recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Frida Salmon Schioldborg** (født 23. juni 1885 i Kristiania, død 19. april 1926 i Oslo) var en norsk maler, som spesielt var kjent for sin sikre komposisjonssans og sin dempede koloritt.

Frida Schioldborg var datter av Hilda Charlotte Amalie Stabell, innehaver av parfymeforretning, og fabrikant og kjøpmann Valdemar Nils Vilhelm Schioldborg. Hun var gift med forfatteren Heinz Salmon.

Frida Schioldborg var fra 1905 elev ved Den kongelige Tegneskole i Kristiania. Allerede året etter fikk hun sin debut på Høstutstillingen, som fant sted i Det Norske Studentersamfund med maleriet *Gammel kone fra Bø*. Schioldborgs kunstnerskap var sterkt preget av inspirasjonen fra Harriet Backer, som hun var elev av gjennom tre vintre. Hennes lovende kunstneriske karriere be avbrutt av hennes tidlige bortgang.

Det ble i 1928 holdt en minneutstilling over Frida Scholdborg i Kunstforeningen.

Stipender og legater
--------------------

* 1920: Statens kunstnerstipend
* 1920: Henrichsens legat

Referanser
----------

1. 1 2   nkl.snl.no, besøkt 18. november 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Frida Schiöldborg, Benezit-ID B00163313, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 802a33db-0ae9-454e-a3c0-ccfbd6390fe8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Arbeiderbladet 1928.08.31*. Norge, Oslo. 1928.
5. ↑  *Nationen 1920.04.16*. Norge, Oslo. 1920. s. 3.

Kilder
------

* «Frida Schioldborg». Norsk kunstnerleksikon. Besøkt 17. november 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**George Bakewell** var en tidligere engelsk fotballspiller som spilte for tre engelske klubber. Han startet sin karriere i Derby Midland før han i 1884 ble den andre spilleren, etter Hayd Morley, som skrev kontrakt med den nye klubben Derby County i Derbyshire. Blakewell, som var høyreving, spilte sin første obligatoriske kamp for Derby da laget tapte 7-0 for Walsall Town den 8. november 1884 i FA-cupen, mens hans første obligatoriske mål for *the Rams* kom 20. november 1886 da laget tapte 2-1 for Mitchell St George.

Da Derby debuterte i The Football League den 8. september 1888 scoret George Bakewell to av Derbys mål i kampen mot Bolton Wanderers. I juli 1891 gikk han til Notts County, og han avsluttet sin fotballkarriere i denne klubben.

Karriere som fotballspiller
---------------------------

### Klubblag

|
|  |
| Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Derby Midland | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | ? - 1884 |
| Derby County | Kontrakt | 64 | 49 | 12 | 9 | 1884 - 07/1891 |
| Notts County | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | 07/1891 - ? |

Kilder
------

* Mortimer, Gerald (2004): *The Who´s Who of DERBY COUNTY*.   
 Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-409-4
* Mortimer, Gerald (2006): *DERBY COUNTY The Complete Record*.   
 Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1
***Malthodes minimus*** (Linnaeus, 1758) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Malthodes minimus* finnes i Europa, østover i Asia. Finnes i Norge, og er ganske vanlige.

Utseende
--------

*Malthodes minimus* er mellom 3,3-4 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har flere mindre (korte) tenner. Antennens tredje ledd er tydelig lengre enn det andre leddet. Antennene er festet nært inntil fasettøynenes innside, hodet generelt langt framover (sett ovenfra) og stikker lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer sirkelformet, sett ovenfra. Brystskjoldet har en markert sidekant bare helt foran ved framhjørnene. Dekkvingene har en gul flekk i spissen og er kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. 

Slekten *Malthodes* har flere arter som er vanskelig å skille fra hverandre, hanner har klare forskjeller i kjønnsorganene, mens flere av hunnene er så like hverandre at de er umulige å skille fra hverandre. Av de nordiske artene er det allikevel karakterer som muliggjør en artsbestemmelse hos de fleste. Her er en ikke fullstendig, men generell forklaring. 

* Hannens tredje siste ryggledd er uten vedheng, det siste ryggleddet er ganske lite. Det nest siste bukledd er ikke tydelig forlenget bakover, og siste bukledd består av to adskilte litt spisse runde plater.
* Hunnens brystskjold har en rødbrun til brunlig grunnfarge, det er omtrent like bredt som det er langt.

Levevis
-------

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De observeres vanligvis på trær og busker, men oppsøker også blomster. Både larver og voksne er rovdyr og lever av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 60-61. ISBN 8712166936

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Malthodes minimus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes minimus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Malthodes minimus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Malthodes minimus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes minimus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes minimus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Malthodes minimus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Malthodes minimus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Malthodes minimus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Malthodes minimus* - Fauna Europaea - engelskspråklig
**George Biguzzi**, S.X. (født 4. februar 1936 i Calisese di Cesena i provinsen Forlì-Cesena i Italia) er katolsk biskop emeritus av Makeni i Sierra Leone.

Liv og virke
------------

### Prest

Giorgio Biguzzi gikk inn i misjonskongregasjonen xaverianerne og ble ordinert til prest den 16. oktober 1960. 

### Biskop

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til biskop av Makeni den 17. november 1986. Paven konsekrerte ham personlig til biskop den 6. januar året etter; medkonsekratorer var kurieerkebiskopene Eduardo Martínez Somalo og José Tomás Sánchez.

Siden begynnelsen av borgerkrigen i Sierra Leone 1991 har Biguzzi støttet Caritas Makenis engasjement for å støtte og hjelpe fordrevne personer og flyktninger; etter statskuppet i 1997 håndterte bispedømmet også både barna involvert i *Combat Forces (CAFF)* og guttene og jentene som ble bortført fra sine familier under krigen.

Den 6. mai 1999 lanserte Biguzzi, gjennom byrået MISNA, en appell for fred etter personlig å ha sett tragediene med krig og sult som påvirket befolkningen. I samme måned var det rapporter om at opprørerne hadde kidnappet to misjonærer og angivelig tok noen mindreårige som gisler med den hensikt å verve dem i deres rekker.

Den 25. mai 1999 begynte fredsforhandlingene mellom de to fraksjonene med mekling av biskop Biguzzi som medlem av det interreligiøse råd i Sierra Leone - et organ som samler lederne for landets katolske, protestantiske og muslimske samfunn.

Biguzzi var også hovedpersonen ved tilblivelsen av fredsavtalen som ble signert i juli 2003 mellom presidenten i Sierra Leone Ahmed Tejan Kabbah og lederen av RUF (*Revolutionary United Front*) Foday Sankoh.

Den 7. januar 2012 innvilget pave Benedikt XVI Giorgio Biguzzis aldersbetingede avskjedssøknad.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (16235-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Henry Benedict Mary Clement Stuart of York (1725-1807) \*1758
* Pave Leo XII (1760-1829) \*1794
* Kardinal Chiarissimo Falconieri Mellini (1794-1859) \*1826
* Kardinal Camillo di Pietro (1806-1884) \*1839
* Kardinal Mieczyslaw Halka Ledóchowski (1822-1902) \*1861
* Kardinal Jan Puzyna z Kosielsko (1842-1911) \*1886
* Erkebiskop Józef Bilczewski (1860-1923) \*1901
* Erkebiskop Bolesław Twardowski (1864-1944) \*1919
* Erkebiskop Eugeniusz Baziak (1890-1962) \*1933
* Pave Johannes Paul II (1920-2005) \*1958
* Biskop *George Biguzzi* (1936-) \*1987

Referanser
----------

1. ↑  biguzzi, lest 29. mai 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Frida Barbra Wankel Maseng** (født 31. oktober 1886 på Kambo i Moss, død 2. november 1982 på Høvik) var en norsk maler.

Biografi
--------

Frida Wankel var oppvokst på Kambo gård utenfor Moss med velstående foreldre, Georg Reinholt Wankel og Sigrid Wankel f. Ring.

Sammen med søsteren Charlotte ble Frida sendt på kunstskole hos Jacob Sømme og Harriet Backer. Søstrene dro til Paris i 1910, og studerte der ved Académie Matisse. Frida ble imidlertid ikke lenge i Paris.

Hun giftet seg med den norske offiseren og diplomaten Einar Maseng.

Frida deltok på Høstutstillingen i 1928, 1930 og 1938. Hun var kunstanmelder i Asker og Bærums Budstikke i flere år fra 1933. Våren 1941 hadde hun separatutstilling i Trondheim.

Fra 1952 til 1965 drev hun sin egen malerskole på Høvik.

Verv
----

Frida Wankel Maseng var medlem av Bildende Kunstnerinners Forening, og en periode var hun styremedlem i foreningen. Hun var også medlem av Landsforeningen Norske Malere, og satt en periode som styremedlem også i denne foreningen.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, oppført som Frida Wankel-Maseng, KulturNav-ID 92b398ea-4653-4ef4-b81e-00c3b6aaf9e2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Frida Wankel-Maseng, Norsk kunstnerleksikon ID Frida\_Wankel-Maseng, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  «Frida Wankel-Maseng – Norsk kunstnerleksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 1. september 2017.
4. ↑  Grimelund, J. Jervell; Flønes, Olav (1955). *Trondhjems kunstforening 1845-1945: med et kort tillegg om perioden 1945-54*. Trondhjem: I kommisjon hos F. Bruns bokhandels forl. s. 231.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** KulturNav
 |
Fra Synagogen i Calmeyers gate. Siden 2008 har lokalene huset Jødisk Museum i Oslo.
Inngangen til synagogen, i bakgården til Calmeyers gate 15.
**Synagogen i Calmeyers gate** 15B var en synagoge i Oslo fra 1921 til 1942.

Synagogen ble oppført av Den israelittiske menighet, som i 1918 hadde brutt ut av Det Mosaiske Trossamfunn. Samme år kjøpte menigheten en fire-etasjers bygård i Calmeyers gate, og 17. august 1920 startet byggingen av synagogen med Erik Fjeld som arkitekt. Den ble oppført med et hovedrom med plass til 200 menn, og et galleri med plass til 100 kvinner, og innviet i 1921. Interiøret var inspirert av den store synagogen i Frankfurt am Main, og inngangspartiet var dekorert av Lars Fjeld. Odd Hølås i *Oslo Aftenavis* beskrev synagogen som «overordentlig vakker».

På 1920-tallet var aktivitetsnivået i synagogen høyt, med åpen synagoge hver dag. Menigheten hadde egen rabbiner, kantor, lærer, skolelokale og guttekor. Menigheten hadde sin første kantor i årene 1921-1924. Inntil forbudet mot jødiske slaktemetoder ble innført i 1930, hadde menigheten også egen *schächter* (slakter).

På 1930-tallet ble aktivitetsnivået redusert, og i 1939 gikk menigheten inn i Det Mosaiske Trossamfunn igjen. Gjelden i forbindelse med oppføringen av synagogebyggingen kan ha vært en av årsakene, samtidig som man kan ha sett fordeler av å stå samlet i forhold til den økende antisemittismen i Europa. De neste årene ble synagogen i Calmeyers gate brukt som hovedsynagoge for begge menighetene om vinteren, fordi den var enklest å varme opp.

I 1942 ble synagogen stengt av de tyske okkupasjonsmyndighetene. Etter krigen var det verken nok mennesker eller økonomi til å drifte to synagoger, og synagogen i Calmeyers gate ble i stedet leid ut til ulike formål.

Inngangen til synagogen eksisterer fortsatt i bakgården til Calmeyers gate 15, og i synagogens tidligere lokaler har Jødisk Museum holdt til siden 2008.

Referanser
----------

1. ↑  jøder – de nordiske land i Store norske leksikon
2. 1 2 3 4  Jødisk Museum i Oslo: Synagogen som levde i 21 år Arkivert 17. oktober 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Jødisk liv i Norge - mer variasjon enn mange tror!» Arkivert 10. august 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Jødenes kultur stilles ut. *Aftenposten* 5. september 2008.

Litteratur
----------

* Hans Christian Elverhøi Thomassen: «Synagogen i Calmeyers gate – ny bruk og historiske spor». I: *Arkitektur N*, 6–2013, side 82–89.
**Shisan Ling vannkraftverk** (Shisanling) er et vannkraftverk knyttet til den vesle Wenyu-elv som renner ut i den støre elva Beiyun. Anleggene ligger i Changping fylke, vest i hovedstadsprovinsen Beijing, i det nordlige Kina. Anlegget ble påbegynt i 1975 og ferdigstilt i år 1997, med en installert effekt på 800 MW etter senere utvidelser.

Dette er et såkalt pumpekraftverk med to vannreservoar fordelt på to demninger, og 4 reverserbare turbiner, som sender vannmasser mellom et nedre og øvre vannmagasin. Shisanling-demningen som skaper nedre reservoar fantes før kraftverket ble utbygd, og er 29 meter høy og 627 meter lang. Øvre reservoar er kunstig og anlagt på Mangfjellet. Demningen som skaper dette øvre reservoaret er 75 meter høy og 550 meter lang.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* *Shisanling\_Pumped Storage Power Station*. Chinese National Committee on Large Dams. Besøkt 2. januar 2012.
* Power and Energy. China National Technology Import & Export Corp. (2004). Besøkt 16. juni 2010.
* Hydropower '97 - Einar Broch, *Google Books*.
**Shitao** (kinesisk: 石濤, pinyin: *Shí Tāo*, Wade-Giles: *Shih-t’ao*, fødselsnavn *Zhū Rùojí* 朱若极, munkenavn *Dàojì* 道濟 – *Tao Chi*; født 1641/1642 i Qingjiang i fylket Quanzhou i provinsen Guangxi i Kina, død ca. 1707 i Yangzhou) var en kinesisk maler under Qing-dynastiet.

Liv og virke
------------

Zhu Ruoji tilhørte Ming-dynastiets keiserhus. Han var tre år gammel da det mandsjuiske Qing-dynastiet overtok makten i landet. Bare ved en tilfeldighet unngikk han den skjebne som de nye herskerne hadde tiltenkt ham som medlem av keiserslekten. Han tok falsk navn, Yuanji Shitao, og i 1651 trådte han inn i et buddhistkloster, og der fikk han navnet Daoji. 

Etter flere år i Wuchang, i provinsen Anhui, i Nanjing og i Yangzhou, flyttet Shitao i 1690 til Beijing. Etter at han der ikke fant noen som hjalp ham med å stige i det buddhistiske munkehierarki, konverterte han i 1693 til daoismen og vendte tilbake til Yangzhou, der han døde i 1707.

Malervirke
----------

Shitao regnes blant de mest fremstående eksponenter for den såkalte *individualistiske* malerskole under det tidlige Qingdynastiet. Han ble til å begynne med sterkt influert av Ni Zan og Li Yong, men brøt med den overleveringen av stiler og teknikker og skapte en ny egen estetikk. 

* Erindringer av QinhuaiErindringer av Qinhuai
* Titusen blekkflekkerTitusen blekkflekker
* Huang ShanHuang Shan
*

Referanser
----------

1. 1 2   Daoji, oppført som Daoji[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Saint Louis Art Museum, Saint Louis Art Museum person ID 17085, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp02151283, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Artcyclopedia, Artcyclopedia kunstner-ID shitao, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.biografiasyvidas.com[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC
 |
Mercosur er et eksempel på et frihandelsområde mellom Brasil, Argentina, Uruguay og Paraguay.
Et **frihandelsområde** blir gjerne ansett som den minst omfattende av fire former for internasjonal økonomisk integrasjon. Frihandelsområder kjennetegnes ved at handelshindringer som toll og kvoter på handel mellom medlemslandene blir fjernet, mens medlemmene beholder sine individuelle handelshindringer overfor land utenfor frihandelsområdet. Tollunion, fellesmarked og økonomisk union er mer omfattende former for økonomisk integrasjon mellom stater.

Frihandelsområder
-----------------

North American Free Trade Area (NAFTA), som ble satt i funksjon i 1994, var et frihandelsområde bestående av Canada, USA og Mexico. Denne frihandelsavtalen var spesiell fordi den integrerte to høyt utviklede industriland med et utviklingsland.
President Donald Trump satte i gang reforhandling av avtalen etter at han kom til makten i 2017, og fra 1. juli 2020 ble avtalen erstattet med United States–Mexico–Canada Agreement.

ASEAN Free Trade Area (AFTA) er ASEAN-landenes frihandelsavtale. Selv om dette frihandelsområdet ikke inkluderer noen etablerte industriland, er variasjonene i økonomiske strukturer og økonomisk utviklingsnivå svært store.

RCEP (Regional Comprehensive Economic Partnership) er en frihandelsavtale mellom 15 land i Asia–Stillehavsregionen. Avtalen ble undertegnet 15. november 2020 på toppmøtet i Organisasjonen for sørøstasiatiske nasjoner (ASEAN). Avtalen trer i kraft etter at den er ratifisert av de respektive medlemsland, noe som kan ta inntil to år. RCEP kommer både i innbyggertall (2,2 milliarder) og BNP til å være verdens største frihandelsområde.

Referanser
----------

1. ↑  As New NAFTA Takes Effect, Much Remains Undone. *The New York Times*. Besøkt 2. november 2020.
2. 1 2  Verdens største frihandelsavtale kan være en enorm seier for Kina. abcnyheter. Besøkt 26. november 2020.

Kilder
------

Dicken, Peter (2003). *Global shift*. London: SAGE Publications Limited. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Synagogen i Köln** (*Kölner Synagoge*) ligger i Roonstraße i bydelen Neustadt-Süd i Köln, rett ovenfor Rathenauplatz. Den er senteret for det religiøse og kulturelle jødiske livet i Köln, som har verdens eldste jødiske menighet nord for Alpene. Internasjonal oppmerksomhet fikk synagogen da den ble besøkt av pave Benedikt XVI under de katolske verdensungdomsdagene i byen i august 2005.

Historie
--------

Etter at den gamle synagogen i maurisk stil fra 1861 var blitt for liten, ble dagens synagoge oppført mellom 1893 og 1899 i nyromantisk stil av arkitektene Emil Schreiterer og Bernhard Below. Under krystallnatten ble alle de syv synagogene i Köln ødelagt. Etter krigen gikk Konrad Adenauer inn for å bygge opp igjen synagogen, og den ble gjenåpnet etter en toårig restaureringsprosess i 1959.

Synagogen idag
--------------

Synagogen, hovedfasade
Synagogen tjener som forsamlings- og gudshus. Bygningen omfatter også en restaurant, et bibliotek, et museum, et ungdomssentrum og en festsal. I Ottostraße/Nußbaumerstraße i bydelen Neuehrenfeld ligger det jødiske velferdssenteret med alders- og pleiehjem. Synagogen har verdifulle torahruller fra 1600-tallet. Bønnerommet har plass for 800 menn og 600 kvinner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Synagoge Roonstraße – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Menighetens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Plassering av metropolitan borougher i England.
**Metropolitan borough** eller **metropolitan district** er en betegnelse på storbykommuner i tre geografiske områder i de nordlige og midterste delene av England. Det er en spesiell form for administrativt distrikt i England. De dekker urbane områder innenfor visse grevskap, og er selvstyrte i stedet for å være underlagt et grevskapsråd.

De første metropolitan boroughs ble opprettet i 1900 gjennom *London Government Act 1899*. Alle de 28 distriktene som ble opprettet gjennom denne loven lå i London; de ble i 1965 erstattet av Londons bydeler.

De nåværende distriktene med denne status ble opprettet i 1974 gjennom *Local Government Act 1972. De ble opprettet for å dekke de seks største urbane områdene utenfor Stor-London. Alle var enten egne distrikter eller byer med status som* city *fra før.*

Opprinnelig delte de den politiske kontrollen med grevskapsrådene, på lignende måte som, men med en noe annen maktfordeling enn vanlige distrikter. Blant annet fikk de selv ansvar for utdanning, sosiale tjenester og kollektivtransport; i vanlige distrikter sorterer disse oppgavene under grevskapet.

I 1986 ble grevskapsrådene i de gjeldende grevskapene avskaffet gjennom *Local Government Act 1985*, og de fleste av ansvarsområdene ble overført til distriktene. De fikk dermed en status som i praksis er svært lik den enhetlige myndigheter har.

Distriktene
-----------

| Metropolitan County | Metropolitan borougher |
| --- | --- |
| Stor-Manchester | Manchester, Bolton, Bury, Oldham, Rochdale, Salford, Stockport, Tameside, Trafford, Wigan |
| Merseyside | Liverpool, Knowsley, Sefton, St Helens, Wirral |
| South Yorkshire | Sheffield, Barnsley, Doncaster, Rotherham |
| Tyne and Wear | Newcastle-upon-Tyne, Gateshead, South Tyneside, North Tyneside, Sunderland |
| West Midlands | Birmingham, Coventry, Dudley, Sandwell, Solihull, Walsall, Wolverhampton |
| West Yorkshire | Leeds, Bradford, Calderdale, Kirklees, Wakefield |

Referanser
----------

1. ↑  Harvey, A. D. (juli 1999): «London’s Boroughs» i: *History Today* **49** (7).
2. ↑  *Local Government Act 1972*, Schedule I, Part I, Metropolitan Counties and Metropolitan Districts
3. ↑  *Local Government Act 1985* c.51

Litteratur
----------

* (1974): *Local Government in England and Wales: A Guide to the New System*. London: HMSO. ISBN 0-11-750847-0, s. 7.

Eksterne lenker
---------------

* Map of the UK counties and unitary administrations
* Map of all UK local authorities
**Kristen Koalisjon Norge** (KKN) er en norsk forening av ukjent størrelse. 

Per 2021 består foreningens styre av pastor Jan-Aage Torp og hans kone.

Historie
--------

KKN ble grunnlagt 21. april 1993 av Ludvig Karlsen, Emanuel Minos, Finn Jarle Sæle, Jan-Aage Torp og Arvid Tångberg, med Christian Coalition of America som forbilde. Hovedkontoret ble lagt til Lillestrøm med Torp som eksekutivsekretær. Formålet med KKN var å mobilisere kristne velgere i Norge til samfunnsengasjement og politisk innflytelse. 

Christian Coalitions grunnlegger, TV-predikanten Pat Robertson, kom til Norge i september 1993 for å hjelpe KKN i arbeidet. KKN var særlig aktiv i 1993–99 med en rekke bokutgivelser og initiativ i «åndskampen».

I 2016 ble Kristen Koalisjon Norge relansert av sjefredaktør Finn Jarle Sæle i avisen Norge Idag, og pastor i Oslokirken Jan-Aage Torp med Torp som leder av sentralstyret. 

KKN er blitt angrepet i media for å tilhøre «den kristne høyresiden (som) har en hang til konspirasjonsteorier». og for å «framstille det slik at den norske staten driver en form for planlagt forfølgelse av norske foreldre»

Referanser
----------

1. ↑  TV Inter: *TV-debatt om KKN*
2. ↑  KKN: *Historien*
3. ↑  KKN: *Aftenposten presenterte Pat Robertson*
4. ↑  KKN: *Sentralstyret*
5. ↑  Norge Idag: «Kristen Koalisjon Norge (KKN): – Vi har et samfunnsreformatorisk oppdrag»
6. ↑  Vårt Land: *Konspirasjonsteoriene blomstrer på den kristne høyresiden*
7. ↑  Fri Tanke: *Norske kristne knytter bånd til barnevernsmotstandere og øst-europeiske nasjonalkonservative*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Congreveraketter, fra W. Congreves originale tegninger.**Congreveraketter** var et britisk våpen, designet av briten William Congreve i 1804. 

Britene hadde smertelig fått erfare effekten av raketter brukt i slag i krigene om India på slutten av 1700-tallet. Dette førte til at britene ønsket å utvikle egne raketter. William Congreve hadde tilknytning til Royal Woolwich Arsenal i London, og begynte å eksperimentere med rakettbrensel, og kom til slutt frem med en rakett med ytre skall av jern, stappet med krutt og det nyutviklede rakettbrenselet som skaffet raketten fremdrift. Hele raketten veide rundt 14,5 kg. 

Rakettene hadde en rekkevidde på rundt 3 kilometer, var temmelig unøyaktige og eksploderte ofte før de traff bakken, bygninger eller målet de var siktet inn mot. Effekten av våpenet var like mye psykisk som fysisk, men de ble blant annet brukt med hell under slaget om København i 1807. 

Congreve utviklet også flere typer av rakettene sine, med stridshoder fra 1-10 kg krutt, hvor de med 10 kilos stridshode var mest brukt. Congreverakettene var i bruk til langt ut på 1850-tallet. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
> Det er viktigt før me å få reven og tiur'n te å leva i bildo mine! Det mangfoldet som er i naturen, mæ dyreliv, planter, skog og folk er brikker, som passa nøye saman! Detta må stemme før me, i bildo mine, o følast rett, før e henge eit bilde på veggen!
> 
> 
> Kristen Stavdahl
> 
> 

**Kristen Stavdahl** (født 14. juni 1964) er en norsk musiker og maler.

Stavdahl er en autodidakt fra Sør-Aurdal som startet med musikk 15 år gammel etter at han hadde bygdd sin egen el-gitar. Siden ble han en av ildsjelene bak Jupedalens Pøbb Ensemble. Han har malt siden midten av 80-tallet.

I hans bilder og musikk vender han stadig tilbake til de enkle og jordnære menneskene, i kontakt med naturen og med dyrene. Han er i så måte i tradisjonen til sambygdingen Mikkjel Fønhus. Av hans mer kjente malerier er *Sakkarias ette landevegen*, *Markenstider på Fagernes* og *Utta å klave o band*. Dette er malerier som handler om nettopp dette samspillet mellom folk og natur. Bygdekremmeren Sakkarias er forøvrig en person han stadig vender tilbake til i sine arbeider.

Stavdahl er mer en skogsmann og jeger enn en tradisjonell kunstner. Dette reflekteres i hans valg av utstillingssteder, som like gjerne er tradisjonelle gallerier slik som Galleri Garthus og mer utradisjonelle steder som Rørosmarten og Villmarksmessa i Oslo.

I januar 2014 ble Kristen Stavdahls maleri av Berte Skrukkefyllhaugen stjålet fra galleriet hans i toppetasjen på Valdrestunet kjøpesenter i Bagn. Bildet er ennå ikke kommet til rette.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Aftenposten: Godt og folkelig fra Valdres
* Fredrikstad Blad: Borte bra, men heimebrent
* Hvem stakk av med Berte?
***Brevet til min kone*** (amerikansk tittel: *Melody Cruise*) er en amerikansk romantisk komedie/musikal fra 1933 regissert av Mark Sandrich. I rollene ses blant andre Charlie Ruggles, Phil Harris og Helen Mack.

Anmelderen i *The New York Times* kommenterte inngående Sandrichs fantasifulle regi og roste især hans bruk av *«filmatiske stunts»* og hans *«blanding av ulike lyder»*.

Innspillingsfakta
-----------------

Innspillingen tok til i slutten av mars 1933.

Fakta om filmen
---------------

Arbeidstitlene til denne filmen var *Maiden Voyage* og *Maiden Cruise*.

*Brevet til min kone* markerte Mark Sandrichs debut som regissør for en langfilm med lyd.

Ifølge nyere kilder overbeviste produsent Louis Brock sine overordnede i RKO Radio Pictures om å engasjere Sandrich som regissør av denne filmen. Han hadde regissert selskapets Oscar-vinnende kortfilm *So This Is Harris* (1932) og vært assistent på selskapets langfilm *Hold 'Em Jail* (også 1932).

Brock, som hadde vært sjef for kortfilmavdelingen, debuterte som langfilmprodusent med *Brevet til min kone.*

*Variety* bemerket at denne filmen markerte vaudeville-utøveren Chick Chandlers *«første virkelige filmdebut»*. Forut for *Brevet til min kone* hadde han medvirket i stumfilmen *Red Love* (1925).

RKO Radio Pictures lånte Charlie Ruggles fra Paramount Pictures.

Ifølge en artikkel i *Film Daily* fra mars 1933 måtte Nelson Eddy si fra seg den mannlige hovedrollen for å gjenoppta en konsertturné.

I begynnelsen av februar 1933 ble det kunngjort at Wera Engels skulle spille den kvinnelige hovedrollen, men hun var tydeligvis misfornøyd med rollen og forlot - ifølge *Film Daily* - RKO Radio Pictures i slutten av mars 1933.

Ifølge nyere kilder ble *Brevet til min kone* en overraskende økonomisk suksess for RKO Radio Pictures.

Rolleliste
----------

* Charlie Ruggles - Pete Wells
* Phil Harris - Alan Chandler
* Helen Mack - Laurie Marlowe
* Greta Nissen - Elsa Von Rader
* Chick Chandler - Hickey
* June Brewster - Zoe
* Shirley Chambers - Vera
* Florence Roberts - Miss Potts
* Marjorie Gateson - Mrs. [Grace] Wells

Betty Grable
------------

En ukreditert Betty Grable spiller rollen som steward.

Referanser
----------

1. ↑  Medietilsynet oppgir filmens norske tittel som *Gøi på sjøen*. I avisene fra dengang angis tittelen som *Brevet til min kone*
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  «Melody Cruise». *AFI Catalog of Feature Films*. American Film Institute. Besøkt 12. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brevet til min kone* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Brevet til min kone* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Brevet til min kone* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Brevet til min kone* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Brevet til min kone* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Brevet til min kone* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Brevet til min kone* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Brevet til min kone* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Amerikanesletre** (*Celtis occidentalis*) er et løvfellende tre i hampfamilien. Det ble tidligere regnet til almefamilien.

Det blir som regel 9–15 m høyt, men kan bli opptil 40 m. Barken er rødlig grå og dypt oppsprukket. Bladene er 5–12 cm lange og 3–6 cm brede; de er asymmetriske, tilspissede, ru og tannete unntatt ved basis. De små, grønne blomstene kommer samtidig med løvsprett. Frukten er en steinfrukt som er 6–8 mm stor og purpurfarget når den er moden.

Amerikanesletre vokser best på næringsrik jord i dalbunnene. Det forekommer sjelden i rene bestander, men er et viktig treslag både i de nordlige løvskogene og på Great Plains i det østlige og sentrale Nord-Amerika. Lenger sør erstattes det av den svært like slektningen *Celtis laevigata*. Den vokser oftest sammen med kvitalm og grønnask, men kan også finnes sammen med sukkerlønn, virginiapoppel, svartlind, amerikabøk og amerikaplatan.

Utbredelsen strekker seg fra sørlige New England gjennom sentrale New York og sørlige Ontario vestover til Nord- og Sør-Dakota. Nordlige utposter finnes i sørlige Québec, vestlige Ontario, sørlige Manitoba og sørøstlige Wyoming. Utbredelsen går sørover fra vestlige Nebraska til nordøstlige Colorado og nordvestlige Texas, så østover til Arkansas, Tennessee og Nord-Carolina med spredte forekomster i Mississippi, Alabama og Georgia.

Litteratur
----------

* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 258. ISBN 82-10-01282-7.
* «*Celtis occidentalis*». Flora of North America. Besøkt 3. juli 2015.
* J.E. Krajicek og R.D. Williams. «Hackberry». *Silvics of North America*. Besøkt 3. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Amerikanesletre* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Amerikanesletre* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Amerikanesletre* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Amerikanesletre* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Amerikanesletre* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Amerikanesletre* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Celtis occidentalis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Celtis occidentalis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Celtis occidentalis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

* StammeStamme
* BlomsterBlomster
* BladverkBladverk
* FruktFrukt
* BladBlad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Guillaume Levarlet** (født 25. juli 1985 i Beauvais) er en fransk landeveissyklist. Han ble profesjonell i 2008, for Française des Jeux.

Meritter
--------

2005
9.-plass, Liège–Bastogne–Liège U23
2006
1.-plass, La Côte Picarde
2007
1.-plass, Tour du Jura
6.-plass sammenlagt, Tour de l'Avenir
7.-plass sammenlagt, Tour de l'Ain
7.-plass, Polynormande
2008
7.-plass, Tour du Doubs
7.-plass, GP de la Somme
2009
3.-plass, Tour du Doubs
4.-plass, Boucles de l'Aulne
5.-plass sammenlagt, Paris–Corrèze
2010
2.-plass sammenlagt, Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon
1 etappe
6.-plass, Eschborn-Frankfurt City Loop
2011
1.-plass sammenalgt, Tour du Gévaudan Languedoc-Roussillon
Etappe 1 og 2
5.-plass, Route Adélie
5.-plass, Tour de Vendée
2012
2.-plass sammenalgt, Vuelta a Castilla y León
6.-plass, Les Boucles du Sud Ardèche
6.-plass, Klasika Primavera

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

(en) Guillaume Levarlet – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Guillaume Levarlet – ProCyclingStats Rediger på Wikidata
* (en) Guillaume Levarlet – Cycling Archives Rediger på Wikidata
* (en) Guillaume Levarlet – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
**André Martin Hadland** (født 30. januar 1975 i Mandal), kjent under artistnavnene **Son of Light,** **N-Light-N** og **Lyset,** er en norsk rapper.

Per 2021 har han kontrakt med Tommy Tees plateselskap, Tee Productions.

Han ga i 1997 ut albumet *Deep green* under navnet N-Light-N og selv om det da ikke hadde de beste salgstallene, har det etter hvert opparbeidet seg status som en klassiker innenfor norsk hiphop. *Deep green* ble i sin helhet produsert av Tommy Tee, innspilt i Tee Studios og mikset av Kieran Walsh og Tommy Tee i D&D Studios i New York. Albumet gjestes av Tee Productions egne artister; Diaz og Opaque, de amerikanske rapartistene Mike Zoot, D-Stress, EZD og den norske jazzartisten Helén Eriksen. Den enesten singelen fra *Deep green* var «Fresh (in any season)».

Etter dette ble det lenge stille fra Son of Light, med unntak av diverse gjestevers. I 2002 kom seksspors EP-en *The Homecoming (a return to family values)* som ifølge plateselskapets hjemmeside var en mellomstasjon mellom *Deep green* og et nytt album. På *The Homecoming (a return to family values)* er alle spor produsert av Tommy Tee, innspilt og mikset i Tee Studios og mastret av Espen Berg på Livingroom. Diaz er gjesteartist på låten «It must be them».

Son of Light er med albumet *War of the Words* nominert til Spellemannprisen 2012 i klassen «Hip Hop».

I 2017 mottok han Mandal kommunes kulturpris.

André er også et av medlemmene i Hemmelig sekt, sammen med rap-gruppen Vågsbygd Handy.

Diskografi
----------

* *Deep Green* (1997)
* *The Homecoming (a Return to Family Values)* (2002)
* *War of the Words* (2011)

Referanser
----------

1. ↑  Son of Light, *Store norske leksikon* 11. oktober 2017.
2. ↑  Han fikk Mandal kommunes Kulturpris, *Fædrelandsvennen* 6. desember 2017.
3. ↑  Dette er hemmelig sekt, *Fædrelandsvennen* 2. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Tee Productions offisielle hjemmeside
* Diskografi fra norskhiphop.no Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Guillaume de Lorris** (ca. 1205 – etter ca. 1240) var en fransk episk poet, og var forfatter av den første seksjonen av *Roman de la rose*, på norsk *Roseromanen*.

Liv og virke
------------

Hva som er kjent av Guillaume de Lorris liv er stort sett ingenting, bortsett fra at han skrev *Roseromanen*, antagelig som ung student mellom 1225 og 1237. Hans bidrag var å introdusere det allegoriske dikt, hvor den utvidede allegorien med dens objekter og personer innenfor fortellingen er lik meningen som ligger utenfor fortellingen i seg selv, se *Middelalderens litterære allegori*. *Roseromanen* er ikke en roman i moderne forstand ettersom det er et langt fortellende dikt som består av rundt 4000 åttestavede verselinjer. Roman her betegner fortelling og den handler om at forfatteren selv har en drøm, en drømmevisjon om hans søken etter kjærlighet og hvor rosen er symbolet på kjærligheten. Søken etter kjærligheten stopper derimot brått når Sjalusi og Sladder kommer og stenger Rosen inn i et bevoktet slott. Om det var Guillaumes mening å gi denne slutten er uvisst. Kanskje var det Fornuften som til slutt fikk det avgjørende ordet.

*Roman de la Rose* (ed. 1914)
Roseromanen kan betraktes som en litterær undersøkelse av den høviske kjærlighetens psykologi hvor de mest finstemte nyanser tolkes allegorisk. Diktet er et av middelalderens største litterære kunstverk. Rundt 300 etterlatte manuskripter viser hvilken grad boken ble dyrket og hvilken betydning den fikk i vestlige Europa. Mange ga seg hen på å oversette det, blant annet Geoffrey Chaucer i England som *The Romaunt of the Rose* på siste halvdel av 1300-tallet. Mange forsøkte også å fortelle videre der hvor Guillaume stoppet fortellingen, men den som lyktes var omkring 1275 ved franskmannen Jean de Meun (Jean Clopinel) (ca. 1240 – ca. 1305). Jean de Meun beholdt allegorien og fortellingens fiksjon, men hvor Guillaume levendegjorde figurene for å skape stor poesi, snur de Meun fortellingen om til hatsk realisme og satire på hele 18 000 verselinjer. For ham er ikke kjærligheten annet enn et bedrageri for ren seksualdrift. Således har *Roseromanen* to deler med vidt forskjellig uttrykk som samlet fikk stor innflytelse på den europeiske litteratur.

Se også
-------

* Roseromanen

Referanser
----------

1. ↑  Breitholtz, Lennart (1979): *Epoker og diktere*. Bind 1. Oslo. ISBN 82-05-11663-6. s. 150.

Litteratur
----------

* Guillaume de Lorris (1997): *Roseromanen*. Oversatt av Helge Nordahl. Oslo. ISBN 978-82-03-17841-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guillaume de Lorris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Roman de la Rose*, Digital Library
* *Roman de la Rose*, i samlingen til USAs nasjonalbibliotek

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BNE **·** Discogs
 |

Portal: Litteratur
**Helge Sverre Nesheim** (født 9. desember 1919 i Skåre, død 4. april 2012 i Oslo) var en norsk barneunderholder og kringkastingsmann. 

Helge Sverre Nesheims vennlige haugesundsstemme ble særlig kjent gjennom NRKs populære radioprogrammer Barnetimen for de minste og Lørdagsbarnetimen. Der kom han med som programleder i pionertida på 1950-tallet, sang viser og hadde flere opplesningsserier for barn, blant annet bygd over egne barndomsopplevelser. Omkring 1960 overtok han som leder for barne- og ungdomsavdelingen i NRK etter Lauritz Johnson. Sammen med Ragne Tangen laget han det første norske barne-TV-programmet «Kosekroken» som ble sendt fast hver fredag fra høsten 1960.

Helge Sverre Nesheim skrev, oversatte og redigerte også enkelte barnebøker og samlinger med populære sanger, blant annet sin egen julefortelling *Imal, Levi og Lea* fra 1956 og samlingene *Morn igjen* fra 1957 og *De 100 beste for allsang* fra 1961. Flere av visetekstene hans fikk melodier av NRK-akkompagnatøren og komponisten Johan Øian. 

Helge Sverre Nesheim spilte dessuten inn plater, deriblant *Troll i eske* sammen med dukkespilleren Birgit Strøm i 1969, en samling med norske versjoner av de populære barnesangene til den svenske musikkpedagogen Gullan Bornemark. Han ga også ut LP-en *Titelitue* i 1975, sammen med musikeren Harald Gundhus.

Referanser
----------

1. ↑   «Barnetimeonkel Helge Sverre Nesheim er død», verkets språk norsk, besøkt 28. juni 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Person 007: Helge Sverre Næsheim». Arkivverket.
3. ↑  «Helge Sverre Nesheim». *Døde 1951–2014*. Arkivverket.
4. ↑  Barnetimeonkel Helge Sverre Nesheim er død Fra Aftenposten

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Sonans** er en privat tilbyder av allmennfaglig utdanning på videregående skoles nivå. Tilbudet dekker tilbud til privatister (16 år og eldre) og til elever med skolerett (16–19 år) 

Sonans ble opprettet som Stavanger Private Gymnas våren 1989. Navnet ble endret til Sonans i 1999.

Organisering
------------

Sonans er en del av Lumi Gruppen. Kontoret er lokalisert i Oslo.

Sonans er en kjede av skoler for allmennfaglig videregående utdanning for privatister. Det er privatgymnas i Bergen, Drammen, Fredrikstad, Kristiansand, Lillestrøm, Oslo, Sandvika, Ski, Stavanger, Tromsø, Trondheim, og Tønsberg. Undervisningen foregår på kortere tid enn på videregående skoler, men med flere timer i uken. Elever kan også ta enkeltfag for å forbedre vitnemålet sitt eller for å oppnå allmenn studiekompetanse. Ved endt undervisning går alle elever opp til eksamen som privatister.

Alle videregående skoler er pr. 2017 solgt ut av Sonans-konsernet,[] og skolen fremstår som en ren privatistskole, i likhet med Bjørknes.

Sonans Nettstudier er en nettbasert videregående skole med allmenne fag. Elevene ved dette tilbudet har samme rettigheter og muligheter som privatister ved de øvrige skolene i Sonans.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Private videregående skoler i Oslo |
| --- |
| Nåværende | Akademiet Oslo • Heltberg • Kristelig Gymnasium • Natur videregående skole • Oslo by Steinerskole • Oslo Private Gymnasium • Rudolf Steinerskolen i Oslo • Sonans privatgymnas • Wang Toppidrett • Den tysk-norske skolen i Oslo • Noroff • Norsk Reiselivsskole • NKI Nettstudier  |
| Tidligere | Elisenberg skole • Frogner skole • Gjertsens skole • Haagaas Artiumskursus • Hallings skole • Heltbergs studentfabrikk • Nissens Latin- og Realskole • Nissens Pikeskole • Oslo Sanitetsforenings Hjelpepleierskole  • Vestheim skole • Treider Fagskoler • Aars og Voss’ skole  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Helge Westerfjell** (født 17. april 1958) er en norsk trommeslager og perkusjonist. Har vært aktiv musiker i band (Space, Moas Ark, med flere), teater- og kabaret-orkestere siden tidlig i 1970-årene. Han spiller blant annet trommer på bandet Moas Arks album «Jomfrutur» (1980). Hans trommespill er å høre på en betydelig mengde plateproduksjoner fra Trøndelag. Hans betydelige musikalske bidrag favner dessuten flere teater- og kabaret-orkestere i Nord-Trøndelag.

Oppsetninger som *Straumspællet* (Inderøy) og *Jul i Sul* (Verdal) er kjente stykker hvor Helge Westerfjell har sittet bak trommene. Siste 7 år som fast musiker på revyfestivalen på Høylandet. Han har også dirigert korps, vært musikalsk leder/kapellmester i Verdal Teaterlag. Har i 15 år vært medlem av Levangeroktetten. Spilte med pianist Daniel Røssing i fem år, både i Maxwell Street Honeyboys og Daniel Røssing trio. Ble uoffisiell Nord-Trøndersk mester i blues med Maxwell Street Honeyboys i 2004.

Referanser
----------

1. ↑  «Moas Ark». Steinkjerleksikonet. Besøkt 4. januar 2016.
2. ↑  «Verdals kulturpris til Ørjan Hattrem». Verdal Historielag. 17. desember 2012. Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 4. januar 2016.
3. ↑  «Jul i Sul». Det skjer i Trøndelag -. Arkivert fra originalen 4. januar 2017. Besøkt 4. januar 2016.
4. ↑  «Gjesteartister». Den Norske Mannsoktett. Besøkt 4. januar 2016.
5. ↑  «Røssing og Moe imponerte». Trønder-Avisa. 26. september 2004. Arkivert fra originalen 4. januar 2017. Besøkt 4. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helge Westerfjell på Discogs Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Indias landhockelag OL 1936
**Mirza Nasir-ud-din Masood** (født 23. november 1908 i Delhi i United Provinces of Agra and Oudh i Britisk India, død 19. september 1991 i Delhi) var en indisk embedsmann og ambaassadør til Saudi-Arabia som i unge år var landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Idrettsmann
-----------

Masood ble olympisk mester i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. India vant sitt tredje strake gull. Det var ti lag med i turneringen og India vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 20-0. I semifinalen slo de Frankrike med 10-0 og i finalen Tyskland med 8-1. Masood spilte en kamp i OL-turneringen.

Embedsmann, ambassadør
----------------------

I 1948 ble Masood privatsekretær til Indias første undervisningsminister, Abul Kalam Azad. Han ble midlertidig løst fra dette verv i 1952 da han ble utnevnt til UNESCOs *Mission Chief* til Indonesia, der han forble til 1957. Etter Azads død i 1958, utnevnte Jawaharlal Nehru Masood tur først til rådgiver for fysisk utdannelse og rekreasjon, og så til generalkonsul med ansvar for Muscat og Oman, Emiratene og Bahrain, og ambassadør til Saudi-Arabia.

Da han vendte tilbake til India i 1964, ble han sekretær til Det sentrale Waqf-styre av statsminister Lal Bahadur Shastri.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i landhockey (India)

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 19214, besøkt 15. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Mirza Nasiruddin Masud - 1936 Olympics Gold Medallist, UNESCO Chief, Ambassador». *www.twf.org*. Besøkt 12. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mirza Masood – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mirza Masood – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mirza Masood – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI
 |
Omslaget til rettsreferatet i saken *Dred Scott* v. *Sandford*.
***Dred Scott v. Sandford*** var en sak ført i USAs høyesterett 1857, som fratok afroamerikaner føderal rettslig handleevne og tillot slaveri i de føderale territoriene. Missouri-kompromisset ble erklært for forfatningsstridig.

Dred Scott, en afroamerikansk slave hadde av sin eier, John F.A. Sanford, blitt ført til Minnesota-territoriet hvor Kongressen forbød slaveri. Han anla derfor sak og krevde sin frihet. I de lavere domstolene hadde han fått medhold, men tapte i Høyesterett etter en votering med stemmetallene 7-2. Dred Scotts sak ble ført for Høyesterett av Montgomery Blair og George Ticknor Curtis.

Dommen
------

I dommen som var skrevet av Høyesteretts ordfører Roger B. Taney, ble det fastsatt at afroamerikanere ikke kunne være amerikanske borgere og at de derfor manglet føderal rettslig handleevne Domstolen fant at Kongressen ikke hadde konstitusjonell rett til å regulere slaveriet i de føderale territoriene.

Førstvoterende Roger B. Taneys votum, som flertallet av dommerkollegiet tiltrådte, la til grunn at personer av afrikansk byrd ikke var eller kunne bli borgere etter De forente staters forfatning. Forfatningen ga, ifølge domsavsigelsen, Kongressen rett til å regulere de føderale territoriene, og gjaldt kun i de territorier som tilhørte De forente stater da forfatningen ble ratifisert. Missouri-kompromisset som forbød slaveri i de territorier som ble en del av De forente stater etter den meksikanske krigen, gjaldt derfor ikke.

Rettsvirkningen opphevd
-----------------------

Det trettende grunnlovstillegget, som ble vedtatt i 1865, forbød slaveri i USA, og det fjortende grunnlovstillegget til USAs grunnlov ga i 1868 afroamerikanere statsborgerskap.

Historien om rettssaken og bakgrunnen for den er en del av utstillingen om afroamerikansk historie i Gateway Arch nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑  . Arkivert fra originalen 9. november 2015.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  *American Heritage*
3. ↑  Sandford: The Court's Most Dreadful Case and How it Changed History," *Chicago-Kent Law Review* 82(2007)3:3-48.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |