recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kaikadi** er ei indisk mynde som minner litt om whippet, men den skal ikke være en slektning. Likheten har trolig kun med størrelse å gjøre. Noen hevder at det er en god del terrierblod i denne hunden, men man vet egentlig ingen ting om opphavet.

Opprinnelse og alder
--------------------

I sin opprinnelige form skal rasen være utdødd, men det eksisterer fortsatt hunder under denne betegnelsen i India. Navnet har den fått etter en nomadisk stamme (samme navn) som lever i Maharashtra-området. Også språket dette folket snakkes kalles kaikadi. Trolig er dagens hunder en krysning mellom den nå utdødde mynden og andre raser (som terrier).

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Kaikadi har ei mye rettere overlinje enn whippet, nesten som en azawakh. Fargene kan være hvit, gyllenbrun eller sort sies det.

Den er liten til mynde å være, med en mankehøyde på maksimalt ca. 40 cm, noe som forsterket intrykket av at denne mynden kanskje ikke er en ren mynde, men en blanding. Pelsen er trolig lang eller semi-lang, for det fortelles at den trenge ganske mye vedlikehold.

Bruksområde
-----------

Kaikadi skal være en meget god vakthund, men er trolig i sin opprinnelse avlet for hetsjakt på småvilt.

Lynne og væremåte
-----------------

Kaikadi er voktsom og skeptisk og ikke så rent lite sky overfor fremmede, men sies å være lojal og hengiven overfor de den regner som en del av flokken.

  


| * v
* d
* r
Mynder |
| --- |
| Afghansk mynde **·** Azawakh **·** Bakhmull **·** Banjara **·** Borzoi **·** Chippiparai **·** Chortaj **·** Greyhound **·** Irsk ulvehund **·** Italiensk mynde **·** Kaikadi **·** Kanni **·** Kaukasisk mynde **·** Khalag tazi **·** Kirgisisk mynde **·** Mudhol **·** Pashmi **·** Polsk mynde **·** Rajapalayamhund **·** Rampurhund **·** Saluki **·** Silkemynde **·** Sindh **·** Skotsk hjortehund **·** Sloughi **·** Spansk galgo **·** Søritaliensk mynde **·** Tazi **·** Ungarsk mynde **·** Vagharihund **·** Whippet **·** Windsprite **·** Xigou |  |
**Novell** er et amerikansk konsern som siden 1983 har utviklet programvare for nettverkstjenester. De er kjent for sin katalogtjeneste, eDirectory og sitt nettverksoperativsystem, NetWare. Lenge var de nærmest alene om å tilby gode løsninger for deling av ressurser over datanettverk. 

Novell har i de siste år slitt tungt i konkurransen med Microsoft. Novell har begynt å jobbe tett med miljøer for åpen kildekode, og har kjøpt flere selskaper som utvikler tjenester for Linux. Det kan se ut til at denne strategien er vellykket.

Novell har basert på sine produkter rundt sikkerhet de siste 10 år etablert seg som en av de markedsledende leverandører av Identity og Access Management (I&AM). 

Novell har også en anerkjent suite for systemadministrasjon, ZENWorks.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Novell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NKC
 |
***Skarven og Ea*** er en figurteaterforestilling skrevet av Hans Sande basert på en idé av Brit Steinsvik og Randi Nilssen.

Forestillingen er en familieforestilling bygd på et færøysk sagn og var den første profesjonelle produksjonen til Tromsø dukketeater. Skyggeteater inngikk som en stor del av forestillingen.

Handling
--------

*Skarven og Ea* er basert på et gammelt sagn fra Færøyene og forteller historien om da skarvene og ærfuglene ble skapt.
Handlingen foregår ute i havgapet.
Begge fuglene ville ha tykke dun på kroppen for å holde varmen, men begge kunne ikke få det.

Oppsetninger
------------

*Skarven og Ea* ble satt opp av Tromsø dukketeater i 1990 i samarbeid med Hålogaland Teater og ble produsert i samarbeid med instruktører på Riksteatrets dukketeaterkurs.
Forestillingen var regissert av Irina Niculescu og Ola Moum, scenografi var ved Brit Steinsvik og Miora Buescu og musikken er skrevet av Tom Christer Johansen.

Dukker og skyggefigurer var designet av Brit Steinsvik og dukkemaket sammen med Randi Nilssen. Dukkespillere Skarven (Randi Nilssen og Knut Steinlien) og Ea Brit Steinsvik. Lysdesign var av Ola Moum, mens Tone Johannessen var lystekniker under turneer. Hver forestilling var omkring 30 minutter lang.

Forestillingen fikk støtte av fylkeskulturutvalget i Troms med kr 1000 per forestilling oppad begrenset til kr 10 000 dersom den spilte forestillinger i minst tre av kommunene i Troms.

*Skarven og Ea* hadde førpremiere på Sommarøy sommeren 1990 og première 12. september 1990 på lillescenen i Kulturhuset i Tromsø og spilte sju forestillinger i løpet av fire dager.
I samarbeid med Troms fylkeskulturkontor turnerte den i Troms og etter det på turné med Hålogaland Teater.

Forestillingen ble blant annet vist i Sørreisa og i Studentersamfundet i Trondhjem i forbindelse med Nord-Norges-festen.

I 1991 var Tromsø dukketeater med *Skarven og Ea* en av fire frie grupper som Riksteatret hadde sendt på turné.
Den ble blant annet satt opp i Inderøy, på Værøy, Røst, Fauske, i Sulitjelma og Breivik.
Det ble spilt totalt 70 forestillinger rundt i landet i regi av Tromsø dukketeater profesjonelle del.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Jan Erik Teigen (1991-03-08). «I barnehagen med færøyisk dukketeater». *Nordlands Framtid 1991.03.08*. Bodø. s. 31.
2. 1 2  *Adresseavisen 1990.11.30*. Trondheim. 1990-11-30. s. 2,3 og 30.
3. 1 2  *Troms Folkeblad 1. november 1990*. Lenvik. 1990-11-01. s. 12.
4. 1 2 3 4 5 6  Ellen Pollestad (6. september 1990). «Tromsø Dukketeater». *Nordlys Morgen* **(norsk)**: 9.
5. ↑  «Fylkeskulturutvalge». *Nordlys Morgen 5. november 1990* **(norsk)**: 48. 5. november 1990.
6. ↑  IdaLou Larsen (1994-06-01). «Få frie grupper turnerer». *Nationen 1994.06.01*. Oslo. s. 27.
7. ↑  «Program Barnas Kulturuke 2.-10. mars 1991». *Nordlands Framtid 1991.03.02*. Bodø. 1991-03-02. s. 24.
8. ↑  «Annonse for Riksteatret». *Arbeiderbladet 1991.03.16*. Oslo. 1991-03-16. s. 19.
9. ↑  «Annonse for Riksteatret». *Dagbladet 1991.03.16*. Oslo. 1991-03-16. s. 25.
**Novelleforlaget.dk** ble grunnlagt i 2008. Forlaget utgir noveller på nettet slik at de kan leses der, lastes ned eller på trykk. I 2010 startet forlaget hjemmesiden novelleundervisning.dk med digitalt undervisningsmateriale til folkeskoler, gymnasier og andre undervisningsinstitusjoner.

Forlaget utgir først og fremst noveller av danske forfattere, som for eksempel Jan Sonnergaard, Dorthe Nors og Kåre Bluitgen. Man kan lese noveller av nye forfattertalenter som Cecilie Lolk Hjort og A. Silvestri, og der er også klassikere skrevet av for eksempel H.C. Andersen, B.S. Ingemann og Steen Steensen Blicher.

Forlagets noveller er også tilgjengelige hos Danmarks bokhandlere.

Referanser
----------

1. ↑  Noveller skal findes på nettet av Claus Kjærsgaard, Vestegnen, 29. juli 2009
2. ↑  Novellen har en fremtid som podcast, Politiken, 4. januar 2011
3. ↑  Noveller skal få folk til at læse, Berlingske Tidende, 2. januar 2011

Eksterne lenker
---------------

* www.novelleforlaget.dk
* www.novelleundervisning.dk

Portaler: Litteratur | Danmark
«Sankt Novatus», maleri bak hovedalteret i kirken Santa Pudenziana i Roma. Utført av Bernardino Nocchi (1803).
**Den hellige Novatus** (død ca 151) var en meget tidlig kristen helgen. Hans minnedag er 20. juni som han deler sammen med sin bror, martyren Timoteus.

Novatus og hans bror skal ha vært sønner av den hellige senatoren Pudens og hans hustru, den hellige Claudia Rufina. Parets døtre var Pudentia og Prassede som har hver sin kirke oppkalt etter seg på Esquilinhøyden. Pudens ble sagt å være omvendt til kristendommen av Paulus, som skal ha bodd hos ham i syv år under keiser Neros kristenforfølgelser. Pudens er nevnt i Bibelen i Paulus' andre brev til Timoteus: «Skynd deg å komme før vinteren! Evbolos, Pudens, Linus, Claudia og alle våre søsken hilser deg.»

Novatus' farfar var Quintus Cornelius Pudens, en romersk senator som sammen med sin hustru Priscilla skal ha vært blant de første som apostelen Peter omvendte til kristendommen i Roma. Apostelen skal ha bodd hos dem mens han var i Roma. En del av strukturen i kirken Santa Pudenziana i Via Urbana antas å være en del av senatorpalasset eller badene som ble bygd av Novatus. Det samme har vært sagt om kirken Santa Prassede lenger oppe på Esquilinhøyden.

Men ifølge den greske kirkehistorikeren Filostorgius fra 400-tallet skal Novatus ha vært av frygisk opprinnelse. Novatus døde rundt år 151. Det er grunn til å tro at Novatus er en legendarisk figur som aldri har eksistert.

Referanser
----------

1. ↑  2. Tim. 4,21
2. ↑  «St. Novatus» i *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.
3. ↑  Richard Burgess: *The Topography and Antiquities of Rome: Including the Recent ...* bind 1
4. ↑  «Philostorgius» i: Photius: *Epitome of the Ecclesiastical History of Philostorgius*, bok 8, kapittel 15.
5. ↑  «De hellige Novatus og Timoteus ( -~151)», *Katolsk.no*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
Skarð
Bygningsruin
**Skarð** (IPA: [ˈskɛaɹ], *Skår*) er en fraflyttet bygd øst på Kunoy, en av Færøyene. Bygda er omgitt av steile klipper, og har sannsynligvis fått sitt navn etter et innhugg (skår) i et av de omkransende klippene, Skarðsgjógv (*Skårsjuvet*). Skarð ble rammet av en fiskeulykke (som følge av en overraskende snøstorm) den 23. desember 1913, da alle syv arbeidsføre menn i bygda druknet. De gjenlevende mennene var en liten gutt og en eldre mann, og innen 1919 hadde samtlige beboere i Skarð flyttet til Haraldssund, ca. 7 kilometer lengre sør på øya. I dag er all bebyggelse borte, men grunnmurene står tilbake. Like ved ruinene renner bekken Skarðsá (*Skårselv*) ned mot havet.

Fra Skarð er det utsikt over til Skálatoftir på Borðoy, som også er fraflyttet.

Man kan komme til Skarð via to vandrerstier. Den ene fører til bygda Kunoy via Skarðsgjógv, og er så utfordrende og bratt (stigning på 600 meter) at bare erfarne fjellgåere anbefales å gå den. Den andre går lands kysten til Haraldssund. Det er bygd et lite skur for vandrere like ved husruinene, hvor man kan finne en gjestebok og en historisk beretning om stedet.

Kjente personer fra Skarð
-------------------------

* Símun av Skarði (1872–1942), pedagog og grunnlegger av Føroya Fólkaháskúli, Færøyenes folkehøyskole.
* Anna Suffía Rasmussen (1876–1932), Símuns søster, og ildsjel bak folkehøyskolen.

Referanser
----------

1. ↑  Don Brandt: *More Stamps and Story of the Faroe Islands* Arkivert 27. september 2011 hos Wayback Machine. (2. utgave), s. 352

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skarð – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Skarð – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Videomontasje for Skarð (YouTube)

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Lov om grensetilsyn og grensekontroll av personer** (korttittel **grenseloven**) er en norsk lov vedtatt av Stortinget 8. mars 2018. Loven har til formål å sikre at grensetilsyn og grensekontroll av personer utføres i samsvar med nasjonale behov og internasjonale forpliktelser, herunder tydeliggjøre ansvar og styring og fremme samarbeid mellom berørte myndigheter. Loven skal også legge til rette for lovlig bevegelse over Norges riksgrense og bidra til å bekjempe grensekryssende kriminalitet og ulovlig innvandring. Loven ble sanksjonert av Kongen i statsråd 20. april 2018.

Loven gjelder ikke militære oppgaver, herunder for å hevde suverenitet og suverene rettigheter, men fastslår at Forsvaret på vegne av Politi- og lensmannsetaten kan utøve grenseovervåkning på den norsk-russiske grense. Ved utøvelse av slik grenseovervåkning kan Forsvaret utøve makt innenfor rammene av politiloven § 6. Bistand fra Forsvaret til andre grensekontrolloppgaver gjennomføres etter reglene om bistand fra Forsvaret i og i medhold av politiloven § 27a.

Loven gjelder heller ikke for kontroll av varetransport etter tolloven, men bestemmer at Tolletaten skal bistå politiet med gjennomføring av inn- og utreisekontroll i samsvar med loven, og at Tolletaten ved har de samme rettighetene og pliktene som politiet når den gir slik bistand. Utlendingskontroll er regulert av utlendingsloven.

Loven forbyr skyting over riksgrensen og annen truende eller skremmende adferd ved grensen. Det er også forbudt å skade, flytte eller tilsøle norske eller nabostaters grensegater eller grensemerking, og å fjerne gjenstander fra dem.

Etter lovens § 8 kan grensekontrollteam fra Den europeiske grense- og kystvakt bistå politiet med gjennomføring av grensekontroll.

Grensepassering
---------------

Siden Norge også er part i Schengen-samarbeidet, regulerer grenseloven passering av riksgrensen i samsvar med dette avtaleverket. Indre Schengen-grenser kan passeres hvor som helst, mens ytre Schengen-grenser må passeres over fastsatte grenseoverganger innenfor fastsatte åpningstider.

Dersom det foreligger en alvorlig trussel mot offentlig orden eller indre sikkerhet kan myndighetene beslutte å innføre grensekontroll midlertidig på hele eller deler av de indre Schengen-grensene. I så tilfelle må indre Schengen-grenser passeres over fastsatte grenseoverganger.

Referanser
----------

1. ↑  «Vedtak til lov om grensetilsyn og grensekontroll av personer (grenseloven)». *Stortinget*. 9. mars 2018. Besøkt 24. april 2018.
2. ↑  «Offisielt fra statsråd 20. april 2018». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Statsministerens kontor. 20. april 2018. Besøkt 24. april 2018.
3. ↑  «Lov om grensetilsyn og grensekontroll av personer (grenseloven) - Kapittel 1. Alminnelige bestemmelser - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 24. april 2018.
4. ↑  «Lov om grensetilsyn og grensekontroll av personer (grenseloven) - Kapittel 1. Alminnelige bestemmelser - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 24. april 2018.
Historisk grensemerke mellom Fyrstedømmet Lippe og Kongeriket Preussen.
Et **grensemerke** er et merke som angir en grense. Det finnes flere typer grensemerker.

**Grensestein** er en større stein, ofte med et innrisset merke, symboler eller tekst som gjenkjennes av brukeren. Grensesteiner brukes for å angi grensene til landeiendommer, kommuner, fylker og land. 

**Grenserøys** er en varde av stein i varierende høyde, og gjerne med en grensestein på toppen som angir en landegrense. En grenserøys kan også være en treriksrøys. Grenserøyser kan også stå i vatn eller i skjærgården, og har da som oftest et betongfundament.

**Grensestolpe** er en moderne skandinavisk grensemerke som gjerne er en cirka to meter høy stolpe av tre eller plast, ofte malt i nasjonale farger. Grensestolper kan være delt mellom to land eller stå overfor en grensestolpe fra nabolandet. En grensestolpe kan også angi en trelandsgrense.

Norske grensemerker
-------------------

Grenserøys 272 mellom Norge og Sverige, i Troms.
Grensemerke 299 mellom Norge og Russland, i Finnmark.
Treriksrøyser finnes i grensepunktet mellom Norge, Sverige og Finland (sørøst for Skibotn i Troms), og mellom Norge, Finland og Russland (vest for Grensefoss i Finnmark). Treriksgrensen ved Skibotn ligger på 69°03'36"N 20°33'10"E og er verdens nordligste, og ligger 600 meter lenger mot nord enn treriksgrensen ved Grensefoss.

Ved grensepasseringer inn til Norge er det ofte metallskilt med malt riksvåpen. Slike skilt kan imidlertid også bare være ment for å vise landets tollmyndighet. 

Grensesteiner ved veier mellom fylker har ofte Norges riksvåpen hogd ut og i heraldiske farger. Ved veier som passerer kommunegrenser er det ofte metallskilt med kommunevåpen og kommunenavn.

Noen gamle grensemerker mellom eiendommer på steiner og fjell, forekommer som innhogde og opprinnelig malte streker som kan minne om bumerker.

Grensesteiner mellom eiendommer kalles markstein eller marstein. I landsloven av 1274 beskrives det hvordan et jordskifte skal foregå. De utskilte teigene skulle markeres med en grensestein støttes av to vitnesteiner. Den midtre steinen viser retningen på eiendomsgrensen. Frem til 1980 var det lovlig å sette opp grensesteiner som grensemarkører i nyetablerte grenser.

Referanser
----------

1. ↑  Jan S. Krogh's Geosite

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
**Pitney** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet South Somerset i grevskapet Somerset, sør i England. Landsbyen er lokalisert rundt 5 km vest for Somerton og 4 km øst for Langport. I landsbyen ligger butikken Pitney Farm Shop og puben Halfway House som i 1996 ble kåret til årets pub av CAMRA, kampanjen for ekte ale.

I henhold til folketellingen i 2011 består landsbyen og sognet av en befolkning på 374 innbyggere.

Historie
--------

Landsbyens navn Pitney har en angelsaksisk opprinnelse, første ledd henviser antagelig til et person navn, «Pytta», mens andre ledd henviser til «øy», hvilket gir betydningen «Pyttas øy». Langport var tidligere tilgjengelig fra havet, men hele området ble drenert på 1600-tallet, noe som kan redegjøre for fraflytning fra Pitney. Pitney er omtalt i *Domesday Book* av 1086, da som *Petenie*. Det støtter en alternativ betydning som «kryssende elv», fra angelsaksisk *pæþþan* og *ea*.

Det er dog bevis på en langt eldre bosetning ved stedet enn fra angelsaksisk tid ved at et sverd fra bronsealderen, datert til rundt 200 f.Kr. ble funnet ved Pitney Moor.

Referanser
----------

1. ↑  «Statistics for Wards, LSOAs and Parishes — Summary Profiles» (Excel). *Somerset Intelligence*.
2. 1 2  «Last name: Pitney», *Surnamedb*
3. ↑  Robinson, Stephen (1992): *Somerset Place Names*. Wimborne, Dorset: Dovecote Press. ISBN 1-874336-03-2.
4. ↑  Bush, Robin (1994): *Somerset: The complete guide*. Wimborne, Dorset: Dovecote Press. ISBN 1-874336-27-X.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pitney – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Pitney», Genuki

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***Elidor*** er en engelsk fantasyroman for barn og ungdom skrevet i 1965 av Alan Garner. Romanen ble gitt ut på norsk i 1985 som del av Luna-bøkene. En norsk hørespillversjon ble sendt på NRK radio allerede i 1981.

Handling i romanen
------------------

De fire Manchester-barna Nick, Roland, David og Helen driver gatelangs i byen mens foreldrene deres pakker for flytting. Ved en tilsynelatende tilfeldighet havner de i Torsdagsgaten der så godt som alle bygningene er revet. De støter på en gammel spillemann som lokker dem inn i en gammel kirke med sitt spill. Kirken viser seg å være en portal til en annen verden; Elidor. Spillemannen er ingen ringere enn denne verdenens konge; Malebron. Han trenger barna til å ta vare på Elidors fire umistelige skatter; et sverd, et spyd, en sten og en skål fylt med lys. Landet ligger nå mørkt og øde, men hvis barna kan ta med seg de fire skattene kan Malebron lete etter Findhorn. Et gammelt kvad sier at hvis Findhorns sang lyder så vil mørket vike fra Elidor.

Barna tar med seg skattene hjem til sin verden. Der gjemmer de dem og ganske snart begynner de å glemme det som har skjedd. Alle, unntatt Roland, tror etter et års tid at Elidor bare var innbildning. Imidlertid skjer det snart ting som gjør det klart for dem at selv om de anser seg som ferdige med Elidor, så er ikke Elidor ferdige med dem.

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Bled** (tysk: *Veldes*) er en turistby ved Bledsjøen (på tysk *Veldeser See*, slovensk *Blejsko jezero*) i Gorenjska statistikkregion, nordvest i Slovenia, noen få kilometer sør for grensa til Østerrike og om lag 50 kilometer nordvest for hovedstaden Ljubljana. Byen Bled hadde i 2002 5.164 innbyggere, mens det administrative området hadde om lag 11.000 innbyggere.

Turismen startet for alvor i 1895 med de første badeanleggene. Tito bygde en residens her i perioden da Slovenia var en del av Jugoslavia

Mariakirka
----------

Mariakirka ligger på en liten øy i Bledsjøen som turistene kan besøke ved å leie en robåt eller bli med på organiserte turer.

Bledborgen
----------

Bledborgen er plassert 139 meter over Bledsjøen på den nordlige siden av sjøen. Borgen ble bygd i middelalderen og ble ombygd etter jordskjelv i år 1511 og 1690. Den ble restaurert mellom 1951 og 1961. Nå er det museum og restaurant i Bledborgen.

Bildegalleri
------------

* Bled ved BledsjøenBled ved Bledsjøen
* Borgen og kirken i BledBorgen og kirken i Bled
* BledborgenBledborgen
* Titos residensTitos residens
* Øya i Bledsjøen med MariakirkaØya i Bledsjøen med Mariakirka

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted for Bled

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Heinz Brandt** (født 11. mars 1907 i Berlin-Charlottenburg, død 21. juli 1944 i Rastenburg) var en tysk offiser og idrettsmann som deltok i andre verdenskrig. Som rytter deltok han i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Brandt ble olympisk mester under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. Deltakere på laget var Heinz Brandt på hesten «Alchimist», Kurt Hasse på «Tora» og Marten von Barnekow på «Nordland».

Under andre verdenskrig tjenestegjorde Brandt som oberst i 1944 i generalstaben som nestkommanderende for Adolf Heusinger. Han var til stede under 20. juli-attentatet i Wolfsschanze og var den offiseren som tilfeldigvis flyttet vesken med bomben som Claus von Stauffenberg hadde plassert i møterommet. Brandt sto rett ved bomben da den gikk av og ble hardt skadet. Han døde av skadene to dager etter på feltlasarettet. Han ble dagen etter posthumt utnevnt til generalmajor.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i hestesport, sprangridning lag Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heinz Brandt – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Heinz Brandt – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Pitof** er pseudonymet til en fransk filmregissør og spesialeffektregissør. Hans ekte navn er **Jean-Christophe Comar**. Det meste av hans arbeide finnes innen franskspråklige filmer som *La Cité des enfants perdus* og *Asterix og Obelix mot Cæsar*, men han har også arbeidet på filmer som *Jeanne d'Arc* og *Alien 4 - oppstandelsen*.

Hans første film som regissør var den historisk-fantastiske thrilleren *Vidocq* (2001), en film som mottok moderate kritikker og har ganske mange tilhengere.

I 2004 regisserte Pitof en stor Hollywoodproduksjon av *Catwoman*, med Halle Berry i hovedrollen. Han «vant» Razzieprisen for «verste regissør» i den 25. Razzie-utdelingen. Selv om Berry og manusforfatter John Rogers deltok på seremonien med godt humør for å motta prisen for «verste skuespillerinne» og «verste manus», opptrådte ikke Pitof.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 141543302, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   filmportal.de, Filmportal-ID 37009445f46e4f4e80ad7f4454201ae0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Pitof på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Pitof på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Pitof på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Pitof på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Pitof på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Pitof hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Pitof hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Jonfinn Valmann** er en fiktiv overbetjent ved Hamar Politikammer, og er hovedperson i flere av Knut Faldbakkens kriminalromaner. Første gang man stifter bekjentskap med denne karakteren er i boka *Turneren*. Valmann er en traust og jordnær mann, og dette preger måten han etterforsker og oppklarer kriminalsaker på. Han er den som aldri slår seg til ro med lettvinte løsninger, og som alltid stoler på intuisjonen sin, selv om ingen andre gjør det.

Valmann er enkemann og utvikler etterhvert et nært forhold til sin kvinnelige kollega Anita Hegg gjennom bøkene.

Faldbakken har siden 2004 skrevet en bok i året om Valmann, men i 2010 tok han seg en pause, og den neste boken kom ikke før i 2011.

I 2013 kom bok nummer åtte i serien om Valmann. Bok nummer ni i serien, *Gjensynet*, ble lansert i 2016, før den tiende, *Stammeren* kom i 2020.

Bøkene
------

* 2004 *Turneren*
* 2005 *Grensen*
* 2006 *Nattefrost*
* 2007 *Tyvene*
* 2008 *Senskade*
* 2009 *Totem*
* 2011 *Natthagen*
* 2013 *Turisten*
* 2016 *Gjensynet*
* 2020 *Stammeren*

Referanser
----------

1. ↑  «Det skjer et drap i Hamar» Arkivert 23. oktober 2016 hos Wayback Machine. Hamar Arbeiderblad 10. juni 2009. Besøkt 24. juli 2010.
2. ↑  Natthagen Arkivert 10. november 2011 hos Wayback Machine. Gyldendal
3. ↑  Ny krim på tidlighøsten Arkivert 18. januar 2013 hos Wayback Machine. Hamar Arbeiderblad 3. januar 2013. Besøkt 8. april 2013.
4. ↑  Faldbakken gir deg en smakebit av sin nesten krimbok om Valmann nrk.no 26. mars 2013. Besøkt 8. april 2013.
5. ↑  Krim fra klassejubileum Arkivert 30. juli 2016 hos Wayback Machine. Hamar Arbeiderblad 28. juli 2016. Besøkt 28. juli 2016.

Portal: Litteratur
Petsjorahavets beliggenhet
**Petsjorahavet** (russisk: Печо́рское мо́ре – *Petsjorskoje More*) er et havområde nord for den europeiske delen av Russland, og det utgjør den sørøstlige delen av Barentshavet.

Geografi
--------

Havet avgrenses i vest av Kolgujevøya, i øst av kysten av Vajgatsjøya og Jugorskijhalvøya, og i nord av sørkysten på Novaja Semlja. Petsjorahavets utstrekning er rundt 400 km øst-vest og 180 km nord-sør, og det dekker et areal på rundt 80 000 km².

Petsjorahavet er relativt grunt, med en gjennomsnittlig dybde på bare 6 m. Den største dybden er 210 m. I den sørlige delen av havet går Kolgujevstrømmen mot øst. Det finnes noen få øyer nær kysten, hvorav den største er Dolgijøya.

Petsjorahavet er blokkert av flytende is fra november til juni. Den store elva Petsjora munner ut i Petsjorabukta, omtrent midt på sørkysten av Petsjorahavet.

Historie
--------

Historisk sett var Petsjorahavets navn etablert lenge før Barentshavet fikk sitt nåværende navn. Resten av dagens Barentshav ble da kalt «Murmanskhavet» (*Murmanskoje More*). 

Petsjorahavet ble brukt som utgangspunkt for utforskningen av de til da ukjente ishavsområdene lenger øst. Den første nedskrevne beretning om en reise over Petsjorahavet og gjennom Jugorskijstredet var om den tidlige russiske utforskeren Uleb fra Nizjnij Novgorod. Ulebs reise inn i Karahavet ble skrevet ned i 1032. 

Russiske «Pomorer», kystbeboerne ved Kvitsjøen, utforsket Petsjorahavet og kysten av Novaja Semlja fra 1000-tallet av. Den første arktiske skipsruta, kalt «Den store Mangazearuta», fra Kvitsjøen til elva Ob og Jenisejbukta, kom i drift på siste del av 1500-tallet. Denne ruta åpnet veien til rikdommene i Sibir og var i drift til 1619, da den ble nedlagt av militære og politiske årsaker, i frykt for at europeerne skulle kunne trenge inn i Sibir.

Økologi
-------

Fiskeriene i Barentshavet, spesielt torskefisket, er av stor viktighet for både Norge og Russland. Det finnes en stor artsrikdom av bentisk fauna på bunnen av Petsjorahavet. Det finnes også en genetisk distinkt bestand av isbjørn med tilknytning til Barentshavet.

Det foregår for tiden boring etter olje i Petsjorahavet ved oljefeltene Dolginskoje og Prirazlomnoje. Den negative økologiske virkningen av denne virksomheten ved kysten av Petsjorahavet er betydelig.

Referanser
----------

1. ↑  C. Raymond Beazley, *The Russian Expansion Towards Asia and the Arctic in the Middle Ages (to 1500)*. The American Historical Review
2. ↑  Salve Dahle (2004) *Benthic fauna in the Pechora Sea[*død lenke*]*. I: Oslo Database. Norsk Polarinstitutt; Polarmiljøsenteret; Akvaplan-niva, Tromsø, 10. sept. 2004
3. ↑  C. Michael Hogan (2008) *Polar Bear: Ursus maritimus* Arkivert 8. mars 2012 hos Wayback Machine. Globaltwitcher.com, ed. Nicklas Stromberg
4. ↑  *Oil and Gas Resources in North-West Russia* (2008)
5. ↑  S. A. Ogorodov (2004) *Human impact on coastal stability in the Pechora Sea[*død lenke*]*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***The Chorus Lady*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Frank Reicher.

Handling
--------

Patricia O'Brien, også kjent som "Chorus Lady", er en skarpsinnet ung kvinne som er forlovet med Danny Mallory, en ung detektiv, hvis største ambisjon er å eie sin egen gård og gifte seg med Pat. Pat har en yngre søster, Nora, som arbeider ved en landhandel og står under formynderskap av en streng gammel kvinne. Nora er misunnelig på Pat, forlater butikken og dukker opp på teatret hvor Pat øver før en større teater-oppvisning.

Nora kunngjør at hun også ønsker å begynne med teater, til tross for Pats store protester. Crawford, en ung mann fra byen, som økonomisk støtter teater-oppsetningen, faller straks for Noras skjønnhet og ungdom. Han gir henne en stilling ved selskapet. Crawford begynner snart å gi Nora oppmerksomhet, frem til hun blir forelsket i ham. Samtidig forsøker Pat å åpne Noras øyne for Crawfords virkelige karakter.

Når Pat innser at hun ikke klarer å overbevise Nora eller kontrollere lillesøsteren lenge, begynner Pat også en flørt med Crawford. Men Nora kjemper bittert for å beholde ham for seg selv. Samtidig blir Danny misunnelig på hennes forhold til Crawford, og nekter å tro på Pat når hun forklarer at hun bare flørter med Crawford i et forsøk på å desillusjonere Nora.

Rolleliste
----------

* Cleo Ridgely som Patricia O'Brian
* Marjorie Daw som Nora O'Brian
* Wallace Reid som Danny Mallory
* Richard Grey som Dicky Crawford
* Mrs. Lewis McCord

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 16. april 2016.
2. ↑  THE CHORUS LADY
3. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Chorus Lady* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Chorus Lady* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Chorus Lady* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Chorus Lady* på Silent Era Rediger på Wikidata
Togvrak ved Gare Montparnasse i Paris i 1895. Kun én omkom.
**Togulykker** eller **jernbaneulykker** er en type ulykker som involverer et eller flere tog. Slike ulykker skyldes ofte misforståelser, som når et tog i bevegelse møter et annet tog på samme spor. Andre eksempler på togulykker er når et eller flere toghjul hopper av sporet i en såkalt avsporing, eller når en kjeleeksplosjon finner sted. Resultatet av slike ulykker er ofte togvrak, som ofte har vært godt kjent i medier og folkeminner. Togulykker får ofte fatale konsekvener for passasjerene ombord på togene og/eller de som befinner seg i nærheten av jernbanesporene.

Juridiske konsekvenser
----------------------

Eschede-ulykken
Fordi togulykker som regel fører til omfattende materielle skader, samt skade eller død på personer, blir den tilsiktede vrakingen av et tog i ordinær trafikk ofte behandlet som en svært alvorlig forbrytelse. I den amerikanske delstaten California er f.eks. straffen for å ha forårsaket en togulykke med egen vilje livsvarig fengsel med mulighet for prøveløslatelse. Dette gjelder kun dersom ulykken ikke førte til tap av menneskeliv. Togulykker med menneskelige tap har selvfølgelig strengere straffer; det er enten livsvarig fengsel uten mulighet for prøveløslatelse eller dødsstraff. Enkelte togulykker ender som togkatastrofer, det vil si at ulykken medfører mange drepte eller store skader på mennesker, dyr og planteliv.

Se også
-------

* Liste over togulykker
* Jernbaneulykker i Norge
* Jernbaneulykken i Getå 1918
* Jernbaneulykken i Pécrot 2001
* Jernbaneulykken i Nosaby 2004
* Jernbaneulykken i Shandong 2008
* Jernbaneulykken på Sjursøya 2010
* Jernbaneulykken i Halle 2010
* Jernbaneulykken i Sainthia 2010
* Jernbaneulykke i Wenzhou 2011
* Jernbaneulykken i Santiago de Compostela 2013
* Jernbaneulykke på Storebæltsbroen 2019

Referanser
----------

1. ↑  «Section 219». *California Penal Code*. Besøkt 17. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om togulykker, med bilder (engelsk)
* BBC News: Verdens største togulykker (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Togodumnus** (også kjent som **Guiderius** og på walisisk som **Gwydr**) (født ca. 25, død 43) var en av de mytiske konger av britene, og leder for catuvellaunerne sammen med sin bror Caratacus. Han var sønn av Cunobelin. 

Catubellaunerne var i krig med atrebatene fra 20-årene, og i 43 ble dette benyttet som påskudd for en romersk invasjon av De britiske øyer og den påfølgende opprettelse av provinsen Britannia. Togodumnus samlet en stor keltisk styrke og gikk mot romerne. De møttes ved elven Medway. 

I slaget ved Medway hadde kelterne store framganger, og presset romerne tilbake mot skipene. Men den romerske kommandanten, Lelius Hamo, kom seg fram til Togodumnus og påførte ham banesår. 

Han ble etterfulgt er sin bror Arvirargus, som tok kongemakten under slaget, mens Caratacus fortsatte motstandskampen fra dagens Wales. 

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cunobelin av britene** | **Mytisk konge av britene**(?–43) | Etterfølger:**Arvirargus** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ninawa** (kurdisk: *Neynewa*; turkmensk: *Nineve ili*; arabisk: نينوى) er en av atten provinser i Irak. Provinsens areal er 32 308 km². I 2010 hadde Nīnawā 3 208 696 innbyggere. Administrasjonssenteret ligger i Mosul. 

Ninawa ligger nordvest i Irak og grenser til provinsene Dahuk i nord, Arbil i øst, Salah ad Din i sørøst og Anbar i sør. I vest grenser provinsen til Syria. Ninawa har en svært sammensatt befolkning som blant annet omfatter kurdere, turkmenere, arabere og assyrere, som er tilhengere sunni  og sjia-islam, assyrisk, armensk eller kaldeisk kristendom, samt yezidisme og shabak-tro. 

Områdene nord og øst for Tigris, samt fjellplatået Sinjar i sørvest, kontrolleres av peshmerga- styrker fra den kurdiske regionale regjering; deres endelige status skal ifølge grunnlovens §140 avgjøres gjennom folkeavstemning.

Distrikter
----------

Provinsen Nīnawā består av ni distrikter:

Distrikter i Nīnawā

|  |  |
| --- | --- |
| * Akre
* Al-Ba'adsch
* Al-Hamdaniya
* Hatra
* Mosul
 | * Sheikhan
* Sinjar
* Tal Afar
* Tilkaif
 |

Referanser
----------

1. 1 2  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nineveh Governorate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Iraks provinser |
| --- |
| Anbar **·** Al-Qadisiyya **·** Arbil **·** Babil **·** Bagdad **·** Basra **·** Dahuk **·** Dhi Qar **·** Diyala **·**  Halabja **·** Karbala **·** Kirkuk **·** Maysan **·** Muthanna **·** Najaf **·** Ninawa **·** Salah ad Din **·** Suleimania **·** Wasit | Iraks flagg |
| ISO 3166-2:IQ |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Nina Elisabet Wester** (født 11. august 1974 på Otterøya ved Namsos) er en norsk teaterregissør og dramatiker. 

Nina Wester er utdannet dramatiker og regissør fra Dramatiska institutet i Stockholm. Hun har skrevet og regissert Kirkelig kulturverksteds *Songs across walls of separation* i Nidarosdomen. På Nord-Trøndelag Teater har hun regissert *Skråninga på* som var basert på en bok av Carl Frode Tiller. Hun har skrevet og regissert barneforestillingen *Fjäderskogen* og i 2008 *Love och cirkusfåglarna* på Dramaten i Stockholm. *Mitt namn är Rachel Corrie* og sin egen forestilling *Som Jerusalem* på Stockholms stadsteater
Wester fikk i 2010 Heddaprisen for forestillingen "Vi som er hundre" på Rogaland Teater.

Fra 2013 til 2016 var hun teatersjef for Hålogaland Teater.

Referanser
----------

1. ↑  nationaltheatret.no Skuespillerkarriere, Nina Wester[*død lenke*]
2. ↑  Nina Wester ny teatersjef fra 2013[*død lenke*] 28.09.2011]

Eksterne lenker
---------------

* Dramatikerforbundet Miniintervju med Nina Wester

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Gunder Olsen Hagen** (født 1826 i Rendalen, død 1914 i Hammerfest) er en tidligere lærer og bokhandler i Hammerfest. Han var grunnleggeren av firmaet G.Hagen.

Han ble uteksaminert fra Asker seminar i 1849, og med 4 års praksis som omgangsskolelærer i hjembygden fikk han ansettelse som lærer i borgerskolen i Hammerfest i 1854. Han nøyde seg ikke med å videreformidle boklig lærdom, men så hurtig behovet for en bokhandel. Han stiftet derfor i 1855 en bokhandel, som i dag er landsdelens eldste bokhandel.

Etter Gunder Hagens død i 1914, overtok hans sønn Toralv Hagen(1876–1957) ledelsen av firmaet fram til tredje generasjon Gunnar Hagen overtok i 1946. Nå ledes firmaet av fjerde generasjon Toralv (Toto) Hagen.

G. Hagen bok- og papirhandel ble etablert som et personlig selskap i 1855 av Gunder Hagen. I 1890-årene ble virksomheten utvidet til trykkeri og konsertbyrå. I 1910 ble AS Hammerfest bakeri stiftet. Senere ble gull/sølv, fotografiutstyr og radio/musikk naturlige tilleggsprodukter til bok og papir. I 1978 ble bakeriet nedlagt, og gull/sølv og musikk ble etablert som egne avdelinger i disse lokalene. I 1988 ble virksomheten omdannet til aksjeselskap. I 1993 ble det etablert filial i Honningsvåg etter tidligere Honningsvåg Bokhandel.

I løpet av de siste 20 årene har bedriften deltatt i etableringen av flere selskaper og er således involvert i ulike virksomheter i Hammerfest, deriblant byens største kjøpesenter Nissen Hammerfest Senter. G. Hagen er medlem av kjedene Libris og Kontorspar
og markedsføres dermed under navnene G. Hagen Libris og G. Hagen Kontorspar. I 2014 kjøpte firmaets eier Toto Hagen opp et av fylkets eldste selskap Hauans AS men etter 2 år drift ble Hauans AS slått konkurs i juni 2016 etter 131 års drift.

Kilder
------

* *Havet ved din stuedør*, Jubileumsskrift i anledning Hammerfest Handelsstandsforenings (HHF) 150-årsjubileum 1844-1994, utgitt av HHF i 1994.
**Carrier Ethernet** har opphav i kjerneteknologien bak Ethernet fra 1972 oppfunnet av Robert Metcalfe. Carrier Ethernet er en godt etablert transportteknologi for carriere og «metro network». Carrier Ethernet muliggjør forenklet routing av trafikk, økt skalerbarhet, forenklet drift, lavere kostnader og økt sikkerhet. De store nettoperatørene i verden har åpnet sine Ethernetbaserte nett og knyttet disse sammen. Dette gir hver enkelt operatør kraftig dekning (footprint) worldwide med lukkede Ethernetbaserte nett. Derav får man Carrier Ethernet som alle «carriere» får tilgang til. For tjenestetilbydere og operatører representerer Carrier Ethernet i dag den mest attraktive og fremtidsrettede plattformen for produksjon av tjenester. Operatører etterspør et nett som fungerer for alle tjenester og applikasjoner, og har samtidig et behov for økt kapasitet og skalerbarhet. Disse behovene blir til tilfredsstilt med Carrier Ethernet.

Bakgrunn
--------

Millioner av brukere benytter denne teknologien til å løse et bredt spekter av behov innen informasjon, kommunikasjon og underholdning. På verdensbasis har Ethernet passert IP VPN som den foretrukne aksessteknologien for virksomheter som knytter flere lokasjoner sammen i et nett (WAN)og der hvor Ethernet er tilgjengelig blir dette valgt, og man har nådd masse-adopsjon. Den grunnleggende fordelen ved Ethernet-teknologien er at den forlenger virksomhetens LAN og tilbyr den samme enkelheten, stabiliteten og kapasiteten som brukere kjenner fra sitt lokale nett, uavhengig av lokasjon. Ethernet-teknologien er designet og tilpasset for datatrafikk, og har derfor en fordel når data dominerer trafikkinnholdet. Ethernet har også betydelige fordeler i håndteringen av kapasitetskrevende applikasjoner, som overføring av video. De siste årene har det vært en eksplosiv vekst i bruken av denne typen applikasjoner. Videotjenester alene vokser med flere 100-talls prosent i året. Cloud-computing og datasentere som blir stadig mer vanlig, krever Carrier Ethernet i bunn.

Organisasjoner bak Ethernet
---------------------------

Nettoperatørene og de største utstyrsprodusenten har gått sammen i Metro Ethernet Forum (MEF) og blitt enige om standarder som sikrer nett, utstyr og tjenester å fungere optimalt sammen. Disse standardene er igjen grunnlaget for sertifiseringer som alle MEF medlemmer må gjennomføre, for å sikre beste mulig Carrier Ethernet worldwide. I Norge ble Broadnet Norge AS det første medlemmet av MEF i 2009. Norsk Ethernet Forum (NEF) underlagt IKT-Norge og opprettet i mai 2010, bygger kjennskap om Carrier Ethernet i Norge, i samme ånd som MEF.

Referanser
----------

1. ↑  Market Overview: US Ethernet Services hos Forrester Research
Den gamle middelalderkirken i Burlöv
**Burlövs egnahem** er et tettsted i Burlöv kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 554 innbyggere. Det er en samling hus, oppført av enkelte byggfirmaer og privatpersoner fra 1920-tallet og fremover. Begrepet «egnahem» viser til familiehus som er eid av de som bebor det og er et begrep som henger tett sammen med tanken om folkhemmet.

Tettstedet har historisk sett vært en slags utkant til Arlöv. Med den nåværende innrammingen av stedet med to motorveier på den nordre, østre og vestlige siden av byen (E22 og Yttre Ringvägen som møtes i en trafikkmaskin rett nord for tettstedet) og en tett trafikkert landeveg på den sydlige siden har denne forbindelsen blitt fjernet. Området defineres nå som et selvstendig tettsted på grunn av at det er mindre enn 200 meter mellom husene og mer enn 200 innbyggere.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 21. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Burlöv kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Arlöv **·** Burlövs egnahem **·** Åkarp |  |
**Betri Bank** er en forretningsbank på Færøyene. Den er Færøyenes største pengeinstitutt og har hovedkontor i Tórshavn og filialer i flere færøyske byer og bygder. Den er også en av de eldste bankene i Kongeriket Danmark, ettersom den ble etablert i 1832 som Færø Amts Sparekasse. I 1965 tok den navnet Føroya Sparikassi. I 1992 ble virksomheten omdannet fra en sparebank til en forretningsbank.

I 2002 ble Føroya Sparikassi omdannet til et aksjeselskap og senere børsnotert på Island og i Danmark.
I 2005 kjøpte sparekassen Kaupthing Banks avdeling i København, som ble omdøpt til Eik Bank Danmark. Banken kjøpte også Kaupthing Banks virksomhet på Færøyene og Skandiabankens virksomhet i Danmark. I 2006 skiftet hele Føroya Sparikassi navn til Eik Banki, som viste til det solide eiketreet, som i mange år har vært et felles symbol for sparebankene.

Banken ble hardt rammet under finanskrisen og ble i 2010 regnet som insolvent av Finanstilsynet. Banken måtte selge avdelingen i København og la seg kjøpe av den danske staten ved AS Finansiel Stabilitet. Færøyenes største forsikringsselskap, Tryggingarfelagið Føroyar, ble i 2011 hovedaksjonær og i 2015 eneeier i Eik Banki, som i 2017 tok navnet Betri Bank (færøysk for «bedre»). Etter overtagelsen har banken vært gjenstand for en omfattende skattesak, den såkalte Eik-saken.

Referanser
----------

1. ↑  «Deildir» **(færøysk)**. Betri. Besøkt 26. oktober 2018.
2. 1 2 3 4 5  «Søgan um bankan – tíðarlinja» **(færøysk)**. Kringvarp Føroya. Arkivert fra originalen 26. oktober 2018.
3. ↑  Johnson, Simon (28. desember 2007). «Iceland's Kaupthing Sells Faroes Unit» **(engelsk)**. Reuters. Besøkt 26. oktober 2018.
4. ↑  Acher, John og Levring, Peter (1. oktober 2010). «Danish authority takes over Faroese bank Eik Banki» **(engelsk)**. Reuters. Besøkt 26. oktober 2018. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  «Finansiel Stabilitet i færøsk kamp om Eik Banki». *Dagbladet Børsen* **(dansk)**. Ritzau. 1. juni 2015. Arkivert fra originalen 1. oktober 2018. Besøkt 26. oktober 2018.

Litteratur
----------

* Hansen, Jørn Astrup og Joensen, Jóan Pauli (2006). *Føroyar og bankarnir í 100 ár* (PDF) **(færøysk)**. Tórshavn: Føroya Banki. ISBN 99918-3-205-X. Arkivert fra originalen (PDF) 26. juni 2015. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Færøyene
**Søren Peter Petersen** (født 6. desember 1894 i Kolding, død 1945 i Belgia) var en dansk bokser som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Petersen vant en olympisk sølvmedalje i boksing under OL 1920 i Antwerpen. Han kom på andreplass i tungvekt, i finalen tapte han til britiske Ronald Rawson. Det var ni boksere fra åtte nasjoner som stilte i den tyngste vektklassen som ble avviklet i perioden 21. til 24. august 1920. Fire år senere, under OL 1924 i Paris, tok han en ny sølvmedalje i tungvektboksing, i finalen tapte han til Otto von Porat fra Norge.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i boksing, tungvekt Danmarks flagg Danmark
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i boksing, tungvekt Danmarks flagg Danmark

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID pe/soren-petersen-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Søren Petersen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Søren Petersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Søren Petersen – BoxRec Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Sparebøssefigur med hvite hansker og knapper på brun bunn, høyde ca. 22 cm. Fra Fossen Potteri, nå i Telemark Museum
**Fossen Potteri** var et keramisk verksted i Lunde i Telemark som var aktivt på 17–1800-tallet.

Ifølge et sagn skal potteriet være grunnlagt av en tysker, men husmannen Jesper Fossen er den første navngitte pottemakeren. Jesper sønn Peter ble opplært av faren i håndverket, og fortsatte arbeidet etter hans død. Antagelig oppsto potteriet omkring 1790, mens produksjonen opphørte ved sønnens død i 1849.

Produksjon
----------

Pottemakerne har etterlatt seg en større produksjon i form av barselpotter, ostebaljer, brennevinskrukker, sparebøsser m.m. Lertøyet er normalt brunt med ornamenter malt i matt grønt og gult. Formen er ofte litt kluntet og brenningen ikke alltid heldig. Far og sønn utviklet en karakteristisk stil hvorav særlig en palmelignende ornamentikk går igjen. Varene ble sendt rundt i bygdene, og distribuert via handelsreiser blant annet ned til Skien.

Referanser
----------

1. 1 2  Grevenor, Henrik: *Gammelt norsk lertøi : 1700-1900*, Kristiania, 1920, s. 83–84
2. ↑  Opstad, Lauritz: *Norsk pottemakeri : 1600-1900*, Oslo, 1990, s. 85
Burkini
**Burkini** er en badedrakt for kvinner utviklet av libanesisk-australske Aheda Zanettis firma. Ahiida har også rettighetene til navnet Burqini som et registrert varemerke.
Betegnelsen er et nydannet, sammensatt ord, basert på burka og bikini.

Badedrakten burkini likner en heldekkende våtdrakt med innebygd hette, men den er laget av polyester, ikke latex, som også gjør den lettere å svømme med.
Drakten er laget i polyester og dekker hele kroppen unntatt ansiktet, hendene og føttene, i tråd med tradisjonelle muslimske regler for ærbarhet og anstendighet. Den ble[*hvor?*] beskrevet som den perfekte løsningen for muslimske kvinner som ønsket å bade og svømme, men som ikke ønsket å bruke «avslørende» badedrakter av vestlig type.[]

Muslimske teologer[*hvem?*] anser imidlertid ikke løsningen som perfekt, og har kritisert den fordi den ikke oppfyller kravet[*hvor?*] om å skjule kroppsformene.[]

En annen type badedrakt som muslimske kvinner kan bruke er veilkini som opprinnelig kommer fra Akaba i Jordan og MyCozzie-kolleksjonen som skal oppfylle kravene til anstendighet, utviklet av den Dubai-basert designeren Jenny Rose Nicholson og som har innebygd solbeskyttelsesfaktor 50.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. april 2010. Besøkt 10. oktober 2009.  Besøkt 10. oktober 2009
2. ↑   Besøkt 10. oktober 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |