recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
***Alex Rider*** er en serie ungdomsromaner skrevet av den britiske forfatteren Anthony Horowitz. Serien har blitt oversatt til en rekke språk, deriblant norsk. Det har også blitt laget en spillefilm og en TV-serie basert på noen av bøkene.

Bokserien har fått navn etter hovedpersonen, Alex Rider. Han er en 14 år gammel gutt som mot sin egen vilje arbeider for MI6. Da Alex var 8 uker gammel mistet han foreldrene sine i en flyulykke. På grunn dette vokser han opp hos onkelen, Ian Rider. I den femte boken (*Scorpia*) får Alex vite at foreldrene ikke døde i en vanlig flyulykke, men at de døde av en bombe.

Da Alex Rider er 14 år gammel dør onkelen, angivelig i en bilulykke. Alex klarer ikke å akseptere den forklaringen. Han begynner å etterforske onkelens død. Det viser seg at onkelen var spion for MI6. Alex blir etter hvert vervet av MI6 han også. Han blir sendt på sitt første oppdrag, som beskrives i boken *Stormbreaker*.

Utgivelser
----------

Følgende bøker har blitt utgitt i serien (per 2023), i kronologisk rekkefølge, med utgivelsesåret først:

* 2000: *Alex Rider 1:* *Stormbreaker* – forelegg for filmen *Stormbreaker* (2006)
* 2001: *Alex Rider 2: Point Blanc*
* 2002: *Alex Rider 3: Skeleton Key*
* 2003: *Alex Rider 4: Eagle Strike*
* 2004: *Alex Rider 5: Scorpia*
* 2005: *Alex Rider 6: Ark Angel*
* 2007: *Alex Rider 7: Snakehead*
* 2009: *Alex Rider 8: Crocodile Tears*
* 2011: *Alex Rider 9: Scorpia Rising*
* 2013; *Alex Rider 10: Russian Roulette: The Story of an Assasin*
* 2017: *Alex Rider 11: Never Say Die*
* 2019: *Alex Rider 12: Secret Weapon*
* 2020: *Alex Rider 13: Nightshade*
* 2023: *Alex Rider 14: Nightshade Revenge*

Filmatiseringer
---------------

I 2006 hadde filmen *Stormbreaker* premiere; den var basert på den første romanen i Horowitz' bokserie, og ble regissert av Geoffrey Sax.

I 2020 hadde TV-serien *Alex Rider* premiere på. Den første sesongen bestod av åtte episoder, og bygget på bok nr. 2 i bokserien, *Point Blanc*. TV-seriens sesong 1 var regissert av Andreas Prochaska.

Referanser
----------

1. ↑  «‘Das Boot’ Director Andreas Prochaska To Helm Sony’s ‘Alex Rider’ TV Adaptation». *deadline.com*. Besøkt 22. november 2018. «The television adaptation does not currently have a broadcaster attached, although British commercial broadcaster ITV was previously involved. The series will be written by The Borgias and The Hole writer Guy Burt and will begin with Point Blanc, the second book in the series.»
**Idalia** er en nasjonalpark som ligger sørvest i Queensland, Australia. Den ligger cirka 893 km vest for Brisbane, i nærheten av den lille byen Blackall i Queenslands outback. Parken beskytter 144 000 hektar land med verneverdi. Idalia nasjonalpark ble åpna i 1990 av prins Philip.

Nasjonalparken er hjemstedet til mange særegne australske arter med flora og fauna, inkludert wallarooer, røde og grå kenguruer, og en rekke wallaby-arter. Inne i parken er det flere aboriginske kulturarvsteder, inkludert steinkonstruksjoner og gamle leirsteder. Ruinene av to historiske husmannsplasser, Idalia og Collabara, finner man også her.

Fasiliteter
-----------

Det finnes ingen tilrettelagte overnattingssteder, men camping er tillatt ved angitte områder.

Adgang
------

Adgang til parken er kun mulig via kjøretøy med firehjulsdrift. I perioder med mye nedbør er det umulig å komme seg inn eller ut av parken.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Environmental Protection Agency (Queensland). *Heritage Trails of the Queensland Outback*. State of Queensland. ISBN 0-7345-1040-3.
**«Ball of Confusion (That's What the World is Today)»** er en 1970 hitsingel av The Temptations. Den ble utgitt på Gordy (Motown) plateselskap, og er skrevet av Norman Whitfield og Barrett Strong.

Som den forrige singlen «Psychedelic Shack» begir «Ball of Confusion» seg ut på det psykedeliske, denne gangen med et sterkt politisk budskap. Teksten ramser opp en rekke problemer som rev USA fra hverandre i 1970: Vietnamkrigen, segregering, «white flight», narkotikamisbruk, korrupte politikere, og mer.

Til tross for sine sterke politiske temaer, unngår låten bevisst å antyde en definitiv synspunkt eller en trassig holdning. Dette er fordi Temptations sangen «War», som Norman Whitfield hadde planlagt som en 1970 vår singel, ikke ble utgitt på grunn av Motowns bekymring for sangens direkte standpunkt kunne fremmedgjøre de mer konservative lytterne. Whitfield tok «War» og omarbeidet den som en singel for Gordy soloartist Edwin Starr (for dem ble det en #1 hit), mens han og tekstforfatter Barrett Strong skrev den mer subtile «Ball of Confusion» for The Temptations.

Sangen ble brukt til å forankre 1970 *Greatest Hits II LP*. Sangen nådde 3.-plass på de amerikanske hitlistene og 2.-plass på den amerikanske R&B-listene .

Tina Turner
-----------

Tina Turner spilte inn sangen og ga den ut på singel i 1982. Singelen kom på 5.-plass i Norge. Musikkvideoen ble regissert av David Mallet. Sangen ble også gitt ut på albumet *Music of Quality and Distinction Volume One* senere samme år.

Referanser
----------

1. ↑  the-world-of-tina.com
**Margit Vea** (født 9. juni 1966 i Haugesund) er en norsk lærer, forfatter og blogger. Vea er opprinnelig fra Skudeneshavn, men er oppvokst i Tanzania og Madagaskar, og er utdannet lærer innen ernæring, helse og miljøfag.[]

Vea holder kurs og foredrag om ernæring, og har utgitt fire bøker. Boken *Mat for barn* vant kategorien *Best Children and Family Cookbook* ved Gourmand World Cookbook Awards 2007.[]

I 2019 gikk Vea i en kronikk ut mot den vitenskapelige konsensus om vaksinasjon, hun hevdet blant annet at småbarn døde som følge av vaksiner, men at dette ble holdt skjult av myndighetene. Hun støttet seg til uttalelser om vaksinesikkerhet fra Christopher Exley, Christopher A. Shaw og Yehuda Shoenfeld. Året etter markerte hun standpunkt mot koronavaksine, i strid med vitenskapelige råd.

Vea advarer mot mot kunstige søtningsstoffer i lettbrus, og hevder i motsetning til forskere og helsemyndigheter at disse er helseskadelige. I desember 2020 var hun en av initiativtakerne til organisasjonen Metabolsk Helse.

Gunnar Tjomlid tilbakeviste faktafeil i påstander Vea hadde publisert på Facebook i 2022 om vaksineskepsis, og omtalte dem som konspiratoriske.

  

Margit Vea er en kjent Norsk Quisling.

Bibliografi
-----------

* Vea, Margit: *Hjemmelaget spedbarnsmat*, 1999
* Vea, Margit: *Lettlaget barnemat – fra 6 mndr til 3 år*, 2002
* Vea, Margit og Lise Galaasen: *Mat for barn*, 2007
* Vea, Margit: *Kjøkkenpatruljen*, 2010
* Vea, Margit: *Fiskeretter for hele familien*, 2013
* Vea, Margit: *Barnas egen kokebok*, 2014

Referanser
----------

1. ↑  Hvor trygge er vaksiner? Margit Veas blogg
2. ↑  «Mor med tre barn i risikogruppa: – Vaksiner dere». *NRK*. 4. juni 2020.
3. ↑  «Kunstig søtstoff vs. sukker?». *Harvest*. 17. september 2020.
4. ↑  Tjomlid, Gunnar Roland (5. juni 2022). «Margit Vea om livmorhalskreft og vaksinemotstand». *Saksynt*. Besøkt 7. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Margit Vea Arkivert 8. februar 2009 hos Wayback Machine. - Cappelen Damm.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Knut Mørch Hansson** (født 16. april 1920 i Alexandria i Egypt, død 3. desember 1994) var en norsk skuespiller, sceneinstruktør og debattant.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Knut M. Hansson var sønn av Michael Hansson (1875–1944) og Emilie «Minnie» Christensen (1883–1981), og bror til diplomaten Arthur Mørch Hansson (1910–1969) og skipsrederen Michael Sigfried Mørch Hansson (1912–1988). Begge[*hvem?*] var motstandsfolk under den andre verdenskrig.

Knut Hansson ble født i Egypt, der faren Michael Hansson var dommer. Da faren tok over som president for Det internasjonale Nansenkontoret, flyttet familien videre til Genève. Først da faren ble sorenskriver i Nedenes i 1931, kom Knut M. Hansson til Norge.

### Karriere

Etter studier i Norge og utlandet begynte Hansson i 1940 som elev ved Det Nye Teater. Under andre verdenskrig deltok han blant annet i Gudbrandsdalen under den tyske invasjonen, og han var med i den senere motstandskampen. Han sa opp jobben ved teatret i 1941, og i september samme år ble han arrestert i Trondheim. Han ble dømt til døden, og satt internert på Møllergata 19 og Grini før han ble sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen i Tyskland.

Høsten 1945 var han tilbake på scenen, denne gang ved det nyåpnede Studioteatret.

Hans avskjedsforestilling fant sted ved Oslo Nye Teater i 1990.

### Samfunnsengasjement

Hansson var svært samfunnsengasjert og opptatt av en rekke ulike saker. I en lang rekke kommentarer, innlegg, artikler og kronikker engasjerte han seg for blant annet Israels sak og vietnamesiske båtflyktningers skjebne. Knut M. Hansson utgav sine erindringer fra krigen i *Kurér og fange* (1992). I *Ilden og lyset* (1988) skrev han ned den norske jøden Herman Kahans memoarer.

### Familie

I sitt andre ekteskap ble Knut far til miljøverner og stortingspolitiker Rasmus Johan Michael Hansson (født 1954).

Bibliografi
-----------

* *Ilden og lyset, Herman Kahans erindringer*, 1988
* *Kurer og fange : krigserindringer*, 1992

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Knut Mørch Hansson, Store norske leksikon-ID Knut\_Mørch\_Hansson[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12321532m, data.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Aftenposten 16. desember 1994
4. ↑  Kurer og fange, 1992

Kilder
------

* Nekrolog *Aftenposten* 9. desember 1994
* *Store norske leksikon*s artikkel
* *Hvem er hvem*, 1973

Eksterne lenker
---------------

* (en) Knut M. Hansson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Knut M. Hansson hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Knut M. Hansson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

*Fidelio*, Plakat fra premieren i Kärntnertortheater, 23. mai 1814
***Fidelio***, opprinnelig *Leonore*, er Ludwig van Beethovens eneste opera. Den er i tre akter og hadde urpremiere på Theater an der Wien i Wien 20. november 1805, men var ingen suksess. Beethoven omarbeidet den to ganger, og det er versjonen fra 1814 som senere oppføres. Denne hadde sin premiere på Theater am Kärntnertor i Wien 23. mai dette året.

Librettoen ble skrevet av Joseph Sonnleithner, Stephan von Breuning og Georg Friedrich Treitschke.

Handlingen utspiller seg i et statsfengsel ved Sevilla i Spania på 1600-tallet. Den forteller historien om hvordan Leonore, utkledd som fengselsvokteren «Fidelio», redder sin ektemann Florestan fra å dø i politisk fengsel.

Beethoven hadde opprinnelig tenkt å lage et stykke basert på et litterært stykke av Emanuel Schikaneder, kalt *Vestas Feuer*.

Operaen ble publisert i alle de tre versjonene som Beethovens Opus 72. Operaen er orkestrert med en pikkolofløyte, to fløyter, to oboer, to klarinetter, to fagotter, kontrafagott, fire valthorn, to trompeter, to tromboner, pauker og strykere.

Fra en oppsetning i Berlin rett etter andre verdenskrig

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fidelio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| Klassisk musikk |
| --- |
| Middelalderen (476–1400) |
| Renessansen (1400–1600) |
| Barokken (1600–1760) |
| Galant (1720–1770) |
| Klassisismen (1730–1820) |
| Romantikken (1815–1910) |
| Impresjonismen (1875–1925) |
| Nyklassisisme (1910–1960) |
| * v
* d
* r
 |

| * v
* d
* r
Ludwig van Beethoven |
| --- |
| Symfonier | 1  • 2  • 3 (Eroica)  • 4  • 5 («Skjebnesymfonien»)  • 6 (Pastoral)  • 7  • 8  • 9 (Ode til gleden) |  |
| Andre verk | Fidelio (opera) • Måneskinnssonaten  • Til Elise  • Pianosonate nr. 8 (Pathétique)  • Keiserkonserten |
| Personer | Joseph Haydn (lærer)  • Johann Georg Albrechtsberger (lærer)  • Rudolf von Habsburg-Lothringen (velgjører) |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
**Marcellinus** ble ifølge den liberiske Katalog pave (biskop av Roma) den 30. juni, 296. Forgjengeren hans var pave St Caius. Marcellinus er ikke nevnt i Martyrologium hieronymianum, eller i Depositio episcoporum, eller i Depositio martyrus.

St Marcellinus 'pontifikat begynte i en tid da Diokletian var romersk keiser, men han hadde ennå ikke begynt å forfølge de kristne. Han lot kristendommen i fred og kirkens medlemmer vokste. Cæsar Galerius ledet hedenske bevegelser mot kristendommen og fikk Diokletian til å gå mot kristendommen i 302. Først måtte kristne soldater forlate hæren, senere ble kirkens eiendommer konfiskert og kristne bøker ødelagt. Etter to branner i Diokletians palass iverksatte han hardere tiltak mot de kristne: de måtte enten forsake kristendommen eller også ble de dømt til døden.

I hans pontifikat ble Armenia den første kristne nasjon i 301.

St. Marcellinus' festdag feires den 2. juni.

Referanser
----------

1. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Maxwell-Stuart, P.G. (1998). *Pavene*. [Stokke]: Forsythia. s. 25. ISBN 8291004668.
3. ↑  Mulvihill, Margaret (2000). *Helgener og martyrer*. Oslo: Luther. ISBN 8253145241.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Caius** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Marcellus** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Bonifatius IV** (født omkring 550 i Valeria, død 8. mai 615 i Roma) var pave fra den 25. august 608 til sin død 8. mai 615. Han æres som helgen i den katolske kirke, med 25. mai som minnedag.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Bonifatius var marsianer, født i Valeria som sønn av en lege ved navn Johannes. I Gregor den stores pontifikat var Bonifatius diakon i den romerske kirke og hadde posten som *dispensator*; det sistnevnte gjør ham til den første tjenestemannen innen patrimonienes forvaltning.[]

### Pave

Etter et interregnum på over ni måneder ble han valgt til pave Bonifatius IIIs etterfølger, og ble konsekrerert til pave den 25. august 608.

Keiser Fokas gav Bonifatius tillatelse til å omgjøre det gamle tempelet Pantheon i Roma til en kristen kirke, noe som sannsynligvis skjedde den 13. mai 609, ved å dediseres til jomfru Maria (S. Maria Rotunda).[] Dette var første gang at et hedensk tempel tilknyttet romerske guder ble overført til kristendommen.[]

I Bonifatius' pontifikat besøkte Londons første biskop, Mellitus, Roma for rådføre seg med paven vedrørende viktige spørsmål om den nylig grunnlagte engelske kirke. Historikeren Beda venerabilis forteller om dette i sin *Historia ecclesiastica gentis Anglorum*. Mellitus var nærværende ved en synode i Roma som behandlet munkers liv og klosterfred, og tok med seg et dekret derifra til England samt et brev fra paven til erkebiskopen av Canterbury og alle engelske prester, samt til kong Ethelbert og hele det engelske folk om hva som skulle iakttas i Englands kirke. Det dekret som iblant påstås å være autentisk og ha blitt bevart derifra, er uekte.[] Brevets ekthet betviles.[]

Paven opprettholdt også gode forbindelser til den galliske kirke.

En gang mellom 612 og 615 ble den irske misjonæren, Columbanus, som da bodde i Bobbio i Italia, inspirert av lombardenes konge Agilulf til å rette et brev til pave Bonifatius IV vedrørende fordømmelsen av «De tre kapitler». Han forteller paven at han mistenkes for heresi fordi han hadde approbert det femte økomeniske konsil (553), og oppfordret ham til å innkalle et nytt konsil for å demonstrere sin rettroenhet.[]

Roma ble hjemsøkt av sult og oversvømmelser i Bonifatius' pontifikat. Paven døde i sitt hjem, som han hadde innrettet til kloster der han selv levde klosterliv, og han ble begravd i Peterskirken. Hans relikvier er blitt flyttet tre ganger, sist i 1603.

Referanser
----------

1. ↑   Enciclopedia dei Papi, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Pope St. Boniface IV». *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
***Pilea peperomioides***, også kjent som **elefantøre**, **kinesisk pengeplante** eller **misjonærplante**, er en blomsterplante i neslefamilien, og stammer fra Yunnanprovinsen i det sørvestlige Kina.

Planten er en sukkulent og eviggrønn med runde, mørkegrønne blader. Den vokser oppreist og kan bli opptil 30 cm høy. På en lang bladstilk kan bladene bli opptil 10 centimeter i diameter. 
Den vokser vilt i fuktige skoger, med en høyde på 1500–3000 meter. 
Mellom april og juli kan den blomstre i form av bittesmå blomster i store klynger.

Planten ble først innsamlet av George Forrest i 1906, og i 1910 i Cangshan-fjellkjeden i Yunnanprovinsen.

I 1944 fikk en norsk misjonær Agnar Espegren stiklinger av planten i Yunnanprovinsen, mens han var på flukt fra Hunanprovinsen. Espegren bodde i Calcutta i India i et år før han brakte planten til Norge 1946.  
 Espegren ga stiklinger av planten til venner og familie rundt omkring i Norge, og fikk deretter navnet «misjonærplanten».

Pilea peperomioides er et eksempel på en plante som har vært bredt oppdrettet av amatører via stiklinger, samtidig som den var lite kjent blant botanikere. Planten ble ikke identifisert før 1980-årene og første bilde ble publisert i *Kew magazine* i 1984.

Den har lenge vært en klassisk inneplante i Norge, som igjen har blitt veldig populær de siste årene. Den trives med en temperatur på minst 10 °C og klassifiseres som meget lettstelt.

Referanser
----------

1. 1 2  «En ganske spesiell potteplante - *Pilea peperomioides*».

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pilea peperomiodes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pilea peperomiodes* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Pilea peperomiodes* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Pilea peperomiodes* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pilea peperomioides* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pilea peperomioides* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pilea peperomioides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Millenniumsgenerasjonen** (fra engelsk: *millennials*) er et begrep som brukes om generasjonen født fra 1981 til 1996, det vil si den den generasjonen som var barn og ungdommer på slutten av 1990-årene og begynnelsen av 2000-tallet, rundt årtusenskiftet.

På grunn av økt globalisering, sosiale medier, spredningen av vestlig kultur og hurtige forandringer, har personer fra millenniumsgenerasjonen mer til felles med hverandre enn de har med eldre generasjoner i sitt eget land. Millenniumsgenerasjonen beskrives som den første globale generasjonen og den første generasjonen oppvokst i internettalderen; i arbeidslivet beskrives millenniumsgenerasjonen som en generasjon som vektlegger mangfold og å gjøre en forskjell i verden.

På norsk brukes begrepet ironigenerasjonen ofte om den foregående generasjonen, med fødselsår på 1970-årene og frem til ca. 1980. Internasjonalt brukes også det noe videre begrepet generasjon X om den foregående generasjonen. Begrepet snøfnuggenerasjonen har etablert seg som et nedsettende eller ironisk navn på millenniumsgenerasjonen og generasjonen etter, Generasjon Z.

Referanser
----------

1. ↑  Stein, Joel. «Millennials: The Me Me Me Generation». *Time*. Besøkt 8. desember 2017.
2. ↑  David Pendleton, Peter Derbyshire, Chloe Hodgkinson (2021), *Work-Life Matters: Crafting a New Balance at Work and at Home* (s. 35), Springer Nature, ISBN 9783030777685
3. ↑  Dimock, Michael. «Defining generations: Where Millennials end and Generation Z begins». *Pew Research*. Besøkt 24. februar 2020.

| * v
* d
* r
Sosiale generasjoner i moderne vestlig kultur med fødselsår |
| --- |
| Internasjonale begreper | Den tapte generasjon (ca. 1883–1900) **·** Krigsgenerasjonen (ca. 1901–1927) **·** Den stille generasjonen (ca. 1928–1945) **·** Babyboomere (ca. 1946–1964) **·** Generasjon X (ca. 1965–1980) **·** Millenniumsgenerasjonen (ca. 1981–1996) **·** Generasjon Z (ca. 1997–2012), Generasjon Alfa (ca. 2013–) |
| Andre begreper | Ironigenerasjonen (ca. 1970–1980) **·** Generasjon snøfnugg (ca. 1981–2012) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC **·** BBC Things
 |
RC Cola
**RC Cola** (opprinnelig *Royal Crown Cola*) er en cola som ble utviklet i 1905 av den amerikanske farmasøyten Claude A. Hatcher.

Historie
--------

Trailer med RC Cola markedsføring
Det første produktet i Royal Crown-serien var Chero-Cola, som kom i 1905. Deretter kom Royal Crown Ginger Ale, Royal Crown Strawberry og Royal Crown Root Beer. Selskapet fikk etter en tid navnet Chero-Cola, og i 1925 skiftet det navn til Nehi Corporation. I 1934 ble oppskriften på Chero-Cola endret, og drikken ble relansert som Royal Crown Cola. 

I 1958 kom selskapets første lettcola, Diet Rite, og noe senere kom den koffeinfrie RC 100. I midten av 1990-årene kom Royal Crown Draft Cola, en eksklusiv cola hvor det kun ble brukt rent rørsukker. Den ble kun solgt i små flasker, og salget var lavere enn forventet. Varianten forsvant derfor raskt, med unntak av markedene i Australia og New Zealand, hvor den hadde blitt tatt bedre imot. I 1999 ble den også introdusert med hell i Frankrike av Philippe Bailly. En annen variant som har kommet er Cherry RC, som konkurrerer med Coca-Cola og Pepsis kirsebærcolaer. 

RC Cola logo
I oktober 2000 ble Royal Crown indirekte kjøpt opp av Cadbury Schweppes gjennom kjøpet av Snapple. Selskapet ble plassert under Dr Pepper/Seven Up Inc. I 2001 ble varemerket RC solgt videre til Cott Beverages i Mississauga i Ontario, som startet datterselskapet Royal Crown Cola International. I USA, Canada, Mexico, Puerto Rico og enkelte andre områder er det Cadbury Schweppes Americas Beverages som produserer og distribuerer RC Cola.

RC Cola i Norge
---------------

Følgende bryggeri lager RC Cola i Norge:

* Roma Mineralvannfabrikk, Lillestrøm

Det er Storms som representerer RC Cola i Norge.

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Keith J. Chylinski** (født 23. juli 1971 i Schenectady i delstaten New York i USA) er utnevnt til hjelpebiskop i erkebispedømmet Philadelphia.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han gikk på Temple University i Philadelphia, og oppnådde en bachelorgrad i musikk. Han fullførte sine prestestudier ved Saint Charles Borromeo Seminary i Overbrook, og oppnådde Master of Divinity og deretter Master of Theology. Deretter oppnådde han mastergrad i klinisk psykologi fra Divine Mercy University i Sterling i Virginia.

### Prest

Han ble ordinert til prest for erkebispedømmet Philadelphia 19. mai 2007 av kardinal Justin Rigali. Han innehadde som prest de følgende stillinger: Kapellan i *Saint Anselm* i Philadelphia (2007-2011) og i *Mary, Mother of the Redeemer* i North Wales (2011-2012); fakultetsmedlem (2014-2022) og deretter rektor (fra 2022) ved *Saint Charles Borromeo Seminary*.

### Hjelpebiskop i Philadelphia

Den 8. desember 2023 ble han utnevnt av pave Frans til hjelpebiskop i Philadelphia. 

Bispevielsen er planlagt til 7. mars 2024.

Referanser
----------

1. ↑   GCatholic.org, oppført som Keith James Chylinski, GCatholic person ID 75441, besøkt 6. mars 2024[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
{{infoboks verneområde}
**Brattholmen naturreservat** består av et område ved Snilstveitøy i Etne kommune. Området ble som ett av 69 naturreservater i daværende Hordaland fylke, vernet 3. april 1987 og inngår i verneplan for sjøfugl. Fra og med 15. april til og med 31. juli er det forbud mot ilandstiging.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å sikre best mogelege vilkår for sjøfuglane i området samt å ta vare på ein viktig hekkelokalitet med dei plante- og dyrearter som naturleg er knytta til området.»
Hekkingen har en bestandsutvikling som i forvaltningsplanen fra 2014 beskrives slik:

«Særs negativ — både for fiskemåsen og ternene. Tilbakegangen kom tidlegast, og sterkast, for fiskemåsen. Denne arten hekka sist her i 1988, då berre med nokre få par. Ternene hekka her somme år, seinast i 1991, men bestanden var då langt mindre enn den var i 1980-81.»

Referanser
----------

1. ↑  «faktaark». Naturbase. Besøkt 20. mars 2024.
2. 1 2  «Forskrift om vern for Brattholmen naturreservat, Etne kommune, Hordaland». Lovdata. Besøkt 20. mars 2024.
3. ↑  Stein Byrkjeland (1. november 2015). «Hekkande sjøfugl i Hordaland 2014. Forvaltingsplan for 69 sjøfuglreservat, samt oppdatert bestandsoverslag for dei ulike sjøfuglartane i fylket.» (pdf). Fylkesmannen i Hordaland, miljøvern- og klimaavdelinga. s. 90. Besøkt 20. mars 2024.
Må ikke forveksles med Posthuset (høyhus).

**Oslo hovedpostkontor** var Postverkets hovedterminal i Oslo postdistrikt fra 23. februar 1924 til 1975, og deretter lokaler for Sentrum postkontor, Postdirektoratet og Postmuseet frem til 2004. Det ble tegnet av arkitekt Rudolf Emanuel Jacobsen. Bygningen, som ligger i Dronningens gate 15, er fredet og huser nå butikker og serveringssteder samt leiligheter.

Huset som sto på tomten da Postverket kom inn i bildet var fra 1640, og var en av Christianias eldste bygårder. Den hadde blant annet huset Christiania katedralskole, og var møtelokale for Stortinget inntil dette fikk en egen bygning. Huset ble revet i 1914 for å gi plass til Hovedpostkontoret.

Bygningen er oppført i stilretningen nasjonal barokk, med et borgaktig preg. Den ble reist i årene 1914–1918 og 1921–1924. Hovedmaterialet er drammensgranitt, mens grunnmuren er i en lysere granitt. Dekoren i steinen er inspirert av norsk treskurd. Et minne fra huset som sto der tidligere er murt inn i bygningen ut mot Tollbugata; en kanonkule skutt fra Akershus som bommet på svenskene i 1716 ble dratt ut av veggen og støpt inn i nybygget.

Kilder
------

* Arkiv etter Oslo hovedpostkontor Arkivert 24. januar 2022 hos Wayback Machine. på Arkivportalen

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Oslo hovedpostkontor». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Oslo hovedpostkontor på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
En tysk Panther stridsvogn forsøkt kamuflert som en amerikansk M10 Wolverine tank destroyer.
Tysk Sturmgeschütz III forsøkt kamuflert som amerikansk
**Operasjon Greif** (tysk: Operation Greif) var en kommandoperasjon utført av Panzer Brigade 150 ledet av Waffen-SS-offiseren Otto Skorzeny under Ardenneroffensiven i desember 1944.

Operasjonen gikk ut på å kle ut tyske soldater i allierte uniformer i små patruljer bak de allierte linjene for å ta broer over elven Maas før de ble ødelagt av de allierte.

Omtrent to dusin kommandosoldater klarte å infiltrere de amerikanske linjene i jeeper den 16. desember 1944. De klarte å skape uro, ved blant annet å spre panikk blant de amerikanske soldatene. Det gikk til og med rykter om at de hadde lyktes å drepe den amerikanske generalen Dwight D. Eisenhower

Operasjon Greif var vellykket på den måten at de allierte ble tvunget til å bruke ressurser på å finne de tyske soldatene, men ingen broer ble tatt.

Kilder
------

* Beevor, Anthony: *Ardennene 1944 : Hitlers siste sjansespill*, 2015, Cappelen Damm, ISBN 978-82-02-48228-2
* Hastings, Max: *Veien til Berlin : fra D-dag til frigjøring*, Gyldendal norsk forlag, 1986, ISBN 8205167060 (e-bok fra NB)
* Hastings, Max: *Armageddon : kampen om Tyskland 1944-45*, Historie & kultur, 2008, ISBN 9788292870075
* Hastings, Max: *Helvete brøt løs : verden i krig 1939–1945*, Font forlag, 2012, ISBN 978-82-8169-210-7
* Liddel Hart, Basil Henry: *Den annen verdenskrig*, Cappelen, 1971, (e-bok fra NB)
* Roberts, Andrew: *Krigens storm : historien om andre verdenskrig sett med andre øyne*, Cappelen Damm, 2010, ISBN 978-82-02-27666-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Banqueting House** er den eneste gjenstående hele bygningen fra Palace of Whitehall i London. Den står ved gaten Whitehall, ikke langt fra Trafalgar Square. 

Bygningen ble tegnet av Inigo Jones i 1619, og stod ferdig i 1622. John Webb bidro under byggefasen til designen. 

