recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sultan Muhammad**, født ca. 1418, død 1452, var emir (hersker) i Timuridriket i Transoxiana fra ca. 1447 til sin død i 1452. Han var sønn av Baysunghur og sønnesønn av den tidligere emiren Shah Rukh. Han tilhørte Timurid-dynastiet som nedstammet fra den tyrkisk-mongolske erobreren Timur Lenk som etablerte det sentral-asiatiske imperiet rundt 1369.

Bakgrunn
--------

Timuridriket var etter Timur Lenks død i 1405 preget av sterke maktkamper mellom hans etterkommere. Etter hvert klarte Timurs yngste sønn Shah Rukh å stabilisere riket og han beholdt makten helt fram til sin død i 1447, men på slutten av hans levetid blusset maktkampen opp igjen mellom ulike fraksjoner av dynastiet.

Veien til makten
----------------

I Shah Rukhs siste år som hersker startet Sultan Muhammed et opprør i de vestlige provinsene i Timuridriket. Shah Rukh klarte å stanse opprøret i 1446 og tok mange av opprørerne til fange, men Sultan Muhammad klarte å flykte til Luristan-provinsen vest i dagens Iran. Da Shah Rukh døde i 1447 dro Sultan Muhammad tilbake og skaffet seg kontroll over det sentrale Persia. Ved siden av sin halvbror Abul-Qasim Babur Mirza som hadde kontrollen over Stor-Khorasan og sin onkel Ulugh Beg som styrte i Transoxiana var Sultan Muhammad nå en av de tre ledende timuridene i det splittede riket.

I 1449 hadde Sultan Muhammad makten i provinsene Jibal og Fars, og han gikk nå til krig mot Abul-Qasim i Khorasan. Han erobret den viktige byen Herat og tvang Abul-Qasim på flukt. I 1450 beseiret han Abul-Qasim i et slag ved Mashhad og han erobret ytterligere en del av brorens rike. Abul Qasim fikk imidlertid samlet sine tropper og slo tilbake mot Sultan Muhammad senere samme år. Sultan Muhammad ble tatt til fange og henrettet. Liket ble av Abul-Qasim sendt til Herat for at han kunne bli begravet sammen deres far Baysunghur.

Familie
-------

Sultan Muhammad hadde to koner:

* Agha Begi Agha, datter av Yusuf Terkhan som ble mor til Ulugh Agha Begum
* Tundi Begi Agha, som ble mor til Yadgar Muhammad Mirza, hersker i Herat en kort periode i 1470

I tillegg skal han ha vært gift med en datter (ukjent navn) av Kara Koyunlu-herskeren Jahan Shah.

Referanser
----------

1. ↑   referenceworks.brillonline.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   iranicaonline.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   iranicaonline.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.degruyter.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Woods 1990 s. 46
6. 1 2  Encyclopædia Iranica BĀBOR, ABUʾL-QĀSEM MĪRZĀ

Kilder
------

* John E. Woods (1990). *The Timurid Dynasty, Papers on Central Asia nr. 14, Bloomington: Research Institute for Inner Asia Studies, Indiana University*.
* M. E. Subtelny. «Encyclopædia Iranica, BĀBOR, ABUʾL-QĀSEM MĪRZĀ». Besøkt 01.09.2019.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Shah Rukh** | **Timurid-dynastiets hersker**(1447–1452) | Etterfølger:**Abul-Qasim Babur Mirza** |
**L'Armée de l'air et de l'espace** er en forsvarsgren i Frankrikes forsvar med ansvar for militære operasjoner i luften og verdensrommet.

Materiell
---------

### Dagens

**Fly**

* Dassault Rafale (hovedkampfly)
* Dassault Mirage 2000
* E-3 Sentry (AWACS)

**Helikopter**

* Eurocopter Ecureuil
* Eurocopter Super Puma

Plan «Fremtidens Franske Styrker 2015» legger opp til 300 jagerfly, primært bestående av Rafale.

### Tidligere

Et tidligere hovedfly, som var svært populært på verdensbasis var Dassault Mirage III også det levert av Dassault Aviation.

Personell
---------

Franske flyvesoldater
51 000 menn og kvinner (2010)

### Militære

44 600, derav:

* 13 % offiserer
* 55 underoffiserer
* 29 % grenaderer
* 3 % voluntører

### Sivile

* 6 500 sivilt ansatte (14 %)

Atomvåpenprogram
----------------

Utdypende artikkel: Dassault Mirage 2000N

Frankrikes landbaserte atomrakettprogram, opprinnelig *Force de Frappe*, har alltid vært basert på modifiserte multirolle jagerfly. Man bruker uttrykket *ASMP* (*Air-Sol Moyenne Portee*) som står for mellomdistanse luft-til-bakke rakett, altså at en atomrakett blir skutt ut fra et fly. Opprinnelig brukte man Mirage IV til dette formålet, men dette senere ble byttet ut med en variant av Mirage 2000 kalt Dassault Mirage 2000N. I den nære fremtid vil også Rafale kunne bære atomraketter.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Frankrikes forsvar |
| --- |
| Armée de l'air **·** Armée de terre **·** Marine nationale |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Sultan Qabus-stormoskeen.

**Sultan Qabus-stormoskeen** (arabisk: جامع السلطان قابوس الأكبر‎, DMG: *Ǧāmiʿ as-Sulṭān Qābūs al-akbar*) er hovedmoskeen i Sultanatet Oman. Den ble bygget i 2001 og ligger i hovedstaden Muskat. Den regnes som et av de viktigste byggverkene i Oman og er også blant verdens største moskéer.

Bygging av moskeen ble vedtatt av sultan Qabus i 1992. Etter en begrenset konkurranse for byggeprosjektet startet byggingen i 1995. Det tok seks år og fire måneder å ferdigstille moskeen. Åpningsseremonien ble holdt i 2001. Moskeen er oppkalt etter herskeren som stod for byggingen. Moskeen med sine omkringliggende hager og åpne plasser dekker et område på fire hektar (cirka 416 000 m2). Hele komplekset er bygd av 300 000 tonn indisk sandstein og består av et stort bønnerom for menn, et mindre bønnerom for kvinner, to store bueganger (*riwaq*), et islamsk informassjonssenter med bibliotek og fem karakteristiske minareter, fire med en høyde på 45,5 meter og en hovedminaret på 90 meter. Disse skal symbolisere de fem søylene i islam. Kuppelen rager 50 meter over gulvet i bønnehallen.

Det cirka 74,4×74 m store hovedbønnerommet for menn (*musalla*) har plass til mer enn 6 500 troende, mens kvinnenes bønnerom har plass til 750 troende. I tillegg har den åpne plassen utenfor selve moskéen plass til 8 000 troende i bønn, og det finnes også ekstra plass i den innvendige borggården og buegangene. I alt kan opp til 20 000 troende be samtidig.

Referanser
----------

1. ↑  «I dette landet levde folk i middelalderen fram til 1970». Dagbladet. 11. oktober 2012. Besøkt 28. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sultan Qaboos Grand Mosque – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell nettside for Informasjonsdepartementet i Oman (på engelsk)
* Bilder og videoer av Stormoskéen
* Eksteriør og interiør - video på YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Slovenias flagg Slovenia |
|  i langrenn: |
| Langrenn Verdensmesterskap |
| Bronse | Oberstdorf 2021 | Lagsprint |

**Eva Urevc** (født 2. november 1995 i Jesenice) er en slovensk langrennsløper som representerer ŠD Gorje.

Hun representerte Slovenia under Vinter-OL for ungdom 2012 i Innsbruck, hvor Urevc endte på 28.-plass i skiskyttersprinten, med seks skytebom og 2.48 bak den tyske gullvinneren Franziska Preuß.

Urevc ble tatt ut i den slovenske troppen til Ski-VM 2019 i Seefeld, der hun hadde femte beste tid i sprintprologen, men røk ut allerede i kvartfinalen. Uken etter avsluttet hun mesterskapet med å gå Slovenia inn til en 9.-plass på stafetten, på lag med Katja Višnar, Anamarija Lampič og Alenka Čebašek. 

Hun tok bronse på lagsprinten under Ski-VM 2021 i Oberstdorf sammen med Anamarija Lampič, tre dager etter hun røk ut i den individuelle sprintkvartfinalen.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 46 på sprinten.

Referanser
----------

1. ↑  «Cross-country Skiing - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 20. februar 2022. Besøkt 25. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eva Urevc – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Eva Urevc – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Eva Urevc på Facebook Rediger på Wikidata

* Eva Urevc på Instagram Rediger på Wikidata
**Charles Spencer «Spen» King** (født 26. mars 1925, død 26. juni 2010)) var en britisk bildesigner og en viktig skikkelse i Rover og etter hvert også British Leyland.

Etter å ha fullført skolegangen sin i 1942 ble han lærling i Rolls-Royce. Han gikk over til Rover i 1945, hvor onklene hans Maurice og Spencer Wilks jobbet. Til å begynne med jobbet han med prototypene JET1 og T3, som eksperimenterte med gassturbindrift. I 1959 ble han hovedingeniør på nye kjøretøysprosjekter. Han er best kjent for å ha ledet gruppene som utviklet den avanserte Rover P6-serien, som ble lansert som 2000 i 1963, og for storselgeren Range Rover, som ble lansert i 1970. I tillegg jobbet han med den Rover-baserte Maurader sportsbilen i 1950 samt mange eksperimentelle kjøretøyer og prototyper.

Etter at Rover ble overtatt av Leyland Motor Corporation, som senere ble British Leyland (BL), jobbet han med modellene Triumph TR6, Triumph Stag og Triumph TR7 samt den nyvinnende 16-ventilers motoren basert på Triumph Dolomite Sprint. Andre BL-modeller ble tatt fram under hans lederskap, men King var ofte frustrert over arbeidsforholdene i den turbulente britiske bilindustrien. Manglende finansiering og dårlig kvalitet på sluttproduktet, samt konflikter mellom arbeidere og ledelse bidro til dette.

Mens han fra 1979 var formann for BL Technology tok han fram en rekke avanserte lette og aerodynamiske prototyper. Mange av teknologiene her ble senere brukt i andre BL-produkter, slik som K-serien motorer og også brukt av andre fabrikanter.

King pensjonerte seg i 1985.

Han døde 26. juni 2010, etter en sykkelulykke.

Referanser
----------

1. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Maag, Christopher. *Charles S. King, Range Rover Designer, Dies at 85 – Obituary (Obit) – NYTimes.com.* The New York Times. N.p. 3. juli 2010, nettutgaven 5. juli 2010

Litteratur
----------

* Holloway, Hilton (1996). *End of a Range of 26 Years.* *The Times*
* Praagh, Anna van (2004). *4x4s aredangerous, uglyand driven by idiots... I know, I invented them.* Mail on Sunday
* (2003). *Rover went radical with sensational P6.* Western Daily News
* Whisler, Timothy (1999). *The British Motor Industry 1945-1994.*. Oxford: Oxford University Press.

Eksterne lenker
---------------

* The Unofficial Austin Rover Resource – Spen King Interview (engelsk)
**Symfoni nr. 3 i c-moll**, op. 78, ble ferdigstilt av Camille Saint-Saëns i 1886 på det som trolig var toppen av hans karriere. Den er også populært kjent som «Orgelsymfonien», selv om det ikke er et ekte orgelsymfoni, kun en orkestersymfoni der to av fire seksjoner bruker pipeorgel. Den franske tittelen på verket er mer nøyaktig: *Symphonie No. 3 "avec orgue"* (med orgel).

Symfonien er skrevet for et ganske stort orkester bestående av 3 fløyter (en dobbel pikkolofløyte), 2 oboer, engelsk horn, 2 klarinetter, bassklarinett, 2 fagotter kontrafagott, 4 valthorn, 3 trompeter, 3 tromboner, tuba, pauker, triangel, symbaler, basstromme, strykere (2 fiolindeler, bratsjer, celloer, kontrabasser), piano (to- og fire hånds), samt orgel.

1. *Adagio — Allegro moderato — Poco adagio*
2. *Allegro moderato — Presto — Maestoso — Allegro*

Eksterne lenker
---------------

* Notehefte av stykket
* Symfoni nr. 3 i c-moll, op. 78, «Orgelsymfonien» (sammen med verk av Debussy og Fauré). Spansk Radio og TV Symphony Orchestra. Jun Märkl, dirigent.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Browning M1919** er en amerikansk mitraljøse fra 1919.

Det har blitt brukt av lett infanteri, vært fastmontert, blitt brukt på kjøretøy, og på fly, og mot fly, i mange land. Det har blitt brukt i stort omfang under andre verdenskrig, Koreakrigen og Vietnamkrigen.

M1919 er en luftavkjølt videreutvikling av vannavkjølte Browning M1917 fra første verdenskrig. Den var opprinnelig kamret for ammunisjon i kaliber .30-06 Springfield, men ble senere ombygget til standard NATO-kaliber og diverse andre kaliber.

Virkemåte
---------

Browning M1919 er rekyloperert og fungerer ved prinsippet *piperekyl*, det vil si at løpet og sluttstykket beveger seg bakover låst sammen før sluttstykket låses opp. Ved opplåsing stopper løpet mens sluttstykket fortsetter for å trekke en patron ut av beltet, samtidig som prosessen med utdragning og utstøtning av hylsen foregår. Sluttstykket returnerer deretter til låst stilling og skyter igjen hvis avtrekkeren er holdt inne. Mekanismen kan også betegnes som *assistert piperekyl* eller *gass-assistert piperekyl*, da munningen danner et ekspansjonskammer fremme i løpsrøret. Dette gir et press bakover på løpet som hjelper løp og sluttstykke bevege seg bakover og overvinne rekylfjæren. Massetreghet fullfører sluttstykkets bevegelse bakover.

Browning M1919 har også blitt konvertert til åpent sluttstykke i noen land, men var originalt designet for å fungere med lukket sluttstykke.

Browning AN/M2
--------------

Med assistanse fra Fabrique Nationale de Herstal i Belgia ble den gamle M1919 bygget om for å ta 7,62 mm patroner og samtidig gjort lettere. Denne modellen fikk navnet Browning M2 AN (Army-Navy) og veide omtrent to tredeler av den originale 1919A4. 
Den nye og lettere M2 ble brukt montert både i kjøretøy og i fly. Både for USAF og RAF var Browning M2 standarbevæpningen for bombefly under andre verdenskrig, fram til amerikanerne erstattet sine med M2 Browning maskingevær i kaliber 12,7 mm i 1942. Det britiske flyvåpenet benyttet sine Browning i .303 British i bombefly helt fram til slutten av krigen. Den lette designen på Browning AN/M2 gjorde den også til standarbevæpning på jagerfymodeller fra før krigen, slik som Hawker Hurricane, Spitfire og P-40.

Referanser
----------

1. ↑  Goldsmith, Dolf L. *The Browning Machine Gun, Volume II: Rifle Caliber Brownings Abroad*, Collector Grade Publications, 1st ed. (2006)

Se også
-------

* John Moses Browning
* Browning M1917
* M2 Browning mitraljøse

| * v
* d
* r
Amerikanske infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | Colt M1911 · M1917 revolver · Smith & Wesson Victory |
| Rifler | M1 Karabin · M1 Garand · Springfield M1903 · Johnson M1941 rifle |
| Hagler | Winchester Modell 1897 · Ithaca M37 · Winchester Modell 1912 |
| Maskinpistoler | M1 (Thompson) · M3 Grease Gun · Reising M50 · United Defense M42 |
| Maskingevær og større | Browning Automatic Rifle · Browning M1917 · Browning M1919 · Johnson M1941 LMG · M2 Browning · Bazooka · M2 flammekaster |
| Patroner | .45 ACP · .38 Special · .30-06 Springfield · .30 Carbine · .50 BMG |

Portal: Andre verdenskrig
**«The Word»** er en sang av The Beatles som ble skrevet av Lennon/McCartney og først utgitt 3. desember 1965 på deres sjette album *Rubber Soul*. Sangen har ikke noe refreng, kun vers og mellomvers.

Bakgrunn
--------

Rytmen i «The Word» er inspirert av Wilson Picketts «In the Midnight Hour» og James Browns «Papa Got a Brand New Bag». John Lennon og Paul McCartney skrev sangen hjemme hos Lennon i Weybridge. De pleide ikke å røyke marihuana mens de jobbet, men med denne sangen ble det et unntak. Vanlig praksis var at når en sang var ferdig skrevet, skrev de ned hver sin kopi av teksten. Denne gang røyket de mens de renskrev teksten med forskjellige fargestifter. Sangen ble en slags prototype på «peace and love» sanger.

Innspilling
-----------

«The Word» ble innspilt 10. november 1965 i Abbey Road Studios. Det ble innspilt tre tagninger med blant annet McCartney på piano. Ringo Starr la på maracas, McCartney ditto bass og produsent George Martin det samme med harmonium. Lennon spilte sannsynligvis ikke noe instrument, mens George Harrison spilte inn elektrisk gitar to ganger. På grunnkompet veksler han mellom taktfaste slag over strengene i versene for deretter å spille riff i mellomversene. Når Martins harmonium solo-innslag inntreffer, dobler Harrison sitt eget riff i et pålegg. Lennons vokal er spilt inn minst to ganger.

Musikere og instrumenter
------------------------

* John Lennon: vokal (solist i mellomversene)
* Paul McCartney: piano, bass, vokal
* George Harrison: elektriske gitarer, vokal
* Ringo Starr: trommer, maracas
* George Martin: harmonium

The Beatles spilte aldri «The Word» offentlig på konserter, men Paul McCartney la den til i en medley sammen med «All You Need Is Love» og fremførte den første gang 26. november 2011 da han spilte i Bologna i Italia.

Coverversjoner
--------------

| Utgivelsesår/dato | Artist | Album |
| --- | --- | --- |
| 20. mai 1966 | Gary McFarland and Gabor Szabo | *Simpatico* |
| Februar 1967 | Jackie Cain & Roy Kral | *Changes* |
| 2001 | Paul Michiels | *Forever Young* |
| 2004 | Lisa Lauren | *It Is What It Is* |
| 25. oktober 2005 | Mindi Smith | This Bird Has Flown – 40th Anniversary Tribute to Rubber Soul |
| Mai 2010 | Bettye LaVette | *The British Rock Songbook* |

Referanser
----------

1. ↑  MacDonald, Ian (2005). *Revolution in the Head: The Beatles' Records and the Sixties* (andre utgave). London: Pimlico. ISBN 1-844-13828-3 s. 143
2. ↑  Miles, Barry (1997). *Paul McCartney: Many Years From Now*. New York: Henry Houston, Texas, USA: Holt and Company. ISBN 0-8050-5249-6 s. 272
3. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions*. New York: Harmony Books. ISBN 0-517-57066-1 s. 68
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Sangteksten (presentert på The Beatles' offisielle webside)
**Finn Øystein Bergh** (født 15. juli 1959) er tidligere redaksjonssjef i *Kapital* og forfatter av populærøkonomiske bøker samt finansbloggen *Paretos optimale*. Han arbeider nå i Pareto-gruppen.

Bergh er utdannet siviløkonom fra Bedriftsøkonomisk Institutt, og har en MBA fra University of Wisconsin-Madison (1982). Han har i tillegg hovedfag i både statsvitenskap (1989) og samfunnsøkonomi (1992) fra Universitetet i Oslo. Bergh var ansatt i *Kapital* fra januar 1984 til desember 2009, de siste ni årene som redaksjonssjef. I *Kapital* skrev han analyser, reportasjer og kommentarer innen ulike felt av økonomi og næringsliv. Etter dette har han arbeidet som investeringsdirektør i Pareto AS og fra sommeren 2015 i Pareto Asset Management. 

I 2004 avslørte Bergh sammen med Camilla Birkeland at innføringen av monopol på spilleautomater var regissert av Norsk Tipping, ikke Kulturdepartementet.

Bibliografi
-----------

* *Økonomiskolen* Innføring i grunnbegreper og tenkemåte innen samfunnsøkonomi, bedriftsøkonomi, aksjer, finans og finanskalkulasjon 1 utg. 1991, ny utgave Universitetsforlaget 2017 ISBN 978-82-15-02842-2
* *Økonomiskolen oppgavesamling* 2001 ISBN 82-7146-075-7
* *Aksjeskolen* innføring i aksjemarkedet. Revidert og oppdatert utgave, Universitetsforlaget 2020 ISBN 978-82-1503-092-0
* Trygve Hegnar: *Hva var det jeg sa? Om bananplantasje i Tyssedal og andre økonomiske spørsmål* Utvalg av Hegnars artikler gjort av Finn Øystein Bergh. ISBN 978-82-7146-100-3
* *Det optimale blikket*, 2014. ISBN 978-82-7900-746-3

Referanser
----------

1. ↑  Sammenslutningen for en Kritisk og Undersøkende Presse Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. (MS-Word format)
**Ángel Dealbert Ibáñez** (født 1. januar 1983 i Benlloch i Castellón) er en spansk fotballspiller som spiller for den arabiske klubben Baniyas som sentral forsvarsspiller.

Klubbkarriere
-------------

Dealbert startet karrieren som fotballspiller i klubben som holdt til i byen med samme navn, CD Castellón. Førstelagsdebuten hans kom den 20. april 2002 mot Benidrom CF. På dette tidspunktet var klubben i tredjedivisjon i Spania (Segunda División B). Han ble etterhvert en av klubbens bærebjelker, og hjalp klubben med å rykke opp til andredivisjon (Segunda División).

I desember 2008 signerte han for storklubben Valencia CF, men spilte ferdig sesongen for Castellón. Etter en markant førstesesong med 34 kamper i alle konkurranser for de hvite, gikk det etterhvert dårligere. Sesongen 2010/2011 ble det bare 19 kamper på Dealbert, før det neste sesong ble enda færre kamper, da han etter halvspilt sesong bare hadde spilt fem kamper. Dette endte med at kontrakten hans ikke ble fornyet, og han forlot klubben gratis etter 2012-sesongen. Etter en stund uten klubb, endte han opp i den russiske klubben FC Kuban Krasnodar.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ángel Dealbert – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Dealbert – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Dealbert – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Dealbert – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Ángel Dealbert – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Ángel Dealbert – as.com Rediger på Wikidata
* Spillerprofil hos Valenciacf.com
**Christian V. greve av Oldenburg** (noen ganger kalt **Christian VI**, født cirka 1342, død etter 6. april 1399) var den herskende greve av Oldenburg fra 1368 til 1398. Han ble født en gang før 1347 til grev Conrad I av Oldenburg og Ingeborg av Braunschweig. Etter at hans far døde i 1368, hersket han over Oldenburg sammen med sin eldre bror Conrad II, og etter Conrad IIs død i 1386, med sistnevntes sønn, Moritz II.

Han giftet seg med Agnes av Honstein, og de danske kongehusene i Oldenburg og Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg nedstammer fra ham via hans sønn og etterfølger Christian VI, greve av Oldenburg. Gjennom sine etterkommeres dynastiske ekteskap er han stamfar til mange av de europeiske kongehusene.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p472.htm#i4719, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Damiano Caruso** (født 12. oktober 1987 i Ragusa) er en italiensk landeveissyklist. Han sykler for UCI WorldTourlaget Bahrain Merida. 

I oktober 2011 ba den italienske olympiske komiteen (CONI) om at Caruso ble utestengt fra konkurranse i to år, tilbakedatert til desember 2010, for forsøk på å anskaffe dopingmidler i 2007. Han endte opp med ett år tilbakedatert utestengelse i februar 2012 (fra oktober 2010 til oktober 2011), men alle resultatene i perioden ble strøket.

Meritter
--------

2005
Sammenlagt, Tre Ciclistica Bresciana (junior)
2. etappe
2007
4.-plass sammenlagt, Giro della Toscana
4.-plass, Gran Premio Madonna delle Grazie
5.-plass, GP Chianti Castello Guicciardini di Poppiano
5.-plass, Trofeo Tempestini Ledo
2008
Italias flagg Nasjonal U23 Landeveimester
2.-plass sammenlagt, Giro delle Valli Cuneesi nelle Alpi del Mare
2.-plass, Giro del Montalbano
3.-plass, Gran Premio Chianti Colline D'Elsa
3.-plass, Gran Premio Industria Commercio e Artigianato – Casini
3.-plass, Gran Premio Città di Saltino
9.-plass sammenlagt, Tour de l'Avenir
2009
Sammenlagt, Giro Delle Pesche Nettarine Di Romagna
5. etappe
Trofeo Comune di Cafasse
2. etappe, Girobio
3.-plass, GP Chianti Castello Guicciardini di Poppiano
2010
5.-plass sammenlagt, Giro di Sardegna
5.-plass, Giro dell'Appennino
7.-plass sammenlagt, Brixia Tour
2011
4.-plass sammenlagt, Giro della Provincia di Reggio Calabria
6.-plass, Gran Premio Città di Camaiore
7.-plass, Japan Cup
2012
3.-plass sammenlagt, Tour of Britain
2014
Klatretrøya, Tour of Beijing
5. etappe, Settimana Internazionale di Coppi e Bartali
2015
8.-plass sammenlagt, Giro d'Italia

Referanser
----------

1. ↑  «CONI requests ban for Damiano Caruso». Cyclingnews.com. 28. oktober 2011. Besøkt 30. juli 2016.
2. ↑  «Caruso given back-dated suspension by CONI». Cyclingnews.com. 20. februar 2012. Besøkt 30. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Damiano Caruso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Damiano Caruso – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Damiano Caruso – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Damiano Caruso – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Damiano Caruso – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Damiano Caruso – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Damiano Caruso – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Damiano Caruso – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Damiano Caruso – CycleBase Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Team Bahrain Victorious (2023) |
| --- |
| 
* Arashiro
* Arndt
* Bauhaus
* Bilbao
* Buitrago
* Caruso
* Govekar
* Gradek
* Haig
* Haussler
* Kepplinger
* Landa
* Maciejuk
* Madan
* Mäder
* Miholjevic
* Milan
* Mohorič
* Pasqualon
* Pernsteiner
* Poels
* Price-Pejtersen
* Rajović
* Scott
* Sütterlin
* Tu
* Wright
* Zambanini

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrike Frankrikes flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én sjuendeplass) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 1 
(1 pallplassering) |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2005 Japans flagg Aichi |  Stafett |
| Europamesterskap |
| Sølv | 2006 Estlands flagg Otepää |  Stafett |

**Damien Renard** (født 20. februar 1980) er en fransk tidligere orienteringsløper som representerte det franske landslaget og orienteringsklubbene OK Denseln, Kristiansand Orienteringsklubb og Kongsberg Orienteringslag.

Karriere
--------

Renard var på det franske laget som tok sølvmedalje på stafett under VM i orientering i japanske Aichi i 2005. Han løp andre etappe på det franske laget som ellers bestod av Francois Gonon og ankermann Thierry Gueorgiou. Nøyaktig samme lag tok ett år senere sølvmedalje på stafett under EM i estiske Otepää i 2006.

I verdenscupen i orientering ble Renards beste sammenlagtplassering 7.-plassen han tok i 2007. Hans eneste verdenscupseier tok Damien Renard 2. oktober 2002 da han gikk til topps på sprinten i tsjekkiske Brno. Dette ble også hans eneste pallplassering i verdenscupsammenheng. 

Damien Renard løp i tre sesonger for Kristiansand Orienteringsklubb, hvor han i 2009 var med på å vinne verdens største orienteringsstafett, Jukola.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Damien Renard – IOF Rediger på Wikidata

* (en) Damien Renard – World of O Rediger på Wikidata
***Aidoia*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

En liten, bred, nærmest hjerteformet, blank, gulaktig (i alle fall på døde eksemplarer) skjoldbille. Kroppens midtparti er gult med svarte tegninger, de utvidete sideflatene blekgule. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen bredt hjerteformet, bredest litt bak dekkvingenes rot. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" noe framskytende. Oversiden er fint og nokså jevnt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Colombia og Ecuador.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Aidoia*** Spaeth, 1952
							+ *Aidoia nubilosa* (Boheman, 1855)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Aidoia* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aidoia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Aidoia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Aidoia* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Aidoia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Al Phillip McKay** (født 2. februar 1948 i New Orleans i Louisiana) er en amerikansk gitarist, låtskriver og produsent kjent som tidligere medlem av det amerikanske funkbandet Earth, Wind & Fire, hvor han var medlem fra 1973 til 1981 og var med på å vinne fem Grammy Awards. McKay er for øvrig en venstrehendt gitarist (se bilde til høyre).

Karriere
--------

McKay startet sin aktive musikerkarriere i New Orleans da han var 18 år gammel, hvor han kom i kontakt med Ike Turner og ble medlem av *Ike & Tina Turner Revue* som gitarist for bandet. Etter å ha tilbragt i underkant av to år i bandet dro han til Los Angeles, hvor han opparbeidet seg et rykte som studiomusiker. På denne måten ble han også innleid av Sammy Davis jr. som gitarist i hans band med omfattende turne og nærmest permanent spillejobb i Las Vegas. Etter å ha utmerket seg ytterligere, blant annet med sin distinkte bruk av lydpedalen Wah-wah pedal, arbeidet han deretter for Andy Williams, Pearl Bailey, The Sylvers og Isaac Hayes. Det var også gjennom sitt arbeid med disse at Chicago-bandet Earth, Wind & Fire kom i kontakt med McKay.

Gjennom det meste av 1970- og 1980-tallet var McKay i tillegg til sitt engasjement hos EWF også en aktiv studiomusiker for flere ulike artister, og produserte/skrev for ulike prosjekter som The Temptations, A Taste of Honey, Finis Henderson samt mangle flere. På midten av 1980-tallet trakk han seg midlertidig tilbake fra musikkbransjen for å oppdra sin sønn som alenefar, men gjorde comeback i bransjen tidlige på 1990-tallet. For sitt bidrag hos Earth, Wind & Fire, blant annet som låtskriver av deres kjente hits som *«September»* og *«Singasong»*, ble han sammen med resten av bandet innlemmet i Rock and Roll Hall of Fame i 2000.

I senere tid har han sin egen gruppe kalt *Al McKay's L.A. All Stars* sammen med tidligere medlemmer av EWF som Johnny Graham, Andrew Woolfolk og Fred White samt Rahmlee Michael Davis og Michael Harris fra bandet Phenix Horns. Bandet er et 14-manns ensemble som opptrer i konserter under navnet *The Earth, Wind & Fire Experience* i USA og Europa.

Diskografi
----------

* *Al Dente* (2001)
* *Live at Mt. Fuji* (2009)

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Wikidata Q99181182
3. ↑   *Montreux Jazz Festival Database*, Montreux Jazz Festival konsert ID 3181, Wikidata Q99181182
4. ↑  Rockhall.com – Inductees, Earth, Wind & Fire (Besøkt 26. januar 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Al McKay på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Al McKay hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Al McKay på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Al McKay på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Al McKay på Songkick Rediger på Wikidata
* (en) (en) Al McKay hos AllMusic

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Bente Riise** (født 14. juli 1962 på Hareid) er en norsk journalist, forfatter og redaktør som skriver på nynorsk. Fra 2017 har hun vært generalsekretær i Norsk Tidsskriftforening.

Utdannelse og yrkesliv
----------------------

Bente Riise er utdannet fra Norsk journalisthøgskole i Oslo i 1989. Hun har arbeidet som journalist i *NRK*, *A-magasinet* og *Dagbladet*, og var redaksjonssekretær i lørdagsmagasinet til *Dagens Næringsliv* 2000–2001. I 2004–2005 var hun fast spaltist i ukeavisa *Dag og Tid*. Riise var redaktør for bladet *Psykisk helse* i årene 1994–2000 og 2001–2005. I 2005–2006 var hun journalist i *Tidsskrift for Norsk psykologforening*. I årene 2006–2013 var Riise redaktør for tidsskriftet *Syn og Segn*, og så sakprosaredaktør i Samlaget 2013–2017. Siden 2017 har Riise vært generalsekretær i Norsk Tidsskriftforening.

Riise har hatt en rekke verv i norsk medie- og kulturliv. Hun har blant annet vært styreleder i Norsk Tidsskriftforening, styreleder i Karina Jensens Minnefond, styreleder i tidsskriftet *Kunstkritikk*, styremedlem i Noregs Mållag og styremedlem i Ivar Aasen-instituttet ved Høgskulen i Volda. Riise har sittet i juryen for *Årets Bilde* fra Pressefotografenes Klubb, i Universitetsforlagets jury for *Årets tidsskriftartikkel*, og i juryen for Norsk Bibliotekforenings pris *Årets bibliotek*.

Utmerkelser
-----------

I 1992 fikk Riise prisen *Årets frilanser* for arbeidet med dokumentarboken *Mor Russlands døtre*. Riise har mottatt flere priser fra Fagpressen som redaktør for *Psykisk helse*: *Fagpressens forsidepris* (1997, 2001 og 2003), *Fagpressens fotopris* (1999 og 2002) og *Fagpresseprisen* (1998). Som redaktør for *Syn og Segn* mottok hun i 2010 prisene *Årets tidsskrift* og *Årets nordiske tidsskrift*. Som redaktør i *Syn og Segn* mottok Riise i 2011 *Nynorsk redaktørpris*.

Bibliografi
-----------

* Riise, Bente (1992). *Mor Russlands døtre*. Gyldendal. ISBN 8205209596.
* Riise, Bente (2007). Åmås, Knut Olav, red. *Livet med kreft*. Aschehoug. ISBN 9788203234613.

Referanser
----------

1. ↑  Lothe, Hege (2006). «Målreisinga er fundamentet». *Norsk Tidend* (intervju). Besøkt 8. desember 2021.
2. ↑  «Bente Riise er ansatt som generalsekretær i Norsk tidsskriftforening». Tidsskriftforeningen. Besøkt 8. desember 2021.
3. ↑  Grønnestad, Kjetil S. (2012). «Tidsskrift – en uåpnet skattekiste». *Bok og Bibliotek* (intervju). 79 (3). s. 52–53. Besøkt 8. desember 2021.
4. ↑  «Nynorsk-feiring med champagne». *nrk.no*. 3. juni 2010. Besøkt 8. desember 2021.
5. ↑  «Prisgrossist og talentspeidar». *Journalisten*. 3. desember 2010. Besøkt 8. desember 2021.
6. ↑  «Bente Riise tildelt Nynorsk redaktørpris for 2011». Mediemållaget. 21. oktober 2011. Besøkt 8. desember 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Bente Gro Herlofsen Slaatten** (født 10. juni 1958 i Kristiansund) var forbundsleder i Norsk Sykepleierforbund i perioden 1998–2007. I 2008 ble hun kommunikasjonsdirektør i det norske gjødsel- og kjemikalieselskapet Yara, som er verdens største leverandør av plantenæring. Fra oktober 2009 ble hun konserndirektør for kommunikasjon i samme firma.

Slaatten har tidligere jobbet som sykepleier i lederstilling og hatt ulike posisjoner i Kommunenes Sentralforbund, før hun i 1995 ble forhandlingssjef i NSF.

Slaatten har hatt en rekke tillits- og styreverv. Fra 2020 er hun valgt inn som varamedlem i kommunestyret i Asker for Høyre, og medlem av utvalg for velferd og utvalg for medborgerskap.

Kilder
------

* Kommunens oversikt over folkevalgte i nye Asker kommune


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Laila Dåvøy** | **Forbundsleder i Norsk Sykepleierforbund**(1998–2007) | Etterfølger:**Lisbeth Normann** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Christian Wibe** (født 1981) er en norsk komponist. Han har blant annet skrevet musikk til flere TV-serier og filmer.

Tidlig på 2000-tallet spilte han gitar og ga ut plater med hardrock-bandet Animal Alpha. De ble nominert til Spellemannprisen 2005 for beste nykommer og langspillplate. I 2008 produserte han plata *Alleviat* for det progressive deadbeat-bandet Benea Reach, og i 2011 produserte han *La alarmane gå* for Honningbarna, et pønkeband fra Søgne som da tilhørte Vest-Agder fylke.

Som komponist fikk han ansvaret for filmmusikken til filmen *Død snø*, som hadde premiere i 2009. Han skrev deretter musikken til filmen *Tomme tønner*, som hadde premiere i 2010. Etter å ha skrevet musikk til den norske TV-serien Hellfjord, som hadde premiere i 2012, gjorde Wibe seg bemerket for flere prisbelønte serier. Han skrev åpningsmusikken til NRKs nett-TV-serie *Skam*, som ble vist i perioden 2015–17, reality-serien *Team Ingebrigtsen*, som ble vist i årene 2016–2019 og TV-dramaserien *Livstid*, som hadde premiere i 2020. I 2013 hadde filmen *Kill Buljo 2* premiere, med musikk av Wibe.

Strømmetjenesten Netflix lanserte i 2017 Tommy Wirkolas film *What Happened To Monday*, med filmmusikk av Christian Wibe.

Referanser
----------

1. ↑  «Christian Wibe». *Kraft-Engel Management* **(engelsk)**. Besøkt 14. september 2020.
2. ↑  «Arkiv – Spellemann». Besøkt 14. september 2020.
3. ↑  «Norsk filmografi: Død snø». *www.nb.no*. Besøkt 14. september 2020.
4. ↑  «Norsk filmografi: Tomme tønner». *www.nb.no*. Besøkt 14. september 2020.
5. ↑  «Skam». *www.filmfront.no*. Besøkt 14. september 2020.
6. ↑  «Norsk filmografi: Kill Buljo 2». *www.nb.no*. Besøkt 14. september 2020.
7. ↑  «Netflix - What Happened to Monday : Featuring Original Music Composed By Christian Wibe». *www.mulderville.net* **(fransk)**. Besøkt 14. september 2020.
8. ↑  «‘What Happened to Monday’ Soundtrack Details | Film Music Reporter» **(engelsk)**. Besøkt 14. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Christian Wibe på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Christian Wibe på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Christian Wibe hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Christian Wibe på SoundCloud Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
*Denne artikkelen omhandler den anglikanske Southwark-katedralen. Se St. Georgs katedral (Southwark) for informasjon om den katolske katedralen.*

**Southwark-katedralen** (**St Mary Overie**) er en anglikansk katedral i Southwark, London. Den ligger på sørbredden av Themsen, nær London Bridge, og er sete for Southwark bispedømme. 

Jernbanelinjen fra London Bridge-stasjonen til Cannon Street-stasjonen går rett utenfor katedralen, og blokkerer innsikten mot dens sørside.

Kirken ble bygget som en sognekirke omkring 1220, med flere ombygginger fram til 1420. Den ble en katedral først i begynnelsen av det 20. århundre, da det anglikanske bispedømmet Southwark ble opprettet. Dette er ett av to steder for anglikanske og katolske bispedømmer har samme navn; det andre er Liverpool. I begge tilfeller er det det katolske som er eldst, selv om det dreier seg om en nyetablering i moderne tid ettersom alle katolske bispedømmer ble overtatt av Den engelske kirke ved reformasjonen. I begge tilfeller er det også snakk om et anglikansk bispedømme og et katolsk erkebispedømme. 

Den første organisten etter at den ble oppgradert til katedral var dr. E.T. Cook, som i 1920- og 1930-årene hadde daglige konserter på BBC Radio. 

I 2002 vant bispedømmet nybygg ved katedralen, kalt *Southwark Cathedral's Millennium Buildings*, en pris for beste nye bygninger det året.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2005. Besøkt 30. august 2005.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Southwark Cathedral – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Fauskevika ved Finneid (i forgrunnen) og Nervatnet med Finneidstraumen mellom dem. Langs Nervatnet ligger Vatenbygda.

**Finneidstraumen** er ei 250 meter lang elv og tidevannsstrøm i Fauske kommune i Nordland. Den går fra vestenden av Nervatnet og ut i Fauskevika i Skjerstadfjorden ved Finneid, like øst for Fauske.

Finneidstraumen er nederste del av Sulitjelmavassdraget, som har et nedbørfelt på 1 029,95 km² og en middelvannføring på 48,1 m³/s. Men ettersom Nervatnet ligger praktisk talt på havnivå medfører tidevannet at vannføringen ved flo sjø snur retning og renner inn i Nervatnet, slik at Finneidstraumen da blir en tidevannsstrøm.
På grunn av kraftutbyggingen i Sulitjelmavassdraget er den maksimale vannføringen ut av Finneidstraumen redusert i forhold til tidligere.

Nordlandsbanen og europavei 6 går på bru over Finneidstraumen. Nordlandsbanens bru ble åpnet 1958. Brua for E6 er 68 meter lang og ble åpnet 31. oktober 2018. Før den ble åpnet var det en smal bru med begrense høyde som ble bygget etter krigen. En eldre bru ble sprengt i 1940.

Allierte soldater sprengte brua over Finneid-  
straumen i mai 1940 før det tyske felttoget kom fram. Foto: Karl Marth, Arkiv i Nordland

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  E6-flaskehalsen på Fauske er borte
**Heksametylentriperoksiddiamin**, forkortet til **HMTD** er et høyeksplosivt organisk peroksid som først ble oppfunnet av den tyske kjemikeren L. Legler i 1885. Kjemisk formel er C6H12N2O6

Det er et meget følsomt primær sprengstoff som ble brukt som tennladning for andre typer sprengstoff innenfor gruvedrift. Det er mindre følsomt for slag og friksjon, og kraftigere enn kvikksølvfulminat som ble mye brukt på den tiden.

HMTD kan fremstilles ved å reagere konsentrert hydrogenperoksid med heksametylentetramin sammen med sitronsyre eller fortynnet svovelsyre som katalysator.

HMTD har dårlig termisk og kjemisk stabilitet, og brukes derfor ikke lenger som sprengstoff i fenghetter. Det er nært beslektet med acetonperoksid, og er i likhet med det svært følsomt for slag, friksjon og varme. HMTD reagerer med de fleste metaller, og dette kan føre til utilsiktet og spontan detonasjon. I likhet med acetonperoksid er det et populært sprengstoff blant terrorister, og har blitt brukt i flere terroraksjoner.

Kilder
------

* Hodgson,Robert ; Agrawal,Jai P. (2007). Organic Chemistry of Explosives. Wiley. s. 414.
**Christian Wehus** (født 1995) er en norsk programleder og tiktoker. Han jobber som programleder i viralprogrammet Non Stop på Dagbladet.

Bakgrunn
--------

Wehus gikk på Danvik Folkehøgskole, der han studerte TV-produksjon. Han har også jobbet i radiokanalene P4 og NRJ. Han har bachelor i film og TV-kreatør fra Westerdal Oslo Act. 

Wehus driver også et designselskap sammen med søsterne sin, hvor selskapet i 2021 kom i søkelyset da de stilte spørsmålstegn ved den lave andelen kvinner på forsidene av den norske dags- og næringslivsavisen Finansavisen.

Non Stop
--------

Høsten 2020 lanserte Dagbladet viralprogrammet «Non Stop» med Wehus og Sondre Rahm som programledere. Programmet går ut på at Rahm og Wehus presenterer spektakulære viralvideoer fra internett. I 2021 slo programmet visningsrekord da de hadde 800 000 visninger på én uke.

I tillegg til daglige episoder hos Dagbladet, publiseres programmet på avisens Youtube-kanal med 400 000 abonnementer. Programmet har også per november 2022 en samlet følgerskare på 140 000 på det sosiale nettverket TikTok og bildedelingsapplikasjonen Snapchat.

I mai 2022 fikk programmet advarsel fra den offentlige etaten Medietilsynet, som mente programlederne, web-TV-serien og distributør Dagbladet brøt loven for ikke å merke produktplassert innhold godt nok.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Aarli-Grøndalen, Roger (16. oktober 2020). «Syv får fast jobb i Dagbladet TV». *journalisten.no*. Besøkt 21. november 2022.
3. 1 2  «Fant kjærligheten, sine beste venner og yrkesretning på Danvik». *www.danvikfhs.no* **(engelsk)**. Besøkt 21. november 2022.
4. ↑  «Illustrasjoner | Wehus Design». *Mysite* **(engelsk)**. Besøkt 21. november 2022.
5. ↑  Svardal, Yngve Garen (15. april 2021). «Cecilie synes det var for få kvinner på forsiden av Finansavisen: Lagde sin egen drømmeforside». *www.kom24.no*. Besøkt 21. november 2022.
6. 1 2  Njie, Ragnhild Aarø. «Dagbladet TV lanserer viralprogrammet «Non Stop»». *kampanje.com*. Besøkt 21. november 2022.
7. ↑  «(+) Ny Dagbladet TV-satsing vil gi energi til folk som kjeder seg: – På dypeste alvor». *m24.no*. 2. november 2020. Besøkt 21. november 2022.
8. ↑  «Viralsuksess på Dagbladet TV». *dagbladet.no* **(norsk)**. 19. februar 2021. Besøkt 21. november 2022.
9. ↑  Simonsen, Endre (16. mai 2022). «(+) Medietilsynet mener Dagbladet brøt loven». *m24.no*. Besøkt 21. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Wehus på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Damir Kukuruzović** (født 20. august 1975, død 12. desember 2020 i Zagreb) var en kroatisk jazzgitarist.

Liv og virke
------------

Kukuruzović, som kom fra Sisak, var grunnlegger av Damir Kukuruzović Django Group, som frembragte en rekke album og musiserte på mange internasjonale jazzfestivaler. Han opptrådte også med musikere som Stochelo Rosenberg, Paulus Schäfer, Angelo Debarre, Raphaël Faÿs, Ludovic Beier, Wawau Adler, Yorgui Loeffler, Joscho Stephan, Vlatko Stefanovski og Robin Nolan. Med Zoran Predin hadde han i 2019 en hit med «Zoran pjeva Arsena».

Kukuruzović var også grunnlegger og leder av Siscia Jazz Club. Han organiserte Siscia Open Jazz & Blues Festival og andre jazzfestivaler i Kroatia. I 2011 ble han prisbelønnet som Kroatias fremste akustisk-jazz-gitarist. I 2013 ble han hedret for sine gitarkunnskaper og for fremme av kroatisk jazz verden over.

Ved parlamentsvalget i 2011 støttet Kukuruzović høyrefløypartiet Hrvatska stranka prava; til byrådet. I 2013 stilte han som byrådsvalget Sisak for utbrytergruppen Hrvatska stranka prava dr. Ante Starčević.

Etter å ha blitt smittet av covid-19 døde han etter flere ukers sykehuspleie i Zagreb.

Diskografi i utvalg
-------------------

* Damir Kukuruzović Gypsy Jazz Quintet Featuring Angelo Debarre, Loulou Djine, Zdenka Kovačiček: *Green Hill Gypsy Swing* (Menart 2009)
* *Manouche* (Menart 2011, med Ludovic Beier, Yorgui Loeffler, Adrian B. Burns)
* Damir Kukuruzović Django Group & Wawau Adler Featuring Raphaël Faÿs, Vlatko Stefanovski, Zoran Predin: *My Django Family* (Menart 2014)
* Zoran Predin & Damir Kukuruzović Django Group: *Zoran pjeva Arsena* (Croatia Records 2019)

Referanser
----------

1. 1 2   (pdf; 379 kB) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)  
«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. desember 2020. Besøkt 17. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Damir Kukuruzović på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Damir Kukuruzović på Discogs Rediger på Wikidata
* Nettside Arkivert 15. januar 2020 hos Wayback Machine.
* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Discogs
 |