recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Må ikke forveksles med Espedal*

**Espedalen** er en dal i Gausdal og Sør-Fron kommune i Innlandet fylke. Det ligger i Vestre Gausdal, helt øverst i dalføret langs elva Jøra. I dalen er det flere hoteller og et betydelig antall hytter.

Gruvedrift var viktig sysselsetning i Espedalen to perioder: på 1600-tallet etter kobber og på 1800-tallet etter nikkel. Gamle gruveinnganger kan sees flere steder i dalen. I nordenden av det 13 km lange Espedalsvannet finnes rester etter smelteverk og bosetning fra gruvetiden.

Gamle fangstgraver kan også sees ved nordenden av Espedalsvannet. 

I Espedalen finnes Norges største samling av store jettegryter – Helvete.

Historie
--------

Det første bruket i dalen het Maribua og ble kjøpt av en kvinne ved navn Mari i begynnelsen av 1700-tallet. På den tiden var dalen eid av forsvaret, men i rundt 1770 ble hele dalen kjøpt av en kvinne ved navn Anne Olsdatter Espedalen (kalt Dale-enka) for 60 daler. Ved tiden rundt kjøpet fantes det 5 bruk – Dalen, Dalbakken, Strand, Megrund og Maribu. Maribu var det eneste bruket som ikke var med på kjøpet. Dale-enka hadde 3 døtre som fikk hvert sitt bruk (Dalen, Dalbakken og Megrund)

|  |  |
| --- | --- |
| Den restaurerte nikkelsmelteovnen på Verksodden | Jettegryter i Helvete |

Referanser
----------

1. ↑  Espedalen på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 28. februar 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Michael Eligal** (født 1948 i Argentina) er en israelsk diplomat. Han var israelsk ambassadør i Norge fra januar 2009 til 2012.

Eligal har en mastergrad i samfunnsvitenskap fra Universitetet i Haifa, og tok også bachelorgraden samme sted. Han har også utdannelse fra det israelske forsvarets høyskole.

Før han kom til Norge ledet han Vest-Europa-avdelingen ved det israelske utenriksdepartementet. Han har tidligere vært Israels ambassadør på Kypros, og hatt høye stillinger ved ambassadene i Spania, Mexico og Chile.

Han er født i Argentina, kom til Israel i 1963 og har spansk som sitt første språk. Utover dette snakker han hebraisk og engelsk.

Kontroverser
------------

Etter sin innsettelse kom ambassadør Eligal med kontroversielle uttalelser, hvor han beskyldte de norske legene Mads Gilbert og Erik Fosse for å ikke si sannheten om hva de opplevde under bombingen av Gazastripen rundt årsskiftet 08-09.

Michael Eligal har uttalt at radikale islamistiske grupperinger, blant andre, stod bak de voldelige opptøyene i Oslo. Disse uttalelsene kom noen dager etter hans innsettelse som ambassadør, som fant sted under hans første opphold i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Israels nye ambassadør kommer til Norge i morgen». Norge IDAG. 7. januar 2009. Arkivert fra originalen 9. november 2012. Besøkt 13. januar 2009.
2. ↑  «-Mads Gilbert og Erik Fosse lyver». Fedrelandsvennen. 16. januar 2009. Besøkt 25. januar 2009.
3. ↑  «Lørdagsgjest: Michael Eligal». NRK Lørdagsrevyen. 17. januar 2009. Arkivert fra originalen 21. januar 2009. Besøkt 25. januar 2009.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Miryam Shomrat** | **Israels ambassadør i Norge**(2009–2012) | Etterfølger:**Naim Araidi** |
San Marco i kveldslys.  
Det store og resonante kirkerommet var en av inspirasjonskildene for den venetianske skoles musikk
**Den venetianske skole** var en framtidsrettet musikkbevegelse drevet av en krets renessansekomponister som var aktive i Venezia i perioden ca. 1550 til 1610.

Sammen med et utvikling som startet i Firenze (monodi og opera) definerer de musikalske nyskapningene til komponistene i den venetianske skolen slutten på renessansens musikk og begynnelsen på barokken.

Flamlenderen Adrian Willaert som arbeidet som *maestro di cappella* i Markuskirken regnes som grunnlegger av skolen. Andre betydelige komponister var Cipriano de Rore, Claudio Merulo, Andrea Gabrieli, Giovanni Gabrieli og Claudio Monteverdi.

Stilistisk kjennetegnes den venetianske skole av kromatikk og en målsetting om å oppnå sterke kontraster i såvel dynamikk som i klangfarge. Bevegelsen var viktig for utviklingen av polyfon korteknikk med blant annet ekkoeffekter og en mektig klang. Skolen utviklet også 5-stemmige madrigaler a cappella med avansert kromatikk som ledet an i utviklingen vekk fra modale musikkformer. 

Den venetianske skole bidro til å frigjøre instrumentalmusikken, og Andrea Gabrieli og Claudio Merulo introduserte instrumentale musikkformer som *toccata*, *ricercar*, *canzona* og *sonata*.

Ved århundreskiftet 1500/1600 hadde de såkalte *tyskvenetianerne* Jacobus Gallus (også Jacob Handl eller Jacob Handl-Gallus), Michael Praetorius og Hans Leo Hassler stor innflytelse.

Se også
-------

* Den romerske skolen
* Den florentinske musikkreform
* Den napolitanske skole
* Den fransk-flamske skolen
* Musica reservata

Litteratur
----------

* Gustave Reese: *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. ISBN 0-393-09530-4
* Manfred Bukofzer: *Music in the Baroque Era*. New York, W.W. Norton & Co. 1947. ISBN 0-393-09745-5
* Eleanor Selfridge-Field: *Venetian Instrumental Music, from Gabrieli to Vivaldi.* New York, Dover Publications, 1994. ISBN 0-486-28151-5
* Blanche Gangwere: *Music History During the Renaissance Period, 1520–1550*. Westport, Connecticut, Praeger Publishers. 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
Undergrunnsbanenettet i Pyongyang, med mulige utvidelser.
**Mangyongdaelinja** er en planlagt undergrunnslinje på Pyongyangs undergrunnsbane i Nord-Korea.

Den delen av Chollimalinja som går fra Ponghwa til Puhung er også kjent som *Mangyongdaelinja* fordi den ikke fortsetter sørover som først planlagt, men gjør en sving vestover nord for Taedongelva i retning av Mangyongdae. Stasjonene er de foreløpig siste som er tatt i bruk og ble åpnet 10. april 1987.

Om en linje i retning Mangyongdae noen gang blir bygd kan det også være som en forlengelse av Hyoksinlinja nordfra. En mulig rutetrase er allerede trafikkert av trikk. Men kanskje det viktigste argumentet for å utvide denne linja er å knytte landets overvåkingssentere for atomvåpenangrep som også ligger i Mangyongdae sammen med flere andre militære sentre ved hjelp av undergrunnsbanen. En utvidelse var planlagt ferdigstilt i år 2000, men er utsatt.

| * v
* d
* r
Pyongyangs undergrunnsbane |
| --- |
| Chollimalinja | Puhung **·** Yonggwang **·** Ponghwa **·** Sungni **·** Tongil **·** Kaeson **·** Jonu **·** Pulgunbyol **·** (Stasjoner listet fra sør til nord) |  |
| Hyoksinlinja | Kwangbok **·** Konguk **·** Hwanggumbol **·** Konsol **·** Hyoksin **·** Jonsung **·** Samhung **·** Kwangmyong (stengt) **·** Rakwon **·** (Stasjoner listet fra vest til øst) |
| Kategori:Pyongyangs undergrunnsbane |

Portal: Korea
**Eberhard Schrader** (født 7. januar 1836 i Braunschweig, død 4. juli 1908 i Berlin) var en tysk assyriolog.

Schrader ble i 1863 professor i teologi i Zürich, 1870 i Giessen, 1873 i Jena og endelig professor i semittiske språk fra 1875 ved Universitetet i Berlin, der han gikk over til det filosofiske fakultet. Han hadde tidlig kastet seg over assyriologien. Schrader var den første professor i assyriologi i Tyskland og den egentlige grunnlegger av det assyriologiske studium i dette land.[]

I 1872 utgav han to bøker: *Die assyrischen-babylonischen Keilinschriften* og *Die Keilinschriften und das alte Testament* (ny utgave 1883), engelsk oversettelse: *The Cuneiform Inscriptions and the Old Testament* (1885—89); en tredje meget omarbeidet utgave ved Winckler og Zimmern utkom i 1903. 

Schrader har dessuten blant annet utgitt: *Keilinschriften und Geschichtsforschung* (1878) for en del rettet i mot angrep fra Alfred von Gutschmid,[] og *Zur Frage nach dem Ursprung der babylonischen Kultur* (Berlin 1884). Han er også grunnlegger av den samling oversettelser fra assyrisk til tysk som utkom under tittelen *Keilschriftliche Bibliothek* (1892—1904).

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Schrader, Eberhard i Christian Blangstrup, *Salmonsens Konversationsleksikon* (2. udgave, 1926)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** MGP **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Mangystau**  (kasakhisk: Маңғыстау облысы) er en oblast i Kasakhstan. Hovedstaden er Aktau, som har 154 500 innbyggere (2004) og selve oblasten har om lag 373 400 innbyggere.[]

Geografi
--------

Oblasten ligger sørvest i landet og omfatter blant annet Mangysjlakhalvøya. Det meste av den kasakhstanske kysten av Kaspihavet ligger her. I tillegg grenser oblasten til landene Turkmenistan og Usbekistan. Av grenseoblaster finner en Aktobe oblast og Atyrau oblast. Det har et areal på 165 600 km².[] I tiden under Sovjetunionen ble det oppdaget petroleumsforekomster i området og mye av området ble industrialisert. 

Mangystau har mange forskjellige landskap og ørkenland som Den kaspiske senkning, Ustiurtplatået, Mangysjlak, Kendirili-Kajasan og ørkener. Det høyeste punkt er fjellet Otpan på 556 meter over havet, mens det laveste er Karagije, som ligger hele 132 meter under havnivå.[]

Klima
-----

Klimaet nord i Mangystau er kaldt om vinteren, særlig på Ustiurtplatået, som hovedsakelig ligger over havnivå. Klimaet er generelt kontinentalt med kalde vintre og milde somre. Middeltemperaturen i januar er -3 ºC og i juli 26 ºC. Det kommer lite nedbør i løpet av året, normalt rundt 150 mm.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mangystau Region – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kasakhstans oblaster |
| --- |
| **Byer:** Almaty **·** Astana |
| Almaty **·** Akmola **·** Aqtöbe **·** Atyrau **·** Mangystau **·** Karaganda **·** Kostanaj **·** Nord-Kasakhstan **·** Pavlodar **·** Qızılorda **·** Turkestan **·** Vest-Kasakhstan **·** Øst-Kasakhstan **·** Zjambyl | Kasakhstans flagg |
| ISO 3166-2:KZ |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**James R. Graham** (født 12. februar 1873 død 18. februar 1950) var en amerikansk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Graham ble olympisk mester i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han vant trap-konkurransen med 96 poeng foran tyske Alfred Goeldel med 94. Han var også med på det amerikanske laget som vant lagskyting i trap med 532 poeng foran Storbritannia med 511. De andre på laget var Charles Billings, Edward Gleason, Frank Hall, John Hendrickson og Ralph Spotts. Graham skjøt totalt 94 poeng som var det beste resultatet på det amerikanske laget.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Gull **Gull** i skyting, trap
* 1912 Sveriges flagg Stockholm – Gull **Gull** i skyting, trap lagskyting (USA)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Graham – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Graham – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**James «Jim» Edward Gorman** (født 30. januar 1859, død 2. november 1929) var en amerikansk skytter som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Gorman ble olympisk mester i skyting under OL 1908 i London. Han var med på det amerikanske laget som vant lagskytingen med pistol 50 yards med 1914 poeng foran Belgia med 1863. De andre på laget var Irving Calkins, Charles Axtell og John Dietz. Det var sju lag med fire mann på hvert som deltok i konkurransen som ble gjennomført 11. juli. Gorman skjøt 501 poeng som var det beste resultatet på det amerikanske laget. I den individuelle konkurransen, pistol 50 yards, kom han på tredjeplass med 485 poeng.

OL-medaljer
-----------

* 1908 Storbritannias flagg London – Gull **Gull** i skyting, 50 yards pistol, lagskyting (USA)
* 1908 Storbritannias flagg London – Bronse Bronse i skyting, 50 yards pistol

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Gorman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Gorman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Gorman – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Mario Berti** (født 3. februar 1881 i La Spezia i Italia, død 1960) var en italiensk general under den spanske borgerkrig og andre verdenskrig. Han hadde tilnavnet «den listige morder»

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Mario Berti kom fra en velstående middelklassebakgrunn. Familiens rikdom skyldtes delvis at faren (opprinnelig fra Pistoia) var blitt gitt land i La Spezia Garibaldis *Mille-ekspedisjon*. Mario Berti giftet seg ikke og fikk ikke barn, men han hadde to bevøer og en niese som ble hans arvinger.

### Første verdenskrig

Berti nådde graden overt i svært ung alder. Når man ser bort fra medlemmer av kongefamilien er han (fortsatt i 2016) den yngste italiener til å nå denne tjenestegrad. 

Han var stasjonert i Libya fa krigen brøt ut, men kjewmpet senere i Europa, på Trento-fronten i 1916. Han kjempet i slaget ved Asiago og ble senere dekorert med DSO personlig av Winston Churchill for sine tjenester for de allierte under verdenskrigen.

### Den spanske borgerkrig

Mario Berti hadde som general før borgerkrigen hatt kommandoen over den motoriserte infanteridivisjonen 9. motoriserte divisjon «Pasubio» og hadde deretter kommandoen over 3. kavaleridivisjon «Amedeo Duca d'Aosta». Han ble i 1937 utnevnt til nestkommanderende for de italienske styrkene i Spania *Corpo Truppe Volontarie* (CTV) under den spanske borgerkrig. Fra slutten av 1937 overtok han kommandoen etter Ettore Bastico og ledet de italienske styrkene under Aragónoffensiven.

Etter at de italienske styrkene ble trukket ut av Spania i februar 1939, ble han sjef for det italienske XV korps fram til 1940.

### Andre verdenskrig

Sommeren 1940 ble Berti utnevnt til sjef for den italienske 10. armé, som han under felttoget i Nord-Afrika ledet den italienske invasjonen av Egypt 9. september 1940. Da invasjonen stoppet av logistikkproblemer ved Sidi Barrani, satte han styrkene til å etablere en rekke forsterkede støttepunkter. Deretter utviklet han hovedveien Via Balbia ut videreførte denne inn i Egypt.

Forsterkninger for å fortsette felttoget inn i Egypt ble hindret av det italienske angrepet på Hellas. Innen det ble snakk om å videreføre invasjonen, ble Berti syk og midlertidig erstattet av Italo Gariboldi.

I mellomtiden kom den britiske offensiven Operasjon Compass, og da Berti kom tilbake til Nord-Afrika 14. desember, hadde de britiske styrkene utnyttet hullene i den italienske forsvarslinjen og slått eller att til fange det meste av den italienske styrken. Sidi Barrani falt 11. desember og 16. desember var italienerne presset ut av Egypt.

23. desember ble Berti erstattet av general Giuseppe Tellera som sjef for 10. armé.

Referanser
----------

1. 1 2   BNE-identifikator XX5046412, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Macksey, side 35

Litteratur
----------

* Kenneth Macksey: (1971). Beda Fomm: Classic Victory. Ballentine's Illustrated History of the Violent Century, Battle Book Number 22. New York: Ballantine Books. ISBN 0345024346.

Eksterne lenker
---------------

* Kort biografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNE
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Andreas Bjarke** (1908–1969) var en norsk skuespiller som var en årrekke ved Den Nationale Scene.

Han vokste opp i Namsos og flyttet til Oslo da han var 12 år.

Bjarke scenedebuterte i 1929 ved Det norske teatret og var der inntil han i 1935 ble ansatt ved Den Nationale Scene. Han medvirket i løpet av sin karriere i både lystspill, operetter og dramastykker. Han fikk sitt gjennombrudd i 1940 som presten i Kaj Munks *Kjærlighet*, og gjorde seg senere bemerket som Stivhatten i *Kranes Konditori*. Hans siste store rolle var som Firs i Tsjekhovs *Kirsebærhaven* i 1968.

Bjarke medvirket i filmer som *En glad gutt* (1932), *Syndere i sommersol* (1933) og hadde hovedrollen i *Blodveien* (1955). På TV var han å se i Fjernsynsteatrets oppsetning av *Den stundesløse* i 1963.

Bjarke var gift med skuespilleren Hjørdis Bjarke fra 1932 til sin død i 1969. De hadde to barn.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 24. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Bergensavisen, side(r) 5, urn.nb.no, utgitt 7. mars 1969, besøkt 24. september 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kunnskapsforlagets teater- og filmleksikon*. Oslo: Kunnskapsforl. 1991. s. 62. ISBN 8257304123.
4. 1 2  Nortvedt, Berit Bjarke (1999). *Teaterkjærlighet*. Sandsli: Sigma. ISBN 8279160035.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andreas Bjarke på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Andreas Bjarke hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Bjarke hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni
 |
**Hukenveien** (27–31, 10–28) er en vei mellom Grorud og Ammerud i bydel Grorud i Oslo.
Den går nordvestover fra Bergensveien ved nummer 72, og blir til Ammerudveien ved Huken, der Huken pukk- og asfaltverk lå i svingen hvor Hukenveien møter Ammerudveien. 

Lillomarka barnehage ligger i nr. 12.
Motorsykkelklubben MCEK har klubbhus i nr 31

Huken
-----

Veien fikk navn i 1953 etter den tidligere husmannsplassen Huken under Grorud prestegård. Plassen er fortsatt bebodd i Hukenveien 10 (med gnr. 94 bnr. 386). De originale byggene er borte.

Huken Pukk- og asfaltverk
-------------------------

Utdypende artikkel: Oslo Vei#Huken\_Pukk-\_og\_asfaltverk

Huken Pukk- og asfaltverk lå i Ammerudveien 300, i svingen der Ammerudveien blir Hukenveien. Anlegget bestod av et pukkverk og et asfaltverk etablert i 1958 til lagt ned i 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Lillomarka barnehage». Arkivert fra originalen 23. mars 2015. Besøkt 16. januar 2015.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Hukenveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (H)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* oslobyleksikon.no: Huken\_pukk-\_og\_asfaltverk

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Jabez Abel Bostwick** (født 23. september 1830, død 16. august 1892) var en amerikansk forretningsmann, som er kjent for å ha vært med å stiftet Standard Oil.

Biografi
--------

Bostwick ble født i Delhi i staten New York, men flyttet etterhvert med familien til en gård i Ohio. Som ung jobbet Jabes Bostwick først i en jernvarehandel, før han åpnet sin egen. Han startet etterhvert med bomullsmegling i Cincinnati, men flyttet etterhvert til New York, der han ble involvert i oljeproduksjon gjennom selskapet Tilford & Bostwick. Han kjøpte senere ut Tilford og gikk inn i et vellykket samarbeid med Henry Flagler og Rockefeller-brødrene, John og William. Jabes Bostwick fungerte som økonomidirektør i Standard Oil Trust.

Jabes Bostwick var også en stor aksjonær og direktør i New York og New England Railroad, en betydelig aksjonær i Housatonic Railroad, medlem av New York Cotton Exchange og satt i mange andre styreverv. På tross av den enorme rikdommen han fikk, var Bostwick kjent som en beskjeden mann med eksemplarisk karakter som var en troende medlem av babtist-kirken. Han donerte penger til kirken sin og til pedagogiske institututions som for eksempel Wake Forest College i Winston-Salem, North Carolina og Richmond College i Richmond, Virginia.

Jabes Bostwick døde i en brann i stallen på Friedheim, hans sommerresidens ved Mamaroneck på Long Island.

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, oppført som Jabez A. Bostwick, GeneaStar person-ID bostwickj[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Jabez Abel Bostwick, Find a Grave 8485139, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* August 18, 1892 *New York Times* obituary for Jabez A. Bostwick

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Andreas Arén** (født 28. november 1985 i Falun) er en svensk tidligere skihopper som representerte Holmens IF.

Han konkurrerte internasjonalt i årene 2002-2009. Han deltok i junior-VM i 2002 og 2003, med 34.-plass i Schonach i 2002 som beste individuelle plassering. I Sollefteå i 2003 var han på det svenske laget som ble nummer 5 i lagkonkurransen. Fram til 2007 hoppet han mest i kontinentalcupen, der hans beste sesong var 2006/07 med 44.-plass sammenlagt. Samme sesong var også hans beste i verdenscupen, med 63.-plass sammenlagt. Hans beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 17.-plass i Kuusamo 24. november 2006. I 2008/09 ble han nummer 54 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka.

Arén deltok i VM i skiflyging i Oberstdorf i 2008, der han ikke greide å kvalifisere seg til den individuelle konkurransen, men var på laget som ble nummer 11 av 13 lag i lagkonkurransen. I VM i Liberec i 2009 ble han nest sist av 50 deltakere i normalbakken, men greide ikke å kvalifisere seg til storbakkerennet. Han ble svensk mester i normalbakke i 2008 og både stor- og normalbakke i 2009.

Andreas Arén la opp etter 2008/09-sesongen, på grunn av motivasjonsproblemer og vanskelig økonomi.

Referanser
----------

Kilder
------

* Svenska Skidförbundet: Backe/nordisk kombination (svenske mestere i skihopping og kombinert, besøkt 21. oktober 2011)
* Skispringen.com: Schwede Andreas Arén beendet Karriere (tysk, 11. august 2009, besøkt 21. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Andreas Arén – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Andreas Arén – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Andreas Arén – skijumping.pl Rediger på Wikidata
**Johan Christian (Chr.) Johnsen** (født 23. juli 1815 i Kristiansand, død 2. februar 1898) var en norsk journalist, redaktør, stortingsrepresentant for partiet venstre, samt leksikograf. Mot slutten av sin levetid var han statsrevisor i Norge.

Johnsen vokste opp i Kristiansand og fikk arbeid hos kjøpmenn i byen. En periode var han også i Antwerpen før han i 1837 flyttet til Stavanger og fikk borgerskap der. Han drev først butikk, men ble engasjert i folkeopplysning og var redaktør av *Stavanger Amtstidende* i tre år. Han var også redaktør av *Stavangeren* et år og ble også med i lokalpolitikken og var med i bystyret 1845-1951. 1848, 1851 og 1854 var han stortingsrepresentant for Stavanger. Han ble deretter statsrevisor og hadde den stillingen til 1877. Da flyttet han til Christiania.

Han grunnla i 1848 ukebladet *Almuevennen* og drev trykkeri i Kristiania som trykket denne avisen og ulike skrifter og bøker. Han ga også ut det mer politiske «Adressebladet». På 1870-tallet arbeidet Christian Holtermann Knudsen flere år i hans trykkeri fram til 1884. Johnsens *Norsk Haandlexikon for almennyttige Kundskaber* (3 bind, 1879–1888) var det første leksikon på norsk som utkom i Norge. Han var svigerfar til sorenskriver Nils Schøyen.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Christian\_Johnsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 455[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (no) Johan Christian Johnsen i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johan Christian Johnsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Leon Brevik** (født 8. juli 1901 i Hen i Romsdal, død 1980 i Hernes i Hedmark) var en norsk luthersk prest og politiker (V).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Leon Brevik var sønn av skomakermester og småbruker Lars Brevik og hustru Jonetta Rønning. Han giftet seg i 1934 med Synnøve Skjevik fra Bolsøy. Han tok studentereksamen i 1925 og teologisk embedseksamen og praktikum i 1932. 

### Karriere

Han var konstituert som bestyrer ved folkehøyskolen på Aukra før han i 1934 ble ordinært til virksomhet i Nordmøre krets av Norsk Finnemisjon. Deretter var han vikarprest i flere ledige prestekall i Nidaros bispedømme i noen år.

I 1940 ble han sogneprest i Vikna, i 1956 også prost i Nærøy (Ytre Namdal). Brevik var ordfører i Vikna 1948–1951, valgt for Venstre, men frabad seg renominasjon etter denne perioden. Han var også formann i skolestyret, sognerådet og styret for aldershjemmet. Som ordfører nedla Brevik en betydelig innsats for å bygge ut skolevesenet på bygdene, et aldershjem i Rørvik og få lagt en statsrealskole til kommunen. Videre fikk han utløp for sitt skolepolitiske engasjement som medlem av Nord-Trøndelag fylkesskolestyre 1951–1960.

I 1960 ble han residerende kapellan i Hernes. Han avgikk med pensjon i 1970.

Brevik ble i 1959 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt samfunnsnyttige virke.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater* (7 utg.). Oslo: Land og kirke. 1974. s. 40. ISBN 82-07-00010-4.
2. 1 2 3  «60 år, residerende kapellan Leon Brevik …». *Arbeiderbladet*: 9. 7. juli 1961.
3. ↑  «Sokneprest Leon Brevik …». *Nord-Trøndelag og Inntrøndelagen*: 2. 4. september 1951.
4. ↑  Bondø, Georg (24. april 1980). «Leon Brevik til minne». *Trønder-Avisa*: 5.
Lars Tillers utsmykning i bygget.
**Tekniske etaters administrasjonsbygg** (forkortet **TEAB**) var et kontorbygg i Holtermanns veg 1 i Trondheim som ble oppført i 1969 etter tegninger av arkitektene Kåre Kvilhaug og Jo Svare, og revet i 2012. Bygget var på 14 etasjer og 12 500 kvadratmeter, og var eid av Trondheim kommune. Ved inngangen stod en skulptur i form av en fontene i armert og sandblåst betong, laget av Ramon Isern. Bygningen ble brukt som administrasjonsbygg for kommunen fram til 2005. Etter at kommunens folk flyttet ut fungerte bygget som midlertidig opphold for enkelte kommunale funksjoner samt at Steinerskolen i Trondheim fikk leie bygget da skolens bygningsmasse i Ila var under oppussing. 

Lenge var bygningen også aktuell som en del av en samlet campusløsning for Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Deretter stod bygget tomt i noen år før eiendommen i 2010 ble solgt til Entra ASA. Entra planlegger å bygge ut tomta, som er på 10,7 mål, med næringsareal på cirka 35 000 kvadratmeter etter at kontorbygget er revet.

Referanser
----------

1. ↑  «Holtermanns veg 1-13». Entra eiendom. Besøkt 26. september 2013. [*død lenke*]
2. ↑  Bratberg, Terje, Trondheim byleksikon 2008. s 531
3. ↑  «Nå forsvinner denne». NRK Trøndelag. 14. juni 2012. Besøkt 26. september 2013.
4. ↑  «Kunst - Fontene av Isern». trondheim.no. Arkivert fra originalen 20. desember 2016. Besøkt 12. desember 2016.
5. ↑  «Fire visninger av kommuneblokka» (PDF). Adresseavisen. 19. januar 2010. Arkivert fra originalen (PDF) 24. september 2015. Besøkt 26. september 2013.
6. ↑  «Nå skal høyblokka rives». Adresseavisen. 14. juni 2012. Besøkt 26. september 2013.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 531. ISBN 978-82-573-1762-1.
**Johan Christian Tellefsen** (født 6. oktober 1774 i Trondheim, død 9. november 1857) var organist i Domkirken i Trondheim 1807–57. Han var også bibliotekar ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS) (i dag Gunnerusbiblioteket).

Bakgrunn og arbeid
------------------

Johan Christian Tellefsen var sønn av Johan Cornelius Tellefsen (død 1777) og Ida Margareta Neumann. I 1794 ble han student ved Trondheim katedralskole. I 1804 ble han ansatt som bibliotekar Christian Ernst Heltzens assistent. Oppgaven hans var å ordne Christopher Hammers boksamling, som kom til Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1805. 

Den musikalske Tellefsen ble pianist i ung alder. I 1807 fikk han stilling som organist i Domkirken, en stilling han hadde til sin død. Han giftet seg med den kjente pianisten Anne Cathrine Stibolt (1784-1860) i 1808. 

Tellefsen ble valgt til Otto Thott Fritzners etterfølger i biblioteket og var dermed DKNVS’s nye bibliotekar fra 25. mars 1825. Han jobbet med katalogoppgaver og utga flere bibliotekkataloger, bl.a. 1819-katalogen til pergamentbrev og den første kontinuasjonskatalogen over tilvekst siden 1808, som var ferdig i 1931. Samtidig var han opptatt med håndskriftsamlingsrevisjonen. Tellefsen søkte avskjed fra biblioteket i desember 1856. Han døde den 9. november 1857.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Johan Chr. Tellefsen, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* J. B. Halvorsen, *Norsk Forfatter-Lexikon 1814 – 1880* Femte bind, Kristiania 1901
* *Det kongelige Norske Videnskabers Selskab. Skrifter 1993, nr. 1: Til opplysning, Universitetsbiblioteket i Trondheim 1768 – 1993.* DKNVS /Tapir forlag 1993 ISBN 82-519-1467-1, ISSN 0368-6310

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
**Jens Andreas Werenskiold Bugge** (født 27. mai 1913 i Kongsberg, død 15. januar 1984) var en norsk geolog og professor.

Han var sønn av Carl Bugge (1881–1968) som fra 1921 var sjef ved Norges Geologiske Undersøkelse, men på denne tiden, rett før første verdenskrig, var myntmester i sølvbyen Kongsberg. Mora het Catharina Werenskiold (1883–1968) og var datter av maleren Erik Werenskiold, av slekten Werenskiold. Onklene Werner Werenskiold og Dagfin Werenskiold ble henholdsvis geolog og steinhugger, så en kan si at geologi og stein lå i slekta.

Jens ble cand.real. i 1938 ved Universitetet i Oslo. Etter sommerjobb ved Bergens Museum i 1938, var han vit.ass. ved NTH fra 1939 til 1943, før han tiltrådte som universitetsstipendiat ved Universitetet i Oslo, der han i 1945 kunne innkassere dr.philos. i fredsåret 1945 på avhandlingen «Geological and petrographical investigations in the Kongsberg-Bamble formation», basert på en rapport han hadde fremlagt i 1943. Disputasen ble utsatt da universitetet ble stengt høsten 1943 (se Studentdeportasjonen i 1943). Fra 1947 var han dosent ved NTH, der han i 1954 fikk opprykk til professor i malmgeologi og ledet bergavdelingen 1958 til 1960. I 1965 meldte han overgang til Universitetet i Oslo der han jobbet som professor frem til 1983. I 1983 fikk han "Den gyldne hammer" av sine geologistudenter. Året efter døde han av kreft.

De gamle skarn-forekomstene i Arendal var sentralt i hans arbeide. Han var ellers en ekspert innen økonomisk geologi og mye brukt konsulent for mange private bergverk i Norge. Da han døde satt han i det regjeringsoppnevnte "Mineralsressursutvalget".

Han ble gift i Trondheim i 1942 med dansepedagogen Gerd som døde i 2006. Sønnene Carl og Harald døde i barndommen av blodsykdom, så Gerd testamenterte halvparten av sin store formue til forskning og behandling av disse sykdommene.

Utgivelser
----------

* Bugge, Jens A.W. (1943). *Geological and petrographical investigations in the Kongsberg-Bamble formation*. I kommisjon hos H. Aschehoug.  Basis for den doktorgrad han fikk i 1945.
* Bugge, Jens A.W. (1946). *geological importance of dissusion in the solid state*. Oslo.
* Bugge, Jens A.W. (1948). *Rana gruber*. I kommisjon hos Aschehoug.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Jens Andreas Bugge, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Personlige detaljer er hentet fra Jens Andreas Bugge, en artikkel fra Strinda Historielag, sist endret den 25. august 2015.
3. 1 2 3 4  *Norsk geologisk tidsskrift =*. Norwegian Geological Society. 1984. s. 92.  [Minneord av Thor L. Sverdrup, Ingolf Rui og Odd Nilsen, med omfattende bibliografi satt opp av Odd Nilsen.]
4. 1 2  *Tradisjonsrik doktordisputas* i Dagbladet den 19. september 1945.
5. ↑  JAW Bugge i Store Norske Leksikon.
6. 1 2   Ga millionarv til direktoratet i Aftenposten den 18. april 2008.
7. ↑  Jens A. W. Bugge, nekrolog i Aftenposten den 19. januar 1984.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Folkets store studiehall** ligger i Nord-Koreas hovedstad Pyongyang og er landets nasjonalbibliotek.

Biblioteket ligger sentralt i byen vest for Kim Il-sung-plassen, og åpnet 1. april 1982 etter nesten to års byggearbeid.

Bygningen er oppført i en tradisjonell-moderne arkitekturstil og huser studieplasser og administrasjon for fjernundervisning. Grunnflata er 100 000 m² og offisielle tall sier at biblioteket alene har 30 millioner bøker. Biblioteket er landets største og mest prestisjefylte.

Bygningen inneholder 600 rom, deriblant lesesaler, arkiver og hyllerom, kartotek, språklaboratorium og datarom, og kan håndtere 12 000 daglige besøkende. Biblioteket er et senter for etterutdanning og fjernundervisning. Hvor mange som mottar tjenester fra biblioteket finnes det ingen etterrettelige tall på.

Et IP-nettverk knytter Folkets store studiehall sammen med Kim Il-sung-universitetet og Kim Chaek tekniske universitet.

Galleri
-------

* Folkets store studiehall, sett fra baksiden.Folkets store studiehall, sett fra baksiden.

Referanser
----------

1. ↑   Les régimes de visibilité de Pyongyang[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Naenara[*død lenke*] Artikkel som inkluderer bilder.
3. ↑  North Korea Economy Watch, 7. desember 2007

Eksterne lenker
---------------

* Training in organizing information in Democratic People's Republic of Korea completed
* I Store Sols rike (Bok og Bibliotek)

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Jens Engebreth Amundsen** (født 27. desember 1820 på Hvaler, død 15. august 1886) var en betydningsfull norsk skipsreder i andre halvdel av 1800-tallet. Gift med Gustava Sahlquist 1863.

Han var sønn av Ole og Anne Kristine Amundsen, og far til Roald Amundsen, Jens Ole Amundsen, Leon Amundsen og Gustav Sahlquist Amundsen.

På begynnelsen av 1850-tallet kjøpte Jens og hans brødre i Amundsenrederiene et landområde på Vesten i Borge, like ved Sarpsborgs havn i Sannesund. På Hvidsten Østre bygget de fem hus i rask rekkefølge, en stor brygge til Glomma, utrustningsområde for sin seilskipsflåte og fikk hoveddelen av den internasjonale trelasteksporten for Hafslund og Borregaard. Jens Amundsen og hans brødre flyttet med sine familier inn i hvert sitt hus, flere av dem i "skipperhusstil". I huset som ble kalt "Tomta" ble Roald Amundsen født 16/7 1872. "Tomta" er i dag et museum. Hele eksteriøret og flere av rommene er uforandret siden byggeåret 1858.

I 1866 var Gustava med kaptein Amundsen på en reise fra Europa til Kina med barken "Konstantin". Vel framme i Macao ble Roalds eldste bror, Jens Ole født om bord. .På hjemreisen ble kaptein Amundsen overfalt under et mytteri blant de 300 kuliene som «Konstantin» skulle frakte fra Kina til Havanna i Karibia. Amundsen ble reddet av Christian Henriksen som var styrmannen ombord, men fikk et øksehugg i ansiktet og det sies at han siden hadde et karakteristisk arr fra øret og ned til munnviken. Episoden er omtalt i Odd Arnesens biografi *Roald Amundsen som han var*, som ble utgitt første gang i 1929, i Olaf Ditlev-Simonsens selvbiografi *En sjøgutt ser tilbake*, og i Tor Bomann-Larsens store biografi *Roald Amundsen – en biografi* fra 1995. Bomann-Larsen føyet til at kaptein Jens Amundsen tvang mytteristene til å dømme sin opprørsleder til døden.

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, urn.nb.no, utgitt 16. august 1886[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  "En sjøgutt ser tilbake" Olaf Ditlev-Simonsen

Kilder
------

* Hvaler 1816-1845 side 26.
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Leon Tim Draisaitl** (født 27. oktober 1995) er en tysk profesjonell ishockeyspiller som for tiden er assisterende lagkaptein for den canadiske klubben Edmonton Oilers i National Hockey League (NHL). Han ble draftet av Oilers som nummer tre i første runde av NHL Entry Draft 2014. Han er, sammen med Tim Stützle, den høyest draftede tyske spillerne i NHL-historien.

Sammen med sin rekkekammerat Connor McDavid anses han for å være en av de ledende offensive spillerne i ligaen. I 2019/20-sesongen ble han den første tyske spilleren til å vinne Art Ross Trophy som ligaens poengkonge med hele 110 målpoeng, 13 poeng foran McDavid. Samme sesong ble han også den første tyske spilleren til å vinne Hart Memorial Trophy som sesongens MVP og Ted Lindsay Award som som ligans beste spiller valgt av spillerne selv (NHLPA).

Internasjonalt har Draisaitl representert Tyskland ved fem VM-turneringer samt på aldersbestemte landslag. I 2016 representerte han Team Europe under World Cup i ishockey 2016.

Draisaitl er sønn av den tyske tidligere landslagsspilleren Peter Draisaitl som representerte Vest-Tyskland og Tyskland i 146 landskamper, blant annet sju VM-turneringer, én World Cup i ishockey (1996) og tre OL-turneringer (1988, 1992 og 1998).

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Leon Draisaitl – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – ESPN (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Leon Draisaitl – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
***Every Girl's Dream*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Harry F. Millarde.

Handling
--------

Gretchen, et forlatt barn, oppdras av Frau Van Lom - den ekleste kvinnen i den lille nederlandske landsbyen Olenburg. Når hun vokser opp, er Gretcens få øyeblikk av lykke den tiden hun tilbringer sammen med Carl, som også er et forlatt barn - men som blir oppdratt av en fattig familie, i motsetning til Gretchen.

Når Gretchen nekter å gifte seg med en velstående gammel mann, i bytte mot at han betaler ned Frau von Loms boliglån, blir Gretcen anklaget for tyveri og havner i fengsel. Senere blir Carl ført bort fra landsbyen, og sendt til kongens palass. Men det oppstår snart en rekke komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* June Caprice som Gretchen.
* Kittens Reichert som Jane Cummings.
* Harry Hilliard som Carl
* Margaret Fielding som Hulda.
* Marcia Harris som Frau Van Lorn.
* Dan Mason som Mynheer De Haas.

Referanser
----------

1. ↑  EVERY GIRL'S DREAM

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Every Girl's Dream* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Every Girl's Dream* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***Passipassalus*** er en slekt av biller som lever i død ved. De tilhører gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

Middelsstore (16-33 millimeter), langstrakte, jevnbrede biller. På farge er de svarte eller mørkebrune. **Hodet** er stort og bredt med små, runde fasettøyne. Midt i pannen sitter det et kort horn. Overleppen (labrum) og kjevene (mandiblene) er sterkt utviklet, de sistnevnte godt synlige ovenfra. Antennene er 10-leddete, C-formede, men ikke knebøyde, de ytterste fem leddene har bladlignende utskudd og danner en løs vifte som ikke kan lukkes. **Brystskjoldet** (pronotum) er avrundet firkantet sett ovenfra, bredere enn langt, blankt, med en lengdefure i midten. Det er et tydelig, smalt skille mellom brystskjoldet og dekkvingene. **Dekkvingene** er ganske lange, parallellsidige, blanke, med kraftige punktrader.

Levevis
-------

Voksne og larver lever sammen i råtnende ved, og danner en slags samfunn. Dette kalles subsosialitet og er uvanlig hos biller. De voksne billene tygger trefliser som de fôrer til larvene, og hjelper dermed fordøyelsen. Både voksne og larver spiser dessuten de voksne billenes avføring (såkalt koprofagi). Dette øker næringsutbyttet siden avføringen har blitt infisert med mikroflora (bakterier og andre mikroorganismer) som frigjør næringsstoffer fra treet. De voksne billene hjelper også larvene til å bygge et puppekammer der de kan forvandle seg til en puppe. Voksne og larver kommuniserer seg imellom med lyd, og minst 14 forskjellige lydytringer er identifisert. De voksne billene lager lyd ved å gni bakkroppen mot vingene, larvene ved å gni det bakre beinparet mot hoftene til det midtre beinparet.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Sør-Amerika (Brasil), alle artene lever i Amazonas-bekkenet.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien Passalidae - totalt 70 slekter
				+ Underfamilien Passalinae
					- Slekten ***Passipassalus*** Fonseca & Reyes-Castillo, 1993
						* *Passipassalus brevicornis* Jíménez-Ferbans, Reyes-Castillo & Fonseca, 2016
						* *Passipassalus buhrnheimi* Fonseca & Reyes-Castillo, 1993
						* *Passipassalus corniculatus* (Fonseca, Gouveia & Fernandez, 2008)
						* *Passipassalus macrocerus* (Reyes-Castillo & Fonseca, 1992)
						* *Passipassalus nukak* Jíménez-Ferbans & Reyes-Castillo, 2015

Eksterne lenker
---------------

* L. Jimenez-Ferbans og P. Reyes-Castillo (2015) Phylogeny and Taxonomy of *Paxillus* MacLeay and *Passipassalus* Reyes-Castillo and Fonseca (Coleoptera: Passalidae: Passalini), with the Description of New Species. *Annals of the Entomological Society of America* 108: 415-434.
* L. Jimenez-Ferbans, P. Reyes-Castillo og Fonseca (2016) *Passipassalus brevicornis* n. sp.: a New Passalidae (Coleoptera) from Brazilian Amazonian, with a Key to the Species of *Passipassalus* Reyes-Castillo & Fonseca. *Neotropical Entomology* 45: 288-290.
* Oversikt over artene
* (en) *Passipassalus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Passipassalus* hos NCBI Rediger på Wikidata
**Passiva** (entallsform: **passivum**; engelsk: *liability*) er et regnskapsmessig uttrykk for regnskapsposter som inngår på kreditsiden i balanserapporten, det vil si egenkapital- og gjeldsposter, i et foretak. Passivasiden ligger til høyre i balanserapporten, mens motsatsen aktiva ligger til venstre.

Passivasiden deles i tradisjonelle regnskapsoppstillinger inn i egenkapital og gjeld, hvor egenkapital videre deles inn i innskutt egenkapital og opptjent egenkapital. Gjeld deles videre inn i avsetning for forpliktelser, annen langsiktig gjeld og kortsiktig gjeld. Skillet mellom kortsiktig og langsiktig gjeld, herunder forpliktelsene, følger samme retningslinjer som for skiller mellom anleggsmidler og omløpsmidler.

Skillet mellom «annen langsiktig gjeld» og «avsetning for forpliktelser» går i korthet ut på at førstnevnte er krav rettet mot virksomheten via en transaksjon med eksterne parter, typisk en lånetransaksjon eller en annen form for finansieringstransaksjon. «Avsetning for forpliktelser» er bokføringer som oppstår på bakgrunn av virksomhetens driftsrelaterte aktiviteter, som for eksempel pensjonsforpliktelse, utsatt skatt, restrukturering av virksomheten eller avsetning til utgifter forbundet med fjerning av produksjonsfasiliteter etter endt utvinning.

Se også
-------

* Aktiva

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Gårseth-Nesbakk, Levi. (2017, 3. januar). Passiva: bokføring. I Store norske leksikon. Hentet 11. april 2017 fra .
2. ↑  Passiva. (2014, 22. juli). I Store norske leksikon. Hentet 11. april 2017 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
«**Everybody's Got Something to Hide Except Me and My Monkey**» er en The Beatles-sang fra dobbelt-albumet *The Beatles (White Album)* som ble utgitt i 1968. Sangen er skrevet av John Lennon, men kreditert på vanlig vis Lennon/McCartney.

> Det var akkurat en slik flott tekstlinje som jeg gjorde om til en sang. Den var om meg og Yoko. Alle syntes å være så paranoide unntatt oss to, vi som skinte av kjærlighet. Alt sammen er klart og åpent når du er forelsket. Alle andre rundt oss var så anspente, ‘Hva er det HUN gjør her på innspillingen? Hvorfor er hun sammen med ham?’ All den galskapen som skjedde rundt oss bare fordi vi tilfeldigvis ønsket å være sammen hele tiden.
> 
> 
> John Lennon i intervju fra 1980
> 
> 

Mange synes denne sangen er en av de mest bråkete og masete på *Det hvite albumet*, sammen med «Birthday», men andre igjen lovpriser begge for å være tøffe og tidlig pønk. Det er tydelig at The Beatles eksploderte i denne sangen og var mer rått rockete enn på lang tid i rockbandets grunnformel med to elektriske gitarer (Lennon og Harrison), bass (McCartney) og trommer (Starr), foruten håndklapping og en noe enerverende cymbal i venstre kanal.

Teksten er ikke så erotisk som man gjerne vil ha det til. Til tross for kåte tilrop og hyl. Kvasifilosofiske tekstlinjer som *«The deeper you go the higher you fly/The higher you fly the deeper you go/Your inside is out when your outside is in. Your outside is in when your inside is out...»* er egentlig plukket direkte fra Maharishi Mahesh Yogis leksjoner i India.

Parodi
------

Beatallica har parodiert denne sangen, sammen med «Ticket to Ride» av The Beatles og «Ride the Lightning» av Metallica, i en sang kalt «Everybody's Got a Ticket to Ride Except for Me and My Lightning». Dette ble utgitt i 2009 på albumet *Masterful Mystery Tour*.

Referanser
----------

1. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions*. New York: Harmony Books. ISBN 0-517-57066-1 s. 139/144/200/201
2. ↑  MacDonald, Ian (2005). *Revolution in the Head: The Beatles' Records and the Sixties* (andre utgave). London: Pimlico. ISBN 1-844-13828-3 s. 235/236
3. ↑  *Anthology* (episode 7) intervjusnutt med George Harrison
4. ↑  Discogs – Medium: *Masterful Mystery Tour* – Beatallica (2009)

Eksterne lenker
---------------

* Instrumentation and Lyrics for this song
* Song-by-Song Listing for this song
* Alan W. Pollacks Notes on this song
Passetto di Borgo.
**Passetto di Borgo**, eller bare *Passetto*, er en passasje som sammenlenker Vatikanet med borgen Castel Sant'Angelo. Det er en ca 800 meter lang tunnel i en mur i bydelen Borgo i Roma. Den ble bygd i 1277 av pave Nikolaus III. Selve forsvarsmuren var blitt oppført i 852 av pave Leo IV.

Fra utsiden ser det ut som en mur, men på innsiden er det en tunnel som paven kunne flykte gjennom dersom han er i fare.

Pave Alexander VI gjorde bruk av den i 1494, da Karl VIII av Frankrike invaderte byen.

Pave Klemens VII bragte seg selv i sikkerhet gjennom passagen i samband med plyndringen av Roma i 1527 (*Sacco di Roma*). Nesten hele Sveitsergarden ble massakrert da de forsvarte Vatikanet mot Karl Vs soldater. Målet var å gi paven tid til å flykte gjennom Passetto.

Kilder
------

* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Passetto di Borgo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |