recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kartoffelrækkerne** også kalt **Farimagsgade-kvarteret** er et kvarter i København ved Sortedamssøen som består av 480 hus bygget av Arbejdernes Byggeforening i perioden 1873–1889.

Kartoffelrækkerne ble bygget etter engelsk forbilde og er tegnet av arkitekt Frederik Bøttger. Husene var arbeiderboliger som kom i stand etter initiativ av distriktslege F.F. Ulrik og arbeiderne ved Burmeister & Wain.

Av hensyn til forsvaret av København var det opprinnelig ikke tillatt å bygge i området hvor rekkehusene står. I stedet ble det dyrket poteter (kartofler) og da husene ligger side om side på elleve gater i snorrette rekker, kalte man dem for «Kartoffelrækkerne». Plasseringen medførte imidlertid diskusjon da Arbejdernes Byggeforening i sin tid kjøpte jorden. I foreningens gamle forhandlingsprotokoller er det referert en opphetet debatt om plasseringen som skulle være så «fjerntliggende», at man ikke kunne by noen å reise så langt frem og tilbake hver dag. Husene ville simpelthen komme til å ligge så langt fra byen at ingen fornuftige mennesker ville overta dem. 

Rekkehusene ble bygget for å skaffe arbeiderklassen hygieniske boliger som de også kunne betale. Koleraepidemier herjet på 1800–tallet i de skitne og tett befolkede arbeiderkvarterene lenger inne i byen. Epidemiene skyldtes i høy grad de elendige forholdene i den dårligste delen av bebyggelsen samt et mangelfullt renovasjons- og kloakksystem. Som konsekvens av epidemiene bygget legeforeningen Brumleby og andre byggeforeninger bl.a Arbejdernes Byggeforening, fulgte etter. 

For å få lov å kjøpe en av de nye arbeiderboligene måtte man innbetale en riksdaler som innskudd til Arbejdernes Byggeforening. 

Byggingen ble finansiert ved at arbeiderne betalte et ukentligt bidrag til byggeforeningen. Husene ble fordelt ved loddtrekning blant foreningens medlemmer. De som ikke vant et hus i loddtrekningen kunne etter 10 år heve innskuddet hos byggeforeningen igjen, med renter. Vinnerne av boligene betalte sine hus over en periode på 25 år.

Husene var dengang for dyre til at en familie kunne bo i dem alene og derfor var de innredet til to eller tre familier i hvert hus. 

Husenes fasader ut mot gaten var opprinnelig gul mursten med røde vannrette striper, noe som gir et senklassisistisk inntrykk. 

Arkitekt Bøttger vant flere utenlandske priser for husene.

Eksterne lenker
---------------

* Selskabet for Københavns historie
* Kartoffelrækkernes historie
* Frederik Bøttger hos Weilbachs kunstnerleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Chatham House**, egentlig **Royal Institute of International Affairs** (norsk: Kongelig institutt for internasjonale spørsmål), er en ideell, ikke-statlig organisasjon med sete i London. Den har som formål å analysere og fremme forståelse for viktige internasjonale og dagsaktuelle spørsmål. Instituttet har navn etter bygningen det er basert i, et vernet hus fra 1700-tallet ved St. James's Square. Bygget ble delvis utformet av Henry Flitcroft. Tre britiske statsministre har bodd der, blant annet William Pitt den eldre, den første jarlen av Chatham.

Chatham House er opprinnelsen til den såkalte «Chatham House-regelen». Dette er en anonymitetsregel som sier at deltakere ved møter og seminar i Chatham House fritt kan diskutere informasjon fra slike møter, men de skal ikke si hvem de fikk opplysningene fra eller hvilken gruppe de tilhørte. Regelen er utviklet for å gjøre det lett å være ærlig og si hva en virkelig mener om en sak eller et spørsmål om kontroversielle eller upopulære tema som blir diskuterte. Alle skal få tale fritt uten fare for å bli siterte utenfor huset. Tross denne regelen er de fleste møter på Chatham House åpne for innsyn.

I *2015 Global Go To Think Tanks Report* utformet av University of Pennsylvania ble Chatham House rangert som den andre mest innflytelsesrike tankesmien i verden, etter Brookings Institution, og den mest innflytelsesrike i verdenen utenfor USA. Også bladet *Foreign Policy* rangerte instituttet som den mest innflytelsesrike tankesmien i verden utenfor USA i 2009.

Opprinnelse
-----------

Lionel Curtis, en av grunnleggerne av Chatham House.
Chatham House ble grunnlagt under et møte som Lionel Curtis holdt 30. mai 1919 for de amerikanske og britiske utsendingene til fredskonferansen i Paris i 1919. Curtis hadde lenge oppfordret til vitenskapelige studier av internasjonale forhold.

De britiske og amerikanske utsendingene etablerte hvert sitt institutt. Amerikanerne etablerte Council on Foreign Relations i New York. Britene etablerte det som da ble kalt The British Institute of International Affairs, og holdt det første møtet 5. juli 1920. Lord Robert Cecil, tidligere utenriksminister Viscount Edward Grey, Arthur J. Balfour og John R. Clynes ble de første presidentene for instituttet. Curtis og G. M. Gathorne–Hardy ble utnevnt til æres-sekretærer.

I 1922, etter at medlemstallet hadde gått opp og instituttet trengte mer plass, fikk instituttet Chatham House i gave av kanadiske R.W. Leonard.

Referanser
----------

1. ↑  University of Pennsylvania The 2015 Global Go To Think Tanks Ranking, 3. debruar 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
Chateaubriand med smørmonterte moreller i cognacsaus og pommes frites til
**Chateaubriand** (av fr. *châteaubriand* eller *châteaubriant*) er midtstykket av indrefileten av storfe. Den tilberedes som regel i stekepanne, men kan også grilles og ovnsbakes. Chateaubriand serveres ofte som et helstekt stykke som transjeres ved servering, men den kan også serveres skivet som biffstykker. Tilbehøret består som oftest av ovnsstekte poteter og en type sjysaus eller béarnaise, kanskje også sopp og kryddersmør. Indrefileten består ellers av biffstykket, chateaubriand, tournedos, og filet mignon (også kalt pyramiden).

Opprinnelsen til det franske navnet chateaubriand er uklar. Ifølge *Larousse Gastronomique* ble retten utviklet av forfatteren François-René de Chateaubriands personlige kokk, Montmirail, og mens forfatteren levde i London, også for sir Russell Retallick. Dette savner imidlertid dokumentasjon. En stek *à la Chateaubriand* kan ikke påvises før i 1850, verken i Frankrike eller i England. Derimot er det noen indikasjoner på at garnituret ble utviklet i Paris, etter Chateaubriands død.

