recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vik** er ei lita bygd og tidligere handelssted på sørøstsiden av Langøya, øst for Kallsnes, nordvest for Sandnes og nord for Holmsnes i Hadsel kommune. Den ligger rett ved Vika eller **Vikbotnen** og imellom fjellene Veten og fjellgruppa til Hallartinden. Vik er et gammelt handelssted og har hatt postkontor, landhandel og lokalbåthavn. Dalen Vik ligger i, Vikdalen, er skåret ut av Vikelva, som har kilde i Litlvatnet rett ved foten av Gårdsfjellet i Hadsel, Lauvåselva som går fra Litlvatnet til Storvatnet, Tromslåttelva som går fra Storvatnet til Rødvatnet i Råmarka og Bitterstadelva som går fra Merkesvatnet til Bitterstad ved Langøysundet. Det er gratis å fiske i Storvatnet, men det kreves fiskekort for å fiske i Litlvatnet (med unntak av barn under 15 år).

Det går en tursti/grusvei fra Islandshaugen til Kallsnesmyra, som passer godt som skiløype om vinteren. Det går også en gammel, men usikker sti opp til Hallartinden fra nordøstsiden av Vik.

Sanden ved elveosen til Vikelva passer godt som badestrand (under fjære sjø), og blir ofte besøkt på varme somrer.

Vik er en av de få stedene i Vesterålen og på Langøya som har hatt gjentatte gaupeobservasjoner.

* Vikdalen med Vikvatnan (Litlvatnet og Storvatnet) sett fra Kallsnesåsen. Kvannkistinden og Kvannkista i bakgrunnen.Vikdalen med Vikvatnan (Litlvatnet og Storvatnet) sett fra Kallsnesåsen. Kvannkistinden og Kvannkista i bakgrunnen.
* Sørsiden av Vikdalen sett fra Trollhesten med Møysalen i bakgrunnen. Litt av Hallartinden (fjellsida på bildet) kan ses helt til høyre på bildet.Sørsiden av Vikdalen sett fra Trollhesten med Møysalen i bakgrunnen. Litt av Hallartinden (fjellsida på bildet) kan ses helt til høyre på bildet.

Referanser
----------

1. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 10. januar 2024.
2. ↑  Skjult (28. januar 2017). «Gaupeobservasjon på Melen». Artsdatabanken.no. Arkivert fra originalen 21. februar 2022. Besøkt 01.02.2021.
Kart over Viken i middelalderen. Borgesyssel utgjør sydlige del av Vingulmark
**Borgesyssel** eller **Borgarsyssel** (norrønt *Borgarsýsla*), av Borg, var i middelalderen et syssel i Norge som i hovedsak omfattet det nåværende Østfold fylke. Unntakene var Morsurdal (nå Hobøl kommune), som tilhørte Oslosyssel, og Enningdalen (nå del av Halden), som tilhørte Ranrikesyssel. Det historiske norske fylket Vingulmark ble på slutten av 1100-tallet delt i to, Oslosyssel i nord og Borgesyssel i syd.

Borgesyssel var delt i 16 skipreider, som noenlunde svarte til de nåværende herreder, men ofte bar andre navn. Det hørte juridisk under Borgartinget, kirkelig under Oslo bispedømme (Sarpsborg og Eidsberg prosti). I Borg og på Valdisholm i Glomma var det befestninger. Navnet Borgesyssel/Borgarsysla ble på 1500- og 1600-tallet fortrengt av Smålenene, men benyttes fremdeles i den geistlige inndeling i Østre og Vestre Borgesyssel prostier.

Skipreider
----------

Borgesyssel var inndelt i 16 skipreider:

* Vǫrm
* Róða
* Vála
* Eið
* Vima
* Freylanda
* Hegginar
* Skaunar
* Túna
* Óðinseyjar
* Ábygga
* Skjálberg
* Hvala
* Berg
* Iddar
* Marka

Prostier
--------

Borgarsyssel var inndelt følgende prostier *(norrønt: prófastdœmi*):

* Sarpsborg prófastdœmi eller *Ytri hlutr Borgarsýslu*
* Eiðsberg prófastdœmi eller *Øfra hlutr Borgarsýslu*

Referanser
----------

1. ↑  *Historisk-geographisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (Noregsveldi) i Middelalderen*. Trykt hos Carl C. Werner & Co. i ... 1849. s. 191.
2. ↑  Varna Skipreide, Moss historielag
**ung.no** er et nettsted som er den norske stats informasjonskanal for og til ungdom. Det drives av Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet. Opprinnelig var *UNG* et magasin som ble distribuert til 9.- og 10.-klasser i Norge. Magasinet gikk inn i 2001, men i februar 2003 ble navnet og noe av innholdet videreført gjennom nettstedet ung.no.[] Nettsiden henvender seg til ungdom i alderen 13 til 20 år, og utgangspunktet for nettsidens innhold er FNs konvensjon om barns rettigheter.

Den tar opp emner som utdanning, arbeid, forelskelse, verneplikt, sex og samliv, pubertet, psykisk helse, kultur og andre emner. Nettsiden informerer også om hvilke rettigheter, plikter og muligheter ungdom har. Nettsiden har en gratis og anonym spørretjeneste der ungdom kan stille spørsmål, som besvares av et fagpanel og legges i en offentlig svarbase. I svarpanelet finner man blant annet familieterapeuter, psykologer, Forsvaret, Statens vegvesen, Konfliktrådet, jurister, utdanningsrådgivere, Alarmtelefonen for barn og unge, Rustelefonen, Helsedirektoratet, Forbrukerrådet, Forbrukerombudet, IMDi, NAV, Medietilsynet med flere.

Fra 2017 overtok ung.no fra Klara Klok som digital helsetjeneste for ungdom. I 2021 svarte nettsiden på 105 000 spørsmål fra ungdom mellom 13 og 20 år, som var en 25% økning fra året før.

Referanser
----------

1. 1 2  «Stor økning i spørretjenesten på ung.no | Barne-, ungdoms- og familiedirektoratet». *kommunikasjon.ntb.no* **(norsk)**. Besøkt 11. april 2023.
2. 1 2  Munthe, Kris (30. august 2017). «På Ung.no finner ungdom svarene de trenger». *Barnevakten*. Besøkt 11. april 2023.
3. 1 2 3  Kvitrud, Ingrid (3. januar 2017). «Ut med Klara Klok, inn med Ung.no». *sykepleien.no*. Besøkt 11. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Kilevann** (Kilevatn) er en innsjø som ligger sørvest i Skien kommune i Telemark. Innsjøen er en vesentlig del av Herrevassdraget og har utløp via Bolvikelva, som møter Gyteelva i Bamble kommune. Sammen danner de Herreelva som munner ut i Frierfjorden, ved Herre.

Kilevann er meromiktisk, det vil si at det nederste vannlaget er *stillestående*. I dette tilfellet består det stillestående laget av gammelt sjøvann, antakelig fra landhevinga etter siste istid for 8–9 000 år siden.

Andre meromiktiske innsjøer med gammelt sjøvann i Norge er Rørholtfjorden i Toke, Tronstadvatn, Salvatnet, Botnvatnet, Rørhopvatnet og Strandvatnet.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. mai 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. mai 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Nybufjellet** er et fjell i Midt-Telemark og Skien kommuner i Telemark. Fjellet har flere toppunkter, og kommunegrensa går over den nest høyeste, 621,9 meter over havet. Den høyeste toppen (637,3 moh) ligger knappe 200 meter lengre øst, i Skien kommune. Sør for toppen ligger en heller med bålplass og sengebrisk. Helleren ligger bare noen titalls meter nord for traktorveien østover fra Mordartjønn, men er lett å overse.

Fjellet kan nås fra Sauherad via bomvei fra Nordagutu, forbi Landtjønn mot Dalsvatn og Vihus. Fra parkeringplassen går det traktorvei bratt oppover til Mordartjønn. Fra Mordartjønn går det sti deler av veien, på nordsida av tjønna.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Nybufjellets referansesadel ligger mot nord mellom Øvre og Nedre Lauvrostjønn, mellom kote 524 og 525.
2. ↑  Avstand til samme høyde på Bjørndalsfjellet i nord.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 3. august 2016.
2. ↑  «Fakta om stadnamn». Kartverket. Besøkt 3. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hulmanlanguren** lever i hele Sør-Asia, unntatt i regnskogområder. Pelsfargen varierer fra mørkebrun hos individer i Himalaya til lysebrun hos individer på Sri Lanka. Flokker med både hunner og hanner anføres av en eller flere hanner, mens overflødige hanner danner «ungkarsflokker».

Diett
-----

**Hulsmanlanguren** lever for det meste av blader, frukt, knopper og skudd, som den fordøyer lett siden den har flere mager. Den supplerer kosten, som mange andre ville dyr, med å slikke salt og ete jord som er rik på mineraler. Tropper som lever rundt landsbyen, nyter også godt av rester og offergaver fra lokalbefolkningen som regner hulmanlangurer, som de identifiserer med hinduguddommen Hanuman, for å være hellig.

Utseende
--------

* *Lengde: 51-78 cm*
* *Hale: 62-102 cm*
* *Vekt: 10,5-20 kg*
* *Sosial enhet: Flokk*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hulmanlangur* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hulmanlangur* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hulmanlangur* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Hulmanlangur* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Hulmanlangur* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Semnopithecus entellus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Semnopithecus entellus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* ARKive

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Keisertamarin** er en tamarin og utbredt i det vestlige Sør-Amerika. Navnet har denne elegante apen fått fra de lange hårene på overleppa som gir den en hvis likhet med den tyske keiseren Vilhelm II.

Kloapene er en familie som omfatter om lag 35 amerikanske apearter, deriblant silkeaper og tamariner. De likner andre vestaper, men har annerledes kroppskjemi. De har klør istdenfor negler og får 2 unger istedenfor én. Keisertamarinen kjennes på den feiende flotte hvite barten. 
Den danner ofte blandede flokker*(2-8)* med beslektede arter, for eksempel brunhodetamarin. Hver art svarer på de andres varselsrop når en bytteeter er oppdaget i nærheten. 
Kloaper, deriblant tamariner og silkeaper, har lang drekhetstid til så små pattedyr å være. Keisertamarinens drekhetsid er på 140-145 dager. Hunnen parer seg ofte med 2 hanner og får nesten alltid 2 unger. Siden begge hannene har paret seg med hunnen passer begge på ungene sammen. 
Faren bærer dem stortsett alltid rundt bortsett fra når de dier hos moren.

Kosthold
--------

Keisertamarinen lever av frukt i regntiden, blomsternektar og sevje fra trær i tørketiden, og insekter, særlig sirisser, hele året rundt og egg.

Utseende
--------

*Hos keisertamrinen har både hann og hunn lang hvit bart som står i kontrast til deres svarte ansikt, rød- eller grå- brunnspettede pels og rødoransje hale.*

* *Lengde: 23 – 26 cm*
* *Vekt: 450 g*
* *Hale: 39 – 42 cm*
* *Sosial enhet: Flokk*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Keisertamarin* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Keisertamarin* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Keisertamarin* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Keisertamarin* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Saguinus imperator* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Saguinus imperator* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Nettstedet ARKive:  (en)
* Nettstedet Anmialdiversity:  (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Annai poopathi tamilsk kultursenter** er et barne- og ungdomssenter og interesseorganisasjon for tamiler i Norge. Rundt 2500 barn og ungdommer er medlemmer i 17 avdelinger. Hensikten er å gi tamilske barn og ungdommer muligheten å styrke egen tamilsk identitet ved å formidle tamilsk språk, historie og kultur i håp om at det gir en bedre integrering i det norske samfunnet. Organisasjonen skal også forsøke å gi tamilsk ungdom veiledning om de trenger det i møte med norske myndigheter. For enslige mindreårige som ikke her et foreldrenettverk håper organisasjonen bidra som støtte, også overfor tamilsk ungdom og deres foreldre om det er nødvendig.

Organisasjonen
--------------

Annai poopathi tamilsk kultursenter ble opprettet av Tamilsk Samordning 1. februar 1992. Fram til slutten av 2000 ble aktivitetene holdt på ulike skoler. Behovet for leksehjelp for unge i ungdomsskolen og i den videregående skolen da foreldrene hadde problemer med å hjelpe sine barn med leksene. I 2002 ble Annai poopathi tamilsk kultursenter formelt registrert som en barne- og ungdomsorganisasjon.

Organisasjonens høyeste organ er landsmøtet som arrangeres hvert år før 30. juni. Mellom landsmøtene er det sentralstyre som fatter politiske vedtak. Sentralstyret og et sekretariat står for organisasjonens daglige drift. I sentralstyret sitter sju personer som ble valgt på landsmøtet, mens sekretariatet består av støtte grupper.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Annai poopathi tamilsk kultursenter*, offisielt nettsted, på tamilsk
* *Annai poopathi tamilsk kultursenter* Arkivert 31. august 2012 hos Wayback Machine. offisielt nettsted, på Norsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Stordalselva** (nordsamisk: *Stuoravákkejohka*) er ei elv i Bardu kommune i Troms. Den renner nordover gjennom Stordalen lengst sørvest i Bardu, og er 11,4 kilometer lang (15,8 kilometer regnet fra fjerneste kilde). Stordalselva er den lengste tilløpselva til Salangselva, som dannes ved samløpet mellom Stordalselva og Røddalselva.

Elvas løp
---------

Selve Stordalselva har utløp fra Isvatnet (801 moh.) på grensa mellom Bardu og Narvik kommuner. Elvas øverste kilder ligger vest for Isvatnet, på sørsida av Istind, som en av en rekke små fjellbekker som samles i Isvatnet. Fra Isvatnet renner elva først mot øst, og faller bratt ned mot selve Stordalen. Elva snur her mot nord og renner gjennom den trange og dype Stordalen. Dalen omkranses av et kupert høyfjellslandskap med et stort innslag av breer. Lenger nede vider seg noe ut og dalsidene blir slakere og skogkledte. To kilometer sør for Bones renner den sammen med Røddalselva og danner Salangselva.

Vern
----

Salangselva, og dermed også Stordalselva, ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juni 2016
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juni 2016
3. ↑  «Stordalselva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 7. oktober 2016.
4. 1 2  «191/4 Salangselva». *nve.no -> Vann og vassdrag -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 29. juli 2013. Arkivert fra originalen 8. september 2015. Besøkt 22. desember 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Diis Irene Bøhn** (født 1957[] i Asker) er tidligere journalist, nå seniorrådgiver i LOs internasjonale avdeling.

Hun begynte som journalist i NTB i 1981 etter avsluttet eksamen (B.A. in Latin American Studies) på universitetet i Essex, Storbritannia. Etter 10 år i NTBs utenriksredaksjon, begynte Bøhn i NRK Dagsnytts utenriksredaksjon. I 2001 ble hun ansatt i LOs internasjonale avdeling. I årene 1995 til 1999 var hun heltidsleder for Norsk Journalistlag. Hun har hatt en rekke verv i norske presseorganisasjoner. I perioden 1996–1999 var hun medlem av Ytringsfrihetskommisjonen. Hun har også vært styremedlem i International Federation of Journalists (IFJ).

| * v
* d
* r
Norsk Journalistlags ledere |
| --- |
| 
* Vegard Sletten (1946–1949)
* Adolf Skjegstad (1949–1956)
* Vegard Sletten (1956–1962)
* Ivar Johansen (1962–1964)
* Trygve Moe (1964–1966)
* Ole N. Hoemsnes (1966–1970)
* Trygve Moe (1970–1983)
* Anne Skatvedt (1984–1987)
* Sven Egil Omdal (1987–1991)
* Alf Skjeseth (1991–1995)
* Diis Bøhn (1995–1999)
* Olav Njaastad (1999–2003)
* Ann-Magrit Austenå (2003–2007)
* Elin Floberghagen (2007–2013)
* Thomas Spence (2013–nåværende)

 |
**Holm stasjon** var en jernbanestasjon på Vestfoldbanen i Sande kommune i Vestfold. Holm stoppested åpnet den 1. juli 1884, knapt tre år etter strekningen fra Drammen til Larvik. Stoppestedet ble oppgradert til stasjon i 1941 og nedgradert til stoppested igjen i 1969 og til holdeplass i 1971. Holdeplassen mistet persontrafikken i 1973 og ble nedlagt den 28. mai 1978. Linjetraseen forbi Holm ble lagt om i 2001, da en ny dobbeltsporstrekning ble åpnet og førte jernbanen utenfor tettstedet. På den nye strekningen finnes Holm kryssingsspor ved posisjon 76,75 km.

Holm hadde først en billettkiosk som er revet. En senere stasjonsbygning skal være revet ca. 1980.

Referanser
----------

1. ↑  Bjerke & Holom (2004), s. 213.
2. ↑  Bjerke & Holom (2004), s. 212, jf. *Network Statement 2017: Stasjonsoversikt*, s. 59.
3. ↑  Bjerke & Holom (2004), s. 213.

Litteratur
----------

* Thor Bjerke og Finn Holom (2004). *Banedata 2004*. Hamar/Oslo: Norsk Jernbaneklubb/Norsk Jernbanemuseum. s. 212–213. ISBN 82-90286-28-7.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Holm stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
* (no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Vestfoldbanen
**Fremtidig hendelse:** Denne artikkelen omhandler en fremtidig hendelse. Vær ekstra oppmerksom på at innholdet i artikkelen kan endres vesentlig når hendelsen nærmer seg og mer informasjon blir kjent.

**Grenlandstunnelen** er en 5150 meter lang motorveitunnel under bygging på europavei 18 i Porsgrunn. Byggingen av tunnelen startet i 2022, og den åpner med resten av motorveien mellom Langangen og Rugtvedt i 2025/2026.

Om tunnelen
-----------

Tunnelen blir bygget som en del av motorveiprosjektet E18 Langangen - Rugtvedt. Tunnelen vil gå fra Steinbrekka/Kjørholt i sør til Preståsen/Herregårdsbekken i nord, og vil føre E18 under Steinbrekka, Hvalsåsen, Skjelsvikdalen og Preståsen. Tunnelen blir bygd med tunnelprofil T10,5, og fartsgrensen blir 110 km/t. I Skjelsvikdalen blir det nordvendte av- og påkjøringsramper i tunnel. Rampetunnelene blir bygd med tunnelprofil T7,5.

Se også
-------

* Veitunneler i Norge

Referanser
----------

1. ↑  «Reguleringsplan E18 Preståsen – Kjørholt, Planbeskrivelse med konsekvensutredning» (PDF). Besøkt 8. desember 2022.

| * v
* d
* r
Veitunneler i Telemark |
| --- |
| Nåværende | 
* Bamble
* Brattås
* Brevik
* Finnekåsa
* Fjågesund
* Geiterygg
* Holte
* Hoveng
* Hovet
* Høgenhei
* Jønjiljo
* Kalstadkilen
* Kjørholt
* Klovholt
* Kragerø
* Lona
* Lynnevik
* Maristig
* Mostøyl
* Mælefjell
* Omnes
* Porsgrunn
* Prestura
* Sannerholt
* Sjøormporten
* Slåttekås
* Steinbrekka
* Telemarksporten
* Vabakken
* Vadfoss
* Vardås
* Vågslid

 | tunnel |
| Planlegges | 
* Bjønnås (E18)
* Blåfjell (E18)
* Langrønningen (E18)
* Prestås (E18)
* Rugtvedt (E18)
* under Porsgrunn (Rv36)

 |
**Lineage C.36** er en virusvariant av SARS-CoV-2, viruset som forårsaker covid-19.

Den ble først sekvensert fra spikeproteinet funn av smitteviruset i Egypt i desember 2020. Det kalles også **C.36+L452R**, der tillegget gjelder en av mutasjonene på piggproteinet. Andre mutasjoner av interesse er særlig D614G og Q677H.

En smitteklynge med denne virusvariant C.36 med svært mange viktige mutasjoner i spikeproteinet er oppdaget på Østlandet i mai 2021. Viruset har endringer sett ellers i både alfa- og deltavarianten og var tidlig i juni 2021 rangert som nummer to etter deltavarianten som nye varianter internasjonalt.

Referanser
----------

1. ↑  ECDC: *SARS-CoV-2 variants of concern as of 3 June 2021*, side oppdatert 3. juni 2021, lest 9. juni 2021
2. ↑  Public Health England: *SARS-CoV-2 variants of concern and variants under investigation in England. Technical briefing 10 2021**, lest 9. juni 2021*
3. ↑  FHI: [ Arkivert 9. juni 2021 hos Wayback Machine. *Ukerapport covid-19 for uke 22 er publisert* , 9. juni 2021, lest 9. juni 2021.
**Paul Campbell** (født 22. juni, 1979 i Vancouver i Canada) er en canadisk skuespiller. Han er kjent for sin rolle som «Billy Keikeya» i science fiction-serien *Battlestar Galactica*.

Skuespillerkarriere
-------------------

### Battlestar Galactica

I 2003 ble tv-serien fra 1970-tallet, *Battlestar Galactica* brakt tilbake til live, selv om det i første omgang var i form av en tre timer lang miniserie. Campbell spilte rollen som «Billy Keikeya», assistenten til «President Laura Roslin» (Mary McDonnell). Miniserien ble etterhvert en pilot for den nye science fiction-serien *Battlestar Galactica*. *Battlestar Galactica* ble filmet for det meste i Vancouver, Canada, og varte i fire sesonger. Campbell sluttet nesten etter sesong en, siden han ikke hadde en kontrakt. Etter at han ikke fikk en ny jobb, returnerte han tilbake til serien, der produsentene ville at han skulle signere en 5-årskontrakt. Han besvarte ikke dette, og siden produsentene syntes han ikke forpliktet seg nok til serien, bestemte de seg for å «drepe» karakteren (ifølge Campbell selv).

Priser og nominasjoner
----------------------

**Leo Awards**

* 2005 – **Vinner** – Feature Length Drama: Best Lead Performance by a Male – *Ill Fated*

Utvalgt filmografi
------------------

*Listen under er ikke komplett, se Internet Movie Database – Paul Campbell*

* *Bag Boy* (2007)
* *Battlestar Galactica* (2004–2006) som "Billy Keikeya"
* *Ill Fated* (2004)
* *Smallville* (2004) TV-serie, 1 episode
* *Battlestar Galactica* (2003 miniserie) som "Billy Keikeya"
* *Andromeda* (2003) TV-serie, 2 episoder
* *John Doe* (2003) TV-serie, 1 episode
* *"The Dead Zone* (2002) TV-serie, 1 episode

Referanser
----------

1. ↑  Internet Movie Database - Bio om Paul Campbell

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (en) Paul Campbell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Paul Campbell på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Paul Campbell på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Paul Campbell hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Paul Campbell hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Official Fan Website (includes actor's blog)
* Paul Campbell interview

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Vesterfjell** er ei bygd i Senja kommune i Troms fylke. Bygda ligger på en haug på Senjas innland, like vest for Storvatnet. Vesterfjell har i overkant av 100 innbyggere.

Fylkesvei 860 passerer like sør for Vesterfjell, og skiller bygda fra grenda Ottemoen. Fra Vesterfjell er det bilvei 7 km til Vangsvik og 20 km til nærmeste by, Finnsnes. Bygda har postadresse 9304 Vangsvik. Vesterfjells skolebarn tilhører Vikstranda skole i Vangsvik. Inntil 2010 var det 1.-4.-skole på Øverbotn, like ved Vesterfjell.

Øverbotn grunnkrets
-------------------

Vesterfjell, sammen med Ottemoen, utgjør majoriteten av bebyggelsen i **Øverbotn grunnkrets**. Eneste bygd utenom disse er Torsmoen ved Trollbuvatnet. På Torsmoen ligger Senja camping, som har utendørs badebasseng. Selve stedet Øverbotn, hvor den tidligere skolen ligger, hører imidlertid ikke til Øverbotn grunnkrets, men til Tranøybotn. Grunnkretsen dekker et areal på 20,02 km².

Grunnkretsen tilhører Delområde Tranøy, og grenser i nordvest til Sørli, i sørvest til Tranøybotn, i sørøst til Vikstranda, i øst til Solli, i nordøst til Stormo og i nord til Høgli/Grønli.

Innbyggertall i grunnkretsen:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 141 | 124 | 131 | 130 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

*Motorvei av klasse B* var den opprinnelige betegnelsen på to-felts vei forbeholdt biltrafikk, her ved Harebakken med påkjøringsramper fra Arendal. Veien hadde opprinnelig ikke midtdeler.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
Harebakken Senter  Foto: KEN 
**Harebakken** er et sted i utkanten av Arendal med avkjøring fra motortrafikkveien E18 til Arendal sentrum. 

Da motortrafikkveiparsellen forbi Harebakken ble åpnet for trafikk ca. 1985, ble det bygd Statoil-stasjon og kjøpesenteret Alti Harebakken. Arendal Forsikringsselskab bygde sitt hovedkontor her, som senere ble Storebrand, og If Skadeforsikring. Statens vegvesen holder også til der. Senere har flere nybygg kommet til, blant annet NAV-Aust-Agder, Panorama, og Filadelfia Arendal har bygget menighetshus.

Etter år 2000 er kjøpesenteret utvidet, og busstoppestedet er utvidet til busstasjon. Her stopper ekspressbussene mellom Sørlandet og hovedstaden, blant andre Sørlandsekspressen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harebakken – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

Finn Berg (født 9. juni 1897 i Oslo, død 7. oktober 1942, Falstad) var en norsk offiser fra Oslo. Han ble henrettet den 7. oktober 1942, som en av de ti sonofrene i Trøndelag, under unntakstilstanden i Midt-Norge under andre verdenskrig.

Berg, en erfaren yrkesoffiser, tjenestegjorde som stabssjef ved 5. divisjon i Trondheim fra 1937. Under de dramatiske hendelsene den 9. april 1940, da Tyskland invaderte Norge, befant han seg på divisjonskontoret og deltok i forhandlingene om kapitulasjon i Trøndelag fra 3. mai. Etter kapitulasjonen reiste Berg nordover for å slutte seg til de gjenværende norske styrkene og tok kommandoen over en landvernbataljon i 6. divisjon i Nord-Norge.

Etter å ha gjennomgått et kort krigsfangenskap, ble Berg løslatt, som mange andre yrkesoffiserer, med betingelsen om å akseptere andre stillinger innen staten. Imidlertid nektet han å følge ordre om å inspisere tvangsutskrevne borgervakter, og han ble tidlig kontaktet for å bidra til oppbyggingen av et motstandsapparat i Midt-Norge. Han tok derfor ledelsen for industrivernet ved Trondhjems Mekaniske verksted, der han etablerte vernegrupper som også fungerte som beredskap for Milorg.

Kaptein Berg ble arrestert på Trønderheimen i Trondheim, der han midlertidig bodde, kvelden den 6. oktober. Tidligere på dagen hadde han blitt advart om fare, men valgte ikke å gå i dekning. Etter å ha blitt ført til Gestapo-hovedkvarteret på Misjonshotellet, ble han senere overført til Falstad fangeleir. Han ble henrettet sammen med de ni andre sonofrene ved daggry den 7. oktober 1942.

Under rettsoppgjøret etter krigen ble det avslørt at en tidligere kollega, som også var medlem av Nasjonal Samling (NS), hadde rapportert Berg til fylkesfører Henrik Rogstad. Denne NS-medlemmet hevdet at kapteinen utgjorde en farlig motstander. Dette kan ha vært årsaken til at Berg ble inkludert på listen som Rogstad presenterte for Josef Terboven i Stiftsgården i Trondheim den 6. oktober, og som dannet grunnlaget for utvelgelsen av sonofrene.

Da den tyske øverstkommanderende i Norge, general Nikolaus von Falkenhorst, spurte om grunnen til at kaptein Berg ble skutt, svarte Gestapo i Trondheim at den norske offiseren var en av de åndelige lederne for motstanden.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Våre falne, Våre falne ID 10740, besøkt 11. januar 2024[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Våre falne

 |
**Arbeids- og velferdsetaten** er en norsk statlig etat under Arbeids- og sosialdepartementet. Etaten er en sammenslåing av trygdeetaten og arbeidsmarkedsetaten. Etaten inngår, sammen med sosialtjenesten i kommunene, i arbeids- og velferdsforvaltningen (NAV). Etaten ledes av Arbeids- og velferdsdirektoratet, et statlig direktorat lokalisert i Oslo. Lederen for både direktoratet, etaten og NAV-forvaltningen forøvrig har tittelen arbeids- og velferdsdirektør. I 2010 ble Joakim Lystad utnevnt til arbeids- og velferdsdirektør.

Arbeids- og velferdsetaten har cirka 14 000 ansatte over hele landet, og har nesten hele befolkningen som brukere. Etaten forvalter en tredel av statsbudsjettet gjennom ordninger som arbeidsledighetstrygd, attføring, pensjon, barnetrygd, kontantstøtte, med mer.

I samarbeid med alle landets kommuner har etaten etablert lokale NAV-kontorer over hele landet. Lokalkontorene skal tilby tjenester fra den statlige arbeids- og velferdsetaten og den kommunale sosialtjenesten. Dette er en av de største endringer i nyere tid i velferdsordningene i Norge. Et sentralt mål med reformen er å få flere i arbeid og færre på stønad.

Referanser
----------

1. ↑  Organiseringen av NAV
2. ↑  Endringshistorie for Arbeids- og velferdsetaten
3. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.

Eksterne lenker
---------------

* NAV.no – offisielt nettsted
* *Aftenposten*: «Barnet skal hete NAV»
* *Aftenposten*: «Gullkantet domene» – etter kjøpet av domenet nav.no for 4,75 millioner kroner.

  


| * v
* d
* r
Etater under Arbeids- og inkluderingsdepartementet i Norge |
| --- |
| Arbeids- og velferdsetaten **·** Arbeidstilsynet **·** Pensjonstrygden for sjømenn **·** Rikslønnsnemnda **·** Riksmekleren **·** Statens arbeidsmiljøinstitutt **·** Tariffnemnda **·** Trygderetten |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen **·** Forvaltningsdatabasen **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Synnøve Finden AS** er en norsk leverandør av mat og drikke til dagligvare-, storhusholdning- og servicehandel. Hovedvirksomheten er produksjon og salg av gulost og brunost. Synnøve Finden er i dag[*når?*] den eneste norske utfordreren til Tine i det norske ostemarkedet.

Historie
--------

Synnøve Finden (1882–1957) regnes i dag for å være Norges første kvinnelige ostegründer og fabrikkeier. Sammen med Pernille Holmen og hennes datter Evy (13) åpnet Synnøve Finden sin første ostefabrikk i 1928 på Grefsenplatået i Oslo. Gjennomslaget for produksjonen kom da osten først ble introdusert til husmorforeningene Hjemmenes Vel. I 1987 ble Synnøve Finden A/S solgt til Dag Swanstrøm og produksjonen flyttet til Enebakk. Med Swanstrøm kom også gjennomslaget (1996) for å kunne være en utfordrer til meierimonopolet Norske meierier (Tine) og samvirket. I januar 1997 uttalte daværende landbruksminister Gunhild Øyangen fra Arbeiderpartiet at staten og Norges Bondelag hadde blitt enige om å åpne opp for konkurranse i meierisektoren. Den nye eieren hadde i 1995 gått til innkjøp av det nedlagte Tine-meieriet i Alvdal.

Fra perioden 1996–2008 var Synnøve Finden blitt den første landsdekkende konkurrenten til Tine med både gulost og brunost. I 2008 fikk selskapet nye eiere, de norske gründerne Jan Bodd og Stig Sunde. Ti år etter overtagelsen ble Karl Kristian Sunde med som partner og eier.

### Synnøve Korea

I 2020 ekspanderte Synnøve Finden sitt salg av brunost til Sør-Korea, hvor i overkant av 52 000 brunoster har blitt solgt innen mai 2021.

Dagens virksomhet
-----------------

Selskapet har i dag produksjonsanlegg i Alvdal og Namsos, tidligere i Enebakk

Fakta fra 2020

* Ansatte: 228
* Omsetning: 1,274 MRD
* Melkeforbruk: 130 millioner liter
* Produksjon: 14 000 tonn gul- og brunost

Se også
-------

* Konflikten mellom TINE og Synnøve Finden
* Norges 100 viktigste kvinner – Synnøve Finden (vg.no)

Referanser
----------

1. 1 2  «Synnøve i dag». Synnøve Finden. Besøkt 5. desember 2021.
2. ↑  «Synnøve i dag».
3. ↑  Scandza økte omsetningen med over en halv mrd. i koronaåret – Selskapet bak Synnøve Finden-ostene og Sørlandschips mer enn doblet driftsresultatet i koronakrisen.
4. ↑
5. ↑  «Synnøve i dag».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Scandza Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Eter** er et element som i antikkens Hellas ble antatt å være et ikkejordisk element og og som fremkalte himmellegemene. For grekerne var eter **det femte element** - eller **den femte essens**, eller via latin kjent på norsk som **kvintessensen**. Det var først og fremst Aristoteles som introduserte begrepet *eter* i filosofien. Begrepet *eter* er er en oppkalling etter n greske guden *Aether.*

De fire elementer
-----------------

De joniske naturfilosofeR fra 600-tallet f.Kr antok eksistensen av en ursubstans (*archè*) som all materie stammer fra. For eksempel tenkte Thales fra Milet på vann som et urstoff, og Anaximander så på luft som en god kandidat. Det de var enige om, var at all materie på jorden var sammensatt av de fire elementer: Ild, Jord, Luft og Vann. Dette ble grunnlaget som senere filosofer bygde sin egen kosmogoni på.

Platon
------

I *Timaeus* beskriver Platon (5. 4. århundre f.Kr.) opprinnelsen til verden og universet. De fire klassiske elementer spiller også en viktig rolle her, men *Timaeus'* - som forteller historien - legger til et 'femte element', som animerer og ordner den livløse materien, og sørger også for at planetene har en perfekt sirkulær bevegelse.
**Rolleivstadvatnet** er en innsjø i Fyresdal kommune, Telemark, som er demmet opp sammen med nabovannet Husstøylvatn. Disse framstår nå som ett vann, 651,5 meter over havet, og utgjør magasin for Fjone kraftverk. Vannets naturlige avløp er mot vest, men etter reguleringen i 1969 pumpes vannet sørover til Sandvatn. Også Homvassåa ble ledet bort fra Rolleivstadvatnet, og via kanal til Sandvatnet. Området har berggrunn som gjør vannet sårbart for sur nedbør. Sammen med reguleringen medførte det at fiskebestanden gikk tilbake på 1970-tallet.

I februar 2010 ble Arendal Vasdrags Brukseierforening som har konsesjonen til regulering av vassdraget, pålagt å gjennomføre årlige ungfiskundersøkelser fra 2010 og fram mot et ordinært prøvefiske i hele magasinet i 2015. Rapporten fra 2011 viser at fisken i vannet fortsatt har sviktende rekruttering.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Inkludert Husstøylvatnets felt

Referanser
----------

1. ↑   GeoNames, besøkt 7. april 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. mai 2015
3. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. mai 2015
4. ↑  Laboratorium for ferskvannsøkologi og innlandsfiske rapport nr 104
5. ↑  Gustavsen naturanalyser, rapport 3-2011

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Austertana** (nordsamisk: *Juovlavuotna*, kvensk: *Jouluvuono*) er ei bygd i Tana kommune i Finnmark. Den ligger rundt 30 kilometer nord-nordøst for kommunesenteret Tana bru, og bebyggelsen strekker seg fra Leirpollen og oppover nedre del av Juladalen. Grunnkretsen Austertana hadde 199 innbyggere per 1. januar 2017.

Bygda har store forekomster av kvarts i bergarten kvartsitt. Austertana har verdens nest største kvartsittbrudd. Dagbruddet eies drives av Elkem Tana. 
Innbyggerne lever ellers stort sett av tjenesteytende næringer.

Fylkesvei 890 går gjennom bygda. Austertana Oppvekstsenter er skolen på stedet. Idrettslaget i bygda heter Austertana IL

En god del av bebyggelsen ble brent under tvangsevakueringen av Finnmark. Kirken Austertana kapell ble bygd i 1958.

Ved Austertana ligger Varangerhalvøyas høyeste fjell, Stangenestind 724 moh.

Det nordligste punktet for den skandinaviske bjørkeskogen ligger i Austertana.[]

I Austertana ligger Norges lengste sandstrand

. Den strekker seg fra Leirpollnes til Rødberget (13 km)

Referanser
----------

1. ↑  «Austertana». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 26. januar 2018.
2. ↑  Austertana på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *20250101 Austertana*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 26. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Guohperjohka** (nordsamisk, historisk også skrevet *Guopperjåkka*) er ei elv i Lebesby kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Storelva og medregnet **Doktatjohka** er den 15,0 kilometer lang.

Elvas løp
---------

Vassdragets fjerneste kilde er innsjøen Alloaijávri, 1 km sørøst for Alloaivi på fjellvidda Njunnás. Her starter sideelva Doktatjohka, som er betydelig lengre enn hovedelva. Doktatjohka renner i hovedsakelig sørøstlig retning, og passerer gjennom en rekke små innsjøer, hvorav Stuorra Doktatjávri er den største. Over den siste kilometeren før samløpet med Guohperjohka har Doktatjohka sterkere fall, og danner flere mindre fosser idet den kommer ned dalsiden fra Njunnás-platået.

Selve Guohperjohka har utspring vest-nordvest for åsen Guohperskáidi, som skiller Guohperjohka i nord fra Storelva i sør. Elva renner mot nord-nordøst gjennom den skogkledte V-dalen hvor den møter den langt større Doktatjohka, Ved Guohperjávri blir dalen mere åpen og elva fortsetter mot nordøst, og munner ut i Storelva rundt fem kilometer sørvest for Kunes. Selve Guohperjohka er 6,6 kilometer lang, hvorav strekningen fra samløpet med Doktatjohka til Storelva utgjør 4,3 kilometer.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. september 2019
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. september 2019
3. ↑  «Guohperjohka». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 13. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kellye Nakahara** (født 16. januar 1947 i Honolulu på Hawaii, død 16. februar 2020 i Pasadena i California) var en amerikansk skuespiller og maler. Hun var kjent for rollen som sykepleier Kellye i 86 episoder i TV-komedien *M\*A\*S\*H*.

Liv og virke
------------

Før Nakahara ble skuespiller flyttet hun fra Hawaii til San Francisco for å utvikle en karriere innenfor kunst. Hun giftet seg med David Wallett og flyttet videre til Los Angeles for å forsøke seg som skuespiller. Foruten *M\*A\*S\*H* hadde hun mindre roller og gjesteopptredener på flere fjernsynsshow, og en liten rolle i filmen *Clue* som den utenlandske kokken, og sammen med flere andre skuespillere fra *M\*A\*S\*H* talsperson for IBM.

Nakahara arbeidet både som skuespiller, men også som maler, i hovedsak med vannfarger. Hun malte og stilte ut under sin ektemanns etternavn, Wallett. Hun fikk to barn.

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på engelsk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Carmel, Julia (19. februar 2020). «Kellye Nakahara, a Memorable Nurse on ‘M\*A\*S\*H,’ Dies at 73». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 31. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kellye Nakahara på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Kellye Nakahara i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Kellye Nakahara på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kellye Nakahara på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kellye Nakahara hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Intervju med Kellye Nakahara
* Kellye Wallett Studio

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
Vestre Langangsfjordbrua med gamleveien under.  Foto: Peter Fiskerstrand 
Langangsfjordbroene under bygging ca. 1977–1978.
**Langangsfjordbruene** er to fritt frambygg-broer i betong som går over tettstedet Langangen i Porsgrunn kommune i Vestfold og Telemark. **Østre Langangfjordbrua** går over den indre delen av Langangsfjorden. Broen er 376 meter lang, og hovedspennet er 112 meter. Broen har syv spenn. **Vestre Langangsfjordbrua** er 298 meter lang, og hovedspennet er 130 meter. Boren har fire spenn. Største høyde fra kjørebanen til bakken er 70 meter. Broene er en del av E18, og de ble åpnet 25. oktober 1979. Byggingen startet i 1977, og broene kostet 38 millioner kroner i datidens kroneverdi. Broene var en del av et 6,5 kilometer langt veiprosjekt mellom Solum og Kokkersvoll, der E18 ble lagt utenom tettstedet Langangen og flaskehalsen Korketrekkeren.

Veiselskapet Nye Veier AS har planer om å erstatte broene med to doble motorveibroer. Planlagt utbygging er i perioden 2020–2025, og etter åpning blir de nåværende Langangsfjordbruene nedklassifisert til lokalvei.

Langangsfjordbruene
-------------------

* Den gamle vestbroen
* Den gamle østbroen
* Den nye vestbroen *(planlagt)*
* Den nye østbroen *(planlagt)*

Se også
-------

* Liste over broer i Norge

Referanser
----------

1. ↑  «Veger over en fylkesgrense : historisk oversikt over veger og samferdsel mellom Telemark og Vestfold». *www.nb.no*. Nasjonalbiblioteket. Besøkt 4. januar 2020.
2. 1 2  «30 år siden brufesten». *www.ta.no* **(norsk)**. 26. oktober 2009. Besøkt 4. januar 2020.
3. ↑  *Norgesrevyen*. Oslo: Faktum forlag. 1979.
4. ↑  John Hultgren. «"Dette kan bli Norges dyreste sving"». Besøkt 16.01.2012.
5. ↑  Imi Vegge (10. mars 2019). «E18 Langangen-Rugtvedt nærmer seg realisering». Nye Veier AS. Besøkt 4. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Porsgrunn Folkebibliotek: Storbruene i Langangen Arkivert 7. mai 2007 hos Wayback Machine.
Agina-Burjatsk på kartet over Russland

Agino-Burjatsks flagg
**Agino-Burjatsk** (russisk: Аги́нский-Буря́тский автоно́мный о́круг) var tidligere et føderasjonssubjekt i Russland (som en autonom region i Tsjita oblast). Den 1. mars 2008 ble det slått sammen med Tsjita oblast til det nye føderasjonssubjektet Zabajkalskij kraj. Agino-Burjatsk hadde et areal på 19 312,3 km² og en befolkning på 72 213 (2002). Det administrative senter var Aginskoje (befolkning. ~10,000).

Etniske grupper
---------------

Selv om befolkningen i Aga Burjatia (ved folketellingen i 2002) identifiserte seg selv med 54 forskjellige etniske grupper, anses de fleste av dem dog å være burjater (45 149 tilsvarende 62,5 %) eller etnisk russisk (25 366 tilsvarende 35,1 %), Tatarene som kun utgjør 390 (0,5 %) er den tredje største befolkningsgruppen i regionen.

Kilder
------

* (da) Aginsk-Burjatiske Autonome Kreds i Den Store Danske Encyklopædi
* (en) Agin Buryat i Encyclopædia Britannica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Gildehallen til Ægir Bryggeri i Flåm.
**Bryggeri- og drikkevareforeningen** (**BROD**) er et særforbund innen Næringsmiddelbedriftenes landsforening (NBL), som inngår i Næringslivets Hovedorganisasjon. Fram til 2007 het organisasjonen *Bryggeri- og mineralvannforeningen* (BROM). 

Medlemmene er i all hovedsak de norske bryggeriene, og organisasjonen arbeider for medlemmenes interesser når det gjelder omsetning, avgiftslegging og annen regulering av øl og mineralvann. Organisasjonen publiserer også salgstall fra butikk for øl og mineralvann. Sekundære mål er at foreningen skal bidra til bevaringen av den norske ølkultur, gjennom opplysningsarbeide som synliggjør de gastronomiske synergieffekter mellom øl og mat. En tid delte de ut utmerkelsen Årets Ølhund, hvis mottakere har vært blant annet Kåre Siem.

Organisasjonen er norsk medlem av den europeiske bryggeriorganisasjonene Brewers of Europe og Union of European Beverages Association (UNESDA).

Fra 2009 ble organisasjonen ledet av Petter Nome. Bryggeri- og drikkevareforeningen hadde per juli 2017[oppdater] 132 medlemmer.

Historie
--------

Bryggeriforeningen ble stiftet 18. november 1901, da Christiania Bryggeriers Forening av 1893 slo seg sammen med Norsk Bryggeriforening av 1894. Opprinnelig var det 45 medlemmer. Mineralvannsprodusentene stiftet egen forening i 1913 med 230 medlemsbryggerier. I 1988 ble disse slått sammen til **Norsk Bryggeri- og Mineralvannsforening** (NBMF), endret til nåværende navn i 2005.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «NHO Mat og Drikke». Besøkt 7. april 2018.
3. ↑  «Drikkeglede.no: Salgstall». Arkivert fra originalen 11. april 2018. Besøkt 7. april 2018.
4. ↑  «Brewsters of Europe: Our Members». Arkivert fra originalen 8. april 2018. Besøkt 7. april 2018.
5. ↑  «UNESDA - Soft Drinks Europe: Our Members». Besøkt 7. april 2018.
6. ↑  Herland. «Petter Nome blir ny ølsjef». *E24* **(norsk)**. Besøkt 7. april 2018.
7. ↑  «Drikkeglede.no: Brygg, brus og bruduljer siden 1901». Arkivert fra originalen 7. april 2018. Besøkt 7. april 2018.

Litteratur
----------

* Øystå, Øystein (2001). *Brygg, brus og bruduljer : bryggeri- og mineralvannbransjen i Norge 100 år*. Bryggeri- og mineralvannforeningen. ISBN 8299604605.

Eksterne lenker
---------------

* Bryggeri- og drikkevareforeningen
* Drikkeglede
* «Beer statistics. 2014 edition» (PDF), *Brewers of Europe*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Øystein Øystå** (1934–2014) var en norsk forfatter og redaktør.

Øystå utga flere bøker om øl og norsk ølkultur, lokalhistoriske bøker om Drøbak og petitsamlinger og essays med humoristisk tilsnitt. *Øl til glede* (1997) fikk positiv omtale. Øystå skrev også mer enn 20 artikler i Store norske leksikon. Han var Bokklubbens første redaktør (1961-1964). Etter en årrekke som informasjonssjef i Bryggeriforeningen, var han frem til 2009 hovedredaktør for bladet Rotary Norden. Øystå var initiativtaker til Fredrik Stabel & AvisTegnernes Hus, og hans bok *Ettertanker i fortid. Revestreker fra småbyen* (2004) er illustrert av 33 norske avistegnere.

Han ble hedret med Paul Harris Fellow (2001), Frogn kulturråds hederspris (2004), Frogn Venstres miljøpris (2002) og har mottatt Forsvarets medalje for utenlandsoperasjoner. Øystå var opphavsmann til landets første bokbad, som han styrte i Drøbak hvert år i 40 år fra 1968 til 2008.

Referanser
----------

1. ↑  Anmeldelse av *Øl til glede* på VG.no
2. ↑  Øystås statistikk for Store norske leksikon
3. ↑  Rotary.no Arkivert 29. november 2010 hos Wayback Machine.
4. ↑  Avistegnerne.no
5. ↑  Profil på Salsaforlag.no Arkivert 26. mars 2012 hos Wayback Machine.
6. ↑  «Hederspris – Frogn Kulturråd». Besøkt 11. desember 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Kjøøya** (nordsamisk: *Gievju*) er ei øy i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Kjøøya ligger like ved Revholmen og Skogerøya, der Kjøfjorden munner ut i Varangerfjorden.

Historie
--------

På Kjøøya finnes det, i likhet med på Holmengrå, en labyrint datert til ca. 1000–1600 e.Kr. Labyrinten på Kjøøya er, i motsetning til den på Holmengrå, overgrodd og vanskelig å finne. 

Labyrinten på Kjøøya har trulig sammenheng med østsamisk kultur. Østsamiske menn fra Neidensiidaen brukte øya som base for havfiske om våren. En kilde beskriver bruken av øya som base for fiske allerede på 1690-tallet. Da hadde øya tjent til dette formålet i flere hundre år, kanskje fra 800–900 f.kr.

Geologi
-------

Det er en forekomst av kleberstein på Kjøøya.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. januar 2021. Besøkt 24. januar 2009.
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av Kjøøya Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Foolish Wives*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av Erich von Stroheim.

Handling
--------

Historien følger en mann som begynner å bruke navnet og tittelen til grev Wladislaw Sergius Karamzin (spilt av Erich von Stroheim) i håp om å forføre velstående kvinner, og deretter forsøker han å presse penger fra dem. Han har etablert en butikk i Monte Carlo, og hans partnere (og mulige elskere) er søskenbarnene hans: «Prinsesse» Vera Petchnikoff og «Hennes høyhet» Olga Petchnikoff. Grev Karamzin begynner en svindel mot kona til en amerikansk utsending, Helen Hughes. Han forsøker å sjarmere henne, og planlegger å til slutt presse henne for mest mulig penger. Hun lar seg lett imponere av hans aristokratiske glamour, til irritasjon for hennes kjedelige ektemann. Karamzin forsøker også å smigre to andre kvinner, Maruschka, en hushjelp som arbeider ved et hotell, og Marietta - den psykisk funksjonshemmede datteren til en av hans kriminelle medarbeidere.

Men etter at Maruschka blir forført og forlatt av greven, setter hun fyr på en bygning hvor Karamzin og fru Hughes blir fanget i flammehavet. For å redde seg selv hopper Karamzin ut av bygningen, og etterlater fru Hughes i fare. Hun blir snart reddet og ivaretatt av sin hengivne ektemann. Karamzins offentlige bevis på sin egen egoisme og feighet sørger for at han blir unngått av resten av samfunnet som han ønsker å bli akseptert av. Ydmyket forsøker han å gjenopprette sin egen stolthet ved å forføre Marietta, den psykisk funksjonshemmede unge kvinnen. Men faren hennes dreper ham, og dumper kroppen hans i en kloakk. Karamzins partnere Vera og Olga blir snart arrestert for å være bedragere.

Skuespillere
------------

* Rudolph Christians som Andrew J. Hughes
* Miss DuPont som Helen Hughes
* Maude George som Olga Petchnikoff
* Mae Busch som Vera Petchnikoff
* Erich von Stroheim som Wladislaw Sergius Karamzin
* Dale Fuller som Maruschka
* Al Edmundson som Pavel Pavlich

Referanser
----------

1. ↑  «Foolish Wives (1922)» **(engelsk)**. Besøkt 30. oktober 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 30. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*