recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norway Pelagi** var en norsk produsent og eksportør av pelagisk fisk, som sild, makrell og lodde, fanget hovedsakelig i Nordsjøen, Norskehavet og Barentshavet. 

Norway Pelagic ASA var notert på Oslo Børs, og hadde sitt hovedkontor i Ålesund.

Virksomhet
----------

Norway Pelagic hadde eierskapsinteresser i femten produksjonsanlegg langs norskekysten. Selskapets hovedvirksomhet var produksjon av rundfrossen og fileter av sild, rundfrossen makrell og lodde. Andre produkter var hestmakrell, makrellfilet, og rogn fra sild og lodde. Nesten hele produksjonen gikk til eksport, og de ​​viktigste markedene var Japan, Russland, Ukraina og Tyskland.

I 2009 ble Marine Stewardship Council-sertifisering tildelt Norway Pelagic for sin Chain of Custody Standards. I april 2012 ble imidlertid sertifiseringen av makrell suspendert, på grunn av kvotekonflikt mellom Norge/EU og Island/Færøyene.

Historikk og begivenheter
-------------------------

Norway Pelagics anlegg i Liavåg
Norway Pelagic ASA ble etablert i 2007 gjennom en fusjon mellom Domstein Pelagic, Global Fish, Bergen Fiskeindustri, Koralfisk og Bernt Hansens Eftf. 

I 2009 kjøpte Norway Pelagic Fryseriet i Lødingen, en produsent av sildeprodukter og lodde. I 2010, kjøpte Norway Pelagic også Emy Fish og Brødr Myhre.

I juli 2010 kjøpte Austevoll Seafood ASA Domstein ASAs aksjer, og ble største aksjonær. I juni 2011 ble Austevoll Fisk AS fusjonert med Norway Pelagic AS som i praksis integrerte Austevolls pelagiske virksomhet for menneskemat i Norway Pelagic. Fusjonen ble gjennomført med oppgjør i Norway Pelagic-aksjer 

I august 2011 ble hovedkontoret flyttet fra Måløy til Ålesund.

I 2014 fusjonerte Norway Pelagic ASA med Egersund Fisk AS og Welcon Invest AS til Pelagia ASA. Hovedkontoret til Pelagia ASA ble lagt til Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Triple certification for norwegian fisheries». MSC. 30. april 2009. Arkivert fra originalen 26. september 2012.  Arkivert 20120926135029 hos WebCite
3. ↑  «Mackerel certificates suspended by Certifiers». MSC. 2. april 2012.
4. ↑  «Completion of merger between Austevoll Fisk AS and Norway Pelagic AS». Norway Pelagic ASA. 29. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*
**Venskaben** er et tradisjonsrikt forsamlingshus og selskapslokale i Asker, drevet av kommunen under Asker kulturhus. Huset ligger i Asker sentrum rett nedenfor Asker rådhus, like ovenfor det historiske kunstnerhjemmet *Hasselbakken*. 

Venskaben rommer i dag to utleielokaler: *Storsalen* med 100 plasser, og *Formannskapssalen* med 30 plasser. Disse leies ut til private og foreninger, og benyttes til arrangementer i regi av kommunen – blant annet av Asker kulturskole.

Historie
--------

Huset er bygget i 1904 i nyklassisitisk stil og, ble tegnet av arkitekt Ivar Næss. Det ble ble innviet 7. desember 1904 som «Asker Festivitets- og Kommunelokale» av Asker Venskabelige Forening, en kvinneforening hvis eneste oppgave var å skaffe bygda et egnet forsamlingslokale. 

I 1905 flyttet Asker herredstyre og Asker sparebank inn i bygget. Sparebanken holdt til i bygget fram til bankens nye bygg sto ferdig i 1919. I 1921 ble bygget overdratt til kommunen. Kommunen hadde kontorer her til det nye rådhuset sto ferdig i 1964.

Bygget har siden vært benyttet som tingsted, som kinosal, til kunstutstillinger og til ulike fremføringer og forestillinger. Venskaben har helt siden 1905 vært en sentral arena for kultur- og foreningslivet i Asker, og viktig for bygdas identitet.

Referanser
----------

1. ↑  «Venskaben». askerkulturhus.no. Besøkt 19. august 2023.
2. ↑  «Asker Herredsstyre». askerbibliotekene.no. Besøkt 19. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Riksantikvarens faktaark om bygningen
**Vellerup kirke** ligger i den nordlige utkanten av landsbyen Vellerup i Hornsherred, ca. 16 km sydvest for Frederikssund på Sjælland. 

Kirken består av et romansk kor og skip, gotisk vestforlengelse og våpenhus samt et tårn på nordsiden fra 1861. De eldste delene er oppført i kampesten opprinnelig i rundbuestil og med små vinduer med innfatning av kalksten. Tårnet kom til i 1862 på skipets nordside (etter tegninger av H.S. Sibbern), og ble oppført i romansk stil med nederste del i hugget kampesten, øverste del med røde mursten og et kjegleformet spir også av mursten.

Inventar
--------

Altertavlen er i renessansestil med et yngre korsfestelsesmaleri i storfeltet. I gavlen er anbragt et eldre krusifiks fra omkring år 1300; figuren har strakte, nesten vannrette armer. 

Prekestolen i ek er i samme stil som altertavlen, den har påmalt årstallet 1640 samt indskåret våbenskjoldene til Dorte Banner og Christoffer Krafse, eiere av det nærliggende godset Egholm. Fyllingerne er dekorert med evangelistene. Fra 1914 har prekestolen stått i skipets sydøsthjørne, tidligere i nordøsthjørnet. 

Døpefonten er i romansk stil av grovkornet, gråblå granitt. Kummen prydes av en 13 enkle arkader og hviler på et flettet tauornament. 

Til kirken hører et 135 cm høyt korbuekrusifiks fra 1100-tallet. Stafferingen mangler for en stor del, men det kan stadig ses at hår og skjegg har vært mørkebrunt, kroppen lysegrå, munnen rød og enkelte av lendekledets folder gråblå. Krusifikset har siden 1920 hengt i Nationalmuseet i København. 

Orgelet er bygget i 1976 av Th. Frobenius og Sønner Orgelbyggeri.

Galleri
-------

* AlteretAlteret
* Dorte Banners våpenskjoldDorte Banners våpenskjold
* Christoffer Krafses våpenskjoldChristoffer Krafses våpenskjold
* Døpefont i granittDøpefont i granitt
* Krusifiks, nå i NationalmuseetKrusifiks, nå i Nationalmuseet

Referanser
----------

1. ↑  J. P. Trap (1898). «Federiksborg Amt». *Kongeriget Danmark*: 180.
2. ↑  «Vellerup Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 1975.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Asker rådhus** er rådhus for Asker kommune, og ligger i Asker sentrum. 

Rådhuset vedtatt bygget i 1958 og er tegnet av arkitektfirmaet Lund & Slaatto. Det er oppført i betong og består av en syv etasjers høyblokk med kontorer, og to lavere fløyer som også inneholder representasjonslokaler. Rådhuset ligger i et parklignende område i utkanten av sentrum og rett ovenfor Venskaben, hvor kommunen hadde sine kontorer inntil rådhuset ble innviet i 1964.

Rådhuset er beskrevet som «et av de viktigste byggene i Norge fra 1960-tallet [med] et seinmodernistisk preg og en rustikk norsk holdning i farger og materialer. Det er et usedvanlig konsekvent byggverk.» Bygget ble tildelt Betongtavlen i 1964. 

I tillegg til verker av Rolf Nesch, Sigrun Berg og Synnøve Anker Aurdal fra innvielsen finnes også malerier av flere kjente kunstnere, deriblant maleriet *Hvalstaddalen* av Otto Valstad

Referanser
----------

1. ↑  tekstilkunst.org Tekstilene i Asker rådhus Arkivert 10. april 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Om Asker rådhus fra arkitektkontorets nettsted
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Kvekerhjelp** er det norske kvekersamfunnets bistandsorganisasjon. Kvekerhjelp har som mål å bidra til at folk i utviklingsland blir i stand til å bedre sin livskvalitet ved egen hjelp. 

Kvekerhjelp driver freds- og forsoningsprosjekter i Rwanda, Burundi og DR Kongo. Alle disse prosjektene er samlet i ett overgripende program kalt Change Agent Peace Program (CAPP). 

I tillegg støtter Kvekerhjelp Palestinian Early Childhood Education Program (PECEP), som driver femten barnehager på Gaza-stripen.

Historie
--------

Navnet Kvekerhjelp ble for første gang tatt i bruk i Norge i forbindelse med at Kvekergruppa i Stavanger hjalp nordmenn som måtte flykte fra byen, under andre verdenskrig. Det fortsatte etter krigen med tretti lastebiler som dro til Hamburg med mat og klær til nødlidende.

I 1963 var Kvekerhjelp den første private organisasjonen som fikk støtte fra Norsk utviklingshjelp (senere Norad).

Se også
-------

* Quaker Peace & Social Witness
**Jens Bing Dons** (født 3. januar 1734 i Trondheim, død 19. mai 1802 i samme by) var en norsk jurist og den første norske professoren i rettsvitenskap ved Københavns Universitet.

Liv
---

Han var sønn av stadsfysikus, senere borgermester og lagmann i Trondheim Paul Dons og Anna Lorentzdatter Holst. Etter å ha blitt student i 1750 fikk han i 1767 den juridiske doktorgraden for en avhandling *De jure retractus gentilitii*. Samme år ble han professor i rettsvitenskap ved Københavns Universitet. Her var han den første som holdt egne forelesninger over dansk rett, som tidligere var blitt behandlet sammen med romerretten.

Alt i 1771 forlot han universitetet, etter å ha blitt utnevnt til deputert ved Danske kancelli. Han ble avskjediget med pensjon i 1773. I 1777 ble han utnevnt til etatsråd og i 1778 til lagmann ved Trondheim lagstol. I 1797 ble han utnevnt til justitiarius ved den nyopprettede stiftsoverretten i Trondheim. Han tok avskjed fra denne stillingen i 1800.

Dons var visepresident i Det kongelige danske Landhusholdningsselskab og fra 1769 medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Forelesningene hans over dansk og norsk rett ble oversatt fra latin og utgitt i fire bind av C. D. Hedegaard 1780–81, trolig uten hans egen medvirkning.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 154[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Deuntzer: «Dons, Jens Bing», i *Dansk biografisk Lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Muharrem Fejzo** (født 24. mai 1933 i Ersekë i kommunen Kolonjë i Albania, død 22. november 2020) var en albansk filmregissør. Han virket også som maler og billedhugger.

Liv og virke
------------

Muharrem Fejzo gikk på kunstskole i Tirana og spesialiserte seg som billehugger. Etter eksamen utstilte han sine skulpturer, men arbeidet også som scenograf på Teatri Popullor (Folketeateret) i Tirana. I 1958 ble han tilknyttet *Kinostudio Shqiperia e Re* (Det albanske filminstitutt). Til å begynne med bestod hans arbeid i å forberede filmsettene, men fra 1963 var han en av de assisterende regissører.

I 1966 fullførte han skuespillerskolen ved Teatri Popullor og begynte å virke ved teateret i Kukës, både som skuespiller og som instruktør. Til denne tid smykket allerede hans skulpturer Vlorës gater. Han debuterte som regissør i 1970. Hans mest fremgangsrike film var komedien *Kapedani* fra 1972.[]

Muharrems sønn Ardit Fejzo ble en kjent sanger i Albania.

Muharrem Fejzo døde 22. november 2020 av covid-19, i en alder av 87 år.

Filmografi
----------

* *Montatorja* (1970)
* *Kapedani* (1972)
* *Operacioni "zjarri"* (1973)
* *Shpërthimi* (1974)
* *Fije që priten* (1976)
* *Gunat përmbi tela* (1977)
* *Pranverë në Gijirokastër* (1978)
* *Mësonjëtorja* (1979)
* *Mëngjese të reja* (1980)
* *Thesari* (1981)
* *Një emër midis njerëzve* (1983)
* *Pranverë e hidhur* (1985)
* *Binarët* (1987)
* *Muri i gjallë* (1989)

Litteratur
----------

* Abaz Hoxha: *Enciklopedia e kinematografise shqiptare. Autore & vepra.* Tirana: Toena, 2002. ISBN 99927-1-555-3. (alb.)
* Josif Papagjoni: *Enciklopedi. Teatri & Kinematografia Shqiptare.* Tirana: Toena, 2009. ISBN 978-99943-1-456-0. (alb.)

Referanser
----------

1. ↑   tvklan.al[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ndahet nga jeta regjisori Muharrem Fejzo». *TVKlan* **(albansk)**. 22. november 2020.
3. ↑  Ata.gov.al: Distinguished Film Director Muharrem Fejzo Dies of Covid-19, 22. november 2020,. lest 23. november 2020

Eksterne lenker
---------------

* (en) Muharrem Fejzo på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Isaac Andreas Cold** (født 6. desember 1718 i Frederikshald, død 13. april 1761 i Christiania) var en norsk jurist.

Liv
---

Han var sønn av prost Johan Cold og ble student fra skolen i Helsingør i 1834. Deretter studerte han i tre år ved tyske universiteter. I 1740 deltok han i konkurransen om det ledige professoratet i rettsvitenskap ved Københavns Universitet etter Andreas Hojers død, som gikk til Peder Kofod Anker. På samme tid skaffet han seg den juridiske doktorgraden med en avhandling *De juramento purgatorio*. I 1741 ble han høyesterettsadvokat og i 1742 ansatt som sekretær ved universitetets juridiske fakultet. I 1747 ble han utnevnt til borgermester i Skien, men han tiltrådte aldri embetet, fordi han i stedet samme år mottok et professorat i rettsvitenskap ved Sorø akademi.

I 1755 ble Cold utnevnt til justisråd og i 1759 til justitiarius ved overhoffretten i Norge. Han døde i denne stillingen i 1761.

Ved siden av doktoravhandlingen utga Cold en avhandling *De præcellentia marium judicia præ feminis* (1749) og skrev mange anmeldelser av juridiske utgivelser. Han hadde også laget en samling av høyesterettsinstrukser fra Fredrik IIIs til Fredrik Vs tid (*Kongelige Instructioner for Høieste-Ret i Dannemark og Norge*), men denne fikk han ikke tillatelse til å trykke. Den ble først utgitt lenge etter hans død, i Suhms *Nye Samlinger*.

Referanser
----------

1. ↑   tidsskrift.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hundrup, F. E. (1854). *Biographiske efterretninger om dem, der ved Kjøbenhavns universitet have erholdt de høieste akademiske værdigheder*. Roeskilde. s. 114.

Litteratur
----------

* Deuntzer: «Cold, Isaac Andreas», i *Dansk biografisk Lexikon*, bind 4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Brynild Anundsen** (født 29. desember 1844 på Brekkejordet som dengang lå i Gjerpen, nå Skien, død 25. mars 1913 i Decorah, Iowa, USA) var en norsk-amerikansk aviseier.

Brynild Anundsen grunnla og utga flere norskspråklige tidsskrifter i USA, men er mest kjent som mangeårige utgiver av Decorah Posten i som var en av de ledende norskspråklige avisene i Midtvesten på slutten av 1800- og begynnelsen av 1900-tallet.

Anundsen hadde lært seg boktrykkerfaget før han dro til sjøs, og som 20-åring utvandret han til Amerika hvor han først arbeidet som typograf. Han vervet seg deretter som menig i den amerikanske borgerkrigens siste år.

Etter borgerkrigen påtok han seg forskjellige oppdrag med å trykke mindre aviserog medlemsblader, bl.a. for det største norske kirkesamfunn i USA, Den norske Synoden. Fra 1874 utga han egen avis, Decorah-Posten, som i de første årene ble utgitt som ukeavis.

Anundsen tok aktivt del i samfunnslivet. Han var med på å stifte *Det norske Selskab* i Decorah og *Det norske Selskab i Amerika*. 1906 ble han utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑   The Biographical Dictionary of Iowa, Biographical Dictionary of Iowa ID 15, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aftenposten aften - F. Anundsen begravelse i Decorah (12.4.1913, s.2)
3. 1 2  Brynild Anundsen omtale i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** WikiTree **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Fletting:** Det er foreslått at denne artikkelen eller seksjonen blir flettet inn i *Pinsemisjonen*. (Diskusjon).
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2023-11}}* etter påstanden. *2019*

**PYM-hjelpen** er en del av De Norske Pinsemenigheters Ytre Misjon (PYM). PYM-hjelpen samler inn klær, leketøy, fottøy, utstyr til sykehus og lignende, og sender det dit behovet er stort. Arbeidet er et ulønnet og frivillig arbeid for å hjelpe der nøden er størst, der det er krig, sult- og naturkatastrofer.

Det meste av det som sendes ut er nye varer, som PYM-hjelpen får fra butikkjeder. Men også institusjoner, menigheter og enkeltpersoner gir til arbeidet.

Historie
--------

Foranledningen var en hjelpeaksjon til Mosambik og en innsamlingsaksjon til Kaziba i Kongo. Helge Bjørklund utfordret Levi Trobe, som sa ja til å starte et organisert hjelpearbeid i regi av pinsemenighetene i Norge. PYM hjelpen ble grunnlagt av Levi Trobe i 1987. Han var fra unge år engasjert for å hjelpe medmennesker, særlig hadde han et sterkt engasjement for misjon, men reiste aldri ut som misjonær. Sammen med ektefellen Irene, var dette hans livsverk. Viktige personer de første årene var Levi Trobe, Helge Bjørklund, Lars Blystad, Trygve Lie og Thorleif Jahr.

PYM-hjelpen holder til i en lagerhall på Enebakk. De første årene holdt de til i en tyskerbrakke i Østre Aker vei. Senere holdt de til i et plasttelt i Haraldsrudveien (Oslo) og senere på Strømmen.

Levi Trobe var daglig leder de første 22 årene, men måtte gi seg i 2009 på grunn av sviktende helse. PYM hjelpen var nær ved å opphøre, men 1. september 2009 startet virksomhet opp igjen, Jon Brammer overtok som daglig leder.

Levigrøten
----------

Levigrøten er oppkalt etter Levi Trobe. Dette er en spesiell næringsrik grøtblanding utviklet og produsert i samarbeid med PALS. Den er pulverbasert, noe som gjør den holdbar og lett å transportere dit behovet er stort. Grøten kan blandes i melk eller vann. Den har blitt omtalt som det beste nødhjelpsprodukt som noen gang er laget i Norge.

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
* Risnes, Anne Lund. 2006. *Skapt til gode gjerninger.* Kunstforlaget. (om Irene og Levi Trobes arbeid i Pym hjelpen).
**Otte Brahe til Næsbyholm** (født 12. april 1578, død 5. juli 1651) var en dansk godseier. 

Otto Brahe var sønn av riksråd Steen Brahe og Birgitte Rosenkrantz, hans onkel på fedrene side var astronomen Tycho Brahe. 

Brahe studerte ved forskjellige universiteter i Rostock, Heidelberg, Strassburg, Basel og Genf (Genève), og bereiste dessuten Frankrike, England og Skottland. I et par år gjorde han tjeneste ved kurfyrst Frederik IV av Pfalz hoff. Heretter deltok han i Kalmarkrigen hvor han mistet en arm ved Kalmar.

Brahe samlet en stor del gods til Næsbyholm på Sjælland og ble i 1622 eier av Ravnholdt på Fyn. Til tross for sin gunstige økonomiske posisjon samt tilhørigheten til en av landets mægtigste og mest ansete adelsslekter, fikk han aldri len og ble heller aldri riksråd. I 1632 utga han en samling hus- og kirkebønner.

Ekteskap
--------

I 1603 giftet han seg med Margrethe Hansdatter Krafse (d. 1614); i 1608 med Karen Knudsdatter Rud, som døde allerede 14 dager etter bryllupet; tredje gang med Anne Nielsdatter Bild (d. 1648).

Brahe, hans tre hustruer og to døtre er alle begravet i Næsby kirke på Sjælland.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Otte Brahe, Dansk Biografisk Leksikon-ID Otte\_Brahe\_-\_adelsmand[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «598 (Dansk biografisk Lexikon / II. Bind. Beccau - Brandis)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2018.
3. 1 2  «Otte Brahe | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2018.
4. ↑  «Næsby Kirke - Danmarks kirker». *danmarkskirker.natmus.dk* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Hans Hammond** (født 24. september 1733 i Meldal, død 15. september 1792 i Rakkestad) var en norsk prest og forfatter.

Han var sønn av sogneprest Thomas Hammond i Meldal og Else Sophie Lauritzdatter Frich. Etter å ha mistet faren tidlig vokste han opp hos farens ettermann, sogneprest Hans Hornemann. I 1752 gikk han ut av Trondheim katedralskole og fikk deretter attestas ved København Universitet. I 1759 ble han utnevnt til personalkapellan ved Trondheim domkirke. Året etter ble han forflyttet til Trondhjems hospital, og fra 1764 var han residerende kapellan på Bragernes. I 1774 ble han prest ved den danske kirken i London, men han vendte tilbake til Bragernes allerede året etter, nå som sogneprest. Fra 1782 til sin død var han sogneprest i Rakkestad.

Hammond utga *Den nordiske Missions Historie* (1787), som inneholder mange originaldokumenter. Det er også er et forsvarsskrift for Thomas von Westen.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Hans\_Hammond[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Daniel Thrap: «Hammond, Hans», i *Dansk biografisk Lexikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Offisielt merke, 2013
**Militærpolitiet i Russland** (russisk: Военная полиция России, Voennaya politsiya eller VP) er den uniformerte politistyrken innen de De russiske Væpnede Styrker. Styrken er underlagt Hoveddirektoratet for militærpolitiet (russisk: Главное управление военной полиции Минобороны РФ), og er en del av Det russiske Forsvarsdepartementet.

### Struktur

Det russiske militærpolitiet er organisert med den sentrale staben og regional forvaltning.

'**Regionale organer'** (russisk: *Региональные органы*)

* Direktoratet for militærpolitiet i Vestre militærdistrikt (St. Petersburg)
* Direktoratet for militærpolitiet i Søndre militærdistrikt (Rostov-on-Don)
* Direktoratet for militærpolitiet i Sentrale militærdistrikt (Ekaterinburg)
* Direktoratet for militærpolitiet i Østre militærdistrikt (Khabarovsk)
* Direktoratet for militærpolitiet i Nordflåten (Severomorsk)

Hver russisk militær garnison har sin egen liten stab, (militærommandantur) som er ansvarlig for håndhevelse av lov og orden blant tjenestemenn i garnisonen, samt for sikkerhet og beskyttelse av militære installasjoner og militært personell fra både militære og kriminelle trusler. 

Russisk militærepoliti på Khmeimim Air Base i Syria, 2017
Russlands president undertegnet loven om militærpolitiet i februar 2014 for å styrke det militær-juridiske rammeverket.
Det russiske militærpolitiet var deployert til Syria i desember 2016 og februar 2017 for å hjelpe den syriske regjeringen til å opprettholde lov og orden i Aleppo og beskytte russisk militært personell. Fire bataljoner fra det russiske militærpolitiet var der for å utføre oppgaver i de syriske de-eskaleringssoner som ble opprettet 26. juli 2017.

Referanser
----------

1. ↑  «Президент РФ подписал закон о военной полиции».
2. ↑  Sputnik. «What We Know So Far About Russian Military Police Deployed to Aleppo».
3. ↑  Sputnik. «Russia Sends Military Police Battalion to Syria to Boost Security of Personnel».
4. ↑  Sputnik. «Four Russian Military Police Battalions Carrying Out Tasks in Syria Safe Zones».
**Nettverksbasert forsvar** (**NbF**) (engelsk: *network-centric warfare*) går ut på å utnytte informasjonsteknologi til å organisere Forsvarets operative struktur og enheter i et samvirkende nettverk. Gjennom deling og utveksling av informasjon på tvers i nettverket, får styrkene et mer fullstendig og oppdatert beslutningsgrunnlag. Forsvarets enheter får dermed økt mulighet til å handle raskere, mer effektivt og presist i forhold til det situasjonen krever. For å kunne utnytte denne muligheten, må hastigheten i beslutningsprosessen økes, samtidig som våpensystemer og sensorer må ha en mobilitet, presisjon og rekkevidde som står i forhold til dette.

Økt hastighet og kvalitet i beslutningsprosessen kan blant annet oppnås ved å redusere antall kommandonivå, bruke moderne beslutningsstøttesystemer og legge til rette for økt grad av selvorganisering av styrkene. Hensikten er forbedring i effekt i forhold til ressursbruken, og styrke mulighetene for politisk kontroll i en krisesituasjon.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 5. februar 2021. Besøkt 31. januar 2021.
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
F.A.K.S er e t countryrockband fra Reipå i Nordland. Bandet ble etablert i 2006 og har siden den gang spilt rundt om i hele Nord-Norge. Debutalbumet «Fri Og Litt Farlig» ble spilt inn i Studio Nord i Mosjøen i 2009/2010 og sluppet på CD og digitale plattformer 5. september 2010. Oppfølgeren «Ser På Live’», også denne spilt inn i Studio Nord, så dagens lys 13. Juli 2013. Begge albumene ble produsert av Fred Endresen.

  

Bandet er stilmessig forankret i countryrock sjangeren, med tekster som i stor grad omhandler dagligdagse tema som folk flest kan relatere til. På scenen er F.A.K.S kjent som et realt partyband som sørger for høy allsangfaktor og svett stemning. Settlista består av en lett blanding av eget materiale og coverlåter, og da fortrinnsvis cover-versjoner av kjente norske slagere med norske tekster. Live har bandet et noe mer rocka uttrykk enn på plate.

F.A.K.S turnerte med ganske høy frekvens de første 10 årene og har besøkt de fleste krinker og kroker i Nord-Norge. De senere år har turnevirksomheten blitt justert ned betraktelig, men bandet gjør fortsatt noen få utvalgte livejobber årlig.

Pr 2023 består bandet av Ståle Andersen (vokal, gitar), Frank Robert Svendsgård (trekkspill, keyboards), Ken Roar Sandberg (trommer), Arvid Marken (bass, kor), Even Knudsen (gitarer) og Morten L. Larsen (keyboards).

Besetning 2023
--------------

* Ståle Andersen: Vokal, Gitar
* Frank Robert Svendsgård: Keyboards, Trekkspill
* Ken Roar Sandberg: Trommer
* Arvid Marken: Bass, kor
* Morten L. Larsen - Keyboards
* Even Knudsen - Gitar

Utgivelser
----------

* *Fri og litt farlig* (CD) Bare bra musikk (2010)
* Ser På Live' (CD) FAKS Records (2013)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Forside til en av Asbjørnsen og Moes eventyrutgaver.
«**Den syvende far i huset**» er et norsk folkeeventyr, med nummer ATU 726 i den internasjonale eventyrkatalogen.

Handling
--------

En vandringsmann er ute og går i ødemarken, og kvelden nærmer seg, så han må finne husly. Han kommer til en lysning i skogen, der det ligger en stor og vakker herregård, nesten et lite slott. Vandringsmannen vil spørre om rom for natten, og henvender seg til den første han ser. Det er en gråhåret og skjeggete gammel mann som står ved grinda og hugger ved. Men vedhoggeren kan ikke avgjøre det, og viser vandringsmannen inn på kjøkkenet, til faren sin. På kjøkkenet møter vandreren en enda eldre mann, som tenner i peisen. Det samme skjer: denne er ikke eldst i huset og har ikke autoriteten til å bestemme, så han sender vandreren videre: inn i den nærmeste stua, til *sin* far.

På liknende vis skjer det samme ritualet hele fire ganger til: vandreren ber om husly, men den han tror er sjef i huset, sender ham videre til far *sin*. Hver person er eldre, og naturlig nok mer skrøpelig enn den forrige, selv om den første selv var nokså gammel. Vandreren undrer seg rett og slett over levealderen på dette stedet. Hver person holder til på hvert sitt sted i huset - på benken, i senga, i vogga og et horn på veggen. Husets sjef er endelig funnet, og trass i at det er vanskelig å helt forstå pipingen som kommer fra den gamle, skjønner vandringsmannen at han innvilges overnatting, da det blir båret inn et staselig festmåltid og myke reinsdyrsfeller til å sove på.

Eldre varianter
---------------

Det er samlet inn 22 varianter av eventyrtypen i Norge, men mest kjent er den oppskriften Peter Christen Asbjørnsen gjorde i Nord-Østerdal i 1851. Originalforlegget er tapt, men det ble første gang publisert av samleren selv i *Illustreret Nyhedsblad* og gjennom innberetningen til Det academiske Collegium, trykket i *Norske Universitets- og Skole-Annaler. II Række. VII. 1ste Hefte*. Christiania 1854, side 83-103.

Eventyret har et kumulativt element: Nå har jeg spurt (han som hugg ved, stelte i kjøkkenet, satt ved bordet og ved benken, stappet tobakk, lå i sengen og hang i hornet på veggen, osv.) … om å få låne hus i natt.

Yngre versjoner
---------------

Eventyret er dessuten blitt filmatisert med tittelen «Sjuende far i huset». En nyere, historieløs fortolkning går ut på at eventyret skal være en parodi på byråkratiet.[]

Se også
-------

* *Sjuende far i huset*, dokkefilm fra 1966
* Sjuende far i huset (band), bygderockeband fra Verdal

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Eventyret i fulltekst på Prosjekt Runeberg

Portal: Litteratur
Noen av Kuthodaw-pagodens 729 stupaer.

**Kuthodaw-pagoden** (er et tempelanlegg fullført i 1868 i byen Mandalay i Myanmar. Det består av 729 paviljongartige templer, hvori det i hver og en er en hvit marmorplate. Disse templer kalles også stupaer.

Pali-kanonen er gjengitt på marmorplatene. Dette er en tekst om Buddhas liv og lære. Bokstavene var opprinnelig forgylte, men er blitt sterkt svekket etter mange år. Pagoden betegnes også som «verdens største bok». Før dette anlegget ble til, var sisse tekstene bare nedtegnet på pergamenter. 

Mist i anlegget ligger dessuten den forgylte Maha Lawka Marazein-pagoden, som ble bygd allerede etter 1857 etter Shwezigon-pagodens tegninger.

Referanser
----------

1. ↑  Asien 1 [VHS]; Studio: Komplett Video
2. ↑  Andrea Markand, Markus Markand, Martin H. Petrich, Volker Klinkmüller: *Myanmar. (Birma). Aktuelle Reisetipps auf 512 Seiten!* = *Myanmar (Birma).* Neuerscheinung. DuMont-Reiseverlag, Köln 2003, ISBN 3-7701-6147-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Narmerpaletten, antatt å markere foreningen av Øvre Egypt med Nedre Egypt; merk bildene av Hathor eller Bat ved toppen, foruten også de langhalsede fabeldyrene nederst.
**Naqadakulturen** er en arkeologisk betegnelse for kulturgruppe og tidsepoke innenfor kobberalderens førdynastiske Egypt i tidsrommet ca. 4400–3000 f.Kr. Den har navn etter byen Naqada i guvernement Qina.

Den siste fase, Naqada III, er sammenfallende med den urdynastiske periode i oldtidens Egypt, også betegnet som tidlig bronsealder, 3200–3000 f.Kr.

Kronologi
---------

Sigd gjort av flint. Naqadakulturen, slutten av 3000-tallet f.Kr. Dagon Museum, Haifa
### William Flinders Petrie

Naqadaperiodene ble først inndelt av den britisk egyptologen William Flinders Petrie, som undersøkte stedet Naqada i 1894. Han inndelte kulturen i tre undergrupper:

* Naqada I: Amrahkulturen (etter gravsted ved El-Amrah)
* Naqada II: Gerzehkulturen (etter gravsted ved Gerzeh)
* Naqada III: Semainakulturen (etter gravsted ved Es-Semaina)

### Werner Kaiser

Petries kronologi ble avløst av et nytt system ved den tyske egyptologen Werner Kaiser i 1957. Kaisers kronologi begynte ca. 4000 f.Kr. men senere forskning har modifisert denne til noe tidligere, følgelig:

* Naqada I a-b-c (rundt 4400–3500 f.Kr.)
	+ Svarttopp- og malt keramikk
	+ handel med Nubia, oasene i den vestlige ørken og med østlige Middelhavet
	+ obsidian fra Etiopia
* Naqada II a-b-c (ca 3500–3200 f.Kr.)
	+ denne kulturen representert over hele Egypt
	+ første mergelkeramikk, og metallarbeid
* Naqada III a-b-c (ca 3200–3000 f.Kr.)
	+ mer utarbeide og kostbart gravgods
	+ sylinderkrukker
	+ skriftsystem

Monumenter og utgravninger
--------------------------

Førdynastisk egyptere i Naqada I-perioden drev handel med Nubia i sør, med oasene i den vestlige ørken i vest, og med andre kulturer i det østlige Middelhavet i øst. De importerte også obsidian fra Etiopia for å benytte som verktøy for å forme steinredskaper. Trekull som er funnet i gravene i Nekhen, og som har blitt datert til periodene Naqada I og II, har blitt identifisert som sedartrær fra Libanon.

Referanser
----------

1. 1 2  Shaw, Ian (2002): *The Oxford History of Ancient Egypt*. Oxford, England: Oxford University Press. ISBN 0-500-05074-0. s. 61
2. 1 2  Aston, Barbara G.; Harrell, James A.; Shaw, Ian (2000): «Stone» i: Nicholson, Paul T. & Shaw, Ian (red.): *Ancient Egyptian Materials and Technology*, Cambridge, 5-77, s. 46-47. Se også: Aston, Barbara G. (1994): «Ancient Egyptian Stone Vessels» i: *Studien zur Archäologie und Geschichte Altägyptens* 5, Heidelberg, s. 23-26. (Se online: Obsidian og Obsidian.)
3. ↑  Parsons, Marie: «Egypt: Hierakonpolis, A Feature Tour Egypt Story».

Eksterne lenker
---------------

* «Predynastic Period», *Ancient Egypt Online*

Portaler: Arkeologi | Historie
For andre skip med samme navn, se USS «Aaron Ward».
**USS «Aaron Ward» (DM-34)** var en destroyer minelegger i Robert H. Smith-klassen i US Navy, og det tredje skipet som bar dette navnet. Etter å ha vært igjennom en treningsperiode etter at skipet ble operativt i 1944, ble skip og mannskap sendt til Karolinene i det vestlige Stillehavet. Der ankom de 16. mars 1945, og ble en del av den gigantiske styrken som ble samlet til invasjonen av Okinawa.

Under oppdragene utenfor kysten av Okinawa, ble USS «Aaron Ward» flere ganger utsatt for flyangrep. 3. mai 1945 ble de angrepet av et stort antall japanske kamikazefly. 2 fly ble skutt ned, men ett traff. Under arbeidet med å få skadene under kontroll, ble skipet truffet av ytterligere 2 selvmordsfly. Mesteparten av mannskapet ble drept eller såret under disse angrepene.

USS «Aaron Ward» holdt seg flytende etter angrepet og ble tauet i havn. Deretter seilte skipet over Stillehavet, gjennom Panamakanalen og nordover til New York. Ved ankomst New York Navy Yard, i august 1945, var krigen nesten over. Det ble da besluttet at skipet ikke skulle gjenoppbygges.

28. september 1945, ble USS «Aaron Ward» tatt ut av tjeneste og senere hugget opp.

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Fosbæk Bruk** var et sagbruk, høvleri og trelastforretning som ble etablert i Lillesand i 1912. Det var G.A. Vennesland (1865-) som i 1911 kjøpte en branntomt og bygget opp Fosbæk Bruk. Mange av maskinene og bygningene ble kjøpt fra et nedlagt sagbruk ved Flaksvann.
Vennesland hadde lang erfaring fra tilsvarende arbeid, da han tidligere hadde arbeidet ved Hunsfos Fabrikker i Vennesla og i 1899 hadde etablert *A/S Byglandsfjord Dampsag og Høvleri*. Denne bedriften ledet han til 1909.

Produksjon
----------

I tillegg til sagbruk og høvleri laget Fosbæk Bruk også kasser, samt eksporterte skrulast, props og minnetønner. I en periode arbeidet det om lag 70 personer på Fosbæk Bruk.

Branner
-------

Forsbæk Bruk ble gjennoppbygget etter en brann høsten 1926. I 1932 brant det igjen, og både sag, høvleri og tørke gikk tapt. Nytt sagbruk og høvleri igang igjen i 1933. Det brant også ved bedriften på begynnelsen av 1980-tallet.

Nedleggelse
-----------

Virksomheten ved bedriften ble lagt ned på 1990-tallet.

Boligområde
-----------

Området er omgjort til boligformål. I 2014 var leilighetskoplekset *Fossbekk brygge* innflytningsklart.

Arkivet
-------

Arkivet etter Fosbæk Bruk befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, journaler, saksarkiv, regnskap m.m.
**Adolph Esmit** var guvernør på St. Thomas og St. Jan i Dansk Vestindia i to perioder, fra november 1682 til 7. mai 1684 og fra mars 1687 til oktober 1688. I hans første guvernørperiode etterfulgte han sin bror Nicolai Esmit.

Adolph Esmit startet sin karriere i Vestindia som kaptein på et slaveskip og ble leder for hans brors motstandere som bestod av noen plantasjeeiere. Adolph Esmit ledet et opprør mot sin bror og hans medhjelpere utnevnte ham til guvernør. Denne utnevnelsen ble senere stadfestet av Vestindisk-guineisk Kompagni etter bistand fra sin kones kontakter i København. Hans regime støttet opp under piratvirksomhet og for å forebygge at engelskmennene tok St. Thomas i besittelse ble Gabriel Milan utnevnt til ny guvernør i 1684. Den nye guvernøren hadde ordre om å sende Esmit tilake til København, men i stedet ble han satt i fengsel i et utpressingsforsøk fra Milans side. Fengslingen av Esmit førte til at Vestindisk-guineisk Kompagni sendte ut en ny ekspedisjon fra København for å hente dem begge. Esmit unnslapp strafferettslig forfølgelse da han overbeviste Vestindisk-guineisk Kompagni om at han kunne hjelpe kompaniet med å finne vraket av et spansk skip lastet med sølv.

Han ble for andre gang guvernør på St. Thomas i 1687, men etter at hans kunnskaper om sølvskipet viste seg å være løgn og at utnevnelsen av ham som guvernør ikke ble godt mottatt av øyas innbyggere, ble han beordret tilbake til København i 1688. Esmit unnslapp på nytt strafferettslig forfølgelse ved å flykte til Kurland, hvor alle spor etter ham forsvinner.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Dansk biografisk Lexikon om Adolph Esmit


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Christopher Heins** | **Guvernør på St. Thomas og St. Jan**(1687–1688) | Etterfølger:**Christopher Heins** |
| Forgjenger:**Nicolai Esmit** | **Guvernør på St. Thomas**(1682–1684) | Etterfølger:**Gabriel Milan** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Spanias flagg Spania |
|  Iberoamerikanske mesterskapet i friidrett |
| Gull | Huelva 2004 | 4x400 meter |
| Bronse | Ponce 2006 | 400 meter |

**David Testa** (født 9. august 1984) er en spansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprint og mellomdistanseløp.

Karriere
--------

I 2004 vant Spania gull på 4 x 400 meter ved det Iberoamerikanske mesterskapet i friidrett, der Testa løp sammen Iván Rodríguez, Antonio Reina og Luis Flores.

Testa deltok på det spanske stafettlaget på 4 x 400 meter ved VM i friidrett 2005 i Helsingfors, sammen David Canal, David Melo og Antonio Reina, men de ble her slått ut i kvalifiseringsheatet, med femteplass i sitt heat. Bedre gikk det ved Middelhavslekene 2005, der Spania fikk gull på 4 x 400 meter. De andre på laget var David Canal, Eugenio Barrios og Antonio Reina. Ved U23-EM i friidrett kom han på sjetteplass på 400 meter.

I mars 2006 deltok han på 4 x 400 meter ved VM innendørs i Moskva. Spania gikk ikke videre fra innledningsheatet, med best tid av de som ikke ble kvalifisert. Testa løp sammen med Santiago Ezquerro, David Canal og Salvador Rodríguez. Ved EM i friidrett 2006 i august ble han slått ut i kvalifiseringsheatet på 400 meter, med 30. beste tid, men på 4 x 400 meter kom det spanske laget til finalen. Der løp de på 3:04,98, og endte på 8.-plass av de 9 finalelagene. De andre på laget var da David Melo, Salvador Rodríguez og Santiago Ezquerro. 

Han deltok igjen ved VM i friidrett innendørs 2007, der han nådde semifinalen på 400 meter. Tiden der ble 47,81, som ikke holdt til plass i finalen. 

Ved VM i friidrett innendørs 2012 deltok han på det spanske laget som kom på femteplass 4 x 400 meter stafett. De andre løperne på det spanske laget var Mark Ujakpor, Samuel García og Xavier Carrión.

Referanser
----------

1. ↑  Comite Olimpico Español - *David Testa Alonso*[*død lenke*], besøkt 9. mai 2012.
2. ↑  Real Federación Española de atletismo – Offisielle resultater
3. ↑  Comite Olimpico Español – *Selección Española 11º Campeonato Iberoamericano de Atletismo* Arkivert 27. mai 2012 hos Wayback Machine. besøkt 9. mai 2012.
4. ↑  GBR Athletics – *Mediterranean Games*, besøkt 9. mai 2012.
5. ↑  Resultater hos *Centro de de exposicion y documentación de Los Juegos Meditereaneos*[*død lenke*], besøkt 9. mai 2012.
6. ↑  European Athletics – *European Athletics U23 Championships Erfurt, Germany*[*død lenke*], besøkt 9. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Testa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) David Testa – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«Howard» **Håvard Sylte** (født 14. mai 1973) er en norsk programleder og radio-DJ, også kjent under artistnavnet **DJ Howard**. Sylte har også stått bak flere plateutgivelser, blant annet «Bånn Gass» 1995, «Det va'kke min skyld» 1996 og «Støveldance» og «Oaa hele natten« på 2000-tallet. Sylte kommer fra Nesodden, men bor i Halden, Bengtsfors og Ciudad Quesada. Han har kone og tre barn.

Karriere
--------

Sylte startet sin karriere i Radio Oslofjord mens han fullførte videregående skole, og gikk inn i fulltidsjobb i samme kanal etter endt skolegang. Etter noen år som musikkansvarlig og programleder søkte han jobb i NRKs nye radiokanal P3 i 1993, og ble ansatt. Her fikk han programlederansvaret for blant annet *Howards bærbare fredagsparty* og *Poprush*, som ble lyttersuksesser.

Sommeren 1995 inngikk Sylte et samarbeid med kollega HC Andersen, som blant annet resulterte i flere plateutgivelser. I 1995 kom singelen «Bånn Gass», i 1996 ga de ut albumet *TFL (Tilbake fra lunch) – Ruler*. Coverversjonen av Ole I'Doles hitlåt «Det Va'kke Min Skyld» ble en suksess, og solgte mer enn 10 000 singler i Norge.

Høsten 1996 gikk Sylte over til TV-kanalen NRK2 som programleder for *Fårschpil*, som ble direktesendt fra Tromsø. NRK presenterte programmet slik: «Vorspiel-TV med musikk, tempo, trender med mer». Senere ledet han også programmet *Howards påskeparty* i 1997, før han returnerte til NRK P3 sommeren 1997 med programmet «Bikini». Sylte hadde en rekke programmer i NRK P3 frem til 2000. Blant annet *Ti i skuddet*, *VG-lista topp 20* og *Howard*. I 2000 var han med på oppstarten av NRKs nye radiokanal NRK mPetre.

I september 2005 gikk Sylte over fra NRK mPetre til digitalradiokanalen NRK Oslofjord og hadde daglig programmet *The Håvard Sylte Show* til kanalen ble lagt ned i 2009.

Sylte har ved siden av NRK jobbingen etablert en rekke nettbutikker, blant annet Soundshop.no, DJButikken.no og Retrosylte.no.

Han jobber nå[*når?*] som programleder, DJ og musikkprodusent.[]

Referanser
----------

1. ↑  Henriksen, Arve (7. august 1996). «30 nye fjes klare for NRK TO». *Aftenposten Aften*: 18.
2. ↑  Brakstad, Tommy H. S. «Dabber av». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 22. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Discogs
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Hilfsgemeinschaft auf Gegenseitigkeit der Angehörigen der ehemaligen Waffen-SS** (**HIAG**), «Foreningen for gjensidig hjelp mellom tidligere Waffen-SS-medlemmer», var en organisasjon dannet i 1951 av tidligere medlemmer av Waffen-SS. Første leder av organisasjonen var tidligere generalmajor Otto Kumm, den siste kommandanten for Leibstandarte-SS Adolf Hitler. Andre sentrale medlemmer var Felix Steiner, Kurt Meyer, Sepp Dietrich, Paul Hausser, Herbert Otto Gille og Richard Schulze-Kossens, sjef for SS-Junkerschule i Bad Tölz.

Organisasjonens formål var å hjelpe tidligere Waffen-SS-soldater med å etablere seg i det sivile samfunnet etter andre verdenskrig, samt å arbeide for deres legale status, på bakgrunn av at SS-organisasjonene etter krigen ble erklært for å være kriminelle organisasjoner. Dette medførte at de tidligere medlemmene i disse organisasjonene ikke fikk pensjon, i motsetning til de tidligere soldatene i Wehrmacht. Derfor arbeidet HIAG blant annet for at medlemmene skulle få slike pensjonsrettigheter.

Etter at de siste tyske krigsfangene ble løslatt i midten av 1950-årene, vokste organisasjonen og nådde sitt høydepunkt i 1960-årene med anslagsvis 70 000 medlemmer. Det var antatt at det på dette tidspunktet levde rundt 250 000 tidligere Waffen-SS soldater i Vest-Tyskland. Utover i 1980-årene vokste den politiske mistenksomheten til slike veteranorganisasjoner, og den ble til slutt lagt ned i 1992.

Se også
-------

* ODESSA

Eksterne lenker
---------------

* Universitetet i Bielefeld forskningsprosjekt (på tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Skolelever mottar undervisning av en lærer i kunstmuseet Louvre i Paris.
**Elev** er i sin bredeste forstand en person som mottar undervisning eller omfattende veiledning av en fagperson eller lærer. På moderne norsk brukes ordet vanligvis om barn og unge som mottar undervisning på en skole fra grunnskolenivå opp til videregående skole. Personer som mottar undervisning innen høyere utdannelse på et universitet eller høyskole betegnes derimot ikke som elever, men som studenter. Student var tidligere også betegnelse på elever som hadde tatt examen artium, noe som hadde sammenheng med at denne eksamenen opprinnelig ble gjennomført av universitetet selv og hadde videre universitetsstudier som formål.

Begrepet elev kan i en bredere forstand også brukes i andre sammenhenger; f.eks. kan en kunstner som har mottatt veiledning og opplæring eller på annen måte blitt påvirket av en annen, mer etablert kunstner beskrives som dennes elev. I dagligspråket kan begrepet også brukes i andre sammenhenger om personer som er under opplæring.

Ordet *elev* kommer fra fransk élève, avledet av verbet élever som betyr 'å løfte' eller 'heve'. En elev er altså etter dette ordrett 'en som skal løftes'.

Referanser
----------

1. ↑  «ordbok». Besøkt 18. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC **·** NKC
 |
**Kjell Bjørgeengen** (født 4. juni 1951) er en norsk kunstner som jobber med skulptur, video og installasjoner. Innen bruk av video i installasjoner har han vært en pioner i Norge. Han har også opparbeidet seg en betydelig internasjonal posisjon.

Fra utgave 5/1977 var han redaktør av Gnisten, organ for Kommunistisk Universitetslag i Oslo. 

Bjørgeengen var i perioden 1996 til 2002 professor ved Statens kunstakademi i Oslo.

I 2004 viste Bjørgeengen en større utstilling i Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Av hans største installasjoner er *Verket i Tårnsalen* i Bergen Kunstmuseum som han har lagd sammen med Aernoudt Jacobs. Ved Kuben videregående skole i Oslo står han bak videoinstallasjonene *Her I* og *Her II*, bestående av to rekker av integrerte skjermer som viser en blanding av abstrakte bilder og bilder fra skolens arkitektur.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10127404[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  Kuben videregående skole: *Kunst i Kuben* Arkivert 15. desember 2013 hos Wayback Machine. hentet 15. desember 2013

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
Lillø slott. Fra *Dagligt Liv i Norden i det sekstende Aarhundrede*, 1914
Lillø borgruin
**Lillø** var en borg i Gers Herred i det østlige Skåne.
Borgen lå på holmen Blackan i Helgeåen. Den omtales første gang 1343, og den første kjente eieren var Jacob Absalonsen Thott. Borgen var knyttet til slekten Trolle, og sjøhelten Herluf Trolle ble født her omkring 1515. Den ble ødelagt og gjenoppbygget flere ganger. 

I 1467 forsøkte Christian I å innta borgen uten å lykkes. Gjennom forhandlinger kom han dog i besittelse av borgen, og lot deler av den rive omkring pinsen i 1468. Dette var borgbyggingsforbudenes tid, så rivingen var helt i tråd med kongens politikk. 

Da svenskene under Gustav II Adolf av Sverige herjet i Skåne, forsøkte også hans tropper å innta den. Først i 1658, under Karl Gustav-krigene lykkedes en egentlig erobring av borgen. Slottet ble brent ned og er i dag en ruin.

Med det svenske Riksantikvarieämbetets tillatelse ble ruinen utgravet i årene 1938–1939. Under årene 1940–1946 ble også de gjenfylte voldgravene utgravet og etter videre arbeide med konservering av lokaliteten ble det oppført et beskyttende tak over ruinen.

Referanser
----------

1. 1 2  ; *Wiki Loves Monuments' database*; utgivelsesdato: 16. april 2017.

Kilder
------

* *Lillö* i Nordisk familjebok
* Carelli, Peter: *Det Medeltida Skåne*, Historiska Media, 2007
* Ödman, Anders: Borgar i Skåne, Historiska Media, 2002

Portal: Danmark