recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finlands flagg Finland |
| Friidrett: |
| Friidrett Sommer-EYOF |
| Sølv | Baku 2019 |  100 m |

**Ingrid Johanna Katariina Kylmänen** (født 22. mars 2002 i Pradera) er en colombianskfødt finsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og mangekamp.

Hun fikk sølv på 100 meter under Sommer-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival).

Idrettskarrière
---------------

### 2017

Kylmänen vant 100 meter og 300 meter under det finske U16-mesterskapet i friidrett 2017.

### 2018

Hun deltok i det finske mesterskapet innendørs i 2018, men ble slått ut i semifinalen på 200 meter, og i forsøksheatet på 60 meter. I det finske U18-mesterskapet innendørs vant hun 60 meter, og kom på åttendeplass i høydehopp. Hun vant sjukamp under det finske U18-mesterskapet i mangekamp innendørs i mars, med ny personlig rekord på 3623 poeng. 

Hun ble tatt ut til å delta i U18-EM i friidrett 2018 i Győr i Ungarn, og ble der slått ut i semifinalen på 100 meter og 400 meter. Finland ble også slått ut i forsøksheatet på 4 x 100 meter stafett. I juli fikk hun bronse på 100 meter under Finsk mesterskap i friidrett 2018, og under det finske U17-mesterskapet i august vant hun 100 meter og 200 meter. Hun deltok i Sommer-OL for ungdom 2018 i Argentina, og kom der på tredjeplass i sitt finaleheat, som ga 12.-plass sammenlagt.

### 2019

Under det finske mesterskapet innendørs kom hun på fjerdeplass på 60 meter, men nådde ikke finalen på 200 meter. Hun deltok i Sommer-EYOF 2019 i Baku, der hun fikk sølv på 100 meter, bak Rhasidat Adeleke fra Irland. Hun kom på sjetteplass på 100 og 200 meter under det finske mesterskapet i friidrett utendørs, og hun deltok i Lag-EM i friidrett 2019, der Finland deltok i Super League, og kom på tiendeplass på 4 x 100 meter stafett. Hun var med å finne 4 x 100 meter stafett under Finnkampen i august, der hun også vant 100 og 200 meter i Ungdomsfinnkampen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.tilastopaja.eu, besøkt 16. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.yleisurheilu.fi, besøkt 16. august 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  tilastopaja.eu - *Johanna Kylmänen 22.3.2002*, besøkt 24. november 2019.
4. 1 2  World Athletics - *Johanna Kylmänen*, besøkt 24. november 2019.
5. ↑  World Athletics - *3rd Youth Olympic Games - 100 Metres women*, besøkt 24. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johanna Kylmänen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Johanna Kylmänen – World Athletics Rediger på Wikidata
**Johann «Hans» Zehetner** (født 4. september 1912, død 29. desember 1942) var en østerriksk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Zehetner vant en olympisk sølvmedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i håndballturneringen bak Tyskland. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Østerrike vant fire av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, beseiret de Sveits med 11-6 og Ungarn med 11-7 og tapte kampen mot Tyskland med 6-10. Zehetner spilte to kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Sølv Sølv i håndball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johann Zehetner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Johann Zehetner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Johann Zehetner – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Dimitrios Drivas** (gresk: Δημήτριος Δρίβας, født på Spetses) var en gresk sjømann og svømmer som deltok i de første moderne olympiske leker; sommer-OL 1896 i Athen.

Drivas deltok i svømmekonkurransen som var forbeholdt greske sjømenn. Det var tre deltakere og distansen var 100 meter fri. Chasapis kom på tredje og siste plass bak sine landsmenn Ioannis Malokinis som vant med tiden 2.20,4 og Spyridon Khasapis. Vinnertiden var nesten et helt minutt svakere enn tiden til ungarske Alfréd Hajós som vant 100 meter fri i åpen klasse

OL-medaljer
-----------

* 1896 Hellas’ flagg Athen - Bronse Bronse i svømming, 100 meter fri for sjømenn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dimitrios Drivas – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Dimitrios Drivas – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Dimitrios Drivas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dimitrios Drivas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dimitrios Drivas – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (gr) Dimitrios Drivas – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata
**Elisabeth Enger** (født 1. juli 1958) er rådmann i Drammen kommune. Før dette var Enger direktør i Jernbanedirektoratet etter hun var direktør i Jernbaneverket. Hun var rådmann i Bærum kommune fra 2001 til 2008 og har bred ledererfaring fra offentlig sektor.

Enger vokste opp i Ridabu i tidligere Vang kommune (fra 1997 del av Hamar kommune). Hun var elev på Hamar katedralskole, og tok utdannelsen sin, en cand.mag. med treårig utdanning som kommunalkandidat og 1. avdeling juridicum, ved Norges kommunal- og sosialhøgskole. Fra 1980 til 1982 var Enger saksbehandler i Akershus fylkeskommune. Siden ble hun konsulent og senere rådmann i Skodje kommune, som Norges yngste og landets fjerde kvinnelige rådmann. 

I tiden 1989 til 1993 var hun stabssjef og direktør i Kommunenes Sentralforbund, og hun var rådmann i Lier kommune fra 1994 til 2001. I hennes tid som rådmann i Bærum ble det avdekket en stor korrupsjonsskandale, men hun ble sittende som rådmann.

Fra 1. august 2008 var hun tilsatt som jernbanedirektør i Jernbaneverket. Fra 1. januar 2017 er hun beskikket som direktør i Jernbanedirektoratet.

Referanser
----------

1. ↑  *Kommunestyret takket Enger*. Artikkel i Budstikka 19.juni 2008
2. ↑  Ny jernbaneorganisering

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
***Et kvindesynspunkt*** er en essaysamling av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt i 1919.

*Et kvindesynspunkt* inneholder fem essay om kvinnespørsmål, hvor Undset særlig konsentrerer seg om kvinnens stilling i hjemmet og i familien. Fire av essayene var tidligere utgitt fra 1912 til 1919, mens det siste essayet var skrevet til bokutgivelsen.

Essaysamlingen vekket debatt etter utgivelsen, og året etter foretok Ronald Fangen en grundig gjennomgang av boken i tidsskriftet *Samtiden*. I etterkant av utgivelsen hadde litteraturanmelderen Kristian Elster vesentlige innvendinger mot det han kalte Undsets *forkyndelse* i hennes artikler, men han innrømmet samtidig at «men som forfatterinde griper hun mig helt. Hun er for mig den centrale skikkelse i vor nyere litteratur».

Referanser
----------

1. ↑  Undset, Sigrid (1919). *Et kvinde-synspunkt*. Kristiania: Aschehoug.
2. ↑  Christine Hamm. «Det mangfoldige moderskapet : Kristin Lavransdatter i feministisk perspektiv»; forord til e-utgave av Sigrid Undsets *Kransen* hos Det norske språk- og litteraturselskap, 2020
3. ↑  Undset – vanskelig for feminister; kjonnsforskning.no, 27. mai 2004. Intervju med Undset-forskeren Christine Hamm
4. ↑  *Samtiden. 1920 Vol. 31*. Aschehoug. 1920.
5. ↑  Elster, Kristian (1920). *Fra tid til anden*. Kristiania: Aschehoug.
Kvæfjorden sett fra Kvæfjord kirke
**Kvæfjorden** (nordsamisk: *Giehtavuotna*) er en fjord i Kvæfjord kommune i Troms. Den er 17 km lang, og går i sørøstlig retning, fra innløpet mellom Gavlen på Gapøya i vest og Bremnes i øst, inn til bygda Straumen innerst i fjorden. Fra Straumen, som er et smalt sund med tidevannsstrøm, går en fjordarm med brakkvann, Straumsbotn, videre mot sørøst.

Fjorden er en forlengelse av havarmen Andfjorden mellom Andøya og Senja. Der Andfjorden går over i Kvæfjorden, Toppsundet og Kasfjorden, mellom Kinnaksla og Grøtavær er den 14 km bred, og smalner deretter av. Fjorden begynner her i sørlig retning, men svinger så mot sørøst mellom Røkenes og Elde.

Vest for Gapøya går Godfjorden sørover. Ytterst på østsida av fjorden ligger bygda Bremnes, og noe lenger inn ligger Utstrand. Vest for Kveøya går Gullesfjorden mot sør og langt innover Hinnøya, mens Kvæfjorden snur mot sørøst og går inn mellom Kveøya og Hinnøya, hvor den kalles Bygdesundet. På Hinnøysida ligger tettstedet Borkenes, som er Kvæfjords kommunesenter.

Kveøya har veiforbindelse med Hinnøya med Fv 105, som krysser Kvæfjorden i sjøfyllinger og bro fra sørspissen av Kveøya. Fv1 går langs nordøstsida av Kvæfjorden, mens Riksvei 83 og 849Fylkesvei 849 går langs den indre delen av fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  «Kvæfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 21. oktober 2016.
2. ↑  Kvæfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Et glass vann***  (original tysk tittel: *Das Glas Wasser*) er en tysk historisk musikal fra 1960 skrevet og regissert av Helmut Käutner etter det franske lystspillet *Le Verre d'eau* av Eugène Scribe med handlingen satt til London i 1710 under den spanske arvefølgekrigen.

Handling
--------

Fremdeles ung og uerfaren, Anne, dronning av Storbritannia, en svak dronning under påvirkning av Sarah Churchill, hvis intriger er et forsøk på å vise hennes egen ektemann hertug av Marlborough i et bedre lys. Henry St. John, en journalist og opposisjonsleder, forsøker imidlertid også å påvirke dronningen. Han ønsker å avslutte den britiske krigen mot Frankrike så snart som mulig.

Sarah møter den unge Arthur Masham, fenrik blant dronningens vakter. Men Henry St. John vet at Masham er forlovet med Abigail, en butikk-assistent i en smykke-butikk. Masham dreper en veldig rik fetter av Henry i en duell. Henry arver dermed en enorm formue, og tittelen Lord Bolingbroke. Han vinner også neste runde, og får en stilling i dronningens hoff og får dermed innflytelse for seg selv. Tidevannet ser ut til å vende seg til Sarahs favør når hun og noen andre overrasker dronningen under et nattlig møte med Masham.

Medvirkende
-----------

* Gustaf Gründgens: Sir Henry St. John, später Lord Bolingbroke
* Liselotte Pulver: Anna, Königin von England
* Sabine Sinjen: Abigail, Verkäuferin
* Hilde Krahl: Lady Churchill, Herzogin von Marlborough
* Horst Janson: Arthur Masham, Fähnrich
* Rudolf Forster: Marquis de Torcy
* Hans Leibelt: Thompson, Butler
* Bobby Todd: Maitre de plaisir
* Joachim Rake: Lord Avondale, Hofmann
* Herbert Weißbach: Beichtvater der Königin
* Sybille Kien: Zofe der Herzogin

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Et glass vann* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Et glass vann* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Et glass vann* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (de) *Et glass vann* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Et glass vann* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Giovanni Francesco Barbieris *Et in Arcadia ego* (1616–1620)
**Et in Arcadia ego** er en latinsk frase som betyr «også i Arkadia (er) jeg». Tolkningen er noe omstridt, men uttrykket forstås vanligvis som et memento mori, en påminnelse om dødens nærvær i tilværelsen, også i det idylliske greske landskapet Arkadia. *Et in Arcadia ego* er tittelen på flere malerier som gjengir frasen og viser dødssymbolikk, men det kjenners ikke til en klassisk kilde til innskriften. 

Motivet og inskripsjonen opptrer første gang i barokkunstneren Giovanni Francesco Barbieris *Et in Arcadia ego*, malt i perioden 1616–1620. Der står teksten på et stykke mur med en hodeskalle, et symbol på døden. Sitatet forekommer også i to betydningsfulle verk av Nicolas Poussin (1594–1665), en fransk barokkmaler som regnes som forløper for den seinere mer beherskede klassisismen. Begge bildene til Poussin viser et pastoralt motiv der idealiserte hyrder fra den klassiske antikken er samlet omkring en enkel grav med innskriften *Et in Arcadia ego*. Det andre og mest berømte av disse blir også kalt «Hyrder i Arkadia».

Nicolas Poussins *Et in Arcadia ego*
------------------------------------

Nicolas Poussins innflytelsesrike *Et in Arcadia ego*, også kalt «Hyrder i Arkadia» (1637–1638).
Poussins andre *Et in Arcadia ego*, eller «Hyrdene i Arkadia» (på fransk *Les Bergers d'Arcadie*), er malt 1637–1638. Det befinner seg i dag i kunstmuseet Louvre i Paris. 

Maleriet viser gjetere i klassisk holdning stående ved en sarkofag mens de tyder inskripsjonen *Et in Arcadia ego*; det vil si at også døden er nærværende i denne stille og harmoniske hyrdeidyllen. Disse fyndige ords klassiske konsentrasjon og beherskning fremhever lignende egenskaper i maleriet og fører til et fullendt uttrykk for hans melankoli over gledens flyktighet. Landskapet i mildt morgenlys, hvor horisonten markeres av et massivt berg, som kanskje symboliserer bestandighet, motsvarer Poussins klassisistiske ideal. Som et av kunstnerens fremste mesterverk har denne berømte forgjengelighetens elegi hatt en stor innflytelse på landskapsmalerier deretter. En alternativ tolkning er «Jeg var også en arkadier», altså at den døde en gang også nøt (det pastorale) livet i Arcadia. Denne tolkningen var vanlig på 17- og 1800-tallet.

Se også
-------

* Memento mori, latin for «husk du skal dø»
* Dødssymbolikk
* Hyrdediktning

Referanser
----------

1. 1 2  Braider, C. (2015). *Refiguring the Real: Picture and Modernity in Word and Image, 1400-1700* (1 utg.). New Jersey: Princeton University Press. s. 292. ISBN 978-0691600291.
2. ↑  «Why the arts are not progressive – A fragment». *The round table: a collection of essays on literature, men, and manners, by William Hazlitt*. Edinburgh and London: Constable. 1817. s. 258.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Poussin - Et in Arcadia Ego - Louvre INV 7300 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
«***Et gyselig mord***» eller «***Mordet i Sveits***» som den og kalles, er et skillingstrykk med tekst av Lars Dilling (1848–1887). 

Dilling ble student i 1869, og deltok ivrig i studentlivet med både viser og komedier. Visa om mordet i Sveits er skrevet til studentenes høstfest i 1873. Den fullstendige tittelen er «En ny og frygtelig fæl vise om en mand i Schwetiz, som myrdede sin ulykkelige kone ihjæl.» Som melodiangivelse står det: «Synges på melodien til «Hjalmar og Hulda» til skrekk og advarsel for ligesinnede med en smuk moral i sidste vers.» Dilling slo gjennom som forfatter med samlingen «Hverdagsmennesker» i 1879, som var morsomme småstykker om livet i Kristianias borgerskap. I 1881 flyttet han til København. Helsen hans var imdilertid dårlig, han var blant annet lam i begge beina, og døde av giktfeber i Berlin, og der ligger han begravet.

Teksten
-------

**1.**Nu vil jeg beskrive så godt jeg formår  

et gyselig mord ut i Sveits,  

der levet en olding med snehvite hår  

en gretten og gammel stabeis.  

Han tok seg en kone, hun hånden ham skjenkte  

men hun var jo ung og hun listelig tenkte:  

Kun hånden, kun hånden jeg giver min mann  

men hjertet, nei hjertet ei fordra ham kan.  

  

**2.**Og derfor hun syndig sin husbond bedro  

dersom man da ryktet skal tro,  

thi innen rett lenge en elsker hun tok  

det saes sågar hun tok to.  

Og det er jo noe som alle må vite  

at slikt kunne mannen i lengden ei like  

og fattede så den beslutning så fæl  

at han ville myrde sin kone ihjel.  

  

**3.**Mens solen beskinte vår syndige jord  

og alle småfuglene sang  

han tok med sin kone og øksen så stor  

og styrte mot skogen sin gang.  

Og da de var kommet dit hen, han begynner  

fall vakkert på kne og bekjenn dine synder  

og tal bare sannhet thi om et minutt  

min søte pike så er du kaputt.  

  

**4.**Da ropte hun ydmyk: Akk kjære tilgiv  

så inderlig derom jeg ber,  

men vil du det ikke så ta kun mitt liv  

Mein liebster was wills du doch mehr.  

Så kan jeg dog blive deg kvitt allenfalsen  

og derpå hun velvillig rakte ham halsen  

og mannen med øksen tre hugg henne ga  

og kuttede hoveded av.  

  

**5.**Så bred, akk så bred er den ekteskaps vei  

og mange vil vandre derpå,  

men vokt Jer I menn og forsøk det dog ei  

når I bliver gamle og grå,  

og kvinner av denne historien lære  

at I Eders menn ikke utro må være.  

Thi da vil det skikkelig gå eder skeis  

i Norge så vel som i Sveits.

Kilder
------

* Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
**Øyset kirke** var ei kirke som sto på Øyset i Kongsvinger. Kirka er antatt satt opp en gang på 1100-tallet og var i den katolske tid via til Sankt Margaret. Det antas at den ble nedlagt ei tid etter reformasjonen, for den hadde inntekter i 1575 men var nevnt som «øde» i 1591. Sognet Øyset, nå kalt *Øysetbygda*, hørte opprinnelig til Odalen. Ei kort tid etter svartedauden ble Øyset lagt til Vinger prestegjeld, men fortsatt hørte det til Odalen tinglag. Øysetbygda fortsatte å regnes til Odalen helt fram til 1800-tallet da den ble lagt til Vinger tinglag. Grensa mellom sogna Øyset og Vinger gikk i Bogerbekken nord for Glåma og i Fjølabrubekken mellom Åssum og Stømner sør for elva.

Litteratur
----------

* Jan Brendalsmo (2015). *Kildegjennomgang. Middelalderske kirkesteder i Hedmark fylke*. Riksantikvaren. s. 6.
* Thorbjørn Hæhre, red. (1999). *Vinger kirke 1699–1999. Fra garnisonskirke til soknekirke. Kirke i 300 år — menighet i 900 år*. Vinger menighetsråd. ISBN 82-995091-0-6.

Eksterne lenker
---------------

* «Øyset kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Augustine Zhao Jingnong** (født 29. juni 1909 i Chenxian i Longnan i Gansu i Kina, død 16. mai 2004) var katolsk biskop av Tianshui i provinsen Gansu i Kina.

Liv og virke
------------

Zhao Jingnong ble oppdratt av en misjonsprest fra Belgia ettersom begge hans foreldre døde da han var barn. Han begynte på presteseminar og ble presteviet i 1937. Han ble utnevnt til administrator av bispedømmet Tianshui i 1951.

Den 24. juli 1966, under kulturrevolusjonen, ble han arrestert og dømt til 15 års fengsel for «kontrarevolusjære forbrytelser». Han tilbragte tretten år i straffearbeidsleirer med harde forhold i Tianshui og i naboprovinsen Qinghai.[]

I 1979 ble han som 70-åring erklært «politisk rehabilitert» og løslatt.[]

Den 24. juli 1981 ble han ordinert til biskop av Tianshui i Beijing, uten pavelig mandat, av den «patriotiske» biskop Joseph Zong Huaide.

Han gjorde en rekke fremstøt overfor myndighetene for å få tilbakeført konfiskert, kirkelig eiendom.[] Han grunnla også et juniorseminar og gjenoppbygde katedralen i Tianshui.

Ifølge en artikkel fra 1987 i *Zhongguo Tianzhujiao*, angivelig forfattet av ham selv, var han i 1956 en av de 36 katolske delegater som møttes i Beijing og som gikk inn for opprettelsen av den kinesiske patriotiske katolske forening.[] Men i 1988 var han en av fire biskoper som uttrykte tilslutning til et skriv fra biskop Philippe Ma Ji av Pingliang som fordømte det myndighetsstyrte kirkestyre, inklusive den patriotiske forening.[]

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) \*1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) \*1777
* Kardinal  Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) \*1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) \*1823
* Kardinal Costantino Patrizi Naro (1798-1876) \*1828
* Kardinal Serafino Vannutelli (1834-1915) \*1869
* Kardinal Domenico Serafini (1852-1918) \*1900
* Kardinal Pietro Fumasoni Biondi (1872-1960) \*1916
* Kardinal Antonio Riberi (1897-1967) \*1934
* Kardinal Ignatius Pi Shushi (1897-1978) \*1949
* Biskop Joseph Zong Huaide (1917-1997) \*1958
* Biskop *Augustine Zhao Jingnong* (1909-2004) \*1981

Referanser
----------

1. ↑  zhaojin, lest 12. november 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Kværner gård** (gnr 150), **Kværner Møllebrug** eller bare **Kværner** er en gård som lå øst i dagens bydel Gamle Oslo i Oslo. Kværner tilhørte opprinnelig Vålerenga gård og nevnes i middelalderen som **Mølleteigen**. Tidligste kjente skriftlige kilde for «Kværner» er fra 1611 og for «Kværner gård» fra 1683. Alternative skrivemåter er *Kverner* og *Qværner*. I 1771 ser Kværner ut til å være fradelt Vålerenga.

Beliggenhet
-----------

Kværner gård hadde felles grenser med Vålerenga gård, Manglerud gård på Ryenberget, og Lille Ekeberg gård som eide blant annet den nordvendte Ekebergskrenten og marker nord for Alna. Kværners hovedbøl lå ved Kværnerfossene, der jernbaneundergangen ved Enebakkveien ligger i dag – det vil si oppe på nordsida av Alnas største fossefall som tidligere utgjorde skille mellom Svartdalen og Kværnerdumpa i Lodalen. Gårdshusene ble ekspropriert og revet rundt 1900 mens Kværnerfallene ble lagt i kulvert i 1948.

Tidslinje
---------

I 1200 møtte kong Sverre og hans hær bondehæren til kamp i området jf Sverres saga.

På 1290-tallet nevnes en kornmølle ved Alna. Mølla regnes som Oslos første kornmølle. Sannsynligvis er det tale om mølla på Kværner. 

I 1336 hadde Vålen gård (senere Vålerenga gård), ifølge biskop Eysteins jordebok, en kvern å male kornet sitt på ved Kværnerfossene. 

I 1589 var det to sagkverner og en kornmølle som hørte til Vålen gård. 

1611, tidligste kjente skriftlige kilde for «Kværner». 

1683, tidligste kjente skriftlige kilde for «Kværner gård». 

I 1771 nevnes Kværner med to plasser: Dammen og Ødegården. 

I 1800 solgte bispestolen Kværner. 

I 1852 ble «Kværner Møllebrug» med mølle og 18 mål jord kjøpt av Oluf Onsum. Siden utvidet Onsum sin eiendom gjennom kjøp av marker fra Manglerud gård. Onsum ble eier av store deler av Lodalen, Svartdalen og skråninga mot Ryenberget. 

I 1853 etablerte Oluf Onsum Kværner Brug på Kværnergårdens marker i Lodalen.

Rundt 1900 ble Kværnergårdens hus revet til fordel for Gjøvikbanen.

På begynnelsen av 1900-tallet var det spredt trehusbegyggelse innover i Kværnerskogen.

I 1914 ble Kværnerkolonien reist over sørsida av Svartdalen, i skråninga opp mot Ryenberget. Kolonien er en slags hageby med toetasjers arbeiderboliger tegnet av Harald Hals.

På 1930-tallet ble et 90 mål stort område av Svartdalen parkmessig opparbeidet. 

I 1948 ble Kværnerfossene lagt i kulvert.

I 1957 ble Kværner stasjon oppretta som togstopp for togekspedering. 

I 1960 ble det bygget høye blokker på kollen øverst i Arnljot Gellines vei. 

I 1977 ble Kværner stasjon nedlagt. 

I 1993 ble et området øst for de gamle Kværnerfossene rehabilitert som Svartdalsparken.

I 1999 ble det slutt på Kværne Brugs virksomheter i Lodalen.

I 2006 satte OBOS i gang med å bygge Kværnerbyen på Kværner Brugs gamle tomt.

Se også
-------

* Kværner (strøk)
* Kværner Brug
* Kværnerdumpa
* Kværnerbyen
* Lodalen
* Alnaelva

Litteratur
----------

* Kirsten Johansen: «Bondegården Gul-Kværner, Enebakkveien 66, og hvordan det var å bo der», *Mer gammelt enn nytt*, Organ for Vålerenga historielag, årgang 9 nr. 1, 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Giampiero Pardini** (født 1941 i Camaiore, Toscana) er grunnleggeren av den italienske våpenprodusenten Pardini.

Han kom ved en tilfeldighet borti et skytevåpen for første gang i 1970, da en av hans venner hadde kjøpt seg en pistol og tok med Giampiero på skytebanen for å teste den. Der og da nøyde Giampiero seg med fem skudd, men han begynte å skyte oftere og fremsto som et naturtalent. I løpet av de neste tre månedene avfyrte han 50 skudd, alle i «den svarte delen av skiven»..

Giampiero begynte å delta i pistol-konkurranser, hvor fripistol var den disiplinen han likte best. Han hadde dessuten lenge hatt en lidenskap for mekanikk, som gjorde at han begynte å modifisere avtrekket på pistolen sin. Etter en stund klarte han å konstruere en helt egen pistol, PGP 75, som han selv kom til å bruke til å vinne mange konkurranser. Pistolen vakte oppmerksomhet, og skyttere som prøvde den forbedret resultatene sine. Derfor la Giampiero opp som skytter tidlig på 1980-tallet for å begynne å produsere våpen.

Referanser
----------

1. ↑  Pardini Armi Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Nobninsk.ru | О компании - Оружейный магазин «Охотник на Киевском»
**Heinrich Woldag** (født 19. oktober 1892 i Magdeburg, død 16. april 1940) var en tysk offiser (Kapitän zur See) i Kriegsmarine under andre verdenskrig.

Kaptein på «Blücher»
--------------------

Han er best kjent som kapteinen på den tyske tungkrysseren «Blücher» under angrepet på Norge den 9. april 1940, og deltok i slaget ved Oscarsborg festning. Heinrich Woldag var gitt kommandoen over skipet den 20. september 1939, og forble kaptein på det frem til 9. april da det sank.

Woldag døde syv dager etter senkingen av «Blücher» i en flyulykke nær Tofte. Besetningen på tre (flyger, navigatør og maskinist) omkom sammen med Woldag; Pius Kohle, Ernst Maisch og Walter Poplow. Ulykken skjedde under uklare omstendigheter. Dette er kun bekreftet av en lensmannsrapport og vitnesbyrd, og står ikke oppført i tyske tapslister. Woldag hadde reist til Berlin i en Ju 52 for å forklare tapet av «Blücher» noen dager etter senkingen. Han ble fulgt av sin sønn, Jochen Woldag, til Kiel-Holtenau flyplass da han reiste til Norge for å delta i begravelsen for de omkomne. Med seg hadde han over tretti brev fra offiserskoner da flyet styrtet i nærheten av der «Blücher» sank.

Det spekuleres i dag om flyet kan ha opplevd teknisk svikt, ble skutt ned, eller at det ble bråk blant de tre ombord etter vitneforklaringer i Berlin.

Rapporten
---------

En øyenvitnerapport datert 17. april 1940 (dagen etter flystyrten) fra lensmannsfullmektig i Hurum – Adamsen – sier at flyet styrtet. Rapporten fra lensmannsfullmektigen ble funnet i Riksarkivet.
Adamsen skrev i sin rapport: 

«Ved ankomst til Tofte hørte vi at et fly hadde gått i vannet og styrtet. Tollbetjent Røyert og en mann kom inn til brygga i motorbåt. De hadde med seg en jakke, en frakk, lue og briller etter en tysk flyger.»
Flysertifikatet ble også funnet, og her ble det oppdaget at flygerens navn var Walter Poplow, født 1916 i Stettin. I tillegg fant man brev drivende i sjøen, og disse ble sendt til politikammeret i Drammen. Det ble derimot ikke funnet noen overlevende, ei heller noen rester av flyet. En norsk fisker fant et brev adressert fra Else Heymann til hennes mann, Erich Heymann, nestkommanderende på «Blücher». Brevet ble levert til adressaten, og Else Heymann fortalte at hun hadde gitt Woldag en lærkoffert med omtrent 30 brev fra forskjellige offisersfruer til deres ektemenn på «Blücher». Woldag hadde lovet å dele ut brevene i Oslo, men kun brevet fra Else Heymann nådde frem.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Wehrmacht-history.com «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. april 2015. Besøkt 26. mars 2015.  Besøkt 26. mars 2015
2. 1 2  Deutsches-marinearchiv.de
3. 1 2 3 4  Drammens Tidende. Lie, Ivar Børre. "Flymysterium utenfor Tofte" (2007). Besøkt 26. mars 2015

Portal: Andre verdenskrig
19. motoriserte infanteribrigade
**19. motoriserte infanteridivisjon** (russisk: 19-я мотострелковая Воронежско-Шумлинская Краснознамённая, орденов Суворова и Трудового Красного Знамени дивизия) var en brigade (russisk: 19-я отдельная мотострелковая Воронежско-Шумлинская Краснознамённая, орденов Суворова и Трудового Красного Знамени бригада, - full betegnelse «19. selvstendige Voronesj-Sjumlinsk Røde Fane motoriserte infanteribrigade med orden fra Suvorov og arbeider-Røde Fane») - en brigade underlagt 58. kombinerte armé i Søndre militærdistrikt i det russiske forsvaret. Brigaden var forlagt til Sputnik i Vladikavkaz i Dagestan.I 2020 ble brigaden igjen reorganisert til 19. motoriserte infanteridivisjon..

Referanser
----------

1. ↑  «19-я отдельная мотострелковая бригада отметила 95-летие». *Россия — Алания* **(russisk)**. 24. mars 2017. Besøkt 29. desember 2017.
2. ↑  Новая мотострелковая дивизия укрепит группировку на границе с Украиной
3. ↑  Георгий Дзапаров (17. juni 2020). «Во Владикавказе прошла первая репетиция парада Победы». Осетия-Ирыстон. Besøkt 28. juni 2020.
**Augusto Monterroso** (født 21. desember 1921 i Tegucigalpa i Honduras, død 7. februar 2003 i Mexico by) var en forfatter og essayist fra Guatemala. 

Monterrosos mor var fra Honduras og hans far var fra Guatemala. I 1936 valgte hans familie å bosette seg permanent i Guatemala by, der han skulle bli boende til tidlig voksen alder. Her ga han ut sine aller første korte historier og begynte sitt arbeid mot diktatur Jorge Ubico. Til dette formål grunnla han avisen El Espectador sammen med en gruppe andre forfattere. 

Monterroso ble arrestert for opprørsk virksomhet og sendt i eksil til Mexico by i 1944 for sin motstand mot det diktatoriske regimet. Kort tid etter sin ankomst til Mexico, triumferte den revolusjonære regjeringen til Jacobo Arbenz med å styrte regimet til Ubico i Guatemala, og Monterroso ble tildelt en mindre post ved den guatemalanske ambassaden i Mexico. I 1953 flyttet han for en kort periode til Bolivia etter å ha blitt navngitt som Guatemalas konsul i La Paz. Han flyttet til Santiago de Chile i 1954, da Arbenzs regjering ble styrtet med hjelp fra en nordamerikansk intervensjon. 

I 1956 returnerte Monterroso definitivt til Mexico by, hvor han ville var medskribent for ulike faglige og redaksjonelle innlegg og han utførte sitt arbeid som manusforfatter for resten av livet. I 1988 mottok Augusto Monterroso den høyeste ære den meksikanske regjeringen kan skjenke utenlandske embetsmenn, nemlig Águila Azteca, (Order of the Aztec Eagle). Han ble også tildelt den spanske Fyrsten av Asturias' pris for litteratur i 2000. I 1997 ble Monterroso tildelt Guatemalas nasjonale pris i litteratur for sitt arbeid. 

Augusto Monterroso døde 17. februar 2003 av hjerteproblemer.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Enciclopedia de la Literatura en México, «Augusto Monterroso», Enciclopedia de la Literatura en México ID 729[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id monterroso-augusto, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Giancarlo Dametto** (født 6. januar 1959 i Torino), italiensk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles. 

Dametto vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak USA og Brasil. Italia tapte semifinalen mot Brasil med 1-3 men vant bronsefinalen med 3-0 over Canada. Dametto spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronsel Bronse i volleyball, menn Italias flagg Italia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Giancarlo Dametto – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Giancarlo Dametto – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Giancarlo Dametto – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Giancarlo Dametto – European Volleyball Confederation Rediger på Wikidata

* (it) Giancarlo Dametto – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
Øysand, Byneset på andre sida av Gaulosen
Gaulosen med Øysand bak. Bildet tatt fra Byneset.
**Øysand** er ei bygd beliggende nordvest i Melhus kommune i Trøndelag. Elva Gaula danner grense i nord og øst mot Leinstrand i Trondheim kommune. Mot vest ligger ei langgrunn sandstrand ved Gaulosen, ei arm av Trondheimsfjorden. Lengst sør krysser E39 fra Klett mot Orkanger. Øysand er ei flat slette der det meste av arealet brukes til korndyrking. Det finnes også noe industri, og en campingplass ved stranda. Den mest berømte øysandingen er Ivar Gafseth, som er kjent fra The Julekalender og Trøndelag Teater.

Skrivemåtene **Øysandan** og **Øysanden** er også blitt brukt, men neppe i muntlig språk. Den tradisjonelle dativformen er *på Øysaɲɲa*. Statens kartverk reiste i 2012 navnesak for å rydde opp i skrivemåtene.

Neu-Drontheim
-------------

Utdypende artikkel: Neu-Drontheim

Under andre verdenskrig planla tyskerne en stor by på Øysand, Neu-Drontheim.

Eksterne lenker
---------------

* Melhus kommune - Høring på navnesak, Øysandan, Øysand og Øysanden[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Nova Scotias flagg
Viseguvernøren av Nova Scotias flagg
**Nova Scotias flagg** er et heraldisk våpenflagg utformet som en rektangulær utgave av provinsens våpen. Det består av en hvit duk med et blått diagonalkors, også kalt andreaskors, og med Nova Scotias våpenskjold i midten, en rød løve innenfor en liljebord på gult skjold. Både flagget og våpenskjoldet viser til Skottland, som har gitt provinsen navn. Selve flaggduken har Skottlands flagg i omvendte farger, mens selve våpenskjoldet er identisk med Skottlands. Våpenskjoldet ble gitt provinsen i kongelig våpenbrev i 1625. Flagget ble innført av kong George V i 1929.

Viseguvernørens flagg
---------------------

Kronens representant i provinsen, viseguvernøren, fører en variant av Union Jack, der provinsens våpen, omgitt av en krans av grønne lønneblader, er innsatt på en hvit skive i midten av flagget. Viseguvernørens flagg ble innført 7. august 1869.

Litteratur
----------

* *Symbols of nationhood*, 1991

Eksterne lenker
---------------

* Nova Scotia Symbols
* Symbols of the Lieutenant Governor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**.30-378 Weatherby Magnum** er en patron for rifle.

Den ble utviklet av Weatherby i 1959 for United States Army, men var en villkatt frem til 1996. Den er noe av det mest ekstreme av patroner i kaliber .30. Den er basert på en nedstrupet .378 Weatherby Magnum som igjen er basert på den enorme .460 Weatherby Magnum hylsa. Denne patronen er grovt «over-bore» som amerikanerne sier, noe som kort fortalt betyr at hylsa er langt større enn normalt for kaliberet. Dette gjør at den må bruke meget langsomtbrennende krutt, og ha ett langt løp for å få utnyttet trykket.

De store kruttmengdene og den enorme hastigheten (med 180 grains (11,7 gram) prosjektil kan man oppnå hastighet på ca. 1040 m/s) man får ut av denne gjør at man ikke kan forvente mer enn ca. 500 skudds levetid på løpet. For å klare dette må man pusse løpet svært ofte og unngå varmskyting. Den er også svært vanskelig å kontrollere trykket på, derfor bør en være en erfaren hjemmelader om en skal lade selv.

Se også
-------

* Liste over patrontyper
**Lipødem** eller **smertefullt fettsyndrom** er en kronisk sykdom i fettvev og lymfekanaler som gir unormal ansamling av fett under huden på legger og lår, som ikke står i forhold til fettfordeling ellers på kroppen. Det typiske bildet er en betydelig fedme samlet i begge lår og legger, hofte og sete-parti, men med en normal, eller langt slankere overkropp. Lipødem kan også forekomme i armer. 

Det er karakteristisk at forandringene ikke omfatter selve fotryggen. Fettfordelingen får en fasong som kan minne om en haremsbukse med strikk rundt anklene. De første årene er huden helt normal og det er ingen væskeansamling i bena.

Tykkelsen avtar ikke når man ligger med bena høyt, slik som ved væskeansamling i bena. Fettet forsvinner heller ikke ved slanking. Dersom symptomene får utvikle seg og fettmengden øker, kan dette ødelegge eller forstyrre både lymfedrenasje og blodomløp. Økt ansamling av lymfe eller blodvæske vil da ytterligere øke omfanget av ekstremitetene.

Mange med lipødem plages med smerter og ømhet i lår og legger. I tillegg oppleves tyngdefølelse og ubehag. Det er også vanlig å få blødninger (blåmerker) under huden. Tilstanden kan være kosmetisk svært sjenerende, og psykisk belastende. 

Behandling for lipødem er i Norge i dag den samme som ved lymfødem; kompresjonsplagg, bandasjering, pulsator og manuell lymfedrenasje. En spesiell fettsugingsteknikk kan brukes for å fjerne de angrepne fettcellene.

Se også
-------

* Lymfødem

Kilder
------

* Lommelegen
* Norsk Lymfødem og lipødem forbund

  


| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**.300 Winchester Magnum**, også kjent som **.300 Win Mag** er en populær magnumpatron for rifle. Kaliberet ble introdusert av Winchester Repeating Arms i 1963 som et av medlemmene i familien av Winchester Magnum-patroner. Det er en presis langholdspatron med relativ flat kulebane.

Ytelse
------

.300 Win Mag er en patron for storviltjakt og for skyting på lange avstander. Den blir brukt til benkeskyting på langt hold, og den har blitt tatt i bruk av skarpskyttere i politiet og enkelte militære avdelinger. Maks. effektiv avstand blir vanligvis satt til ca. 1100 m med ammunisjon med såkalte *low drag*-kuler. Rekylen fra .300 Win Mag er atskillig kraftigere enn fra en .30-06 Springfield.

Annen informasjon
-----------------

Som de andre medlemmene i Winchester Magnum-familien er patronen basert på en forkortet versjon av .300 H&H-hylsa. .300 Win Mag er den mest populære magnumpatronen i .30-kaliber i USA. Den er noe svakere enn den eldre .300 Weatherby Magnum, men har den fordelen at passer i standard glidekasser og er noe mer økonomisk i kruttforbruk. Den har flere konkurrenter som passerer denne med god margin når det gjelder ytelse så som .300 Remington Ultra Magnum, .300 Pegasus, 7,82 Lazzeroni Warbird og 30-378 Weatherby Magnum. De sistnevnte er særdeles vanskelige både å lade og bruke.

Derfor sies det at i .30 kaliberet er.300 Winchester Magnum og .300 Weatherby Magnum patroner med en fornuftig øvre grense, med en god balanse mellom hylsevolum og ytelse.

Bruk i det norske forsvaret
---------------------------

Skarpskytterne i Marinejegerkommandoen og Forsvarets spesialkommando bruker Accuracy International L115A1-rifle i kaliber .300 Win Mag.

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 390-391. ISBN 8291361045.
**.416 Rigby** eller **10.6 x 74** er en patron for rifle.

Patronen ble introdusert i 1911 av John Rigby & Company. Den er etter dagens standard kraftig overdimensjonert, men dette er ingen ulempe foruten det kostnadsmessige.

Patronen har et stort volum da datidens krutt bestod av lange kordittstaver som tok mye plass, og patronen benytter et moderat kammertrykk som er viktig ved jakt på farlig vilt ved høye temperaturer. Ved høye temperaturer stiger trykket betraktelig og kan skape forkilinger med patroner som allerede benytter et høyt trykk.

For den moderne hjemmelader kan denne patronen lett lades like tungt som en .416 Weatherby Magnum, men da forsvinner noen av argumentene for nettopp denne patronen. Patronen er referansen for alle .416-patroner, og selv om det har kommet flere og mer moderne varianter, har denne gamle patronen i de senere år likevel opplevd en økende popularitet.

Selv om det er skrevet mye om denne patronen, ble det kun produsert 178 rifler i dette kaliberet fra Rigby før andre verdenskrig.

Dimensjoner for .416 Rigby

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 472-473. ISBN 8291361045.
**Caspara Preezmann** (født 1. august 1792 i Aalborg, død 26. desember 1876) var en dansk malerinne og dikter. Hun brukte pseudonymet **Caralis**. Flere av hennes dikt tonesatt av blant annet Halfdan Kjerulf og Edvard Grieg.

Bibliografi
-----------

* *Digte og Sange* København, 1867
* *Livsbetragtninger i Tankesprog* etter Martin F. Tupper ved Caralis. – København  : Schubothe, 1870

Sanger av Caralis
-----------------

### *Dig elsker jeg*

* *Dig elsker jeg!* komponert av Edvard Grieg i 1865 (EG 127)

Tekst:

Dig elsker jeg, dig elsker jeg!
Det Ord en Verden er.
Det er min Drøm i Nattens Mulm,
i Dagens Straaleskjær.
Det toner fuldt ifra mit Bryst,
til dig, min Hjertens kjær:
dig elsker jeg, dig elsker jeg!
Det Ord en Verden er!
Dig elsker jeg, dig elsker jeg!
Dit Øjes milde Glans,
din Pande høj, omhvælvet af
de mørke Lokkers Krans.
Men mest dit Hjertes rene Guld,
din Sjæl saa tro og rig,
den elsker jeg, den elsker jeg
dog mest af alt hos dig!
### *Alt legger for din fod jeg ned*

* *Alt legger for din fod jeg ned* komponert av Halfdan Kjerulf, tilrettelagt for blandet kor av Rolf Nyhus 1970 – Tekst etter Thomas Moore.

Referanser
----------

1. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Caspara Preetzmann, FemBio-ID 22421, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Caspara Preetzmann, Benezit-ID B00145730, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Portaler: Danmark | Kunst | Litteratur
**.22 Short** er en randtent patron for pistol. Den opprinnelige .22 randtente patronen ble omdøpt til .22 Short ved introduksjonen av .22 Long i 1871.

Historie
--------

Patronen stammer ifra den amerikanske borgerkrigen, og ble først brukt i en Smith & Wesson pistol som ble introdusert i 1857, og den ble patentert i 1860. Patronen er en av de eldste som fremdeles blir produsert idag.

Bruk
----

.22 Short blir ofte brukt som billig lite støyende patron for trening og rekreasjon, selv om .22 Long Rifle er en mer populær patron til samme bruk. Den brukes i den Olympiske øvelsen 25 m pistol, 50 m pistol og tidligere også til 25 m silhuettpistol

Se også
-------

* .22 Long Rifle
* .22 Long
* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. ↑  Barnes, Frank C. (2012). *Cartridges of the World: A Complete Illustrated Reference for More Than 1,500 Cartridges*. Iola, Wisconsin: Gun Digest Books. s. 493. ISBN 1-4402-3059-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) .22 CB short – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Cântico da Liberdade** er Kapp Verdes nasjonalsang. Den ble offisiell nasjonalsang i 1996. Frem til da hadde Kapp Verde felles nasjonalsang med Guinea-Bissau (Esta é a Nossa Pátria Bem Amada). Musikken er komponert av Adalberto Higino Tavares Silva og teksten er skrevet av Amilcar Spencer Lopes.

Teksten
-------

Canta, irmão  

canta meu irmão  

que a Liberdade é hino  

e o Homem a certeza.

Com dignidade, enterra a semente  

no pó da ilha nua  

No despenhadeiro da vida  

a esperança é do tamanho  

do mar que nos abraça  

Sentinela de mares e ventos perseverante  

entre estrelas e o Atlântico  

entoa o cântico da Liberdade

Canta, irmão  

canta meu irmão  

que a Liberdade é hino  

e o Homem a certeza.

Engelsk oversettelse
--------------------

Sing, brother  

Sing, my brother  

For Freedom is a hymn  

And Man a certainty

With dignity, bury the seed  

In the dust of the naked island  

In life is precipice  

Hope is as big as the sea  
 
Which embraces us  

Unwavering sentinel of the seas and winds  

Between the stars and the Atlantic ocean  

Sing the Chant of Freedom

Sing, brother  

Sing, my brother  

For Freedom is a hymn  

And Man a certainty

Norsk oversettelse
------------------

Syng, bror  

Syng, min bror  

For frihet er en hymne  

Og mennesket en visshet  

Med verdighet, så frøet  

I støvet av den nakne øy  

I livet fins stup  

Håpet er like stort som sjøen  

Som omfavner oss  

Urokkelige vakt av sjø og vind  

Mellom stjernene og Atlanterhavet  

Syng Frihetens Motto  

Syng, bror  

Syng, min bror  

For frihet er en hymne  

Og mennesket en visshet

Referanser
----------

1. ↑  «Kapp Verdes nasjonalsang». Store norske leksikon. Besøkt 30. juli 2016.

  


| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Afrika |
| --- |
| 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Kamerun
* Kapp Verde
* Den sentralafrikanske republikk
* Tsjad
* Komorene
* Den demokratiske republikken Kongo
* Republikken Kongo
* Elfenbenskysten
* Djibouti
* Egypt
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kenya
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Mauritania
* Mauritius
* Marokko
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* *Réunion*
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Somaliland
* *St. Helena* (også God Save the Queen)
* Ascension og Tristan da Cunha (også God Save the Queen)
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Sudan
* Swaziland
* Tanzania
* Togo
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |