recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Beliggenhet for Kuopio län 1960–1997. Før 1960 omfattet lenet også Norra Karelen (området øst for det markerte området).
**Kuopio län** (finsk: *Kuopion lääni*) er et historisk len i Finland. Lenet bestod i tidsrommet 1831–1997 og hadde Kuopio som administrasjonsete. Opprinnelig omfattet lenet de nåværende landskapene Norra Savolax og Norra Karelen. I 1960 ble Norra Karelens län (svarende til landskapet Norra Karelen) utskilt som eget len. 

Etter fortsettelseskrigens avslutning i 1944 ble mindre områder langs lenets østgrense avstått til Russland. De kommuner som ble berørt av denne avståelsen var Kides, Tohmajärvi, Värtsilä og Ilomants. 

I 1960 ble kommunene Hankasalmi og Konnevesi overført til det nydannede Mellersta Finlands län (svarende til landskapet Mellersta Finland). 

Etter landskapsreformen i 1997 ble Kuopio län og Norra Karelens län en del av det nye Östra Finlands län.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Kuopio län i Nordisk familjebok, bind 15, spalte 290, 1911

| * v
* d
* r
Finlands len 1831–1997 |
| --- |
| Finlands riksvåpen | 
* Kuopio län (1831–1997)
* Kymmene län (1945–1997)
* Lapplands län (1936–2009)
* Mellersta Finlands län (1960–1997)
* Norra Karelens län (1960–1997)
* Nylands län (1831–1997)
* Petsamo län (1921–1922)
* S:t Michels län (1831–1997)
* Tavastehus län (1831–1997)
* Uleåborgs län (1775–2009)
* Vasa län (1775–1997)
* Viborgs län (1812–1945)
* Åbo og Björneborgs län (1634–1997)
* Ålands län (1918–2009)

 | Finlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Herman Wedel Major** (født 23. februar 1814 i Kristiansand, død 26. september 1854) var en norsk lege. Han var en pioner og drivkraft innen utviklingen av norsk psykiatri, både faglig og institusjonelt.

Slekt
-----

Major stammet fra den opprinnelig irske Major-slekten fra Kristiansand. Han var sønn av den irske forretningsmannen Robert Gonsalvo Major (1766–1839) som rømte til Kristiansand fra Irland etter å ha vært involvert i motstandsbevegelsen United Irishmen. Moren het Sophie Benedicte Weidemann. Selv ble han gift med Ida Cathrine Grüning.

Liv
---

Major fikk privat undervisning og ble student i 1832. I 1834 begynte han på det medisinske studium, og i 1842 ble han medisinsk kandidat. Etter farens selvmord i 1839 og forloveden Fanny Rahbeks uroanfall i 1842, begynte han å lese psykiatri. 1843–45 foretok han en statsstøttet reise i Tyskland og Frankrike for å studere sinnssykdommer.

Fra 1847 var Major lege ved Oslo Sindssygeindretning, hvor han ble utnevnt til bestyrer i 1851. I 1846 hadde han utført en stor undersøkelse av de psykisk lidende menneskers kår i Norge (*Indberetning om Sindssyge-Forholdene i Norge i 1846*). Her viste han at forholdene var forferdelige i de «dollhus» og «dårekister» som var anlagt for forvaring og innesperring av psykisk lidende. Det gav grunnlaget for at han klarte å få innført en lov om «Sindsyges pleie og behandling» av 17. august 1848, slik at omsorgen nå ble en oppgave for helsevesenet, adskilt fra både fattigforsorgen og fengselsvesenet. Han mottok dessuten et årlig stipend for å fortsette sitt arbeid.

Det var forutsetningen for at staten kunne bygge Gaustad sykehus i Christiania og senere Eg sykehus i Kristiansand – Norges to første psykiatriske sykehus. I mellomtiden var Major utsett til å ble direktør ved det nye asylet i Oslo – dagens Gaustad sykehus, men i 1854, like før innsettelsen, trakk han seg og utvandret til Amerika. Under overfarten sank «Arctic», skipet han reiste med, og både Herman Wedel Major, familien hans, og broren – den tidligere ordfører i Oddernes kommune Robert Major jr. – omkom.

Foruten den nevnte *Indberetning*, skrev han artikler i *Ugeskrift for Medicin og Pharmacie*, *Norsk Magazin for Lægevidenskaben*, *Morgenbladet* og *Bergenske Blade*.

Kilder
------

* Halvorsen, Jens Braage: *Norsk forfatter-lexikon 1814–1880*, 4. bind, s. 5–6. Kristiania: Den norske forlagsforening, 1896.
* *Nordisk familjebok, Uggleupplagan, bd. 17, sp. 566. Stockholm: Nordisk familjeboks förlag, 1912.*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF
 |
**MSNBC** *(**M**icro**s**oft/**N**ational **B**roadcasting **C**ompany)* er en 24-timers nyhetskanal som sender over kabelnettet i USA. Kanalen ble lansert den 15. juli 1996 av Microsoft og NBC Universals kringkastingsenhet NBC, men Microsoft solgte seg ut av kanalen i 2012. For tiden er MSNBC den tredje største nyhetskanalen på det amerikanske kabelnettet, etter CNN og Fox News Channel.[][*når?*] Kanalen har hovedsete i Rockefeller Center i New York, og deler enkelte fasiliteter med NBCs lokale TV-stasjon WNBC.

msnbc.com
---------

Nettstedet **msnbc.com** var fra oppstarten et samarbeid mellom NBC News og Microsoft, og ble drevet som en forlengelse av sistnevntes nettportal MSN. Da NBC ble eneste eier av MSNBC i 2012, pekte msnbc.com videre til NBCNews.com. Et eget nettsted for selve TV-kanalen ble deretter etablert på domenet msnbc.com.

Referanser
----------

1. ↑  Acronym Finder: MSNBC

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) MSNBC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
*For bandet med samme navn, se Calexico (band).*

**Calexico** er en by i Imperial County i California, USA, med et innbyggertall på 32 600 (est. 2005). Byen ligger ved grensa til Mexico, rundt 200 km øst for San Diego og 110 km vest for Yuma. Navnet Calexico er et teleskopord, sammensatt av California «Cal~» og Mexico «~exico», i likhet med nabobyen Mexicali på andre sida av grensa.

Calexico ble grunnlagt i 1899 som en teltby for *Imperial Land Company*. Den fikk bystatus i 1908. De første bosetterne var meksikanere, og særlig etter den meksikanske revolusjon i 1910 slo mange meksikanske flyktninger seg ned i Imperial Valley. Byen har senere vokst, hovedsakelig grunnet betydningen som grenseby, men også på grunn av de omkringliggende jordbruksområdene, som gir et viktig bidrag til byens økonomiske fundament. Byen har i dag en av de høyeste andelene av meksikanske innbyggere i USA (rundt 90 %).

Calexicos strategiske beliggenhet gjør byen til et knutepunkt for trafikk mellom Mexicos sentrale deler og de store byene langs USAs vestkyst og Canada. Over 60 000 mennesker passerer gjennom Calexico hver dag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Calexico, California – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Kokebanan**, også kalt melbanan og plantain, kommer fra Sør-Amerika, Afrika og India. I disse områdene kan kokebananen være basisføde på lik linje med potet i Norge.

Kokebanan har helt andre egenskaper enn vanlig banan, og den kan mer regnes som en grønnsak enn en frukt, da den blant annet ikke kan spises rå. Den bør varmebehandles før den kan spises, enten grilles, kokes, stekes eller frityrstekes. Det eneste som kan minne om banan er fasongen og navnet. I de dagligvarebutikkene som har kokebanan i sitt sortiment, vil en neppe finne den blant vanlig banan, men heller blant søtpotet. Smaken kan faktisk minne litt om søtpotet. Smaken er forøvrig ikke så søt som hos vanlig banan og den er ganske hard i konsistensen. Skallet er også ganske hardt, og vanskelig å ta av i forhold en vanlig banan. Det anbefales derfor å bruke kniv til dette. Skallet er ofte grønngult, og noe flekkete. En del vil nok tro at den er av dårlig kvalitet, og at den ikke ser innbydende ut på grunn av flekkene, men det er slik kokebananen ser ut. Kokebananen begynner å bli dårlig når den får myke flekker og sår.

Kokebanan passer godt til kylling og kjøtt, og om man steker den og tilsetter salt og pepper, kan smaken minne noe om pommes frites. Orientalske krydrede retter og frityrstekt til desserter passer den også godt til. Kokebanan inneholder mer energi enn vanlig banan, og den er rik på A-vitamin og mineraler.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Bodil Børset** (født 11. februar 1975 fra Rindal i Møre og Romsdal) er en norsk litteraturviter og tidligere leder for Seksjon for kreativ næring, Kulturrådet. Før dette var hun direktør for Hamsunsenteret i Hamarøy.

Hun tok doktorgraden i litteraturvitenskap i 2006, med en avhandling om hørespillets betydning for den franske forfatteren Nathalie Sarrautes forfatterskap, og hvordan litterært stoff overføres mellom medier. Børset ble ansatt som direktør for Hamsunsenteret i 2008, og tiltrådte i 2009. Fra 2017 har hun ledet Kulturrådets nye kontor Kreativt Norge i Trondheim. 1. februar 2023 begynner hun i stillingen som avdelingsleder for Rindal Skimuseum, en avdeling av Orkla Industrimuseum, Museene i Sør-Trøndelag.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 4. august 2009.
2. ↑
3. ↑  Kulturdepartementet (18. august 2017). «Kulturministeren åpnet nytt kontor for kulturell og kreativ næring». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 12. oktober 2017.
4. ↑  «Bodil Børset er ansatt som ny avdelingsleder på Rindal Skimuseum». *Trollheimsporten*. 4. januar 2023. Besøkt 4. januar 2023.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Johan Michael Keyser** (født 15. januar 1749 i Drammen, død 1. desember 1810) var en norsk teolog og biskop i Christiansand stift 1805–10.

Johan Michael Keyser ble født på Bragernes i Drammen. Hans foreldre var kjøpmannen Christen Nielsen og Anna Rosine Nielsen. Hun var født *Keyser*, og var datter av en vinhandler fra Frankfurt am Main. Sønnen tok hennes pikenavn som sitt etternavn.

Keyser ble tidlig foreldreløs, og han ble oppdratt av sin mormor. Hun satte ham i lære hos presten Peder Hesselberg, en av de fremste blant Herrnhutterne i Norge. 

Mangel på midler gjorde det vanskelig for den unge Keyser å få utdannelse, men han ble cand.philos. i Fredriksborg i 1766 og hadde så forskjellige lærerstillinger. 1 1777 fikk han på anbefaling fra biskop Christian Schmidt stillingen som residerende kapellan i Ullensaker. Fra 1791 var han fengselsprest i Oslo, og fra 1795 var han slottsprest og sokneprest i Aker. 1 1805 ble han biskop i Kristianssand. I sin bispetid var han imidlertid svært syk, og fikk ikke utrettet mye.

*D.Thrap* skriver om han i Dansk biografisk leksikon at 

> 
> *Han var en mild, sagtmodig, gjennempastoral Personlighed, der vandt Hjærterne overalt. Som Prædikant fik han af sin Biskop 1777 det Vidnesbyrd, at de enfoldige kunde forstaa ham, og de lærde kjededes ikke ved at høre ham. I de Prædikener fra hans senere Aar, der findes, ses han at have lagt sig efter det moraliserende Foredrag, hvori han uden at afvige fra Kristendommens Grundsandheder stundum optager rationalistiske Talemaader.*
> 
> 
> 

Keyser var far til universitetshistorikeren Fredrik Wilhelm Keyser, historikeren Rudolf Keyser og teologen Christian Nicolai Keyser, samt onkel til fysikeren og kjemikeren Jens Jacob Keyser.

Kilder
------

* Biografi i *Dansk biografisk leksikon* fra 1905 (på dansk)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jens Bloch** | **Luthersk biskop av Kristiansand Stift**(1805–1810) | Etterfølger:**Christian Sørenssen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Vårknipa** er tida på slutten av vinteren, da vinterforrådet er i ferd med å ta slutt, men vekstsesongen ennå ikke er begynt. 

I tidligere tider ble alt vinterfór og matforråd dyrket på den enkelte gården, og vårknipa kunne være en vanskelig tid hvis vinteren varte lenger enn vanlig, eller hvis høsten året før hadde vært dårlig. For å komme gjennom vårknipa ble det ofte brukt utradisjonelle metoder, som å blande bark i brødet og mose i grøten. 

Det siste høyet på låven kunne bli blandet med mose, tang, lauv, bjørkeris, halm og endog hestemøkk. Bruk av blant annet bjørkenkopper, rognebark, røsslyng og blåbærlyng som nødfôr til husdyra i vårknipa er dokumentert i det stor norske etnobotaniske oppslagsverket *Planter og tradisjon.*

Uttrykket brukes i dag også om matsituasjonen for ville dyr, som også kan befinne seg i en vanskelig matsituasjon på slutten av vinteren.

Referanser
----------

1. ↑  Høeg, Ove Arbo (1975). *Planter og tradisjon - floraen i levende tale og tradisjon i Norge 1925-1973*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 101. ISBN 8200089304. «Ein slo også lyng av og til om våren når vårknipa var som verst»
2. ↑  Grimen, Bjørn (10. mars 2010). «Svaner bukket under i vårknipa». *Nrk Rogaland*. «Sangsvanene tåler masse kulde, bare de får mat. Nå har de ikke fått mat og de har vaklet rundt her og dødd i store mender, sier Dagestad.»
**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.

**House of European History** i Brussel åpnet i 2017 som en kulturinstitusjon og et utstillingssenter med Europas historie som tema. Museet ligger sentralt i Brussel. Museet er etablert etter initiativ fra Europaparlamentet. Hovedtema er Europas historie og europeisk integrasjon. Museet har en permanent utstilling, midlertidige utstillinger og ulike vandreutstillinger. Museets samlinger består av gjenstander og dokumenter fra Europas historie, utdanningsprogrammer, kulturbegiveheter og publikasjoner.

Lokalitet
---------

Eastman bygningen, opprinnelig oppført som tannlegeklinikk, har sitt navn etter George Eastman, den amerikanske filantropen og oppfinneren av Kodak kameraet. Hans generøse gave finansierte opprettelsen av tannklinikker i New York, London, Rome, Paris, Brussel og Stockholm, for å tilby gratis tannpleie til barn. 

I 1933 engasjerte Eastman stiftelsen den sveitsiske arkitekten Michel Polak til å tegne den nye bygningen; han var kjent for sin Art Deco stil og spesielt for sitt berømteRésidence Palace i Brussel. I barnas venterom er det en serie med veggmalerier av maleren Camille Barthélémy med La Fontaine’s fabler som motiv. 

I Leopoldparken ligger det en rekke historiske bygninger, noen av dem er vernet. Men Eastman bygningen er ikke formelt vernet. I 1980 var tannlegeklinikken nedlagt og bygningen var tatt i bruk som kontorer for EUs institusjoner.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Official website

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Hans Peder Pedersen-Dan** (født 1. august 1859 i Itzehoe i hertugdømmet Holstein, død 21. april 1939 i Hellerup) var en dansk billedhugger.

Pedersen-Dan ble født i Itzehoe som sønn av arrestforvarer Ole Pedersen og Elisabeth Sophie født Johansen.

Etter at han var utlært som stenhuggersvenn, reiste han til Tyskland og Roma, hvor han blant annet studerte under Georg Christian Freund. Siden reiste han også til Den nære orienten og Nord-Afrika. I 1886 kom han til København, hvor han ustilte sin statue «Ismael». I 1889 mottok han den lille gullmedalje for relieffet «Jacob tilvender sig sin Faders Velsignelse».

Deretter oppholdt han seg et par i Paris, hvor han blant andre møtte Stephan Sinding. Etter sin hjemkomst til Danmark giftet han seg den 20. august 1892 med billedhuggerinnen Johanne Agnete Theresia Betzonich.

Han var representant for en anekdotisk preget, naturalistisk billedhuggerkunst. Han mottok en rekke offentlige bestillinger, og har blant annet utført skulpturene «Landsoldaten med den lille hornblæser» og nasjonalsymbolet «Holger Danske». Han fikk også tildelt oppgaven med å hugge H.W. Bissens dronningestatuer til Dronningeporten på Christiansborg.

I 1898 ble han ridder av Dannebrog. Han er begravet på Hvidovre Kirkegård.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, oppført som Hans Peder Pedersen-Dan, AKL Online kunstner-ID 00119566[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 3851, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   Dansk Biografisk Leksikon-ID H.P.\_Pedersen-Dan, besøkt 14. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   gravsted.dk ID hppedersen-dan, besøkt 14. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  *Hans Peder Pedersen-Dan*, gravsted.dk
6. ↑  *Pedersen-Dan, Hans Peder*, Dansk biografisk Lexikon
7. ↑  *H.P. Pedersen-Dan*, kulturarv.dk

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni
 |
**Anne Gøye Henriksdatter** (eller Gjøe, født 18. januar 1609 på Turebyholm, død 9. januar 1681 på Hvedholm) var en dansk boksamler. 

Hun var datter av godseier Henrik Gøye og Birgitte Brahe, som den niende og nest yngste i flokken. Etter farens død i Kalmarkrigen i 1611 ble Anne og hennes søstre hos moren, mens fire brødre kom i huset til mosteren Sophie Axelsdatter Brahe og dennes mann Holger Rosenkrantz på Rosenholm. Da moren døde i 1619 kom også pikene etter til Rosenholm. Her hadde Anne gode dager til 1627, hvor hun tok opphold hos sin bror Eskil Gøye til Brandholm. Året etter giftet en annen bror Falk Gøye seg med Karen Bille, og Anne fulgte deres oppfordring om å flytte sammen med dem på Hvidkilde. I 1649 ble Falk utnevnt til hoffmester ved Sorø akademi, og Anne fulgte med broren og svigerinnen til Sorø. I 1653 døde Falk, hvoretter Anne og Karen flyttet tilbake til Hvidkilde. Under svenskekrigen i 1657 måtte de flykte og tok opphold hos Karens datter Susanne Gøye og hennes mann Preben Brahe på Næsbyholm. 

Siden besluttet hun seg for å danne sitt eget hjem ved å slå seg ned i Næstved, hvor hun hadde arvet en eiendom etter moren. Her hadde hun tenkt seg å ende sine dager, men Susanne og Preben inviterte henne til å slå seg ned i en gård de eide i Odense, det senere Odense Adelige Jomfrukloster. Herfra kunne hun jevnlig besøke dem på deres gård Hvedholm. Her døde hun også under et besøk den 9. januar 1681. Liket ble ført til Gøyenes gravsted i Sorø kirke.

Boksamler
---------

Den litterære interesse hadde hun arvet fra sin mor som ga henne den første bok i 1613, og ved sin død testamenterte henne resten av sine bøker. Etter Sophie Axelsdatter Brahes død inngikk dennes håndskrifter også i Annes samling. I gjennom en lang årrekke samlet Anne seg et bibliotek av dansk litteratur, særlig oppbyggelsesskrifter, men også bruksbøker og skjønnlitteratur. 

Samlingen kom rektor ved latinskolen i Næstved Peder Syv til gode, ettersom han fikk adgang til hennes bibliotek. I sine siste leveår syslet hun med tanken om å få trykket en fortegnelse over samlingen, hvilket først ble utført lenge etter hennes død. Ifølge en håndskrevet katalog som ble utarbeidet ca. 1686 av den senere biskop Jens Bircherod, besto samlingen av 1116 bind, herav 76 håndskrifter. For at samlingen ikke skulle bli splittet opp testamenterte hun den til Susanne og Prebens datter Karen Brahe. Her kom den til å danne grunnstammen i Karen Brahes senere berømte bibliotek.

Referanser
----------

1. ↑  *Anne Gøye*, Dansk biografisk Lexikon
2. ↑  *Sophie Axelsdatter Brahe*, dansk kvindebiografisk leksikon
3. ↑  *Anne Gøye*, Dansk kvindebiografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon **·** Geni **·** GND
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
En **scenograf** (også kalt **produksjonsdesigner**) har hovedansvaret for scenografien, eller det visuelle uttrykket, i en teater-, opera- eller balettforestilling, en TV-produksjon eller en film. Begrepet oppsto i teateret. En scenograf jobber tett med regissøren og andre fagfelt i en produksjon for at budskapet skal skinne gjennom på best mulig måte.

En scenograf har som regel ikke ansvaret for hele det visuelle uttrykket i en produksjon alene, men jobber tett med blant annet lyd- og lysdesignere, rekvisitører, kostymedesignere og maske- og hårdesignere. Ofte er det scenografen som står for designet av selve kulissene til en produksjon, mens egne snekkere og malere står for produksjonen av disse. Det er ikke uvanlig at scenografen også krediteres som kostymedesigner i en produksjon, spesielt i mindre sceneproduksjoner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
EMW, se likheten med BMWs grill
**Eisenacher Motorenwerk**, EMW, var et østtysk bilmerke som ble produsert i perioden 1945 til 1955. Fabrikken lå i Eisenach.

BMWs fabrikk i Eisenach ble nasjonalisert av DDR etter andre verdenskrig, og Autovelo ble grunnlagt og startet produksjonen av førkrigsbiler. Bilene som ble produsert var identiske med dem BMW hadde produsert, og de ble også solgt under bilmerket BMW. Autovelo ble saksøkt og endret navnet til EMW. Dette skjedde i midten av 1952. EMWs logo er lik BMWs, bortsett fra at de blå fargene er erstattet med rødt. Etter hvert ble EMW faset ut til fordel for Wartburg-merket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) EMW vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
 BMW – Liste over BMW-modeller – Liste over BMW-motorer – Alle BMW-artikler |
| --- |
**Dillingham** (sentral-yupik: *Curyung*) 
er en by i statistikkområdet Dillingham i den amerikanske delstaten Alaska. Byen ligger i den indre delen av Nushagakbukta, ved utløpet til elvene Nushagak og Wood, om lag 530 kilometer sørvest for Anchorage.

Dillingham har 2 400 innbyggere, hvorav 52,6 prosent urinnbyggere og 35,6 prosent hvite (i 2000). Byen ligger i utkanten av viltreservatet Togiak, og er et utgangspunkt for en rekke lokaliteter for øko-turisme og sportsfiske.

I 1818 etablerte russerne handelsposten og festningsstedet Alexandrovski, og i 1837 ble det opprettet en russisk-ortodoks misjon, og byen fikk navnet Nushagak. I 1881 ble det opprettet en meteorologisk stasjon, og i 1884 regionens første fabrikk for hermetisering av laks. I 1903 fikk byen navn etter den amerikanske senatoren Paul Dillingham.

Byområdet ble ikke kartlagt før i 1947, og i 1967 fikk Dillingham sitt eget bystyre. Næringslivet i byen består i hovedsak av fiske, prosessering av fisk, kjølelagring og støtte til fiskeindustrien. Dillingham lufthavn ligger vest for byen.

Referanser
----------

1. ↑  United States Census Bureau, Annual Estimates of the Resident Population for Incorporated Places: April 1, 2010 to July 1, 2013. Alaska. Besøkt 31. august 2014 (en)
2. ↑  University of Alaska, Alaska Native Place Names. Besøkt 31. august 2014. (en)
3. 1 2 3 4 5 6  National Oceanic and Atmospheric Administration, Community Profiles for North Pacific Fisheries-Alaska. Utgitt i desember 2005. Side 405-409. Besøkt 31. august 2014. (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Agnete Sophie Budde** (født 10. august 1660, død 6. september 1678) var en dansk adelsdame som ble dømt som morderske.

Hun var datter av Joachim Budde og Agnete v. Hargen (fra Øsel). I en alder av 17 år ble hun selskapsdame hos Birgitte Skeel som var enke etter grev Christoffer Parsberg. I denne stillingen ble hun tilskyndet av fru Regitze Grubbe (enke etter Hans Ulrik Gyldenløve), som av forskjellige grunner hatet grevinne Parsberg, til å forgifte denne med rottekrutt (arsenikk). Forsøket mislykkedes dog, men Budde ble arrestert og satt i Blåtårn. 

Det ble nedsatt en undersøkelseskommisjon hvor også fru Grubbe ble inndratt. Kommisjonen fradømte Budde livet, og dommen ble siden bekreftet av Højesteret. 

Agnete Sophie Budde ble henrettet på Slotspladsen i København den 6. september 1678, og liket ble begravet på kirkegården ved Holmens kirke. Regitze Grubbe ble dømt til livsvarig forvisning på Bornholm.

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk Lexikon om Agnete Sophie Budde
* Dansk biografisk Lexikon om Regitse Grubbe

  

Portal: Danmark
**Petter Graver** (født 30. mai 1920 i Tinn, død 21. januar 1995) var en norsk advokat, diplomat og ambassadør.

Petter var sønn av revisjonssjef Torjus Graver (1893–1981) og Marie Utstrand (1893–1962). Søstera Astrid Margret Graver (1926–2012) ble gift med sentralbanksjef Knut Getz Wold. Han var formann i Bærum AUF i 1939. Etter examen artium 1940 deltok han i Kampene i Lunner, Oppland som soldat i kaptein Phillip Hansteens skiløperkompani. Han rømte til Little Norway i 1944. Han tok Flyvåpenets flyveskole i Skottland 1945, ble cand.jur. 1947 og ansatt i Utenriksdepartementet samme år, etter å ha vært ett år ved Arbeidernes Opplysningsforbund.

Han var attaché og visekonsul i Genova 1949–1951, sekretær ved legasjonen i Rio de Janeiro 1951–1954, giftet seg med Siren Hognestad (født 1928) i 1954, var ambassadesekretær ved Norges ambassade i Paris 1956–1958. Han gikk på NATO Defense College 1958–1959. I 1959 ble han byråsjef og ble elev ved Forsvarets høgskole der han umiddelbart praktiserte som lærer et par år. Han var ambassaderåd ved Norges ambassade i Moskva 1961–1964, byråsjef 1964, forfremmet til underdirektør 1965. Fra 1969 var han minister og bestyrer for militærmisjonen i Berlin. Deretter var han ambassadør ved Norges ambassade i Tel Aviv og Nikosia 1971–1975 (under Jom kippur-krigen 1973), ved Norges ambassade i Moskva 1975–1979 i en tid da Jens Evensen og Arne Treholt forhandlet om deling av gråsonen, ved Norges ambassade i Ottawa 1979–1983 og ved Norges ambassade i Haag 1983–1988.

Etter alt dette fikk han advokatbevilling og praktiserte litt, blant annet i Arne-saken, Heelen Kleuver-saken og saken med Stefan Trøber, en sak der Norge fikk sin første dom for brudd på menneskerettigheter.

Han fikk en St. Olavs Orden i 1969, har Krigsmedaljen og var innehaver av Deltakermedaljen med rosett.

Referanser
----------

1. ↑  Dødsdato fra gravferdsetaten i Oslo.
2. ↑  Graver, Petter i Hvem er Hvem 1973.
3. ↑  *Dagens navn* i Aftenposten den 30. mai 1990.
4. ↑  Cato Guhnfeldt, *Navn i nyhetene* den 21. april 1994.
5. ↑  *Norway names new ambassador to the Soviet Union* den 20. januar 1975. Fra Wikileaks.
6. ↑  Stefan Trøber heter i dag Stefan Stray og var Pushwagners agent på 1980-tallet, jamfør Geir Ramnefjell sin artikkel Her er Pushwagners hemmelige agent i Dagbladet den 28. mai 2009.
7. ↑  Karin Bøhm-Petersen, *Norge brøt menneskerettigheter* i Aftenposten den 18. desember 1991
8. ↑  Håkon Letvik, *Står på for fangene* i Aftenposten den 21. januar 1991.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Flokkur Þjóðernissinna** (*Nasjonalistpartiet*) var et lite islandsk parti som representerte en form for nazistisk ideologi før og under den andre verdenskrig.

Partiet ble etablert i mars 1934 gjennom en sammenslutning av den anti-kommunistiske og anti-demokratiske islandske nasjonalistbevegelsen og det islandske nasjonalistpartiet som tidligere hadde brutt ut av bevegelsen. Det nye partiet hadde som mål å beskytte den islandske etniske identiteten og trodde på overlegenheten til den ariske rase og antisemittisme. Partiet støttet landbruksreform og var positive til korporativisme og til at myndighetene skulle investere i industri. Partiet ønsket også å avvikle Alltinget og erstatte dette med et korporativt parlament. Partiet avviste den klassiske høyre-venstre aksen i politikken og presenterte seg som et radikalt alternativ i islandsk politikk. Partiet var mer influert av ideene til den danske nazilederen Frits Clausen enn til Adolf Hitlers. Det er ingen bevis for en direkte kobling med det nasjonalsosialistiske Tyskland.

Partiet tok noen ideer fra fascismen, og organiserte blant annet noen marsjerende avdelinger som paraderte 1. mai og bar på det islandske flagget og hakekorset. Medlemmene kledde seg i grå skjorter og armbånd med et rødt hakekors.

Partiet gav ut avisa *Island* og tidsskriftet *Mjølnir* (etter Thors hammer). Partiet tok ikke førerprinsippet i bruk og hadde fire ledere de 11 årene partiet eksisterte.

Partiet fikk aldri noen politisk representasjon, med unntak av en fireårsperiode i studenttinget til Universitetet på Island. I 1936 fikk partiet oppmerksomhet da det skaffet seg en kopi av dagboka til finansministeren og publiserte denne i *Island*. Partikontorene ble ransaket av politiet og flere ledende medlemmer arrestert, men saken endte uten tiltaler.

Partiet hadde aldri mer enn 450 medlemmer og startet nedturen omtrent rett etter etableringen. I 1938 marsjerte partiets tropper for siste gang og i 1939 publiserte partiet sin siste store utgivelse, *Aims of the Nationalist Party*, foruten sporadiske utgivelser av *Island*. En debattklubb i Reykjavík ble arrangert vinteren 1939-1940, men den var uten betydning og partimøtene etter dette var i lokale smågrupper. Partiet ble formelt avviklet i 1944 da det var åpenbart at Tyskland ville tape krigen.

Se også
-------

* Politiske partier på Island

Litteratur
----------

* S. U. Larsen, B. Hagtvet & J. P. Myklebust, *Who Were the Fascists: Social Roots of European Fascism*, Scandinavian University Press, Oslo, 1980. ISBN 82-00-05331-8

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Metafrase** er et begrep for bokstavelig oversettelse, det vil si «ord for ord og linje for linje» oversettelse. I daglig bruk betyr metafrase bokstavtro; men metaphrase er også oversettelse av poesi i prosa. I motsetning til parafrase som er i vanlig bruk i litteraturteori, så er begrepet metaphrase nesten bare brukt i oversettelsesteori.

Metaphrase er en av tre metoder for oversetting, de to andre er parafrase og imitasjon, i henhold til John Dryden. Dryden anser at det er bedre å parafrasere («omskrive»)enn å metafrasere («bokstavelig oversetting») og imitasjon.

Begrepet «metaphrase» er først brukt av Philo Judaeus (20 f.Kr.) i *De vita mosi*. Quintilianus trekker et skille mellom metaphrase og parafrase i  pedagogisk praktisering av imitasjon og bearbeiding av klassiske tekster; Han påpeker at metaphrase endrer et ord, og å parafrase en setning. Skillet ble senere fulgt av renessansen lærde.

Referanser
----------

1. ↑  *Ovids brevene*, forord av John Dryden, London: Jacob Tonson, 1681, sitert i Baker, Malmkjær, s. 153
2. ↑  Andrew Dousa Hepburn; *Manual of English Rhetoric* , BiblioBazaar, LLC, 2008, ISBN 0-559-76232-1, s.18
3. 1 2  Baker, Malmkjær; s. 154
4. 1 2  Baker, Malmkjær, s. 153

Litteratur
----------

* Baker, Mona; Malmkjær, Kirsten (1998). *Routledge encyclopedia of translation studies*. Routledge. ISBN 0-415-09380-5.
**Utvær fyr**, også kalt **Utvær fyrstasjon**, er et tredje ordens kystfyr vest for fiskeværet Utvær i Sognesjøen, beliggende i Solund kommune i Vestland – og regnes som Norges vestligste punkt. Fyret ligger i øygruppa Utvær, som er fredet som Utvær naturreservat. Fyret har rødt tårn med lyskilde 45 meter over havet. Det lyser med karakteristikk FI W (hvite blink) 30s og har en lysstyrke på 2 228 000 hefnerlys og lysvidde på 19 nautiske mil. Anlegget har racon.

Fyret ble installert i 1900, og er et av hovedfyrene langs kysten av Vestlandet. Det ble sist endret i 1952 og har vært radiofyr fra 1954. Under andre verdenskrig ble fyret i 1945 sterkt skadet ved flyangrep, og det 31 meter høye støpejernstårnet fikk nytt lyktehus i 1948. Et lite bitårn står på en cisterne ved siden av hovedfyret.

Fyret ble avbemannet i 2004. Det er Staten ved Kystverket som eier Utvær fyrstasjon, men etter avbemanningen leies anlegget av Solund kommune. Fremdeles utgjør fyrstasjonen en sterkt element i området. Den har maskinhus, boliger og uthus i tillegg til naust og landing. Området rundt tårnet er vernet som naturreservat.

Norges vestligste punkt
-----------------------

Utvær ligger på 4°30'33.6"Ø, grunnlinjepunkt *NM64* Steinsøyna NV på 4°29'59.37" og *NM63* Holmebåen på 4°29'57.02". Derved ligger disse hhv. 512 m og 547 m lenger vest enn Utvær.

Referanser
----------

1. 1 2 3   NGA List of Lights, Radio Aids and Fog Signals[Hentet fra Wikidata]

Se også
-------

* Sognesjøen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Utvær fyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Norsk Fyrliste 2008 – Kystverket, side 231-240.
* (no) Om Utvær fyrstasjon hos fyr.no - Norsk fyrhistorisk forening
* (no) «Utvær fyr». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Fyr i Vestland |
| --- |
|  | Austneset **·** Bardvågen **·** Dingenes **·** Geita **·** Havnefyret **·** Hellisøy **·** Hendanes **·** Holmengrå **·** Kråkenes **·** Kvanhovden **·** Leirvik **·** Marstein **·** Rutletangen **·** Ryvarden **·** Røytingkalven **·** Skongenes **·** Slåtterøy **·** Sogneoksen **·** Stabben **·** Syllingsvåg **·** Ulvesund **·** Utvær **·** Vatlestraumen **·** Ytterøyane **·** Økshamaren | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Gulen
**Allan Bertil Almqvist** (født 29. august 1902 i Ulriksdal i Stockholms län, død 16. mai 1972 i Stockholm), også kjent som **Bertila** og **Trallgöken**, var svensk forfatter og illustratør. Han tegnet til aviser, tidsskrifter og bøker og skrev og illustrerte egne barnebøker.

Almqvist studerte litteratur og kunsthistorie i Stockholm og Uppsala fra 1924 til 1925. Deretter studerte han ved Figge Fredrikssons malerskole i Stockholm. Han arbeidet som tegner i *Dagens Nyheter*, *Stockholms-Tidningen* og *Aftonbladet*. Han ble imidlertid mest kjent for bildebøkene om *Barna Hedenhös*, en serie på over 16 bøker om en svensk steinalderfamilie. Den første boka kom i 1948. I perioden fra 1973 til 1984 kom fem av dem på norsk under tittelen *Hedenold-barna*.

Under andre verdenskrig skapte Almqvist slagordet «en svensk tiger» til en statlig kampanje mot spionasje. Han illustrerte ordspillet med en blågul tiger.
Under andre verdenskrig tegnet Almqvist «en svensk tiger» som illustrasjon til sitt eget slagord til en statlig kampanje mot uforsiktig prat og avsløring av hemmeligheter. Uttrykket kan på svensk også bety «en svenske tier (stille)». Omringet av krigførende naboland var det nøytrale Sverige i full beredskap, og en tiger med blågule striper skulle minne befolkningen på å ikke spre opplysninger som kunne true rikets sikkerhet.

Almkvist var gift med forfatteren Anna-Lisa Almqvist fra 1929. De ble skilt, og fra 1937 var han gift med kunstneren Gunborg Ramstad.

Priser (utvalg)
---------------

* 1954 Tidningen VIs litteraturpris

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 14. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 11496914g[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BD Gest', BD Gest' author ID 31208, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 27. februar 2016[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Bertil Almqvists bøker i Nasjonalbibliotekets nettbibliotek
7. ↑  Beredskapsmuseet om «En svensk tiger»
8. ↑  Bertil Almqvist i Vem är det : Svensk biografisk handbok / 1957 /

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bertil Almqvist – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
Bayonnes museum

Hudson County; Bsyonne er merket (1).
**Bayonne** er en havneby i Hudson County i New Jersey i USA, med et areal på 29,1 km² hvorav halvparten er land og halvparten vann. I 2006 var innbyggertallet 57 886 etter an beregning fra United States Census Bureau. Byen inngår i New Yorks storbyregion og ligger på vestre side av Upper New York Bay.

Geografi
--------

Bayonne ligger på en halvøy, Bergen Neck, som avgrenses i vest av Newark Bay, i sør sundet Kill Van Kull og i øst Upper New York Bay. Den sørlige odden er Bergen Point. Administrativt grenser Bayonne til bye Jersey City i nord, Staten Island og Brooklyn i New York i søer respektive øst, Elizabeth i Union County i vest og Newark i Essex County i nordvest.

Historie
--------

Bayonne har fått sitt navn etter staden Bayonne i Frankrike. Bayonne ble kommune av typen *township* den 1. april 1861. Byrettighetene ble gitt i 1869 etter et vedtak av New Jerseys legislative forsamling som dessuten ble styrket av en folkeavstemning.

Kultur og severdigheter
-----------------------

I skjønnlitteraturen er Bayonne blant annet kjent som det sted der den tegnede humorserien Ernie, skapt av Bud Grace, utspiller seg. Bayonne or også fantasy- og science fictionforfatteren George R.R. Martins fødeby.

Ved Upper New York Bay er minnemerket *To the Struggle Against World Terrorism*.

Næringsliv
----------

Byens næringsliv har tradisjonelt vært dominert av beliggenheten ved New York og New Jerseys havn, og Bayonne har fortsatt en aktiv havn, blant annet for større cruiseskip, og en manufakturindustri og logistikkvirksomhet.

Kjente personer fra Bayonne
---------------------------

* Tammy Blanchard, skueespiller.
* Clem Burke, trommeslager i gruppen Blondie.
* Sandra Dee, skuespiller.
* Martin Dempsey, general, USAs forsvarssjef.
* Barney Frank, kongressmedlem fra 1981.
* Joshua Gomez, skuepiller.
* Frank Langella, skuespiller.
* George R.R. Martin, fantasy- og science fiction-forfatter.
* Dick Savitt, tennisspiller.
* Victor J. Stenger, astrofysiker, filosof og forfatter.
* Robert Tepper, sanger.
* Zakk Wylde, heavy metal-musiker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bayonne, New Jersey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell nettside


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Halsvik** er en gård i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Stedet Halsvik ligger ved bunnen av Halsvikvågen, på nordsiden av Fensfjorden, mens selve gården ligger i en sidearm fra fylkesvei 5 mellom Steine og Sløvåg. Gården ligger rundt 13-18 meter over havet.

Historie
--------

Navnet på gården ble først nevnt i 1567, og var da skrevet som Helsuig, i 1610 og 1667 ble navnet skrevet Halsuig, og i 1723 ble det skrevet som Halsvig. Navnet er også brukt i to andre gårdsbruk i Norge, ett i Sør-Trøndelag og ett i Nordland. Navnet blir uttalt ha'lsvikja.

I 1567 er det ikke fortalt om brukere i Halsvik, men det ble betalt 1 alb(is), som var vanlig øydegårdsskatt. Det kan bety at gården nettopp er opprettet, eller og at den har lagt øde fra svartedauden og nå ble tatt i bruk igjen. I 1590 har garden fått bruker. Anders het han, og betalte 1 geiteskinn og 1 kalveskinn i leidang og fredtoll fjerdehvert år. Anders er bruker i 1612/13 og. Da betalte han 1/2 mæle korn i tiend. I 1631/3 het brukeren Henrik. Han betalte da 12 kanne tiend, så tienden har økt 8,1 liter til 24,3 på mindre enn 20 år. I 1638 betalte Henrik full unionsskatt: 1 ort.

Annen virksomhet på gården
--------------------------

I 1876 ble gården brukt som dampskipstoppested i Postvågen. Dette ble senere flyttet til Halsvikvågen, med kai litt sør for Eidssaga. I 1887 ble gården brukt som poståpneri, og fra 1920 var det postbudrute to ganger i uka mellom Halsvik og Høyvik. I 1968 ble poståpneriet flyttet til Dalsøyra.

Litteratur
----------

* Kleive, Ivar: *Gulen i Gammal og Ny Tid* II» – 1996

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Kistene i Krags åpne gravkapell i Vær kirke. Til venstre på gitterporten ses Griffenfelds initialer (PG) og våpen, og til høyre Frederik Krags initialer (FK) og våpen. Fra venstre mot høyre ligger: Karen Nansen, hennes mann Peder Griffenfeld og Frederik Krag. Bakerst under vinduet Charlotte Amalie.   Foto: Hideko Bondesen 
**Frederik Krag** (født 4. mars  1655 i Flensborg i Flensburg i hertugdømmet Slesvig, død 24. september 1728 på Stensballegaard) var en dansk adelsmann, embetsmann og visestattholder i Norge av slekten Krag (slekt fra Jylland)

Biografi
--------

Han var sønn av geheimeråd Erik Krag (1620–1672) og Vibeke Pallesdatter Rosenkrantz til Dansted (ca. 1629–1688). 

Tyve år gammel deltok han som assistent i en dansk, diplomatisk fredforhandlingsdelegasjon til Paris. Senere var han kammerjunker hos dronningen og gesandt i Holland. Samtidig som han utviklet eiendommen Stensballegaard, steg han raskt i gradene i statsforvaltningen: Han mottok Dannebrogordenen i 1708, ble geheimeråd i 1712 og var *stiftsbefalingsmand* i Viborg og amtmann i Halds amt fra 1695 til 1713.

I 1713 ble han utnevnt til visestattholder i Norge, et embete han ifølge Dansk biografisk leksikon «beklædte til 1721 under vanskelige Forhold, som han dog ikke var voxen».

Ekteskap
--------

Ekteskapet med Charlotte Amalie Pedersdatter Griffenfeld brakte Stensballegård inn i Kragfamilien, i hvis eie det forble frem til 1927. Foto: Nico 
Frederik Krag ble utnevnt til baron i 1684, formedelst sitt ekteskap med den adelige Hedevig (Helvig) Eleonore Juel (1662 – 1686). Hun døde i barselseng med sitt andre barn i 1685, hvoretter Krag giftet seg på ny i 1690 med *Charlotte Amalie* (1672 – 1703), eneste datter av Peder Griffenfeld. Med henne fikk han 10 barn. Deretter giftet han seg for tredje gang i 1703 med Edele Nielsdatter Krag (1686 – 1751).

Frederik Krag, Charlotte Amalie og hennes foreldre hviler sammen i et åpent gravkapell i Vær kirke ved Horsens i Danmark. Det var Charlotte Amalie som fikk brakt sin fars kiste fra Norge og morens fra København, til den siste hvile i Krags familiekapell.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6ps8dv5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 219[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  *Vær kirke*, vaernebelsogn.dk Arkivert 1. august 2013 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* Frederik Krag i Dansk biografisk Lexikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Claus Henrik Vieregg** | **Visestattholder i Norge**(1713–1721) | Etterfølger:**Ditlev Vibe** *som stattholder* |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Anders Bertelson Hantveit** (født 8. juni 1857, død 20. april 1938) var en norsk bonde, lærer og politiker fra Hantveit i Gulen. Han var kjent for å stifte Gulen skoglag, og plantet selv 200 dekar skog, etter å drevet med eksport av bær til Storbritannia. Han var ordfører for Høyre i Gulen fra 1890 til 1911 og medlem av fylkesutvalget. Hantveit var også vararepresentant til Stortinget fra 1898 til 1900.

Liv og virke
------------

Hantveit gikk på folkehøgskole i Sogndal i perioden 1877 til 1878, etterfulgt av Jordbrukshøyskolen på Ås fram til 1881. Han studerte meieribruk i Rogaland samt fruktdyrking. Etter utdannelsen virker han som reisene agronom og meierilærer i Sogn og Fjordane fra 1881 til 1892.

Han slo seg ned som bonde på Hantveit fra 1882. Der kjøpte han en av fylkets første melkeseparatorer i 1887, og rundt 1900 plantet han ut rundt 300 bærbusker. Dette siste på tross av at gården lå veldig nær kysten. På det mest fruktbare produserte hagen på Hantveit 6 tonn rips og 12 tonn solbær i året, og fra 1907 startet han eksport av bær til England. Bærene ble skipet i egenproduserte sponkurver.

I 1902 startet han Gulen skoglag, og plantet selv ut 200 dekar skog. For hans innsats for jordbruket fikk Hantveit en rekke utmerkelser, blant annet gullmedalje fra Selskapet Hagedyrkingens Venner.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sogn Avis, urn.nb.no, utgitt 26. april 1938[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gjert J. Grinde** | **Ordfører i Gulen kommune**(1890–1910) | Etterfølger:**Hans K. Rutledal** |

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
En UMW-Dennis Lance i Singapore med karosseri fra Duple Metsec.
**Dennis Specialist Vehicles** er en britisk produsent av busser og spesialiserte nyttekjøretøyer. Selskapet er i dag mest kjent for produksjon av brannbiler, men produserer også busser, søppelbiler og flyplasskjøretøy.

Historie
--------

Selskapet ble stiftet i 1895 under navnet *Dennis Brothers Ltd* av John og Raymond Dennis, som først bygget sykler de solgte fra butikken sin, Universal Athletic Stores. De bygget sitt første kjøretøy i 1899, en sykkel med motor som de stilte ut på en stor sykkelutstilling samme år. I 1901 ble den første Dennis-bilen bygget, med en 8 hestekrefters De Dion-motor. Større modeller fulgte, blant annet en modell med 35 hk fra en White & Poppe-motor i 1906. Produksjonen av nyttekjøretøy ble utvidet i 1903, da den første bussen ble bygget, og med den første brannbilen i 1908. Snart utgjorde nyttekjøretøy størstedelen av produksjonen, og det er tvilsomt om det ble bygget noen biler etter 1915.

I 1972 ble selskapet kjøpt av Hestair-gruppen, etter noen år med økonomiske problemer. Det ble solgt fra Hestair til Trinity Holdings i 1989, og deretter til Mayflower Corporation i oktober 1998.

På 1990-tallet ble selskapet skilt ut i tre uavhengige deler:

* **Dennis Fire** – Produksjon av brannkjøretøyer
* **Dennis Bus** - Produksjon av busser og andre kollektivkjøretøyer
* **Dennis-Eagle** - Produksjon av søppelbiler.

Mayflower Corporation solgte Dennis-Eagle i juli 1999. Dennis Bus og Dennis Fire ble en del av Transbus International (nå Alexander Dennis) i 2001.

Produkter
---------

### Busser

Dennis Dragon
#### 1926-1967

* E/EV
* F/FS
* G/GL
* H/HS/HV
* Dart
* Arrow
* Lancet/Lancet 2/Lancet 3/Lancet 4
* Lance/Lance 2/Lance 3
* Ace
* Mace
* Falcon
* Pike
* Dominant
* Lancet UF
* Pelican
* Loline

#### 1977-2000

* Dominator
* Jubilant
* Dart
* Falcon
* Lancet
* Dragon/Condor
* Dorchester
* Domino
* Rammen til bussen Duple 425
* Javelin
* Dart/Dart SLF
* Lance/Arrow
* Lance SLF
* Trident 2
* Trident 3
* R-Serie

### Brannbiler

Dennis Sabre brannbil, Hong Kong Fire Services Department.
* N-Type
* G-Type
* R serien
* RS serien
* SS serien
* DF serien
* DFS serien
* TF serien
* TSD serien
* Sabre
* Rapier
* Dagger

### Lastebiler

* Pax
* Jubilant
* Delta

### Andre kjøretøy

* Loyd Carrier (under 2. verdenskrig)

Se også
-------

* Alexander Dennis – eier i dag Dennis Bus og Dennis Fire.

Referanser
----------

1. 1 2  *Cars store billeksikon*, bind 10 (DEC-DKR), Skandinavisk Presse AS, 1989, s. 775. ISBN 82-7232-194-7

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dennis Specialist Vehicles – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |