recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Murauer Schanzenkessel** er et skianlegg i Murau i Østerrike. Anlegget består av langrennsløype og fem hoppbakker med størrelse K120, K85, K60, K35 og K20. Bare de tre minste bakkene er imidlertid i bruk i dag. Anlegget har vært arena for ett verdenscuprenn i spesielt hopp og fire i kombinert. Det ble også brukt under junior-VM i 1978 og 1982.

K120-bakken har navnet **Hans-Walland-Großschanze** (*Hans-Walland-storbakken*), mens K85-bakken kalles **Gumpold-Schanze** (*Gumpoldbakken*).

Den første hoppbakken i Murau var Thurndorfer-Schanze, som ble bygd i 1933. Gumpold-Schanze ble åpnet i 1936, og storbakken ble åpnet i 1968. Etter krigen søkte Murau to ganger om å få arrangere ski-VM, men tapte begge gangene. I stedet arrangerte Murau junior-VM i 1978 og 1982.

Det eneste verdenscuprennet i hopp ble avholdt i storbakken i 1994. I kombinert ble det arrangert verdenscuprenn i 1986, 1990, 1992 og 1996, de to første gangene i normalbakken og de to siste i storbakken. I 2003 ble åpningsseremonien under VM i snøbrett i Kreischberg arrangert i hoppanlegget i Murau.

K120-bakken har bakkerekord 128,5 meter, satt av Bjarte Engen Vik (Norge) i verdenscupen i kombinert 18. februar 1996. Bakkerekord i de andre bakkene er henholdsvis 86 meter (av Günther Stranner, Østerrike, 1988), 62,5 meter (av Fabian Steindl, Østerrike, 15. februar 2009), 36,5 meter (av Florian Altenburger, Østerrike, 22. desember 2007) og 22 meter. De to minste bakkene ble modernisert og fikk plastmatter i 2005. K60-bakken ble modernisert i 2007. De to største bakkene er ikke lenger i bruk. Alle hoppbakkene med unntak av K85-bakken er for øvrig naturbakker.

Bakkerekorder i K120-bakken
---------------------------

| Dato | Navn | Lengde |
| --- | --- | --- |
| 1969 | Sveits’ flagg Hans Schmid | 104,5 m |
| 1970 | Østerrikes flagg Ernst Kröll | 107 m |
| 1973 | Sveits’ flagg Walter Steiner | 108 m |
| 1976 | Østerrikes flagg Karl Schnabl | 112 m |
| 1981 | Østerrikes flagg Hubert Neuper | 113 m |
| 1983 | Østerrikes flagg Richard Schallert | 114 m |
| 1988 | Østerrikes flagg Klaus Sulzenbacher | 118 m |
| 1992 | Tysklands flagg Jens Deimel | 118 m |
| 1994 | Japans flagg Takanobu Okabe | 123,5 m |
| 18. februar 1996 | Norges flagg Bjarte Engen Vik | 128,5 m |

Viktige renn (spesielt hopp)
----------------------------

| Dato | Vinner | Andre | Tredje | Type renn/bakke |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12. mars 1978 | Østerrikes flagg Alfred Lengauer | Østerrikes flagg Heinz Koch | Øst-Tysklands flagg Ulrich Pschera | Junior-VM, normalbakke |
| 7. mars 1982 | Østerrikes flagg Ernst Vettori | Finlands flagg Markku Pusenius | Østerrikes flagg Bernhard Zauner | Junior-VM, normalbakke |
| 9. januar 1994 | Japans flagg Noriaki Kasai | Norges flagg Espen Bredesen | Tysklands flagg Dieter Thoma | Verdenscup, stor bakke |

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Murau
* FIS
|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| St. Olavsmedaljen med ekegren |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Deltakermedaljen med rosett | Haakon VIIs 70-årsmedalje |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Distinguished Flying Cross | 1939–1945 Star | Atlantic Star med spenne Air Crew Europe |

 |

**Tarald Weisteen** (født 29. juli 1916 i Norderhov, død 26. desember 2009) var en norsk offiser som deltok i andre verdenskrig som jagerflyger.

Han var sønn av Einar Weisteen (1898–1963) og Margit Løvstad (1896–1963). Han giftet seg i 1945 med Anne Margrethe Rørholt, søster av hans studiekamerat fra Krigsskolen, Bjørn Rørholt.

Weisteen hadde utdannelse fra maskinlinjen ved NTH, før han i 1938 begynte på Flyskolen, der han fikk «vingen» i 1939. I mars 1940 begynte han på Krigsskolen. Han deltok i kampene i Norge i aprildagene 1940, før han vendte tilbake til NTH. Etter en tid med motstandsarbeid i Trondheim, fikk han beskjed om at han var under oppsikt av tyskerne, og kom seg over til Canada. Høsten 1941 reiste han sammen med andre som var utdannet ved Little Norway med skipet «Aquitania» fra Halifax til Storbritannia for aktiv tjeneste. Han var først flyger i den norske 331 skvadron, der han fløy Supermarine Spitfire. I 1943 havnet han i en britisk nattjagerskvadron, 85 Squadron RAF, der han fløy Mosquito.

Etter krigen fortsatte Weisteen sin militære karriere, først som skvadronsjef for 332 skvadron på Værnes flystasjon. Han utdannet seg ved Royal Air Force Staff College i 1950–51 og ved Forsvarets høgskole i 1959. Han tjenestegjorde blant annet som sjef ved 334 skvadron (1948), ved Værnes flystasjon (1953) og ved Luftforsvarets stasjon Reitan (1963). I 1956 var han ved SHAPE i Paris. I 1971 ble han sjef for operasjonsstaben ved Forsvarets overkommando Sør-Norge, der han også avsluttet sin karriere i Luftforsvaret i 1981. Han var oberst fra 1963, og i 1970–1972 var han overadjutant hos Kongen.

Weisteen var medlem av Stjørdal herredsstyre 1955-1956.

Utmerkelser
-----------

Weisteens utmerkelser er basert på to ulike skriftlige kilder, samt dekorasjoner på hans uniform.

Bibliografi
-----------

* 2004 – *Nattjager – fra kamp med Norges første pansertog til jakt på Hitlers flyvende bombe*, Wings forlag, med Cato Guhnfeldt (red), ISBN 9788299219488

Referanser
----------

1. ↑  Nattjager (Guhnfeldt, s. 68)
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 200. ISBN 8250421906.
3. ↑  Nattjager (Guhnfeldt, s. 211)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Ola Pedersen Bøe** (født 10. juli 1910 i Vestre Slidre, død 9. september 1986 i Bærum) var en spelemann fra Valdres.

Ola var sønn av Rangdi Jakobsdotter 1867–1934 og Per Person Bøe 1859–1922. Faren spilte hardingfele, men døde da Ola var 12 år gammel. Han lærte til gjengjeld mange slåtter av mora, som var god til å tralle, eller *hulle*, som det heter i Valdres. Ola fekk ellers slåtter av den eldre broren Jørgen, og regnet seg som elev av Andris Øde, Alf Moe og Olav Moe.

Ola Bøe flyttet til Oslo i 1935, og ble snart en viktig spelemann i folkemusikkmiljøet der. Han spilte i mange år fast i Valdreslaget, og var aktivt med i Laget for Folkemusikk. Av dem han kom til å lære opp, var spelemenn som Bernt Balchen jr. Trygve Bolstad og Harald Røine. 

Ola hadde en personlig spillestil, og brukte ofte hjemmelaget fele. Han var regnet som en umåtelig god dansespelemann, men det kunne ta litt tid før han ble "varm i trøya". Han kunne mange gamle slåtter på mindre brukte felestiller, og spilte med alderdommelig dåm. Han hadde også en fingersetning det var vanskelig å gjøre ham etter.

Ola Bøe vant Landskappleiken på Geilo i 1969, med ei fele han hadde fått låne av Odd Bakkerud. 

Ola Bøe spilte mye i NRK fra 1953 og utover, og det fins en rekke opptak med ham. Han ble æresmedlem i Laget for Folkemusikk, og tildelt kulturprisen for Vestre Slidre i 1982.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, oppført som Ola Pedersen Bøe, www.digitalarkivet.no, besøkt 3. september 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ola Bøe på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ola Bøe på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Fotografi som viser detaljer i en forstørret isbit. Is Ih er formen på is som vanligvis finnes på jorden
**Is Ih** er den heksagonale krystallformen for vanlig is, eller frossent vann. Nesten alt av is i biosfæren er is Ih med unntak av bare en liten mengde is Ic som tidvis finnes i den øvre atmosfæren. Is Ih har mange spesielle egenskaper som er relevant for eksistensen av liv og reguleringen av et globalt klima.

Is Ih er stabil ned til -200° C og kan eksistere ved trykk opp til 0,2 GPa. Krystallstrukturen karakteriseres av heksagonal symmetri og nær tetraedrisk sammenkoblede vinkler.

Referanser
----------

1. ↑  Norman Anderson. «The Many Phases of Ice» (PDF). Iowa State University. Arkivert fra originalen (PDF) 7. oktober 2009.
2. ↑  For en beskrivelse av disse egenskapene, se *is*, som hovedsakelig handler om is Ih.

Litteratur
----------

* Fletcher, N. H. (1970): *The Chemical Physics of Ice*, Cambridge UP. ISBN 0-521-07597-1
* Petrenko, Victor F. & Whitworth, Robert W. (1999): *Physics of Ice*, Oxford UP. ISBN 0-19-851894-3
SC Heerenveen hjemmebane, Abe Lenstra Stadion.
**Abe Lenstra** (født 27. november 1920 i Heerenveen, død 2. september 1985) var en nederlandsk fotballspiller og et nasjonalikon på 1950-tallet. Han var også en fotballegende i Friesland.

Lenstra spile på flere lokale klubber, blant dem SC Enschede, Enschedese Boys, PH: DOS '19, WSV, DOS Kampen og vv LTC.

Gjennombruddet kom da han spilte på VV Heerenveen. Der ble han også valgt ut til det nederlandske landslaget. Han var med på å dominere den nord-nederlandske serien, men da Nederland innførte profesjonell fotball i 1954, dro Lenstra til SC Enschede, som da var et større lag. I 1958 var Abe Lenstra med på å spille den først og siste Eredivisie-finalen, mot DOS Utrecht, og tapte. Næremere dette kom ikke Lenstra det å vinne serien. To år senere dro Lenstra til rivalen Enschede Boys, der han ble til 1963, da han la opp.

Abe Lenstra fikk SC Heerenveen kjent, og han er svært nært knyttet til laget, som av og til blir kalt «Abeveen». Lenstra fikk i 1977 diagnosen hjerneblødning, og ble sittende i rullestol. Han døde i 1985, et par dager før Heerenveens nye hjemmebane med hans navn ble åpnet. Herenveens hjemmebane heter fortsatt Abe Lenstra Stadion.

Landslaget
----------

Lenstra var en prinsippfast spiller, og nektet å spille om han ikke fikk spille på den posisjonen han foretrakk. Dette kan delvis forklare hvorfor han fikk det relativt beskjedne antallet landskamper, 47, i forhold til sin status. Da Lenstra spilte for landslaget, var han ofte i tospann med Faas Wilkes. Lenstra spilte for Nederland i deres første kamp mot Vest-Tyskland etter den andre verdenskrig. Lenstra scoret begge målene til Nederland, og Nederland vant 2–1.

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID lenstraa[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Biografisch Portaal, «Abe Lenstra», Biografisch Portaal number 48485793[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.nationaalarchief.nl[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abe Lenstra – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Abe Lenstra – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Abe Lenstra – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Abe Lenstra – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Abe Lenstra – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Abe Lenstra – EU-Football.info Rediger på Wikidata
* Stadium
* Abe Lenstra (1920-1985) - Van Us Abe tot nationaal idool - Friesgenootschap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BPN **·** MusicBrainz
 |

Portal: Tyskland
**Ola Haldorsen** (født 29. april 1965) var hovedtrener for Bodø/Glimt i sesongen 2005, og tidligere spiller for den samme klubben og Moss FK. Moderklubben er IL Bølgen fra Finnmark. På Bodø/Glimt spilte Haldorsen høyreback, og var kaptein i flere sesonger. Kapteinsvervet hadde Haldorsen også som spiller i Moss.

Trenerkarrieren startet Haldorsen i Bodø/Glimt som hjelpetrener under Dag Opjordsmoen i perioden 1998 til 2000. Etter denne perioden reiste Haldorsen hjem til Finnmark og reddet moderklubben IL Bølgen fra nedrykk, og førte klubben opp i tredje divisjon. Etter Bodø/Glimts nesten-nedrykk i 2004 ble Haldorsen, etter ønske fra spillerne, hentet tilbake til Glimt for å være hovedtrener. Imidrertid fikk ikke Haldorsen de pengene som trengtes til å styrke spillerstallen. Ingen nye spillere ble hentet inn foran 2005 sesongen, og Haldorsen ledet klubben til nedrykk i 2005. Etter eget ønske trakk Haldorsen seg som Glimt trener i november 2005.

I 1988 hadde han sin yngre bror Kjell Aksel som lagkamerat i Bodø/Glimt etter brorens overgang fra Bølgen.

Meritter
--------

* Cupmester for Bodø/Glimt i 1993.
* Den spilleren med flest kamper for Bodø/Glimt (463) fram til han ble passert av Runar Berg sesongen 2008.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 279273, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ola Haldorsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ola Haldorsen – FBref Rediger på Wikidata
* Profil hos Norges Fotballforbund
**Roldano Simeoni** (født 21. desember 1948 i Roma), italiensk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal og 1980 i Moskva.

Simeoni vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo i Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Ungarn. Det italienske laget vant to kamper og spilte to uavgjort og tapte én i finalerunden som besto av seks lag. Italia fikk seks poeng, samme som Nederland som kom på tredjeplass. Simeoni spilte åtte kamper og scoret tre mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Sølv Sølv i vannpolo, Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roldano Simeoni – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Roldano Simeoni – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Roldano Simeoni – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Roldano Simeoni – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Roldano Simeoni – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Roldano Simeoni – FINA Rediger på Wikidata
**Cilly Aussem** (født 4. januar 1909 i Köln, død 22. mars 1963 Portofino i Italia) var en tysk kvinnelig tennisspiller. 

Aussem gjorde sin debut i Grand Slam-turneringen Wimbledon i 1927. I 1930 vant hun mixeddoubletittelen i French Open sammen med den amerikanske storspilleren Bill Tilden. Samme året kom hun til semifinale i Wimbledon der hun tapte til Elizabeth Ryan. Året etter vant hun sin første Grand Slam-tittel i single, hun beseiret Betty Nuthall med 8-6, 6-1 i French Open-finalen for damer. Hun vant også Wimbledonturneringen det året, i finalen slo hun sin landsmann Hilde Krahwinkel med 6-2, 7-5.

Hun meldte seg inn i NSDAP i 1933, men medlemskapet gikk ut i 1936 etter at hun giftet seg med en italiensk statsborger og flyttet ut av landet. Hun og ektemannen bodde først tre år i Kenya og fra 1939 i Italia. Hun slet mye med helsen etter oppholdet i Afrika, hvor hun blant annet fikk malaria. Hun døde av leversvikt i Portofino i 1963.

Grand Slam-titler
-----------------

* Frankrikes flagg **Franske mesterskapet:**
	+ Mixeddouble – 1930 (sammen med Bill Tilden)
	+ Single damer – 1931 (hun beseiret Betty Nuthall med 8-6, 6-1 i finalen)
* Storbritannias flagg **Wimbledon:**
	+ Single damer – 1931 (hun beseiret Hilde Krahwinkel med 6-2, 7-5 i finalen)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   100 years of Wimbledon, side(r) 208[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Cilly Aussem – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Munzinger (sport)
 |
**Ytre Møkkalasset fyr** også kalt **Tvedestrand fyr**, er et nedlagt fyr på et skjær mellom Kilsund og Kalvøysund i Arendal. Fyret kan i 2021 bli rehabilitert og på sikt tatt i bruk igjen.

Fyret fungerte som led-/innseilingsfyr og ble opprettet i 1888 etter ønske fra Tverdalsøens Sømandsforening. Dette var det første støpejernstårnet i Aust-Agder.

Det første anlegget
-------------------

Fyret er et sjeldent eksempel på et lavt støpejernstårn med marginale boforhold. Det har et 15 meter høyt støpejernstårn plassert på en 3 meter høy steinsokkel. Det ble innredet et lite kjøkken og to små rom, i steinsokkelen et kjellerrom og en oljebod, samt vannbeholder. På det lille skjæret var det ikke plass til noen familiebolige, og fyrvokterboligen ble satt opp i Brårvikkilen på Flosterøya. Fyret ble tent 15. september 1888.

I 1945 ble tårnet skadet ved angrep av allierte fly. Tårnet og lykta ble reparert i 1946, men samtidig ble fyret automatisert og avfolket. Det ble installert en fyrlykt med en acetylengassbrenner. Fyret ble slokket og nedlagt i 1986.

Dagens anlegg
-------------

I dag er fungere ytre Møkkalasset som dagmerke. Siden 1986 har fyret stått og forfalt, med kun mindre vedlikehold. Fyret ble fredet i 1997 etter lov om kulturminner.

Eksterne lenker
---------------

* Sjømerker i Arendal
* Ytre Møkkalasset Fyr
* «Ytre Møkkalasset fyr». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Fyr i Agder |
| --- |
|  | 
* Grønningen fyr
* Hatholmen fyr
* Homborsund fyr
* Lille Torungen fyr
* Lindesnes fyr
* Lista fyr
* Lyngør fyr
* Markøy fyr
* Odderøya fyr
* Oksøy fyr
* Rivingen fyr
* Ryvingen fyr
* Saltholmen fyr
* Sandvigodden fyr
* Songvår fyr
* Stangholmen fyr
* Store Torungen fyr
* Søndre Katland fyr
* Ytre Møkkalasset fyr

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Rolands Tjarve** (født 20. mars 1966 i Bauska i Den latviske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 11. april 2020 i Riga i Latvia) var en latvisk journalist og fjernsynsdirektør som også underviste ved Universitetet i Latvia.

Liv og virke
------------

Tjarve gikk på Cesis statsgymnas og tok i 1991 eksamen fra journalistikkinstituttet ved det filologiske fakultet ved Universitetet i Latvia, og deretter tok han master- og doktorgradene.

Fra 1989 til 1991 arbeidet han for Vefietis. Fra 1991 til 1994 var han programleder på latvisk radio, med programmene *Zvaigznīšu brīdis*, *Latvija pasaulē*, *Diskusija radiostudijā* og *Apvārsnis*. I 1994 ble han pressesekretær for Latvias reformminister og også rådgiver for statsminister Maris Gailis.[]

I 1995 utnevnte den latviske saeima (parlamentet) Tjarve som styremedlem i Radio- og fjernsynsrådet (NRTP). Fra 1998 til 2002 var han generaldirektør for latvisk fjernsyn.

Fra 2003 til 2004 han styremedlem i Latvias investerings- og utviklingsagentur, fra 2004 til 2005 direktørens rådgiver. Fra 2003 til sin død underviste han ved universitetet. Fra 2004 til 2006 var han styremedlem i Direktoratet for elektronisk kommunikasjon. Fra 2004 var 2007 han styremedlem i airBaltic. Fra 2007 til 2011 var han rådgiver til Inguna Sudraba.

I 1999 giftet han seg med Nellia Lochmele, sjefredaktør for magasinet *IR*.

Den 16. mars 2020 ble Tjarve syk med covid-19. Smittekilden lot seg ikke fastslå. Den 26. mars ble han lagt på intensivavdeling på Latvias senter for infeksjonssykdommer, fra 29. mars tilkoblet respirator. Han døde 11. april 2020.

Referanser
----------

1. ↑  «Mūžībā devies ilggadējais LU SZF pasniedzējs Rolands Tjarve». *DELFI*.
2. ↑  «Mūžībā devies Rolands Tjarve». *LETA*.
3. ↑  «"Slimība bija agresīva, nepiekāpīga." Nellija Ločmele pastāsta, kā Covid-19 nonāvēja Rolandu Tjarvi».
4. ↑  «airBaltic "породила" airBaltic Eastern». *DELFI*.
5. 1 2  «К моему горю прибавилась злость: супруга умершего после заражения COVID-19 Роланда Тярве перенесла поминки на «после ЧС»». Редакция PRESS. 16. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Chilevisión** (*CHV*) er den tredje eldste tv-kanalen i Chile. Kanalen ble tidligere eid av det statlige Universitetet i Chile og ble kalt *Teleonce (Universidad de Chile Televisión)* og *RTU (Red de Televisión de la Universidad de Chile*). Denne utdanningsinstitusjonen solgte en betydelig del av sitt eierskap i kanalen til Venevisión, som endret navnet til *Chilevisión*. Den ble senere solgt til *Claxson Multimedia Group* og så til den chilenske investoren Sebastián Piñera. 

Opptak av programmet *SQP*
Kanalen sender for det meste kjendisprogrammer, nyheter, anime og venezuelanske og brasilianske telenovelas. Chilevisión er den fjerde mest sette i Chile etter Canal 13, TVN og Mega (i den rekkefølgen).

Chilevisión kan tas inn i Argentina, Bolivia, Brasil, kontinental-Chile, Paraguay, Peru og Uruguay gjennom den brasilianske satellitten *Estrela do Sul*. 

Chilevisións viktigste programmer per 2008 inkluderer *SQP*, et kjendisprogram, *El Diario de Eva*, et talkshow som retter seg til tenåringer, *Yingo*, et gameshow for tenåringer, *Chilevision Noticias*, kanalens nyhetsprogram, *REC*, et studioshow og Primer Plano, et annet kjendispogram med en noe mer seriøs tone. Kanalen sender også noen wrestlingprogram.

Chilevision Internacional
-------------------------

**Chilevision Internacional** er Chilevisións utenlandskanal som retter seg mot publikum i Australia/Oseania. Kanalen ble lansert i Australia i oktober 2007 på UBI World TV.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chilevisión – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Birger Fredrik Gunvaldsen** (1930–2001) var en norsk offiser. Han tjenestegjorde 40 år i Hæren, og nådde oberstløyntnants grad.

Gunvaldsen ble uteksaminert fra Befalsskolen for Infanteriet i 1950, Krigsskolen i 1954 og Stabsskolen i 1965.

Han tjenestegjorde i utlandet i flere omganger. Gunvaldsen var sersjant i Tysklandsbrigaden i 1952, var ved den dansk/norske batljonen i Gaza i 1962, og var bataljonssjef for kontingent X i Norbatt i Libanon fra november 1982 til mai 1983. I Norge var han sjef for Befalsskolen for infanteriet i Sør-Norge 1975–1978, og deretter sjef for Befalsskolens høyeste avdeling på Heistadmoen. Etter Libanon tjenestegjorde Gunvaldsen i Kristiansand som stabssjef ved Infanteriregiment nr. 7, før han de siste fem år før pensjonisttilværelsen var stabssjef ved Distriktskommandoen 1985–1990.

Birger Gunvaldsen var tildelt Großes Silbernes Ehrenzeichen, FN-medaljen for Gaza og Forsvarsmedaljen med tre stjerner.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Birger Fredrik Gunvaldsen, (18.desember 1930 - 20.februar 2001).», besøkt 14. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Fædrelandsvennen, type referanse dødsannonse, utgitt 23. februar 2001[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Nekrolog skrevet av Jan Erik Karlsen, *Fædrelandsvennen* 28. februar 2001.
**Roland Vila** (født 6. mai 1949, død 15. mai 1998) var en katalansk/fransk forfatter som arbeidet i Sverige.

Hans første bok *Vi skiter i Godot* som han skrev sammen med Pierre Guillet de Monthoux ble utgitt i 1981. Bokens tittel refererer til det kjente teaterstykket *Mens vi venter på Godot* skrevet av Samuel Beckett. Roland skrev politiske og selvbiografiske bøker. 

Hans andre bok *Gugus band* er en selvbiografi som handler om hans tid som gutt på en internatskole i Frankrike.

Roland hadde en stor interesse for språk, noe som merkes i bøkene hans der han eksperimenterer kontinuerlig med det svenske språket. Det finnes også flere katalanske, franske og spanske fraser i hans bøker.

Hans tredje bok, *Anarki till vardags* er en politisk bok som har blitt benyttet i undervisningsammenheng i svenske skoler.

Vila var kjent for sine energiske og inspirerende opplesninger av egna tekster og opptrådte for store publikum, blant annet på Hultsfredsfestivalen. Boken *Roll* handler om raske møter med kjente og ukjente mennesker under livet som turnerende poesioppleser i Sverige.

Vila er ikke oversatt til norsk.

Bibliografi
-----------

* *Vi skiter i Godot* (1981), skrevet sammen med Pierre Guillet de Monthoux.
* *Gugus band* (1986)
* *Anarki till vardags* (1983), skrevet sammen med Thomas Hallon Hallberg
* *Roll* (1992)

Eksterne lenker
---------------

* Roland Vila hos libris

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Birger Magnus** (født 8. april 1955) er en norsk næringslivsleder. Han er styreleder i NRK og Hafslund ASA, og var tidligere også styreleder i Storebrand ASA og Statoil Fuel & Retail. Han er dessuten styreleder i oppstartselskapene Oda, XENETA og Working Group Two, samt Holmenkollen Skifestival og stiftelsen Aktiv mot kreft.

Magnus var i årene 1996–2009 konserndirektør i Schibsted. Han var styreleder i *Aftonbladet*, *Svenska Dagbladet*, 20 min Holding, *Aftenposten*, *VG* og Media Norge. Magnus var før det partner i konsulentselskapet McKinsey & Company.

Birger Magnus er utdannet sivilingeniør fra Norges tekniske høgskole, og har en master of business administration fra den franske skolen Insead.

Han ble i 1980 gift med Siri Hatlen.

Referanser
----------

1. ↑  Garvik, Olav (13. juli 2017). «Birger Magnus». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 6. juli 2018.
2. ↑  «Ryddepiken». *Tu.no* **(norsk)**. 8. juni 2004. Besøkt 6. juli 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Sabina Panzanini** (født 16. februar 1972 i provinsen Bolzano) er en italiensk tidligere alpinist.

I junior-VM i alpint 1991 tok hun gull i storslalåm.

Hun deltok i verdenscupen fra 1991 til 2000, og fikk sin første pallplassering i desember 1992 i Steamboat Springs. I løpet av karrieren vant hun tre verdenscuprenn, samtlige i storslalåm.

Hun deltok to ganger i OL, samt i VM 1993, 1996, 1997 og 1999. Hun la opp som aktiv alpinist etter sesongen 1999/2000.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 21. desember 1994 | Alta Badia | Italia | Storslalåm |
| 21. november 1996 | Park City | USA | Storslalåm |
| 3. januar 1997 | Maribor | Slovenia | Storslalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sabina Panzanini – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sabina Panzanini – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Sabina Panzanini – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sabina Panzanini – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Birger Mar** eller *Birger Marfrid Erichsen* (født 24. januar 1920 i Arendal, død 15. mai 2019 i Arendal ) var en norsk kunstmaler. Han var sønn av Emilie Beate Schønsee og Erik Olav Erichsen. Han skiftet i 1975 navn fra Birger Erichsen til Birger Mar, som han brukte som kunstnernavn og som signatur på sine malerier. 

Han var utdannet som bildekunstner i perioden 1940–1945 fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo og Statens Kunstakademi. Blant hans lærere kan nevnes Otto van Hanno, Per Krogh, Axel Revold, Jean Heiberg. Noen av disse hadde vært Matisse-elever i Paris.

Etter krigen hadde han studeiopphold i flere europeiske land, bl.a. Sverige. Han deltok i en årrekke i Sørlandsutstillingen og hadde jevnlig separatutstillinger i Arendal, bl.a. hos Arendal kunstforening.

Hans motivkrets var natur og miljø i Arendal og omegn. Han er omtalt i en rekke avisoppslag i Agderposten og andre aviser i Arendal, og i Arendal historielags årbok 2005.

Litteratur
----------

Astrid Høvik: Arendalskunstneren Birger Mar. I "Sånn var det" Årbok nr. 11 - 2005.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Birger\_Mar[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsannonse i Agderposten 25.mai 2019
3. 1 2  Birger Mar Norsk kunstnerleksikon
4. ↑  Astrid Høvik: Arendalskunstneren Birger Mar. I "Sånn var det" Årbok nr. 11 - 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturnav

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Sabine Deitmer** (født 21. oktober 1947 i Jena i Thüringen i Tyskland, død 12. januar 2020) var en tysk forfatter.

Deitmer vokste opp i Düsseldorf. Hun studerte anglistikk, romanistikk og litteraturvitenskap i Bonn og Konstanz. I mange år arbeidet hun med voksenundervisning. Hun bodde blant annet i Brighton, Bristol, Berlin og Bodensee, før hun i 1990 bosatte seg i Dortmund og ble forfatter på heltid.

Deitmers første utgivelser i bokform kom i antologier utgitt på eget forlag av en gruppe forfattere aktive i den tyske kvinnebevegelsen, *Frauen schreiben*. I 1987 utga hun den bestselgende kriminalnovellesamlingen *Bye-bye, Bruno*. Hun utga senere en rekke krimromaner med kriminalkommissær Beate Stein ved Düsseldorf-politiet som hovedperson. Bøkene innbrakte henne flere priser. Romanene *Kalte Küsse* og *Dominante Damen* ble dramatisert som radiohørespill i henholdsvis 1995 og 1998. *Kalte Küsse* ble også filmatisert for fjernsyn av RTL i 1997. Romanen *Neonnächte* ble filmatisert som *Neonnächte – Der U-Bahn-Schlitzer*, også av RTL, i 2000.

Sammen med Doris Gercke og Ingrid Noll regnes Deitmer som en av de fremste representantene for den feministisk orienterte tyske kvinnekrimmen.[]

Bibliografi
-----------

* *Bye-bye, Bruno : MännerMordGeschichten* – novellesamling (1987)
* *Auch brave Mädchen tun es* – novellesamling (1990)
* *Kalte Küsse* (1993)
* *Dominante Damen* (1994)
* *Neonnächte* (1995)
* *Die schönsten Männer der Stadt* (1997)
* *Scharfe Stiche* (2004)
* *Perfekte Pläne* (2007)

Priser og utmerkelser
---------------------

* Deutscher Krimi Preis 1995 for *Kalte Küsse*
* Frauenkrimipreis der Stadt Wiesbaden 2005 for *Scharfe Stiche*
* Ehrenglauser 2008 for samlet forfatterskap

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118104446, besøkt 18. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   filmportal.de, Filmportal-ID 79e753db838a4cdf8d76fd8d5bc66d20, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   «Deitmer, Sabine»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sabine Deitmer på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (de) krimilexicon.de: Sabine Deitmer
* (de) Lexikon Westfälischer Autorinnen und Autoren: Sabine Deitmer

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Patrick Appleford** (født 1925, død 2018) var en britisk komponist, salmedikter og prest. På 1960-tallet var han knyttet til 20th Century Church Light Music Group, en gruppe han også var med på å starte opp. Han skrev flere samlinger med nye salmer og sanger, hvorav mange kom inn i salmebøker i ulike land. Han er representert med to salmer i hver av *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*.

Som prest jobbet han i kirken All Saints Poplar fra 1952 til 1958. Derfra ble han hentet som foreleser til Bishops' College i Cheshunt, via en stilling som undervisningssekretær i USPG til domprost i Lusaka i Zambia. Fra 1975 og fram til han ble pensjonist i 1990 var han ansvarlig for utdanning i Chelmsford bispedømme. 

Han skrev musikk sammen med komponisten Jeffrey Wilson.

Referanser
----------

1. 1 2   hymnary.org, Hymnary salmedikter-ID Appleford\_Patrick, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* JW Music Publishing – Composer Biographies[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Hymnary
 |
**Kensington låsespor**, også kalt **Kensington-lås**, er en del av en tyveribeskyttelsessystem utviklet av Kensington Computer Products Group. 

Det er et lite metallforsterket hull som finnes på nesten alle små eller bærbare datamaskiner og annet elektronisk utstyr, spesielt på dyrere utstyr som bærbare datamaskiner, skjermer, stasjonære datamaskiner, spillkonsoller og videoprojektorer. Låsesporet brukes for å feste en lås med vaier.

Låsen er vanligvis sikret med en nøkkel eller kombinasjonslås festet til en gummibelagt vaier. Enden på wiren har en liten sløyfe som gjør at kabelen kan legges rundt et fast objekt, for eksempel et tungt bord eller lignende.

Alternativer
------------

Det finnes andre typer låser som ikke baserer seg på et spesielt låsehull, men heller bruker en av de vanlige portene på maskinen.

Bilder
------

* LåsesporLåsespor
* Med låsMed lås
* Selve låsenSelve låsen

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mai 2009. Besøkt 12. april 2014.
**Patricio Arabolaza Aramburu** kjent som **Patricio** (født, 17. mars 1893 i Irún, død 12. mars 1935) var en spansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Patricio var med på det spanske fotballaget som kom på andreplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten på første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk en ny mulighet å spille om sølvmedaljene etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike som tapte semifinalen mot Nederland hadde reist hjem. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene. Spania vant sølvfinalen over Nederland med 3-1 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Belgia - Sølv Sølv i fotball (Spania)

Referanser
----------

1. ↑   Spansk biografisk leksikon, oppført som Patricio. Patricio Arabolaza Aramburu, Spanish Biographical Dictionary ID 66050/patricio-arabolaza-aramburu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Patricio Arabolaza – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Patricio Arabolaza – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Patricio Arabolaza – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Patricio Arabolaza – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Patricio Arabolaza – EU-Football.info Rediger på Wikidata
Londons kongelige parker|  |
| * Bushy Park
* Green Park
* Greenwich Park
* Hyde Park
* Kensington Gardens
* Regent’s Park
* Richmond Park
* St. James’s Park
 |
| * v
* d
* r
 |

**Kensington Gardens** er en av de kongelige parkene i London, beliggende rett vest for Hyde Park. Det meste av parken ligger i City of Westminster, men en liten seksjon i vest ligger i bydelen Kensington and Chelsea. Parken dekker et område på 1,1 km².

Den oppfattes iblant som del av Hyde Park, men ringveien West Carriage Drive utgjør en klar grense mellom de to.

Kensington Gardens danner sammen med Green Park og St. James's Park en nærmest sammenhengende «grønn lunge» i hjertet av London mellom Notting Hill og Westminster.

Blant kjennemerker i parken er Albert Memorial (et minnesmerke over dronning Victorias ektemann), Kensington Palace, en bronsestatue av Peter Pan og kunstmuseet Serpentine Gallery.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kensington Gardens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kensington Gardens – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BBC Things
 |
**Emily wants to play too** er et videospill i skrekksjangeren. Spillet ble utgitt på PC, Mac og Linux i desember 2017, PS4 24. april 2018, Xbox One 24 2018 og iOS og Android i 2018

Spillet kan lastes ned på PC, Mac, Linux, PS4, Xbox One, iOS og Android.

Plott
-----

Det er fredag kveld, klokken er syv og du er på vei til leveringsstedet. Ditt neste stoppested er et slags anlegg der det forskes på kriminalitet. Det du ikke visste var at det nylig ble fraktet tre svært merkelige dukker hit for behandling og lagring. Disse dukkene er ikke vanlige; de har egne sinn. Dukkene har arbeid å gjøre, og de samler nye venner. Du er der kun for å levere smørbrød, men dukkene kan ikke la eventuelle vitner overleve. Natten din er i ferd med å bli verre. Du er fanget i huset med Emily og dukkene hennes. Det vil bli en av de rareste og mest skremmende nettene i ditt liv. Utforsk kontoret, unngå dukkene og vennene deres og se etter en utvei. Emily vil være med på moroa før natten er over, for Emily vil også leke!

Aldersgrensen er 12+ og språket er engelsk.

Referanser
----------

1. ↑  .

Portal: Videospill
**Montasje** var et norsk band med én utgivelse, plata *Presence!* fra 1982. Bandet oppsto etter at trommeslageren Michael Krohn forlot Kjøtt. De fire andre medlemmene, Helge Gaarder (sang), Erik Aasheim (gitar), Jøran Rudi (gitar) og Per Tro (bass) hentet da inn danske Michael Rasmussen på trommer. Krohn deltok imidlertid på en sang på plata, det samme gjorde Holy Toy-trommeslageren Sven Kalmar. Etter plata overtok Ola Snortheim fra DePress trommestikkene. Sammen med Gaarder startet han kort tid etter bandet Cirkus Modern.

Musikalsk beveget Montasje seg ytterligere vekk fra punken som hadde vært Kjøtts grunnlag. Fra å ha vært et prototypisk punk-band i starten hadde Kjøtt etter hvert begynt å eksperimentere mer. Dette hadde sammenheng med at Krohns lekne låtskriverstil gradvis ble erstattet av Gaarders mer dystre og eksperimentielle stil, særlig på bandets siste utgivelse «Op». Denne stilen ble ytterligere videreutviklet av Montasje som best kan beskrives som et kunstrock-band. Flere av medlemmene har etter Montasje da også fortsatt med samtidsmusikk.

Diskografi
----------

* Presence! - 1982
**Hanna Aronsson Elfman** (født 29. desember 2002) er en svensk alpinist, som representerer klubben Kils SLK.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Elfman deltok i sitt første FIS-renn i januar 2019, i Duved i Sverige, der hun kom på niendeplass i storslalåm. Hun vant sitt første FIS-renn 21. februar 2019, da hun vant slalåm i Kirkerudbakken i Norge. Under junior-SM 2019 i Almåsa i mars vant hun slalåm, og fikk sølv i storslalåm, bak Ellen Robert. I utfor kom hun på fjerdeplass. Hun deltok også i Svensk mesterskap i alpint 2019, og kom der på 12.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Hun deltok i flere renn i Europacupen i alpint 2019/20, og fikk to åttendeplasser som beste enkeltplasseringer i renn. Sammenlagt kom hun på 35.-plass med 188 poeng, og i storslalåmcupen kom hun på 13.-plass.

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på femteplass i super-G, der Amélie Klopfenstein fra Sveits vant. I kombinasjonsslalåmen kjørte hun ut, og fikk dermed ingen plassering i kombinasjonen. I storslalåm kom hun på sjuendeplass, og i slalåm kom hun på femteplass. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Adam Hofstedt, disse endte på åttendeplass etter at de tapte kvartfinalen mot Østerrike.

Hun debuterte i verdenscupen i alpint da hun deltok i storslalåm i Kranjska Gora 15. februar 2020.

Under junior-VM i alpint 2020 i Narvik kom hun på fjerdeplass i storslalåm, femteplass i kombinasjonen og ellevteplass i super-G.

### Sesongen 2020/21

I junior-VM 2021 i Bansko tok hun gull i storslalåm.

### Sesongen 2022/23

Hun fikk sin første topp ti-plassering i verdenscupen da hun ble nummer ni slalåm i Levi 19. november 2022.

Hun vant både storslalåm og slalåm i junior-VM i alpint 2023.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Hanna Aronsson Elfman - Results*, besøkt 19. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Hanna Aronsson Elfman - Results - European Cup 2020*, besøkt 19. mars 2020.
4. ↑  FIS - Cup Standings - European Cup 2020, besøkt 19. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Women's Super-G* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Hanna Aronsson Elfman* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing Parallel Mixed Team Event - Sweden* Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 19. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanna Aronsson Elfman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Hanna Aronsson Elfman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (sv) Hanna Aronsson Elfman – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Hanna Aronsson Elfman – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Hanna Aronsson Elfman – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 19. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Andrea Kristine Ingeborg Caspara Møller** (1819-1872) var en norsk kvinne, gift baronesse (friherreinne) von Racknitz. 

Hun var datter av overlærer ved krigsskolen i Christiania, Ulrik Wilhelm Møller og Benta Regine Mathea Kauffeldt. Hun giftet seg i 1846 i Eppendorf med arkitekt Alexis de Chateauneuf. Han døde i 1853, hvoretter Caspara de Chateaneuf giftet seg på ny i 1866 med den tyske friherre Otto von Racknitz (1829-1913).

Friherreinnen testamenterte sin formue til to legater (til minne om faren); et til fordel for embetsmannsenker og deres barn, og et til fordel for studenter ved universitetet i Christiania. Både friherre von Racknitz og forfatterinnen Marie Colban ble betenkt med livrenter.

Friherreinnen døde i Baden-Baden i 1872. Etter eget ønske ble liket brakt til Christiania og bisatt på Krist kirkegård, ved siden av foreldrene.

Referanser
----------

1. 1 2 3   nbl.snl.no, besøkt 24. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Brandt, Wilhelmine (1985). *Slægten Benkestok*. Oslo: Damms antikvariat. s. 253. ISBN 8290438001.
3. ↑  Torvanger, Åse Moe (25. februar 2020). «Alexis De Chateauneuf». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 2. mars 2021.
4. ↑  Hagen, Magne (1934). *Universitetets legater*. [Universitetet]. s. 156-157.
5. ↑  *Hedemarkens Amtstidende 1872.08.21*. 1872.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Rold Skov**, dvs. **Rold skog** som ligger sentralt i Himmerland mellom Arden og Skørping, er Danmarks største sammenhengende skogkompleks med ca. 8.600 ha. I skogen ligger Den jyske skovhave («skoghage») med over 150 ulike trær, og Rebild Bakker.

Rold Skov har opp gjennom tidene vært forbundet med landeveisrøvere og overfall. På 1830-tallet lyktes det å avsløre en større bande med etterfølgende rettssaker som pågikk i syv år (1837-44). En av de dømte, med tilnavnet «Bettefanden» («Veslefaen»), beskrives av Steen Steensen Blicher i novellen med samme navn fra 1846.

Rold Skov er sterkt kupert, hvilket gir forutsetninger for kildevann og innsjøer. Kildene omfatter Lille Blåkilde, som på tross av navnet gir 150 liter per sekund, Ravnkilde, Gravlevkilden og Egebækkilden. Madum sjø øst for skogen er den største sjøen med mulighet for bading, størrelsesmessig etterfulgt av Store Økssø og Mossø. Ved skogens nordvestkant ved Gravlev er Gravlev sjø i Lindenborg ådal, en av Danmarks dypeste daler. Gavlev sjø er under reetablering etter å ha vært nedtappet i årevis. Lindenborg å snor seg gjennom urskog et stykke på veien.

60 meter under en kalkskråning i Rold skog ligger en atomsikker bunker REGAN Vest, oppført i dyp hemmelighet under den kalde krigen. Bunkeren er ikke et militært anlegg, men bygget for å ta imot regjeringen, embetsmenn og monarken i tilfelle av en atomkrig. Bunkeren har en inngang som er godt skjult i skogen, og enda én gjennom den gule mursteinsvillaen der maskinmesteren bodde med familien sin. Han førte tilsyn med bunkeren som ble bygget i årene 1963-68 og dekker 5.500 m², med ganger som strekker seg rundt to km. Anlegget er fredet. «Fredens spioner» var kallenavnet på journalister som Peter Kramer fra *Ekstra Bladet* som kom på sporet av REGAN Vest og andre NATO-hemmeligheter.

75% av skogen er privateid, hvor Lindenborg gods, Nørlund gods og Willestrup gods tegner seg for hovedparten, mens den danske stat eier de resterende 25%. Statens andel administreres av Buderupholm statsskogdistrikt.

Referanser
----------

1. ↑  Den jyske skovhave
2. ↑  St. St. Blicher: «Bettefanden», Det kongelige bibliotek
3. ↑  Lindenborg ådal
4. ↑  Museet REGAN Vest
5. ↑  «Hemmelig bunker fra den kolde krig skal bevares» *Ekstra Bladet* 14. oktober 2013
6. ↑  «På sporet af hemmeligheder under den kolde krig», *Nordjyske museer*
7. ↑  Lindenborg slott
8. ↑  Buderupholm statsskog

Kilder
------

* *Rold Skov*, Skov- og naturstyrelsen, vandreture i statsskovene nr. 114.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Stelarc** (født **Stelios Arcadiou**, men skiftet navn i 1972) er en kypriotisk-australsk performancekunstner, som med sin kunst fokuserer på å utvide mulighetene til menneskekroppen. De fleste av hans performanceopptredener handler om konseptet at «menneskekroppen er foreldet». Frem til 2007 hadde han stillingen som Principal Research Fellow i Performance Arts Digital Research Unit ved Nottingham Trent University i Nottingham, England. Han er i dag professor i School of Arts ved Brunel University i West London.

Performance
-----------

Stelarc sine særegne opptredener innebærer robotikk eller annen relativt moderne teknologi som på en eller annen måte er integrert med kroppen hans. I 25 forskjellige opptredener har han hengt seg i kroker, ofte med en av robotoppfinnelsene hans integrert. I en annen opptreden lot han kroppen bli fjernstyrt ved hjelp av elektroniske muskelstimulatorer koblet til internett. Han har også opptrådt med en tredje robot-arm, og en pneumatisk edderkopplignende seksbent gåmaskin som setter brukeren i sentrum av bena og gir dem mulighet til å kontrollere maskinen gjennom armbevegelser. Hans arbeider er blitt omtalt for sine evner til å trekke et bredere publikum, og det beste eksempelet på det var hans tillatelse fra et verdensomspennende publikum å logge seg inn på utstillingen og dermed få tilgang til eller kontroll over elektrodene som var hektet på kroppen hans.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 85244, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stelarc – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 33 minute video interview with Stelarc

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Al-Gama’a al-Islamiyya** er en egyptisk islamistisk bevegelse som begynte som en paraplyorganisasjon for militante studentgrupper i Egypt. Gruppen regnes som en terrororganisasjon av USA, EU og egyptiske myndigheter. Gruppens endelige mål er å styrte den egyptiske regjeringen og erstatte den med en islamsk stat.

Gruppen er rapportert å være ansvarlig for drapene på hundrevis av egyptiske politimenn og soldater, sivile og mangfoldige turister i en voldelig kampanje på 1990-tallet. I 2003 ga gruppen avkall på blodsutgytelse, og en rekke høytstående medlemmer av gruppen ble etter det satt fri fra fengsel av de egyptiske myndighetene, og gruppen har efått lov til å gjenoppta semi-legal fredelige aktiviteter.

I sine tidlige dager var gruppen primært aktive på universitetets campuser, og gruppen hovedsakelig består av studenter. I tillegg rekrutterte Al-Gama'a al-Islamiyya enkelte innsatte i egyptiske fengsler. Etter hvert ble det færre medlemmer i gruppen, og de som ble medlemmer var yngre og hadde mindre utdannelse. Gruppens hovedbase for rekruttering bevegde seg etter hvert vekk fra universitetene og til de fattige nabolagene i byene og i distriktene.

I 1997 hadde store deler av bevegelsen blitt lammet. Minst 20000 av gruppens medlemmer satt i fangenskap i Egypt og flere tusen var blitt drept av sikkerhetsstyrkene. I juli 1997 meglet Al-Gama'a al-Islamiyya og den egyptiske regjeringen frem et ikkevold initiativ. I avtalen de lagde måtte gruppen formelt gi avkall på vold. Året ettere slapp Egypt 2000 medlemmer av den islamske gruppen ut av fengsel som en del av avtalen som de underskrev i 1997.

Al-Gama'a al-Islamiyya ga endelig avkall på blodsutgytelse i 2003, og i september 2003 satte Egypt fri endaat de ville inngå en allianse med Al Gama'a al-Islamiyya. Dette gjorde han i en video som ble sluppet på internett.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |