for kirkene og solgte dem siden videre til Ove Scheldrup, amtmann i Nordland, som i 1732 solgte dem videre til Marcus Olsen Hegge på Hopsjøen på Hitra. Fram til 1850 var det de ulike handelsmennene på Hopsjøen som eide kirkene, mest kjent var Pareliusslekta.

Kirka ble snart for liten for sognet, grunnet sterk befolkningsvekst. Biskopen gav kirkeeier Parelius beskjed om å bygge en ny kirke, men ønsket ble ignorert. I 1770-åra beskrev sogneprest Peder Schvane Bang at kirka ikke rommet en tredjedel av behovet.

I 1787 var også kirkeeierne gått med på å bygge en ny kirke og den nye Fillan kirke stod ferdig to år senere.

Litteratur
----------

* Svein Bertil Sæther: *Fillan Kirke – to hundre år : 1789 – 1989* – Hitra bygdesamling / Fillan menighetsråd, eget forlag (1989)

| * v
* d
* r
Kirkene på Hitra |
| --- |
| Kirker | Dolm kirke  **·** Fillan kirke  **·** Hitra kirke  **·** Kvenvær kirke  **·** Nordbotn kirke  **·** Sandstad kirke | Hitraskommunevåpen |
| Kapeller | Forsnes kapell |

Portal: Hitra
***Acta Pekinensia*** er en stor samling rapporter på 1.400 sider om hendelsene mellom 1705 og 1712 i Kina, særlig med vekt på keiserhoffet i Beijing. De ble sammenstilte av den tyske jesuitten Kilian Stumpf (1655–1720) som bodde i Beijing fra 1695 til sin død i 1720, og som blant annet var apostolisk notar med ansvar for den årlige rapport fra jesuittmisjonene i Kina til ordenens generalsuperior. Aktene kaster i særlig grad lys over ritestriden i Kina og den apostoliske visitas til Kina som utført av den pavelige legat Charles-Thomas Maillard de Tournon i årene 1705-1710.

Det enorme manuskriptet bygger både på pater Stumpfs egne observasjoner, brev og rapporter fra andre jesuitter i Kina, øyenvitneskildringer fra andre, materiale fra jesuittarkivene i Beijing, og kinesisk og mandsjuisk materiale fra palassarkivene som pater Stumpf hadde tilgang til. 
Jesuittene hadde som plan å trykke og utgi  *Acta Pekinensia*, men lyktes ikke i det.

Prosjektet er nå gjenopplivet (2007), med et budsjett på ca. 100.000 amerikanske dollar. Et internasjonalt team er sammensatt for å ta seg av oppgaven. Den originale tekst blir transkribert fra de stort sett latinske dokumenter; dette oversettes til engelsk, og til slutt blir en tospråklig (original + engelsk) og kommentert versjon utgitt. Instituto Ricci de Macau har ansvaret for oversettelsen til engelsk, med Paul A. Rule som redaktør for arbeidet.
Amtsgericht Wedding
Trappehuset i Amtsgericht Wedding**Wedding tingrett** (tysk: Amtsgericht Wedding) er en domstol (Amtsgericht) i Gesundbrunnen i Berlin. Den er tingrett i sivile saker for Gesundbrunnen og Wedding. *Amtsgericht Wedding* er også sentral domstol for tvangsfullbyrdelse (namsrett) for Berlin og Brandenburg og dessuten europeisk tvangsfullbyrdelsesdomstol i Tyskland.

Bygningen
---------

Bygningen til Wedding tingrett ble oppført mellom 1901 og 1906 i nygotisk stil av Rudolf Mönnich og Paul Thoemer. Forbildet skal ha vært Albrechtsburg i Meissen. 

Fronten av bygningen er rikt utsmykket. Over hoveddøren finnes Justitia, riktignok uten vekt og sverd, men med en lovbok og en skjold. Den tyske riksørnen i eikekrans oppunder gavlen er fra 1933. Det opprinnelige hakekorset er fjernet fra eikekransen.

Innenfor hovedinngangen finnes et monumentalt trappehus, også det i nygotisk stil.

Brunnenplatz
------------

Brunnenplatz er parken og plassen foran rettsbygningen. Navnet kommer av Gesundbrunnen (Louisenbrunnen, norsk: Louisebrønnen eller -kilden) som fra midten av 1700-tallet ble regnet for å ha helbredende virkning.

Referanser
----------

1. ↑  Europäisches Mahngericht Deutschland Informasjon i berlin.de, besøkt 27. mai 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Informationsseite des Justizsenats

Portal: Tyskland
***Actias ningpoana*** er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Den er tidligere blitt regnet som en underart av indisk månespinner (*Actias selene*), men blir i dag gjerne regnet som en egen art.

Utseende
--------

En stor, blekgrønn spinner. Vingeårene er rødlige og markerte. Den fremste delen av brystet og forvingenes fremkant er rødbrune. Begge vingepar har små, runde øyeflekker, den i forvingene er godt skilt fra fremkanten. Bakvingen er trukket ut til en stjert som er forholdsvis kort, rundt 2/3 så lang som resten av insektet.

Levevis
-------

Larven lever på eik (*Quercus*), vier (*Salix*) og valnøtt (*Juglans*).

Utbredelse
----------

Arten forekommer fra India og Sri Lanka i vest østover til Ussuriland (Øst-Sibir) og Japan.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Actias ningpoana* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Actias ningpoana* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Actias ningpoana* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**«Vår beste dag»** er en norsk vise fra 1998 med tekst skrevet av Erik Bye og melodi av Jon Rosslund. Sangen ble opprinnelig skrevet til hundreårsjubileet til Hjemmet for Døve (nå: Stiftelsen Signo). Den første offentlige fremføringen gjorde et orkester bestående av døve musikanter, noe som gjorde stort inntrykk på Erik Bye. 

Sangen ble utgitt i 2003 som første spor på musikkalbumet *Støv og stjerner* (Via Music), Erik Byes siste album før han døde i 2004, og med Sigbjørn Tveite som produsent.

Visa fikk ny oppmerksomhet gjennom NRKs selvpromoteringskampanje i 2010/2011, både i Erik Byes egen versjon og en nyinnspilling gjort av Marit Larsen sammen med Morten Qvenild.

Referanser
----------

1. ↑  Gjersøe, Jørn (19. januar 2011). «Marit Larsen: - Glimrende initiativ». *NRK*. Besøkt 31. mars 2022. «Marit Larsen er glad for å få være stemmen i NRKs nye profilkampanje, der hun tolker Erik Bye. - Mørk som vinternatta, men med strimer av lys, sier NRK-sjef. Erik Bye-melodien «Vår beste dag» er sentral i en ny profil-kampanje fra NRK. Du har kanskje sett den allerede, på NRK1. Det er en kampanje som skal bidra til at folk reflekterer over hvordan NRK gjør dagen bedre for dem.»

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Happiness» med Alexis Jordan | **Nummer 1 på VG-lista med Marit Larsen**(Uke 11 2011) | Neste mottaker:«On the Floor» med Jennifer Lopez feat. Pitbull |
***Norsk bondereising*** er en sakprosabok skrevet av Halvdan Koht utgitt i 1926. 

Dette er et av de viktigste verkene som spesielt omhandler forholdet mellom bondesamfunnet og øvrighet i Norge i tidlig nytid. Halvdan Koht ser på de lange linjene i norsk historie i et marxistisk perspektiv og viser hvordan norske bønder sakte, men sikkert kjempet seg til makten i det norske samfunnet i århundrene frem mot 1800-tallet. For Koht var «bondepolitikken» på 1800-tallet gjort mulig av den beinharde kampen om økonomisk og politisk makt ført av bøndene, først mot adelen, siden mot embetsmenn og borgere. 

Det var økonomiske vanskeligheter som var den dypere årsaken til bøndenes klassekamp, men selve striden ble ofte utløst av embetsmenn som utnyttet bøndene. 

All uvilje fra bøndenes side mot representanter for øvrigheten var uttrykk for bøndenes stridsånd og en økt klassebevissthet, ifølge Koht. Til å begynne med kjempet bøndene mot korrupte embetsmenn på det lokale nivå og var mest opptatt av sine egne problemer. Etter hvert forandret dette seg. Fra slutten av 1700-tallet vokste det fram en klassebevissthet blant bøndene som i større grad knyttet dem sammen politisk og økonomisk. 

Kohts oppfatning er altså at bøndene reagerte med strid. Med dette konfliktorienterte perspektivet fokuserte han på de voldelige og tilspissede episodene som oppsto mellom bønder og øvrighet. Det var som regel griske og uærlige embetsmenn bøndenes uvilje rettet seg mot. I en slik konflikt hadde bøndene to alternativer: de kunne legge frem sin klage til kongen, enten ved å sende supplikker eller ved å fremme klagen personlig i København, eller de kunne gjøre motstand, for eksempel ved å angripe futen, gjøre opprør på tinget eller kollektivt nekte å betale skatt. Bøndene sto «utanfor makta», og ulovlig og krass motstand var den vanligste måten for dem å påvirke sin situasjon på når de følte de var blitt behandlet urettferdig.

Eksterne lenker
---------------

* *Norsk bondereising*, Aschehoug, 1926 - tilgang for norske IP-adresser
**Midtmaradalen** er en 6–7 km lang og nesten snorrett dal sørøst i fjellområdet Hurrungane vest i Jotunheimen. Dalen ligger i Årdal kommune i Vestland. Den er en typisk U-dal, gravet ut av isbreen i siste istid.

Midtmaradalen slik den ser ut fra øst.
Dalen er omkranset av høye topper – flere på over 2000 meter. Står en nede i dalen og ser oppover, i retning nordvest, har en Midtmaradalsryggen på venstre side og Maradalsryggen på høyre side. Lenger opp i dalen har en, fra venstre mot høyre, Midtmaradalstindane, Dyrhaugstindane, Skagastølstindane, og Maradalstindane. Mellom disse toppene ligger Midtmaradalsbreen, Skagastølsbreen, Slingsbybreen og – bak Maradalstindane – Maradalsbreen.

Øverst i dalen, ved foten av Storen, ligger Skagastølsbu. Stien fra Utladalen opp gjennom hele Midtmaradalen går opp til Skagastølsbu og over fjellet til Turtagrø.

Gjennom hele dalen renner elven Midtmaradøla, som munner ut i elven Utla der Midtmaradalen munner ut i Utladalen.

Av hensyn til villreinen ble T-merkene for stien i dalen fjernet i 1998.

Referanser
----------

1. ↑  «Midtmaradalen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 21. oktober 2016.
2. ↑  Midtmaradalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  *Jotunheimen*. Oslo: DNT. 1986. ISBN 8290339186.
4. ↑  Dybwad, Tom (2007). *Forvaltningsplan for Jotunheimen nasjonalpark og Utladalen landskapsvernområde*. Leikanger: Fylkesmannen i Sogn og Fjordane. ISBN 8291031932.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Midtlinjeprinsippet** trer i kraft dersom det er en avstand på mindre enn 400 nautiske mil mellom et lands kyst, og et annet. Da skal havområdet mellom landene deles i to. Dersom det er mer enn 400 nautiske mil mellom to kyster, får hvert land 200 nautiske mils havområde ifra kysten og utover.

Vassdragsloven § 3 gir anvisning på bruk av et midtlinjeprinsipp når grensen skal trekkes mellom to eiendommer på hver sin side av en innsjø. Bestemmelsen underbygger at det er en rettsteknisk fordel å trekke eiendomsgrensen etter et midtlinjeprinsipp også når det er tale om eiendomsrett til sund i sjøen. Det er vanskelig å se reelle grunner for at eiendomsrett skal avgrenses annerledes i saltvann enn i ferskvann.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Høyesterett – Dom (11. januar 2012): «Eiendomsrett. Sjøgrunn» (PDF), punkt 17

Eksterne lenker
---------------

* Ot.prp. nr. 35 (2002-2003) - Om lov om Norges territorialfarvann og tilstøtende sone, *Regjeringen.no*, 17. januar 2003, Proposisjon, Utenriksdepartementet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Norsk avtalerett** er de regler som utgjør avtaleretten i norsk rett. Norsk avtalerett er bygget på romerretten, og er derfor veldig lik annen europeisk rett og nær identisk annen nordisk avtalerett. Både FN og EU har utformet regler for avtalerett som anses som norsk avtalerett. Med økt internasjonalisering er det en merkbar trend mot globalisering av avtaleretten. 
Norsk avtalerett bygger på noen grunnleggende prinsipper som vi blant annet finner i Kristian 5.s Norske Lov (NL) 5-1-1 og 5-1-2. Disse prinsippene er:

* Avtaler skal holdes
* Formfrihet
* Avtalefrihet

Avtaler skal holdes
-------------------

En avtale er en avtale, så partene kan ikke bare trekke seg fra en avtale. Avtalen skal gjennomføres etter hva partene har blitt enige om. Prinsippet blir omtalt som «pacta sunt servanda». Hver av partene kan få hjelp av myndighetene til å gjennomføre avtalen med tvang (tvangsfullbyrdelse) dersom motparten ikke holder hva han/hun lovet. Det finnes visse begrensninger i dette prinsippet. Blant annet plikter man ikke å oppfylle en avtale som strider mot lov eller «ærbarhet». Det siste innebærer at man ikke kan tvinges til å gjennomføre noe som er direkte umoralsk, eller som er et for stort inngrep i den personlige frihet.

Formfrihet
----------

En avtale kan inngås på hvilken form man vil: Skriftlig, muntlig, eller hva partene måtte ønske. Det er selvfølgelig lettest å bevise hva avtalen faktisk går ut på hvis man har en skriftlig avtale.

Avtalefrihet
------------

Man kan inngå avtale om hva man vil og med hvem man vil, så lenge det ikke kommer i strid med andre viktige hensyn i et samfunn.
En avtale om å gjøre noe kriminelt binder ingen. Slik er det også med avtaler som i for stor grad binder den personlige friheten.

Referanser
----------

1. ↑  Kristian 5.s Norske Lov (NL) 5-1-1 og 5-1-2

Eksterne lenker
---------------

* Avtaleloven fra Lovdata
**Nordic Concrete Group** (NCG) er en sammenslutning av norske betongproduserende bedrifter rundt om i Norge.
Det var Ølen Betong Gruppen og KB Gruppen Kongsvinger som i 2017 gikk sammen om å etablere Nordic Concrete Group. De to foretakene eier hver sin halvdel av aksjene i NCG. Begge eiergrupperingene har røtter tilbake til 1950-1960 tallet, og har bygget opp solide virksomheter på hver sin kant av Norge.

NCG hadde i 2020 en samlet omsetning på NOK 3 mrd kroner, ca 800 medarbeidere totalt og virksomhet på 60 ulike steder i Norge. Hovedaktiviteten skjer i de ulike operative selskapene, som drives som selvstendige enheter i sine områder. Nordic Concrete Group er den største betongprodusenten i Norge.

Ølen Betong AS
--------------

Ølen Betong AS er en norsk produsent av ferdigbetong, betongvarer og elementer, med flere fabrikker i Vestland (tidl.Hordaland), Rogaland, Troms og Finnmark og Agder fylkene. Bedriften er et heleid av Nordic Concrete Group AS (NCG). NCG har eierinteresser i fabrikker og betongstasjoner 63 steder i Norge, innen produksjon av ferdigbetong, betongprodukter, elementer, råstoff og transport. I alt har NCG 800 ansatte i Norge (2021).

Selskapet Ølen Betong AS omsetter for ca. 600 mill. kr i året med 160 ansatte. Logistikk utføres av søsterbedriften Ølen Betong Transport AS med 110 ansatte. Gruppen eier også Forsand Sandkompani AS, NOR Aggregates AS, Ribe Betong AS, Ribes Betongpumping AS, Sandnes & Jærbetong AS (med datterbedriften S&J Transport AS), Kirkenes Ferdigbetong AS, Odda Betong AS og Hårr Betong AS med datterbedriften Hå Element AS. Samlet har ØB Group 550 ansatte i Norge. Gruppen har hovedkontor i Ølensvåg, ved tettstedet Ølen i Vindafjord kommune, fem mil fra Haugesund.

Gjennom mange år har selskapet stått for forskingsprosjekt som har videreutviklet og spesialtilpasset betong til en rekke nye bruksområder. Bl.a. lettbetong til brukonstruksjoner, branntrygg og brannhemmende betong til bruk i tunneler, betong til bruk under krevende forhold i nordområdene og i Nordsjøen, samt FoU prosjekter for å utvikle råstoff til betongproduksjon fra knust fjell og omdanning av sementholdig slam til granulat (råstoff for betong). Bedriften som er miljøsertifisert iht. NS-EN ISO 14001, har blitt tildelt KLIMAPRISEN 2020 av Næringsforeningen Haugalandet for sitt FoU-arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  Byggeindustrien (8. desember 2017). «Ølen Betong og Kongsvinger Betong samler sine betongvirksomheter - etablerer Nordic Concrete Group». *Bygg.no - Byggeindustrien*. Besøkt 13. april 2020.
2. ↑  «Etablerer Nordic Concrete Group». Medvind24. 8. desember 2017. Besøkt 15. april 2020.
3. ↑  «Miljøstyring og miljøsertifisering - Miljødirektoratet». *Miljødirektoratet/Norwegian Environment Agency*. Besøkt 7. april 2022.
4. ↑  «ØLEN BETONG VINNER AV KLIMAPRISEN 2020». miljøindex.no. Besøkt 30. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* «Ølen Betong og Kongsvinger Betong samler sine betongvirksomheter». Byggeindustrien. 8. desember 2017. Besøkt 15. april 2020.
**Norsk Ballettinstitutt** (NBI) er en privat ballettskole som eies av tidligere danser i Nasjonalballetten, Kjerstin Kartrud. Skolen har i 2020 tilsammen 4 studioer; 3 dansesaler og kontorer på Lillestrøm Kultursenter, 1 dansesal på Majorstuen i Oslo, og i 2020 åpnet de ny avdeling på Idrettens Hus Nordbyen, Stovner og på Løren skole i Oslo. 

Etter 19 års drift i Lørenskog stengte de studioet på Lørenskog sommeren 2020. 

Skolens motto er at alle føtter kan danse. Den tilbyr et bredt og allsidig dansetilbud, slik at alle kan finne sin dansestil. De driver med dans som scenekunst.

Kjerstin Kartrud startet dansekarrieren da hun var 11 år gammel i Zürich og senere i Stuttgart. I 22 år var hun ansatt i Den Norske Nasjonalballetten. Hun har også tatt videre utdannelse for å best mulig kunne ta vare på barn og unge som ønsker å danse. 

Høsten 1996 startet Kjerstin som ansvarlig leder for opplæringen i klassisk ballett og barnedans ved Torild Frostad Dansestudio. 

I 2001 kjøpte hun Mona Løberg Dansestudio på Lørenskog. I 2006 flyttet NBI inn i det nyoppussede Lillestrøm Kultursenter. I 2020 utvidet skolen til å ha studioer på Stovner og Løren skole i Oslo, ved siden av driften på Lillestrøm og Majorstuen.

Eksterne lenker
---------------

* Norskballettinstitutt.no
* Dansen.no
**Norsk arverett** viser til rettslig regulering av arv i Norge. Arverettslige spørsmål i Norge reguleres først og fremst av arveloven fra 1972. Juridisk må området ses i sammenheng med reglene om skifte. Området grenser opp mot familieretten, og ekteskapsloven fra 1991 kan derfor være av betydning.

Det er to måter man kan arve på etter norsk rett – arv etter loven og arv etter testament.

Arv etter loven
---------------

Dersom den avdøde (arvelateren) ikke utpeker hvem som skal ta arv i et gyldig testament, er det arvelovens regler som avgjør dette. Det er likevel visse begrensninger i testasjonsadgangen.

Arvelovens regler stiller opp et parentelsystem som deler arvelaterens slektninger opp i arveklasser etter hvor nært beslektet de var med avdøde. Dette bestemmer at dersom avdøde har barn og ektefelle i live, arver ektefellen en fjerdedel mens barna deler resten. Er ett eller flere barn døde, overtar deres eventuelle barn (arvelaterens barnebarn) deres arv, og slik fortsetter det med deres eventuelle etterfølgere. Har ikke avdøde ektefelle, arver barna alt.

Hvis den avdøde ikke har etterkommere (livsarvinger), får ektefellen halvparten av arven, og avdødes foreldre den andre halvdelen, eller deres etterkommere (avdødes søsken, nieser/ nevøer osv.) hvis de er døde.

Er ingen av foreldrene eller deres etterkommere i live, går hele arven til en eventuell ektefelle, eller til besteforeldrene eller deres etterkommere, men i norsk lov ikke lenger ned enn til kusiner og fettere.

Er ingen av dem som er nevnt her i live, og avdøde ikke har opprettet gyldig testament, går arven til Staten med mindre særlige grunner tilsier noe annet.

Arv etter testament
-------------------

*Utdypende artikkel: Testament*
Et sentralt prinsipp innen arveretten er testasjonsfriheten, som i utgangspunktet gir mulighet til å opprette et testament som bestemmer en annen fordeling av arven enn den loven stiller opp. Testamentet går da foran loven.

Fra utgangspunktet om testasjonsfrihet er det noen viktige unntak. Ektefelle og barn har krav på henholdsvis minstearv og pliktdelsarv, som er deler av arven arvelateren ikke kan ta fra dem ved testament. Barna skal ha to tredjedeler av arven på deling, begrenset til en million kroner hver, og ektefellen skal ha 4 ganger folketrygdens grunnbeløp hvis avdøde har livsarvinger, 6 hvis vedkommende ikke har det.

For at et testament skal være gyldig, må det som utgangspunkt være skriftlig og signert av testator, med to vitner som signerer. Disse kravene kan fravikes dersom testator pga. brå og farlig sykdom eller annet nødstilfelle ikke kan overholde dem, og i stedet oppretter nødtestament. En testamentarisk bestemmelse er ugyldig dersom vitnene er inhabile, når testator er sinnssyk eller i høy grad sjelelig svekket eller når den er fremkalt ved tvang. For at testamentet til en person under 18 år skal bli gyldig, må det godkjennes av justisdepartementet.

Se også
-------

* Slekt (jus)
* Arveavgift

Eksterne lenker
---------------

* Arveloven, fra Lovdata
* Skifteloven, fra Lovdata
* Justisdepartementets orientering til arvinger
* Jussportalens oversiktsside om arverett
**Norsk cøliakiforenings ungdom** (**NCFU**) er en landsdekkende norsk ungdomsorganisasjon. Organisasjonen jobber for at det skal være så lett som mulig å være ung med cøliaki i Norge. NCFU har om lag 1500 medlemmer og vokser med rundt 10 % hvert år. 

NCFU er ungdomsorganisasjonen til Norsk cøliakiforening (NCF) og er tilknyttet Unge funksjonshemmede.

Historie
--------

NCFU ble startet som Hovedutvalget for ungdom av norsk cøliakiforening. Utvalget koordinerte aktiviteter for ungdomsmedlemmer av NCF. Dette la senere grunnlaget for at NCFU i 2003 ble stiftet som en selvstendig og landsdekkende ungdomsorganisasjon. Siden oppstarten i 2003 har antallet lokallag variert, men for mesteparten av tiden ligger stabilt på mellom 12 og 14 lokallag. Alle lokallagene har geografisk nedslagsområde i ett eller flere fylker.

Organisasjonen
--------------

NCFU har et mindre sekretariat på til sammen ett årsverk (pr. februar 2011). Sekretariatet står for den daglige driften av organisasjonen. Resten av arbeidet utføres av et frivillig sentralstyre på syv personer. Styret arrangerer alle sentrale arrangementer, og har ansvar for å følge opp lokallagene i deres arbeid.

Virksomhet
----------

### Arrangementer

NCFUs sentralledd og lokallag konsentrerer sin aktivitet rundt å lage felles møteplasser for sine medlemmer, hvor man kan utveksle erfaringer og tilegne seg nye kunnskaper som skal gjøre det lettere å leve med diagnosen. Lokallagene arrangerer jevnlig såkalte treff, hvor man eksempelvis spiser pizza eller gjør andre sosiale aktiviteter. Sentralleddet arrangerer tre store arrangementer i løpet av året: 

* Vinterleir
* Sommerleir
* Høsthelgen 18+

### Grunnverdier

NCFU formidler et bilde av det å ha cøliaki som er positivt vinklet. Organisasjonens kjerneverdier er positivitet, initiativrikhet, selvsikkerhet og kunnskap. Gjennom disse verdiene forsøker organisasjonen å definere hvordan en best kan møte hverdagens utfordringer knyttet til en diagnosen cøliaki.

### Medlemsblad

Alle medlemmer mottar bladet P.I.S.K. Positiv Initiativrik Selvsikker Kunnskap som et billag i glutenFRI (c-nytt) i posten frem ganger i året. Bladet utgis i samarbeid med Norsk cøliakiforening.

Maskot
------

Bli med i NCFU
NCFUs maskot ble lansert våren 2010. Den har aldri fått noe offisielt navn, men kalles ofte for Totty. Totty reklamerer for medlemskap og arrangementer for NCFU, og opptrer med ulik bekledning i ulike aktiviteter, avhengig av sesongen og arrangementet.

Liste over ledere
-----------------

* Simen Wefald, 2003–2006
* Thale Thomseth, 2006–2008
* Thea Hegstad, 2008–2010
* Bjørn Boman Rinde, 2010–2011
* Vegard Jensrud, 2011–2012
* Synne Rødø, 2012-2013
* Camilla Bjering Dirdal, 2013-

Æresmedlemmer
-------------

Det er for tiden to æresmedlemmer i NCFU. 

* Per Egil Andersen (2004)
* Ingvil Kleven (2004)

Eksterne lenker
---------------

* Norsk cøliakiforenings ungdom
* Norsk cøliakiforening
* NCFUs Facebookside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Ajvar i en skål.
**Ajvar** eller *ajwar* (serbisk-kyrillisk: *Ајвар,* kroatisk: *Ajvar*, tyrkisk: *Hajvar,* albansk: *Ajvari*) er en krydret mos som fremstilles av hovedingrediensene bakt eller grillet rød paprika og aubergine, samt matolje, men som også kan inneholde smakstilsetninger som hvitløk, chili og andre kryddere. Paprika blir grillet eller bakt, derefter skrelt, så kokt sakte sammen med de andre ingrediensene. Ajvar spises kaldt og benyttes i all hovedsak som tilbehør i det balkanske kjøkken til for eksempel retter som ćevapčići eller pleskavica, men også som pålegg.

Opprinnelse og utbredelse
-------------------------

Avjar er spesielt utbredt i land som tilhørte det forhenværende Jugoslavia, men den nøyaktige opprinnelsen er noe omstridt. Også i andre land i middelhavsområdet er ajvar i bruk.

### Etymologi

Navnet er avledet av det tyrkiske *havyar*, som er beslektet med ordet *kaviar*. Før det tyvende århundre var det en betydelig produksjon av kaviar omkring Donaubreddene, siden stør svømte fra Svartehavet oppstrøms. Således var ajvar, i forstand «kaviar» en populær matrett i Beograd. Av forskjellige grunner begynte imidlertid ikke den industrielle produksjonen før på 1890-tallet, og undertiden ble grønnsaksvarianten servert som alternativ under navnet «Rød» *(Crveni ajvar)* eller «Serbisk ajvar» *(Srpski ajvar)* på grunn av likheten i utseendet.

* AjvarAjvar
* Ćevapčići servert med tomater og ajvarĆevapčići servert med tomater og ajvar
* Brukt som påleggBrukt som pålegg

Referanser
----------

1. ↑  Vuk Mijatović (27. november 2010). «Brend ajvara ipak naš» **(Serbo-kroatisk)**. Besøkt 6. april 2015.
2. ↑  «Leskovački ajvar čeka "pasoš", a Slovenija i Hrvatska se "otimaju" oko kobasice*»* **(Serbo-kroatisk)**. 21. august 2011. Arkivert fra originalen 15. januar 2012. Besøkt 6. april 2015.
3. ↑  Rajna Popović (29. oktober 2011). «Ajvar - blago bez vlasnika» **(Serbo-kroatisk)**. Politika. Besøkt 6. april 2015.
4. ↑  «Ibrahim Mehmeti: *Ajvarski rat* (Ajvarkrigen)». Arkivert fra originalen 14. juli 2014. Besøkt 6. april 2015.
5. ↑  *Ajvar* i Gil Marks: *Encyclopedia of Jewish Food.* John Wiley and Sons, Hoboken 2010, ISBN 978-0-470-39130-3, s. 656 (engelsk)
6. ↑  Malcolm Burr: *Slouch hat*, 1935, s. 165 og Lovett Fielding Edwards: *Introducing Yugoslavia,* 1954, s. 79

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Kuppet i Alger 13. mai 1958** var rettet mot generalguvernementet, hovedkontoret for Frankrikes herredømme over Algerie. Kuppmakerne var europeiske aktivister og offiserer, og de utfordret Frankrikes regjering under ledelse av statsminister Pierre Pflimlin. Det ublodige kuppet hadde som mål et *Algerie française,* en innlemmelse av Algerie i Frankrike. Det førte ikke frem, men et umiddelbart resultat var likevel at Charles de Gaulle ble gjeninnsatt som statsminister. Han hadde stått utenfor politikken i tolv år.

Hendelsesforløp
---------------

Under ledelse av reserveoffiser i fallskjermkorpset Pierre Lagaillarde, ble det etablert en «velferdskomite». Betegnelsen ble ansett som en henvisning til den «Comité de salut public» som ble opprettet under den franske revolusjon. Lagaillarde fikk støtte av generalene Raoul Salan, Edmond Jouhaud, Jean Gracieux, Jacques Massu, og admiral Philippe Auboyneau.

Komiteen utfordret regjeringen, og statsminister Pierre Pflimlin fryktet at fallskjermsoldatene ville gjøre kupp i Paris. Han fikk vidtgående fullmakter fra nasjonalforsamlingen og satte landet i alarmberedskap. Det ble innført sensur, og politiet fikk adgang til å foreta summariske arrestasjoner.

Aksjonistenes krav var et *Algerie française,* altså at Algerie skulle sammensmeltes med Frankrike. De aksepterte ikke statsminister Pflimlin, og krevde Charles de Gaulle som statsminister. de Gaulle ble deretter valgt 1. juni 1958. Tre dager senere besøkte de Gaulle Alger, og uttalte på trappen foran generalgouvernementet at han hadde «forstått» europeerne i Algerie («je vous ai compris»). 

En støttespiller til kuppet var gaullisten Jaques Soustelle. Carl Joachim Hambro var i 1958 bekymret for om Soustelle skulle få en for sentral rolle i regjeringen, da han etter Hambros mening kunne føre landet i fascistisk retning. Soustelle ble infomasjonsminister. 

* Pierre Lagaillarde (1961) ledet kuppet.Pierre Lagaillarde (1961) ledet kuppet.
* Pierre Pflimlin måtte gå av som følge av krisen.Pierre Pflimlin måtte gå av som følge av krisen.
* Charles de Gaulle ble valgt.Charles de Gaulle ble valgt.
* I DDR ble kuppet beskrevet som fascistisk, og det ble avholdt støttedemonstrasjon for det franske folk, ved Deutsche Sporthalle i Berlin.I DDR ble kuppet beskrevet som fascistisk, og det ble avholdt støttedemonstrasjon for det franske folk, ved Deutsche Sporthalle i Berlin.

Se også
-------

* Krigen i Algerie

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Hambro, Carl (1958). *Frankrike*. Oslo: Aschehoug. s. 136.
2. 1 2  *Menneskenes liv og historie*. Oslo: Cappelen. 1974. s. 289.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Nordic Fest** er en årlig weekendfestival i Decorah, Iowa, for å feire de tradisjonelle skikkene og kulturene fra de skandinaviske landene, spesielt Norge. Begivenheten finner alltid sted den siste helgen i juli og tiltrekker seg ofte en folkemasse på mellom 50 000 og 75 000.

Siden oppstarten i 1967 har Nordic Fest vokst frem fra Luther College Womens’s Club årlige feiring av den norske grunnlovsdagen 17. mai. Norsk-amerikanere er spesielt lojale til deres kulturarv, noe som forklarer størrelsen og omfanget av Nordic Fest. Hvert år steller Decorahs 8.700 innbyggere i stand et feiring av deres opprinnelseslands kulturarv som tiltrekker seg folk til de pittoreske fjellene i nordøst Iowa og tjener som en "hjemkomst" for norsk-amerikanere fra mange stater.

Fra starten har hele samfunnet blitt engasjert i Nordic Fest gjennom slike anstrengelser som Decorah Nordic Dancers. Utvalgte dansere starte i tredje klasse og underholder på Nordic Fest og andre festivaler gjennom deres high school utdannelse, noe som representerer 10 års forpliktelse. Nordic Fest kjennetegnes av tradisjonell mat, show, kunst og håndverk, musikalsk underholdning og norrøne fortellinger. Demonstrasjoner inkluderer knivlaging, rosemaling, veving og treskjæring, sammen med andre norske folkekunster. Det finner sted et elveløp og en stor parade med innslag av bunader, en tradisjonell norsk folkedrakt.

Mye av den norske festens aktiviteter skjer på Luther College og Vesterheim Norwegian-American Museum. Norske immigranter i Decorah bestemte seg tidlig for at de ville bevare den gamle kulturen, i 1861 etablerte de Luther College, og i 1877 startet de museet Vesterheim. I dag en landsby av pionerbygninger som holder tradisjonene i live året rundt med workshops og feiringer. Internatet på Luther College innlosjerer mange av de besøkende til Nordic Fest. Vesterheim sørger for utstillinger med skandinavisk kunst i Hauge Gallery på Westby-Torgerson Education Center.

Referanser
----------

1. ↑  KWWL News  Arkivert 14. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  News of Norway
3. ↑  Nordmanns-Forbundet
4. ↑  Norwegian American Foundation «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2011. Besøkt 23. mars 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Nordic Fest Official Website, Decorah Iowa
* Vesterheim Festivals

* Iowa Museum Association Arkivert 26. juli 2011 hos Wayback Machine.

* Luther College Arkivert 6. mai 2008 hos Wayback Machine.
Akademie der Bildenden Künste München
Akademie der Bildenden Künste MünchenAkademie der Bildenden Künste München
**Akademie der Bildenden Künste München** (Münchens akademi for bildende kunst) er et av de eldste og mest betydelige kunstakademier i Tyskland.

Det går tilbake den såkalte «tegneskolen», som allerede ble kalt akademi (*Zeichnungs Schule respective Maler und Bildhauer academie*), og som ble grunnlagt av kurfyrst Maximilian III i 1770. I 1808 ble akademiet grunnlagt i dagens form av kong Maximilian I under navnet *Königliche Akademie der Bildenden Künste*. Akademiets første direktør var Johann Peter von Langer, som tidligere hadde vært leder for Kunstakademie Düsseldorf. I 1824 ble han etterfulgt av Peter von Cornelius. I 1886 flyttet akademiet inn i dagens bygning, et palassaktig nybygg i tre fløyer oppført av Gottfried von Neureuther mellom 1876 og 1885 ved Seiersporten.

Akademiet var både en utdannelsesinstitusjon og et kunstnersamfunn. Fra midten av 1800-tallet var akademiet et av de mest ansette i verden.

Litteratur
----------

* Anna Mary Howitt: *An Art-Student in Munich*. London 1853 (Google Books)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Akademie der Bildenden Künste München – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
**Flekkefjord byfogd** var et byfogdembete i byen Flekkefjord. I 1842 ble Flekkefjord gitt bystatus, etter å ha hatt ladestedsrettigheter siden 1780. Den nye byen fikk formelt egen byfogd ved kongelig resolusjon 6. mai 1844, men embetet skulle skjøttes av sorenskriveren i Flekkefjord. Formannskapet søkte i 1872 departementet om en selvstendig byfogd, ettersom sorenskriveren i liten grad hadde tid til å skjøtte byens magistratsoppgaver, men fikk avslag.

Flekkefjord byfogdembete ble vedtatt nedlagt ved kongelig resolusjon 6. november 1897 som følge av lov om delvis omordning av det sivile embetsverk 21. juli 1894, nr. 5. Loven skulle senest settes i verk etter hvert som de berørte embeter ble ledige. For Lister og Mandal ble bestemmelsene gjeldende fra 20. juli 1904, etter kronprinsregentens resolusjon 16. april 1904. Byfogdembetet i Flekkefjord ble altså formelt nedlagt i 1904, og politimester-, magistrats- og rådstueskriverforretninger tillagt sorenskriverembetet.

Arkiv
-----

Arkivet etter Flekkefjord byfogd er avlevert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på fire hyllemeter.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivkatalog for Flekkefjord byfogd hos Statsarkivet i Kristiansand.
* Skannede pantebøker fra Flekkefjord byfogd hos Digitalarkivet.
* Skannede skifteprotokoller og dødsfallprotokoller hos Digitalarkivet.[*død lenke*]

Kilder
------

* Statsarkivet i Kristiansand, arkivkatalog for Flekkefjord byfogd.
**Terminol** var et prosjekt på midten av 80-tallet som la grunnlaget for bruk av norsk språk i oljebransjen.

I begynnelsen av den norske oljealderen var engelske faguttrykk enerådende i teknisk dokumentasjon og håndbøker. Dette ble fra politisk hold ansett som en trussel mot norsk språk og Statoil vedtok å bruke norsk som arbeidsspråk. Statoil finansierte prosjektet Terminol ved nordisk institutt ved Universitetet i Bergen, som tok for seg terminologien i oljespråket.
Forskere i prosjektet oversatte håndbøker og skilt og kunne i stor grad gjøre nytte av eksisterende norske faguttrykk fra industri og håndverk. For eksempel kunne ord som *riser* og *flare* oversettes med allerede etablerte norske ord som *stigerør* og *fakkel*.

Prosjektet munnet ut i **Norsk termbank**. Denne databasen ble videreført til UNIFOB Aksis som også har videreført den språklige oppdragsaktiviteten.

Se også
-------

Domenetap

Kilder
------

* På Høyden, UiB - Då oljespråket vart norsk.
* Johan Myking, "Motivasjon som termdanningsprinsipp. Ein teoretisk diskusjon på grunnlag av norsk oljeterminologi" Avhandling ved Vasa Universitet 2008. (Acta Wasaensia No 191)
**Tangen/Åskollen** er en av de åtte bydelene i Drammen, har 6 757 innbyggere per 1. januar 2011, og består hovedsakelig av bydelsområdene Tangen og Åskollen.

Historie
--------

Bydelene Tangen og Åskollen har sin opprinnelse henholdsvis fra Skipsbygging & sjørfart og som en del av jordbruksbygda Skoger.

På Åskollen ligger det 6 000 år gamle helleristninger. Tangen startet trelasteeksporten fra Kobbervik.

På Tangen begynte bebyggelsen allerede på 1500-tallet. I 1769 fikk bydelen sin første kirke, som senere ble revet og ga plass for en større kirke av teglstein som sto klar i 1854. Likevel ble ikke Tangen et prestegjeld før 1966.

På 1800-tallet kom det kom en rekke store bedrifter langs strandlinja fra Rundtom til Solumstrand, slik som Drammen jernstøperi fra 1847. Nesten alle disse storbedriftene er historie idag, men Høegs seilmakerloft fra 1767 lever videre som Drammens eldste bedrift.

Referanser
----------

1. ↑  Fakta om Drammen Arkivert 4. mai 2012 hos Wayback Machine. fra Drammen kommune (lest 3. mars 2012)

| * v
* d
* r
Drammens kommunedeler |
| --- |
| Drammen | Kommunedeler (fra 2020) | 
* 1 Mjøndalen
* 2 Krokstadelva
* 3 Åssiden
* 4 Gulskogen
* 5 Konnerud
* 6 Fjell
* 7 Strømsø
* 8 Bragernes
* 9 Åskollen
* 10 Svelvik

 |  |
| Bydeler (før 2020) | 
* Austad/Fjell
* Bragernes
* Gulskogen
* Konnerud
* Skoger
* Strømsø/Danvik
* Tangen/Åskollen
* Åssiden

 |
**Automatkarbin 4 (AK 4)** er et automatgevær, en svensk tilpasning av tyske Heckler & Koch G3.

Historie
--------

I 1949 ansatte den spanske, statseide institusjonen CETME (*Centro de Estudios Técnicos de Materiales Especiales*) den tyske ingeniøren Ludwig Vorgrimler, som hadde jobbet for det berømte tyske Mauserwerke før og under andre verdenskrig. Vorgrimler hadde jobbet med det eksperimentelle automatgeværet Sturmgewehr 45 (StG.45(M)). Dette våpenet tjente som utgangspunkt for forskjellige våpen hos CETME og senere hos Heckler & Koch.

Da Vest-Tyskland trengte et nytt enhetsvåpen tidlig på 1950-tallet valgte de opprinnelig belgiske FN FAL, approbert som G1. De ønsket å produsere geværet selv på lisens, men fikk ikke til en avtale med belgierne. En lisens for CETME-riflen var derimot mulig å få kjøpt, og den tyske staten kjøpte produksjonlisens og overførte den til Heckler & Koch. I 1959 ble G3 innført i det vesttyske forsvaret.

I Sverige ble det sent på 1950-tallet og tidlig på 1960-tallet testet en modifisert variant av svenske Ag m/42, amerikanske M14, sveitsiske SIG, tyske G3 og belgiske FN FAL. Valget falt på G3, dels levert av Heckler & Koch men også lisensprodusert i Sverige. Lisensproduksjonen foregikk først hos Husqvarna Vapenfabriks AB og senere hos FFV Carl-Gustaf i Eskilstuna.

I 1964 ble Ak 4 approbert som enhetsrifle for svenske infanteriavdelinger og erstattet dermed Gevär m/96, Ag m/42 og Carl Gustav M45 som bevæpning for geværmenn. 

Ak 4 er til stor del erstattet av Ak 5, men brukes fremdeles av Hemvärnet og noen andre avdelinger.

Varianter
---------

* **Ak 4**: Opprinnelig variant
* **Ak 4B**: Renovert og modifisert med rødpunktsikte.

Referanser
----------

1. ↑  Modern Firearms: CETME A, B, modelo 58, C Assault Rifles (lest 30. januar 19:00)
2. ↑  Modern Firearms: Heckler & Koch G3 Assault Rifle Arkivert 13. juli 2007 hos Wayback Machine. (lest 30. januar 19:00)

Eksterne lenker
---------------

* AK 4 på Soldf.com
* Den svenska automatkarbinen – AK 4
**Tanganyikaterritoriet** var en britisk koloni mellom 1919 og 1961. Før slutten av første verdenskrig var området del av den tyske kolonien Tysk Østafrika. Etter at krigen brøt ut invaderte britene Tysk Østafrika, men klarte ikke å slå den tyske hæren. Den tyske lederen i Øst-Afrika, Paul Emil von Lettow-Vorbeck, overga seg ikke før Det tyske riket hadde kollapset. Etter dette ga Folkeforbundet kontrollen over området til Storbritannia, som kalte deres del av det tidligere tyske området Tanganyika. Storbritannia holdt Tanganyika som et mandatområde fram til slutten av andre verdenskrig, da det ble holdt som et FN-protektorat.

I 1961 fikk Tanganyikaterritoriet uavhengighet fra Storbritannia, som samvelderiket Tanganyika. Året etter ble det en republikk, men var fortsatt med i Samveldet av nasjoner. Tanganyika utgjør i dag fastlandsdelen av staten Tanzania.

Historie
--------

Utdypende artikkel: Tanzanias historie

Navnet «Tanganyika» (av Tanganyikasjøen) kommer fra swahiliordene *tanga* «seil» og *nyika* «ubebodd slette» eller «villmark». Det kan enklest forstås som en beskrivelse av Tanganyikasjøen – «seil i villmarka».

Etter at Tyskland tapte første verdenskrig i 1918 ble Tysk Østafrika delt opp mellom vinnerpartene, og det største området ble gitt til Storbritannia (med unntak av Rwanda og Burundi, som gikk til Belgia, og Kiongatriangelet, som gikk til Portugisisk Mosambik. Området trengte nytt navn, og britene kalte hele sin del av Tysk Østafrika for Tanganyika.

I 1927 gikk Tanganyika inn i tollunion og postunion med Kenya og Uganda. Samarbeid mellom disse områdene utvida seg på flere områder, og førte til at Den østafrikanske høykommisjonen (1948–1961) og East African Common Services Organisation (1961–1967) ble oppretta, som var forløpere for Det østafrikanske fellesskap. Landet holdt sitt første valg i 1958 og 1959. Året etter fikk det indre selvstyre, og nye valg ble avholdt. Begge valgene ble vunnet av Tanganyika African National Union, som førte landet til selvstendighet i 1961. Året etter ble et presidentvalg avholdt, som resulterte i at TANUs leder Julius Nyerere ble landets første president.

Eksterne lenker
---------------

* Britisk Empire: The Map Room: Africa: Tanganyika
Kuppeltelt i Algerie
Et **kuppeltelt** eller **iglotelt** er en type telt som er konstruert ved at to eller flere stangbuer krysser hverandre.
Dette er ofte telt som brukes på ekspedisjoner og/eller basecamp, fordi de kan stå lenge uten tilsyn, uten å miste formen. De tåler også vekten av mye snø. De er selvstående og trenger plugger kun for å stabiliseres så de ikke blåser bort. De er svært vindstabile og noen gir også et «stille» telt i sterk vind. 

Oppsetting kan kreve litt øvelse, og tar gjerne litt mer tid enn tunneltelt. På mange settes innerteltet opp først, men på bl.a. de norske/svenske/sveitsiske modellene settes innertelt og yttertelt opp samtidig, noe som er en fordel. Mange kuppeltelt har veldig lite fortelt, og en må ha med seg utstyret inn i innerteltet, men det fins begge varianter. Vekten er gjerne litt høyere enn på tunneltelt.

Litteratur
----------

* McManners, Hugh: «Valg av telt», i *Overleve under alle himmelstrøk*, Oslo: Teknologisk forlag, 1995, s. 42–43
* Ryvarden, Leif: «Turteltet», *Den norske fjellboka*, Oslo: Boksenteret, 1995, s. 114–118

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dome tents – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Test av kuppeltelt: «Med kuppeltelt på vintertur», *Friluftsliv*, vinter 2008, s. 46–50