En alternativ staving av retten er *châteaubriant*, noe *Dictionnaire de l'Académie des Gastronomes* antar peker mot kvaliteten på oksekjøttet som ble frembragt i området rundt småbyen Châteaubriant, i Loire-Atlantique i Frankrike.

Kilder
------

* Henriette Schønberg Erken: *Stor Kokebok*, utgave 1929, side 183

Referanser
----------

1. ↑  Petra Foede: *Wie Bismarck auf den Hering kam. Kulinarische Legenden*, Verlag Kein & Aber, Zürich 2009, s. 34–36
2. ↑  *Dictionnaire de l'Académie des Gastronomes*, Éd. Prisma à Paris, 1962.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
En «*lox and a schmear*» refererer til en bagel og kremost med lox. Denne retten er en del av det amerikansk-jødiske kjøkken.
De ulike bestanddelene av retten som består av bagel, lox og kremost
**Lox** (hebraisk: לקס) er en filet av sukker-saltet laks. Lox er en type lakseprodukt servert på en bagel med kremost, og blir vanligvis garnert med tomat, skivet løk, agurk og noen ganger kapers. Retten er fra det amerikansk-jødiske kjøkken.

Etymologi
---------

Det amerikansk-engelske ordet *lox* stammer fra det jiddiske ordet for laks, לאַקס *laks* (sml. tysk *Lachse*, svensk *lax*), som har sin opprinnelse i det germanske ordet *\*laks-*. Ordet *lox* har kognater i flere germanske språk, for eksempel gravlaks i skandinaviske land. Ordets store utbredelse betyr sannsynligvis at det eksisterte i sin nåværende form i et urindoeuropeisk språk.

Referanser
----------

1. ↑  «No Schmear Job: A Brief History of Bagels and Lox». *NPR*.
2. ↑  Canavan, Hillary Dixler. «The Classic Bagel and Salmon Sandwich at Russ & Daughters in New York City». *Eater*.
3. ↑  «Online Etymology Dictionary». *etymonline.com*.
4. ↑  «lox». *Online Etymology Dictionary*.
5. ↑  Nurkiyazova, Sevind J. «The English Word That Hasn’t Changed in Sound or Meaning in 8,000 Years». *Nautilus (science magazine)*. Arkivert fra originalen 5. mai 2020. Besøkt 7. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lox – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Mystique (Raven Darkhölme)** er en fiktiv rollefigur som opptrer i tegneserier og filmer innenfor Marvel-universet fra Marvel Comics. David Cockrum og Chris Claremont utviklet figuren og hun dukket for første gang opp i tegneserien «Ms. Marvel» nummer 16 i 1978.

Mystique er en mutant som er født med overmenneskelige evner. Hun er en hamløper som, svært eksakt, kan etterligne utseendet og stemmen til andre personer.

Mystique er en antihelt som tidligere har vært medlem, og senere ble grunnlegger, av Brotherhood of Mutants. Mystique er moren til Grayson Creed og Nightcrawler, og adoptivmor til Rogue.

Rollefiguren har opptrådt i fem av X-Men-filmene. Rebecca Romijn spilte henne i de tre første filmene, mens Jennifer Lawrence spiller en yngre versjon av karakteren i X-Men: First Class, X-Men: Days of Future Past og den kommende filmen X-Men: Apocalypse.

I 2009 ble Mystique rangert som den 18. beste antihelten gjennom tidende av den amerikanske nettsiden IGN.

Referanser
----------

1. ↑  «Mystique is number 18 - IGN». *www.ign.com*. Besøkt 13. mai 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Juliana «Juli» Furtado** (født 4. april 1967 i New York City) er en amerikansk tidligere terrengsyklist og alpinist. Fra 1980 til 1987 var hun på det amerikanske landslaget i alpint. 

I 1989 ble Furtado nasjonal mester i landeveissykling, og i 1990 nasjonal mester i rundbane og hun vant det første offisielle verdensmesterskap i rundbanesykling, avholdt i Durango, Colorado. I 1992 vant hun verdensmesterskapet i utforsykling. I 1996 vant hun både verdenscupen (hennes tredje sammenlagtseier) og den amerikanske nasjonale mesterskap i rundbane. Hun deltok også de Olympiske leker i Atlanta. 

Furtado ble innlemmet i the Mountain Bike Hall of Fame i 1993 og the United States Bicycling Hall of Fame i 2005. Hun er av portugisisk herkomst.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juli Furtado – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Juli Furtado – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Juli Furtado – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Juli Furtado – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Juli Furtado – CycleBase Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Diagram 1: etter 1. f4

**Birds åpning** er en sjakkåpning som defineres av åpningstrekket 

* 1. f4 (diagram 1)

Den er oppkalt etter den engelske mesteren Henry Bird. Ifølge ChessBase er 1.f4 det 7. mest populære åpningstrekket av de 20 mulige. Det er mindre populært enn 1.c4, mye fordi 1.f4 innebærer en liten svekkelse av kongestillingen. Den danske stormesteren Bent Larsen er en av spillerne som sporadisk har brukt Birds åpning i turneringspartier.

Svarts vanligste svar på 1.f4 er 

* 1. ...d5

og en stilling som ligner på Hollandsk oppstår. Hvit vil ofte satse på løperutvikling til b2 for å gi mer støtte til e5-feltet. Andre populære svar er 

* 1. ...g6

som hindrer hvit fra å utvikle løperen til b2, og 

* 1. ...Sf6

som er et naturlig utviklingstrekk som ikke erklærer hvordan bøndene skal plasseres.

Froms gambit
------------

 Diagram 2: Froms gambit. Hvit er matt etter 6. trekk.

Et mer drastisk svar er *Froms gambit*, etter den danske mesteren Severin From

* 1. ...e5!?

Denne åpningen inneholder åpningsfellen 

* + 2. fxe5 d6
	+ 3. exd6 Lxd6
	+ 4. Sc3?? (her er 4.Sf3 nødvendig) Dh4+
	+ 5. g3 Dxg3+

Svart ofrer her dronningen, for å rydde hvits h-bonde av veien slik at svartfeltsløperen senere kan besette det samme feltet (g3) uten å bli truet av denne bonden, og dermed oppnå å sette den hvite kongen matt.

* + 6. hxg3

Dette var det eneste lovlige trekket hvit kunne gjøre. Kongen står i sjakk, og da må den flyttes, brikken som setter kongen sjakk må slåes, eller sjakken må oppheves ved at en annen brikkes settes mellom kongen og brikken som setter kongen sjakk (hvis ikke dette er en springer). Her var det kun h-bonden som kunne slå brikken som stiller den hvite kongen i sjakk. 

* + 6. ... Lxg3 matt (diagram 2).

Annet
-----

Vær oppmerksom på at Birds åpning innebærer en risiko for en annen åpningsfelle som kan føre til en rask matt. Se  **matt i åpningen** om idiotmatten. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Dette er et japansk navn. Slektsnavnet er «Inadomi».

**Masahiko Inadomi** (på japansk 稲冨正彦 *Inadomi Masahiko*; født 13. oktober 1934 i Tokyo, død 29. mai 1982 i Oslo) var en japansk forfatter, oversetter og universitetslektor i japansk ved Universitetet i Oslo.

Han var den første japaneren som tok cand. philol.-graden med norsk som hovedfag ved Universitetet i Oslo, der han skrev hovedoppgaven «Den plettfrie. En analyse av Sigurd Hoels *Møte ved milepelen*», som senere også ble utgitt i bokform. Inadomi kom til Norge i 1954. Han fortalte at det var Bjørnsons bondefortellinger som lokket ham til Norge. Inadomi ble utnevnt til universitetslektor i 1971.

«Chunichi-Inadomi-fondet for norsk-japansk kulturutveksling» er oppkalt etter ham. Fondet ble opprettet etter at den japanske avisen *Chunichi Shimbun*, som arrangerte en Edvard Munch-utstilling i Japan i 1970-71, hadde donert overskuddet av utstillingen på ¥10 000 000 til Universitetet i Oslo. Ledelsen for *Chunichi Shimbun* ønsket å uttrykke sin anerkjennelse for den meget store innsatsen Masahiko Inadomi ytet i forbindelse med de to Munch-utstillingene, og for norsk-japansk kulturforbindelse generelt.

Inadomi var en av drivkreftene bak «First Nordic Symposium in Japanology» som ble holdt i 1981.

Han var gift med Inger Inadomi.

Oversettelser
-------------

* Kenzaburo Oe, *Min egen sak*, 1968 (til norsk)
* Yasunari Kawabata*, Kyoto eller De unge elskende i den gamle keiserby*, oversatt fra japansk sammen med Inger Inadomi, Dreyer, 1969
* Nic. Stang, *Edvard Munch*, 1974 (til japansk)
* *Ei haiku-innføring. Haiku. 200 norske versjonar*. Sammen med Paal-Helge Haugen, Oslo: De norske bokklubbene. (1992) (1965)

Referanser
----------

1. 1 2  Aftenposten - Nekrologer (9.6.1982, s.11)
2. ↑  Aftenposten - Arne lokket meg hit sier Masahiko Inadomi (8.3.1957)
3. ↑  UNIFOR Chunichi-Inadomi-fondet for norsk-japansk kulturutveksling Arkivert 2007-11-10, hos Wayback Machine.
4. ↑  Inadomi, Masahiko (1. januar 1981). *Proceedings from the First Nordic Symposium in Japanology* **(engelsk)**. East Asian Institute, University of Oslo. ISBN 9788299084406.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Masafi** (arabisk for «rent vann» eller «ماء صافي»)
er en landsby som befinner seg ved foten av Hajarfjellene i de De forente arabiske emirater. Landsbyen oppstod ved den gamle grusveien mellom Fujairah og Dubai via emiratet Sharjah. Landsbyen var et handelssted og et sted der 4x4-kjøretøy og kamelkaravaner kunne hente nye forsyninger frem til de moderne motorveiene ble bygget på 1970-tallet. 

Landsbyen er delt i to, den største delen tilhører emiratet Ras al-Khaimah, mens den andre faller under emiratet Fujairah. En uferdig bygning står midt på grensen som et symbol på delingen av Masafi mellom to emirater. Grunnet uenighet om hvem som var bygningens rettmessige eier fant kamper sted her, noe som ikke endte før bygningen ble kjøpt av den føderale staten.

Masafi er kjent for flere ting, på den ene side været og at det er den høyestliggende bosetningen i FAE, på den annen side mango trær, forskjellige sitrusplanter, og kildevann. I landsbyen ligger en stor produsent av kildevann på flasker, Masafi.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Børøyfjorden** er en elleve kilometer lang sidefjord til Bømlafjorden og Hardangerfjorden i Bømlo kommune. Fjorden ligger litt sør for midten av kommunen mellom øyene Børøy, som fjorden er oppkalt etter, i vest, Moster i øst og selve Bømlo i nord og vest.

Fjorden har innløp mellom Totsholmen i øst og Bardodden på Midtøya i vest. Herfra strekker fjorden seg generelt nordover, men har en rekke viker og oser langs hele lengden, i tillegg til flere små øyer. Like innenfor innløpet ligger Russøya og rett øst for denne igjen ligger deler av tettsteden Moster ved Grindheimvågen. Mosterhamn ligger på andre siden av øyen ved Bømlafjorden. Fra Børøyfjorden kommer en gjennom Tungholmsundet til Håvikosen og Håvikvågen. Fra Håvik innerst i Håvikvågen, stigger Siggjo rett opp til 474 meter over havet. Ved Tungeholmsundet går Røyksundkanalen som fører nesten to kilometer østover til Spyssøysundet og Gassasundet vest for Spyssøya. Vest for Håvik og Siggjo ligger Finnåsvika og innerst i vika ligger grendene Finnås og Sakseid. Fra Sakseid går Kulleseidkanalen ut til Trøytarosen, Vornesosen, Hiskosen og sør for Hiskjo ut mot havet. I Finnåsvika ligger Ulvesøya og sør for denne Børøy, som har en liten grend lengst sør.

Referanser
----------

1. ↑  Børøyfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Drama i Ishavet*** er en dokumentarroman av Bjørvik Jacobsen, utgitt i 1986. Boka er basert på historien om ishavsskøyta M/S «Enigheten» av Tromsø, som drev innefrosset i isen omkring Svalbard i ni måneder. Romanen bygger i stor grad på dagbøkene til én av de åtte som var med da den noe skrøpelige ishavsskøyta la fra land i Tromsø 29. september 1946, kokken Johannes Hansen, også kalt «Baisen». De øvrige om bord var skipperen, Hemming Johansen, og resten av mannskapet, Lars Johansen og Klaus Martinsen. 

De fire siste var fangstmenn som skulle overvintre ved fangstfeltene på Nordvest-Spitsbergen, Waldemar Kræmer, Harald Junge, Alfred Johansen og Johannes Grødal. Alle om bord var fra Tromsø. Da de seks som overlevde kom tilbake til Tromsø i juli 1947 var de forlengst avskrevet og dødsannonsene hadde stått i byens aviser.

Litteratur
----------

Jacobsen, Bjørvik (1986). *Drama i Ishavet : M/S «Enigheten»s tragiske forlis*. Forord av Helge Ingstad. Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-16918-7
**«Drammen»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 på musikkalbumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.-27. august 1981 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Lava var kompband.

Originalversjon
---------------

Originalen heter «Houston» som Dean Martin hadde en hit med i 1965. Den ble skrevet av Lee Hazlewood. På plateetiketten til Den 5te er komponistens etternavn stavet feil (samt på coveret til *Prima Vera Show*). Tekstens jeg i originalteksten er på vei tilbake til Houston og gruer seg siden han verken har venner eller framtid der. gitar/bass tonene i kompet forsterker den dystre stemningen.

Prima Veras versjon
-------------------

Prima Vera brukte samme arrangement og struktur som originalen men droppet et instrumental-parti med munnspill. Det er Tom Mathisen som synger med Jahn Teigen på falsett kor (i refrengene). Den norske teksten er ikke langt unna å være direkte oversatt. Tekstens jeg mistrives i Drammen som nærmest blir fremstilt som en spøkelsesby.

Bakgrunn
--------

Herodes Falsk ble født og oppvokst i Drammen og har ofte blitt beskyldt for å ha tilført byen et «Harry»-stempel blant annet fordi han har vitset om byen på sitt soloalbum *Born in Drammen* (utgitt 1984). Han slår tilbake på dette i boka *De gærne har det godt* (utgitt 2005). Folk som bodde i Oslo og hadde hytte på Sørlandet, måtte nemlig igjennom Drammen dersom de dro på hytta. Derfor ble sistnevnte by mest en gjennomfartsby. I 1975 åpnet Drammensbrua slik at folk som skulle videre ned til Sørlandet, kunne komme seg raskt igjennom byen. Det var i hvert fall den opprinnelige tanken. Men spesielt på fredager oppsto det mye kø på brua. Problemet var at Drammenbrua i årene 1975-2006 kun hadde to kjørefelt, mens motorveien fra Oslo forut for brua, hadde fire felt. Derfor ble det innsnevring og ergo kø i sørgående retning.

> Hvem husker ikke det gamle ordtaket: det er bedre med en dram i timen, enn ingen dram i timen.
> 
> 
> Kommentar til «Drammen» på albumomslaget.
> 
> 

«Drammen» ble også utgitt på *The Prima Vera Show* (utgitt juni 1999 – bonus-CD)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De gærne har det godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 s. 217
**Børøybrua** er en platebro som går over Børøysundet mellom Børøya og Stokmarknes på Hadseløya i Nordland. Sammen med Hadselbrua knytter den Hadseløya til Langøya. Børøybrua er 326 meter lang og har 15 meter seilingshøyde. Den er en del av fylkesvei 82, og var frem til Lofast ble åpnet en del av europavei 10.

Børøybrua ble offisielt åpnet 1. juli 1967, som den første av de lengre bruene i Vesterålen. Hadsel kommune finansierte og bygde brua, etter at kommunen hadde kjøpt Børøya i 1963. Børøybrua fikk påbygd fortau på 1980-tallet.

Se også
-------

* Hadselbrua
* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Hadsel bygdebok, bind 2. Forfattere: Edgar Hovland, Dag K. Andreassen, Inger-Johanne Johnsen. Bergen 2000. ISBN 82-993564-2-3

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av brua sett fra sør.
* Bilde av brua sett fra sør.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
**Drammen flyklubb** ble offisielt stiftet i 1936, etter at det siden 1912 har blitt eksperimentert med glidefly i Lier. I 1948 fikk klubben sin første faste flyplass på Renskaug i Lier og aktiviteten ble utvidet til å omfatte motorflyging også. I 1959 flyttet klubben til Hokksund, og Hokksund flyplass ble etablert. 

Klubben er tilsluttet Norges Luftsportforbund (NLF) som organiserer alle landets fly- og luftsportsklubber. Klubben drives helt og holdent på frivillig basis.

Flyparken har gjennom tidene vokst og har eid mange forskjellige motor og seilfly. Drammen flyklubb disponerer mer enn 10 fly og har både motor-, mikro- og seilflyskole. Klubben består i dag av 
av en motorflygruppe, mikroflygruppe og en seilflygruppe, og er en av landets største seilflyklubber. I tillegg til klubbflyene, er det en god del private fly som står parkert på Hokksund, både seilfly, mikrofly og motorfly.

Klubben driver et aktivt ungdomsarbeid, samt satser aktivt på seilflyging for bevegelseshemmede, i samarbeid med Landsforeningen for Ryggmargsskadde og ExtraStiftelsen.

Seilfly
-------

Seilflygruppa tilbyr både teoretisk og praktisk opplæring og disponerer 4 seilfly. To skolefly og to ensetere. De to skoleflyene er av flytypen ASK-21, og enseterne er en Schempp-Hirth Discus bT uten montert motor og en Rolladen-Schneider LS4-b. Til slep brukes en Robin DR400, men også en Aerospool WT9 Dynamic brukes som reserve. Så langt i 2015 er det over 1000 starter, mye på grunn av den økende mengden ungdom som flyr seilfly.

Motorfly
--------

Motorflygruppa eier tre motorfly. En Cessna 172 G1000 og en Diamond Katana DA20-100, som brukes mest til skoling. I tillegg er det et andelslag som eier en Piper L-18C som er reparert av andelslaget etter et havari i Fåberg.

Mikrofly
--------

Mikroflygruppa eier en Aerospool WT9 Dynamic. Tidligere har de også eid en Rans S6. Mikroflygruppa ble stiftet i 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Drammen Flyklubb
Snowdon-massivet med Snowdon (til høyre for midten)
**Cambrian Mountains** (walisisk *Mynyddoedd Cambria* eller bare *Elenydd*) er et fjellområde i Wales, som strekker seg fra og med fjellene Brecon Beacons i det sørlige Wales, de nordlige delene av Carmarthenshire og Ceredigion, Black Mountains i det østlige Wales til Snowdonia i det nordlige Wales. Fjellene strekker seg opp mot 900 meter i Snowdonia, mens fjellene i sør er noe lavere. De omfatter vulkanske bergarter i Snowdonia, mens de sørlige fjellene hovedsakelig består av sedimentære bergarter, som Old Red Sandstone og kalkstein. Alle fjellene er populære turområder. 

Den høyeste toppen er Aran Mawddwy på 905 moh.

Siden de vender mot de vestlige luftstrømmene fra Atlanterhavet, får de en god del nedbør og mange elver har sitt utspring i fjellene, blant dem Wye og Severn som er den største av disse. 

Llyn y Fan Fawr iBlack Mountain

De største fjellene i Cambrian Mountains
----------------------------------------

* Plynlimon752m
* Pen Pumlumon Arwystli 741m
* Pen Pumlumon Llygad-bychan 727m
* Y Garn 684m
* Pumlumon Fach 668m
* Great Rhos 660m
* Black Mixen 650m
* Drygarn Fawr 645m
* Gorllwyn 613m
* Bache Hill 610m
* Pen y Garn 610m
* Y Gamriw 604m
* Llan Ddu Fawr 593m
* Pegwn Mawr 586m

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Orgelbøsse, fra avhandlingen *Bellifortis* (ca. 1405)
Orgelbøsse med hjul fra 1600-tallet.
**Orgelbøsse** var en senmiddelaldersk helvetesmaskin. Det var en form for skytevåpen med flere piper, iblant mer enn hundre, som kunne skyte samtidig. Slike våpen forekom så tidlig som på 1300-tallet. De ble særlig benyttet fra tidlig på 1400-tallet, hovedsakelig som antipersonellkanon. Fra rundt 1500 begynte man å montere hjul på underlaget (affutasjen).

Skyteløpene eller pipene var plassert ved siden av hverandre, tidvis i flere lag, på en plattform. Jernkulenes kaliber var det samme som på en muskett, ca 19 mm. Når orgelbøssen ble avfyrt i en samlet salve førte det til en skur av kuler, omtrent som fra en moderne mitraljøse. Som en tidig form for skytevåpen med flere geværløp er orgelbøsse betraktet som en forløper til 1800-tallets mitraljøse.

De første kjente orgelbøsser ble benyttet av hæren til Edvard III av England i 1339 i Frankrike under hundreårskrigen. De hadde tolv løp som kunne fyre salver med tolv kuler. Hertugdømmet Milano og andre deltagere i de italienske kriger benyttet seg av orgelbøsser med ni løp. Orgelbøsser ble også benyttet under de engelske rosekrigene. I løpet av det andre slaget ved St. Albans i 1461, benyttet huset Yorks soldater fra Burgund tilsvarende våpen under ledelse av dronning Margaret av Anjou. I Øst-Europa ble en tyngre utgave av orgelbøssen benyttet av Stefan III av Moldavia så sent som 1475, attestert av den polske kronikør Marcin Bielski (1495-1575).

Den norske betegnelsen orgelbøsse (som er overtatt fra dansk) kommer fra at det var tallrike skytepiper som lignet på et musikkinstrumentet pipeorgel. På engelsk kalt det for *rabauld* eller *ribauldequin*, et begrep overtatt fra fransk. På tysk het det *salvengeschütz*, men også betegnet som *totenorgel* og *orgelkanone*.

Se også
-------

* Mitraljøse
* Kanon
* Rakettartilleri

Referanser
----------

1. ↑   Fuller (1987) [1954]: *A Military History of the Western World*, s. 469
2. ↑   Weir, Alison (1995 ): *The War of the Roses*, ISBN 0-345-40433-5

Litteratur
----------

* Fuller, J. F. C. (1987) [1954]: *A Military History of the Western World: From the earliest times to the Battle of Lepanto 1*. Da Capo Press. ISBN 978-0-306-80304-8.
* Norris, John (2003): *Early Gunpowder Artillery: C.1300-1600*, Crowood Press, Limited
* Reid, William (1976): *Vapen genom tiderna. Kastvapen och Eldvapen* (utgave 1984). Stockholm: Wahlström & Widstrand. ISBN 91-46-14861-2, s. 64
**Crystl Irene Bustos** (født 8. september 1977 California), er en amerikansk softballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney, 2004 i Athen og 2008 i Beijing.

Bustos ble olympisk mester i softball under sommer-OL 2000 i Sydney. Hun var med på det amerikanske laget som vant softballturneringen foran Japan og Australia. USA vant finalen mot Japan med 2-1.

Fire år senere, under sommer-OL 2004 i Athen vant hun sin andre olympiske gullmedalje i softball. USA vant finalen mot Australia med 5-1. I 2008 var hun med på det amerikanske laget som kom på andreplass i softballturneringen bak Japan. USA tapte finalen mot Japan med 1-3. Det var første gangen som USA ikke ble olympiske mestere i softball og det var fjerde og siste gangen softball var med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2000 Australias flagg Sydney - **Gull** i softball USAs flagg USA
* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen - **Gull** i softball USAs flagg USA
* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing - Sølv i softball USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crystl Bustos – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Crystl Bustos – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Crystl Bustos – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Crystl Bustos – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Crystl Bustos – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata
**August Nærø** (født 1920, død 1977) var en norsk sjømann som tjenestegjorde i Shetlandsgjengen under andre verdenskrig.

Han reiste 18. januar 1941 til Shetland, og begynte som den første på hemmelig transport mellom Norge og Shetland. Første oppdraget var å gå til Oksebåsen med agent Karl Johan Aarsæther fra Ålesund. De andre i båten var Mindor K. Berge, Ivar Brekke og Gunnvald Bergsnes - dette var de fire første i Shetlandsgjengen. Heilt fram til 1945 frakta Nærø agenter, spioner, utstyr og våpen over til Norge, fra Lofoten i nord til Lindesnes i sør. Det ble over seksti turer over Nordsjøen, alle på vinterstid, også i storm og orkan. Nærø gjorde flere turer enn Shetlands-Larsen.

Etter krigen ble hans innsats glemt, men nå blir han minnet ved at navnet hans skal pryde Forsvarets Spesialkommando sin nye patruljebåt. «August Nærø» blir samtidig navnet på den nye klassen av hurtiggående båter. «August Nærø» ble døpt 16. oktober 2015 i Fosnavåg. Gudmor var Ågot Nærø, enken etter August.

Referanser
----------

1. ↑  Forsvaret. «Forsvarets spesialstyrker». Arkivert fra originalen 14. august 2018. Besøkt 30. august 2016.
2. ↑  Nordal, Svein (10. mai 2013). «Krigshelt får commandoflåte oppkalla etter seg». *Sunnmørsposten*. Besøkt 30. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |
Heleysundet sett fra Dorstbukta i øst.
**Heleysundet** er et kort sund på Svalbard som skiller øyene Spitsbergen og Kükenthaløya. Det er den nordligste av to passasjer mellom Spitsbergen og Barentsøya med Kükenthaløya liggende som en kork midt i mellom. 

De to passasjene, Heleysundet og Ormholet, er de to eneste forbindelsene mellom den indre delen av Storfjorden, Ginevrabotnen, og Olgastretet. Området preges av sterke tidevannsstrømmer, som er rapportert målt opp mot ti knop (18 kilometer i timen) på grunn av de store vannmassene som passerer gjennom de smale sundene.

Sundet er vanligvis isfritt fra begynnelsen av august til isen legger seg igjen for vinteren. Det har navn etter Willian Heley.

Navigasjon
----------

Når sundet er fullstendig isfritt er det enkelt å navigere, selv når strømmen går som striest. Dette fordi sundet er både bredt og dypt og man vil alltid finne partier med medstrøm ved å holde seg langs land på enten den ene eller den andre siden. Når det er drivis i området er situasjonen en helt annen. Særlig farlig er det å forsere sundet med strømmen. Dette fordi sundet er traktformet og vil komprimere eventuell drivis som følger strømmen inn i sundet. Selv ganske store båter har fått problemer.

Rett sør for Kükenthaløya er det en annen passasje Ormholet som også er mulig å passere for mindre båter, men dette bør kun skje på strømstille, da dette sundet er mye trangere.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Den Norske los. 7 (1990): Farvannsbeskrivelse Svalbard og Jan Mayen*. Norges sjøkartverk, Stavanger 1990. Side 368. ISBN 8290653069
2. ↑  Heleysundet *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Negativ cambervinkel
Milliken MX1 (1960) med veldig negativ cambervinkel.
**Cambervinkelen**, også kalt **hjulhelningen** eller **hjulhellingen**, er den vertikale vinkelen til hjulene på et kjøretøy, og anvendes i utformingen av styre- og fjæringssystemet. 

Negativ cambervinkel er når oversiden av hjulet er nærmere bilen enn undersiden, mens positiv cambervinkel er når oversiden av hjulet stikker lengre ut fra bilen. Cambervinkler ulik null kan føre til ujevn slitasje på dekket.[]

Kjøreegenskaper
---------------

I racing ønsker man ofte en viss cambervinkel fordi det gir bedre grep i svingene. Dersom dekket har nøytral camber vil den ene siden av dekket bli "løftet" fra bakken med resultat at man mister veigrep slik at man får mindre bæreflate mot vegen. En annen årsak er at dekk har en tendens til å krenge på seg selv i svinger.

På innerdekket (dekket inn mot svingen) vil negativ cambervinkel motvirke disse uønskede effektene, og man vil få økt kontaktflate og bedre veigrep. På ytterdekket vil man tilsvarende få større kontaktflate og bedre veigrep dersom man har positiv camber.

Camberkraft
-----------

Camberkraften er en drakraft som virker vinkelrett mot fartsretningen til et rullende dekk på grunn av hjulets cambervinkel og dekkets begrensede kontakt mot underlaget.

Se selv
-------

* Hjuloppheng
* Dossering
* Dekk (hjul)
* Dobbel triangelarmsfjæring
* Kjøretøyoppsett

Referanser
----------

1. ↑  hjulhelling – Store norske leksikon
2. ↑  cambervinkel – Store norske leksikon
3. ↑  Theory of Ground vehicles

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**719 skvadron** var en av Luftforsvarets avdelinger, opprettet 1. januar 1966.

719 skvadron var resultat av en sammenslåing av to enheter ved Bodø hovedflystasjon, Kommunikasjonsvingen/LKN og Helikopterseksjonen/LKN, i november 1957. Denne nye enheten fikk navnet Nr. 7193 Støtteving/LKN, før den i januar 1966 fikk status som egen skvadron under navnet 719 skvadron. 

Skvadronen benyttet både UH-1B-helikoptre og Twin Otter-fly. Helikoptrene ble faset ut høsten 1990. 31. desember 2000 ble 719 skvadron nedlagt.

Eksterne lenker
---------------

* 719 skvadron

| * v
* d
* r
Avdelinger i Luftforsvaret |
| --- |
| Luftforsvaret-emblem | Flystasjoner | 
* Ørland flystasjon
* Luftforsvarsbase Bodø
* Bardufoss flystasjon
* Rygge flystasjon
* Sola flystasjon
* Banak flystasjon
* Andøya flystasjon
* Gardermoen flystasjon
* Evenes flystasjon

 | Rondell |
| Luftvinger | 
* 131 Luftving
* 132 luftving
* 133 luftving
* 134 Luftving
* 137 Luftving
* Maritim helikopterving
* Redningshelikoptertjenesten

 |
| Skvadroner | 
* 330 skvadron
* 331 skvadron
* 332 skvadron
* 333 skvadron
* 334 skvadron
* 335 skvadron
* 337 skvadron
* 339 Special Operations Aviation Squadron
* 717 skvadron

 |

Portal: Norge
**Operasjon INFEKTION** var en KGB-aksjon laget for å spre rykter om at USA hadde funnet opp HIV/AIDS.

Påstandende fantes i flere versjoner. Et eksempel er at CIA skulle ha sendt «Aids-innsmurte kondomer» til andre land, noe som ble hevdet i afrikanske aviser. En mulig motivasjon kan ha vært de amerikanske beskyldningene om at Sovjetunionen hadde brukt kjemiske våpen i Sydøst-Asia, de såkalte «gult regn-beskyldningene».

Undersøkelser viser at millioner av mennesker tror på påstandene. I 1992 trodde 15 % av den amerikanske befolkningen at det var «enten helt sikkert eller antagelig sant at AIDS-viruset var skapt med hensikt i et regjeringslaboratorium»,
mens i 2005 viste en undersøkelse foretatt av RAND og Oregon State University at nesten 50 % av alle afro-amerikanere trodde at AIDS var menneskeskapt og over 25 % trodde AIDS var et produkt fra et regjeringslaboratorium, 12 % trodde det var skapt og spredd av CIA og 15 % trodde AIDS var en del av et folkemord mot svarte mennesker.

I 1992 innrømmet den russiske statsministeren Jevgenij Primakov at KGB hadde laget materialet. Boken *Stasi: The Untold Story of the East German Secret Police* beskriver hvordan Stasi samarbeidet med KGB for å spre historiene.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Operation INFEKTION - Soviet Bloc Intelligence and Its AIDS Disinformation Campaign Arkivert 14. mai 2011 hos Wayback Machine.. Thomas Boghardt. 2009
2. ↑  AIDS as a biological weapon. America.gov (2005)
3. 1 2   Koehler, John O. (1999) *Stasi: The Untold Story of the East German Secret Police* ISBN 0-8133-3409-8
**Claus Nils Holtzrod Daae** (født 20. desember 1806 på Fana prestegård, død 13. november 1896 i Bergen) var en norsk prest og stortingsrepresentant.

Han var sønn av sogneprest i Fana Iver Munthe Daae (1771–1849), moren var Edvardine Magdalene Fritzner (f.1781). Daae giftet seg med Aadel Christie Wibye som var hans kusine (datter av morens søster). Den yngre broren Jens Kobro Daae var også prest. Ludvig Kristensen Daa var deres fetter som dessuten var gift med halvbroren Ludvig Daaes (1795-1865) datter. Halvbrorer Ludvig var gift med morens søster Helene Margrete Fritzner (1790-1850). Navnet Nils Holtzrod var fra en bekjent av familien.

Han ble student 1825 og cand. theol. 1828 og studerte deretter filologi. I 1834 ble han utnevnt til sogneprest på Stord, 1861 ved Vår Frue kirke i Trondheim og 1865 ved Domkirken i Bergen. Samme år ble han utnevnt til stiftsprost. Daae ble medlem av det Kgl. norske videnskabernes selskap i Trondheim i 1861.

Daae møtte på Stortinget for Søndre Bergenhus amt i 1848, og var ordfører på Stord 1839–52. På Stord var han bestyrer og førstelærer ved «Stordøens stifts-seminar» (også kjent som Stord seminarium og Stord lærerskole). Blant hans elever der var Johannes Nilssøn Skaar, «samenes biskop».

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 179[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 180[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Aagaat Daae: *Stamtavle over familien Daae i Norge.* Trondhjem: F. Bruns boghandel, 1917
4. ↑  «Ludvig Kristensen Daa – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 11. november 2015.
5. ↑  Roti, P.I. (1909). *Stord seminar i det nittende aarhundrede*. Hamar: Norsk skoletidendes boktr.
6. ↑  Berg-Hansen, Lauritz ("Sogneprest Lauritz"): Johannes Nilssøn Skaar. Bondegutten fra Hardanger. Trondheim: Sami Varas, 1967.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Claus Daae hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Claudius Wilhelm Engelbert Franz Johann Maria Freiherr von Schwerin** (født 2. september 1880 i Passau, død 13. juni 1944 i München) var en tysk rettshistoriker.

Liv
---

Han var sønn av den bayerske embetsmannen Johannes von Schwerin (1846–1928) og Friederike von Oswald (1853–1930). Etter å ha vært elev ved Gymnasium Fidericianum i Erlangen studerte han først musikkvitenskap ved Universitetet i München, senere rettsvitenskap. Blant lærerne hans var rettshistorikeren Karl von Amira. I 1904 fikk han den juridiske doktorgraden. Fra 1905 var han assistent hos Amira og fikk habilitasjonen med en avhandling om *Die altgermanische Hundertschaft* i 1907. Etter en tid som privatdosent i München ble han dosent ved handelshøyskolen i München i 1910 og professor ved Universitetet i Berlin i 1914. Fra 1917 var han professor ved Universitetet i Strassburg og fra 1919 ved Universitetet i Freiburg. I 1935 etterfulgte han Heinrich Mitteis på sin lærer Karl von Amiras gamle lærestol ved Universitetet i München. 

Von Schwerins forskningsfelt var germanistisk retthistorie. I ettertid er han blant annet kjent for å ha utgitt en ny utgave av Heinrich Brunners *Deutsche Rechtsgeschichte* («Tysk rettshistorie»), og for utgaver av *Leges Saxonum*, *Lex Thuringorum* og *Sachsenspiegel*.

Fra 1934 var von Schwerin medlem av Bund nationalsozialistischer deutscher Juristen (de nazistiske juristenes forbund), og i 1937 meldte han seg inn i NSDAP.

Han omkom under et luftangrep i München i 1944.

Referanser
----------

1. ↑   gepris-historisch.dfg.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 123321966, data.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.haw.uni-heidelberg.de, besøkt 11. september 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   HAdW member ID 827[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Wolfgang Simon: «Schwerin, Claudius Wilhelm Engelbert Franz Johann Maria Freiherr.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 24, Duncker & Humblot, Berlin 2010, ISBN 978-3-428-11205-0, s. 77–79 (digitalisering).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Børstad** er en bydel på Hamar østkant, og er et boligstrøk med jordbruksarealet i nord/øst. Børstad grenser til Solvang og Smeby i nord, Ankerløkka i vest, Åkersvika naturreservat i øst og Disen i sør.
Børstad ungdomsskole er en av tre ungdomsskole i Hamar som ligger på Børstad.

Børstad Gård
------------

Østre Disen og Børstad er en matrikkelgård (gnr. 4) i tidligere Vang, nå Hamar kommune. Østre Disen ble i 1850-årene slått sammen med Børstad, og de to gardene fikk da felles gardsnummer i matrikkelen. Også Kluke (bnr. 2) er en gammal gard som er lagt under Børstad. Den samla eiendommen var rundt 1900 en av de største gardene i Vang. Litt seinere begynte imidlertid utparselleringa, slik at tallet på bruksnummer økte fra 9 i 1903 til 82 i 1950.

Børstad kunstgressbane
----------------------

Børstad kunstgressbane er bygget i 2004. Det ble rehabilitert med nytt dekke i 2014 og nytt lys i 2017. Anlegget driftes av Hamar Idrettslag. Ansvarlig for all utleie er Hamar IL.

Hamar Idrettspark
-----------------

Idrettsparken er idrettsanlegg bestående av friidrettsbane, naturisbane for bandy og skøyter, i tillegg til en eksisterende kunstgressbane for fotball. Byggestart var høsten 2012. Børstad idrettspark er av kommunestyret vedtatt døpt til Hamar idrettspark. Adressen er Furnesvegen 117. Idrettsparken åpnet offisielt 23. mai 2015.

Galleri
-------

* Børstad kunstgressbane som er blir benyttet av Hamar Idrettslag.Børstad kunstgressbane som er blir benyttet av Hamar Idrettslag.
* Hamar Idrettspark.Hamar Idrettspark.
* Lars Hollos gate.Lars Hollos gate.
* Børstadalleen.Børstadalleen.
* Hempa barnehagen Foto: GranHempa barnehagen Foto: Gran
* Børstad ungdomsskole. Foto: Vegard GranBørstad ungdomsskole. Foto: Vegard Gran

Eksterne lenker
---------------

* Gater og veger i Hamar på lokalhistoriewiki.no
* BØRSTAD GARD *Domkirkeoden.no*
En stabel **crêpes** i en café.
**Crêpe** ([krɛp]) er et fransk ord med to hovedbetydninger:

1. Kruset eller småkrøllet, oversatt til norsk med krepp, som i tekstilnavnet samt krepp-papir.
2. Tynne pannekaker, vanligvis stekt på begge sider. Disse selges ofte i crêperier (små kafeer med dette og gjerne galetter). Sukkerinnholdet varierer etter hva man skal servere til.

De søteste crêpene serveres med frukt, syltetøy/marmelade (fr: confiture) og krem eller crème fraîche til.
Usøtet blir de servert med kjøttpålegg, bacon, røkt laks osv.

De kan spises i rull eller brettet i en trekant (ofte som take-away), eller med kniv og gaffel og servert på en tallerken.

En variant som er kjent er Crêpe Suzette der røren helles på en varm panne, sukres og overhelles med cognac som antennes slik at flamberingen karamelliserer en del av sukkeret før det hele serveres.

Kilder
------

* Gyldendals nye store kokebok, 1965-utgave: Pannekaker s. 90 og Crēpe Suzette s. 446

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** GND
 |
**August Schmidthuber** (født 8. mai 1901 i Augsburg, død 19. februar 1947 i Beograd) var en tysk SS-general tilknyttet Waffen-SS som under andre verdenskrig ledet en divisjon i jakt på partisaner i tyskokkupert Jugoslavia. Han var under denne tiden ansvarlig for massakre og andre grusomheter mot sivile.

Schmidthuber ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser.

Schmidthuber meldte seg inn i NSDAP og SA i 1933 og SS i 1935. Under andre verdenskrig ledet han SS-styrker i anti-partisankrigføring i Kosovo som kommandør av 21. Waffen-bergdivisjon av SS Skanderbeg (1. albanske). Fra januar 1945 og frem til kapitulasjonen i mai 1945 ledet han 7. SS-frivillige-bergdivisjon «Prinz Eugen» i anti-partisankrigføring i Jugoslavia.

Han ble arrestert i 1945 og overlevert jugoslaviske myndigheter. Han ble stilt for et jugoslavisk militærtribunal i Beograd i februar 1947 og dømt til døden ved hengning for deltakelse i massakre, deportasjoner og grusomheter mot sivile. Han ble henrettet 27. februar 1947 i Beograd av jugoslaviske myndigheter for krigsforbrytelser mot jugoslaviske sivile.

Referanser
----------

1. ↑  *History of the United Nations War Crimes Commission and the Development of the Laws of War*, side. 528, United Nations War Crimes Commission, London: HMSO, 1948.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
**August Anton Lædel** (født ca. 1700 i Danmark, død 1749 i Christiania) var en norsk skarpretter.

Bakgrunn
--------

August Lædel skal være danskfødt, opprinnelig skarpretter på Bornholm, men flyttet til Norge i 1733 og overtok arbeidet som skarpretter i Christiania etter Anders Jonsen Malmø. Han ble ansatt som militær skarpretter for hele landet med en grunnlønn på 100 Riksdaler årlig pluss ekstrabetaling for hver eksekusjon, fri skyss og diett. Da han også overtok de sivile eksekusjonene fikk han i tillegg en fast gasje på 58 Riksdaler fra Christiania by og 42 Riksdaler fra de andre byene på Østlandet; til sammen 200 Riksdaler årlig pluss betaling for hver eksekusjon, fri skyss og diett. Dette ble fastsatt i kongelig rescript av 13. september 1737, en avtale som gjorde ham til eneste skarpretter for Akershus Stift. 

Etter August Lædels død i 1749 overtok hans sønn Franz Gottschalck Lædel arbeidet, og etter ham igjen dennes sønn August Anton Lædel. Dennes sønn Guttorm Lædel ble så fjerde generasjon med samme yrke.

Kilder
------

* Akershus Slottsmenighets kirkebøker
* Arno Berg: «Litt om Skarpretterne i Oslo.» St. Hallvard 1945.
* Kongelig Resolution av 13. september 1737 "Om Skarpretters Løn i Christiania"
**Debio** er en privat medlemsorganisasjon som kontrollerer og merker økologisk landbruksproduksjon, foredling, lagring, import og omsetning. Debio ble opprettet i 1986 for å utvikle regelverk, og for å kontrollere og godkjenne økologisk produksjon i Norge. Gjennom sertifiserings- og merkeordninger arbeider Debio for et mer bærekraftig samfunn. Hovedvirksomheten til Debio er kontroll og sertifisering for Mattilsynet, basert på EU-standarden for økologisk produksjon i Norge. Debio utfører også kontroll og sertifisering på grunnlag av egne, privatrettslige regelverk innenfor blant annet fiske, servering og dagligvare.

Organisasjonen har flere forskjellige merkinger innad, herunder økologisk merking. For å kunne kalle produkter for økologiske i Norge, må man produsere disse i henhold til Debio-sertifiseringen. Debio har fysiske inspeksjoner i alle steg av produksjonen hvert år. Her vil bedriften være pålagt å gi Debio full oversikt over produksjonsprosessen, inkludert regnskap og andre relevante bilag. Dette er en ordning som er laget i samarbeid med Mattilsynet.[] Debio-sertifiseringen reguleres av «forskrift om økologisk produksjon og merking av økologiske landbruksprodukter, akvakulturprodukter, næringsmidler og fôr (økologiforskriften)».

Referanser
----------

1. ↑  «Ansatte i Debio». Besøkt 23. november 2020.
2. ↑  «Økologisk matproduksjon». Regjeringen. 12. oktober 2021. Besøkt 10. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |