recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Engelsk engelsk** (eller **engelsk talt i England**) viser til det engelske språket slik det tales i England.

Det er mange forskjellige aksenter og dialekter i England. Andre betegnelser som viser til engelsk slik det blir talt i England er blant annet: *anglo-engelsk* og *engelsk i England*.
 Den relaterte betegnelsen *britisk-engelsk* har «alle tvetydighetene og spenningene som ligger i ordet «britisk» og som et resultat kan det brukes og tolkes på to forskjellige måter, mer i store trekk eller mer snevert, innenfor en rekkevidde fra sløring og tvetydighet», men brukes for det meste kun til å beskrive særtrekk ved engelsk engelsk, walisisk engelsk, skotsk engelsk og irsk engelsk.

Fotnoter og referanser
----------------------

1. ↑  English, a. og n." The Oxford English Dictionary. 2. utgave. 1989. OED Online. Oxford University Press. 4. apr. 2000
2. ↑  Trudgill (2002), s. 2.
3. ↑  Tom McArthur, *The Concise Oxford Companion to the English Language*. Besøkt via encyclopedia.com.
4. ↑  Google books
5. ↑  Tom McArthur, *The Concise Oxford Companion to the English Language*. Besøkt via encyclopedia.com.
6. ↑  Ifølge Tom McArthur i *Oxford Guide to World English* (s. 45)
7. ↑  Oversettelse av Wikipedia for anledningen, originaltekst: «all the ambiguities and tensions in the word "British" and as a result can be used and interpreted in two ways, more broadly or more narrowly, within a range of blurring and ambiguity»
**Baksida** er en betegnelse som brukes i flere norske dalfører, spesielt i områdene rundt Gudbrandsdalen. Betegnelsen angir den siden av dalen som får minst sol, altså den siden som ligger på sørsiden av dalen og vender nordover. Den andre siden av dalen kalles solsida. Veien langs baksida av dalen kalles baksidevegen.

Blant grunnkretsene finnes i 2020 *Lalm bakside* og *Ottadalen bakside* i Vågå kommune. I folketellingen for Sør-Fron kommune i 1990 var to av kretsene *Solsida* og *Baksida*. Lokalhistorisk skrift fra Sel (1981) skiller mellom gårder på *solsida* og gårder på *baksida*.

Mathias Marstein har utnyttet begrepet litterært i romanen «Solside og bakside» (1979).

Visuelt og funksjonelt har baksida tradisjonelt sammenhengende ett skog, mens solsida har dyrket jord helt til topps.

Referanser
----------

1. ↑  «Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2020». Besøkt 29. september 2020.
2. ↑  *Folke- og boligtelling 1990*. Statistisk sentralbyrå. 1992. s. 37. ISBN 8253732988.
3. ↑  *Lokalhistorisk skrift frå Sel*. Bygdeboknemnda i Sel kommune. 1981. ISBN 8299076404.
4. ↑  Marstein, Mathias (1979). *Solside og bakside*. Trondheim: Rune. ISBN 8252302149.
5. ↑  Refsum, Tor (1948). *Gudbrandsdalen og malerne*. Cappelen. s. 10.
**Nicolai Ulstad** (født 8. mars 1808 i Trondheim, død 1. mars 1875 i Klæbu) var en norsk seminarlærer og politiker. Han var utdannet teolog. Ulstad var ordfører i Klæbu 1856–1863 og stortingsmann for Søndre Trondhjems amt (Sør-Trøndelag) 1857–1861.

Han var sønn av kjøpmann på Bakklandet Johan Gjert Ulstad og hustru Serine Bergitte Eggen. Han hadde tre brødre. Faren var født på Ersgård i Stjørdal, og eidsvollsmann og stortingsmann Petter Johnsen Ertzgaard var farens fetter. Slektsnavnet Ulstad, som Nicolai Ulstads gren av slekten beholdt, kom fra gården Ulstad i Skjelstadmark, hvor hans oldefar ble født.

Ulstad tok artium ved Trondheim katedralskole i 1829 og teologisk embedseksamen i 1837. Ved etableringen av Klæbu seminar i 1839 ble Ulstad ansatt som annenlærer, mens sogneprest Hans Jørgen Darre ble bestyrer og lærer. Fra 1860 til 1874 var Ulstad seminarets bestyrer, og stillingen som bestyrer ble dermed løst fra kallet som sogneprest. Ulstad bidrog til å forme lærerutdannelsen, men påstanden om at han skal ha dosert sine grundtvigianske ideer overfor seminaristene, har blitt imøtegått.

Ulstad var fra 1856 til 1863 ordfører i Klæbu formannskapsdistrikt, som den gangen omfattet hele Klæbu prestegjeld med sognene Klæbu og Tiller, og fra 1858 til 1874 den første formannen i direksjonen (styret) i Klæbu Sparebank. Han var stortingsmann for Søndre Trondhjems amt 1857–1861 og satt i Stortingets kirkekomité.

Han var gift med Anne Kathrine Green, datter av kjøpmann Edvard Green i Trondheim. De bodde på gården Torva i Klæbu. Sønnesønnen Karl Ulstad ble også gårdbruker på Torva, folkeskolelærer og ordfører i Klæbu.

Nicolai Ulstad er begravet i en familiegrav på Klæbu kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 915[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914. Bind 1, del 2: Biografier L–Ø samt tillæg*. Kristiania. s. 915.
3. ↑  *Adresseavisen*: 12. 12. november 1955.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  Solheim, Tov (1989). *Levanger lærarskole – Klæbu seminar 150 år*. Levanger. s. 23. ISBN 82-991499-1-6.
5. ↑  Solheim, Tov (1989). *Levanger lærarskole – Klæbu seminar 150 år*. Levanger. s. 50–52. ISBN 82-991499-1-6.
6. ↑  Sivertsen, Birger (2001). *Klæbu seminar. Et intellektuelt arnested på bygda 1839–1892*. Trondheim: Tapir akademisk forlag. ISBN 82-519-1693-3.
7. ↑  Forset, Bernt (1958). *Klæbu sparebank hundre år 1858–1958*. Klæbu. s. 38.
8. ↑  Grendstad, Astrid m.fl. (red.) (2014). *Forslag til bevaringsplan for Klæbu gamle kirkegård* (PDF). Klæbu historielag ved Komité for bevaring av Klæbu gamle kirkegård. s. 107. Arkivert fra originalen (PDF) 21. februar 2020. Besøkt 21. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nicolai Ulstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Lake City** er en by i den amerikanske delstaten Sør-Carolina. Ved folketellingen i 2010 hadde Lake City 6 675 innbyggere. Lake City ligger i Florence County, vest i delstaten, og inngår i et storbyområde rundt Florence med rundt 200 000 innbyggere.

Lake City ligger langs motorveien U.S. Route 52, som fører til Florence i nord (39 km) og Kingstree i sør (27 km). 2,4 km nord for Lake City krysser den U.S. Route 378, som fører til Conway i øst (72 km) og Sumter i vest (56 km). Det er også jernbaneforbindelse til Florence og Charleston.

Stedet ble først bosatt av ulsterskotske nybyggere i 1736 og kalt Graham's Crossroads, senere Graham, etter landeieren Aaron Graham. Jernbanen som ble åpnet mellom Florence og Charleston i 1856, ble lagt gjennom landsbyen og medførte økonomisk vekst. I 1874 fikk landsbyen lokalt selvstyre, og i 1883 skiftet den navn til Lake City. På slutten av 1800-tallet hadde Lake City blitt Sør-Carolinas ledende produksjonsområde for jordbær.

Referanser
----------

1. 1 2  «Lake City city, South Carolina» **(engelsk)**. United States Census Bureau. Arkivert fra originalen 18. januar 2015. Besøkt 25. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**«Bus Stop»** er en britisk popsang med melodi og tekst av Graham Gouldman. Den ble spilt inn på plate av den britiske gruppen The Hollies og utgitt på singlen Parlophone R5469 (Storbritannia) og Imperial 66186 (USA). Produsent var Ron Richards.

Gouldman hadde med en versjon på sitt debutsoloalbum, *The Graham Gouldman Thing*, i 1968. Den har også blitt spilt inn på plate av Herman's Hermits samt Classics IV.

Norsk versjon
-------------

G. Johansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Ære være regnværet». Nordre Sving har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *Gammalpop 1* (Tambourine TAM 1000) i 1974.

Bakgrunn
--------

I et intervju i 1976 fortalte Gouldman at idéen til sangen hadde kommet mens han satt på bussen på vei hjem fra arbeidet. Åpningslinjene ble skrevet av hans far, forfatteren Hyme Gouldman. Graham Gouldman fortsatte med resten av sangen på sitt soveværelse, bortsett fra broen, som han fullførte på bussen på vei hjem til arbeidet (en klesforretning for menn) neste dag.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| The Hollies | Norges flagg VG-lista | # 3 | 7 (# 3 i 1 uke) | 1966 |
| The Hollies | Storbritannias flagg Storbritannia | # 5 | 9 | 25. juni 1966 |
| The Hollies | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 5 |  | 1966 |

«Bus Stop» var The Hollies første amerikanske Top 10-hit.

Referanser
----------

1. 1 2 3   norwegiancharts.com - The Hollies - Bus Stop
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  Tremlett, George (1976): *The 10cc Story*. Futura ISBN 0-8600-7378-5
4. ↑  Chart Stats - The Hollies - Bus Stop

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Apoterus*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Små (gjerne 1-2 millimeter), mørke, avlange kortvinger. Hodet er forholdsvis stort, trapesformet, med små, runde fasettøyne. Antennene er middels lange, de to innerste leddene ganske lite fortykket, det ytterste leddet er stort og danner en klubbe. Maksillepalpene er temmelig korte, det ytterste leddet forstørret. Pronotum er omtrent så bredt som langt, med sterkt rundede sider og en dyp, oval grop ved roten. Dekkvingene dekker mindre enn halve bakkroppen, er glatte og blanke, fint hårete med en skarp lengdestripe nær innerkanten (sømmen). Bakkroppen er kort sylindrisk. Beina er middels lange, ganske kraftige. Leggen (tibia) på det midtre beinparet er gjerne noe utvidet hos hannen, med en kraftig, innoverrettet pigg i midten.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia og Oseania.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Stammen Trichonychini
						* Slekten ***Apoterus*** Raffray, 1894
							+ *Apoterus laevis* Raffray, 1894 - Singapore
							+ *Apoterus lucidus* Raffray, 1903 - Papua Ny-Guinea
							+ *Apoterus trisulcatus* Chandler, 2001 - Australia

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Apoterus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Apoterus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**AT&T Classic** var en golfturnering som ble spilt årlig på PGA-touren til og med 2008 på TPC at Sugarloaf i Duluth i Georgia. Banen, som er 6669 meter lang, par 72, var den første som Greg Norman designet på amerikansk jord. Turneringen ble vanligvis avholdt i mars–april, og har tidligere hett **BellSouth Classic**, *Atlanta Open*, *Atlanta Invitational*, *Atlanta Classic*, *Georgia-Pacific Atlanta Golf Classic* og *BellSouth Atlanta Golf Classic* før den i 2007 tok sitt endelige navn. Turneringen ble første gang arrangert i 1934, men den ble fast på PGA-touren først i 1967.

Tidligere vinnere
-----------------

| År | Spiller | Nasjonalitet | Score |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Ryuji Imada | Japan | 273 |
| 2007 | Zach Johnson | USA | 273 |
| 2006 | Phil Mickelson | USA | 260 |
| 2005 | Phil Mickelson | USA | 208 |
| 2004 | Zach Johnson | USA | 275 |
| 2003 | Ben Crane | USA | 272 |
| 2002 | Retief Goosen | Sør-Afrika | 272 |
| 2001 | Scott McCarron | USA | 280 |
| 2000 | Phil Mickelson | USA | 205 |
| 1999 | David Duval | USA | 270 |
| 1998 | Tiger Woods | USA | 271 |
| 1997 | Scott McCarron | USA | 274 |
| 1996 | Paul Stankowski | USA | 280 |
| 1995 | Mark Calcavecchia | USA | 271 |
| 1994 | John Daly | USA | 274 |
| 1993 | Nolan Henke | USA | 271 |
| 1992 | Tom Kite | USA | 272 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Informasjon om turneringen på PGATOUR.com
* Informasjon om banen på TPC.com

Portal: Golf
Apotekshuset i september 2011.
**Apotekshuset** er en bygning på *Långa raden* 4 på Drottningholmsmalmen, Ekerö kommune. Huset ble oppført på 1790-tallet og rommet Drottningholms slottsapotek, derav navnet. Bygningen eies og forvaltes av Statens fastighetsverk. Det er siden 1935 et bygningsminne og inngår i Drottningholms verdensarv.

Historikk
---------

Apoteket Kronens officin på Skansen.
Bygningen stammer fra 1790-tallet og inneholdt i tillegg til apotek også legevakt og boliger for apotekeren, lege og jordmor. Allerede tidligere hadde hoffapotekeren Johan Christian Georgii drevet apotekaktivitet på området og i 1785 besluttet Gustav III at et særskilt hus skulle bygges. Muligens var kongen selv arkitekt for huset. Omkring 1880 ble apotektsrommene ominnredet og innredningen ble donert til Nordiska museet.

Innredningen flyttes til Skansen
--------------------------------

Fram til 1920 fantes apoteket fremdeles på *Långa raden*, senere ble bevillingen inndratt. I 1945 ble bygningen renovert og gjort om innvendig etter slottsarkitekt Ivar Tengboms tegninger. I dag har slottsforvaltningen sitt kontor i første etasje. Resten av huset er innredet til, og utleid som boliger. Den opprinnelige apoteksinnredningen, som er Sveriges eldste bevarte, ble komplettert med innredningen fra kjemikeren Carl Wilhelm Scheeles apotek i Köping og kan nå sees i Apoteket Kronan på Skansen.

Referanser
----------

1. ↑  SFV om Apotekhuset Arkivert 22. desember 2014 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Bygninger på Drottningholmsmalmen |
| --- |
| Bygninger | Apotekshuset - Hertigarnas stall - Inspektorsbostaden - Kanslihuset - Kavaljershuset - Loviselund - Villa Albion - Villa Axelsberg - Villa Erskine - Villa Friis - Villa Klockberga |
| Annet | Drottningholmsmalmen - Långa raden |

| * v
* d
* r
Drottningholms slott |
| --- |
| Bygninger | Apotekshuset - Badhuset - Cantongatan - Confidencen - Dragonstallet - Evert Lundquists ateljémuseum - Grindstugan - Götiska tornet - Hemmet - Hertigarnas stall - Inspektorsbostaden - Kanslihuset - Kavaljershuset - Kina slott - Kinesiska pagoden (ikke utført) - Lilla Kina - Slottet - Slottskyrkan - Slottsteatern - Slottsstallet - Teaterplanen - Vakttältet - Vilan | Högvakten |
| Parker og fontener | Slottsparken - Skulpturparken - Herkulesfontänen - Kaskaderna - Kronan - Monumentholmen - Svanholmen med svanhuset |
| Interiør | Déjeunersalongen - Slottsbiblioteket - Slottskyrkan - Ehrenstrahlsalongen - Hedvig Eleonoras paradsängkammare - Karl X Gustavs galleri - Rikssalen - Porslinsrummet - Stensalen - Trapphuset |
| Annet | Långa raden - Drottningholm (tettsted) - Drottningholms kungsgård - Drottningholmsbron - Drottningholmsmalmen - Canton - Lovö kyrkallé - Lovö skogskyrkogård - Museum de Vries |
**Apostolisk protonotar** er en tjenestemann (prest) ved den pavelige kurie.
Tittelen kan også gis som ærestittel til geistlige utenfor kurien (for eksempel til generalvikarer).
Den høyeste grad av monsignori, prester som kan tituleres monsignore.

Paven kan gi hederstittelen «monsignore» til prester som enten har fylt et bestemt embete, eller som har utmerket seg i sitt virke på en bestemt måte. Det finnes tre grader: *apostolisk protonotar*, *pavelig æresprelat* og *pavelig æreskapellan*.

Tittelen «apostolisk» er avledet fra begrepet apostel, fra greske «apostolos» (απόστολος), «en som er utsendt». Ordet innebærer at man er sendt med en fullmakt og opptrer med autoritet på vegne av den som har sendt en. Det andre leddet av tittelen, «protonotar», er avledet fra senlatinske *prōtonotārius*, en sammensetning av greske *prōto-* + latinske *notārius*, sekretær.

Referanser
----------

1. ↑  Msgr. Grgic tildelt utnevnelsesdokumentet til pavelig æresprelat
2. ↑  Dictionary.com: Protonotary
*Om den norske slekten Aars, se Aars (slekt)*

**Aars** er en by i Vesthimmerlands kommune med 7 328 innbyggere (2004). Før regionreformen 2007 var Aars administrasjonssenteret i Aars kommune.

Her ligger Vesthimmerlands Gymnasium, som var det første sognekommunale gymnasium da det åpnet i 1960. Mange kunstnere, især Per Kirkeby, har satt sitt preg på byen med forskjellige skulpturer og bygningsverk. Byen ligger i Region Nordjylland.

Navnet stammer trolig fra det oldnorske-oldislandske ord árr eller ármadr – på oldengelsk ar, som på dansk betyr kongens ombudsmand eller jarl. Tidligere har *Aars* (også) betegnet Aarhus som når Ludvig Holberg lar Peder Paars – i skjemtediktet av samme navn – reise fra Kalundborg til *Aars*.

Historie
--------

Himmerland er i Romertidens land, men området har arkeologiske funn ved Tolstrup og Svendstrup fra 3200 f.Kr. En rekke gravfunn vitner om stor aktivitet i bronsealderen. I keltisk jernalder startet det såkalte kimbrertog – en storstilt folkevandring av kimbrerne sørover omkring 120 f.Kr, hvor kimbrere og teutonere herjet i Europa og slo Romerne i seks store slag inntil hærføreren Marius slo kimbrerne i Nord-Italia den 29. juli 101 f.Kr. her ble ifølge skriftlige kilder om lag 100 000 kimbrere drept.

Aars Kirke har en runesten fra vikingtiden. På stenen står følgende: 

*»Asser satte denne efter Val-Toke sin herre. Stenen siger, at den vil stå længe her. Den skal nævne Val-Toke«.*
Toke skal ifølge sagnene være sønn av Gorm den gamle, Danmarks grunnlegger som er gravlagt i Jelling.

Navnet *Aars* fremstår første gang i 1345, i *Repertorium Diplomaticum Regni Danici Mediævalis*. Men stedet var ikke stort i middelalderen og renessansen, med kanskje 300 mennesker i hele sognet. I 1688 var kongen fremste godseier i sognet. Livegenskapet hemmet landbruksutviklingen, men landreformen 23. april 1781 ga mulighet for utskifting av jord og oppheving av adels- og landsbyforpliktelsene. 

Dette medførte et oppsving fordi hver bonde tok mer økonomisk initiativ. Den store veksten kom særlig 1848-1901, med stor vekst i korneksporten og opphevelsen av laugsplikten i 1857. Nye hedeområder ble pløyet opp og dyrket. I 1875 bodde det 782 mennesker i Aars sogn. Jernbanen som åpnet 1893 og 1899 ga en enda større vekstimpuls, og nå startet for alvor industrialiseringen av områdets håndverk.

Eksterne lenker
---------------

* www.aars.dk (Aars kommune)
* www.vhim-gym.dk (Vesthimmerlands Gymnasium)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**Sigurd Sleva** (død 964) var sønn av den norske kongen Eirik Blodøks og hans kone Gunnhild Gormsdatter, og var altså en av Eirikssønnene (eller Gunnhildssønnene). Sigurd omtales i Harald Hårfagres saga og i Håkon jarls saga i Heimskringla, i tillegg til i Fagerskinna og Ågrip. Sigurd har også fått en tått, en kort, anekdotisk fortelling, skrevet etter seg; *Tåtten om Sigurd Sleva*. Denne er gjengitt i Flatøybok.

I Eirikssønnenes saga, sagaen om Eirik og Gunnhilds sønner, er ikke navnet hans nevnt. Den viktigste av Eirikssønnene var Harald Gråfell. Sigurd omtales som regel sist i rekken i sagaene der Eirikssønnene er listet opp, så han var trolig den yngste, eller en av de yngste av barna deres.

Sigurd Sleva blir drept på Alrekstad
------------------------------------

Etter å ha drept farbroren Håkon den gode i 961 og Sigurd Håkonsson Ladejarl i 963, var Eirikssønnene herskere over hele Vestlandet og Trøndelag, med støtte fra morbroren Harald Blåtann i Danmark. Sigurd Ladejarls sønn Håkon motarbeidet imidlertid Eirikssønnene. Snorre forteller i Håkon jarls saga at Sigurd Sleva en gang var hos en mann ved navn Klypp herse i Hordaland. Klypp var barnebarn av Horda-Kåre. I Ågrip og i Tåtten om Sigurd Sleva kalles Klypp for Thorkel Klypp, mens i Heimskringla og Fagerskinna omtales han bare som Klypp.

På gården til Klypp skal Sigurd Sleva ha ligget med kona hans mens Klypp ikke var hjemme. Høsten etter holdt Eirikssønnene ting på Voss, men bøndene der prøvde å drepe dem. Sigurd rømte da til Alrekstad. Da Klypp herse hørte hvor Sigurd befant seg, samlet han flere menn og gikk mot Sigurd. Da de kom til Alrekstad, drepte Klypp Sigurd ved å stikke et sverd i ham.

Referanser
----------

1. ↑  Harald Hårfagres saga, kap. 44, Fagerskinna, kap. 5, Ågrip, kap. 5
2. ↑  Jon Vidar Sigurdsson (1999): 70
3. ↑  Ågrip, kap. 8, Tåtten om Sigurd Sleva kap. 1
4. ↑  Håkon jarls saga, kap. 9, Fagerskinna, kap. 14, Ågrip, kap. 8

Litteratur
----------

* Jón Viðar Sigurðsson, *Norsk historie 800-1300*. Det norske samlaget, Oslo 1999
* Snorre Sturlason, Harald Hårfagres saga, Håkon jarls saga. I: *Norges Kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark, Gyldendal, Oslo 1979
* Tåtten om Sigurd Sleva hos Heimskringla.no
* Ågrip hos Google Books
**Carl Emil Krefting** (født 3. mars 1833 i Fredrikstad, død 13. oktober 1914) var en norsk jernbaneingeniør. Han var trafikkdirektør i Norges Statsbaner fra 1899 til 1906.

Han var sønn av generalmajor Jacob Krefting, og valgte som faren en militær løpebane. Han ble sekondløitnant i artilleriet i 1853, og arbeidet deretter som seksjonssjef ved anlegget av Kongsvingerbanen, under Carl Abraham Pihls ledelse. Krefting gikk etterhvert over i det sivile, og i 1883 ble han overbestyrer (senere driftsbestyrer) for Jernbanevesenet i Drammen.

Krefting overtok som trafikkdirektør i NSB etter Jess Julius Engelstad i 1899. Han gikk av på grunn av svekket helse i 1906.

Han var ridder av St. Olavs Orden, kommandør av den svenske Vasaordenen og ridder av den prøyssiske Kroneordenen.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Morgenbladet, utgitt 14. oktober 1914[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, utgitt 14. oktober 1914[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Adresseavisen, utgitt 14. oktober 1914[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  «✝ Fhv. trafikdirektør C. E. Krefting». *Aftenposten*, 14. oktober 1914.
6. ↑  «✝ Fhv. trafikdirektør Krefting». *Trondhjems Adresseavis*, 14. oktober 1914.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Sigurd Sele** (født 1976)[] er en norsk artist og skuespiller fra Bømlo i Hordaland. 

Sigurd Sele begynte som sanger for «Møllo Blues Band», et band som ble kjent fra Bergen til Haugesund. Han har sammen med søsteren Nina startet Bømlo Musikallaug. De har per dags dato blant annet satt opp *Jesus Christ Superstar* to ganger, samt *Les Misérables*, *Chess*, *Miss Saigon* og *West Side Story* (2014).

I 2008 spilte han i *Les Miserables* for fjerde gang, denne gang ved Den Nationale Scene i Bergen, med Helge Jordal, Lasse Lindtner, Wenche Kvamme og Christine Guldbrandsen, i hovedrollen Jean Valjean. I 2009 spilte Sigurd Sele Engineer i oppsetningen av *Miss Saigon* som Bømlo Musikallaug satte opp i august på Moster Amfi på Bømlo. I 2010 spilte han Kaptein Knurr i familieforestillingen *Kaptein Knurr og Maremine-mysteriet* i Gamle Bergen, og hadde hovedrollen som Deinar Deinaren i verdens første black metal-musikal, *Svartediket*, ved Den Nationale Scene.

I 2011 spilte han hovedrollen som Moritz Rabinowitz i forestillingen *Rabinowitz*. Denne var produsert av teaterkompaniet Scenekraft. Forestillingen hadde premiere i Festiviteten Haugesund Konserthus, Haugesund 7. april 2011. Forestillingen ble spilt både på Det Norske Teater i Oslo og på Rogaland Teater i Stavanger, samt kortversjon både som kulturell spaserstokk og kulturell skolesekk. Denne forestillingen ble nominert i kategorien «Årets forestilling» på Heddaprisen for sesongen 2011/2012.

I 2012 var han på Nordland Teater med oppsetningen *Dødsforelska* og avslutta året på Rogaland Teater som Vicente i Kaizersmusikalen *Sonny*. I 2013 var han aktuell med *Teaterkonsert Beethoven* på Rogaland Teater. I 2014 hadde han igjen hovedrollen som Jean Valjean i *Les Miserables*, denne gangen i Haugesund og Sandnes.

Referanser
----------

1. ↑   www.gruo.no, besøkt 17. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Haugesunds Avis, arkiveringsdato 15. august 2019, arkiv-URL web.archive.org, www.h-avis.no, utgitt 27. juli 2015, besøkt 17. august 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Truls Horvei (4. juli 2007). «Hyller Sivertsen på festival». *Haugesunds Avis*. Besøkt 17. august 2019. «Festivalen har mye mer å by på første kveld. Møllo Blues Band gjenoppstår. Sigurd Sele begynte karrieren i det populære bandet. De stiller med ti musikere.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sigurd Sele på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Sigurd Sele hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Sigurd Seles profil hos Sceneweb
* YouTube: Sigurd Sele synger «The moons a harsh mistress» i *Beat for Beat*
**Okapi viltreservat** er et verdensarvområde i Ituriregnskogen, nordøst i Den demokratiske republikken Kongo. Reservatet omfatter 14 000 km², noe som utgjør 20% av skogens areal. Reservatet er hjemstedet til 1/3 av verdens bestand av okapi.

Epuluelven
Reservatet ligger i Kongoelvens dalføre, og ligger mellom 500 og 1000 moh. Det meste av vegetasjonen i reservatet er uberørt tropisk regnskog. I tillegg til å være hjemsted for mellom 3900–6350 av verdens i alt 10 000–20 000 okapi, har parken også bestand av andre truede arter: afrikansk skogselefant, 13 ulike arter av menneskeaper, foruten vanngenett (*Osbornictis piscivora*) og vannmoskusdyr (*Hyemoschus aquaticus*) som begge er endemiske for dette området. Endemiske fuglearter er de to vever-artene *Ploceus flavipes* og *Ploceus aureonucha*.

De seminomadiske jeger- og sankerkulturene *ebe* og *mbuti* lever i Ituriskogen. Siden 1990 har ulike jordbrukende bantugrupper bosatt seg i området, og utgjør med sitt svedjebruk en fare for naturverdiene. Avskoging som følge av dette har sammen med gruvevirksomhet, jakt og generell politisk ustabilitet ført til at parken i 1997 ble oppført på listen over truede verdensarvsteder.

Eksterne lenker
---------------

* Statsetaten *l'Institut Congolais pour la Conservation de la Nature*
* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*
* Blogs from the Rangers of the Okapi Wildlife Reserve
* Gilman International Conservation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
> Nu skal du høre, hellig Olaf!  
> 
> Idag vandt jeg paa Bejntejn. Bejntejn var  
> 
> den stærkeste i Landet. Nu er jeg!
> 
> 
> Åpningsmonologen, Sigurd kneler ved et Olavsalter
> 
> 

> **Hallkjell**: Mig har han aldrig draget til sig. Fra første Stund maatte jeg samle alle mine Kræfter for ligesom ikke at komme under hans Hæl. Mig var det, som Ingen kunde leve i hans Nærhed uden som Slave.  
> **Tjostulv**: Det følte jeg ikke. - Jeg skulde een Gang have givet ham Alt, selv mit Liv. Hvem ved, i Lykken var han bleven en stor Konge?  
> **Koll**: Det tror jeg ikke. Gjør Ulykken ham ond, vilde Magten gjøre ham despotisk.
> 
> 
> Kongens motstandere, før den siste striden
> 
> 

***Sigurd Slembe*** er et skuespill i tre deler av Bjørnstjerne Bjørnson, utgitt i 1862. Stykket regnes blant Bjørnsons beste. Stykket bygger på historisk materiale om den norske tronpretendenten Sigurd Slembe (1100–1139) fra borgerkrigstiden.

Stykket er bygget opp i tre deler, «Sigurds første flukt», «Sigurds anden flukt» og «Sigurds hjemkomst». Den første, korteste delen foregår i sin helhet inne i en kirke i Stavanger i året 1122, og Sigurds sinn svinger fra overmot til redselen for å være årsak til borgerkrig når han får vite at han er kongssønn. Den ender med at han rømmer landet. Stoffet er lyrisk anlagt, og bygget rundt Sigurds monologer. Del to foregår i 1127, på Katanes i Skottland og på Orknøyene, og handlingen dreier seg om Sigurds tvil på sin bestemmelse, og morens og mosterens planer på hans vegne. Denne delen kan i og for seg sees som et helhetlig drama for seg selv. Tredje del foregår i Norge fra 1136 til Sigurds død i 1139.

Stykket er inspirert av lesning av P.A. Munchs bokverk *Det norske folks liv og historie*, og samtaler med Munch. Bjørnson var også inspirert av Schillers *Wallenstein*-trilogi.

Edvard Beyer sier i *Norges litteraturhistorie* (1976) at stykket er «*tragedien om en mann som har 'tusen, tusen tanker for mitt fedreland' og både evnene og retten til å sette dem ut i livet, men som lider nederlag og ingenting for gjort fordi han stiller seg utenfor ethvert fellesskap, søker makt og ære mer enn det allmenne beste og aldri lærer å tøyle sin ubendige, selvsyke kraft.*»

Stykket blir ikke alltid oppført med alle tre deler. Fra stykket utkom i 1862 tok det syv år før det ble spilt i sin helhet, og da i Tyskland. En oppsetning på Christiania Theater i 1885 omfattet forsåvidt hele stykket, før første gang i Norge, men var omarbeidet. Stykket ble sist oppført av Teatret Vårt under Bjørnsonfestivalen 2008. Svein Solenes spilte hovedrollen.

Referanser
----------

1. ↑  Beyer, Edvard (1920-2003) (1991). *Norges litteraturhistorie. Bind 3 Fra Ibsen til Garborg*. Oslo: Interbok : Cappelen.
**Jorunn Hauge** (født 24. desember 1976 i Oslo) er en norsk frilans-vokalist og korist, kjent for deltakelser i Melodi Grand Prix og Eurovision Song Contest.

Bakgrunn
--------

Hauge vokste opp på Rannekleiv, et boligfelt vest for Arendal, sammen med sine foreldre og sin søster. Hun gikk på Asdal barneskole og Lunderød ungdomsskole. Som barn var hun med i Det Norske Misjonsselskaps jentekor, og i ungdomskoret The Betels på Betel (Bjorbekk misjonskirke) på Bjorbekk.

Hauge har utdannelse fra Arendal videregående skole, og du hun var ferdig i 1995 flyttet hun til Oslo og begynte på Bårdar Akademiets musikallinje, hvor hun studerte i to år.

Sangkarriere
------------

Hun har deltatt i Melodi Grand Prix seks ganger og Eurovision Song Contest som korist seks ganger. Hun har også koret på turneen for Idol i 2005, for Wenche Myhre, Mira Craig, samt deltatt på TV-programmet Beat for beat flere ganger. Hun deltok også i Dizzie Showteater med Nils Vogt og Øivind Blunck samt Tommys Popshow.

Stand up
--------

I 2006 hadde hun sitt eget stand-up show med forestillingen «To skritt bak, -mitt liv som kordame». Hun har også deltatt i musikalen «The Space Vixens» på Glitch sammen med Lisa Tønne.

Deltakelse i Eurovision Song Contest
------------------------------------

* «Alvedansen» (2006)
* «Ven a bailar conmigo» (2007)
* «Hold On Be Strong» (2008)
* «Fairytale» (2009)
* «My Heart Is Yours» (2010)
* «I Feed You My Love» (2013)

Referanser
----------

1. ↑  Mylder – Magasin for misjonskirkene i Aust-Agder Nr.1 2010
2. ↑  Mylder - Magasin for misjonskirkene i Aust-Agder Nr.1 2010
3. ↑  Verdens Gang - Alexander er en storsjarmør
4. ↑  Mylder - Magasin for misjonskirkene i Aust-Agder Nr.1 2010
5. ↑  Mylder - Magasin for misjonskirkene i Aust-Agder Nr.1 2010
6. ↑  «TV 2 - Slik er Idolturneen». Arkivert fra originalen 28. august 2005. Besøkt 18. mai 2009.
7. ↑  NRK Beat for Beat - Sangene fra program 4
8. ↑  NRK Beat for Beat - Sangene i program 10
9. ↑  Verdens Gang - Blunck-skudd og løskrutt
10. ↑  Produsentselskapet - Jorunn Hauge Arkivert 20. mai 2007 hos Wayback Machine.
11. ↑  Produsentselskapet - Jorunn Hauge Arkivert 20. mai 2007 hos Wayback Machine.
12. ↑  Verdens Gang - TVNorge-Lisa sexy rom-babe

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jorunn Hauge på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Uniform fre en av divisjonene i Huai-hæren
**Huai-hæren** (kinesisk: 淮軍; pinyin: *Huái jūn*), oppkalt etter elven Huai, var en militær styrke organisert under Qing-dynastiet for å kjempe mot Taipingopprøret i 1862. Den ble også kalt **Anhui-hæren** ettersom den hadde base i provinsen Anhui. Den bestod i perioden 1862–1894, og kjempet også i den fransk-kinesiske krig og i den første japansk-kinesiske krig.

Beskrivelse
-----------

Den bistod med å gjenopprette Qing-styrets stabilitet. Til forskjell fra den tradisjonelle Grønne standard-hæren eller åttebannersstyrkene var Huai-styrken for det meste en militiastyrke, basert på personlige snarere enn institusjonelle lojalitetsbånd. Den var bevæpnet med en blanding av tradisjonelle og moderne våpen. Li Hongzhang, en kommandant av Xiang-hæren, tok initiativet til Huai-hæren i oktober 1861. Den etterfulgte Xiang-hæren. Ledende kommandanter hadde fått militær opplæring i Tyskland.

Huai-hæren ble i sin tur avløst av Den nye hær og av Beiyang-hæren, som ble dannet mot slutten av århundret.

Lederskap
---------

### Hovedledere

* Li Hongzhang
* Liu Bingzhang
* Cheng Xuechi
* Liu Mingchuan
* Guo Songlin
* Yuan Jiasan (袁甲三)

### Sekundære ledere

* Yuan Shikai
* Zhang Shusheng
* Zhang Shushang
* Pan Dingxin

Referanser
----------

1. ↑  *Late Ch'ing, 1800-1911*. Volume 11, Part 2 of The Cambridge History of China Series (illustrated utg.). Cambridge University Press. 1980. s. 245. ISBN 0-521-22029-7. Besøkt 18. januar 2012. «Ch'a Lien-piao, one of several Anhwei Army officers whom Li had sent to Germany for training during the 1870s, received Chou's special praise for expertise in Western drill.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
P-800 Oniks
**P-800 Oniks** (russisk: П-800 Оникс; engelsk: *Onyx*), også kjent i eksportmarkedene som **Jakhont** (russisk: Яхонт; engelsk: *ruby*), er et Sovjetisk / russisk supersonisk anti-skip kryssermissil utviklet av NPO Mashinostroyeniya som et ramjet versjon av S-80 Zubr. GRAU - betegnelsen er **3M55**. Missilet har NATO rapporteringsnavn **SS-N-26 "Strobile"**. Utvikling startet i 1983, og på 1990-tallet ble sjømålsmissilet testet. I 2002 hadde missilet gjennomgått hele spekteret av prøvelser og ble bestilt. P-800 ble brukt som grunnlag for den felles russisk-Indiske supersonisk rakett BrahMos.

Beskrivelse
-----------

Missilet flyr med aerodynamisk løft. Boosteren med fast drivstoff ligger ii ramjet-brennkammeret og blir kastet ut av luftstrømmen etter at boosteren har brent ut.

### Fordeler

* Over-horisonten skuddvidde
* Full kampautonomi ved bruk av ("Skyt-og-glem")
* Et sett av fleksible ("lav-profil - sjø-skimming", "high-low") baner
* Høy supersonisk hastighet i alle faser av flygningen
* Full harmonisering for et bredt spekter av plattformer (overflateskip, ubåter og land-baserte bæreraketter)

Referanser
----------

1. ↑  «Brahmos Missiles - The Hans India». Besøkt 22. november 2015.
**Sigurd Bjarne Nørstebø** (født 17. januar 1905 i Lesja, død 6. mai 1976 i Trondheim) var en norsk pedagog og professor ved Norges lærerhøgskole i Trondheim.

Liv
---

Han var sønn av gårdbruker Hans S. Nørstebø (født 1869) og Johanne Tande (1880–1943). Etter lærereksamen fra Levanger lærerskole i 1927 virket han som lærer i Dovre (1927–1928), Aure (1928–1933) og Nord-Fron (1933–1940). I 1939 ble han *mag. art.* og var ansatt som lektor ved Levanger offentlige lærerskole fra 1940 til 1946. Han ble *cand. philol.* i 1945, og i 1949 hadde han et studieopphold ved Columbia-universitetet i New York. Fra 1946 var han ansatt som dosent ved Norges lærerhøgskole, hvor han ble professor i 1953. Han var dessuten skolens rektor 1953–1956 og 1962–1963.

Nørstebø utga flere bøker om pedagogiske emner, blant andre *John Deweys oppsedingsteori* (1953), *Striden om religionsopplæringa i Sambandsstatene* (1956) og *Preliminæreksamen og «norsk» embetseksamen ved Universitetet i Oslo* (1961). Han skrev nynorsk og var medlem av styret for Noregs mållag fra 1952 til 1954. Fra 1961 til 1965 var han medlem av Lærerutdanningsrådet.

Utmerkelser
-----------

Nørstebø ble medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1953.

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsannonse i *Adresseavisen*, 8. mai 1976.

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1932*. Bokkomiteen for studentene fra 1932. 1957.
* *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. 1968.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Braddan** er et langstrakt *parish* (sogndistrikt) i sheadingen (administrativt område) Middle på Man og strekker seg fra sognene Michael og Lezayre i nord, grenser mot sognene German, Marown og Onchan midt på og grenser mot Santon i sør.

Den nordlige enden av sognet er fjellrikt. Den sørlige delen er flatere og omfatter boområder som ligger nært hovedstaden Douglas.

Elven Middle renner gjennom sognet og inn i området Kewaigue – Oakhill hvor den opprinnelige Alvebroen, Fairy Bridge, kan bli funnet.

Sognekirken, Kirk Braddan fra 1876, er gjort av John Loughborough Pearson. Den tidligere sognekirken, Old Kirk Braddan fra 1777, inneholder en rekke oldtidskors som er betraktet som fortreffelig.

Sognedistriktet Braddan, den lokale regjeringsdistriktet administrert av *Braddan Parish Commissioners*, består av hele sognet inkludert de delene som faller innenfor Douglas' borough.

Kirkesognet Braddan består av sognedistriktet (se overfor), unntatt Baldwin-området, men med kapellet St Luke's som ble overført til kirkesognet Marown i 1978. Det omfatter også Anagh Coar, Ballaughton og Farmhill, alle forsteder til Douglas. Resten av oldtidens sogn, nå innenfor Douglas’ borough, består av kirkesognene St George's, St Barnabas' (nå sammenslått med St George's), St Matthew's, og deler av St Thomas' og St Ninian's, som ble etablert på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Braddan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Braddan Commissioners, nettstedet til det politiske systemet, med fotogalleri og informasjon
* Manxnotebook Braddan, detaljer og beskrivelser av og om sognet
* Manxnotebook – Braddan, beskrivelser og fotografier av sognet
* Manxnotebook Kirk Braddan Antiquities, oldtidsemner fra sagnet
* Isle of Man Building Control Districts, viser sognets grenser
* Glenology – Manx Glens, en pågående studie av dalfører på Man, deres steder og betydning
* Kirk Braddan and Old Kirk Braddan

| * v
* d
* r
Isle of Man |
| --- |
| Byer | Castletown **·** Douglas (hovedstad) **·** Peel **·** Ramsey | Mans flagg |
| Landsbyer | Andreas **·** Ballabeg **·** Ballasalla **·** Ballaugh **·** Ballure **·** Barregarrow **·** Braaid **·** Colby **·** Cregneash **·** Crosby **·** Dalby **·** Derbyhaven **·** Foxdale **·** Glen Maye **·** Glen Vine **·** Laxey **·** Newtown **·** Onchan **·** Port Soderick **·** Port St Mary **·** Port Erin **·** Ronague **·** St Johns **·** Strang **·** Sulby **·** Tromode **·** Union Mills |
| *Sheadings* | Ayre **·** Garff **·** Glenfaba **·** Michael **·** Middle **·** Rushen |
| *Parishes* | Andreas **·** Arbory **·** Ballaugh **·** Braddan **·** Bride **·** German **·** Jurby **·** Lezayre **·** Lonan **·** Malew **·** Marown **·** Maughold **·** Michael **·** Onchan **·** Patrick **·** Rushen **·** Santon |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Blagovesjtsjensk kullkraftverk** (russisk: *Blagovesjtsenskaja TETs*) er et varmekraftverk med en installert produksjonskapasitet på 135,5 MW, beliggende ved elva Turja vest i byen Krasnoturjinsk i provinsen Sverdlovsk oblast, i det sentrale Russland ved Uralfjellene. Anlegget eies av aluminiumsprodusenten Rusal, som inngår i konglomeratet T-Plus.

Kraftproduksjonen er inntil 500 GWt årlig. Anlegget leverer også lokal fjernvarme, med inntil 995 Gcal/t effekt (ca 170 MW), og leveranse av inntil 2,5 millioner Gcal per år.

Brenselskilden er brunkull, subsidiært naturgass. Anlegget ble påbegynt i 1941, første byggetrinn stod ferdig i 1944. Kraftverket ble igjen fornyet med mer moderne enheter installert i 1951, 1955, 1960 og 2013. Det eksisterer planer om ytterligere et kraftverk på stedet.

Anlegget inngikk i Gulag og tvangsarbeidene her ble utnyttet av NKVD.

Referanser
----------

1. ↑  Artikkel i avisen Sten Gazeta - 10.juli 2006. Besøkt 2. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bogoslovskaja TETs Arkivert 18. april 2017 hos Wayback Machine. - *Urals energimuseum*. Besøkt 2. oktober 2017. (russisk)
**Jorunn Hancke Øgstad** (31. mars 1979) er en norsk billedkunstner fra Bærum som arbeider med abstrakt maleri. 

Hancke Øgstad holder en mastergrad i kunst fra Kunsthøgskolen i Oslo og LHI, Reykjavik, Island (2003-2009). Hun har også studert kunst ved Strykejernet kunstskole og film ved European Filmcollege (EFC) Ebeltoft, Danmark.

Hancke Øgstad har bodd og arbeidet i Los Angeles, Berlin, New York, Reykjavik og Bogota. Hun er bosatt i Oslo. Høsten 2018 hadde hun en separatutstilling ved Munchmuseet  (i utstillingsserien «Munchmuseet i bevegelse», et samarbeidsprosjekt mellom Munchmuseet/Stenersenmuseet og Kunsthall Oslo). 
Hancke Øgstad stiller ut på gallerier og institusjoner nasjonalt og internasjonalt. Hun har også vært kurator for flere utstillinger. I 2018 ble hennes malerier innkjøpt av Nasjonalmuseet, og i 2020 av Henie Onstad Kunstsenter.

Hancke Øgstad var styremedlem i Unge Kunstneres Samfund i perioden 2010-2013.

I 2005 vant hun juryens førstepris under tegnebiennalen SIAB Skopje, Makedonia.

Utvalgte separat og duo-utstillinger
------------------------------------

* 2020 Nye malerier, Formuesforvaltning, Oslo
* 2019 Frieze Artfair, London, ved galleriet Vi,Vii
* 2018 *Crocodile Tears*, Kunsthall Oslo, Munchmuseet i bevegelse
* 2017 Foajeutstilling Kunstnernes Hus
* 2016 Rake Visnigsrom, Trondheim
* 2015 *Acid Jazz*, QB Gallery, Oslo
* 2015 RH Contemporary, New York, USA, med Tyra Tingleff
* 2014 *Pages*, No Place, Oslo
* 2014 *Realist by Proxy*, LYNX, Oslo
* 2012 *Registrar Manos*, El Parche, Bogotá, Colombia.
* 2010 *Valencia*, Unge Kunstneres Samfunn (UKS), Oslo

Referanser
----------

1. ↑  Jorunn Hancke Øgstad – Crocodile Tears Arkivert 20. april 2018 hos Wayback Machine.; munchmuseet.no
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. april 2018. Besøkt 19. april 2018.
3. ↑  Acid Jazz Jorunn Hancke Øgstad Arkivert 20. april 2018 hos Wayback Machine.; qbg.no
4. ↑  Two years down: New York’s RH Contemporary Art continues to break new ground; wallpaper.com, 22. juni 2015
5. ↑   Arkivert 20. april 2018 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Jorunn Hancke Øgstads hjemmeside
**Jorunn Bøe** (født 12. mai 1951 i Stavanger) er en norsk kunsthåndverker og kulturprofil, bosatt i Risør. Fra 1. januar 2000 har hun vært ansatt som kultursjef i Risør kommune.

Bøe kom til Risør som møbeldesigner og interiørarkitekt i 1980, og var medlem av kunstgruppa Villvin i perioden 1980-2000. Hun er utdannet ved Statens høgskole for kunsthåndverk og design i Bergen, med diplom i 1976. I perioden som aktiv kunsthåndverker, deltok hun på flere gruppe- og kollektivustillinger, blant annet ved Hordaland kunstsenter, Kunstbanken Hedmark kunstsenter og i Stavanger og Risør kunstforening. Hun mottok Statens materialstipend i 1982 og er innkjøpt av Norsk kulturråd 1985. I tillegg har hun hatt diverse utstmykningsoppdrag, blant annet ved Sørlandet sykehus i Arendal.

Gjennom årene som kultursjef, har Bøe hatt et sterkt fokus på ressursene kunstnerne representerer i samarbeid med kommunen. Hun har hatt en rekke styreverv, og er arkitekt bak flere store kunst- og kulturprosjekter i Risør. Hun har blant annet vært styremedlem i designtreffet Beyond Risør.
I samarbeid med Norske kunsthåndverkere (NK) og Norske billedkunstnere (NBK) arbeidet hun fram prosjektet «Etterudanning fra kunstnere» (1993-96). I årene 2009-2011 var hun styreleder i Norsk kulturforum (NOKU), og i 2010 ble Jorunn Bøe utnevnt til ridder av St. Olavs Orden. Samtidig ble hun utnevnt som rådsmedlem.

I en kronikk i magasinet *Kulturmag* i 2013, uttaler Jorunn Bøe følgende:

> Jeg liker å tenke på byen jeg bor i som et kvartal i New York. Kvartalet inneholder det meste som gir deg følelsen av å bo i en by – jazzklubb, kino hver kveld, teaterscene, puben på hjørnet, vinutsalget, grønnsakstorget, bokhandleren med internasjonale aviser, små spesialbutikker, galleriet, bruktbutikken, turistkontoret, festivalene, de små spisestedene, musikere i gaten sommerstid, kunstutstillinger.
> 
> 
> 
> *Kultmag* 21. juni 2013,s. 27, Jorunn Bøe: «Jeg liker å tenke».
> 
> 

Risør kommune ble kåret til årets kulturkommune i 2015 etter å ha blitt kåret til kulturkommune nr. én i Aust-Agder året før.

Referanser
----------

1. 1 2  Esben Hoff: «Substans og søken» i *Kultmag*, 29.05.2009 S. 4, del 1
2. ↑  Harald Solberg: *Norske kunsthåndverkere* (1996), s. 50
3. ↑  «Nyhetsklipp» i *Aftenposten* ,12.05.2011, s. 3
4. ↑  Steinar Ryvind: «Kultursjef Jorunn Bøe ble rådsmedlem og ridder» i *Aust Agder Blad,* 4. mai 2010, s. 6
5. ↑  Hans Petter Bjerva: «Risør er kulturkommune nummer én i Aust-Agder» i *Aust Agder Blad* 6. november 2014, s. 14
6. ↑  «- Jeg er helt skjelven». *www.austagderblad.no* **(norsk)**. 2. juni 2015. Besøkt 21. februar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Utblikk over Jimingyi, en kommune i Huailai
**Huailai** (kinesisk: 怀来县; pinyin: *Huáilái Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Zhangjiakou. 

Fylket hadde 327 684 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Poststasjonen i landsbyen Jimingyi (*Jimingyi cheng*, 鸡鸣驿城) fra Mingdynastiets tid ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 110 løper gjennom området. Den begynner i Beijing og passerer gjennom Zhangjiakou, Jining, Hohhot og Baotou til den ender i Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Jimingyi Post Station Arkivert 23. februar 2016 hos Wayback Machine.
* Jimingyi xiang Jimingyi cun[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Generalkirkeinspeksjonskollegiet** ble opprettet i Danmark 1. oktober 1737. Dets oppgave var å føre tilsyn med lærerne og undervisningen i skolene, kirkene og ved universitetet i både Danmark og Norge. Samtidig fikk det sensur-rett (imprimatur: «kan trykkes») over alle teologiske og religiøse skrifter. På et senere tidspunkt overtok kollegiet også ledelsen av misjonen i Vestindia.

Kollegiet hadde opprinnelig ansettelsesrett, men mistet den i forbindelse med Struensees reformer av administrasjonen i 1771, og denne retten ble overlatt til det danske kanselliet.

I 1791 ble kollegiet opphevet, og dets oppgaver ble overtatt av *Danske Kancelli*, mens ledelsen av misjonen i Vestindia ble overlatt til Misjonskollegiet (opprettet i 1714).

Arkivet etter Generalkirkeinspeksjonskollegiet ligger delvis i det danske riksarkivet (DRA) og delvis i det norske riksarkivet (NRA). Protokollrekkene, konseptene og innkomne brev som ble behandlet i kollegiet, er felles for begge riker, og de oppbevares derfor i DRA. Men NRA har mikrofilm av hovedprotokoller, kopibøker og journaler. Noe av arkivmaterialet er gått tapt ved brannen i Vaisenhuset i København i 1795.

Referanser
----------

1. ↑  Johannessen, Knut, Kolsrud, Ole og Dag Mangset (1992). *Håndbok for Riksarkivet*. Oslo: Ad Notam Gyldendal. s. 52–53. ISBN 82-417-0137-3.
2. ↑  Rigsarkivet (1943). *Vejledende arkivregistratur I, Danske Kancelli og de dermed beslægtede institusjoner. 2. utg*. København. s. 155–157.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivliste[*død lenke*] - Generalkirkeinspeksjonskollegiet (i NRA)
* Arkivliste[*død lenke*] - Generalkirkeinspektionskollegiet (i DRA)

Portal: Danmark
**Bogtrykkerforeningen af 1849** var en forening for typografsvenner i Christiania. Foreningen kan regnes som Norges første fagforening. Stiftelsesdato er ikke kjent utover årstallet 1849.

I styret for foreningen satt Chr. Grøndahl jr. F. Jensen, Nils Fredrik Axelsen, H.J. Jensen og L. Johnsen. I en notis i *Morgenbladet* den 29. januar 1850 henvendte de seg til forleggere og utgivere og ba om å få tilsendt eksemplarer av bøker og tidsskrifter til foreningens bibliotek.

Boktrykkerforeningen af 1849 var drivkraften for å få i stand en tariffavtale for typografene i Christiania i 1851. Foreningen stod bak en revisjon av denne tariffavtalen i 1855.

Bogtrykkerforeningen af 1849 reviderte sine lover (vedtekter) i 1861 og fikk nye folk inn i styret. Foreningen forsvant en gang rundt midten av 1860-årene.

Tariffavtalen som foreningen fikk i stand i 1855 ble tatt opp til revisjon i 1871/72 og var den direkte årsak til at Den Typografiske Forening ble stiftet i 1872. Den reviderte tariffavtalen ble inngått 1. mars 1873.

Litteratur
----------

* Tor Are Johansen, Torbjørn Eng og Niels E Killi (red.): *Guttenberg - Norges første fagforeningsblad*, Oslo 2012, ISBN 978-82-993962-1-9
* Arne Ording: *Norsk Centralforening for Boktrykkere 1882 - 1932*, Oslo 1932