recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«Great Eastern»
**S/S «Great Eastern»** var et dampfartøy konstruert av Isambard Kingdom Brunel. Det var med sine 211 meters lengde verdens største fartøy da det ble satt i service 1858 og forble det største fram til RMS «Oceanic» i 1899.

Historie
--------

Selskapet Eastern Steam Navigation Company ble etabert 1851 for å finansiere og bygge skipet. Visjonene var store; «Great Eastern» skulle bli større, sterkere og mer imponerende enn alle andre fartøy som noensinne har blitt bygd.

Som sjefingeniør og drivkraft i prosjektet ble briten Isambard Kingdom Brunel valgt. Han var ansett som tidens dyktigste og mest visjonære ingeniør. Arkitekt for prosjektet var John Scott Russell.

Da Rusell i februar 1856 ble slått konkurs stanser kreditorene byggingen. Etter tre måneder i dødvann kom kreditorene til en minnelig ordning etter delbetaling, og byggingen forsatte et år til.

Jomfruturen begynte den 7. september 1859. Uken etter etter å ha sett «Great Eastern» seile ut til havs, døde Isambard Kingdom Brunel av hjerneslag.

Fartøyet var ment for 4 000 passasjerer i trafikk på ruten Storbritannia-Australia, men viste seg økonomisk ulønnsom i linjetrafikk. Fartøyets konstruksjon førte til at hun rullet sterkt i sjøgang, noe som gjorde reisene ubehagelige. «Great Eastern», under kommando av kaptein James Anderson ble brukt på midten av 1860-tallet til legging av den første transatlantiske telegrafkabel mellom England og USA.

A white flagpole in front of football groundMast reddet fra S/S «Great Eastern», i dag flaggstang på Anfield stadion i Liverpool
Fartøyet ble opphugget i Rock Ferry 1889. Rock Ferry ligger ved munningen av elven Mersey. Det tok 18 måneder å gjøre skipet til spiker. På Anfield stadion i Liverpool ble en av skipets flaggstenger satt opp.

Referanser
----------

1. ↑  Verdenens historie nr 5 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Etiopias flagg – størrelsesforhold 1:2
Etiopias flagg uten emblem i perioden 1991-1996
**Etiopias flagg** ble tatt i bruk i Etiopia i sin nåværende form 6. februar 1996. 

Fargene for afrikansk enhet – rødt, grønt og gult – stammer fra, og brukes fortsatt i det etiopiske flagget. Disse fargene ble første gang brukt på et kvadratisk nasjonalflagg i 1897, men fargene symboliserte det etiopiske keiserhuset, *det salomonske dynasti* i mange hundre år før den tid. Den nåværende rekkefølgen på de vannrette stripene ble fastlagt i 1941.

Etiopias riksvåpen, vedtatt i 1996, er symbolet i midten av flagget. Det skal både være en link til den gamle etiopiske sivilisasjonen, som hadde pentagrammet som viktig symbol, samtidig som strålene symboliserer Etiopias forskjellige folkegrupper.

Tidligere flagg
---------------

Flagget under Det salomonske dynasti fam til 1974, og har Løven av Judas stamme stående på tre av fire labber. Løven er kronet og holder med en labb en korsstav med vimpel. I hvert hjørne er det en Davidsstjerne.

Ulike motiv ble brukt av Derg og under folkerepublikken 1987-91. I Derg-tiden ble det eksperimentert med ulike emblem i flagget, og flagget ble også brukt uten emblem.

Keiserrikets flagg brukes fortsatt innen rastafaribevegelsen og av andre tilhengere av kongehuset. 

* Menelik IIs flagg (1897-1914)Menelik IIs flagg (1897-1914)
* Det keiserlige flagg fram til 1974.Det keiserlige flagg fram til 1974.
* Baksiden av det keiserlige flagg, med Sankt Georg som motivBaksiden av det keiserlige flagg, med Sankt Georg som motiv
* Dergs flagg 1975-87Dergs flagg 1975-87
* Folkerepublikkens flagg 1987-91.Folkerepublikkens flagg 1987-91.

Eksterne lenker
---------------

* 

| * v
* d
* r
Afrikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Djibouti
* Egypt
* Ekvatorial-Guinea
* Elfenbenskysten
* Eritrea
* Eswatini
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kamerun
* Kapp Verde
* Kenya
* Komorene
* Republikken Kongo (Kongo-Brazzaville)
* DR Kongo
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Marokko
* Mauritania
* Mauritius
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Den sentralafrikanske republikk
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Sudan
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Tanzania
* Togo
* Tsjad
* Tunisia
* Uganda
* Vest-Sahara
* Zambia
* Zimbabwe

 |
| Territorier | 
* Ceuta
* Det britiske territoriet i Indiahavet
* Kanariøyene
* Madeira
* Melilla
* Réunion
* Saint Helena
* Tristan da Cunha

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**DS «Great Western»** var en hjuldamper bygget i 1837 som det første dampskip spesielt konstruert for å krysse Atlanterhavet. Det var det hurtigste skip da det ble tatt i bruk 23. april 1838 da skipet vant det prestisjefylte Atlanterhavets blå bånd. Like før hadde DS «Sirius» gjennomført den første transatlantiske overfart utelukkende med dampkraft, en overfart som hadde tatt om lag 3 dager lenger.

«Great Western» ble designet av jernbaneingeniøren Isambard Kingdom Brunel og hadde skrog av eik med skovler. Det var bygget med fire master til seil som kunne brukes til ekstra fremdrift eller stabilisere skipet i hardt vær.

«Great Western» gjennomførte totalt 45 krysninger av Atlanterhavet før en grunnstøting i 1846 påførte skipet skader som gjorde at det ble vurdert uskikket til flere atlanterhavskrysninger. Året etter ble skipet solgt, og det ble blant annet brukt til troppetransport under Krimkrigen, før det ble hugget opp i oktober 1856.

Referanser
----------

1. ↑  The Great Western Steamship, 1837 GG Archives

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Krigsgravene på Biri kirkegård.
Fem engelske soldater gravlagt på Biri kirkegård sammen med en norsk soldat.

**Krigsgravene på Biri** er et fredet gravsted med fem engelske og en norsk soldat på Biri kirkegård. Det er krigsgravtjenesten som har ansvaret for vedlikeholdet av gravstedene. Hver 17. mai blir hendelsen markert ved kransenedleggelse på Biri kirkegård.

De fem soldatene ble drept under andre verdenskrig på Biri 22. april 1940 da tyskerne skjøt med en kanon som de hadde tatt fra det norske forsvaret. De fem soldatene og lastebilens norske sjåfør, soldat Johannes Ellefsen, ble drept da lastebilen de satt på skulle frakte dem sørover. Ombord i lastebilen var det seks engelske soldater og en norsk soldat som også var sjåfør. De seks engelske soldatene tilhørte samme kompani, The Sherwood Foresters 8. kompani. Dette var et kompani som før de kom til Norge hadde tjenestegjort som soldater i India, der England som kjent var kolonimakt i en årrekke.

De drepte soldatene
-------------------

1. Samuel Arthur Kendrick (22 år), menig soldat og sønn av John Samuel Kendrick og Lucy Jones fra Wednesbury i Staffordshire.
2. Henry H. Brown (21 år), menig soldat og sønn av Henry og Francis S. A. Brown fra Mansfield i Nottinghamshire.
3. Haydn H. Davey (19 år), menig soldat og sønn av John og Sarah Davey fra samme sted som Brown.
4. A. Taylor (21 år), visekorporal og var sønn av Henry og Mary Taylor fra Manton, Worksop i Nottinghamshire.
5. Henry Arthur Maslin (42 år), korporal og sønn av Henry og Emily Maslin fra Manton, Worksop i Nottinghamshire. Gift med kona Doris.
6. Johannes Ellefsen (f. 1908) fra Enebakk i Akershus.

Bare en person overlevde, løytnant Dawson, som ble innlagt på sykehuset i Lillehammer og som senere ble krigsfange.

Kilder
------

* Torvild Sveens private arkiver, gjengitt i Biriavisa 2015
**Krigsfangeleir 2VK** på Mellom Bolærne var en fangeleir for sovjetiske krigsfanger under andre verdenskrig i Nøtterøy kommune; i dag i Færder kommune. Fangeleiren var en av underleirene til hovedleiren Stalag 303 på Jørstadmoen ved Lillehammer. 

Den ble etablert i 1943 for 290 fanger som ble satt til tungt anleggsarbeid på festningen, de fleste av dem sovjetrussere».  
Da festningen var ferdig fikk leiren en ny uhyggelig funksjon som "dødsleir". Sovjetiske fanger som ble sendt til denne leiren høsten 1944 led av smittsomme sykdommer og ble sendt dit for å dø. Fangene som døde den siste måneden før freden i 1945, ble gravlagt i Sørbukta, om lag 500 meter lenger vest på øya. 

I 1953 ble levningene av 28 sovjetiske krigsfanger flyttet herifra til Vestre gravlund i Oslo. Det døde også 20 krigsfanger fra Bolærne på Tønsberg sykehus etter befrielsen av leiren. I tillegg fikk et ukjent antall krigsfanger sin grav i sjøen ved Bolærne. En antar også at det fremdeles kan være uoppdagede graver på øya Mellom Bolærne 

Hele fangeleiren ble brent ned i 1945 på grunn av smittefaren. Arealene der fangeleiren og den tilhørende gravplassen lå er registrert som et ikke-fredet kulturminne fra nyere tid. Nøtterøy kommune har montert en informasjonstavle på stedet. Det er tidligere satt opp en minneplate, støpt i metall, med følgende tekst: *"Til minne om de russiske krigsfanger som led og døde i denne leir fra desember 1944 til frigjøringen i mai 1945."*

Se også
-------

* Okkupasjonsmaktens fangeleirer i Norge
* Liste over kulturminner i Færder

Referanser
----------

1. ↑  Håkon Bonafede: «Djeveløya»; klikk.no, 7.4.2018
2. ↑  Bay, Eirik Gripp (2014). «The Front-sisters: A new take on Norwegian women in the German Red Cross of WWII» (PDF). *University of Oslo*. s. 88. Besøkt 16. mars 2015.
3. 1 2 3 4  Festningsverk.no. «Dødsleiren på Bolærne 1944».
4. ↑  Fossum, Anitra, og Stefan Brunvatne. 'Krigsfangeleiren på Mellom Bolæren'. Vestfold 
Fylkeskommune. 2. september 2013.  (funnet 22. september 2014).

Eksterne lenker
---------------

* «Krigsfangeleir 2VK». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* «Gravplass». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* filmen «Mellom Bolærne, djeveløya i Oslofjorden», produsert av Festningsverk.no
Skisse av et ionekanal i en fosfolipidmembran.
En **ionekanal** eller et **kanalprotein** er et molekyl som passivt, uten bruk av energi, muliggjør diffusjon gjennom cellemembranen av stoffer som ellers ikke ville kunne diffundere igjennom på grunn av sin polaritet. Proteinet former en «kanal» gjennom membranen som omgir alle biologiske celler.

Diffusjon
---------

Noen små upolare molekyler, som gassene O₂, CO₂ og N₂, i tillegg til noen større fettløselige molekyler som vitamin A og E, kan diffundere rett igjennom cellemembranen *mellom* fosfolipidmolekylene. Dette er fordi disse molekylene kan gli gjennom den hydrofobe delen av fosfolipidlaget uten å bli frastøtt. Store polare molekyler, ioner (selv ikke H⁺) og glukose diffunderer *ikke*.

Membranproteinene
-----------------

På grunn av at enkelte stoffer ikke kan transporteres inn og ut av cellene ved diffusjon, må cellene ha en mekanisme som tillater denne transporten ved hjelp av proteiner i cellemembranen. Ionekanaler er én slik type (den andre er *bærerproteiner*, som frakter molekylene igjennom vha. energi). Disse danner mer eller mindre åpne porer gjennom membranen, slik at molekyler som Na⁺, K⁺, Ca²⁺ og Cl⁻ kan slippe gjennom. Noen kanaler er bestandig åpne, andre kan åpnes og lukkes ved behov. Det finnes en stor mengde ulike ionekanaler; de kan være spesifikke; konstruert slik at de bare slipper én type molekyler igjennom, eller de kan være mer generelle.

Ligandstyrt ionekanaler styres av at et signalstoff (ligander) binder seg til ionekanalen og fører til at kanalen åpnes.

Kilder
------

* Sletbakk *et al*. 2012: *Bios 1* – Cappelen Damm. ISBN 978-82-02-37089-3
* Pollard & Earnshaw 2004: *Cell Biology* - Saunders. ISBN 1-4160-2388-7

Eksterne lenker
---------------

* «ionekanal» hos *Store medisinske leksikon*
* «ionekanal» forklart av Instituttet for biovitenskap ved UiO

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Banjaran Crocker nasjonalpark** (malayisk: *Taman Negara Banjaran Crocker*, engelsk: *Crocker Range National Park*) er en nasjonalpark i Crockerfjellene i den vestlige delen av delstaten Sabah i den malaysiske delen av Borneo. Parken ble opprettet i 1984, og er med et areal på 1 400 kvadratkilometer den største i Sabah.

Parken ligger i nedbørsfeltet til fem større elver på vestkysten av Sabah, og det høyeste punktet er det 2 050 meter høye Gunung Alab.

Floraen består av en blandet dipterocarpaceae-regnskog. Blant dyrelivet er der 106 pattedyrarter, 256 fuglearter, reptiler, frosker og ferskvannsfisk. Av truede arter er der orangutanger, malayabjørner og treleoparder.

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Malaysia

Kilder
------

* (en) The Sabah Parks Board of Trustees

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crocker Range National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Jacqueline Danell Obradors** (født 6. oktober 1966 i San Fernando Valley i California) er en amerikansk skuespiller. Hun har vært med i filmer som Six Days Seven Nights (1998), *Deuce Bigalow: Male Gigolo* (1999), Tortilla Soup (2001), A Man Apart (2003) og *Unstoppable*. Hun hadde også en rolle i *NYPD Blue* fra til 2001 til 2005.

 Biografi
---------

Hun er datter av argentinske immigranter; Angie, en kirkearbeider, og Albert, en renholder. Før hun ble skuespiller jobbet hun som kassadame.[]

Karriere
--------

Hun har hatt biroller i filmer som *Six Days Seven Nights* (som Angelica) og *A Man Apart*, og for sin rolle som Rita Ortiz i NYPD Blue fra 2001 til 2005. I 2001 gav hun stemmen til Audrey Rocio Ramirez i filmen Atlantis: En forsvunnet verden hun gjorde også den samme stemmen i Atlantis - Milos tilbakekomst fra 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacqueline Obradors på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jacqueline Obradors i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jacqueline Obradors på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Jacqueline Obradors på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jacqueline Obradors på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jacqueline Obradors hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jacqueline Obradors hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Jacques-Davy Duperron** (født 25. november 1556 i Saint-Lô i Manche i Frankrike, død 5. september 1618 i Bagnolet i Seine-Saint-Denis) var en fransk kardinal.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jacques-Davy Duperron ble født som kalvinist; han var sønn av en reformert pastor som for sin tros skyld var flyktet til Normandie fra det sveitsiske kanton Bern. Etter teologiske og humanistiske studier vendte han tilbake til farens hjemsted. 

### Ved hoffet

Duperron kom som 20-åring til Henrik IIIs hoff der han avsverget (1577 eller 1578) seg denne tro og snart kom i stor gunst hos kongen. Duperron overvar Henrik IV:s omvendelse og forsoning med Roma, og ble innviklet i en heftig polemikk med hugenottene, særskilt med Philippe Duplessis-Mornay.

I 1591 ble han utnevnt til biskop av Évreux, og etterskuddsvis ble han i 1593 presteviet, og enda senere, 27. desember 1595 i Roma, ble han bispeviet av kardinal François de Joyeuse som var erkebiskop av Toulouse; medkonsekratorer var Guillaume d’Avançon som var erkebiskop av Embrun, og Anne d’Escars de Givry som var biskop av Lisieux.

### Kardinal

Etter en berømt disputasjon med denne i Fontainebleau i 1600 mottok han kardinalshatten av pave Klemens VIII i 1604. I 1606 ble han erkebiskop av Sens.

Også i diplomatiske beskikkelser ble Duperron benyttet av Henrik IV. Etter kongens død trakk han seg tilbake fra politikken men opptrådte ved stendermøtet i 1614 skarpt mot tredjestandens gallikanske forslag.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Jacques Davy Duperron, SNAC Ark-ID w60z880t, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Svensk uppslagsbok*. Malmö 1931.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BNE
 |
**Annika Belshaw** (født 13. juni 2002) er en amerikansk skihopper som representerer Steamboat Springs Winter Sports Club.

Hun deltok ved Vinter-OL for ungdom 2020 i Lausanne, der Belshaw endte på 21.-plass i normalbakken og 11.-plass i mikslagkonkurransen.

Hun debuterte i verdenscupen den 27. januar 2018 i slovenske Ljubno, hvor hun endte på en 39. plass.

Belshaw deltok ved Ski-VM 2021, der hun kvalifiserte seg til normalbakkerennet og endte på en 37.-plass. I lagkonkurransen for kvinner hoppet hun USA inn til en 10.-plass, og til en 12.-plass to dager senere under mikslagkonkurransen. Hun klarte akkurat ikke å kvalifisere seg til storbakkerennet.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.lausanne2020.sport[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Annika Belshaw – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Annika Belshaw – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Annika Belshaw – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Annika Belshaw – skijumping.pl Rediger på Wikidata
* Annika Belshaw på Instagram Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finlands flagg Finland |
| Langrenn |
| Paralympics |
| Sølv | 2014 Russlands flagg Sotsji | 20 km |
| Bronse | 2010 Canadas flagg Vancouver | Sprint |
| Para-VM |
| Gull | 2009 Finlands flagg Vuokatti |  20 km klassisk |
| Bronse | 2011 Russlands flagg Khanty-Mansijsk |  20 km  |

**Ilkka Tuomisto** (født 19. januar 1984 i Tavastkyro) er en finsk funksjonshemmet langrennsløper. Han har VM-gull fra 2011 og to medaljer ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji som fremste internasjonale meritter. 

