Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Numeriano Adriano** (født 5. juli 1846 i Manila, Filippinene, henrettet 11. januar 1897 i Manila, Filippinene) var en av 13 filippinere som ble henrettet av spanjolene på Bagumbayan-feltet i Manila under den filippinske revolusjon.

Oppvekst, tidlig karriere
-------------------------

Numeriano var den eldste av syv barn av Pioquinto Adriano og Agapita Resurreccion fra Beata, Pandacan, Manila. Det er ikke kjent hvor han fikk sin utdannelse, men han ble rettsfullmektig ved en førsteinstansdomstol i Manila og arbeidet i rettsvesenet i 20 år. Han ble deretter utnevnt av den spanske krone til *notarius publicus*.

Kontakt med nasjonalistene
--------------------------

Under arbeidet i domstolen var han blitt kjent med de filippinske nasjonalistene Marcelo H. Del Pilar, Timoteo Paez og Deodato Arellano, som den gang var med i "propagandabevegelsen" som arbeidet for gjennomgripende reformer av det spanske kolonistryret. Assistenten hans på kontoret var Apolinario Mabini, en annen nasjonalist som i dag regnes som en filippinsk frihetshelt.

Frimurer
--------

I februar 1892 ble Adriano frimurer. Etter at han hadde nådd opp til den 33. grad ble han stormester for losjen "Balagtas" i Sampaloc, Manila. Sammen med Ambrosio Flores organiserte *Gran Concejo Regional*, den første landsomfattende organisasjon for filippinske frimurere.

Med i *La Liga Filipina*
------------------------

Den 3. juli 1892 ble han en av de ledende medlemmene av den ikkevoldelige reformforeningen *La Liga Filipina*. Da stifteren Jose Rizal ble deportert til Dapitan på Mindanao noen uker etter, falt *La Liga* sammen. Men Adriano og andre fortsatte å se opp til Rizal og lot seg inspirere av hans visjoner. 

Da den trådte sammen igjen for å reorganisere seg, ble den i stedet splittet i to grupper. Radikalerne sluttet seg til Andres Bonifacio og Katipunan; de konservative til *Cuerpo de Compromisarios* som ble ledet av Domingo T. Franco. Denne *Cuerpo* er av historikere blitt beskrevet som «langsom og vankelmodig» – «den fortsatte å eksistere bare i sine grunnleggeres tanke». Det var Adriano og 50 andre som i 1894 hadde organisert *Cuerpo de Compromisarios*. De sendte penger for å støtte den filippinske avisen *La Solidaridad* i Spania, og ved en anledning finansierte de en bankett til ære for en besøkende spansk politiker som skulle fremlegge en filippinsk petisjon til parlamentet i Madrid (*Cortes*) om at Filippinene måtte få representasjon der. Mer undergravende var de ikke.

I 1895 ble det en splittelse også innen *Cuerpo* – det var dem som mente at det gikk for smått og at støtten til *La Solidaridad* neppe ville føre til noe håndfast. Adriano tilhørte den gruppen som mente man skulle fortsette som før. I den andre gruppen var Andres Bonifacio, som allerede hadde grunnlagt det hemmelige revolusjonære selskapet Katipunan. Han fikk nå med seg flere over til sin radikalere linje. 

Det ble nå gjort et fremstøt for å hjelpe Rizal å flykte fra Mindanao og til utlandet. Men Rizal nektet, han ville ikke forlate Filippinene. Så ble det sendt agenter utenlands som skulle få tak i våpen og ammunisjon for alle tilfellers skyld. Blant disse utsendingene var Jose A. Ramos, Doroteo Cortes og Modesto Espanol. Men de mislyktes, de hadde rett og slett ikke de økonomiske midler de trengte.

Arrestasjon og henrettelse
--------------------------

Da *Katipunan* ble oppdaget i august 1896, oppfordret Bonifacio til opprør. Mange fulgte oppfordringen, men ikke Adriano og en rekke andre frimurere – de hadde ingen tro på væpnet revolusjon. De gikk heller ikke i dekning. Den 16. september ble Numeriano Adriano arrestert. Spanjolene anså ham som medsammensvoren i planene om å styrte det spanske kolonistyret. Han ble stilt for en militærdomstol og dømt til døden. 

Det er vanskelig å se at Adriano og minst fem andre som ble dømt, hadde spilt noen som helst rolle i forbindelse med revolusjonen. 

De 13 filippinerne som ble henrettet omtales som *Trece Martires de Bagumbayan* ("de tretten Bagumbayan-martyrer"), og gruppen bestod foruten Adriano av Geronimo Medina, José Dizon, Domingo T. Franco, Eustacio Mañalak, Benedicto Nijaga, Ramon Padilla, Braulio Rivera, Francisco L. Roxas, Faustino Villaruel, Moises E. Salvador, Luis Enciso Villareal og Antonio Salazar.

Numeriano Adriano var gift to ganger. Etter at hans første kone – Lucia Garcia fra Mandaluyong – døde, giftet han seg med Isabel Val den 19. mai 1888. Hun var halvt spansk, halvt filippinsk.