recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ordenstegn for Sankta Olgas og Sankta Sofias orden
**Sankta Olgas og Sankta Sofias orden** (gresk: *Βασιλικόν οικογενειακόν τάγμα των Αγίων Όλγας και Σοφίας*) er en gresk orden. Den ble innstiftet i 1936 av kong Georg II av Hellas som en kongelig husorden for kvinner, tilsvarende husordenen *Sankt Georgs og Sankt Konstantins orden* for menn. Ordenen fikk navn etter helgenene Sankta Olga og Sankta Sofia, men navnet henviser også til dronning Olga, kong Georg Is ektefelle, og dronning Sofia, kong Konstantin Is ektefelle. Etter monarkiets fall i Hellas har ordenen ikke lenger offisiell status, men eksisterer fortsatt som en husorden innen det greske kongehuset. Kongehusets overhode er ordensherre for *Sankta Olgas og Sankta Sofias orden*.

Inndeling
---------

*Sankta Olgas og Sankta Sofias orden* er inndelt i fire grader:

* Storkors
* Storkommandør
* Gullkors
* Sølvkors

Insignier
---------

Ordenstegnene for de ulike grader av *Sankta Olgas og Sankta Sofias orden* hadde ulik utforming. For de to høyeste gradene besto ordenstegnet av en gullmedaljong med krone. Medaljongen har et rødkantet hvitt mantuakors som på sidene bærer portrett i helfigur av de to helgenene. Medaljongen har en bord i blå emalje med innskriften «Αγία Σοφία – Αγία Όλγα» (*Sankta Sofia – Sankta Olga*). Ordenstegnet for de to laveste gradene er i gull eller sølv. De hadde et rødkantet hvitt mantuakors satt på et hvitt gresk kors. I midten av korset var det plassert en mindre medaljong med portrett av de to helgenene. Medaljongen er omgitt av en bord der nedre halvdel bærer innskriften med de to helgenenes navn på blå emalje og der øvre halvdel har to løver og tre hjerter i gjennombrutt gull. Løvene og hjertene er en henvisning til det kongelige danske våpenskjold, heraldiske motiver som også hørte til i det greske kongevåpenet. Ordensstjernen er i sølv og har grupper av åtte tagger. Den har i midten medaljongen fra de to øverste graders ordenstegn. Ordensbåndet er blått med vannrette striper i hvitt langs kantene.

Tildeling
---------

*Sankta Olgas og Sankta Sofias orden* ble tildelt kvinnelige medlemmer av det greske kongehus, samt kvinnelige medlemmer av andre lands kongehus. Lavere grader ble også tildelt ikke-kongelige for fortjenester av kongehuset.

Kilder
------

* Dimitris Giannogolou: «Greece» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 811–812.
* Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966.
* Dimitri Romanoff: *The orders, medals and history of Greece*, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987.

Eksterne lenker
---------------

* Greek Royal Orders, The Greek Royal Family.
**Lev Vladimirovitsj Rudnev** (russisk: Лев Владимирович Руднев; født 1. marsjul./ 13. mars 1885greg. død 19. november 1956) var en russisk arkitekt og en ledende utøver av stalinistisk arkitektur.

Rudnev ble født i byen Opotsjka, hans foreldre var skolelærere. Fra 1906 studerte han arkitektur ved det keiserlige kunstakademi i St. Petersburg, deltok i flere konkurranser med godt resultat og var ferdig utdannet arkitekt i 1915. Etter februarrevolusjonen i 1917 vant Rudnev konkurransen om monumentet over ofrene for revolusjonen. 

Fra 1922 til 1948 var Rudnev professor i arkitektur ved kunstakademiet i Leningrad (det tidligere keiserlige kunstakademi i St. Petersburg), fra 1948 til 1952 var han professor ved Moskvas institutt for arkitektur

Etter avslutningen av andre verdenskrig deltok Rudnev i gjenoppbygningen av byer som Voronezj, Stalingrad, Riga og Moskva. 

Blant Rudnevs mest kjente verk er:

* Statsuniversitetet i Moskva, hovedbygningen
* Kultur- og vitenskapspalasset i Warszawa
* Kultur- og vitenskapspalasset i Riga

Referanser
----------

1. ↑   Rudnev, Lev[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00156769, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Руднев Лев Владимирович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN
 |
**Partita** (it. av *partire* = «dele») er betegnelsen på den enkelte delen (satsen) i en serie danser eller variasjoner. Fra 1600-tallet ble det en vanlig betegnelse på instrumentalstykker eller en rekke satser, dvs. en suite. Koralpartita er en spesiell form der en koralmelodi etterfølges av en serie variasjoner.

Johann Sebastian Bach skrev to samlinger partitas for ulike instrumenter. De som er kjent som Clavierübung del 1 skrevet for klaviaturinstrument solo, gav han ut som sitt opus 1. *Orkestersuite i h-moll* blir iblant regnet som en partita. 

Analogt med Bachs franske og engelske suiter kalte Albert Schweitzer Bachs klaverpartitas for «tyske suiter», men denne betegnelsen har ikke slått an, da det stort sett er enighet om at Bach integrerte begge de dominerende barokk musikkstilene, den franske og den italienske.

Bach skrev også tre partitas for solo fiolin som han sammenstilte med sonater (1720).

Litteratur
----------

* Markus Grassl: «Suite» i *Oesterreichisches Musiklexikon*. Onlineutgaven, Wien 2002 ff. ISBN 3-7001-3077-5. se «partita» i artikkelen

Referanser
----------

1. ↑  «Partita», thefreedictionary.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
I kvantemekanikk, for systemer der det totale antall partikler ikke kan bevares, er **nummeroperatøren** den observerbare som teller antall partikler.

Nummeroperatøren handler på Fock space. La

{\displaystyle |\Psi \rangle \_{\nu }=|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }}
være en Fock-tilstand, sammensatt av tilstander med en partikkel {\displaystyle |\phi \_{i}\rangle } tegnet fra et grunnlag av det underliggende Hilbert-rommet i Fock-rommet. Gitt de tilsvarende etablerings- og utslettelsesoperatørene {\displaystyle a^{\dagger }(\phi \_{i})} og {\displaystyle a(\phi \_{i})\,} vi definerer nummeroperatøren etter

{\displaystyle {\hat {N\_{i}}}\ {\stackrel {\mathrm {def} }{=}}\ a^{\dagger }(\phi \_{i})a(\phi \_{i})}
og vi har 

{\displaystyle {\hat {N\_{i}}}|\Psi \rangle \_{\nu }=N\_{i}|\Psi \rangle \_{\nu }}
hvor {\displaystyle N\_{i}} er antallet partikler i tilstand {\displaystyle |\phi \_{i}\rangle }. Ovennevnte likhet kan bevises ved å merke seg det

{\displaystyle {\begin{matrix}a(\phi \_{i})|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }&=&{\sqrt {N\_{i}}}|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }\\a^{\dagger }(\phi \_{i})|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }&=&{\sqrt {N\_{i}}}|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }\end{matrix}}}
dermed

{\displaystyle {\begin{matrix}{\hat {N\_{i}}}|\Psi \rangle \_{\nu }=a^{\dagger }(\phi \_{i})a(\phi \_{i})|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }&=&{\sqrt {N\_{i}}}a^{\dagger }(\phi \_{i})|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }\\&=&{\sqrt {N\_{i}}}{\sqrt {N\_{i}}}|\phi \_{1},\phi \_{2},\cdots ,\phi \_{i-1},\phi \_{i},\phi \_{i+1},\cdots ,\phi \_{n}\rangle \_{\nu }\\&=&N\_{i}|\Psi \rangle \_{\nu }\\\end{matrix}}}

Referanser
----------

1. ↑  Bruus, Henrik. *Many-body quantum theory in condensed matter physics : an introduction*. Oxford. ISBN 978-0-19-105747-2. OCLC 1103606138.
2. ↑  Fradkin, Eduardo. *Second quantization notes* (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 6. september 2006. Besøkt 2. februar 2021.
**Lov om visse forhold vedrørende de politiske partiene** (korttittel **partiloven**) er en norsk lov som ble vedtatt av Stortinget 17. juni 2005. Loven hjemler Partilovnemnda, Partirevisjonsutvalget og en registreringsordning​ for politiske partier, og etablerer rammer for partienes finansielle forhold gjennom offentlige tilskudd og åpenhet om finansieringen.

Loven gjelder for de politiske partienes hovedorganisasjon, sentrale ungdomsorganisasjon, fylkesorganisasjon, fylkesungdomsorganisasjon og kommunale organisasjon. Partigruppene i Stortinget, fylkesting og kommunestyrer omfattes ikke av loven.

Etter lovens § 2 kan politiske partier søke om registrering av partinavn i Partiregisteret som føres av Registerenheten i Brønnøysund. Registrering innebærer at partiet får enerett​ til å stille valglister under det registrerte navnet.

Det følger av lovens kapittel 3 at politiske partier kan få offentlige tilskudd til partiorganisasjonen og folkevalgte partigrupper i Stortinget, fylkesting og kommunestyrer. Videre bestemmer loven i kapittel 4 at politiske partier ikke kan motta anonyme bidrag, og heller ikke støtte fra utenlandske givere.​

Partilovnemnda og Partirevisjonsutvalget er hjemlet i lovens § 24. Det fastsettes at Partilovnemnda er et uavhengig forvaltningsorgan med medlemmer oppnevnt av Kongen i statsråd for seks år av gangen. Partirevisjonsutvalget er et særskilt oppnevnt kontrollorgan som på anmodning fra Partilovnemnda gjennomfører politisk nøytral kontroll av partiers etterlevelse av reglene om økonomisk støtte.

Vesentlige eller gjentatte brudd på bestemmelsene om ulovlige bidrag til politiske partier kan straffes med to års fengsel.

Se også
-------

* Valgloven

Referanser
----------

1. ↑  Formålsparagraf
2. ↑  § 2 (3)
3. ↑  § 24
4. ↑  § 30

Eksterne lenker
---------------

* Loven på lovdata.no
**Phearath Nget** (født 27. mars 1993) er en kambodsjansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han representerte landet sitt under VM i friidrett 2015 i Beijing og VM i friidrett 2017 i London.

Idrettskarriere
---------------

### 2015

Nget deltok i Sørøstasialekene 2015 i Singapore. På 100 meter satte han personlig rekord i forsøksheatet, og fikk 12. beste tid med 10,87, men gikk ikke videre til finalen. Også på 200 meter satte han personlig rekord, med 21,91, som var niende beste tid, men gikk heller ikke her til finalen.

Han deltok i Universiaden 2015 i Sør-Korea, men ble diskvalifisert i forsøksheatet på 100 meter, på grunn av tyvstart. På 200 meter løp han på 21,89 i forsøksheatet, som var personlig rekord. Tiden hans var 37. beste tid, og han gikk ikke videre til kvartfinalene.

Under VM i friidrett 2015 fikk han 51. beste tid i forsøksheatet, og gikk ikke videre i mesterskapet. 

### 2017

Han løp i innledende runde under VM i friidrett 2017, og fikk 17. beste tid av de 28 som løp i denne runden, og han kvalifisere se med det ikke til forsøksheatene.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 302356[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SEA Games 2015 - *Results - Men's 100m Round 1 Heat 2/2*, besøkt 5. september 2017.
3. ↑  SEA Games 2015 - *Results - Men's 200m Round 1 Heat 2/2*, besøkt 5. september 2017.
4. ↑  Gwangju 2015 - *Men's 200m - Round 1*,
 besøkt 6. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phearath Nget – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Universiaden 2015
* (en) Profil hos Sørøstasialekene 2015
**Tore Lindbekk** (født 8. april 1933 i Oslo, død 29. september 2017 samme sted) var en norsk sosiolog. Han var professor i sosiologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).

Lindbekk var mag.art. i sosiologi fra Universitetet i Oslo fra 1959. I studietiden var han formann i Det Norske Studentersamfund i 1962, og tilhørte kretsen rundt det konservative *Kvartalstidsskriftet Minerva*, der han var redaktør høsten 1957 og høsten 1960. Lindbekk ble professor i sosiologi ved Universitetet i Trondheim i 1969, og var dekanus ved sitt institutt 1981–1989 og formann i Hovedkomiteen for norsk forskning 1982–1983. Han arbeidet særlig med utdannelses- og forskningssosiologi.

Han var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS), og ble tildelt Norsk sosiologforenings hederspris i 2003. Lindbekk var medforfatter av «Akademikere i norsk samfunnsstruktur», publisert i *Tidsskrift for samfunnsforskning* i 1960, som ble opptatt i Norsk sosiologisk kanon.

Lindbekk målbar et konservativt ståsted allerede i studiedagene. Mens han bodde i Trondheim, var han viseformann i Trondheim Høyre fra 1972, medlem av Trondheim bystyre 1976–1983 og medlem av Sør-Trøndelag fylkesting 1976–1979.

Tore Lindbekk var sønn av generalmajor og militærhistoriker Odd Lindbäck-Larsen.

Referanser
----------

1. ↑   www.minervanett.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sosiologen.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Sigurd Skirbekk (3. oktober 2017). «Tore Lindbekk 1933–2017». Minerva. Arkivert fra originalen 5. oktober 2017. Besøkt 4. oktober 2017.
4. 1 2  Gunnar Magnus (29. mars 1993). «Skolereformenes kritiker». *Aftenposten*.
5. ↑  Gunn Elisabeth Birkelund. «2003 – Tore Lindbekk». Sosiologen. Arkivert fra originalen 5. oktober 2017. Besøkt 5. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* «Artikler av Tore Lindbekk». *Minerva*. Arkivert fra originalen 3. september 2013. Besøkt 16. mai 2013.
* Tore Lindbekks privatarkiv, DVD-intervju finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Asbjørn Eide** | **Det Norske Studentersamfunds formann**(1962) | Etterfølger:**Francis Sejersted** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Yasmin Syed** (født 7. november 1966 i London) er en norsk skuespiller som jobber som kanalvert i NRK1. Moren er fra Norge og faren var indisk guyaner.

Syed flyttet som toåring til Vinje i Telemark hvor hun vokste opp. Hun har studert musikk, teater og dans med fordypning i sang ved Pacific Lutheran University i Tacoma i den amerikanske delstaten Washington.

I 1997 spilte hun den kvinnelige hovedrollen i den norske filmen *Halvveis til Haugesund*. Filmen er en road-movie og var en del av hovedprogrammet under filmfestivalen i Haugesund. Den ble tilgodesett med terningkast fire i både Dagbladet og VG. I 1999 var hun å se som politioverkonstabel i *Familiesagaen De syv søstre* på TV 2. Samme år ble hun også ansatt som kanalvert i NRK1. I 2002 og 2003 var hun med i livssynsprogrammet *STYRK live* på NRK. Julen 2008 ledet hun *Julemorgen* sammen med Kåre Magnus Bergh. Hun har også eget band, *Yasmin's Bandpower*.

Priser
------

* 2009: Kringkastingsprisen
* 2008: Alf Helleviks Mediemålpris

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 339596[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   samlaget.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Yasmin, hva har du i bagasjen? på NRK nett-TV
4. ↑  Nye programledere i Julemorgen av Kyrre Dahl, TVNYTT.NO 19. november 2008

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Yasmin Syed på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Yasmin Syed, intervju i Dagbladet 29. juli 1999
**Porta Raudusculana** var en antikk byport i den servianske mur i Roma.

Slik portene nevnesetter hverandre av Marcus Terentius Varro fulgte *porta Raudusculana* umiddebart på *porta Naevia*. Den turde dermed å være å stedfeste til den østlige del av Aventinen. For dette taler et inskriftsfunn som belegger at den historiske Regio XII hadde en *vicus portae R(a)udusculanae*. Denne *vicus* var formodentig en forlengelse av *vicus piscinae Publicae*, slik at porten turde ha stått omtrent der hvor den moderne Viale Aventino og Via di San Saba møtes. Dagens Piazza Albania, som ligger på dette stedet, ble frem til 1940 kalt *Piazza Raudusculana*.

Det foreligger forskjellige overleveringer om navnet. Ifølge Varro hadde porten dette nacnet fordi den var av bronse. Ifølge Sextus Pompeius Festus skyldtes navnet enten byggverkets rue og ubearbeidede fremtoning, eller, som hos Varro, på anvendelsen av bronse. En avvikende forklaringer er overlevert av Valerius Maximus. Ifølge denne hadde porten et bilde med bronsehorn, til minne om den legendariske pretor Marcus Genucius Cipus fra republikkens tider - det vokste horn ut av hans panne mens han vendte tilbake til Roma og nærmet seg byporten etter et seierrikt felttog. Augurene tolket dette som et forvarsel om hans kongeverdighet som hanville få når han trådte inn i byen. For å slippe dette sørget han for å få senatet til å forvise ham fra Roma. Ham til ære ble hans bilde med to horn anbragt på porten, som derfor bærer hans tilnavn ,*den bronsede*.

Selv om legenden turde være gammel nok til å passe med murens historie, synes det vel så sannsynlig at navnet syldes at den ble kledt med bronseplater.

Litteratur
----------

* Filippo Coarelli: *Rom. Ein archäologischer Führer.* Herder, Freiburg (Breisgau) u. a. 1981, ISBN 3-451-17247-X, s. 22.
* Samuel Ball Platner, Thomas Ashby: *A Topographical Dictionary of Ancient Rome*. Oxford University Press, London 1929, s. 414 (online).
* Lawrence Richardson Jr.: *A New Topographical Dictionary of Ancient Rome.* Johns Hopkins University Press, Baltimore MD o.a. 1992, ISBN 0-8018-4300-6, s. 308.

Referanser
----------

1. 1 2   Varro, *De lingua Latina* 5, 163: *Sequitur Porta Naevia, quod in nemoribus Naeviis [...] Deinde Rauduscula, quod aerata fuit. [...] Hinc Lavernalis ab ara Lavernae, quod ibi ara eius*.
2. ↑  CIL 6,975.
3. ↑  Sextus Pompeius Festus 275 (online).
4. ↑  Valerius Maximus 5, 6, 3.
**Thomas Henrik Nilsson** (født 1968) er en norsk seiler som har kongepokal og er norgesmester og europamester innen havseiling. Han har vunnet flere medaljer i EM og VM.[]

Han var med i serien Over Atlanteren som kaptein. Sammen med Christian Løken har han podcasten «Sprøyt».

Thomas Nilsson har i en mannsalder hatt ulike verv i både nasjonal og internasjonal seiling, både i World Sailing og i Offshore Racing Congress hvor han er en av fem medlemmer i ORCs Management Committee

Thomas er også miljøengasjert og prosjektleder for Norges Seilforbunds «Hold Havet Rent»-kampanje. Han er sitter også i arbeidsgruppen til Norges Idrettsforbund når det gjelder bærekrafts arbeid. Hans arbeid har blant annet ført til at Norges Seilforbund ble utnevnt til «Årets medlem» i i Hold Norge Rent i 2020. Han stod også for innsamlingsaksjonen som samlet inn over kr 500 000,- til TV-aksjonen «Et hav av muligheter» i kampen mot marin forsøpling.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, oppført som Thomas Henrik Nilsson, besøkt 25. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
**Norsk Organisasjon for Terrengsykling** (**NOTS**) er en organisasjon startet av terrengsyklister for å ivareta syklistenes rettigheter for fri bruk av skog og mark i Norge.

Norsk Organisasjon for Terrengsykling er en politisk uavhengig organisasjon som ble startet i 2004. Initiativtakerne var en gruppe terrengsyklister som så behovet for en organisasjon for å ivareta alle terrengsyklisters interesser.

NOTS ønsker å holde skogen åpen for alle, slik allemannsretten sier. Alle kan bli medlem, og de fleste medlemmene definerer seg enten som terrengsyklister, endurosyklister, stisyklister eller lignende. I tvister mellom myndigheter og terrengsyklister blir syklistene representert gjennom NOTS. Videre har NOTS ulike lokallag som jobber tettere på ulike steder i Norge.[]

Styret i NOTS er per dags dato[*når?*] satt sammen av terrengsyklister fra Bodø, Oslo, Akershus, Trondheim, Stavanger og Buskerud.

Se også
-------

* Stisykling
* Rundbane

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Om NOTS
**Norsk Omsorg Forbund** er en virksomhet registrert som FLI (forening/lag/innretning) drevet av Inger Sjuve som drev pengeinnsamling som angivelig skulle gå til kreftsyke barn. Virksomheten ble registrert i 2002, er ikke medlem av Innsamlingskontrollen og nekter å vise sine regnskaper. Ifølge TV 2 går bare 6 % av pengene til formålet forbundet sier at det arbeider for. Organisasjonen bruker telefoninnsamlingsfirmaet Teletrade (NUF) hvor medarbeiderne utgir seg for å være frivillige. Videre hevder de feilaktig å ha et samarbeid med sykehus og andre organisasjoner. Kreftforeningen og andre seriøse organisasjoner advarer mot Norsk Omsorg Forbund, og foretaket har vært politianmeldt og omtalt i pressen flere ganger.

Onsdag 13. februar 2008 ble NOFs angivelige styreformann og selskapets daglige leder pågrepet av politiet for henholdsvis grovt underslag og grovt økonomisk utroskap – og alle ansatte i Norsk Omsorg Forbund og Teletrade ble permittert.

Referanser
----------

1. ↑  Kastet på gaten[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Organisasjonens nettside
* Reportasje i TV 2 hjelper deg[*død lenke*]
* Artikkel DT
* Artikkel i Aftenposten Forbruker
* Artikkel iBergen.no[*død lenke*]
* Artikkel i VG
**Tosa** (FCI #260) er en stor og sterk kamphund som kommer fra Japan, men hunderasen er nå forbudt i Norge. Den er også kjent som *tosa inu* og *japansk mastiff*.

Opprinnelse og alder
--------------------

Tosa er opprinnelig en rendyrket kamphund, skapt i Japan på slutten av 1800-tallet og begynnelsen av 1900-tallet. Japan har kamphundtradisjoner helt tilbake til 1300-tallet. Tosa er trolig et resultat av kryssavl mellom den japanske hunderasen shikoku og en rekke europeiske raser, f.eks. engelsk bulldog (1872), bullmastiff (1874) vorstehhund (1876), bull terrier (ca. 1880-tallet), sankt bernhardshund (trolig på 1890-tallet), og grand danois (1924).

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Tosa er en typisk mastiff og har litt langstrakt og meget kraftig kroppsbygning. Den har en kraftfull hals der huden henger litt løst. Pelsen er kort og ligger tett inntil huden. Halen er høyt ansatt og kraftig ved roten. Hodet er kraftig og bredt, med ganske dyp stopp. Meget kraftfulle kjever. Gjennomgående rød farge er ønskelig, men alle nyanser av gulbrunt tillates. Hvite og røde markeringer tillates også.

Tosa blir gjerne 35–55 kg tung og har en skulderhøyde på ca. 55–65 cm, avhengig av kjønn. Gjennomsnittsvekten er ca. 40 kg. Hannene skal minst ha en skulderhøyde på 60 cm, og tispene 55 cm.

Bruksområde
-----------

Tosa er en ypperlig vakthund som også har en rekke andre egenskaper som brukshund, men det er lite egnet som familiehund for folk flest. Den er opprinnelig avlet som en regulær kamphund.

Lynne og væremåte
-----------------

Tosa er en modig og uredd hunderase, som er svært resolutt og ofte meget mistenksom overfor fremmede. Som sådan er også rasen kjent som meget egenrådig og pågående. Den krever en tydelig leder og store mengder mosjon og psykiske utfordringer for å trives.

Annet
-----

Denne hunderasen er forbudt i Norge, og flere andre land som Storbritannia og Danmark.

Referanser
----------

1. ↑  Denne hunderasen er forbudt i Norge, jfr. «Forskrift om hunder», §1. Lovdata
2. 1 2  «Tosa Dog Breed Information». *American Kennel Club* **(engelsk)**. Besøkt 10. januar 2023.
3. ↑  Smith-Iversen, Nicklas (1. oktober 2021). «Ulovlige hunderaser i Norge». *Dyreliv.no*. Besøkt 10. januar 2023.
4. ↑  February 22, Sarah Mouton Dowdy; 2022. «Tosa (Tosa Inu)». *Daily Paws* **(engelsk)**. Besøkt 10. januar 2023.

| * v
* d
* r
Japanske hunderaser |
| --- |
| Akita **·** Hokkaido **·** Japanese chin **·** Japansk spisshund **·** Japansk terrier **·** Kaï **·** Kishu **·** Shiba **·** Shikoku **·** Tosa | Japans flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
En **åreføring** er hvordan padleren «fører» padleåren i kajakk eller kano.

Lav åreføring
-------------

Med lav åreføring menes at padleren holder åren lavt, og padler langt ute fra kajakken. Dette gjør kajakken mer stabil, men den går litt seinere. Denne åreføringen er mest vanlig blant havkajakk-padlere. I store bølger er det lurt å bruke lave åreføringer.

Høy åreføring
-------------

Med høye åreføringer menes at padleren holder åren høyt, og padler tettere inntil kajakken. Dette gjør kajakken mer ustabil, men den går fortere. Det er mest populært blant racere. Det er ikke alltid så lurt å bruke høye åreføringer i store bølger, spesielt ikke hvis du får bølgene fra siden eller bakfra.

Altså: Jo høyere åreføringer, jo fortere går det, men mindre stabilitet. Jo lavere åreføringer, jo seinere går det, men mer stabilitet. Det blir også lettere å ta støttetak med lave åreføringer enn med høye.

Se også
-------

* Skrogstabilitet, herunder initialstabilitet og sluttstabilitet
* Kajakk
* Kano
* Padleåre
* Padling
**Kvalifiseringen til VM i fotball for kvinner 1999** hadde 67 deltakende land som kjempet om 15 plasser (USA var garantert plass som vertsnasjon). Antallet deltakere var økt med fire lag fra sist VM. Plassene var fordelt mellom verdensdelene slik:  

**Afrika** (CAF): 2 plasser (én plass mer enn i 1995).  

**Asia** (AFC): 3 plasser (én plass mer enn i 1995).  

**Europa** (UEFA): 6 plasser (to plasser mer enn i 1995).  

**Nord- og Mellom-Amerika og De karibiske øyer** (CONCACAF): 1 plass.  

**Sør-Amerika** (CONMEBOL): 1 plass.  

**Oseania** (OFC): 1 plass.

I tillegg ville to lag i de to amerikanske gruppene, et fra hvert forbund, møtes til kvalifisering for den sisteplassen.

Kvalifiseringene
----------------

### Afrika

De to finalistene i Afrikamesterskapet kvalifiserte seg til VM. De to finalistene var  

Nigerias flagg **Nigeria** og  
 Ghanas flagg **Ghana**. Dette var Nigerias tredje og Ghanas første VM.

### Asia

Plassene var forutbestemt å gå til de to finalistene i Asiamesterskapet i 1997 og til bronsefinalevinneren.  

Kinas flagg **Kina** og  
 Nord-Koreas flagg **Nord-Korea** var finalistene, mens   

Japans flagg **Japan** vant bronsefinalen.  

Dette var Kinas og Japans tredje og Nord-Koreas første VM.

### Europa

*For Europas kvalifisering i detalj, se VM i fotball for kvinner 1999 kvalifisering UEFA*
For første gang var VM-kvalifiseringen uavhengig av resultatene i EM. Det ble arrangert en egen kvalifisering for de av de europeiske landslagene som hadde kvalifisert seg til klasse A. Det var tilsammen 16 lag fordelt i fire grupper med fire lag som kjempet om 6 plasser. De fire vinnerne kvalifiserte seg direkte, mens de fire nummer to-lagene spilte om de to siste plassene.  

Sveriges flagg **Sverige**,  

Italias flagg **Italia**,  

Norges flagg **Norge** og  

Danmarks flagg **Danmark** var gruppevinnerne, mens  

Tysklands flagg **Tyskland** og  

Russlands flagg **Russland** vant omspillet.

### Nord- og Mellomamerika og De karibiske øyer

Vinneren av CONCACAFs Nordamerikamesterskap var sikret plass i VM. Nummer to skulle spille mot nummer to i CONMEBOLs Sør-Amerikamesterskap. Vinneren av Nordamerikamesterskapet ble   

Canadas flagg **Canada**.  

Det var Canadas andre VM.

### Sør-Amerika

Vinneren av CONMEBOLs Sør-Amerikamesterskap var sikret plass i VM. Nummer to skulle spille mot nummer to i CONCACAFs Nordamerikamesterskap. Vinneren av Sør-Amerikamesterskapet ble   

Brasils flagg **Brasil**.  

Det var Brasils tredje VM.

### Omspillet

Nummer to i CONCACAFs Nordamerikamesterskap møtte nummer to i CONMEBOLs Sør-Amerikamesterskap til kamp om den sisteplassen:  

Mexicos flagg **Mexico** slo Argentinas flagg Argentina 6-3 over to kamper.  

Det var Mexicos første VM.

### Oseania

Vinneren av Oseaniamesterskapet 1998 var sikret plass i VM. Vinneren var   

Australias flagg **Australia**.  

Det var Australias andre VM.

Noter
-----

1. ↑  Det var riktignok 5 europeiske land med i 1995, men et av dem var vertsnasjonen, Sverige
**The Tables** var et indie-pop-band fra Oslo som ble etablert i 1988 av Bartleby (Tore Sørensen), Reg Trademark (Ståle Caspersen) og Robert Birdeye (Steinar Buholm).

Utgivelser
----------

De tre spilte inn en firespors EP ved navn *The Diary EP*. Denne ble utgitt i 1000 kopier på det nystartede plateselskapet Voices of Wonder. Like etter ble Mono (Benedikte Sterner) og Sandy Shore (Kjersti Gravklev) med i bandet. I 1990 kom flexisinglen *The Lantern Light*. Denne fulgte med i et eksemplar av tidsskriftet Vinyl, og kom også i et lite opplag utenom bladet. Det ble også laget to kassetter beregnet på gruppas fanklubb: *From Trash To Gloss* som inneholdt 14 spor, og *Live At Bootleg* med ni spor.

I 1989 spilte de fem inn musikkalbumet *Shady Whims & Obstacles* i Endless Sound Studio, som nettopp hadde blitt startet av Eystein Hopland og Ulf Knudsen fra bandet Sister Rain. *Shady Whims & Obstacles* var det første albumet som ble spilt inn i dette studioet. Albumet skulle egentlig utgis på plateselskapet Voices of Wonder, men etter at det var ferdig innspilt, var bandet og plateselskapet så uenige at samarbeidet opphørte. LP-en ble derfor gitt ut på The Tables' eget plateselskap Schtooopid Records. LP-en ble utgitt i 1990, og fikk svært gode anmeldelser både i Norge og i utlandet. Den franske avisa Libération kalte The Tables «Beatles i lommeformat», mens Mick Dillingham i magasinet Bucketfull of Brains mente albumet inneholdt en overflod av ideer og psykedeliske eventyr.

I 1997 kom albumet *Holiday At Wobbledef Grunch*, og i 2003 ga bandet ut albumet *Nevermynd The Hillocks (Treble Without A Cause)*.

Diskografi
----------

* *The Diary EP* (Voices of Wonder, 1989)
* *The Lantern Light* Flexi 7" (1990)
* *From Trash To Gloss* (fanklubbkassett, 1990)
* *Live At Bootleg* (fanklubbkassett, (1990)
* *Shady Whims & Obstacles* (Schtooopid Records, 1990)
* *Lost On Venus* Splitt-LP m/Astroburger under navnet Monsters of Doom (Perfect Pop 1991)
* *Shady Whimps With Spectacles* (fanklubbkassett, 1993)
* *Excerpt From The Bruce Springsteen Report* 7" (Farce Recordings 1995)
* *Holiday At Wobbledef Grunch* (Perfect Pop, 1997)
* *Kjære alle sammen* cdep/7" (Voices of Wonder, 1997)
* *The Tables Play Idle Race* 7" (Kippers Records, 2000)
* *See Emily Play / Arnold Layne* 7" (Two Zero Records, 2000)
* *Nevermynd The Hillocks (Treble Without A Cause)* (Perfect Pop, 2003)

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. april 2009. Besøkt 16. september 2009.
2. ↑  of Brains 2 Arkivert 23. april 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Tables på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Tables på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Scottish Mountaineering Club** (SMC) er en skotsk organisasjon for fjellklatrere og -vandrere. Den ble grunnlagt i Glasgow i 1889.

I 1880-årene var det mange erfarne klatrere i Skottland, men ikke noe nettverk mellom dem. Etter flere leserbrev i *The Glasgow Herald* kom det i stand møter, og klubben ble grunnlagt. Bare menn meldte seg inn i den første tiden, hvilket har ført til feilaktige påstander om at den ikke var åpen for kvinner. SMC har hele tiden vært åpen for begge kjønn, men fordi ingen kvinner ønsket å melde seg inn fikk den et mannsdominert preg. Pr. 2007 er det fortsatt bare seks av over 400 medlemmer som er kvinner, men flere av de som er med har sittet i styret og man forsøker å få med flere kvinner. Medlemskap innvilges bare etter invitasjon fra et eksisterende medlem, og de som ønsker å ble medlem må levere et CV over sin klatreerfaring med spesiell vektlegging av skotske vinterruter.

En av grunnleggerne var Hugh Munro, som i 1891 publiserte listen over skotske fjell på over 3000 fot over havet. Disse fjellene kalles munros, og SMC vedlikeholder listen. Den ble først publisert i *Scottish Mountaineering Club Journal*.

SMC er den største utgiveren av guidebøker for klatrere og fjellvandrere i Skottland. Utgivelsene skjer gjennom stiftelsen Scottish Mountaineering Trust (Publications) Ltd. og all fortjeneste går tilbake til SMC.

Organisasjonen driver fem fjellhytter, som er åpne for medlemmer og for utleie til andre organisasjoner.

Eksterne lenker
---------------

* Scottish Mountaineering Clubs hjemmeside
**Gérard Théberge** (født 18. desember 1930, død 1. mai 2000) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i De olympiske vinterleker i 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Théberge vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under Vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det canadiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Sovjetunionen og USA. Det var ti lag som deltok, og etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Canada vant tre og tapte to kamper i sluttspillsserien. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale ti poeng foran USA med åtte og Canada med seks. OL-turneringen var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Théberge spilte åtte kamper og scoret ni mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Bronse Bronse i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Gerry Theberge, www.tradingcarddb.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gérard Théberge – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Théberge – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Théberge – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Gérard Théberge – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***The Sunshine State*** er den 73. episoden i den amerikanske TV-serien *Prison Break* og ble sent 22. desember 2008.

Handling
--------

Lincoln gjør alt han kan for å hjelpe Michael. Han har gått sammen med Gretvchen, Self og Bagwell og de har dratt til Miami for å få tilbake Scylla. Mahone blir også med dem. Samtidig våkner Michael opp i en villa 60 miles vekke fra sivilisasjonen. Der møter han en psykiater som prøver å få Michael til å bli med "The Company". I tillegg får han høre, ikke bare at moren jobbet for The Company, men også at hun fortsatt lever. Sara blir kidnappet av Generalens datter, Lisa, som sier hvor Scofield er fanget. Michael rømmer fra det stedet han er fanget, med hjelp fra Sara. Gretchen finner mannen som stjal Scylla, og I hemmelighet lager en plan med han om å fange timet, Lincoln, Self og Bagwell. Når planen går som den skal, bestemmer Gretchen seg for å skifte side igjen og blir skutt av kjøperen, som blir drept av Mahone med en gang. Gretchen blir igjen, skadet, med de døde kroppene når politiet kommer. På slutten av episoden snakker Lincoln med moren sin over telefonen uten å vite at det er henne, og sier at han skal komme etter henne. Moren, Christina Rose Scofield, blir på slutten sett med Scylla i den ene hånden mens hun forteller han at hun akkurat har snakket med sønnen hennes til livvakten sin.

Neste episode av *Prison Break* vil gå på luften om våren 2009 i USA.
Barbra Streisand fremførte «I'm the Greatest Star» i *Funny Girl*. Foto: Al Ravenna, fotograf for *New York World-Telegram and Sun* 
**«I'm the Greatest Star»** er en sang fra scenemusikalen *Funny Girl*. Låten ble komponert og skrevet av Jule Styne og Bob Merrill og ble først fremført av Barbra Streisand i rollen som teaterstjernen Fanny Brice. Streisand sang den også i filmversjonen fra 1968. Den blir fremført ganske tidlig i musikalen, når Fanny introduserer seg for teatersjefen Keeney. Hun håper på å få en jobb på vaudevilleteateret hans og forteller ham om alle talentene hennes.

Da han anmeldte scenemusikalen i 1964, skrev Howard Taubman fra *The New York Times* at «Streisand ser for seg en strålende fremtid i «I'm the Greatest Star», en besnærende underlig låt, og hun er ikke bare Fanny Brice, men hun er alle unge utøvere som tror på sine skjebner.»

Coverversjoner
--------------

Sangen ble fremført to ganger i komedieserien *Glee*. Den ble sunget av Kurt Hummel (Chris Colfer) i tredje sesong som hans auditionlåt til William McKinley High Schools oppsetning av *West Side Story*. I femte sesong ble den fremført på nytt av seriens hovedfigur Rachel Berry (Lea Michele) i en oppsetning av *Funny Girl* på Broadway, hvor Rachel har hovedrollen som Fanny Brice.

Diana Ross & The Supremes sang låten på musikkalbumet *Diana Ross & the Supremes Sing and Perform "Funny Girl"*, utgitt i 1968.

Referanser
----------

1. ↑  Howard Taubman (27. mars 1964). «Musical Based on Life of Fanny Brice». *The New York Times*. Besøkt 7. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Full sangtekst til denne sangen hos MetroLyrics
* «I'm the Greatest Star» hos Turner Classic Movies
**William (Liam) Augustine Whelan** (født 1. april 1935, død 6. februar 1958) var en irsk fotballspiller. Whelan var indre høyre i Manchester United, hvor han hadde en imponerende målstatistikk. Han var med på å vinne to ligamesterskap før han omkom i München-ulykken.

Liam Whelan kom til United i 1954 fra klubben Home Farm FC i hjembyen Dublin. Han debuterte for United mot slutten av 1954/55-sesongen. De to første sesongene gikk han mye inn og ut av laget, men fra og med 1956/57-sesongen var han førstevalg på laget, og ble klubbens toppscorer samme sesong, med 26 ligamål. 

Midtveis i 1957/58-sesongen, til tross for meget god uttelling foran mål, mistet Whelan plassen på laget til fordel for Bobby Charlton. Whelan var likevel med på den skjebnesvangre turen til Beograd som reserve, og ble drept momentant da flyet styrtet etter tanking i München på veien hjem. Han rakk å spille 95 førstelagskamper for United, og scoret 52 mål. Han spilte også fire landskamper for Irland.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Liam Whelan †, Transfermarkt spiller-ID 289656, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liam Whelan – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Liam Whelan – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Liam Whelan – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography
 |
**«Charlie Brown»** er en amerikansk sang, skrevet av Jerry Leiber og Mike Stoller. The Coasters spilte den inn 11. desember 1958. Sangen ble en Top 10-hit for The Coasters våren 1959 (utgitt i januar på singlen Atco 6132, med «Three Cool Cats» på B-siden). Den er best kjent for uttrykket *«Why's everybody always pickin' on me?»*

Mot slutten av broen i sangen ble ordene *«Yeah, You!»* innspilt i halv hastighet, slik at stemmene kunne avspilles i et høyere toneleie. King Curtis spilte tenorsaksofon i instrumentalpartiet og under nedfadingen av platen.

Det er intet samband mellom denne sangen og figuren Charlie Brown fra tegneserien *Knøttene*, selv om PBS- specialen *American Masters: Charles M. Schulz* synes å antyde en sammenheng.

Det har blitt innspilt mer enn 80 versjoner av «Charlie Brown», innbefattet én med den britiske komikeren Bernard Bresslaw og en tysk versjon med (som «Charly Brown») med Hans Blum, begge i 1959. Deep River Boys med Mikkel Flagstads orkester spilte inn en versjon i Oslo 25. august 1960. Den ble utgitt på EP-platen *En aften på «Casino Non Stop» 1960* (HMV 7EGN 36). Guy Mitchell spilte inn en coverversjon av denne sangen.

I 1995 ble sangen innspilt i en ska-punkversjon av Voodoo Glow Skulls og utgitt på albumet *Firme*.

Teksten
-------

Tekstlinjen *«Who calls the English teacher 'Daddy-o'?»* er mest sannsynlig en referanse til filmen *Vend dem ikke ryggen* (1955), hvor highschooleelevene gjorde narr av etternavnet til den nye læreren, Richard Dadier (Glenn Ford). De endret «Dadier» til «Daddy-o», et dengang populært slanguttrykk for en mannlig venn eller en far.

I populærkulturen
-----------------

Sangen ble anvendt under rulleteksten på slutten av den meget voldelige kortfilmen *Bring Me the Head of Charlie Brown* fra 1980-årene, selv om den i filmen ble feilaktig kreditert til The Platters istedenfor The Coasters.

I filmen *Jack* sang tittelfiguren (spilt av Robin Williams) og hans venner, innbefattet hans lærer (spilt av Bill Cosby), i deres trehus. Vekten inne i trehuset ble så tung med barna og de to voksne at det begynte å knirke. Mens de fremførte sangen landet en sommerfugl på trehuset og det kollapset. Med en gang de landet på marken brukte Jack sangens punchline og sa: *«Why is everybody always fallin' on me?»*

Sangen var med i musikkrevyen *Smokey Joe's Cafe*.

Svensk versjon
--------------

Den svenske tittelen er identisk med originaltittelen.

### Innspilling

* Simon Brehm. Utgitt på EP-platen *Tuffe Sven* (Karusell KSEP 3178) i 1959.

Norsk versjon
-------------

Naboens Rockeband har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kalle Gran».

### Innspilling

* Naboens Rockeband. Utgitt på LP-albumet *Skarp Swing* (Arctic Records ARC8607) i 1976.

Listeplassering
---------------

Versjonen til The Coasters lå som # 2 på den amerikanske Billboard Hot 100-listen, og var den første av tre Top 10-hits for the Coasters i 1959.

Referanser
----------

1. ↑  *Billboard Hits of 1959*
2. ↑  *The Ultimate History of Rock & Roll Collection, Vol. 1: Rock's Pioneers*
3. ↑  Voodoo Glow Skulls, *Firme*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Charlie Burse** (født 25. august 1901 i Decatur, Alabama, død 20. desember 1965 i Memphis, Tennessee) var en amerikansk bluesmusiker, særlig kjent som en dyktig utøver på ukulele. Han trakterte også banjo, gitar, tenorgitar, mandolin og skjeer, foruten at han også opptrådte som vokalist.

Burse var et framtredende medlem av Will Shades Memphis Jug Band fra han flytta til Memphis i 1928 til bandet ble oppløst i 1934. Burse etablerte sitt eget band, The Memphis Mudcats, i 1939. Her forsøkte han å modernisere det tradisjonelle jugbandet ved å erstatte krukka med bassgitar og munnspillet med saxofon. Bandet fikk en relativt kortvarig levetid.

Burse og Shade fortsatte å spille sammen helt fram til Burse' død i 1965; de to mennene kunne ofte ses spille sammen på gata eller i private selskaper i Memphis. På sine eldre dager fikk de en renessanse etter å ha blitt oppsporet av bluesforskeren Samuel Charters i 1956. I 1963 spilte de to inn plata *Beale Street Mess-Around*.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charlie Burse på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Charlie Burse på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Charlie Burse på AllMusic Rediger på Wikidata
* allmusic.com[*død lenke*] - Biografi og liste over innspillinger

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**John Adler** (født 23. august 1959 i Philadelphia, død 4. april 2011) var et medlem av den amerikanske kongressen som representant for New Jersey fra 2009 til 2011.

Da han var 2 år gammel, flyttet Adler med familien til Haddonfield i New Jersey der faren hans eide en liten butikk. Da Adler gikk på videregående døde faren etter en serie hjerteinfarkt. Adler og hans mor mistet familiebedriften, og overlevde på trygd for enker og mindreårige. Adler studerte ved Haddonfield Memorial High School før han begynte på Harvard Law School. Adler var medlem av Det demokratiske partiet, og han var medlem av det amerikanske Senatet mellom 1992 og 2009 da han tapte dette setet og begynte i Kongressen. I mars 2011 utviklet Adler en infeksjon som resulterte i endokarditt som igjen førte til akutt kirurgi. Han kom seg aldri og døde den 4. april 2011, da han var 52 år gammel. Han etterlot seg sin kone og deres fire sønner.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som John Herbert Adler, Find a Grave 67888990, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.courierpostonline.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   bioguide.congress.gov[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Adler hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | US Congress
 |
***Lånerne*** (engelsk: *The Borrowers*) er en barnebok fra 1952 av den britiske forfatteren Mary Norton. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Den er den første i en serie av fire bøker som utkom fra 1952 til 1961 og en femte bok i 1982.

Hovedpersonene er de tre lånerne i Familien Clock: far Pod, mor Homily og datteren Arietty/Arietta. De er små menneskelignende vesen som lever i sprekkene i huset. De baserer sin tilværelse på å *låne* små ting som blir borte for menneskene. Slike ting som er små for menneskene, kan være store for Lånerne. Historien bygger på den måten ut et munnhell om hvor det blir av stoppenåler, løse sokker og knapper. Bøkene er beskrevet som en blanding av realisme, humor og fantasy, som «typiske eksempler på 1950-ernes engelske underfundige børnelitteratur.» Bøkenes suksess forklares både med sjarmen ved lilleputtverdenen, og med de gjenkjennelige pubertetsfrustrasjonene som Arrietty gjennomgår. Familien Clock/Klokkerne har fått sitt navn fordi de bor under klokka i forstua. Tidligere bodde det flere familier i huset, men de har flyttet etterhvert som de har blitt sett av menneskene. Også familien Clock må flytte, og den første boka ender med at de blir jaget hjemmefra. I den fjerde av bøkene finner familien endelig et trygt hjem.. Hovedpersonen Arietty er ei jente på 13–14 år, og bryter mønster når hun, som jente, ber om å få følge med faren på innsamling. Hennes vennskap med den 10 år gamle, navnløse menneskegutten er først en trussel mot lånernes leveform, men viser seg etterhvert å komme til nytte. 

Boka utkom på norsk i 1961, oversatt av Eugenie Winther, og i ny oversettelse i 1981 av Siri Ness. Fortsettelsene *Lånerne flytter ut*, *Lånerne til sjøs* og *Lånerne til værs* utkom 1982–1984, også oversatt av Siri Ness. Den femte boka *The Borrowers Avenged* er ikke oversatt.

Bøkene er filmet flere ganger, både for kino og som tv-serie.. En av de siste filmatiseringene er *Arriettas hemmelige verden* (2010), hvor Hayao Miyazaki sto for manus. Fortellingene er også dramatisert for scenen. Fortellingen er også dramatisert som hørespill for Lørdagsbarnetimen i NRK; Helge Andersens dramatisering vant EBUs *Prix Eks. Aequo* i 2004.

Referanser
----------

1. ↑  carnegiegreenaway.org.uk The Borrowers Arkivert 17. april 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Kari Sønsthagen og Torben Weinreich. *Leksikon for børnelitteratur*. Branner og Korch, 2003. ISBN 87-411-5970-5
3. ↑  Julia Eccleshare. *Beatrix Potter to Harry Potter, portraits of children’s writers*. National Portrait gallery, 2002. ISBN 1-85514-342-9
4. ↑  Kari Skjønsberg. «Lånerne»; VG 21.11.1961
5. ↑  «Mary Norton». imdb.com. Besøkt 16. mars 2019.
6. ↑  Anne Hopper (3. desember 2007). «The Borrowers». TheStage.co.uk. Besøkt 22. august 2011.
7. ↑  Kelly Rowles (5. november 2010). «Philly's Arden Theatre Brings The Borrowers to the Stage this December!». CultureMob. Arkivert fra originalen 25. november 2011. Besøkt 22. august 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 25. november 2011. Besøkt 22. september 2013. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
8. ↑  Aftenposten, 16.11.2004 «NRK fikk pris for barnehørespill»