Han konkurrerer i klassen LW8, for stående utøvere. Han amputerte venstre arm ved fødselen. I Paralympiske vinterleker 2010 var han Finlands flaggbærer under åpningsseremonien.

Karriere
--------

Tuomisto deltok i VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2005, der han kom på fjerdeplass på 5 km, ellevteplass på 20 km og 15.-plass på 10 km. I VM i 2009 vant han 20 km klassisk, i klassen LW2-9. I tillegg kom han på sjetteplass på 10 km og langrennssprinten.

Han deltok i Paralympiske vinterleker 2010, der han også var flaggbærer under åpningsseremonien. Han fikk én medalje i disse lekene; han fikk bronse på langrennssprinten, som var i klassisk stil. Japanske Yoshihiro Nitta vant sprinten. Han kom på niendeplass på 10 km og ellevteplass på 20 km. Året etter deltok han i VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2011, der han fikk bronse på 20 km, samt at han kom på femteplass på 10 km og sprinten. 

I VM i skiskyting og langrenn for funksjonshemmede 2013 kom han på fjerdeplass på 20 km, sjetteplass på langrennssprinten og syvendeplass på 10 km.

I Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji kom han på annenplass på 20 km langrenn, klassisk stil, bak Rusjan Minnegulov. Han kom på syvendeplass på 10 km, og på sprinten ble han slått ut i semifinalen, og endte på åttendeplass.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ilkka Tuomisto – IPC.infostradasports.com Rediger på Wikidata

* (en) Ilkka Tuomisto – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ilkka Tuomisto – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Profil hos Paralympics 2014 Arkivert 20. mars 2014 hos Wayback Machine.
* Profil hos IPC Arkivert 8. februar 2018 hos Wayback Machine. (biografi og resultater)
**Annika Udo** (født 1960) er en svensk-norsk figurspiller, figur-/dukkemaker og teaterleder. Hun er kunstnerisk og administrativ leder for Teater Visuell i Trondheim .

Utdanning
---------

Annika Udo er utdannet figurspiller ved Norsk Dukketeater Akademi, Høgskolen i Østfold i Fredrikstad i 1991-1994. 
Hun var student i første kull ved akademiet. I studietiden hennes laget NRKs kulturmagasin *Kulturoperatørene* et lengre innslag om utdanning, der de blant annet intervjuet Annika Udo.

Kunstnerisk virke
-----------------

Teater Visuell ble etablert i Trondheim i 1994. Teaterets grunnlegger og utøver er Annika Udo.

Siden 2004 har teateret disponert ‘Stillverk 1’ som egen scene. her produseres figurteater for barn, ungdom og voksne.

Teater Visuell uttrykker seg gjennom figurer (dukker og objekter) som skaper visuelle bilder, tildels uten bruk av ord. Det arbeides ofte med bestemte tematiseringer i form av korte sekvenser som gjenspeiler det indre hendelsesforløpet.

Figurteater setter fokus på dødt og levende og dermed på de eksistensielle spørsmål. Det står bortenfor normaliteten, kan sjonglere med uavhengigheten og få oss til å glemme selvfølgeligheter. Vise oss speilbilder, drømmebilder eller vrangbilder – av oss selv. 
Det visuelle er det sentrale.

Teater Visuell har representert Norge ved flere teaterfestivaler i både inn- og utland.

I 1997 hadde Teater Visuell samproduksjon med det frie sceniske figurteateret Cirka Teater med forestillingen *Poste Restante*.

Per 2018 arbeider Annika Udo med stop motion-animasjon.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Teater Visuell». *proff.no*. Arkivert fra originalen 8. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.
3. ↑  «Annika Udo». *Sceneweb.no*. Besøkt 8. mars 2018.
4. ↑  «NRK TV - Se Kulturoperatørene» **(norsk)**. 23. februar 1993. Besøkt 14. mai 2018. «Dukketeater»
5. ↑  «Stillverk 1». *stillverk1.no*. Arkivert fra originalen 8. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.
6. ↑  «Poste Restante». *Sceneweb.no*. Besøkt 8. mars 2018.
7. ↑  Elisabeth Fossan (10. mars 2015). «Månedag "Krakkel Spetakkel"». Besøkt 14. mai 2018. «Fra forestillingen "Krakkel Spetakkel" Teater Visuell - Annika Udo / Animasjon - Marius Stene / Musikk: Daniel Herskedal/Elisabeth Fossan»
Øya Delos hvor den tidlige poeten Olen fra Lykia skal ha virket. Maleri av Carl Rottmann, 1847
**Olen** av Lykia (gresk Ὠλήν) var en legendarisk tidlig poet fra Lykia som dro til Delos hvor hans hymner feiret de kvinnelige personlige hjelperne til Apollon på øya Delos hvor guden etter sigende skal ha bli født, og av andre «antikke hymner» som fortsatt var en del av kulten på Delos i Herodots tid:

«Arge og Opis kom på den samme tid som Delos' guder og er æret av delianerne på ulikt vis. For kvinnene på Delos gjør samlinger i disse kvinnehjelpernes navn, og påkaller dem i hymner som Olen, en lykianer, diktet for dem; og resten av øyboerne, og selv de i Jonia, har blitt lært av delianerne til å gjøre det samme. Denne Olen, som kom fra Lykia, gjorde andre gamle hymner som også er sunget på Delos.» (*Perserkrigene*
Den hieroglyfiske poesien til Olen er i dag gått fullstendig tapt. Geografen  Pausanias skrev at «Lykiske Olen, en tidligere poet, som diktet for delianerne, blant andre hymner, en til Eileithyia, titulerte henne som «den dyktige spinnersken», klart identifiserte henne med skjebnen, og gjorde henne eldre enn Kronos.» Åpenbart reflekterte Olens hymner den førgreske rollen til Eileithyia som olympiske mytografer som Hesiod ga en ny rolle som en datter av Zevs og Hera.

Pythia Boeo fra Delfi tilskrev i en av hennes hymner at Olen hadde æren for å ha opprettet Apollons kult og oppfinnelsen av det episke versemål. Mange hymner, *nomes* (enkle sanger som fulgte korets sirkulære danser), og orakler, er tilskrevet Olen. Disse ble bevart på Delos. «Legenden som ble særlig tilskrevet ham var at Apollons opphold blant hyperboreerne.»

Referanser
----------

1. ↑  *Persian Wars* iv.35.1 Arkivert 18. april 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Pausanias: *Beskrivelser av Hellas*, 8.21.3
3. ↑  Potter, John (1840): *Archaeologia graeca or the Antiquities of Greece*, T. Tegg, s. 269
4. ↑  Harry Thurston Peck (1898).

Litteratur
----------

* Herodotus: *The Persian Wars* iv.35.1
* Peck, Harry Thurston (1898): *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*, New York. Harper and Brothers.
* Potter, John (1840): *Archaeologia graeca or the Antiquities of Greece*], T. Tegg
**Iljusjin Il-12** ( NATO-kallenavn: *«Coach»* ) var et sovjetisk to-motors militært og sivilt passasjer- og fraktfly som ble utviklet på midten av 1940-tallet 

Flyet var ment som en avløser og etterfølger av Lisunov Li-2 som var den lisensbygde DC-3, Det nye flyet var på mange måter et «klassisk» eksempel på et to-motors helmetall fly fra 1940-tallet. En betydelig forbedring var at flyet var utstyrt med nesehjul, noe som gav bedre utsikt under start og landing og taxing. Sammenlignet med sin forgjenger DC-3/Li2, hadde Il-12 kraftigere motorer og større vingeflate. 

Flyet gjennomførte sin jomfrutur den 15. august 1945, Flyet var utstyrt med to ACh-31 dieselmotorer (hver på 1 500 hk). Jomfruturen viste at at flyet hadde for svake motorer og det ble bestemt å utstyre flyet med sterkere motorer. Prototypen fikk så installert Shvetsov ASh-82 stjernemotorer, hver på 1 850 hk. Flyet fikk dermed 25% mer motorkraft og gjennomførte så sin andre jomfrutur den 9. januar 1946.

Flykroppen hadde et betydelig volum med åtte rektangulære vinduer på hver side. Med et mannskap på 3-5 kunne flyet frakte 32 fallskjermsoldater. 

En sivilutgave ble bygget for Aeroflot. Selv om militærutgaven kunne frakte opp til 32 fullt utrustede soldater, ble Aeroflots maskiner begrenset til maksimum 21, vanligvis 18 passasjerer.

Det ble bygget 663 eksemplarer av Il-12 og en forbedret modell ble benevnt Ilyushin Il-14.

Varianter
---------

* **Il-12** : To-motors sivilt passasjer- og fraktfly.
* **Il-12A** : Umodifisert Iljushin Il-12.
* **Il-12B** : Modifisert Iljushin Il-12, med forbedret av-isingssystem.
* **Il-12D** : To-motors militært transportfly for Russlands flyvåpen.

Referanser
----------

1. ↑  «Dates of Maiden Flights by Aircraft Designed by "Ilyushin" Design Bureau.». *Ilyushin Aviation Complex*. Arkivert fra originalen 18. juli 2011. Besøkt 25. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Mer om flytypen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Iljusjin II-28** (NATO-kallenavn **Beagle** og **Mascot**) er et taktisk bombefly utviklet av Iljusjin. Il-28 fløy første gang 8. august 1948 og var Sovjetunionens første jetdrevne bombefly. Flytypen ble produsert fra september 1950 og omtrent 3 000 fly ble produsert av Sovjetunionen. I tillegg ble omkring 2 000 fly produsert i Kina under betegnelsen **Harbin H-5**. Il-28 ble også produsert i Tsjekkoslovakia under betegnelsen **B-228**. Omkring halvparten av flyene produsert i Sovjetunionen ble eksportert til en rekke land, blant annet Afghanistan, Albania, Cuba, Finland, Indonesia, Irak, Kina, Nigeria, Polen, Romania, Tsjekkoslovakia, Ungarn, Vietnam og Øst-Tyskland. I Egypt og Kina var flyene i bruk til inn på 1990-tallet.

Varianter
---------

**Il-28R** var et taktisk rekognoseringsfly utstyrt med kameraer i bomberommet. **Il-28T** var et maritimt bombefly med kapasitet for en eller to torpedoer, eller som kunne brukes til minelegging, og **Il-28U** var en versjon for trening av mannskaper. NATOs kallenavn på bombeflyene er *Beagle* mens treningsvarianten Il-28U kalles *Mascot*.
Il-28 ble også brukt av Aeroflot som postfly under betegnelsen **Il-20**.

Tekniske spesifikasjoner
------------------------

Plantegninger av Iljusjin II-28

| Spesifikasjoner | Il-28 |
| --- | --- |
| Lengde | 17,65 m |
| Høyde | 6,70 m |
| Vingespenn | 21,45 m |
| Vingeareale | 60,80 m² |
| Nettovekt | 11 890 kg |
| Maksimal startvekt | 21 200 kg |
| Motor | 2× Klimov VK-1A turbojetmotorer |
| Ytelser | Il-28 |
| Motorytelse | 26,48 kN hver |
| Topphastighet | 902 km/t |
| Marsjfart | opptil 876 km/t |
| Vertikalhastighet | Opptil 900 m/min |
| Rekkevidde | 2 400 km |
| Bestykning | Il-28 |
| Intern | 4× 23mm Nudelman-Rikhter kanoner |
| Våpenlast | Opptil 3 000 kg |
|

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ilyushin Il-28 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ilyushin Il-28 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** NKC
 |
**Olena Holub** (noen ganger *Olena Golub*, ukrainsk: Олена Євгенівна Голуб, født 25. desember 1951 i Kyiv) er en ukrainsk samtidskunstner, maler og kunstkritiker, medlem av National Union of Artists of Ukraine (siden 2003). Arbeidene hennes har vært utstilt i flere land, ut i Tyskland, Nederland, Belgia, Sør-Korea, Polen, Østerrike, Ungarn, etc. Noen av verkene hennes er i National Art Museum of Ukraine, Museum of the Pannonholm Archabate (Ungarn) og andre. Hennes verker har vært utstilt i flere land.

Siden 2003 begynte Lena å lage fotoinstallasjoner ved hjelp av datateknologi. Hun kom ofte tilbake til menneskelige problemer og omarbeidet historiske figurer. I dag fortsetter Golub å jobbe med nye ideer, som inkluderer globalisering i sitt arbeid.

### Utmerkelser

Pris - 3. pris (Marcil Lavallée-pris) til O. Holub, Ukraina, for nøkler. Ottawa , Canada , 2020   

Tildelingsbevis for fortjeneste av «Matrices 2017» - Internasjonale utstillinger av små elektrografiske kunstverk, Budapest , Ungarn , 2017   

Tildeling av «Matrices 2012» - Internasjonale utstillinger av små elektrografiske kunstverk, Budapest , Ungarn , 2012

Referanser
----------

1. ↑  О. В. Сидор-Гібелинда (2006). «ГО́ЛУБ Олена Євгенівна». Encyclopedia of Modern Ukraine. Besøkt 9. mai 2017.
2. ↑  «Lena Golub». artists.de. Besøkt 9. mai 2017.
3. ↑
4. ↑  pp.10,50,71
5. ↑  p.51.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Olena Holub (painter) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lena Golub hos Artists.de
* Olena Golub in the NUAU hos konshu.org
**Luzius Rüedi** (født 12. juni 1900 i Thusis, død 19. juli 1993 i Zürich) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1928 i St. Moritz.

Rüedi vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og Sverige. Sveits' resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var seier med 4-0 over Storbritannia og tap med 0-4 mot Sverige og 0-13 mot Canada. OL-turneringen i ishockey 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey.

OL-, VM- og EM-medaljer
-----------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey, Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luzius Rüedi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Luzius Rüedi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Luzius Rüedi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Luzius Rüedi – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Luzius Rüedi – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** HDS
 |
**Iljusjin Il-4** (NATO-kallenavn: *«Bob»*) var et sovjetisk bombefly utviklet av Iljusjin. Il-4 var basert på **DB-3** og fløy første gang 21. mai 1939. Flyet hadde opprinnelig betegnelsen **DB-3F** og fikk først betegnelsen Il-4 fra mars 1942. Il-4 var sammen med forgjengeren DB-3 de viktigste langtrekkende bombeflyene Sovjetunionen hadde og utgjorde ved slutten av den andre verdenskrig tilsammen 86% av alle langtrekkende bombefly sovjetunion hadde tilgjengelig.

Beskrivelse
-----------

Il-4 skilte seg fra tidligere DB-3 ved et nytt og mer strømlinjeformet skrog, nye vinger med større vingeareal. Nye og mer moderne produksjonsmetoder ble tatt i bruk og flyet fikk et enklere drivstoffsystem, med antall drivstofftanker redusert til seks tanker, samt en rekke andre forbedringeringer. Il-4 ble utstyrt med to nyutviklede **M-88** motorer som hadde en ytelse på 1 000 hk hver, og fra 1941 med to oppgraderte **M-88B** på 1 100 hk hver. Bestykningen besto av tre 7,62 mm mitraljøser, hvorav den ene i et bevegelig tårn. Denne ble byttet ut med en 12,7 mm mitraljøse i et oppgradert tårn i 1942.

Bruksland
---------

Ilyushin DB-3M med finske markeringer
* Taiwans flagg Taiwan
	+ Republikken Kinas flyvåpen 24 fly
* Finlands flagg Finland
	+ Finlands flyvåpen 11 fly av typen DB-3M og 4 fly av typen DB-3F (Il-4)
* Tysklands flagg Det nasjonalsosialistiske Tyskland
	+ *Luftwaffe*
* Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
	+ Sovjetunionens flyvåpen
	+ Sovjetunionens marines flyvåpen

Spesifikasjoner
---------------

Il-4

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 4 |
| Lengde | 14,8 m |
| Vingespenn | 21,44 m |
| Høyde | 4,2 m |
| Vingeareal | 66,7 m² |
| Vekt (uten last) | 6 000 kg |
| Vekt (maksimalt) | 10 000 kg |
| Motor | 2 × M-88B (2 × 1 100 hk) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 410 km/t |
| Rekkevidde | 2 600 km |
| Marsjhøyde | 10 000 m |
| Klatrefart | 270 m/min |
| Bevæpning |  |
| Maskingeværer | 3 × ShKAS, 7,62 mm |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Soviet Combat Aircraft of the Second World War» bind 2 (ISBN 1-85780-084-2), s.103

Eksterne lenker
---------------

* Wigs Palette-fargelegging Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Olenegorsk** (russisk: Оленего́рск – «Hjortefjellet») er en by i Murmansk oblast i Russland. Byen ligger 112 km sør for Murmansk. Innbyggertallet ved folketellingen i 2002 var 25 166.

Historie
--------

Jernbanestasjonen *Olenja* ble åpnet i 1916, da Murmanbanen ble bygget. Stasjonsbygningene og en liten bosetning lå øst for jernbanen. Stedet ble viktigere på 1930-tallet, da det ble et knutepunkt for den nye jernbanestrekningen til industribyen Montsjegorsk.

I 1949 startet arbeidet på ei jernmalmgruve og et tilhørende prosesseringaanlegg et par kilometer vest for Olenja stasjon. Samtidig ble det grunnlagt en bosetning for gruvearbeiderne, som fikk bystatus i 1957 under navnet Olenegorsk. Jernbanestasjonen het imidlertid Olenja helt fram til 1980-tallet, da den ble kalt Olenegorsk. 

Hovednæringsveien i byen er fremdeles gruvedrifta, og det meste av produksjonen blir i dag fraktet til Severstal i Tsjerepovets.

Referanser
----------

1. ↑  «Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1 (*Resultater fra den all-russiske folketellingen i 2010, bind 1*)» **(russisk)**. Rosstat. 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Olenegorsks historie (russisk)

| * v
* d
* r
Byer i Murmansk oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Murmansk |
| Flag of Murmansk Oblast | 
* Apatity
* Gadzjijevo
* Kandalaksja
* Kirovsk
* Kola
* Kovdor
* Montsjegorsk
* Olenegorsk
* Ostrovnoj
* Poljarnyj
* Poljarnye Zori
* Severomorsk
* Snezjnogorsk
* Zaoziorsk
* Zapoljarnyj

 | Flag of Russia |

Portal: Russland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Luxor AB** var en svensk produsent av hjemmeelektronikk og ble etablert av Axel Harald Holstensson i 1923. Hovedkontor og produksjon var plassert i Motala i Östergötland.

Selskapet produserte radio, TV, datamaskiner og videospill. Selskapet ble kanskje mest kjent for salgssuksessen ABC 80, en datamaskin til hjemmebruk.

Luxor ble etter en rekke års tap overtatt av den svenske staten i 1979. I 1984 overtok det finske Nokia-konsernet Luxor og satset på datamaskinproduksjon i Motala. Produksjonen av TV-apparater ble nedlagt i 1992. Nokia lyktes imidlertid ikke med å få lønnsomhet i bedriften, som derfor i 1988 ble delt opp i mindre enheter og solgt videre til andre selskaper. Produksjonslokalene i Motala ble kjøpt opp av Space Craft Inc (SCI) sammen med deler av elektronikkproduksjonen. Samtidig kjøpte Autoliv AB andre deler av produksjonen og utviklingsvirksomheten. I 2002 la SCI ned den gjenværende virksomheten. Varemerket ble overtatt av det tyrkiske selskapet Vestel i 2006.

Referanser
----------

1. ↑  Robert Ekinge. «Sagan om Luxor - från rörmontage till digitalboxar». *ekinge.nu* **(svensk)**. Arkivert fra originalen 17. september 2012. Besøkt 31. januar 2019.
2. ↑  «Annual report 2007» (PDF). *vestelinvestorrelations.com* **(engelsk)**. s. 5. Besøkt 31. januar 2019. «Vestel also continues its production activities under the Finlux and Luxor trademarks, two well‐known brands in Scandinavia and Northern Europe, which it purchased the rights in 2006.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luxor AB – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Il-78 tilhørende Jamahiriya Air Transport (2005).
**Ilyushin Il-78** (NATO-kallenavn **Midas**) er et firemotors lufttankfly basert på Il-76.

Historie
--------

Transportflyet Il-76 ble påbegynt i 1968, men på grunn av liten drivstoffkapasitet (10 tonn), var rekkevidden utilstrekkelig for bruken det var tiltenkt. Dette gjorde at prosjektet ble skrinlagt. Prosjektet ble startet igjen i 1982 som Il-78.

I tillegg til økt rekkevidde ble det også montert to flyttbare drivstofftanker på 18 230-liter i lasterommet, noe som gir flyet en vekt på 85 720 kg. Flyet kan fylle tre fly samtidig i luften fra UPAZ-1A (Il-78)/UPAZ-1M (Il-78m). I tillegg kan det fjerde flyet også fylles på bakken ved hjelp av konvensjonelle drivstoffslanger som strekker seg fra lasterommet.

Etter at Il-78 ble godkjent i 1984, ble Ilyushin instruert til å designe og produsere en oppgradert versjon som ble kalt Il-78M. Il-78M skulle være et rent tankfly. Det ble også bygget inn en 3. tank, i tillegg til de 2 den hadde fra før. Dette ga flyet en vekt på 105 720 kg.

Referanser
----------

1. ↑  «Il-78 Production Numbers». AeroTransport Data Bank.
**Gordon Gunson** (født 1. juli 1904 i Chester, død 1991) var en engelsk fotballspiller.

Gunson spilte for *Brickfields* (amatør), *Nelson*, Wrexham og Sunderland før han ble hentet til Liverpool av manager George Patterson i mars 1930.

Gunson var vingspiller, og fikk sin debut for de røde 15. mars 1930 i bortekampen mot Bolton, i en kamp Liverpool vant 2-0. Hans første mål kom 10 dager senere, 25. mars i hjemmekampen mot Aston Villa på Anfield. Også denne kampen endte med 2-0 seier for de røde.

I sesongen 1931/1932 var han sammen med Tom Bradshaw de eneste spillerne som var involvert i samtlige av de 46 kampene Liverpool spilte.

Han ble værende i Liverpool frem til 1934, da han signerte for Swindon. Senere i karrieren spilte han for Wrexham for andre gang, og også for *Bangor City* før han la opp som spiller.

Kamper
------

* *1930-1934:* Liverpool: Ligakamper – mål: 81 kamper – 24 mål.
* *1930-1934:* Liverpool: Totalt kamper – mål: 87 kamper – 26 mål.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Michael Douglas spilte Gordon Gekko i de to filmene.
**Gordon Gekko**, spilt av Michael Douglas, er hovedpersonen i filmene *Wall Street* fra 1987 og *Wall Street: Money Never Sleeps* fra 2010. Begge filmene ble regissert av Oliver Stone. 

Gekko har jobbet som aksjespekulant i store deler av sitt liv og er også oppført i *Forbes*' liste over de rikeste fiktive milliardærene i verden. Douglas vant Oscar for beste mannlige hovedrolle for rolleskildringen i *Wall Street*.

Det amerikanske filminstituttet har kåret filmfiguren til filmhistoriens 24. beste skurkeskikkelse. Hans replikk «Greed, for lack of a better word, is good.» («Grådighet - i mangel av et bedre ord - et godt.») ble i 2005 rangert blant de 100 beste replikkene i amerikansk filmhistorie, i kåringen AFI's 100 Years…100 Movie Quotes.

Referanser
----------

1. ↑  «AFI'S 100 YEARS...100 HEROES & VILLAINS». Det amerikanske filminstituttet. Besøkt 7. april 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Gordon Gekko hos Internet Movie Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Gerichtsmuseum Bad Fredeburg** er et museum viet til kriminalitetshistorie i bydelen Bad Fredeburg i Schmallenberg i Hochsauerlandkreis i Regierungsbezirk Arnsberg i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Det befinner seg i loftsetasjen til Amtsgericht Schmallenberg, *Im Ohle 6*.

Museumet viser også håndhevingen av femedomstolenes dommer og historiske håndehevelser av straffer. Henrettelsesmetoden bålbrenning i forbindelse med hekseprosessene blir vist frem, sammen med en original møblert fengselcelle. Det gamle utstyret og inventaret har til hensikt å bringe den forgagne tiden inn i nåtiden.

Museumsbiblioteket inneholder juridisk litteratur fra 1800-tallet.

Eksponat
--------

* DommerbenkDommerbenk
* EdskorsEdskors
* BokskrivemaskinBokskrivemaskin
* Jernkiste til oppbevaring av testamenterJernkiste til oppbevaring av testamenter

Referanser
----------

1. ↑  *www.gerichtsmuseum.de*. Besøkt 9. juli 2023.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Martin Elmiger** (født 23. september 1978 i Hagendorn) er en tidligere profesjonell, sveitsisk landeveissyklist, som ble proff i 2001. Elmiger var på Phonak-laget fra 2002-2006. I 2007 vant han Tour Down Under i Australia sammenlagt.

På 11. etappe i Tour de France 2008 ble han nummer to etter å ha blitt slått av Kurt Asle Arvesen i spurten

Meritter
--------

2000
Stausee-Rundfahrt Klingnau
2001
 Sveitsisk Mester Landevei
2002
Circuito de Getxo
2003
Grand Prix du canton d'Argovie
2004
3. etappe, Grand Prix du Midi Libre
2005
 Sveitsisk Mester Landevei
1. etappe (TTT), Catalonia rundt
2007
Sammenlagt, Tour Down Under
Grand Prix d'Isbergues
2008
3.-plass sammenlagt og 2. etappe, Tour de Picardie
2010
Tour de la Somme
 Sveitsisk Mester Landevei
Sammenlagt og 4. etappe, Firedagers i Dunkerque
2013
Sammenlagt og 1. etappe, Tour du Limousin
2014
 Sveitsisk Mester Landevei

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Elmiger – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – CycleBase Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Martin Elmiger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Martin Domben** (født 23. februar 1900, død 8. desember 1988) var en fiskerbonde og motstandsmann under andre verdenskrig.

Han var fra den avsides Dombevågen, på øya Hovden i Flora kommune. Under den andre verdenskrigen var han et sentralt bindeledd i Shetlandsgjengen. P.g.a. den avsides beliggenheten oppholdt flyktninger seg der, mens de ventet på transport til England. Agenter og store mengder våpen ble tatt i mot til motstandsbevegelsen, særlig i det siste krigsåret. Han fraktet våpen rundt til Nordfjord og Sogn i båten sin under dekke av å frakte skjellsand. Våpen lå skult under sanden. Han var den sentrale kontakten bl. a. for fenrik Ragnar Ulstein fra Kompani Linge som fikk i oppgave å bygge opp Milorg i Sogn og Fjordane i 1945.

Martin Domben ble arrestert 16. februar 1945 på Davik under opprullingen av Milorg i Sogn og Fjordane. Han ble torturert og satt i fangeleiren på Espeland i Arna til krigsslutt.

Referanser
----------

1. ↑  DIS Gravminner i Norge

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Luzia Ebnöther** (født 19. oktober 1971 i Zürich), sveitsiske curlingspiller som deltok i de olympiske leker 2002 i Salt Lake City.

Ebnöther vant en olympisk sølvmedalje i curling under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Hun var med på det sveitsiske laget som kom på andreplass i curlingturneringen for damer bak Storbritannia. De vant semifinalen over USA med 9-4 men tapte finalen mot Storbritannia med 3-4. De andre på laget var Tanya Frei, Laurence Bidaud, Mirjam Ott og Nadia Röthlisberger.

OL-medaljer
-----------

* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i curling, damer Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luzia Ebnöther – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Luzia Ebnöther – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Luzia Ebnöther – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Luzia Ebnöther – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Luzia Ebnöther – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Luzia Ebnöther – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Espås-saken** er en av Norges mest omtalte og omfattende uoppklarte drapssaker. **Trude Espås** (født 1975) var en kvinne som ble voldtatt og drept i Geiranger 8. august 1996. Saken har flere ganger blitt gjenopptatt, uten videre resultat.

Saken
-----

Trude Espås forsvant fra Geiranger 8. august 1996. Hun ble observert sittende på et utsiktspunkt like utenfor sentrum. Dagen etter ble det satt i gang en omfattende leteaksjon. Elleve dager senere ble hun funnet i en steinur like utenfor sentrum av Sunnmørs-bygden. Dette utløste en massiv etterforskning, der bl.a Kripos var involvert gjennom flere år.

Politiets arbeid gikk ut på å kartlegge alle identiteter og kjøretøy i Geiranger drapsdagen. Alle navnelister fra hoteller og campingplasser ble samlet inn, og alle som hadde brukt kredittkort eller blitt observert i Geiranger den aktuelle dagen, ble registrert i politiets databaser. Politiets problem var at mange av turistene som besøker Geiranger kunne komme og forsvinne uten å legge igjen spor som kunne knyttes til deres identitet.

Saken var spesielt vanskelig for politiet, fordi Geiranger ikke har mer enn 270 fastboende, mens det i turistsesongen kan være flere tusen innom den lille bygden hver dag. 3100 vitner fra 37 land er blitt avhørt. Per 2020 har ingen blitt siktet for drapet. En tysktalende mann ble etterlyst i saken så tidlig som i 1999. Over 20 år senere forsøkte politiet fortsatt å identifisere denne personen. Samtidig har det blitt vurdert andre potensielle gjerningspersoner.

Litteratur
----------

* Linda Klakken *Jakten - på sporet av mannen som drepte Trude Espås* Kagge 2022 ISBN 9788248930853

Referanser
----------

1. 1 2  «Gir ikke opp Espås-saken». *www.bt.no*. 12. januar 2001. Besøkt 9. desember 2020.
2. ↑  NTB (27. juli 2017). «Politiet har fått nye tips i Trude Espås-saken - 21 år etter drapet». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 9. desember 2020.
3. ↑  «Ingen løsning i Espås-saken». *www.vg.no*. 31. januar 1999. Besøkt 9. desember 2020.
4. ↑  NTB (11. juli 2017). «Ny teknologi gir nye svar i Trude Espås-saken». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 9. desember 2020.
Portal: Kriminologi