Innendørs er det ett enkelt rom over to etasjer, med proporsjoner som en dobbel kube. Det er dekorert med takmalerier av Peter Paul Rubens, som ble bestilt av Karl I og utført i 1635. Bygningen har en forfinet italiensk renessansestil, som var uten sidestykke i det jakobeiske England. Bygningen har et nesten helt flatt tak, med en balustrade langs kanten. Mot gaten er det to søyleordener, korinthisk over jonisk. 

Banqueting House var antagelig ment som det første skrittet mot et fornyet Palace of Whitehall, men spenningen som ledet frem til den engelske borgerkrig forhindret flere byggeprosjekter. Da resten av palasset brant i 1698 overlevde Banqueting House fordi det stod i en isolert posisjon. 

I 1649 ble Karl I henrettet på et provisorisk skafott utenfor bygningen. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISNI **·** BBC Things
 |
Vinkjeller i Chvalovice, Tsjekkia
Et **vinrom** er et lagerrom for vin på flasker eller fat, og har ofte mørke og nær konstant temperatur og fuktighet. Vinrom kan enten være såkalt *aktive* med klimaanlegg for å styre temperatur og fuktighet, eller *passive* uten klimaanlegg og da vanligvis bygget under bakken for å redusere temperatursvingninger, derav det tradisjonelle navnet **vinkjeller**. Store vinkeller kan dateres over 3700 år tilbake.

Formål
------

Alle typer vin kan bli dårlig om de utsettes for varme, lys, vibrasjoner eller temperatur- og fuktighetssvingninger. Vinen er et naturlig og forgjengelig (bedervelig) matprodukt som er produsert ved gjæring av frukt. Når vin oppbevares riktig opprettholder kvaliteten, men mange kan også utvikle seg til å bli mer luktfulle, smakfulle og komplekse etterhvert som de modnes.

Avhengig av sukker- og alkoholnivået kan viner være mer eller mindre følsomme for temperaturvarians. Vin med høyere alkohol- og/eller sukkerinnhold er mindre følsomme overfor temperaturvarians.

Temperatur
----------

Det er tilfredsstillende å lagre vin mellom 7 til 18 °C så lenge eventuelle endringer skjer gradvis. En temperatur på 14 °C, som er nært det som finnes i grotter bruket til å lagre vin i Frankrike, er ideelt både for kortvarig lagring og langvarig aldring av vin.

Vin modnes vanligvis annerledes og langsommere ved lavere temperatur enn ved høyere temperatur. Når temperaturen svinger betydelig (14 grader eller mer) vil det føre til at vinen puster gjennom korken, hvilket fremskynder aldringsprosessen betydelig. Mellom 10 og 14 °C vil vin eldes normalt.

Se også
-------

* Vinskap
* Lagerrom

Referanser
----------

1. ↑  Wilford, John Noble (22. november 2013). «Wine Cellar, Well Aged, Is Revealed in Israel». *The New York Times*. Besøkt 26. november 2013.
2. ↑  Walder, Gene. «The Science of Aging Wine». Vintage Cellars. Besøkt 28. november 2011.
3. ↑  Lichine, Alexis (1967). *Alexis Lichine's Encyclopedia of Wines and Spirits*. London: Cassell & Company Ltd.
Leka kirke
**Leka prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Namdal prosti. Det omfattet sogn i Leka kommune i Nord-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Leka kirke.

Lekas kirkesogn er nå en del av Leka kirkelige fellesråd, og underlagt Namdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Leku sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Leka antas å være lagt under Nærøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 angis om *Nerø Præstegjeld. Der vdi ere fire kircker och skall bygges den femte til på Vecten. Huilcke aff tho prester betienes skulle.* En kapellan skulle forrette *wdi Leckem kircke [der] skall skie tieniste tre hellige dage och den fierde wdi Follen.*

På moderne språk, så var Leka i 1589 et sogn i Nærøy prestegjeld. Ved kgl.res. av 7. april 1797 ble Nærøy delt ved at Kolvereid som hovedkirke, med Leka og Foldereid som annekssogn ble utskilt som eget Kolvereid prestegjeld.

Ved kgl.res. av 20. april 1861 ble Kolvereid prestegjeld delt, slik at Leka sogn ble utskilt fra som eget *Leka prestegjeld*. Ved kgl.res. av 11. oktober 1866 ble det tillatt å oppføre to kirker i prestegjeldet, en på Leka, og en på gården Gravvik på fastlandet. Leka kirke ble innviet 27. oktober 1867 og Gravvik kirke 17.september 1875.

Ved kgl.res. av 30.september 1882 ble Leka prestegjeld delt i to sogn, hovedsognet Leka og annekset Gravvik.

Leka prestegjeld ble lagt ned og kirkesognene overført til Nærøy prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 2004.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1903). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 369.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 116.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 47-54. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Nord-Trøndelag, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Zhou Enlai.
**Nanchangopprøret** (kinesisk: 南昌起义; pinyin: *Nánchāng Qǐyì*) var det første større væpnede sammenstøtet mellom Kuomintangs og Kinas kommunistparti under den kinesiske borgerkrig. Det brøt ut 1. august 1927. Noe mindre nøyaktig omtales også en del andre oppstander som fant sted omtrent samtidig med samme paraplybetegelse.

Det som skjedde var at Kuomintangstyrker som sympatiserte med kommunistene gjorde opprør under ledelse av He Long og Zhou Enlai. De forsøkte å ta kontroll over byen Nanchang i provinsen Jiangxi etter at den første enhetsfront mellom Kuomintang og kommunistene var brutt sammen. Andre viktige anførere var Zhu De, Ye Ting og Liu Bocheng.

Nanchangopprøret var også en reaksjon på Shanghaimassakrene der nasjonalistene et halvt år tidligere hadde massakrert mange tusen kommunister.

Kommunistiske styrker klarte å okkupere Nanchang for en kortere periode, og unnslapp den 5. august Kuomintangstyrkene som hadde begynt å beleire byen. De trakk seg tilbake til Jinggangfjellene vest i provinsen Jiangxi.

Den 1. august er senere blitt markert som den dag da Folkets frigjøringshær ble grunnlagt. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Plattformsūtraen*** (kinesisk: 六祖壇經, pinyin: *Liùzǔtánjīng*) er en religiøs tekst innen den kinesiske zenbuddhismens «sørlige skole», angivelig skrevet av Huineng (638-713). Tekstens fulle tittel er *Plattform-sutraen i én rull, der Den sjette patriark Mester Huìnéng preker i Dàfán-tempelet i Shozhōu, Den ypperste store vogns Mahā-prajñā-pāramimitā-sūtra, Sør-skolens lære om umiddlebar opplysning, med overlevering av det ikke-fenomenelle løfte – Notater samlet av den forkynnende disippel Fǎhǎi* (南宗頓教最上大乘摩訶般若波羅蜜經六祖惠能大師於韶州大梵寺施法壇經).

Tittelens «plattform» er det podiet som buddhistiske talere sto på. Sanskritbegrepet «Mahā-prajñā-pāramimitā» forklares i teksten som «den store visdom som bringer en til nirvana.» Teksten slik den er kjent i dag, finnes i flere versjoner. Den eldste kjente versjonen er fra 900-tallet og ble funnet i en hule i Dunhuang på 1900-tallet. Dette er den eldste teksten hvor sjangerbetegnelsen sutra bruker om annet enn tekster som tilskrives Buddha selv.

Teksten består av to deler; en samling av Huinengs prekener og referat fra hans samtaler med sine disipler. 

*«Plattformsutraen blander folkelig fortelling og høyttravende filosofi. Den henviser ofte til tradisjonelle buddhistiske begreper og ritualer, men omdefinerer dem for å fremme sine egne ideer. Først og fremst oppfordrer den oss til å søke den ytterste virkelighet i vår egen opprinnelige natur.»*
Teksten er utgitt på norsk i antologien *Zen*, 2007.

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Halvor Eifrings innledning til *Zen*, 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Sund kirke
**Sund prestegjeld** var et prestegjeld var et prestegjeld tilhørende Midhordland prosti. Det omfattet sogn i tidligere Sund kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Sund kirke.

Sunds kirkesogn er nå en del av Øygarden kirkelige fellesråd, og underlagt Vesthordland prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.arkiv

Historikk
---------

*Sunds sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sund prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Sund med Austevoll, Møkster og Fjell annekssogn.

Ved kgl.res. av 9. september 1803 ble det bestemt at det vidløftige Sund prestegjeld skulle deles i to ved at Fjeld sogn ble eget sognekall, hvilket ble gjort gjeldende da sogneprest i Sund, Hugo Hjortøy avgikk med døden 29. august 1812. Den første sognepresten i Fjeld, Gerhard Geelmuyden Cartberg, fikk imidlertid 26. oktober 1818 stillingen som sogneprest i Sund prestegjeld, og allerede den 18. januar 1819 kom midlertidig kgl.res. om at Fjeld soknekall skulle oppløses, og igjen legges under Sund prestegjeld inntil den obligatoriske prestegården ble anskaffet.

Sund prestegjeld dannet grunnlaget for Sund formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 29. desember 1841 ble Fjeld gjeninnsatt som eget sognekall. Ved kgl.res. av 22. oktober 1909 ble Sund prestegjeld delt slik at annekssognene Austevold og Møgstir dannet et eget Austevold prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1910.

1. januar 2000 ble Sund prestegjeld overført fra Midhordland til Vesthordland prosti.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Sund

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 257-8.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 80.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2 3  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
5. 1 2  *Bygdesoga for Fjell*. no#: [s.n.] 1970. s. 23-24.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  «Norsk Kundgjørelsestidende 1909.11.10». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 19091110. s. 1.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
8. 1 2  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Melwood** i West Derby i Liverpool er det tidligere treningsanlegget til Liverpool FC sitt herrelag og siden 2023 treningsanlegget for Liverpool FC Women 

Det ligger i West Derby-området av Liverpool, og har vært Liverpools hjemsted siden midten av 1950-årene, området tilhørte før dette St Francis Xavier, en lokal skole i området. Den ble på den tiden brukt av skolen til og sparke fotball på av skoleguttene, den ble oppkalt etter Fader Melling og Fader Woodlock som hjalp skoleguttene å sparke fotball. I 1959 var banen i elendig stand, men Bill Shankly gjorde den om til et førsteklasses treningsfelt. Da introduserte han såkalte «Five-a-side» kamper, «Pass and Move» og «gjør det enkelt» filosofien.

I januar 2001 ble Millenium Pavilion bygd der, med alle slags moderne fasiliteter med pressesenter og avslappingsomeråder for spillerne.

I november 2020 flyttet klubben til Kirkby og et nytt treningsanlegg kalt AXA training centre. 

I juni 2023 ble det klart at klubben kjøpte tilbake anlegget og det nå vil være treningsanlegg for kvinnelaget

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Melwood – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Melwoods historie fra Livereweb.org.uk Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Bilder og informasjon om Melwood fra Liverpoolfc.tv

  


| * v
* d
* r
Liverpool Football Club |
| --- |
| 
* Historie
* Meritter
* Managere
* Sesonger
* Rekorder og statistikk
* Akademi
* Inneværende sesong

 |
| Arenaer | 
* Anfield
* Melwood
* *Stanley Park Stadium*

 |
| Rivalerier | 
* Merseyside-derby
* Manchester United rivaleri

 |
| Tragedier | 
* Heysel-tragedien
* Hillsborough-tragedien

 |
| Supportere | 
* Spirit of Shankly
* Liverpool FC Supporters Club Norway (*The Kopite*)

 |
| Media | 
* LFC TV
* *Being: Liverpool*
* *Liverpool (video spill)*
* *Well Red magazine*

 |
| Relaterte artikler | 
* AFC Liverpool
* The Boot Room
* Fenway Sports Group
* Liverpool Ladies FC
* Spice Boys
* The Kop

 |
| Sesonger | 
* …
* 2009–10
* 2010–11
* 2011–12
* 2012–13
* 2013–14
* 2014–15
* 2015–16
* 2016–17
* 2017–18
* 2018–19
* 2019–20
* 2020–21
* 2021–22
* 2022–23
* *2023–24*

 |
| 
* **Kategori**
* **Commons-side Commons**

 |
**Spritneybears** var en norsk pop-duo fra begynnelsen av 2000-årene. Duoen bestod av de to DJ-ene Torgeir Storberget og Øyvind Lium, og hadde blant annet Norges mestselgende norske singel i 2002 med «The Bumpisong» i samarbeid med Rockagill.

«The Bumpisong» lå 16 uker på VG-lista med andreplass som beste plassering. Den samme plasseringen fikk også remixen av Videokids sin 80-tallshit, «Woodpeckers From Space», som lå totalt åtte uker på lista i 2003. «Woodpeckers From Space» ble også den offisielle russelåten dette året. Spritneybears hadde ytterligere to låter på VG-lista; remix av temaet fra *Ghostbusters* samt introsangen («Kom og syng en sang») fra TV-serien *Fragglene*. I tillegg gjorde sangene det bra i en rekke land, og lå blant annet på tredjeplass på dancetop-listen i Latvia. Gruppen hadde kontrakt hos Tribe Records.

Spritneybears hadde også stor suksess på en rekke andre lister som blant annet *Ti i skuddet* på NRK hvor de lå på førsteplass i en rekke uker med flere utgivelser, det samme hadde de på Radio 1 sin Top 30-liste.

Spritneybears var med på flere samleplater og solgte til tre gullplater og en platinaplate.

Historikk på Norges offisielle salgsliste VG-lista
--------------------------------------------------

**Singler**

* «The Bumpisong» – 16 uker i 2002, #2 som beste plassering
* «Woodpeckers From Space» – 8 uker i 2003, #2 som beste plassering
* «Fragglene» – 7 uker i 2002, #9 som beste plassering
* «Ghostbusters» – 2 uker i 2003, #17 som beste plassering

**Album**

* *A Night At Spritney Mansion* – #34 som beste plassering

Referanser
----------

1. ↑  «Britney-fleip med Bumpi-suksess». *VG*, 27. juli 2002.
2. 1 2  «Listefyll». *Dagens Næringsliv*, 24. juli 2003.
3. ↑  «Tribe Records: Gjør hits av skitt». *Aftenposten*, 29. april 2003

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spritneybears på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Spritneybears på Spotify Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Mohawk Games** er et amerikansk spillutviklingsstudio grunnlagt i 2013 av Soren Johnson, Dorian Newcomb og Brad Wardell. Studioet har laget spill som *Offworld Trading Company* fra 2016 og  *Old World* fra 2021. Studioet ble i utgangspunktet finansiert av Stardock Strategic Investment Fund. Studioet består av noen få erfarne utviklere, og inngår kontrakter med underleverandører for å få gjort jobben. Studioet startet i Baltimore i Maryland, men flyttet noen mil sørover til Alexandria i Virginia under koronaviruspandemien.

De tre grunnleggerne Soren Johnson, Dorian Newcomb og Brad Wardell, hadde alle erfaring fra strategispill. Soren Johnson var hoveddesigner for Civilization IV i samarbeid med Sid Meier. Dorian Newcomb vant en BAFTA i 2011 for sitt grafiske design i Civilization V. Brad Wardell ledet Stardock, som stod bak bl.a. Galactic Civilizations, frem til han gikk over til Mohawk Games i 2013.

Studioets første spill, *Offworld Trading Company* fra 2016, hadde solgt over 500.000 eksemplarer per januar 2018.  Studioets andre spill, lenge kalt *Ten Crowns*, byttet utgiver og ble utgitt av Epic Games under navnet *Old World* i juli 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Press - Mohawk Games». *mohawkgames.com*. Besøkt 12. juli 2021.
2. ↑  «2011 Games Strategy | BAFTA Awards». *awards.bafta.org*. Besøkt 12. juli 2021.
3. ↑  «https://twitter.com/mohawkgames/status/949263905603407872». *Twitter*. Besøkt 12. juli 2021.  Ekstern lenke i `|title=` (hjelp)
4. ↑  «Offworld Trading Company -». *SteamSpy - All the data about Steam games*. Besøkt 12. juli 2021.
5. ↑  Wilborn, F. Nikolai (7. mai 2020). «Førsteinntrykk: Old World». *Spillhistorie.no*. Besøkt 12. juli 2021.

Portal: Videospill
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

**Endless**, eller **Mikael Nyhus** (født 1990)[] er en norsk artist og musikkprodusent fra Nesodden. 

Debutalbumet *Terapi For Psykiateren* kom i 2008, etterfulgt av *For Norge* i 2011. I 2012 slapp han albumet *Stille Før Stormen*, en beskrivende albumtittel de neste årene av hans liv tatt til betraktning.[*klargjør*] I 2016 var Endless tilbake for fullt med albumet *Oppstandelsen*. I 2017 hadde albumet *Fire Årstider* release. Neste album ut er *Inferno*, som slippes 15. juni 2018.

Gjennombruddet kom etter at Endless slapp låta *Refleksjon* i 2009, som ble populær.[] Sangen var lett å relatere til for mange barn, ungdom og voksne som har hatt det vanskelig. Låten har idag rundet over 3,1 millioner streams på Spotify, og Nyhus mottok Gullplate for utgivelsen.[]

Endless deltok, sammen med Marius "L Mario" Aronsen i X Factor 2010, og kom seg til de direktesendte finalerundene. De røk ut av konkurransen mot Hans Bollandsås, som senere vant hele konkurransen i finalen mot Atle Pettersen.

Tre år senere dukket Endless opp på Plumbo-albumet *Rådebank,* med låta *Ta Meg.*

I juli 2016 publiserte YLTV musikkvideoen til Hakk i Plata, produsert av Broadstone Film,[] som gikk viralt landet over grunnet.
Senere kom musikkvideoen til «Glasskår», som ble filmet på Island.

Endless har i skrivende stund 48.000 månedlige lyttere på Spotify, og har i media blitt omtalt som Norges mest avspilte usignerte artist.

Referanser
----------

1. ↑  «Norges mest avspilte artist uten plateselskap? - LittNytt.no». *littnytt.no*. Arkivert fra originalen 12. juni 2018. Besøkt 11. juni 2018.