recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Snublesteiner i Moss til minne om Rubin, Paul og Isak.
**Ruben Ullmann** også omtalt som **Rubin Phillip Ullmann** (født 13. desember 1918 i Moss, død 30. september 1942 i Sachsenhausen) var en norsk student og motstandsmann under andre verdenskrig.

Ullmann studerte medisin ved Universitetet i Oslo og deltok i kamp mot den tyske invasjonsstyrken i Valdres. Sammen med studiekamerater begynte han (med base på det medisinske fakultetet) informasjonsarbeid for å motvirke den nazistiske propagandaen. Han ble arrestert av Gestapo 21. november 1941, også faren Isak Ullmann og broren Paul H. Ullmann ble arrestert. De ble deportert og kom til Sachsenhausen 27. mai 1942. Ruben Ullmann døde på sykestuen der. Isak og Paul ble sendt mot Lublin 24. oktober og forsvant.

Isak, Paul og Rubin Ullmann fikk hver sin snublestein som et minne, i Moss i 2015.

Referanser
----------

1. 1 2   Våre falne, Våre falne ID 20824, verkets språk bokmål, besøkt 18. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ottosen, Kristian: *I slik en natt - historien om deportasjonen av jøder fra Norge.* Aschehoug, 1995, s.34
3. ↑  Mendelsohn, Oscar: *Jødenes historie i Norge gjennom 300 år.* Bind 2. s. 62, Universitetsforlaget, 1987.
4. ↑  Eriksen, Mette (3. juni 2015). «Gripende minneseremoni i Skoggaten». *Moss Avis* **(norsk)**. Besøkt 10. november 2021.

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
**T813** er en terrenggående lastebil med åttehjulsdrift fra tsjekkiske Tatra. Den har en tolvsylindret luftkjølt dieselmotor på 17,6 liter som yter 247 hk. Den ble lansert i 1965 og produsert opp til 1985, da etterfølgeren T815 ble lansert. Produksjonsstedet er Koprivnice, hvor alle Tatras lastebiler produseres.

Hovedgirkassen har fem gir og reduksjonsgirkassen har to serier og splittgir, altså totalt 20 gir framover og fire i revers. Laveste totale utveksling er 122:1. Understellet består av en sentralrørsramme og pendelaksler. På de mest vanlige versjonene er egenvekten på 14 tonn, nyttelasten på 8,5 tonn og maksimal tilhengerlast på 100 tonn.

T813 er ofte blant deltakerne i Europa Truck Trial, en terrengkjøringskonkurranse for tunge kjøretøyer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tatra 813 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* T813-en til Offroad.no
* Worldoffroad.com artikkel om en privateid T813 Arkivert 21. august 2003 hos Wayback Machine. (engelsk)
* Artikkel om en rundt-jorden-reise i 1987 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Polens kvinnelandslag i strandhåndball** representerer Polen i internasjonale konkurranser i strandhåndball. Sporten er underlagt Polens Håndballforbund (*Związek Piłki Ręcznej w Polsce*).

Landslagstrener var i 2013 Stanisław Igel.

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Polen deltok første gang i VM ved VM i beachhåndball 2012 i Oman. Der kom de på 10.-plass av de 12 lagene som deltok.

### EM i beachhåndball

Polens første EM i beachhåndball var EM i beachhåndball 2009, der de endte på 9.-plass av de 11 lagene som deltok. Ved EM i beachhåndball 2011 kom de på 8.-plass, etter at de tapte kvartfinalen mot Danmark, og tapte den siste plasseringskampen om 7.-plassen mot Tyrkia.

I juli 2013 deltok de ved EM i beachhåndball 2013 i Randers i Danmark, og kom der på 12.-plass. Her deltok det 13 lag.

Referanser
----------

1. ↑  DHF - *The groups for the 2013 European Beach Handball Championships*, besøkt 1. august 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Polens håndballforbund
* EHF - *2009 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 10. januar 2017 hos Wayback Machine. (resultater EM 2009)
* EHF - *2011 Women's ECh Beachhandball*[*død lenke*] (resultater EM 2011)
* EHF - *2013 Women's ECh Beachhandball*[*død lenke*] (resultater EM 2013)
**Wu-** eller **Wumen-skolen** (kinesisk: 吴门画派) er et samlebegrep knyttet til en gruppe malere av den sørlige skole i Mingdynastiets tid i kinesisk historie. Den var intet akademi eller noen annen form for utdannelsesinstitutt, men snarere en personkrets som delte de samme kunstneriske teorier. Den bestod av embedsmenn, lærde og amatørmalere (det siste et begrep for de malere som ikke innehadde noe høyere yrke). 

Medlemmene la vekt på å personalisere sine arbeider og integrere kunstneren i sine verk. Karakteristisk for skolen er at de påførte inskripsjoner som beskrev maleriet, daterte det, beskrev metoden benyttet, eller hvorfor det ble malt.

Shen Zhou (1427–1509) angis vanligvis som grunnlegger av skoleretningen.

Zhe-skolen angis vanligvis som Wu-skolens motsetning.

Litteratur
----------

* Michael Sullivan: *The Arts of China, Fourth Edition, Expanded and Revised*, (University of California Press) 1997

Eksterne lenker
---------------

* Wu School Painters and Galleries at China Online Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Polske soldater i 1921
Fregatten ORP «Gen. K. Pułaski».
**Siły Zbrojne Rzeczypospolitej Polskiej**, Polens forsvar eller (*Wojsko Polskie*) på polsk, består av tre våpengrener – Hæren, Luftforsvaret, Marinen og Spesialstyrker. Navnet har vært i bruk siden tidlig på 1800-tallet, men det moderne polske forsvaret ble opprettet ved slutten av første verdenskrig.

Den polsk-sovjetiske krig 1919–21 var den nye styrkens første ilddåp. Under andre verdenskrig ble polske styrker nedkjempet av tyske og sovjetiske styrker, men mange polakker kom seg ut av landet og kjempet videre på alliert side, i tillegg til partisanstyrker i landet. Etter krigen ble et nytt forsvar organisert av Sovjetunion som en del av Warsawapakten.

Etter at den kalde krigen var over gikk Polen inn i NATO, og er i 2009 inne i et større moderniseringsprogram, hvor blant annet verneplikten i praksis avskaffes og styrken skal bli profesjonell.

Organisasjon
------------

Forsvaret er administrert av forsvarsdepartementet (*Ministerstwo Obrony Narodowej*, ledet av minister Tomasz Siemoniak. Øverste leder for forsvaret er Polens president.

Den 10. april 2010 omkom seks av de syv øverste militære i det polske forsvaret i Smolensk-ulykken. Blant de omkomne var den øverste lederen, Polens president Lech Kaczyński, og den militære lederen general Franciszek Gągor.

Polens fire forsvarsgrener Wojska Lądowe, Siły Powietrzne, Marynarka Wojenna og Wojska Specjalne. Forsvaret har til sammen 124 000 aktive personell (2008), i tillegg til 234 000 reservister.

Grader og distinksjoner
-----------------------

Offiserer

| **NATO-kode** | OF-9 | OF-8 | OF-7 | OF-6 | OF-5 | OF-4 | OF-3 | OF-2 | OF-1 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | *Generał* | *Generał broni* | *Generał dywizji* | *Generał brygady* | *Pułkownik* | *Podpułkownik* | *Major* | *Kapitan* | *Porucznik* | *Podporucznik* |
|  | General | Generalløytnant | Generalmajor | Brigader | Oberst | Oberstløytnant | Major | Kaptein | Løytnant | Fenrik |
|
|

Underoffiserer

| **NATO-kode** | OR-9 | OR-8 | OR-7 | OR-6 | OR-5 | OR-4 | OR-3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | *Starszy chorąży sztabowy* | *Starszy chorąży* | *Chorąży* | *Młodszy chorąży* | *Starszy sierżant* | *Sierżant* | *Plutonowy* | *Starszy kapral* | *Kapral* |
|  | Sersjantmajor | Kommandérsersjant | Stabssersjant | Oversersjant | Sersjant | Korporal 1. klasse | Korporal | Visekorporal 1. klasse |
|

Manskaper

| **NATO-kode** | OR-2 | OR-1 |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
|  | *Starszy szeregowy* | *Szeregowy* |
|  | Visekorporal | Menig |
|

Referanser
----------

1. ↑  Polish Military Active Troops

Eksterne lenker
---------------

* Det polske forsvardepartementet
* Den polske Hæren
* Det polske Luftforsvaret Arkivert 28. mars 2010 hos Wayback Machine.
* Den polske Marinen
* Den polske Spesialstyrker Arkivert 21. august 2009 hos Wayback Machine.
* Bildegalleri av den polske hæren[*død lenke*]
* Bilder fra polske styrker i Irak

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Viderebruksdirektivet** er EU-direktiv 2019/1024/EF om viderebruk av offentlig informasjon.

Viderebruksdirektivet ble først vedtatt i 2003, men ble i 2019 vedtatt på ny i omarbeidet form. Formålet med direktivet er å bidra til kommersiell og ikkekommersiell viderebruk av informasjon som det offentlige har finansiert. Nytt i direktivet av 2019 er at det stilles særlige krav til datasett av høy verdi; slike datasett skal gjøres gratis tilgjengelig i maskinlesbar form via programgrensesnitt (API) og ev. for nedlasting. EU-kommisjonen vil utarbeide en liste over hvilke datasett som skal omfattes av disse regler. Direktivet av 2003 oppheves fra 17.7.2021

Det opprinnelige viderebruksdirektivet
--------------------------------------

Direktivet skal bidra til økt verdiskapning ved at offentlig informasjon gjøres tilgjengelig for viderebruk i resten av samfunnet, typisk ved etablering av verdiøkende tjenester.

Direktivet gjelder i utgangspunktet for alle dokumenter som det offentlige besitter, se artikkel 1 nr 1. Unntak og presiseringer fremgår av artikkel 1 nr 2-5. Direktivet omfatter ikke dokumenter som er omfattet av taushetsplikt (nr 2 litra c), eller som bare en begrenset krets, f.eks. parter, kan kreve innsyn i (nr 3). Direktivet gjelder ikke for dokumenter tredjemann har immaterielle rettigheter til, se nr 2 litra b. Direktivet begrenser heller ikke borgernes rett til personvern (art 1 nr 4), og det skal forstås med de begrensninger som følger av internasjonale avtaler om immaterielle rettigheter (art 1 nr 5).

Det offentlige skal tilby dokumentene i elektronisk form, så fremt dette er mulig (art 3), i alle eksisterende formater (art 5). Det er også gitt regler om ikke-diskriminering, transparens og gebyrer.

En interdepartemental arbeidsgruppe i Norge fremmet i rapporten forslag til hvordan direktivet skulle innlemmes i norsk rett. Direktivet ble gjennomført i norsk rett med offentlighetsloven av 2006.

Direktivet ble revidert i 2013, og det dekker nå også innhold i biblioteker, museer og arkiver.

Fotnoter og referanser
----------------------

1. ↑  Publikasjonskontorets resymé av direktivet
2. ↑  Artikkel 14
3. ↑  Artikkel 19 i direktiv 2019/24/EF
4. ↑  Fortalen avsnitt 25
5. ↑  Fra bruk til gjenbruk
6. ↑  European legislation on reuse of public sector information, EU-kommisjonen.

Kilder
------

* Direktiv 2003/98/EF om viderebruk av offentlig informasjon (oppheves 17.7.2021)
* Direktiv 2019/1024/EF om viderebruk av offentlig informasjon
* Resymé av direktivet, EUs publikasjonskontor
Portal: Film

***Uskyld*** (italiensk originaltittel: *L'innocente*) er en italiensk romantisk dramafilm fra 1976, regissert av Luchino Visconti. De ledende rollene spilles av Giancarlo Giannini, Laura Antonelli og Jennifer O'Neill. Filmen skildrer intriger og utroskap, dekadanse og livsglede hos Roma-sositeten på slutten av 1800-tallet. Den er basert på Gabriele d'Annunzio roman *L'Innocente*.

Handling
--------

Tullio Hermil er en velstående romersk aristokrat, som er gift med Giuliana. Men han har også en elskerinne, Teresa Raffo, og forsømmer derfor sin kone. Men hans interesse for kona vekkes igjen når han legger merke til Giulianas lykke etter at hun har innledet et kjærlighetsforhold med en romanforfatter: Filippo d'Arborio. Hun blir gravid med d'Arborios barn. Tullio oppfordrer henne til å gjennomføre en abort, men hun nekter å gå med på dette. Kort tid senere dør imidlertid d'Arborio av en tropisk infeksjon.

Tullio klarer ikke å akseptere Giulianas sønn, selv om han forsøker. Men babyen dør, tilsynelatende av naturlige årsaker. Giuliana, som vet at Tullio har myrdet babyen, forlater ham. Tullio forsøker deretter å gjenopplive sin tidligere affære med Teresa. Men når hun forteller ham at hun ikke lenger er forelsket i ham, begår Tullio selvmord.

Medvirkende
-----------

* Giancarlo Giannini: Tullio Hermil
* Laura Antonelli: Giuliana Hermil
* Jennifer O'Neill: Teresa Raffo
* Rina Morelli: Tullios mor
* Massimo Girotti: grev Stefano Egano
* Didier Haudepin: Federico Hermil
* Marie Dubois: prinsessen
* Roberta Paladini: frøken Elviretta
* Claude Mann: prinsen
* Marc Porel: Filippo d'Arborio

Referanser
----------

1. ↑  «Uskyld (l'Innocente) - 1976». *Filmweb.no*. Besøkt 7. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Uskyld* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Uskyld* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Uskyld* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Uskyld* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Uskyld* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Uskyld* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Uskyld* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Uskyld* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Zuo Si** (kinesisk: 左思; pinyin: *Zuǒ Sī*, født 250 i Linzi, død 305, stilnavn: **Taichong** (太沖), var en forfatter og dikter under Vestre Jin i Kina. 

Hans far, Zuo Yong, ble keiserlig arkivar. Zuo Sis søster Zuo Fen ble senere kjent både som forfatterinne og som en av de fremste konkubinene til keiser Wu av Jin.

Rundt 280 skrev han *Shu-hovedstadsrapsodien* (蜀都赋), den første av hans tre rapsodier om de tre hovedsteder i de tre rikers tid. Denne første bolken beskrev Chengdu og omegn, og inneholder den første kjente skildring av Emeifjellet. Arbeidet var så populært at det skal ha ført til at bokpapirprisene i hovedstaden Luoyang steg markant. Dette skulle gi opphav til det populære kinesiske uttrykk 洛阳纸贵 (*papiret er kostbart i Luoyang*), som impliserer ros av et litterært arbeid.

Zuo fremstilte sine arbeider om de tre hovedsteder som inspirert av lignende skildringer av Zhang Heng og Ban Gu. 

Zuos diktning, særlig hans *Tilkallingen av eneboeren*, som representativ for den middelalderkinesisk *eneboerdiktning*.

Referanser
----------

1. ↑  Liu, Aiwen (2000). Barbara Bennett Peterson, red. *Notable women of China: Shang Dynasty to the Early Twentieth Century*. Zhu Zhongliang, trans. (Illustrated utg.). M.E. Sharpe. s. 141–143. ISBN 978-0-7656-0504-7. Besøkt 4. august 2009.
2. ↑  Hargett, James Morris (2006). Roger T. Ames, red. *Stairway to Heaven: A Journey to the Summit of Mount Emei* (Illustrated, Annotated utg.). SUNY Press. s. 5. ISBN 0-7914-6681-7. Besøkt 3. august 2009.
3. ↑  Minford, John (2002). *Classical Chinese Literature: From Antiquity to the Tang Dynasty* (Illustrated utg.). Columbia University Press. s. 436. ISBN 0-231-09677-1.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
4. ↑  Zhou, Lingzhong (2006). *The Stories Behind 100 Chinese Idioms* (5th utg.). People's Republic of China: Huayu Jiaoxue Chubanshe. s. 223. ISBN 7-80052-522-8. Besøkt 4. august 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Sverri Egholm** (født 31. august 1930 på Leynar, død 24. januar 2001 i Tórshavn) var en færøysk bibliotekar og skuespiller.

Han tok preliminæreksamen i 1948 og examen artium i 1950. Han tok utdannelse som bibliotekar ved Odense centralbibliotek 1951–1953 og avla eksamen ved Danmarks biblioteksskole i 1955. Egholm var bibliotekar ved Føroya Landsbókasavn 1955–1963, programmedarbeider i Útvarp Føroya 1963–1968, landsbibliotekar ved Føroya Landsbókasavn 1968–1989 og midlertidig leder av Býarbókasavnið i Tórshavn 1969–1972.

Egholm var styremedlem i Havnar Keypssamtøka fra 1963, styremedlem i Føroya Keypssamtøka fra 1965 (styreformann fra 1967), styremedlem i Fróðskaparsetur Føroya fra 1968, styremedlem i Collegium Academicum Færoense fra 1970 (styreformann fra 1971), medlem av Líkningarráð Føroya (råd der fører tilsyn med kommunernes skattepåligning på Færøyene) 1964–1970 samt medlem av komiteen til utdeling av M.A. Jacobsens Heiðursløn i 1959 og 1967–1972. Han var også medredaktør i *Gluggin* 1955–1957 og skrev en rekke avis- og tidsskriftsartikler om bok- og bibliotekvesen.

Han spilte i Katrin Ottarsdóttirs filmer *Manden der fik lov at gå* og *Bye Bye Bluebird* i henholdsvis 1994 og 1999.

Kilder
------

* *Kraks Blå Bog 1974* (1974). (Les)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sverri Egholm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Sverri Egholm på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Sverri Egholm på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Sverri Egholm på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) Sverri Egholm på Scope Rediger på Wikidata

* (en) Sverri Egholm hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**David Abeel** (født 12. juni 1804 i New Brunswick i New Jersey i USA, død 4. september 1846 i Albany i New York) var en kinamisjonær tilhørende Dutch Reformed Church og tilknyttet American Reformed Mission.

Liv og virke
------------

Etter å ha begynt på medisinstudier ble han aktiv kristen. Han fullførte New Brunswick Theological Seminary i 1826, og ble ordinert senere samme år. Han tjenestegjorde som pastor i sitt trossamfunn til vinteren 1828, da han dro til St. John's i Antigua og Barbuda av helsegrunner. 

I 1829 reiste han ut fra New York som misjonær. Han ankom Kanton i Kina i 1830, og fortsatte snart som misjonær på Java, i Malacca, Siam og Singapore. 

I 1833 kom til Europa, der han besøkte England, Sveits, Frankrike, Tyskland og Nederland til om med 1834. I 1835 vendte han hjem til USA for å rekruttere flere misjonærer til de oversjøiske misjoner. Han virket som misjonsanimator til 1838, og bestemte seg da for å gå tilbake til aktiv misjonstjeneste selv.

I 1839 var han på Malayahalvøya, og opprettet så en misjonsstasjon i Xiamen i 1841. I Xiamen møtte Abeel av og til den kinesiske høylærde embedsmann Xu Jiyu, som lot seg informere om forholdene i den vestlige verden. Xu benyttet senere informasjonen i et viktig geografiverk.

Abeel døde i Albany i New York i 1846.

Verker
------

Han skrev flere bøker om sine opplevelser, som for eksempel:

* *To the Bachelors of China, by a Bachelor* (1833),
* *A Narrative of Residence in China* (1834)
* *The Claims of the World to the Gospel* (1838).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   The Biographical Dictionary of America[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp01165144, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6pv9xjd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Who Was Who in America, Historical Volume, 1607-1896.* Chicago: Marquis Who's Who, 1963.

Eksterne lenker
---------------

* David Abeel
* Appleton's Cyclopedia of American Biography, edited by James Grant Wilson, John Fiske and Stanley L. Klos. Six volumes, New York: D. Appleton and Company, 1887-1889

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Kart over Anatolia
**Lukka** er navnet på noen landområder i Anatolia som omtales i en del hettittiske tekster fra 1700-tallet f.Kr. og framover, fra overgangen fra midtre til sen bronsealder. De landområdene som utgjorde Lukka ble aldri underlagt fast hettittisk kontroll, og de ble sett på som fiendtlig av hettittene. Det er generelt antatt at stedsnavnet Lukka fra bronsealderen tilsvarte det senere navnet Lykia fra klassisk tid. 

Forskernes forståelse av utstrekningen av landet Lukka er delt i to syn, et maksimalistisk og minimalistisk. Det maksimalistiske synet er fremmet av den britiske eksperten på hettittene, Trevor R. Bryce, som har diskutert forekomstene av Lukka i bronsealderteksten: 
«Fra disse tekstene kan vi konkludere at Lukka, eller Lukka-landene, refererte til et landområde som strakte seg fra den vestlige enden av Pamfylia gjennom Lykaonia, Pisidia og Lykia.»

Det minimalistiske synet er fremmet av forskeren Ilya Yakubovich ved University of Oxford, som basert på tekstanalyser har konkludert : 
«Vi har positive filologiske argumenter for tilstedeværelsen av bronsealderbosetninger til Lukka i klassisk tids Lykia, men ingen andre steder i Lilleasia eller bortenfor det.»

Soldater fra Lukka-landene kjempet på hettittenes side i det berømte slaget ved Kadesj, ca 1274 f.Kr. mot hæren til den egyptiske farao Ramses II. Et århundre senere hadde Lukka vendt seg mot hettittene. Den hettittiske kongen Suppiluliuma II forsøkte forgjeves å beseire Lukka. Dette landområdet bidro således til sammenbruddet for hettittenes rike.

Lukka er også kjent fra oldtidens egyptiske tekster. De var en av stammene som utgjorde havfolkene, et folk eller en sammenslutning av folk eller pirater som invaderte Egypt og den østlige delen av Middelhavet på 1100-tallet f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  Bryce, Trevor (2005): *The Kingdom of the Hittites*, Oxford University Press, s. 54
2. ↑  Yakubovich, Ilya (2010): *Sociolinguistics of the Luvian Language*, Leiden: Brill, s. 134
3. ↑  Bryce (2005), s. 336; Yakubovich (2010), s. 134

Eksterne lenker
---------------

* Kart over Lykia
* «The Lukka», hos «Sea Peoples and the Philistines on the Web»
| Slaget ved Dal |
| --- |
| Konflikt: Ringkrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 17. mars-25. mars, Tredje tideverv |
| Sted | Dal og Ensomfjellet |
| Resultat | Slaget ved Dal: seier til østerlingene; beleiringen av Erebor: seier til Dal og Erebor |

 |
| Stridende parter |
| Dverger fra Erebor og menn fra Dal | Østerlinger fra Rhûn |
| Kommandanter og ledere |
| Dáin II Jernfot†, Thorin III Steinhjelm, Brand†, Bard II | Ukjent (angrepet var planlagt av Sauron, som ikke var tilstede under slaget) |
| Styrker |
| Ukjent; estimert 4-6000 dverger og 3-4000 menn | Ukjent; estimert 12-50 000 |
| Tap |
| Høyt | Estimert nesten totalt |

**Slager ved Dale** (kalt Dal i Hobbiten) var et fiktivt slag under Ringkrigen som blir skildret i (tillegget i) boka *Ringenes herre* av J.R.R. Tolkien. Slaget fant sted utenfor Dal, og senere ved Ensomfjellet, i Midgard, – et kontinent på Arda, som er ment å være verden i en fjern fortid. 

Den 17. mars 3019 i Ardas tredje tideverv sendte Sauron en hær med østerlinger mot Dal. Mennene fra Dal under kong Brand (Midgard og dvegene fra Erebor under Dáin II, konge under fjellet, gikk for å møte dem, siden de nektet å anerkjenne Saurons styre. 

Etter tre dager med harde kamper måtte Dal-mennene og dvergene trekke seg tilbake til Erebor, bort fra den tallmessige overlegne østerlingstyrken. Både Dáin og Brand falt mens de forsvarte Erebors porter. Østerlingene begynte så en beleiring av de overlevende i Ensomfjellet. 

Men Saurons nederlag ved Morannon førte til at moralen til østerlingene falt, og forsvarerne, under sine nye konger, Thorin III og Bard II, løftet beleringen og drev bort fienden den 27. mars. 

Slaget ved Dal var viktig i Ringkrigen siden det opptok store styrker som ellers kunne vært brukt i forsvaret av Dol Guldur eller Mordor. Dal ble gjennoppbygd etter slaget, og kongene Thorin og Bard sendte representanter til kong Elessars kroning.
**Lukkeloven**, eller **Lov om detailsalg fra butikker mv.**, er en dansk lov som fastsetter regler for åpningstidene i butikker. Loven er senest endret med virkning fra den 1. oktober 2012, hvilket innebærer at butikker som hovedregel kan holde åpent hele døgnet alle årets dager. Unntaket er helligdager, grunnlovsdagen, julaften og nyttårsaften etter klokken 15, da butikkene skal holde lukket. Butikker som hovedsakelig selger dagligvarer og har en omsetning under 32,2 millioner kroner (2012) kan alltid holde åpent. Salg av varer som for eksempel drivstoff, motorkjøretøyer, planter og husdyr kan foregå hele året. Det samme gjelder for varer i visse særlige butikker i for eksempel forlystelsesparker, ved motorveiene og i lufthavner.

Lovendringen den 1. oktober 2012 betyr at især dagligvarebutikkene holder åpent på søndager. Ca. halvparten av detaljhandlen, herunder blant annet sko- og klesbutikker, ønsker imidlertid ikke å holde åpent på søndager, blant annet som følge av overenskomst i arbeidslivet og den økonomiske krisen.

Referanser
----------

1. ↑  Dilling, Søren (1. oktober 2009). «Ny lukkelov: Her er butikkernes nye åbningstider». Politikken. Besøkt 12. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Lov om detailsalg fra butikker m.v.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Slaget ved Cremona** var et slags i den spanske arvefølhgekrigen som fant sted 1. februar 1702 mellom Frankrike og Østerrike. 

Fem måneder etter å ha drevet franskmennene tilbake i slaget ved Chieri (Chiari) i Lombardia, tok Eugene av Savoie tilbake offensiven, og bevegelsene vestover med den østerrikske arméen til Leopold I av Det tysk-romerske riket til Cremona ved ̠ [
Po]. Den 1. februar 1702 gikk Eugene til angrep om natten og kom helt overraskende på den franske garnisonen under marskalk François de Neufville, Duc de Velleroi. 

Planen var en infiltrering i commando-stil ledet av Eugene av Savoie selv, og en større styrke under Charles Thomas de Lorraine-Vaudemont, som tok porten ved Po. 

Eugene av Savoie stormet byen og tok Duc de Villeroi til fange. Østerrikerne tok også andre høytsttående fransk offiserer, og 1 000 franske soldater mistete livet i angrepet mange av dem mens de sov. 

Planen ble derimot ikke like så suksessrik som planlagt, siden styrken under Vaudemont ble forseinket av det vanskelige terrenget og kom frem senere enn planlagt. De var for sene til å overraske ʽcitadellet i Cremona, og en viktig bro ble sprengt i stykke av forsvarerne. Citadellet holdt ut på grunn av tappert forsvar ved Po-porten av en irsk brigade. En fransk armé kom til støtte til Cremona og Eugene måtte trekke seg tilbake. 

Villeroi ble etterfulgt av Vendôme.

Kilder
------

* Eggenberger, David. *A Dictionary of Battles* (New York: Thomas Y. Crowell, 1967), p. 110
**David Agnew** er et psevdonym som ble brukt i BBCs dramaprogrammer i 1970-årene da en forfatters navn ikke kan brukes av kontraktsmessige årsaker. En grunn til at navnet brukes kan være at en manusredigerer har skrevet eller skrevet om en episode på serien han også jobber på. En annen grunn kan være at en manusforfatter ikke er enig i forandringene manusredigereren har gjort og forlanger at navnet hans tas bort.

Psevdonymet ble brukt to ganger av produsent Graham Williams i 1978 og 1979 da han jobbet på *Doctor Who*. Første gangen var på historien *The Invasion of Time* i sesong 15. Den ble skrevet av Williams og daværende manusredigerer Anthony Read. Den andre gangen han brukte det var på historien *City of Death* som ble skrevet av Williams og Reads etterfølger Douglas Adams. Sistnevnte var basert på et utkast kalt *A Gamble with Time* av David Fisher.

Flere år senere ble David Agnew brukt på *Doctor Who*-boken *Short Trips and Sidesteps* som en hyllest til psevdonymets bruk i TV-serien.

Relaterte psevdonymer
---------------------

* Walter Plinge
* Alan Smithee
* George Spelvin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Romerrikets provinser år 120
**Romersk provins** (latin *provincia*) var den største territorielle og administrative enhet i Romerriket utenfor Den italienske halvøy.

En provins ble normalt styrt av politikere av senators rang, normalt en tidligere konsul eller praetor. Et unntak var Egypt, som fra Augustus' tid ble styrt av en guvernør fra *equites*. Denne provinsen var så viktig for kornforsyningen til Roma at keiseren trengte en person som var lettere å kontrollere der.

Under den romerske republikk ble guvernører utnevnt for et år av gangen. Utnevnelsen skjedde ved loddtrekning eller direkte tildeling blant de som hadde en stand som tilsa at de fikk et slikt embete. De provinsene som var vanskeligst å styre, på grunn av invasjoner fra nabostammer eller indre opprør, ble gjerne gitt til konsuler. Legioner ble også utplassert i provinser, med styrkeforhold ut fra hvilke trusler man hadde i provinsen. I keisertiden var det keiseren selv som utpekte guvernører, og det ble mer vanlig å utnevne dem for flere år av gangen. 

Den eldste provinsen var Sicilia, som ble erobret under første punerkrig 264–241 f.Kr. og opprettet som provins i 241.

Antall provinser, og dere størrelse, varierte over tid. Store provinser, som Pannonia og Moesia, ble delt opp for å unngå at guvernørene fikk for mye makt. Andre ganger kunne små provinser slås sammen. 

En stor reform av rikets inndeling ble gjennomført under keiser Diokletian rundt 290. Han delte opp de fleste provinser slik at tallet steg fra omtrent 50 til rundt 100. Disse ble igjen sammenfattet i tolv dioceser (*dioecesis*).

Romerske provinser i år 117
---------------------------

* Achaea
* Aegyptus
* Africa
* Alpes Cottiae
* Alpes Maritimae
* Alpes Poenninae
* Arabia Petraea
* Asia
* Baleares
* Bithynia et Pontus
* Britannia
* Cappadocia
* Cilicia
* Creta et Cyrene  
 (se Kyrenaika, Kreta)
* Cyprus
* Dalmatia
* Epirus
* Galatia
* Gallaecia
* Gallia Narbonensis
* Gallia Aquitania
* Gallia Belgica
* Gallia Lugdunensis
* Germania Inferior
* Germania Superior
* Hispania Baetica
* Hispania Tarraconensis
* Italia
* Iudaea
* Lusitania
* Lycia
* Macedonia
* Mauretania Caesarensis
* Mauretania Tingitana
* Moesia Inferior
* Moesia Superior
* Noricum
* Numidia
* Pannonia Inferior
* Pannonia Superior
* Pontus et Bithynia
* Raetia
* Sardinia et Corsica
* Sicilia
* Syria
* Thracia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ancient Roman provinces – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Roman provinces Arkivert 16. juni 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** HDS
 |
**Statens institutt for folkehelse** (**SIFF**, populært kalt «**Folkehelsa**») var en norsk statlig institusjon med ansvar for å fremme Norges folkehelse ved å bekjempe sykdommer som skyldes mikroorganismer og forebygge sykdommer og helseskader som skyldes fysiske, kjemiske og sosiale miljøfaktorer.

SIFF ble grunnlagt i 1929 ved hjelp av en gave på én million kroner fra Rockefeller Foundation. Ideen om en offentlig instans med fokus på folkehelse så imidlertid dagens lys 50 år tidligere, og tanken om offentlig ansvar for forebyggende helsetiltak gikk enda lenger tilbake.

I begynnelsen hadde instituttet ansvar for å forsyne befolkningen med vaksiner og sera, og utførte også kjemiske analyser av vann og mat. Noen år senere satte instituttet i gang immuniseringsprogrammer, men i mange tiår var smittevern det primære virksomhetsområdet. På 1970-tallet opprettet SIFF avdelinger for toksikologi og epidemiologi, og utvidet virksomheten til også å omfatte ikke-smittsomme sykdommer. Helsetjenesteforskning ble innlemmet på 1980-tallet.

I 2002 ble SIFF slått sammen med Medisinsk fødselsregister, Statens helseundersøkelser, Statens rettstoksikologiske institutt og deler av Norsk Medisinaldepot for å samle statlige ressurser for offentlig forebyggende helseomsorg i én organisasjon. Den nye institusjonen fikk ansvar for alle nasjonale helseregistre unntatt Kreftregisteret, og for koordinering av all offentlig epidemiologisk datainnsamling samt ansvar for toksikologi- og rusmiddelforskning. Den nye organisasjonen fikk navnet Nasjonalt folkehelseinstitutt, med kortformen Folkehelseinstituttet eller FHI.

Referanser
----------

1. ↑  Store medisinske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
Forskningssenteret hadde i mange år tilhold i Paviljong B
**Ruralis – Institutt for rural- og regionalforskning** er et nasjonalt forskningssenter som gir fakta, analyser, ideer og ny kunnskap om utviklingen i Bygde-Norge. Senteret ble opprettet i 1982, og het frem til 2017 Norsk senter for bygdeforskning. Det er en selvstendig forskningsstiftelse og har en bred samfunnsvitenskapelig kompetanse knyttet til flerfaglige bygdestudier. Senteret har lokaler på NTNUs universitetsområde på Dragvoll i Trondheim og et avdelingskontor i Oslo..

Bakgrunn
--------

Det var professor Reidar Almås som i 1982 opprettet senteret. Almås var i mange år ansatt som senterets leder. Etter at han ble pensjonist har han vært rådgiver ved senteret.

Virksomhet
----------

Ruralis er et av de ledende bygdesosiologiske fagmiljøene i Europa og instituttet er tilknyttet International Rural Sociology Association (IRSA), som er den internasjonale bygdesosiologiorganisasjonen.

Bygdeforskerne jobber med samfunnsvitenskapelige og tverrfaglige spørsmål, særlig innenfor følgende tema: 

* Lokalsamfunn i bygd og by
* Ressursforvaltning
* Næringsutvikling
* Kommune og region – samhandling bygd og by

Styre
-----

Senterets styre er satt sammen av medlemmer oppnevnt av Norges forskningsråd, NTNU, Norges Bondelag, Norsk Bonde- og Småbrukarlag og Norsk Landbrukssamvirke samt egne ansatte.

Ansatte
-------

Per 2022 er Svein Frisvoll direktør for Ruralis. Senteret har i tillegg rundt 30 vitenskapelig ansatte med bakgrunn i sosiologi, statsvitenskap, geografi, sosialantropologi, agronomi, helsefag, bedriftsøkonomi og fiskerifag.

Økonomi
-------

Driften finansieres av Norges forskningsråd, offentlig forvaltning, aktører i næringslivet, ulike organisasjoner og flere internasjonale kilder som EU og Nordisk ministerråd.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Bygdeforskning blir til RURALIS». *forskning.no*. 9. november 2017. Besøkt 10. mai 2018.
4. ↑  «Om oss». *Ruralis*. Besøkt 20. oktober 2022.
5. ↑  «Svein Frisvoll». *Ruralis*. Besøkt 20. oktober 2022.
6. ↑  «Arkiv for Ansatte». *Ruralis*. Besøkt 20. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Ruralis Arkivert 9. februar 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
| Slaget ved Chipana |
| --- |
| Konflikt: Salpeterkrigen |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 12. april 1879 |
| Sted | nær Huanillos, Bolivia (nå i Chile) |
| Resultat | Uavgjort, chilenerne fullførte ikke hele oppdraget. |

 |
| Stridende parter |
| Chiles flagg | Perus flagg |
| Kommandanter og ledere |
| Chiles flagg Juan Jose Latorre | Perus flagg Aurelio Garcia |
| Styrker |
| 1 korvett | 1 korvett1 kanonbåt |

**Slaget ved Chipana** fant sted 12. april 1879 under salpeterkrigen mellom Chile og Peru. Det var den første kampen mellom de to flåtene og fant sted utenfor Huanillos på det som da var Bolivias kyst. Perus korvett Unión og kanonbåten Pilcomayo fant Chiles korvett Magallanes som var på tur til Iquique under kommando av Juan José Latorre. Etter en to timer lang artilleriduell fikk Unión motorproblem og forfølgelsen ble avbrutt. Magallanes unnslapp med mindre skader og kunne fullføre den delen av oppdraget som gikk ut på å levere papirer til Iquique. Men skipet var ikke i stand til å gjennomføre oppdraget med å finne ut om det var noen guanoskip som fremdeles drev handel i området.

| * v
* d
* r
Salpeterkrigen |
| --- |
| 
* **Slag:**

* Topáter
* Pisagua
* San Francisco
* Tarapacá
* Los Ángeles
* Tacna
* Arica
* Chorrillos
* Miraflores
* La Concepción
* Huamachuco
* San Pablo

* **Sjøslag:**

* Iquique
* Angamos
* Punta Gruesa
* Chipana
* Callao

 |
Utsyn over landsbyen Avera fra fjellet Manureva på Rurutu
**Rurutu** er ei øy og en kommune i Australøyene i Fransk Polynesia. Øya har et areal på 32 km². Folketellingen i 2017 viste et innbyggertall på 2 574.

Øya ligger 572 km sørvest av Tahiti og er den nordligste av Australøyene. Den har ikke lagune. Fjelltoppen Manureva når 398 moh, Taatioa 389 moh og Teapei 369 moh.

Rurutu ble befolket omkring år 900. Da James Cook besøkte den i 1769 hadde den rundt 3 000 innbyggere. Folketallet gikk ned som følge av nye sykdommer europeerne brakte med seg, krig og utflytting.

Det er tre landsbyer på Rurutu: Administrasjonssenteret Moerai, samt Avera og Hauti.

Rurutu har flyplass.

Referanser
----------

1. ↑  «Les populations légales de Polynésie française en 2017. Recensement de la population», Institut national de la statistique et des études économiques, 27. desember 2017. Lest 2. februar 2019.
2. 1 2 3  «Rurutu», The Tahiti Traveler.
3. ↑  *NTAR - RURUTU*[*død lenke*], Service d'information aéronautique.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for Rurutu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Statens institutt for rusmiddelforskning** (**SIRUS**) drev forskning, dokumentasjon og formidling omkring rusmiddelspørsmål, med særlig vekt på samfunnsvitenskapelige problemstillinger. Forskningsområdene omfatter alkohol, narkotika, tobakk og pengespill.

SIRUS var et selvstendig forskningsinstitutt under Helse- og omsorgsdepartementet.

Instituttet hadde et nasjonalt kompetansebibliotek for rusmiddelspørsmål og drifter statistikkdatabasen RusStat.

Instituttet var også Norges kontaktpunkt for EUs narkotikaovervåkningssenter i Lisboa, EMCDDA.

SIRUS ble opprettet i 2001 da Statens institutt for alkohol- og narkotikaforskning (SIFA) ble slått sammen med dokumentasjonsseksjonen og biblioteket i Rusmiddeldirektoratet.

SIRUS hadde ca. 45 stillinger, og Elisabet E. Storvoll var instituttets fungerende direktør.

1. januar 2016 ble SIRUS innlemmet i Folkehelseinstituttet.

Referanser
----------

1. ↑  SIRUS' endringshistorie
2. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
3. ↑  Færre etater i helseforvaltningen

Eksterne lenker
---------------

* Statens institutt for rusmiddelforskning
* SIRUS´statistikkdatabase RusStat
* Biblioteket til Statens institutt for rusmiddelforskning
* EUs senter for narkotikaovervåking, EMCDDA

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
Jean Baptiste Martin: *Slaget ved Cassano.*
**Slaget ved Cassano**, utkjempet den 16. august 1705, var en hard kamp på den italienske krigsskueplassen i den spanske arvefølgekrigen. Begge sidene fikk påført store tap, men franskmennene sto tilbake som seierherrer.

Slaget
------

I 1705 prøvde arméen til Vendôme og et friskt korps fra Frankrike å knekke Victor Amadeus og hans nye østerrikske allierte og de var så langt så vellykket med at hertugen tryglet keiseren om å sende en ny, frisk armé. Eugene kommanderte denne arméen, og sto opp mot en styrke under Vendômes bror, Philippe, kalt Grand Prior. Denne mannen, en lat amatør, lot seg selv overraske av det harde angrepet til Eugene på linjen ved elven Adda. Da dagen gikk mot slutten hadde østerrikerne blitt hindret i å krysse elven, på grunn av ukuelige motet til Vendôme.

Ettervirkning
-------------

Eugene av Savoie ble skadet i slaget og forlot Italia for å bli frisk i Østerrike. Dessau ble også skadet og den prøyssiske kontingenten hans ble sterkt redusert. Den østerrikske arméen måtte trekke seg tilbake til Tirol for vinteren. Likevel hadde aktiviteten til Eugene i stor grad lettete presset på Piemonte, og gjort at Torino holdt ut, og dermed holdt den halvhjerrede hertugen av Savoie sin tro til den nye alliansen hans. Franskmennene utsatte underleggingen av Piemonte til året etter, etter ordre fra Ludvig XIV.

Derfor var det intett direkte resultat fra dette slaget. Tross i at det gikk mange liv tapt er slaget nesten gått i glemmeboka. Totalt mistet 4 000 mann livet, og minst 6 000 ble skadet. Hvor mange soldater som druknet i elven er ukjent.

Kilder
------

* Lynn, John A. The Wars of Louis XIV, 1667–1714. Longman, (1999). ISBN 0-582-05629-2
| Slaget ved Dobro Pole |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15. september 1918 |
| Sted | Dobro Pole, Makedonia |

 |
| Stridende parter |
| Bulgarias flagg BulgariaTysklands flagg Tyskland | Frankrikes flagg FrankrikeSerbias flagg Serbia |
| Kommandanter og ledere |
| Bulgarias flagg Georgi TodorovTysklands flagg Friedrich von ScholtzTysklands flagg Kuno von Steuben | Frankrikes flagg Louis Franchet d'EspereySerbias flagg Živojin Mišić |
| Styrker |
| 26 bataljoner11 600 rifleskyttere245 mitraljøser246 artilleristykker24 fly | 75 bataljoner36 500 rifleskyttere756 mitraljøser/maskingevær580 artilleristykker81 fly |
| Tap |
| Bulgarias flagg 3 000 mann tatt til fange, 50 kanoner erobret. | Frankrikes flagg 2 020 drepte, skadede og savnedeSerbias flagg Ukjent |

**Slaget ved Dobro Pole** på Makedoniafronten var en trefning slag mellom en fransk-serbisk hær og en bulgarsk forsvarsstyrke med tysk assistanse den 15. september 1918. Dette slaget var en del av ententemaktenes Vardaroffensiv som lykkes i å skape et gjennombrudd og tvinge de bulgarske forsvarerne på retrett.

Slaget
------

Mot en alliert hær på 75 bataljoner holdt de bulgarske styrkene på 26 bataljoner stand i sine forsvarstillinger på Dobro Pole, som hadde vært okkupert siden 1915, da Serbia ble underlagt sentralmaktenes okkupasjon. Majoriteten av de allierte styrkene besto av den 122. franske infanteridivisjon, 17. fransk koloniinfanteridivisjon og den serbiske Shumadiadivisjonen i den første angrepsbølge og to andre serbiske divisjoner i neste angrepsbølge. Ferdinand I hadde besluttet at de bulgarske styrkene skulle bli stående da et tungt bombardement startet den 14. september. Maskingeværkompaniene, 2. og 3. bulgarske infanteridivisjon måtte dermed bli stående i sine befestninger mot den allierte stormen som brøt gjennom på flere steder.

Fra 15. til 19. september måtte de bulgarske forsvarerne bli stående i møte med de allierte angrepene som strategisk sett hadde avskåret dem fra resten av forsvarslinjen, men til tross for oppfordringer om å overgi seg i den håpløse situasjonen nektet de å gi opp. Istedenfor begynte bulgarenre å trekke seg ut under en stadig mer kaotisk retrett.

Mytteriet
---------

Etter at det var blitt åpenbart at nederlagets stund var kommet, samtidig som moralen blant de bulgarske soldatene nådde bunnen, begynte store de å forlate sine poster i stort antall, mens andre valgte å begå mytteri. Mytteristene marsjerte mot hovedstaden Sofia, men ble stoppet og spredt med vold av bulgarske lojalister og tyske tropper. Til tross for dette valgt en del av forsvarerne å bli stående, noe som gav dem en kortvarig seier under det tredje slaget ved Doiran den 19. september.

Etterspillet
------------

Ententemaktene nådde de bulgarske grensene da myndighetene i Sofia valgt å kapitulere uten å bli hærtatt.

Referanser
----------

1. 1 2   Offensive du Drobopolje en Serbie

Litteratur
----------

* Richard Hall, *Balkan Breakthrought: The Battle of Dobro Pole 1918*, Indiana University Press, 2010, ISBN 978-0-253-35452-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

Portal: Første verdenskrig
| Slaget ved Chotusitz |
| --- |
| Konflikt: Den første schlesiske krig |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 17. mai 1742 |
| Sted | Chotusice i Böhmen |
| Resultat | Prøyssisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Det hellige romerske riket av den tyske nasjons flagg Østerrike | Preussen Preussen |
| Kommandanter og ledere |
| Karl Aleksander av Lorraine | Fredrik II |
| Styrker |
| 23 500 menn | 28 000 menn |
| Tap |
| 7000 døde18 kanoner12 000 krigsfanger | 700 døde1000 krigsfanger |

**Slaget ved Chotusitz** eller **Chotusice** ble utkjempet den 17. mai 1742 mellom Østerrike under fyrst Karl Aleksander av Lorraine og Preussen under Fredrik II av Preussen. De hadde om lag like stort styrkegrunnlag, men det stødige prøyssiske infanteriet klarte til slutt å slite ut østerrikerne slik at de ble tvunget til å trekke seg tilbake. 

Krigens utfall var i favør Preussen, og østerrikerne etterlot seg 18 kanoner og 12 000 krigsfanger. De drepte og skadede skal ha vært på om lag 7000 på hver side, og østerrikerne tok med seg 1000 fanger. Det prøyssiske kavaleriet gjorde flere desperate og mislykkede fremstøt, men ble nesten helt ødelagt under forsøket.

Litteratur
----------

* Friedrichs, Hanns Joachim. *Weltgeschichte. Eine Chronik.* Naturalis, München (1992). ISBN 3-88703-814-2
* Koch, Hannsjoachim W. *Geschichte Preußens.* Pawlak, Herrsching (1986). ISBN 3-88199-309-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Rybczynski-teoremet** ble utviklet av den polsk-fødte engelske økonomen Tadeusz Rybczynski (1923–1998). Teoremet ble publisert i 1955 for å forklare hvordan produksjonen endres når ressursene i en økonomi endres. Det slår fast at: Økt tilgang på en innsatsfaktor fører til økt produksjon av den vare som er intensiv i bruken av vedkommende faktor, og redusert produksjon av den andre varen. 

Teoremet viser hvordan endringer i en innsatsfaktor påvirker ferdigproduktet av goder når full sysselsetting opprettholdes. Teoremet er nyttig til å analysere effekten av investering i kapital, immigrasjon og emigrasjon, innenfor konteksten av Heckscher-Ohlin- modellen. I diagrammet nedenfor er begrensningene i arbeidsmarkedet markert med rødt og begrensningene i kapital med blått. Anta produksjonen kommer på produksjonsmulighetskurven (PMK) på punkt A.

Anta at det skjer en økning i arbeidssokken. Dette vil føre til en bevegelse av arbeidsbegrensningen utover. Produksjonen vil derfor tilpasses i punktet B. Produksjon av arbeidsintensive goder som klær vil øke fra C1 til C2. Produksjonen av kapitalintensive goder som bilder vil falle fra S1 til S2.

Dersom det skjedde en økt tilgang på kapital, så ville det motsatte skje. Da ville en økning i kapital medføre en reduksjon produksjon av klær, mens det vil være en økning i produksjon av biler. Siden helningen i faktortilgangskurven er brattere enn den kapitalintensive, så regnes biler for en kapitalintensiv næring og klær som en arbeidsintensiv.

Generelt kan man si at ved gitt forhold mellom produktprisene, vil økt tilgang på én av produksjonsfaktorene føre til økt produksjon av den vare som bruker denne faktoren intensivt, mens produksjonen av den andre varen vil avta.

Siden det forutsettes uendrede produktpriser, så skjer det ingenting med faktorprisene, og derfor ingenting med forholdet mellom arbeids- og kapitalinnsatsen i den enkelte bransje.

En implikasjon av teoremet er at det er mer effektivt å tilpasse seg til endret ressurstilgang ved å endre næringsstrukturen enn ved å endre faktorsammensetningen i den enkelte bransje.

Kilder
------

* Norman, Victor. Næringsstruktur og utenrikshandel. Universitetsforlaget, 1993
Slaget ved Chickamauga
**Slaget ved Chickamauga** ble utkjempet den 18.-20. september 1863 i Catoosa og Walker County i Georgia under den amerikanske borgerkrigen. Slaget er spesielt interessant for nordmenn, da det var under dette slaget den norsk-amerikanske oberst Hans Christian Heg ble såret og senere døde. Han var leder for et regiment i det *15th Wisconsin Volunteer Infantry* som bestod av vesentlig norske, men også andre skandinaviske frivillige.

Sørstatsgeneralen Braxton Bragg stod fjellstøtt og tildelte nordstatshæren ett av borgerkrigens verste nederlag. General Bragg hadde rundt 65.000 menn under sin kommando, mens nordstatsstyrken bestod av rundt 60.000 menn.

Dette var borgerkrigens neststørste slag og pågikk over flere dager med rundt 35.000 falne. Her stod småbyen Chattanooga på spill, en viktig innfallsport til sørstatsområdene. Det var også ett av de siste slagene der sørstatene gikk seirende ut, men mistet 20 % av sine styrker. Etter to dagers kamp brøt de gjennom nordstatslinjene og beleiret Chattanooga med den gang 2.500 innbyggere. Bare slaget ved Gettysburg samme sommer kostet flere liv.

Blant soldatene ble det sagt at stedsnavnet Chickamauga var et cherokee-ord. Ulike betydninger har vært fremsatt, som «dødens elv», «blodelv», «brakkvannselv» eller «høvdingens boplass». Noe cherokee-ord er det likevel ikke, selv om cherokee'ene selv alltid hevdet dette. Det er nesten sikkert shawnee, ettersom to andre steder i de samme traktene har tilsvarende navn. Landsbyen Chicamacomico i North Carolina og Chicamacomico-elven nær Dorchester i Maryland ligger begge i områder som opprinnelig var bebodd av stammer som snakket algonkinske språk, slik shawnee'ene gjorde. I begge tilfeller oversettes navnet som «boplass ved stort vann», der *mico* betyr «høvding» eller «stor». Uten dette suffikset blir det Chicamaco («boplass ved vann»).

Referanser
----------

1. ↑  Kart over slagets gang
2. ↑  *10 facts about Chickamauga*[*død lenke*]
3. ↑  David Powell: *The Chickamauga Campaign—A Mad Irregular Battle*
4. ↑  «Chickamauga»
5. ↑  Chuck Hamilton: Om stedsnavnet Chickamauga, 29. desember 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |