recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Kart med tilsigsfelt og elveløp til Lijiang (grønn).
**Lishui** (kinesisk: 澧水; pinyin: *Lǐshǔi*) er en elv i provinsen Hunan i Kina. Den er den fjerde største av Yangtzeflodens sideelver i denne provinsen. 

Lishui har tre kilder, i nord, i midten og i sør. Den nordligste kildeelver er den viktigste; den heter *Shanmujie* og ligger i Sangzhi fylke. Den midtre springer ut fra østsiden av Badagongshanfjellet i Sangzhi. Den sørlige er fra *Longjiazhai* i Yongshun fylke. De tre møtes i Nancha i Sangzhi fylke og renner så østover.

Elven renner ut i Dongtingsjøen ved Xiaodukou ved Jinshi. Elvens totale lengde er 388 kilometer.

Ved sideelva Lei ligger Dongjiang-demningen med installert 500 MW kapasitet.

Byer langs Lishuielven
----------------------

* Zhangjiajie
* Jishou
* Shimen
* Lixian
* Jinshi
* Changde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Kart med tilsigsområde og elveløp til Xiang Jiang (klart gult)
**Xiang Jiang** (kinesisk: 湘江, 湘水 eller 湘; pinyin: *Xiāng Jiāng*, *Xiāng Shǔi* eller bare *Xiāng*) er en elv i det sørlige Kina. Den renner fra Haiyangfjellet i fylket Lingui i provinsen Guangxi og inn i Hunan. Den er Hunan-provinsens største elv og renner ut i innsjøen Dongtingsjøen, som har videre forbindelse til Chang Jiang.

Elven er 856 km lang, hvorav 670 km er i Hunan. 

I kinesisk folketro heter det av Xiangjian beskyttes av to gudinner, Ehuang og Nüying. De var begge gift med den mytiske herskeren keiser Shun. Etter at Shun døde var de ute av stand til å leve med sorgen og tapet, og begikk begge selvmord på hvert sitt sted ved elven. 

Folket i staten Chu kjent fra De stridende rikers tid dyrket disse elvegudinnene. Dikteren Qu Yuan skrev et dikt om dem, *Xiang-fruene*, som er blitt bevart for ettertiden.

Større byer langs elven
-----------------------

* Hengyang
* Zhuzhou
* Xiangtan
* Changsha

Eksterne lenker
---------------

* (en) Xiang River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Coco** var en norsk popgruppe dannet på 1980-tallet på Nesodden med Christopher Higgins og Jørgen Riegels. 

Fikk singelhitene «(Take Me To) Jamaica» (1987) og «Life Must Go On» (1988) i forkant av utgivelsen av debutalbumet *A Taste of Coco* (1988). Til jul 1987 kom også nyttårssingelen *Happy New Year* (kun utgitt på 7" vinyl) som senere dukket opp i en annen versjon på debutalbumet under tittelen «Have a Good Time». «Life Must Go On» gikk til 2.-plass på VGs singelliste sommeren 1988 og debutalbumet solgte nærmere 25 000 med 10.-plass som høyeste plassering og 11 uker på lista. På albumet deltok vokalisten Arlene Wilkes, samt Graham Dye (tidl. Alan Parsons Project) på singelen *Tonight* og Mari Wilson (ikke kreditert) på «Arrested by the Love Police». I 1989 kom singelen *Leave The World Behind* med Helene Sommer på vokal, og deretter *You Are My Summerlove* (1993) og *Fly Away* (1994) med Ingrid Elisabeth Johansen.

Diskografi
----------

Album
* *A Taste of Coco* (1988), OC Records

Singler
* *(Take Me To) Jamaica* (1987) med Arlene Wilkes, OC Records
* *Happy New Year* (1987) med Arlene Wilkes – kun singel, OC Records
* *Life Must Go On* (1988) med Arlene Wilkes, OC Records
* *(Tonight* (1988) med Graham Dye, OC Records
* *Leave the World Behind* (1989) med Helene Sommer – kun singel, OC Records
* *You Are My Summer Love* (1990) med Ingrid Elisabeth Johansen – kun singel, NPS
* *Fly Away* (1994) med Ingrid Elisabeth Johansen – kun singel, NPS

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coco på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Coco på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Birger Kildal** (1904–1983) var en norsk pressemann og politiker.

Liv og virke
------------

Han vokste opp i Stavanger og Bergen. Han var sønn av politiinspektør Birger Kildal (1877–1930) og sønnesønn av statsråd og amtmann Birger Kildal (1849–1913).

Han tok juridisk embedseksamen i 1928, men gikk i retning av politikken. Han satt i styret for Den Konservative Studenterforening og som redaktør for *Minerva* i løpet av studietiden.

Kildal var ansatt som sekretær i Fedrelandslaget fra 1928 til 1935. Han satt også en tid i hovedstyret for Frisinnede Venstre. Han var deretter ansatt som fylkessekretær i Hedmark Høyre og Oppland Høyre fra 1935 til 1940.

Kildal ble journalist i *Morgenavisen* i Bergen, men ble arrestert for etterretningsarbeid for motstandsbevegelsen i 1942 og satt fengslet på Grini under resten av okkupasjonen.

Etter frigjøringen var han i flere år London-korrespondent for *Morgenbladet* og radiokronikør for NRK. Dette var, ifølge en av hans senere journalister, Kildals «store tid», og han var respektert i pressekorpset og resten av livet sterkt «anglofil».

Han var politisk redaktør i *Morgenbladet*, et av «flaggskipene» i Høyres partipresse, fra 1950 til 1958 og sjefredaktør fra 1958 til 1966. Han ble fortsatt brukt som utenrikspolitisk kommentator av NRK. Han var en produktiv skribent og utpreget partipressemann; «for ham var lederne avisen», skal det ha blitt sagt. *Morgenbladet* slet økonomisk, og i 1966 gikk Kildal over til en sekretærstilling i Oslo Høyre.

Kildal var medlem av Oslo bystyre i perioden 1956–1959 og 1. vara til Stortinget fra Oslo i perioden 1958–1961. Kildal møtte over 200 dager på tinget.

Utmerkelser
-----------

Kildal var ridder av den franske Æreslegionen, offiser av Order of the British Empire, kommandør av den polske Ordenen Polonia Restituta og offiser av den belgiske Kroneordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet, «Døde 1951–2014», besøkt 1. april 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Redaktør Birger Kildal er død». NTB-melding, 26. september 1983.
3. ↑  Bratberg, Terje. «Kildal». *Store norske leksikon*. snl.no. Besøkt 1. april 2024.
4. 1 2 3 4 5 6 7  «Birger Kildal». Stortinget.no.
5. ↑  Andersen, Rolf, Hanssen, Kjell, Magnus, Gunnar og Verpe, Kåre (red.) (1991). *Den Konservative Studenterforening 100 år 1891–1991*. Oslo. ISBN 82-990426-1-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. ↑  Giertsen, Børre R. (red.) (1946). *Norsk fangeleksikon: Grinifangene*. Oslo: Cappelen. s. 250.
7. 1 2 3 4  Harbitz, Georg Prahl (1997). *Presseglimt*. Tromsø. s. 4–6.
8. ↑  «Morgenblad-redaktør er død». *Morgenbladet*: 1. 27. september 1983.
9. ↑  Norland, Andreas (1987). *Hovedstadens Høyre*. Oslo. s. 160 og 174.
10. ↑  «Birger Kildal går fra borde». *Morgenbladet*: 2. 5. april 1966.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Birger Kildal hos Stortinget Rediger på Wikidata

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Stortinget **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
Omtrentlig utstrekning av lakhmidenes rike.
**Lakhmider** (arabisk: اللخميون) var et arabisk folk opprinnelig fra den sørlige delen av Den arabiske halvøy og opprettet et småkongedømme i sørlige Irak rundt 300 og som varte til 602 da det ble annekter av det persiske sasanideriket. Kongeriket var konsentrert rundt hovedstaden Al-Hira som ble opprettet i 266. Poeter beskrev den som et jordisk paradis, og henviste til byens behagelige klima og skjønnhet. Det arabiske alfabet hadde delvis sitt opphav i Al-Hira. Dette kongeriket fungerte som en buffersone mellom Arabia og Perserriket, og forhindret at arabiske beduinstammer herjet på persiske områder.

Lakhmidenes kongerike ble grunnlagt av lakhumstammen som utvandret fra Jemen på 100-tallet og ble styrt av Banu Lakhm, derav rikets navn. Grunnleggeren av kongedynastiet var 'Amr. Han hadde en sønn ved navn Imru' al-Qais (ikke til å forveksles med poeten Imru' al-Qais som levde på 500-tallet) som det hevdes konverterte til kristendommen.

Ruinene i al-Hirah er i dag lokalisert 3 km sør for byen Kufa ved vestbredden av elven Eufrat. Deres etterkommere er i dag mandharisere som spredt i muslimske land som Oman, Irak og De forente arabiske emirater; na'amanisere, en annen arabisk stamme i Oman, og flere andre arabiske stammer og familier. Alle disse nevnte stammene tilhører enten islamske retningene ibadi eller sunni. En del etterkommere er også de mektige drusiske kongefamilien til Talal Arslan, leder av et politisk pari i Libanon.

Referanser
----------

1. ↑  Poeter født i byen er blant annet al-Nabighah al-Thubyani, Laqete ibn Ya'amur al-Ayadi, 'Alqama ibn 'Abada og Uday ibn Zaid al-Abbadi.
2. ↑  Bloom, Jonathan M.; Blair, Sheila S. (2009): *The Grove Encyclopedia of Islamic Art and Architecture*, Oxford University Press, s. 341
3. ↑  Versteegh, Kees (2014): *The Arabic Language*, Edinburgh University Press, s. 39
4. ↑  Libanesiske demokratiske parti (*Hizb al-democraty al-lubnany*), stiftet av Talal Arslan i 2001.

Litteratur
----------

* Bosworth, Clifford Edmund, red. (1999): *The History of Al-Ṭabarī*, **V**: *The Sāsānids, the Byzantines, the Lakhmids, and Yemen*. State University of New York Press. ISBN 978-0-7914-4355-2, s. 370–371.
* Martindale, John R.; Jones, A.H.M.; Morris, John (1992): *The Prosopography of the Later Roman Empire*: **III**: *AD 527–641*, Cambridge University Press, ISBN 0-521-20160-8, s. 258.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lakhmids – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
Figuren Sayid Jarrah ble spilt av skuespilleren Naveen Andrews.
**Sayid Jarrah** var en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost* som ble framstilt av engelske skuespilleren Naveen Andrews.

Sayids bakgrunn var som kommunikasjonsoffiser i Iraks hær under Saddam Hussein og var en trenet radio- og maskiningeniør, men senere tjenestegjorde hans under tvang som forhørsleder av fanger. Ved et tidspunkt ble han beordret til avhøre en opprører som viste seg å være en barndomsvenn av ham, Nadia. I løpet av deres forhold ble de forelsket, og da han ble beordret å henrette henne, hjalp han henne å flykte.

Senere i England ble Sayid plukket opp av Australias hemmelige sikkerhetstjenester (ASIS) og tilsvarende amerikanske (CIA) og som gjorde en avtale med ham: om Sayid infiltrerte en terroristcelle i Sydney, medlemmer som han allerede kjente, og gjenvant en stjålet plastisk sprengstoff, ville de fortelle ham hvor Nadia er.

Sayid aksepterte og ble sendt til Australia hvor han møtte sin tidligere klassekamerat Essam fra Universitet i Kairo. Sayid overtalte Essam til å bli selvmordsbomber for at etterretningsvesenet skal kunne ta hånd om de stjålne eksplosivene, men i siste øyeblikk innrømmer Sayid at han arbeider for ASIS og CIA. Essam innser at Sayid har forrådt ham på grunn av en kvinne og dreper seg selv. CIA forteller Sayid om Nadia og gir ham en flybillett til Los Angeles. Han havner på flyet som krasjer i Stillehavet og han blir en del av de overlevende i *Lost*.

I samtlige episoder deltar Sayid som blant de faste deltagerne, handlingskraftig og noe plaget av sin fortid.

Referanser
----------

1. ↑   Yaitanes, Greg (17. november 2004): «Solitary». *Lost. Season 1. Episode 9*. ABC.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
«**Sverd i fjell**» er et monument innerst i Hafrsfjord i Stavanger kommune. Monumentet er laget av skulptøren Fritz Røed fra Bryne og ble avduket av Kong Olav i 1983. Det er tre store sverd som er satt ned i svaberget til minne om slaget i Hafrsfjord i 872, da Harald Hårfagre samlet Norge til ett rike. Neset der sverdene er reist heter Mølleberget.

Det største sverdet representerer den seirende kongen, mens de to andre symboliserer de tapende småkongene. Minnesmerket er også et fredssymbol, sverdene er satt ned i fjellet for at de aldri mer skal brukes. Sverdene er opptil 9,2 m høye, og er utformet over tre typer vikingtidssverd som er temmelig vanlige å finne over hele landet.

I forbindelse med Stavanger2008, Stavanger som europeisk kulturhovedstad, ble et utsnitt fra kunstverket gjengitt på et norsk frimerke.

Referanser
----------

1. ↑  «www.regionstavanger.com: Sverd i fjell». Arkivert fra originalen 5. mai 2015. Besøkt 17. juni 2015.
2. ↑  «FDC Norge. Stavanger 2008». Arkivert fra originalen 20. juni 2021. Besøkt 4. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sverd i fjell – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Kunst
Royal Victoria Patriotic Building
**Royal Victoria Patriotic School** er en stor viktoriansk bygning i gotisklignende stil som kombinerte skotsk baronistil og fransk châteauesque. Dets arkitekt var Major Rohde Hawkins (1821–1884). Bygningen er lokalisert ved Trinity Road i Wandsworth, London. Den ble bygget i 1859 som *Royal Victoria Patriotic School* som et sted for foreldreløse unge piker i løpet av Krimkrigen.

Under andre verdenskrig en mottakssentral for flyktninger til Storbritannia. For å sikre at ikke tyske agenter kom inn i landet, ble alle flyktninger internert til de var klarert av britiske myndigheter. I tillegg samlet man inn fersk og viktig informasjon fra de tyskokkuperte landene. Den der i dag listet som en verneverdig bygning Grade II\* av spesiell betydning.

Historie
--------

Skolen, som opprinnelig het Royal Victoria Patriotic Asylum, ble opprettet for å ta vare på døtre av døde britiske soldater som hadde falt under Krimkrigen. Grunnsteinen ble lagt ned av dronning Victoria i 1857 og skolen ble åpnet i 1859. Under første verdenskrig ble skolen brukt som sykehus og mange tusen skadde soldater fra fronten ble behandlet her. I mellomkrigsårene ble bygningen igjen brukt som skole, fremdeles for piker, inntil ungene ble evakuert til Wales i 1939. Skolen ble stengt ved utbruddet av andre verdenskrig, elevene evakuert ut på landet og i januar 1941 ble Royal Victoria Patriotic School overtatt av Internment Camps Division, underlagt Home Office (innenriksdepartementet), under navnet *London Reception Centre*. Her skulle alle flyktningene som ankom De britiske øyer fra det okkuperte Europa innom for å forhøres. Mottakets formål var å «forhøre utenlandske flyktninger og rømlinger, samt å samle etterretning og videreformidle denne informasjonen til relevante organer.»

I januar 1945 ble MI9 omorganisert og delt inn i MI9 og MI19, der sistnevnte blant annet skulle ta seg av forhør av tilfangetatte fiendtlige soldater. Det var derfor naturlig at MI19 fortsatte driften av RPS. I slutten av 1944 hadde strømmen av flyktninger avtatt så dramatisk at man begynte å redusere bemanningen ved senteret. RPS ble allikevel ikke stengt før 31. mai 1945.

Dagens bygning
--------------

Bygningen ble pusset opp på 1980-tallet. Det huser i dag en rekke mindre forretninger, en britiske dramaskole ved navn Academy of Live and Recorded Arts, en rekke leiligheter, og restauranten «Le Gothique». Sistnevnte arrangerer en ølfestival to ganger i året, *Wandsworth Common Beer Festival*, men fra 2012 blir den holdt årlig.

Referanser
----------

1. ↑  British Listed Buildings: Former Royal Victoria Patriotic School, Wandsworth.
2. ↑  RVPB: Commercial Tenants
3. ↑  Le Gothique Restaurant Arkivert 18. juni 2012 hos Wayback Machine..
4. ↑  Wandsworth Common Beer Festival
5. ↑  ThirstCard: Wandsworth Common Beer Festival Arkivert 29. mai 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Royal Victoria Patriotic Building

Portal: Andre verdenskrig
**Sway AS** er et norsk selskap som utvikler teknologi for flytende vindmøller til bruk på dypt vann. Kjerneproduktet er en medvindsturbin og tilhørende tårnkonstruksjon. Administrerende direktør er Michael Forland.

Historikk
---------

Selskapet ble grunnlagt av Eystein Borgen og Inocean i 2001. Det vant DnB NORs innovasjonspris i 2006 for en tårnløsning selskapet hadde utviklet.

I 2007 gjennomførte selskapet en emisjon på 150 millioner kroner der det norske oljeselskapet Statoil kom inn som den største eieren i selskapet.

Teknologi
---------

Ved å ha en medvindsturbin kan konstruksjonen stives av med wirestag på forsiden av tårnet, hvilket reduserer bølgekreftene og utmattingskreftene i konstruksjonen. Hele tårnet med turbinen roterer i et jawledd i bunnen av det flytende tårnet. Tårnet er festet med et strekkstag ned til ankeret i bunn.

Sway Turbine AS
---------------

Fra 2005 utviklet selskapet en vindturbin. Produksjonen ble i 2010 skilt ut i eget selskap, Sway Turbine AS. Dette selskapet fikk innvilget konsesjon av NVE for bygging av en prototype av verdens største vindturbin på 10 MW, på Øygarden utenfor Bergen, og 137 millioner kroner i støtte fra Enova for bygging av pilot i 2010. I 2010 ble Ingelise Arntsen administrerende direktør for Sway Turbine AS.

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.458946.2[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Utgave 2017-05-22 av GRID[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Teknisk ukeblad: *Verdens største vindturbin får konsesjon*». Arkivert fra originalen 15. juli 2010. Besøkt 27. november 2010.
4. ↑  Pressemelding Olje og Energidepartementet: *Verdens største vindturbin skal bygges i Norge*
5. ↑  Offshore.no: *Ny sjef i Sway*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for Kypros’ flagg Kypros |
| Friidrett Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett |
| Bronse | Marsa 2016 |  400 m |
| Sølv | Marsa 2016 |  1000 m stafett |
| Friidrett De europeiske småstatslekene |
| Bronse | Reykjavik 2015 |  400 m |
| Gull | Luxembourg 2013 |  4x400 m |

**Georgios Avraam** (født 27. november 1992) er en kypriotisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og hekkeløp. Hans fremste internasjonale meritt er bronse på 400 meter i Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett 2016.

Idrettskarriere
---------------

2013
Avraam deltok i De europeiske småstatslekene 2013, der Kypros vant 4 x 400 meter stafett. Han deltok også på 400 meter, løp på 49,22 i innledningsheatet og nådde ikke finalen.

2015
I De europeiske småstatslekene 2015 kom han på 3.-plass på 400 meter, bak Kevin Moore og Kolbeinn Höður Gunnarsson. Avraam løp her på 49,84 sekunder.

2016
Han vant to medaljer i Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett 2016. Individuelt fikk han bronse på 400 meter, bak Alexandru Babian og Yevgeniy Kasilov. Kypros fikk også sølv på 1000 meter medleystafett.

Referanser
----------

1. ↑  Athletics Malta - CSSE MARSA MALTA - 11/06/2016, besøkt 29. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georgios Avraam – World Athletics Rediger på Wikidata
**Tove Taalesen** er en norsk forfatter og skribent. Taalesen er født i Drammen. Hun ble i 2007 ansatt som Norges første kvinnelige lakei ved Det kongelige hoff. Taalesen arbeidet ved hoffet frem til høsten 2018.

Taalesen debuterte som forfatter i 2020 med krimthrilleren *Dronningen.* Handlingen er lagt til kongelige eiendommer. I 2023 kom oppfølgeren *Livvakten*, som er andre bok i serien om livvakten Beyer.

Taalesen er kongehusekspert i Nettavisen, og siden 2023 har hun vært skribent for *Nettavisen Norsk debatt* med artikler om kongestoff. Våren 2024 møter hun syv kjente profiler i podcasten Audiens. En podcast med kongestoff. 

Taalesen er også programleder for podcasten Interiørhuset. I 2024 ble hun utnevnt som ambassadør for foreningen *For kvinners helse* som deler ut forskningsmidler til kvinnehelse. Taalesen har vært styremedlem i foreningen *For kvinners helse* fra 2017 til 2023, og er styremedlem i Forfatterforbundet og N.K.S Grefsenlia AS.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Taalesen, Tove 1972-, besøkt 1. april 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Veronica Karlsen (08.07.2020). «Tove tar oss med inn i slottets innerste kamre». Dagsavisen. Besøkt 5. februar 2024.
3. ↑  Venus Kardar (22.04.2023). «Tove Taalesen med etterlengtet oppfølger». Nettavisen. Besøkt 5. februar 2024.
4. ↑  «Interiørhuset». Instagram. u.d. Besøkt 5. februar 2024.
5. ↑  «For kvinners helse ambassadører».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Swedish Golf Tour** (SGT) for herrer er en serie golfturneringer som drives av Svenska Golftourerna AB, som eies av Svenska Golfförbundet og PGA of Sweden. Turneringene på touren inngår i herrenes Nordic Golf League, som er en av fire tourer på nivå tre internasjonalt, og som arrangeres i samarbeid mellom golfforbundene i Danmark, Finland, Norge og Sverige. Spillerne opptjener poeng på verdensrankingen.

Undertouren (på engelsk: *feeder tour*) til Swedish Golf Tour er Future Series, hvor det er mulig å kvalifisere seg til SGT. SGT arrangerer også en årlig kvalifisering som spilles over to turneringer, normalt i oktober.

Inntil 2020 var Swedish Golf Tour felles for både damer og herrer, men fra da av har herretouren gått under sponsornavnet MoreGolf Mastercard Tour. Tidligere navn på herretouren har vært **Scandinavian Tour** (1993), **Telia Infomedia Golf Tour** (1995–1997), **Telia Tour** (1998–2008), **SAS Masters Tour** (2008–2009), **Nordea Tour** (2010–2016) og **Swedish Golf Tour** (2017–2019).

Se også
-------

* Swedish Golf Tour for damer

Referanser
----------

1. ↑  «OWGR Board Announce Inclusion of New Tours». OWGR. 15. juli 2015.
2. ↑  Jansson, Anders (1979). *Golf – Den Gröna Sporten* **(svensk)**. Swedish Golf Federation. s. 218–221. ISBN 9172603283.
3. ↑  Jansson, Anders (2004). *Golf – Den stora sporten* **(svensk)**. Swedish Golf Federation. s. 42, 242, 274–277, 285. ISBN 91-86818007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside Arkivert 15. juli 2021 hos Wayback Machine.

Portal: Golf
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Napakål
Napakål
**Napakål** er en type kinakål som opprinnelig kom fra områder nær Beijing i Kina. Noen behandler den som en underart (*Brassica rapa* subsp. *pekinensis*), og til og med som en egen art (*Brassica pekinensis*). *Global Biodiversity Information facility* anser begge disse taksonene som synonymer for åkerkål (*Brassica rapa*). Grønnsaken er i utstrakt bruk i østasiatisk matlaging, særlig i Kina, Japan og Korea. Det er gjerne denne kålen som det siktes til når det i dagligtalen snakkes om kinakål. 

Navnet «napa» kommer fra muntlig japansk dialekt, der *nappa* (菜っ葉, **nappa**) sikter til bladene av en hvilken som helst kålsort, særlig når benyttet som mat. I det koreanske kjøkken er napakål hovedingrediens i *baechu kimchi*, den vanligste typen av kimchi, men den spises også rå som omslag rundt svinekjøtt eller østers og dyppet i gochujang. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Wilhelm Rußwurm** (født 28. mars 1888 i Hochstadt an der Aisch i Tyskland, død 24.mai 1964 i Korntal bei Stuttgart i Tyskland) var en tysk general som tjente under forskjellige perioder, inkludert første og andre verdenskrig. Han ble født som sønn av Vermessungsoberamtmann Jakob Rußwurm og Anna Senft. Han var også yngre bror av Josef Rußwurm, som også ble general i det tyske militæret under andre verdenskrig.

Etter sin utdanning ved Neues Gymnasium Nürnberg, der han tok abitur, trådte han inn som Fahnenjunker i det tyske 2. Württemberg Infantry Regiment "Kaiser Wilhelm, König von Preußen" nr. 120 i 1906. Han steg gradene fra Fähnrich til Oberleutnant under første verdenskrig og fortsatte sin karriere i Reichswehr etter krigen. Han tjenestegjorde i forskjellige stillinger, inkludert innen telekommunikasjon og var involvert i flere militære operasjoner.

Under andre verdenskrig tjenestegjorde Rußwurm i flere kommandoer og hadde en imponerende militærkarriere. Han var involvert i kamper på Østfronten og senere i Norge. Han ble forfremmet flere ganger og hadde forskjellige kommandoposisjoner, inkludert som kommandør for 403. Sicherungs-Division og senere som kommandør for 274. Infanterie-Division. Hans tjeneste fortsatte helt til krigens slutt.

Etter krigen ble Rußwurm tatt til fange av amerikanske styrker, og han tilbrakte tid i forskjellige fangeleirer og lazaretter. Etter hans løslatelse i 1947 ble han involvert i en prosess for å avgjøre hans nazistiske medlemskap og eventuell straff. Han mottok en pensjon i 1954 og døde i 1964.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Generalleutnant Wilhelm Russwurm - Lexikon der Wehrmacht». *www.lexikon-der-wehrmacht.de*. Besøkt 1. april 2024.
**Vassfjellkapellet** er et sportskapell og leirsted i Trondheim kommune, på nordsiden av Vassfjellet mellom Tiller og Klæbu. Kapellet er eid og drevet av Trondheim kristelige studentlag (TKS), et lokallag i Norges kristelige student- og skoleungdomslag. Det er et populært leirsted for speidergrupper og andre ungdomsgrupper i Trøndelag. Kapellet ble bygget på dugnad av TKS og ble vigslet i 1974 av biskop Tord Godal.

Historie
--------

Vassfjellkapellet ble tegnet av arkitektstudentene Steinar Romedal, Jan Oddvar Hareide, I. Tolo og O. Holen. Byggekomiteen besto av Tormod Nødtvedt, Jan Oddvar Hareide, Kjell Egil Helgøy. Første del av hovedbygget (kapellstue, kjøkken og bad) ble tatt i bruk 16. september 1973 etter stort dugnadsarbeid fra studentene i TKS gjennom hele våren og sommeren 1973.

Selve kapellet ble vigslet av biskop Tord Godal, søndag 4. mars 1974. 

Byggetrinn 2, Annekset ble reist i perioden 1975-1977. Det var arkitekt Steinar Romedal som tegnet dette byggetrinnet. Byggetrinn 3, lederrommene og bønnerom i hovedhuset ble startet i 1977. Og siste prosjekt var å reise klokketårnet i 1980. Klokketårnet ble tegnet av arkitekt Risan.

I 2005 ble det boret ny brønn og kjøkkenet ble oppgradert for 500 000 kr.

Bygningen
---------

Kapellet består av hovedbygg med kapellstue, kjøkken, bad, hems og lederfløy med fire sengeplasser. Annekset består av 35 sengeplasser fordelt på 6 rom.

Adkomst
-------

Den vanlige er å gå fra parkeringsplassen på Skjøla som ligger ca. 4 km etter avkjøringen fra E6 på Rv704 mot Klæbu. Det går rutebuss til Skjøla. Fra parkeringsplassen kan man følge en merket traktorsti ca. 1 km sørover før man kommer til Vassfjellkapellet.

Eksterne lenker
---------------

* Vassfjellkapellet.no
* Trondheim kristelige studentlag
* (no) «Vassfjellkapellet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Se også Svenska teatern, Stockholm*
**Svenska Teatern** er et svenskspråklig teater i Helsingfors. Teaterbygningen fra 1866 ligger ved Skillnaden, krysset mellom Esplanadparken og Mannerheimvägen.

Teateret har to scener: Stora scenen og Miniscenen. De rommer henholdsvis 500 og 127 tilskuere. Teateret har ca. 10 premierer årlig, og ca. 80 ansatte, hvorav 20 skuespillere. Det årlige besøket utgjør 70 000 til 80 000 personer. Teatersjef siden 2017 er Joachim Thibblin.

Historie
--------

Helsingfors første teaterbygning ble tatt i bruk i 1827. Det var en liten trebygningen i krysset mellom Mikaelsgatan og Esplanaden. Arkitekt var Carl Ludvig Engel. Teateret hadde fra først intet fast ensemble, men huset omreisende teaterselskap, ofte på vei fra eller til St. Petersburg. Teateret ble raskt et populært tilbud, og Engels bygning ble for liten. I november 1860 ble et nytt teater åpnet, på samme tomt som dagens Svenska Teatern. Arkitekt var Georg Theodor von Chiewitz, som bygde i stein. Det første stykket var *Princessan av Cypern* av Zacharias Topelius og Fredrik Pacius. De første skuespillerne kom fra Pierre Joseph Delands ensemble, som var ansatt ved teatret for sesongen 1860-1861. Bygningen brant ned etter bare tre år, og et nytt bygg ble raskt gjenoppført.

Dagens teaterbygning ble innviet i 1866, og arkitekten var den russiske Nikolaj Benois. Fram til 1887 het teatret *Nya Teatern*, og da *Finska teatern* ble etablert skiftet man navn til *Svenska Teatern*. Teatret ble utvidet i 1935 under ledelse av arkitektene Eero Saarinen og Jarl Eklund. Eksteriøret ble da omformet til en glatt funkisfasade, mens salongen og foajéen ble bevart etter Benois' tegninger. 

Fra tidlig 1900-tall ble teatret ledet av svensker, og også flere av skuespillerne kom fra Sverige. I 1915 ble det offisielt vedtatt at teatret skulle være en nasjonalscene for finlandssvensk teater. Siden 1908 driver teatret sin egen *Svenska Teaterns elevskola*, noe som bidro til en jevn rekruttering av skuespillere.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fi) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Swedish Theater, Helsinki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Uppslagsverket Finland **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Salomo og dronningen av Saba, maleri av Giovanni Demin (1789–1859)
**Salomo** var ifølge Bibelen sønn av David og hans etterfølger på tronen. 

Israels storhetstid var på sitt høyeste under ham, og han huskes for å ha bygget tempelet i Jerusalem. Han sies å ha vært usedvanlig rik og prektig, og landet opplevde utallige velsignelser under hans styre. Han skal ifølge 1. Kongebok kapittel 11 ha hatt rundt 700 hustruer og 300 elskerinner. Disse fikk ham til å bygge templer også for andre guder enn den jødiske. 

Salomo var sønn av David og Batseba og het opprinnelig Jeddidja. Han var nokså ung da han ble konge av Israel. Det fortelles at han i en drøm fikk høre at han kunne be Herren om noe, og han bad da om visdom. Derfor ble han en usedvanlig vis konge. 

Han holdt på med å bygge tempelet og andre bygninger i syv år. Han gjorde også mye for administrasjonen i riket. Det var hovedsakelig fred i riket i hans regjeringstid. Mot slutten av sin regjeringstid sies det imidlertid at han begynte å oppføre seg dårlig fordi han var blitt påvirket av noen av sine hustruer som tjente andre guder. Det førte til oppstander i riket. En natt kom en engel til Salomo, og sa han hadde handlet galt. Av den grunn skulle riket bli splittet. Men av hensyn til løftet som ble gitt til hans far David, skulle han få beholde riket til sin død. 

Etter hans død ble Israel delt i to riker. Salomos sønn var Rehabeam (1. Krønikebok 3: 10), men like etter hans tronbestigelse fulgte ti stammer Jeroboam og gjorde ham til konge. Derfor ble landet delt i tistammeriket i nord og tostammeriket i sør, hvor Rehabeam beholdt makten kun over Juda og Benjamin.

Salomo regnes i jødisk og kristen tradisjon som forfatter av de fleste Ordspråkene, av hele *Forkynneren* og *Høysangen*, og noen av Salmene. 

Salomo er også nevnt i Koranen, hvor han blir regnet blant profetene.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  hebraisk: שְׁלֹמֹֹה – *Šĕlōmô*, «fred»; gresk: Σολομών – *Solomṓn*; arabisk: سُلَيْمَان – *Sulaymān*

Referanser
----------

1. ↑   homework.study.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Første Krønikebok, avsnitt, vers eller paragraf 10, kapittel 3[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Solomon (Biblical figure) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**David** | **Konger av Israel**(970 f.Kr.–931 f.Kr.) | Etterfølger:**Riket delt** |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Abraham Sørensen Spenning** (født 3. mars 1796 i Farsund, død 3. juni 1847 i Kristiania) var kongelig fullmektig i Finansdepartementet, tilknyttet Riksarkivet på Akershus. Han stod sentralt i arbeidet med å organisere Riksarkivets dokumentsamling. Utdannet Examinatus juris. Foretok arkeologiske undersøkelser i bispegårdsområdet i Kristiania og skrev om dette. Abraham ble fradømt sin stilling som kgl. fullmektig i Finans deptet på grunn av at han en glad aften på byen hadde besunget en lyktestolpe! Han døde på 1860-tallet på et fattighus i Kristiania. En sørgelig skjebne for en mann som hadde nytt kongelig gunst ved at han også tjenestegjorde som Karl Johans tolk ved hans norgesbesøk.

Abraham og Anne Randine fikk 4 barn; Knut Severin født 16.08.1831, Johanne Caroline (Hanna), født 26.03.1834 Nicoline Marie (Lina) født 01.06.1835, og Sophie Lovise Scharlotte, født 06.01.1838.

Spennings gate i Kongsberg er oppkalt etter hans kone Anne Randine Spenning, f. Lindboe, 20 oktober 1806 i Kongsberg. .

Litteratur
----------

* Meberg, Harald D.: *Slekten Spenning* (Holmestrand 1974, priv. utg.)
* Herstad, John: "Archivaren – Gud bevaren! Om Henrik Wergeland som riksarkivar" (Messel forlag 2008)
Elizabeth Sewall Salisbury, amerikansk kone, iført en brodert fichu som er festet med nåler i halsen. Fichu var et tynt sjal som dekket halsen når kjolene hadde stor utringning. Den omfangsrike kysen kalles *mob cap* på engelsk. Maleri fra 1789.
**Fichu** (av et fransk ord for 'å slenge, kaste', uttales omtrent *fisj'y*) er et kvinnelig motetilbehør på 1700- og 1800-tallet. Det var formet som et tynt sjal som dekket brystet og halsen da det var vanlig med kjoler og livstykker med stor utringning (halsutskjæring). 

Plagget var opprinnelig et avlangt tøystykke, eller et kvadratisk brettet i trekant, som ble lagt rundt halsen og skuldrene. Utover på 1800-tallet fikk fichuen ulike fasonger, fra store sjalstyper som dekket skuldrene og ble lagt i kryss over brystet, til smalere krageformer som falt ned langs fronten og ryggen på kjolen. Fichuer ble lagd av lette materialer som batist og silke.

* Anna Margaretha Wagenhuber, Tyskland 1748Anna Margaretha Wagenhuber, Tyskland 1748
* «Madame de Genlis» malt av  Adélaïde Labille-Guiard (1749–1803) 1780«Madame de Genlis» malt av Adélaïde Labille-Guiard (1749–1803) 1780
* Den engelske barnebokforfatteren Sarah Trimmer (1741-1810)Den engelske barnebokforfatteren Sarah Trimmer (1741-1810)
* «Dameportrett» malt av Jean-Laurent Mosnier (1743–1808) omkring 1800«Dameportrett» malt av Jean-Laurent Mosnier (1743–1808) omkring 1800
* «Kate Perugini» malt av Charles Edward Perugini (1839–1918)«Kate Perugini» malt av Charles Edward Perugini (1839–1918)
* «Doña Encarnación Fernández Salas» malt av José Casado del Alisal (1832 - 1886)«Doña Encarnación Fernández Salas» malt av José Casado del Alisal (1832 - 1886)

Se også
-------

* Sjal
* Halstørkle

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Artikkelen «Fichu» i *Store norske leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fichu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Norsk elbilforening** er en medlemsorganisasjon formelt stiftet i november 1995, som interesseforening for eiere og brukere av elbiler, men foreningens aktiviteter startet allerede i 1992. 

Ved utgangen av 2022 hadde Norsk elbilforening ca. 122 500 medlemmer som i hovedsak består privatpersoner, men også bedrifts- og organisasjonsmedlemmer. Foreningen driver nettstedet elbil.no med tilhørende diskusjonsforum, med over 28 000 aktive medlemmer.

Medlemmene representeres av 14 lokalforeninger som sender representanter til foreningens landsmøte.

Sekretariatet består av organisasjonens generalsekretær Christina Bu (valgt 2014) og 53 ansatte.

Norsk elbilforening er Norges representant i den europeiske elbilforeningen AVERE, som har hovedsete i Brussel. I AVERE jobber foreningen for elektrisk mobilitet i EU, og arrangerer den internasjonale elbilkonferansen Electric Vehicle Symposium & Exhibition.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Elbilforening (udatert). «Årsberetning 2022 for Norsk elbilforening» (PDF). Besøkt 28. februar 2024. «Nøkkeltall: Antall medlemmer 2022 122 500»
2. ↑  «Bidra i Elbilforeningens lokale arbeid?». *Norsk elbilforening*. Besøkt 28. januar 2022.
3. ↑  «Ledelse Archives». *Norsk elbilforening*. Besøkt 28. januar 2022.
4. ↑  Norsk Elbilforening (udatert). «Årsberetning 2022 for Norsk elbilforening» (PDF). Besøkt 28. februar 2024. «Nøkkeltall: Antall ansatte 2022: 53»
5. ↑  «AVERE – The European Association for Electromobility» **(engelsk)**. Besøkt 28. januar 2022.
6. ↑  «EVS35Oslo – INTERNATIONAL ELECTRIC VEHICLE SYMPOSIUM & EXHIBITON» **(engelsk)**. Besøkt 28. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Norsk elbilforening på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Norsk elbilforening på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Trond Erik Henriksen** (født 1966) er en norsk programleder og sosialarbeider som i 1990-årene ble kjent gjennom sin deltagelse i dokumentarfilmen *Store gutter gråter ikke* (1995). I denne forbindelse utga han også sangen *Skyter meg julaften* på en CD-singel til inntekt for det forebyggende arbeidet i skoleverket.

Henriksen var tidligere bruker av illegale rusmidler i mange år og ble i begynnelsen av 1990-årene omtalt som Norges farligste forbryter etter at han deltok på kidnappingen av en politimann og en båtvakt i Horten i Vestfold.

Han har arbeidet innenfor det forebyggende i skoleverket i mange år og har besøkt over 50 000 ungdommer over hele Norge. Han har vært aktiv i samfunnsdebatten de siste 15 årene og ble også kjent som leder for Folk for Jagland under stortingsvalget 1997. I 2005–2006 var han redaktør av det nystartede nettstedet Narkoman.net.

Trond Henriksen arbeidet som programleder i Radio Prime Halden i fire år. Han var også en kort periode innom P5 Østfold. Nå arbeider han for Kirkens Bymisjon i Halden.

Tittelen til Knut Storbergets bok om forbrytelser, straff og forsoning *Det er dine øyne jeg ser* er hentet fra en hendelse i Trond Henriksen sitt liv.

Den 7. september 2016 utga han selvbiografien *Ingen murer er for høye*, som fikk terningkast 5 av Ingvar Ambjørnsen i *Dagbladet*. Også andre anmeldere var positive.

I 2018 ble han tildelt Østfoldprisen for sin innsats for mennesker som står utenfor samfunnet.

I 2022 ble han kåret som Årets haldenser av Halden kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «Narkoman.net :: En side om narkotika, behandling og kriminalitet!». *web.archive.org*. 5. april 2005. Archived from the original on 5. april 2005. Besøkt 25. februar 2024. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Narkomane på nett». *Nettavisen* **(norsk)**. 20. mai 2006. Besøkt 25. februar 2024.
3. ↑  Ambjørnsen, Ingvar (15. september 2016). «Anmeldelse: ;«Norges farligste mann» kan virkelig skrive». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 8. januar 2022.
4. ↑  Ulekleiv, Morten (7. september 2016). «– Nå ser vi deg, Trond Henriksen». *Halden Arbeiderblad* **(norsk)**. Besøkt 8. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Om: Ingen murer er for høye hos Aschehoug Arkivert 22. februar 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
Innsjøen ligger der Gan Jiang renner ut i Chang Jiang.
Satellittbilde av Poyang
**Poyangsjøen** (kinesisk: 鄱阳湖, pinyin: *Póyáng Hú*, feilaktig ofte transkribert *Pcho-jang-chu*), som ligger i provinsen Jiangxi, er den største ferskvannsinnsjøen i Folkerepublikken Kina. Den har et overflateområde på 3585 km² og et volum på 25 km³. Avhengig av regntiden varierer arealet fra 1 000 km² til 4 400 km². Dimensjonene er 170 x 17 km, og gjennomsnittlig dybde er åtte meter. 

Sjøen gir habitat for en halv million trekkfugler, av 124 arter. Elvene Gan og Xiu renner inn i sjøen, som er knyttet til Chang Jiang (Yangtse) ved en kanal. 

I alt 224 km² av habitatet har Ramsar-vern, og området har 45 pattedyr-arter og om lag 80 amfibier.

I 1363 fant det sted et stort og avgjørende sjøslag på innsjøen. Det skulle få betydning for etableringen av Mingdynastiet i etterkant.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Poyang Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Global Nature Fund.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
Vår Frelsers kirke.
**Haugaland prosti**, inntil 2013 benevnt **Haugesund prosti**, er et tjenestedistrikt i Stavanger bispedømme i Den norske kirke med prostesete i Haugesund.

Sogn i Haugaland prosti
-----------------------

* Haugesund kommune
	+ Vår Frelser
	+ Skåre
	+ Rossabø
* Utsira kommune
	+ Utsira
* Tysvær kommune
	+ Tysvær
	+ Nedstrand
	+ Førresfjorden
* Bokn kommune
	+ Bokn
* Vindafjord kommune
	+ Skjold
	+ Vats
	+ Sandeid
	+ Vikedal
	+ Imsland
	+ Ølen og Bjoa sogn
	+ Vikebygd

Historikk
---------

Haugaland prosti er en etterfølger til Karmsund prosti som har røtter fra middelalderens kirkeinndeling. Det favnet om sognene ved Karmsundet, ytterst i Ryfylke: Skåre, Utsira, Torvastad, Avaldsnes, Åkra, Falnes, Ferkingstad og Bokn.

Flere nye sogn har blitt opprettet:
Fra Avaldsnes ble to nye sogn utskilt: Kopervik i 1855 og Førresfjorden i 1893. Haugesund sogn ble utskilt fra Skåre i 1879, og i 1962 ble Haugesund og Skåre omregulert til de tre sognene Vår Frelser, Rossabø og Skåre.

Prostiets østgrense har blitt flyttet frem og tilbake flere ganger:
Fra Ryfylke prosti ble sogn tilført i 1848, Skjold og Vats i 1859. I 1988 ble de flyttet tilbake til Ryfylke, sammen med Førresfjorden og Bokn. I 2006 ble sognene i Karmøy kommune fradelt for å danne det nye Karmøy prosti, samtidig som sogn i Tysvær kommune ble tilført prostiet, som da skiftet navn fra Karmsund til *Haugesund prosti.* I 2013 ble også sognene i Vindafjord kommune tilført, og navnet ble på nytt endret til det nåværende *Haugaland prosti*.

Prestegjeld
-----------

Se også
-------

* Liste over kirker i Norge etter kommune

Eksterne lenker
---------------

* Arkivverket Arkivert 18. oktober 2013 hos Wayback Machine.
* Hyrdingen
* Norges land og folk
* Nettsiden til Den norske kirken

| * v
* d
* r
Prostier i Stavanger bispedømme |
| --- |
| 
* Stavanger
* Dalane
* Haugaland
* Jæren
* Karmøy
* Ryfylke
* Sandnes
* Tungenes
* Ytre Stavanger

 |

| * v
* d
* r
Kirker i Haugaland prosti |
| --- |
| 
* Aksdal
* Bjoa
* Bokn
* Førre
* Imsland
* Nedstrand
* Rossabø
* Sandeid
* Skjold
* Skjoldastraumen
* Skåre
* Tysvær
* Udland
* Utsira
* Vats
* Vikebygd
* Vikedal
* Vår Frelser
* Ølen

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Hilde Heier** (født 30. desember 1952 i Oslo) er en norsk manusforfatter og regissør. Hun har laget spillefilmene *Suffløsen*, *Lille frøken Norge* og *Andre omgang*.

Biografi
--------

Hilde Heier er utdannet ved regi/advanced directing fra New York University, og Statens studiesenter for film. Hun har skrevet manus til flere kortfilmer, blant annet *Kaja og klovnen* (1987), *Den lille blonde* (1990) og *Fifi* (1994). I 1999 debuterte hun som spillefilmregissør med filmen *Suffløsen* der hun også har skrevet manus. Filmen har Hege Schøyen hovedrollen.

Heier fikk atskillig oppmerksomhet med *Lille frk. Norge* (2003), som handlet om skjønnhetstyranniet som en liten jente opplever i hendene på en ambisiøs mor.

*Andre omgang* (2007) er et familiedrama med en eldre mann og hans to sønner. Til felles har de sitt lidenskapelige forhold til fotballklubben Skeid.

Heier har også undervist ved flere av landets utdanningsinstitusjoner, som for eksempel Universitetet i Bergen, Den norske filmskolen og Kunsthøgskolen i Oslo. Hun har holdt mange workshops i skuespillerfag og filmregi ved Statens Studiesenter for film, Norsk filminstitutt og NRK, hvor hun også har vært engasjert som coach for skuespillere og journalister.

Filmografi
----------

### Regissør

* *Andre omgang* (2007)
* *Lille frøken Norge* (2003)
* *Suffløsen* (1999)
* *Fifi* (1995)
* *Lappen* (1992)
* *Den lille blonde* (1991)

### Manus

* *Lille frøken Norge* (2003)
* *Suffløsen* (1999)
* *Fifi* (1995)
* *Lappen* (1992)
* *Den lille blonde* (1991)
* *Svampe* (1989, sammen med Elisabeth Young og Martin Asphaug)
* *Superlove* (1986)

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NRK (18. april 2001). «Hilde Heier - Samleside». *NRK*. Besøkt 21. desember 2018.
3. 1 2  «Hilde Heier» **(svensk)**. Besøkt 21. desember 2018.
4. ↑  «NSKI | HILDE HEIER». *nski.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 22. desember 2018. Besøkt 21. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hilde Heier på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hilde Heier hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Hilde Heier i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Hilde Heier på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Hilde Heier på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Hilde Heier hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) «Hilde Heier». Besøkt 17. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Høyskolen for Ledelse og Teologi (HLT)** startet høsten 2008 og eies av menigheten Filadelfia Oslo og Det Norske Baptistsamfunn. Skolen tilbyr bachelor- og årsstudier innen teologi og ledelse, ungdomsarbeid, menighetsledelse og verdibasert endringsledelse. Skolen ligger i St. Olavs gt. 24, i Oslo. Rektor er Arne Mella.

Historie
--------

På grunn av endrede rammebetingelser for offentlige tilskudd, for lav studenttilgang og derav anstrengt økonomi i Baptistenes Teologiske Seminar vedtok Det Norske Baptistsamfunn å gå sammen med pinsebevegelsens Pentekostalt Senter for Ledelse og Teologi for å etablere Høyskolen for ledelse og teologi.
Baptistenes teologiske seminar ble etablert i 1910. Skolen hadde på det tidspunktet godkjennelse som høyskole med undervisning og eksamensrett på bachelornivå. Kai Tore Bakke var den siste rektoren ved Baptistenes Teologiske Seminar, og ble også den første rektoren ved HLT. I dag er Karl Inge Tangen rektor. Peder A. Eidberg var ansatt ved Baptistenes Teologiske Seminar fra 1960 til 2002 og var i 11 år rektor. Eidberg er den læreren som har vært ansatt lengst tid ved Baptistenes Teologiske Seminar. 

Pentekostalt Senter for Ledelse og Teologi (forkortet PTL) var et kompetanssenter grunnlagt i 2002 som utviklet og arrangerte kurs. Pentekostalt Senter for Ledelse og Teologi ble etablert i 2002, etter at det under pinsebevegelsens predikantkonferanse i februar 2002 ble gitt en utfordring til Filadelfia Oslo om å arbeide for at det skulle etableres en høyskole for pinsebevegelsen i Norge.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*

| * v
* d
* r
Norges universiteter og høyskoler |
| --- |
| Universiteter | 

|  |  |
| --- | --- |
| U5 | 
* Bergen
* NMBU
* NTNU
* Oslo
* Tromsø

 |
| Nye | 
* Agder
* Nord
* Oslomet
* Stavanger
* Sørøst-Norge

 |

 |
| Vitenskapeligehøyskoler | 

|  |  |
| --- | --- |
| Statlige | 
* Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo
* Høgskolen i Molde
* Kunsthøgskolen i Oslo
* Norges handelshøyskole
* Norges idrettshøgskole
* Norges musikkhøgskole

 |
| Private | 
* Handelshøyskolen BI
* MF vitenskapelig høyskole
* VID vitenskapelige høgskole

 |

 |
| Regionalehøyskoler | 
* Innlandet
* Samisk
* Vestlandet
* Volda
* Østfold

 |
| Andre statligehøyskoler | 
* Forsvarets høgskole
* Politihøgskolen

 |
| Privatehøyskoler | 
* Ansgarskolen
* Dr Mauds Minne
* Fjellhaug
* Høyskolen Kristiania
* Ledelse og Teologi
* Lovisenberg
* NLA Høgskolen

 |
| *Se også: Høgskoler med akkrediterte studietilbud* Det finnes i tillegg flere institusjoner med godkjente studier på høyskolenivå, men uten institusjonsakkreditering som høyskole. Disse har likevel rett til å kalle seg høgskole/høyskole. |