recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Portal: Oslo

| Artikkelen inngår i serien om
**Oslo politidistrikt** |
| --- |
|  |
| **Politimester** |
| Ida Melbo Øystese  |
| **Politistasjoner** |
| Grønland
Majorstuen
Manglerud
Sentrum
Stovner |
| **Øvrige seksjoner** |
| Vold og seksualforbrytelser
Org.krim
Arrest og påtale
Utlending og forvaltning
Finans- og miljøkrim
Trafikk- og sjø |

**Trafikkorpset** i Oslo består av ca. 35 polititjenestemenn, som har trafikktjeneste som prioritert oppgave. Hovedfokus for trafikkorpset er hovedveinettet i Oslo, men tjenestemennene bistår andre seksjoner ved behov. Trafikkorpset utfører i hovedsak sin tjeneste med motorsykkel, og har således en gode muligheter til rask og enkel forflytning i hovedstadens trafikk. Men Trafikkorpset benytter seg også av sivile biler for å fange opp det de anser som «verstingene» i trafikken. Trafikkorpset bemanner i tillegg hovedstadens trafikkulykkespatrulje (T-38), som utfører åstedsgranskning ved store, og alvorlige trafikkulykker. Ved statsbesøk, eller andre store begivenheter, er det Trafikkorpset som bistår med trafikkryddetjeneste (eskortering), eller ledsagelse av VIP-personell. Tjenestemennene ved trafikkorpset har utdannelse og kursing innen tjeneste både med og uten motorsykkel, og utgjør således hovedstadens spydspiss mot forebygging og iretteføring av brudd på vegtrafikklovgivningen. Ellers er Trafikkorpset disponibelt for Operasjonssentralen og tar ordensoppdrag i hele Oslo.

Trafikkorpset benytter i den daglige tjenesten BMW K1200RS og BMW R1200GS på sommertid. Kun BMW R1200GS brukes på vinterstid.
***Sinozolus yuae*** er en bille og representerer den eneste i slekten *Sinozolina*, i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller. Den er ikke registrert i Norge. Systematikken følger Carabidae of the World. Den finnes i Kina. 

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sinozolus yuae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sinozolus yuae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Sinozolus yuae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Sinozolus yuae* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Bergischer HC 06** er en tysk håndballklubb fra byene Wuppertal og Solingen i Nordrhein-Westfalen som spiller i Bundesligaen i håndball.

Klubben ble etablert i 2006 da LTV Wuppertal og SG Solingen ble slått sammen. Wuppertal-klubbens ledelse, tropp og hovedsponsor gik inn i den Solingen-baserte klubben, og den ble omdøpt slik at representerer hele Bergisches Land-regionen. I 2011 rykket «Die Löwen» rykket opp til Handball-Bundesliga for første gang siden etableringen i 2006, selv om de rykket ned i den første sesongen. Bergischer HC nådde DHB-Pokal FINAL4 i sesongen 2015–16, men ble beseiret av SC Magdeburg.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bergischer HC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Bundesligaen i håndball for menn 2020/21 |
| --- |
|  | 
* 1898 Stuttgart
* 2000 Coburg
* Balingen-Weilstetten
* Bergischer
* DHfK Leipzig
* Erlangen
* Essen
* Flensburg-Handewitt
* Friesenheim
* Frisch Auf Göppingen
* Füchse Berlin
* Hannover-Burgdorf
* Kiel
* Lemgo
* Magdeburg
* Melsungen
* Minden
* Nordhorn-Lingen
* Rhein-Neckar Löwen
* Wetzlar

 | Tysklands flagg |
Boligområdet i Puerto Aventuras vest for riksvei 307
Turistområdet i Puerto Aventuras øst for riksvei 307
**Puerto Aventuras** er en by ved kysten av Det karibiske hav i Solidaridad kommune i delstaten Quintana Roo i Mexico. Den hadde 5 979 innbyggere i 2010, og er dermed kommunens nest største by, etter Playa del Carmen, som befinner seg en 15 minutters kjøretur nordover. Like sør for Puerto Aventuras ligger Cenote Azul og strandstedet Xpu-Ha.

Puerto Aventuras utgjør en del av turistsona Riviera Maya. Hotellene befinner seg langs kysten øst for riksvei 307, mens resten av byen ligger vest for riksveien. Turistboligene ligger langs en rekke kanaler som er tilknytta bukta Bahía de Fátima. Like nord for denne ligger den mindre bukta Bahía Chan-Yu-Yum, og like i sør ligger vika Caleta Chac-Hal-Al.

Referanser
----------

1. ↑  INEGI – Censo de Población y Vivienda 2010

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt turistnettsted


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Ambivalens beskriver et individ som har motstridende følelser om et valg.
**Ambivalens** (latin der *ambi* er «begge sider», og *valens* er «verdi») er når et individ har to motstridende følelser eller holdninger på samme tid. Følelsen brukes primært når individet har manglende evne til å ta stilling om et valg, og kan i visse tilfeller sees på som en psykisk lidelse. Ved ambivalens har alle beslutninger en tendens til å se like gode eller dårlige ut.

Ambivalens er preget av å være usikker på valg.

Forskning
---------

Ifølge en sveitsisk psykiater Eugen Bleur utgjør ambivalens assosiasjonsforstyrrelse, autisme og affektavflatning som er fire grunnsymptomer ved schizofreni.

En klient som søker hjelp kan ved visse tilfeller fremstå som ambivalent. Klienten søker hjelp og ønsker en endring til det bedre, men på samme tid har klienten motstridende følelser hvor klienten ikke ønsker å forandre på egen situasjon. Det kan være etterfulgt av en frykt for endring. Ambivalens er en normal del av en endringsprosess som finnes hos de fleste som har utviklet en problematferd eller som tenker på en forandring.

Rusmisbruk
----------

Ambivalens som er knyttet til rusmiddelbruk kan variere med opplevelser som gir negative konsekvenser, og som der igjen avhenger av bruksmønsteret. De negative konsekvensene er ofte klar like etter en periode med alkohol, men etter det kan følelsen oppleves som fjern og dermed øker ambivalensen. Ambivalens er situasjonsbestemt, hvor ambivalensen vil øke i situasjoner der muligheten for å bruke rusmidler er tilstede.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Helsedirektoratet: Ambivalens og motivasjonskonflikt
3. ↑  Helsedirektoratet: Ambivalens og rusmisbrk

  


| * v
* d
* r
Følelser |
| --- |
| Elementære | Forbauselse  **·** Frykt  **·** Glede  **·** Sinne  **·** Sørgmodighet  **·** Vemmelse |
| Andre | Ambivalens  **·** Anger  **·** Angst  **·** Apati  **·** Begjær  **·** Blyghet  **·** Defaitisme  **·** Depresjon  **·** Ekstase  **·** Empati  **·** Ensomhet  **·** Eufori  **·** Fanatisme  **·** Forakt  **·** Forelskelse  **·** Forlegenhet  **·** Forventning  **·** Frustrasjon  **·** Frykt  **·** Hat  **·** Hevn  **·** Hovmod/Stolthet  **·** Hysteri  **·** Håp  **·** Interesse  **·** Kjedsomhet  **·** Kjærlighet  **·** Krenkelse  **·** Lidenskap  **·** Lyst  **·** Medlidenhet  **·** Melankoli  **·** Misunnelse  **·** Nysgjerrighet  **·** Panikk  **·** Paranoia  **·** Selvmedlidenhet  **·** Sinne  **·** Sjalusi  **·** Skadefryd  **·** Skam  **·** Skuffelse  **·** Skyldfølelse  **·** Sorg  **·** Sult  **·** Takknemlighet  **·** Tomhet  **·** Ydmykelse |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Franz Katzianer** eller **Franc Kacijanar** (født 1488 i Oberburg, død i september 1543) var en sveitsisk katolsk geistlig og biskop av Ljubljana/Laibach. 

Han ble presteviet i 1537. I 1536 utnevnte pave Paul III ham til biskop i Ljubljana. Han ble imidlertid ikke bispeviet før to år etter, den 31. mars 1538, av biskop Philip Renner av Lavant bispedømme. 

Som sin forgjenger, biskop Christophorus von Raubar, kom han utenfra landet. Han styrte bispedømmet i seks år, og døde i september 1543.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er: 

* Erkebiskop Leonhard von Keutschach, C.R.S.A.
* Biskop Leonhard Pewerl (Peurl) ( - ) \*1509
* Biskop Philip Renner ( - ) \*1533
* Bskop *Franz Katzianer* (? -1543) \*1538

Referanser
----------

1. ↑   katolsk hierarki ID katzl[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   CH
3. ↑  catholic-hierarchy.org katl, lest 9. januar 2023

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Per Albert Johannes Palmer** (født 20. juli 1914, død 4. november 1993) var en norsk bedriftsleder. Han var administrerende direktør i Orkla fra 1959 til 1979.

Palmer var utdannet handelskandidat fra Norges handelshøyskole. Han arbeidet så en tid som økonomisjef i Det Norske Luftfartselskap, før han i 1947 ble kontorsjef i Orkla. Palmer etterfulgte Thorry Kiær som Orklas toppsjef i 1959, og hadde denne stillingen frem til han gikk av med pensjon i 1979. Palmer fortsatte også å bidra i selskapet som aktivt styremedlem frem til 1985.

Det var under Per Palmers ledelse at Orkla begynte å bevege seg bort fra de tradisjonelle virksomhetsområdene – gruvedrift på Løkken Verk og smelteverk på Orkanger – og over i nye industrisektorer. Palmer ble etterfulgt av Jens P. Heyerdahl, som videreførte denne omstillingsprosessen.

Referanser
----------

1. ↑  *Norges Handelshøyskole 1936-1961*. Oslo: Bedriftsøkonomen. 1961. s. 118.
2. ↑  *Løkken verk : En norsk grube gjennom 300 år*. Orkla Grube-Aktiebolag. 1954.
3. 1 2  Nekrolog skrevet av Jens P. Heyerdahl, *Aftenposten* 9. november 1993
Personlig hilsen fra kunstneren Jakob Weidemann til fotograf Per Petersson, 10. April 1973 
**Per Øyvind Runo Petersson** (født 4. februar 1931 i Oslo, død 12. desember 2000) var en norsk fotograf. Han er kjent for sin dokumentasjon av norsk billed- og skulpturkunst. 

Han vokste opp på St. Hanshaugen i Oslo og startet tidlig sin interesse for fotografering. Han kjøpte sitt første kamera da han var 15 år og begynte straks med å fotografere sine omgivelser. Han klarte å skaffe seg en lærlingjobb i fotostudio O. Væring, drevet av Ragnvald Væring (1. juli 1884–7. mars 1960) og etter å ha utført lærlingjobben og vært fast ansatt siden 1947 kjøpte fotograf Per Petersson firmaet O. Væring fra Ragnvald Værings bo i 1960. Per Petersson fortsatte arbeidet med å avfotografere norske kunstneres produksjon fra hans studio i Karl Johansgate 2, og er ansvarlig for det meste av arkivets fotomateriale i farger. Per Petersson fotograferte systematisk alle viktige kunstutstillinger i hans samtid. Han reiste ofte på eget initiativ for å bygge opp arkivet og gjorde en stor kulturell innsats gjennom årene, og ofte uten betaling. Per Petersson betraktet dokumentering av norsk kunst som en livsoppgave og ble gjennom sitt arbeid nær venn med flere kunstnere og var oppriktig dedikert av sitt fotografiske arbeid gjennom hele sitt yrkesliv.

> Per Petersson er den eneste som har den rette sans - og kjærlighet for det arbeidet som tilhører ham. Som menneske er han en praktkar. 
> 
> 
> Jakob Weidemann 10. april 1973[]
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   www.nb.no, besøkt 2. september 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 3. september 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Petersson, Per Øyvind Runo (1931 - ) - KulturNav». *kulturnav.org*. Besøkt 2. september 2018.
5. ↑  «Grav - Gravferdsetaten i Oslo kommune». *www.begravdeioslo.no*. Besøkt 3. september 2018.
6. 1 2  «Ragnvald Væring». *Preus Museum* **(norsk)**. Besøkt 31. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* «Fotoarkivet etter O. Væring, R. Væring og P. Petersson». Fotografregisteret / Nasjonalbiblioteket. Besøkt 3. september 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** NMFF **·** KulturNav
 |
**Per Olav Skjervold** (født 18. juli 1955) er en norsk forsker og forskningsleder. Skjervold er utdannet fra Universitetet for miljø- og biovitenskap (UMB), med en Dr.agric-grad basert på en avhandling med tittel *Live-chilling and pre-rigor filleting of salmonids: technology affecting physiology and product quality*. Doktoravhandlingen har dannet det vitenskapelige grunnlaget for etableringen av *Salma* på Bømlo.

Skjervolds forskning innen akvakultur, bioteknologi og næringsmiddelteknologi har resultert i en rekke patenter og er kommersielt utnyttet av eksisterende industri (TINE, Storvik) og ved nyetableringer (Time temp, Hepmarin). 

Skjervold er i dag administrerende direktør ved Norsk Landbruksmuseum. Han har tidligere vært avdelingsdirektør i Divisjon for innovasjon i Norges forskningsråd, administrerende direktør i Ewos Innovation, innovasjonssjef og ansvarlig for marin forskning i Tine, samt medeier og styremedlem i Den blinde ku.

Skjervold er aktiv musiker (vokalist og munnspill), og har utgitt flere musikkalbum med blant annet Mulens Portland Combo. Skjervold er sønn av landbruksforsker Harald Skjervold.

Diskografi
----------

* Mulens Portland Combo – *Blå Stikke* (Sonet, 1993)
* Mulens Portland Combo – *Tired Of the Blues* (Sonet, 1995)

Referanser
----------

1. ↑  Et lakseeventyr Arkivert 17. november 2017 hos Wayback Machine. fra forskningsradet.no.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Per Olav Skjervold i BIBSYS
**Per Olav Tiller** (født 2. juli 1926, død 5. desember 2010) var en norsk barnepsykolog, pionér innen feltet barneforskning og forfatter. Han er tidligere professor ved NTNU og Cornell University, og har vært knyttet til bl.a. Institutt for anvendt vitenskapelig forskning og Norsk senter for barneforskning, samt hatt forskningsopphold ved en rekke læresteder utenfor Norge. Han ble utdannet cand. psychol. ved Universitetet i Oslo i 1950.

Tillers forskning på fraværende fedre i sjømannsfamilier på 1950-tallet var banebrytende innen forskning på fedre.

I tillegg til en rekke psykologifaglige bøker og artikler har Tiller skrevet kulturhistoriske bøker og skjønnlitteratur. Han debuterte som kriminalforfatter i 2005 med *Blodig Biedermaier, eller Toftan-mysteriet*.

Han har mottatt Kongens fortjenstmedalje i gull og Dronning Mauds Minnes pris for sin innsats innen barnepsykologisk forskning.

Han er bror av samtidskunstneren Lars Tiller.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Minneord Per Olav Tiller 1926–2010
3. ↑
4. ↑   Arkivert 27. mai 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. mars 2009. Besøkt 26. juli 2010.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Per Olav Tiller i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Bergisel, med hoppbakken tronende på toppen, sett fra sør. Innsbruck ligger mellom Bergisel og fjellkjeden i bakgrunnen (*Nordkette*).
**Bergisel** er en 746 m høy kolle rett sør for den tirolske hovedstaden Innsbruck. Den er mest kjent for sin olympiske hoppbakke og for slagene som under Andreas Hofer ble utkjempet mot Napoleons tropper i 1809.

I dag er Bergisel gjennomboret av tunneler for både jernbanen og motorveien (Europavei 45) sørover til Brennerpasset. Hoppbakken ligger på nordsiden, som vender mot byen. Resten er stort sett skogkledd, med noen enger på vestsiden og et bratt juv ned mot elva Sill på østsiden.

Hoppbakken
----------

Bergiselbakken er siden 1952 én av hoppukas fire hoppbakker. To ganger, i 1964 og 1976, var Bergisel olympisk hoppbakke. Bakkens nåværende, modernistisk utformete tårn ble bygget av arkitekten Zaha Hadid og åpnet i 2003.

Slagene ved Bergisel
--------------------

Tirol hadde i 1805 blitt okkupert av Bayern, som var en koalisjonspartner av Napoleon. Etter flere overgrep og kontraktsbrudd fra Bayerns side gjorde tirolerne i 1809 opprør. Tyrolske bønder, ledet av Andreas Hofer, klarte å kaste ut okkupantene. De avgjørende slagene mellom den tyrolske hjemmefronten (*Landsturm*) på den ene siden og bayerske, franske og saksiske tropper på den andre siden fant sted rett ved Bergisel og er derfor kjente som «slagene ved Bergisel» (12. april, 29. mai og 13. august 1809). Disse slagene var de eneste nevneverdige nederlagene som Napoleons seiersvante tropper var utsatt for i denne perioden.

Etter at Østerrikerne hadde tapt den femte koalisjonskrig, sendte Napoleon nye tropper til Tirol. Den 1. november 1809, i det fjerde slaget ved Bergisel, seiret den franske hæren. Hofer ble senere arrestert og henrettet. Slagene ved Bergisel har som «tirolernes frihetskamp» en fremstående plass i Tirols historie.

Slagene minnes gjennom et 1000 m² stort rundt veggmaleri (*Riesenrundgemälde*). Maleriet ble laget i 1896 av flere kunstnere (bl.a. Michael Zeno Diemer og Franz Burger) og stod opprinnelig midt i byen. Det ble i september 2010 flyttet til et nytt flott museum ved Bergisel, like ved hoppbakken og Keiser Jeger museet (Kaiserjägermuseum). Museet markedsføres under navnet Das Tirol Panorama. Det er godt skiltet ved hovedveiene inn mot Innsbruck.

Navnet
------

Navnet *Bergisel* betyr ikke, som man kunne tro, «Berg Isel». Det er avledet av den latinske betegnelsen *Burgusinus*.

Eksterne lenker
---------------

* Hoppbakken på Bergisel (tysk og engelsk)
* *Kaiserjägermuseum* (tysk)
* *Riesenrundgemälde* (tysk og engelsk)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Per Arnfinn Pynten** (født 27. juli 1933, død 1. mai 2013 på Rjukan) var overingeniør og laboratoriesjef ved Norsk Hydros fabrikker på Rjukan fram til han gikk av med pensjon. Både før og etter det ble han kjent som en ivrig lokalhistoriker med spesiell interesse for historien rundt tungtvannsproduksjonen og -eksporten, samt for historien til det største industriselskap i Norges historie, senere kjent som Norsk Hydro. Han var også spesielt opptatt av historien rundt Rjukanfossen og den første moderne turismen rundt denne og Krokan-området som fikk Norges første turisthytte i 1869.

Per Pynten var kjent som en positiv entusiast for sine fagområder og interesser, og var til stor inspirasjon for det lokalhistoriske miljøet på Rjukan. I 1992 mottok han Tinn kommunes kulturpris for sitt lokalhistoriske arbeid. Pynten har bidratt i en rekke bøker, og var kjent som en dyktig historieforteller i radio, TV og historiske programserier.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 8. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
*Bergkrystall* som frontispis på andre bind av novellesamlingen *Bunte Steine* i 1853. Novellesamlingen utkom i 2 bind og inneholdt i alt 6 noveller som alle hadde navn fra geologien; i første bind «Granit», «Kalkstein» og «Turmalin»; i annet bind «Bergkristall», «Katzensilber» og «Bergmilch».
***Bergkrystall*** (tysk: *Bergkristall*) er en novelle av den østerrikske forfatteren Adalbert Stifter (1805–68). Den ble først publisert i tidsskriftet *Die Gegenwart* i 1845 og senere i Stifters novellesamling *Bunte Steine* (1853). Da den først ble publisert i 1845 hadde novellen tittelen *Der heilige Abend*.

Romanen skildrer barna *Konrad* og *Sanna*, som «går seg vill i et dramatisk fjellandskap, berger seg såvidt gjennom en iskald natt, og blir funnet dagen etter». Historien foregår på julaften (derav den opprinnelige tittelen *Der heilige Abend*), og de to søskene skal gå fra landsbyen Gschaid gjennom et fjellpass til morens hjem i Milsdorf med gaver til besteforeldrene. Det er et nedarvet fiendskap mellom de to landsbyene, og barnas foreldre er det eneste ekteskap som gå tvers av den mentale grensen. På vei hjem blir barna overrasket av snøvær; de kommer bort fra veien, går oppover mot fjellet og må overnatte i en grotte. I løpet av natten holder de varmen med kaffe fra termos, og blir overveldet over skjønnheten i naturen: nordlyset og lyden av isbreen. Om morgenen går de nedover igjen, og møtes av letemannskaper. Under leteaksjonen etter barna gjenoppstår vennskapet mellom de to landsbyene. Barnas veksling mellom «tapt» og «gjenfunnet» i løpet av julehøytiden blir sammenlignet med den kristne påskehøytidens død og oppstandelse, og den nye vennskapet mellom landsbyene sammenlignes med pinsens fellesskap.

Novellen er filmatisert to ganger: av Österreichischer Rundfunk i 1999, og av Joseph Vilsmaier i 2004.

Norsk utgave
------------

* I antologien *Fortellinger I* i serien Mesterverk fra verdenslitteraturen. Gyldendal, 1975. ISBN 82-05-05670-6
	+ Antologien gjenopptrykt som *Mesterfortellinger fra verdenslitteraturen*. Gyldendal, 2001. ISBN 82-05-27828-8

Referanser
----------

1. ↑  Fulltekst på tysk: *Bergkristall* hos Projekt Gutenberg-DE
2. ↑  Snorre Evensberget. *Litterært leksikon*. Stenersen, 2000. ISBN 82-7201-261-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**ByLAN** er et dataparty som arrangeres i høstferien i Bergen.

ByLAN har blitt arrangert hvert år siden 2002. Fram til 2005 ble det arrangert i Bergen Racket senter på Bønes. I 2006, 2007 og 2008 i Arenum Messesenter, mens det i 2009 vendte tilbake til Bergen Racket senter. Også ByLAN 2012 ble arrangert på Bergen Racketsenter.

ByLANs ble sist arrangert i 2017. I 2018 måtte de avlyse grunnet sviktende billettsalg, og har ikke blitt forsøkt arrangert siden.

Historikk
---------

ByLAN ble startet av Telenor sammen med Vestbo, Stor-Bergen og Bergen og Omegn Boligbyggelag, de tre største boligbyggelagene i Bergen. De første årene var det representantene fra de tre boligbyggelagene som administrerte arrangementet. Da Telenor trakk seg ut fra ByLAN i 2005, kom eventselskapet Possibility inn en periode som medarrangør og administrativ ansvarlig for arrangementet. Possibility mistet interessen for ByLAN etter 3 år. De siste årene er det også kun BOB som er igjen av boligbyggelagene, mens NextGenTel har kommet inn som den andre hovedsponsoren. ByLAN har siden 2008 blitt administrert av en intern og uavhengig ledergruppe. Flere i ledelsen har vært med siden starten i 2002. På det første arrangementet i 2002 var det i overkant av 100 deltakere. Deltakerantallet har øket jevnt hvert år, men det har nå stabilisert seg på ca. 900 deltakere.

I 2018 måtte ByLAN avlyse grunnet svinktende billettsalg, og har ikke blitt forsøkt arrangert siden. ByLAN som foretak eksisterer enda, men med nytt styre oppført i Brønnøysundregisteret, da opprinnelig styre fra før 2018 har trukket seg. ByLANs twitch.tv konto har streamet egen spilling et titalls ganger i løpet av 2021.

Se også
-------

* Liste over store norske datatreff

Eksterne lenker
---------------

* ByLAN.net
* forum.bylan.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Park fra Universitetet for miljø- og biovitenskap hvor Moen virket
**Olav Leif Moen** (født 14. januar 1887 i Trondhjem, død 11. mai 1951 i Ås i Akershus) var Norges første professor i landskapsarkitektur.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Moen ble født i Trondhjem, men vokste opp i Surnadal. Etter fullført gartnerutdanning var han fem år i planteskole- og anleggsgartnerfirmaer i Danmark, Tyskland og Sveits. Han ble opptatt ved Norges landbrukshøyskole (NLH) i 1916 og var ferdig cand.hort. 1918.

### Landskapsarkitektur

Landskapsarkitektur – *Landscape Architecture* – ble formet som en strukturert disiplin i siste del av 19. århundre i USA. Norge har Europas eldste lærested for høyere utdanning i landskapsarkitektur, med en lærestol etablert i 1919. Olav L. Moen ble utnevnt til dosent i hagekunst ved NLH 1921 som den den første dosent i hagekunst ved Norges landbrukshøyskole. Han ble professor fra 1938. 

Olav L. Moen tegnet mange hager og parker i løpet av sin karriere, og fram til ca. 1930 ble disse holdt i en klar nyklassisistisk stil med klar geometri og tydelige proporsjoner. 

Olav L. Moen var den mest sentrale landskapsarkitekten i Norge i første halvdel av 1900-tallet. Han var ansvarlig for parken ved Norges landbrukshøgskole (i dag kalt Universitetet for miljø- og biovitenskap - UMB) fra 1921. Han designet og ledet en ombygging og utvidelse av denne parken på 1920- og 30-tallet. Moens stil og arkitektoniske prinsipper, binder de sentrale delene av den historiske parken sammen. Det sentrale parkrommet, Storeplenen, er et tyngepunkt; her stråler akser og siktelinjer ut i flere retninger, og opplevelsen av parken berikes av en rekke detaljer som murer, staudebed og fontener, både ved Storeplenen og i de tilstøtende parkrom.

Han var en særlig opptatt av offentlige parker som et velferdsgode, som bruksanlegg av største betydning for trivsel og helse.

Nok en merkesak for Olav L. Moen var å få gjennomslag for at hager og utearealer i boligområder ikke var overflødige restarealer, men en viktig del av bolig- og oppvekstmiljøet.

Olav Leif Moen er far til arkitekten Leif Olav Moen.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Olav\_L\_Moen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Olav Leif Moen, fra *Norsk biografisk leksikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
**Byafossen** er en tettbebyggelse i Steinkjer kommune i Trøndelag. Stedet er en del av tettstedet Steinkjer, og ligger ca. fire km nordøst for Steinkjer sentrum. Grunnkretsen Byafossen hadde 594 innbyggere i 2017. Jernbanelinjen Nordlandsbanen passerer Byafossen, og Byafossen stoppested, som åpnet i 1905 og ble nedlagt i 1987, ligger her. Stasjonsbygningen ved stoppestedet ble revet i 1971. Sørøst for Byafossen er det blitt funnet flere fornminner fra merovinger- og vikingtiden, deriblant gravhauger.

Byafossen har fått navn etter den 12,5 meter høye fossen i Byaelva med samme navn. Deler av fallet blir utnyttet i Byafossen kraftverk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rosvold, Knut A. «Byafossen». *Store norske leksikon*. Besøkt 13. januar 2020.
2. ↑  «Grunnkretsenes befolkning». Statistisk sentralbyrå. Besøkt 13. januar 2020.
3. 1 2  Bjerke, Thor (2004). *Banedata 2004*. Oslo: Norsk jernbaneklubb. s. 122. ISBN 8290286287.

Litteratur
----------

* Groven, Gunnar (2000). *Ved Byafossen i fjern og nær fortid*. Egge historielag. ISBN 8299279119.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Busklundfly** (*Lacanobia thalassina*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes nord til Sør-Trøndelag i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 37 – 42 mm), gråbrunt nattfly. Arten ligner strekt på flere av artene i slekten *Apamea*, men skiller seg fra disse på at den har hårete fasettøyne. Forvingen er gråbrun og alle de tegningene som er typiske for nattfly er vanligvis godt synlige. Ved roten er det en kort, svart lengdestrek (rotstrek). Rundt midten av vingen er det to tannete, svarte og hvite tverrlinjer (mellomlinjer) som avgrenser vingens midtfelt. De nærmer seg hverandre bakover i vingen. Fremst i midtfeltet er det lysgrå nyre- og ringmerker, lenger bak en kraftig, svart strek (tappmerke) som forbinder de to mellomlinjene. Langs ytterkanten er den en hvit tverrlinje (bølgelinje) som danner en w i midten. Bakvingen er grå.

Levevis
-------

Arten finnes helst på steder med frodig vegetasjon. Larvene kan finnes på en lang rekke ulike planter, inkludert løvtrær som eik, busker og urter, for eksempel tungras. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juni – juli.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over hele Europa. I Norge finnes den nord til Sør-Trøndelag.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Lacanobia thalassina* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *busklundfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *busklundfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *busklundfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *busklundfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *busklundfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *busklundfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Lacanobia thalassina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Lacanobia thalassina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
BV206S fra den spanske hæren
**Bv206S** er en pansret beltevogn fra BAE Systems Land Systems Hägglunds, basert på Hägglunds Bv206. Den har rammestyring, og er pansret mot splinter og utstyrt med dieselmotor fra Steyr. Den er i tjeneste med Sverige, Tyskland, Frankrike, Spania, Italia og Ukraina.[]

Historie og utvikling
---------------------

Bv206S ble utviklet i samarbeid mellom Alvis plc Hägglunds (nå BAE Systems Land Systems Hägglunds) og den svenske hærens forsyningskommando. Den var opprinnelig beregnet på bruk i det svenske forsvaret, men har etter hvert blitt approbert av flere andre væpnede styrker. Samlet har 479 vogner blitt bestilt.

I mars 2004 kom den første ordren fra den svenske hæren på 15 kjøretøyer. Disse var fordelt på syv pansrede personellkjøretøyer, fem lastevogner og tre ambulanser. I juni 2006 kom en ordre for 52 kjøretøyer til. Totalt har Sverige bestilt 93 kjøretøyer.

I oktober 2003 kom en ordre for 112 kjøretøyer fra den italienske hæren. De skal leveres mellom 2004 og 2007. Ytterligere 34 ble bestilt i november 2003, noe som gjør totalen til 189 vogner.

I 2002 kom en ordre for 31 kjøretøyer til den tyske hæren, etterfulgt av 75 til i desember 2004 og 81 i september 2005. Den totale kontrakten for den tyske hæren er nå 200 kjøretøyer.

Bv206S har også blitt brukt i Kosovo av den franske hæren. De bestilte et antall i september 1999. Disse er utstyrt med et tårn og en M2 12,7 mm mitraljøse.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter i frontkabinen, hvor det er plass til fire mennesker. Avhengig av typen vogn ellers er det plass til opptil 8 fullt utrustede soldater i bakvognen.

Motoren er en Steyr M16 rekkesekser på 3,2 liter som yter 130 kW ved 4000 omdreininger i minuttet. Den er montert i framvognen sammen med en Mercedes-Benz W5A-580 automatisk girkasse med fem gir framover og ett i revers. Det er drift på alle fire beltene.

Referanser
----------

1. ↑  Army Technology om Bv206S Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine. (lest 18. januar 2007 11:30)
Buskerud sent på 1860-tallet, malt av Anton M. Bergh
**Buskerud** (av norr. *Biscopsruð*  i betydningen *biskopsrydningen*), også kalt **Buskerud hovedgård** og **Buskerud gård**, er en gammel storgård og godseiendom i Modum kommune, som har gitt navn til Buskerud fylke. Gården het opprinnelig Biskopsrud og ligger på vestsida av Drammenselva ved Åmot. Den er trolig ryddet på 1000- eller 1100-tallet og den tilhørte i middelalderen biskopen av Hamar. I 1418 blir gården gitt i gave til Olavsklosteret i Tønsberg. Etter reformasjonen i Norge overtok kongen alt kirkens gods og gården ble bosted for kongens fogder. 

Gården hadde svære privilegier, så som skattefritak, og fritak for verneplikt, både for eierne og de som arbeidet på gården. Gården hadde førsterett på tømmerkjøp i fire mils omkrets og også retten til laksefiske i Døvika (ved Døvikfoss). Fram til 1657 var det 16 kongelige fogder på Buskerud. Ikke alle nøyde seg med den betalingen de fikk for jobben med å drive inn skatter og avgifter. Mange av dem drev med handelsvirksomhet med trelast, skoghandel og gårdhandel. Ikke minst drev de pantsetting av gårdsbruk som hadde dårlig økonomi. Mange av fogdene så at laksefisket i Døvika var vel så lønnsomt som selve gårdsdriften.

Da den store nordiske krig var over var kongens økonomi så svak at han måtte selge unna de fleste av sine eiendommer, inkludert gården Buskerud. De mest kjente eierne var Collett-familien. Peter Collett (født 1740) kjøpte gården i 1762 og den var i familiens eie fram til 1883. Gården ble bl.a. eid av høyesterettsdommer Peter Collett, av sønnen John Collett og sønnesønnen Albert Collett. I Collettiden ble det oppført en herskapsbygning med navnet *Colletthuset*.

Gården er nå skole. Buskerud landbruksskole (nå Buskerud videregående skole avd. Buskerud) startet undervisningen i 1912.

Referanser
----------

1. 1 2  «Skolens historie». *Buskerud videregaende skole* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 18. april 2019. Besøkt 18. april 2019.
2. ↑  «Buskerud videregående skole Avdeling Buskerud | Videregående opplæring - vilbli.no». *vilbli.no - Videregående opplæring*. Besøkt 18. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Rosthaug videregående skole Arkivert 31. august 2008 hos Wayback Machine.
* «Buskerud hovedgård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Artikler
--------

* Thure Lund (1993). «Storgården Buskerud». *Gamle Modum, Årsskrift for Modum Historielag*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Gro Ingunn Pedersen Claussen** (født 1. oktober 1941 i Stavanger) er en norsk designer og kunstner, bosatt i Bærum.

Bakgrunn
--------

Hun utdannet seg til grafisk formgiver ved Stavanger Yrkesskoler i årene 1958–1961. Før det hadde hun hatt undervisning i tegning ved Stavanger Tegneskole. Senere tok hun utdannelse ved Studieatelieret i Stavanger (Forløperen til Rogaland Kunsthøgskole) og deretter studier i keramikk ved keramikeren Magne Kvilstad og Studio Concetto.

Hun arbeidet som designer ved Stavangerflint i årene 1963-1967. Hennes mest kjente arbeider er gaveseriene «Per Spelemann», 8 forskjellige krus og fjøler og «Ut etter øl», 6 forskjellige fat, krus og fjeler. Hun laget også barneservisene «Bæ, bæ, lille lam», bestående av krus, fat og skål, og «Venner», også krus, fat og skål. Av servisedekorer laget hun «Martello», te-, kaffe- og frokostservise etter formgivning av Kåre Berven Fjeldsaa. I tillegg deltok Gro Pedersen Claussen i bedriftens omfattende produksjon av anlednings-, gave- og suvenirartikler. Det er blant annet tale om motiver fra Norge, Danmark, Færøyene og Kanariøyene utført som platter, krus, fjeler i ulike utførelser og størrelser. Gro Pedersen Claussen flyttet i 1967 til Østlandet, men fortsatte som frilanstegner for Stavangerflint og Figgjo Fajanse – Stavangerflint til ca. 1975.

1977 ble Gro Pedersen Claussen ansatt som designer ved Sandvika Veveri i Bærum, hvor hun var ansatt i 29 år til 2006. Her laget hun design til dekorer som ble trykket på jute, lin og bomull. Metervare utgjorde den største delen av produksjonen, ofte med underleveranser til annen industri. Det ble også laget stoffer som passet til hjemmeinnredningsprodukter som puter, brikker, duker. Enkelte sørget også for å få motivene innrammet for utsmykningsformål. Bedriften kunstnersignerte som regel ikke sine produkter, men mange av Gro Pedersen Claussens design som tekstilkunstner er kjente gjennom brosjyrer og omtale i media.

Gro Pedersen Claussen har også arbeidet som keramiker og billedkunstner og har deltatt på flere utstillinger i Stavanger og Oslo-området. I 1992 utarbeidet hun i samarbeid med Riksantikvaren designet til teppet i Audienssalen i Eidsvollsbygningen.

Litteratur
----------

* Gjerde, Jan (2007): *Fra Kvaleberg til cyberspace. Glimt fra Stavangerflints historie* Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine. (PDF), ISBN 978-82-303-0998-8
* Waage, Inger: *De som skapte formene og dekorene* Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine. artikkel «Gro Pedersen Claussen» Arkivert 3. oktober 2013 hos Wayback Machine. (PDF)
* Stavangerflints arkiver på Figgjo AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Fra utstilling med Tina Mareen Buddeberg, 2013.
**Buskerud Kunstsenter** er et regionalt kunstsenter for Buskerud fylke. Senteret er en kunstnerstyrt institusjon og er en del av foreningen Kunstsentrene i Norge som består av 15 kunstsentre på nasjonalt plan. Kunstsentrene er et resultat av kunstneraksjonen som fant sted i 1976. I 2015 er 149 profesjonelle billedkunstnere og kunsthåndverkere tilknyttet Buskerud Kunstsenter. Senteret har sin base i Drammen i et produserende miljø for kunst og kultur på Union Scene, men har hele Buskerud fylke som arbeidsområde.

Virksomheten består av å presentere og formidle samtidige uttrykk innen billedkunst og kunsthåndverk gjennom 8 årlige utstillinger i galleriet, samt ulike interne og eksterne prosjekter. Buskerud Kunstsenter utnevner kunstkonsulenter til private og offentlige byggeprosjekter. Senteret har også videreformidling av kunst i egen kunstbutikk.

Videre er Den kulturelle skolesekken et viktig arbeidsområde. Kunstsenteret produserer og formidler vandreutstillinger innenfor visuell kunst gjennom Den kulturelle skolesekken/Pilotgalleriet. Opptil 5 produksjoner turnerer i Buskerud fylke årlig.

Eksterne lenker
---------------

* Buskerud Kunstsenter
* Kunstsentrene i Norge
* Norske Kunsthåndverkere
**British Westinghouse Electrical and Manufacturing Company** var et datterselskap av det amerikanske *Westinghouse Electric and Manufacturing Company*. British Westinghouse ble i 1919 datterselskap av *Metropolitan Vickers*; og etter at Metropolitan Vickers ble sammenslått med *British Thomson-Houston* i 1929, ble det en del av *Associated Electrical Industries* (AEI) in 1959. I 1967 ble AEI tatt over av The General Electric Company.

George Westinghouse etablerte British Westinghouse i 1899 med kapital fra eget selskap og en mindre andel fra andre investorer. Selskapet første fabrikk ble påbegynt samme år i Trafford Park, Manchester. Produksjonen startet i 1902, samme år som konkurrenten British Thomson-Houston (BTH). General Electric var majoritetseier av BTH og konkurransen mellom BTH og British Westinghouse speilet moderselkapene GE og Westinghouse i USA.

I 1917 fikk det britiske selskapet *Metropolitan Carriage Wagon Company* akjsemajoriteten i selskapet. Samme året innledet selskapet et samarbeid med *Vickers* og navnet ble endret til *Metropolitan Vickers*. Vickers fikk kontroll over selskapet i 1919 da Metropolitan Carriage ble solgt til selskapet.
Kart over Niue med de største byene
De administrative grensene
Dette er ei **liste over byer på Niue**. Lista er komplett, og hver av de 14 landsbyene fungerer også som et administrativt underområde. Hvert av områdene har også en representant i parlamentet. Alofi nord og Alofi sør fungerer sammen som Niues hovedstad, Alofi. Inndelinga i nordøst og sørvest er basert på de to historiske stammedelene, dette er ikke lenger ei administrativ grense.

I lista er byene ordna i klokkeretninga etter hvor de ligger på øya. Den første Makefu ligger "kl. 10".

| Nr. | By | Innbyggere(2017) | Arealkm² | Bef.tetthet (km2) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Nordøst** |
| 1 | Makefu | 70 | 17,13 | 4,1 |
| 2 | Tuapa | 112 | 12,54 | 8,9 |
| 3 | Namukulu | 11 | 1,48 | 7,4 |
| 4 | Hikutavake | 49 | 10,17 | 4,8 |
| 5 | Toi | 22 | 4,77 | 4,6 |
| 6 | Mutalau | 100 | 26,31 | 3,8 |
| 7 | Lakepa | 87 | 21,58 | 4 |
| 8 | Liku | 98 | 41,64 | 2,4 |
| **Sørvest** |
| 9 | Hakupu | 220 | 48,04 | 4,6 |
| 10 | Vaiea | 115 | 5,40 | 21,9 |
| 11 | Avatele | 143 | 13,99 | 10,2 |
| 12 | Tamakautoga | 160 | 11,93 | 13,4 |
| 13 | Alofi sør | 427 | 46,48 | 12,8 |
| 14 | Alofi nord | 170 |
|  | **Niue** | 1784 | 261,46 | 6,8 |
|

Referanser
----------

1. ↑  *Niue Household and Population Census 2017*. Statistics and Immigration office Finance and Planning Government of Niue. 2018.
**Fjærevardåsen naturreservat** ble opprettet i 2017. Formålet med naturreservatet er å bevare et område som representerer en bestemt type natur i form av gammel bøkeblandingsskog og eikeskog i lavlandet, med forekomst av rik bøkeskog og koller med fattig og gammel furuskog. Videre er formålet å verne et område som inneholder truede og sjeldne arter og naturtyper. Det er en målsetting å beholde verneverdiene i best mulig tilstand, og eventuelt videreutvikle disse.

Fjærevardåsen representerer et lite men verdifullt skogområde, som bl.a innehar restfragment av gammel bøkeblandingsskog av rikere utforming. Området bør sees på som et spesialområde, som har utfyllende og supplerende naturkvaliteter i forhold til Brånakollene naturreservat i nord. Dette gjør at området er vurdert som regionalt verneverdig (\*\*), på tross av et beskjedent areal. Innenfor edelløvskogen er det kartlagt mindre områder av de rødlistete skogtypene kalkrik bøkeskog (VU) og lågurt- eikeskog (NT). I mer opplente parti og på koller er det fattig, gammel furuskog, som er leveområder for bl.a. storfugl. Det er påvist noen krevende arter, hovedsakelig knyttet til spisslønn og bøk innenfor området. Det er registrert 5 rødlistede kryptogamer, hvorav 3 truete, men mest interessant er funnet av Bacidia polychroa som er ny for Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «Fjærevardåsen naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 13. juni 2018.
2. ↑  (no) Fjærevardåsen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Irina Viktorovna Lobatsjova** (russisk: Ирина Викторовна Лобачёва; født 18. februar 1973 i Moskva) er en russisk kunstløper som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano og 2002 i Salt Lake City.

Lobatsjova vant en olympisk sølvmedalje i kunstløp under vinter-OL 2002 i Salt Lake City. Sammen med sin mann Ilja Averbukh kom hun på andreplass i isdans, bak Marina Anissina og Gwendal Peizerat fra Frankrike.

Lobatsjova ble verdensmester i kunstløp 2002, i parløp sammen med Ilja Averbukh.

OL-medaljer
-----------

* 2002 USAs flagg Salt Lake City - Sølv Sølv i kunstløp, isdans Russlands flagg Russland

VM-medaljer
-----------

* VM 2002 – Gull **Gull** i kunstløp, isdans
* VM 2003 – Sølv Sølv i kunstløp, isdans
* VM 2001 – Bronse Bronse i kunstløp, isdans

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Irina Lobatsjova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Irina Lobatsjova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Irina Lobatsjova – ISU Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Bwindi Impenetrable nasjonalpark** ligger sørvest i Uganda, og er en del av **Bwindi Impenetrable Forest**.

Parken ligger på grensen til Den demokratiske republikken Kongo, og grenser til Virunga nasjonalpark i Kongo; og ligger inntil kanten av Riftdalen. Parken, som ble etablert i 1991, utgjør 331 km² jungel, og består både av høylands- og lavlandsskoger. Området ligger mellom 1160 og 2600 moh.

Skogen er et av de rikeste økosystemene i Afrika, og tilbyr naturlige habitat for mer enn 120 pattedyrarter, 346 fuglearter, 200 sommerfuglarter, 164 treslag, 100 bregnearter og 27 arter av amfibier og krypdyr: frosker, kameleoner og gekkoer.

Parken representerer et veltilpasset leveområde for colobusaper, sjimpanser og flere fuglearter. Parken er kanskje mest kjent som leveområde for i alt 340 *Bwindigorillaer*, noe som utgjør halvparten av verdens bestand av den truede arten fjellgorillaer.

Parken er bare tilgjengelig til fots.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bwindi Impenetrable National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bwindi Impenetrable National Park – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* ctph.org *Bwindi Impenetrable National Park: Conservation Through Public Health*
* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Bwiti-hytte i Mimongo
**Bwiti** er en vest- og sentralafrikansk animistisk religion som praktiseres blant de tre-boende babongo- og mitsogo-folkene i Gabon (der det er en av de tre offisielle religionene) og fang-folket i Gabon og Kamerun. 

Bwiti benytter den hallusinogene rotbarken til Tabernanthe iboga-planten, særskilt kultivert for religionens behov, til å bevirke åndelig opplysning og for å løse problemer av åndelig karakter (noen ganger så brukeren blir kvalm nok til å kaste opp). Virkestoffet i rota, ibogain, har blitt gjenstand for vitenskapelige studier. Den uekstraherte rotbarken har blitt benyttet i hundrevis av år som del av bwitis invielsesseremoni for inntreden i de voksnes rekker, og den fremkaller sammensatte syner og innsikter.

Bwitiseremonier ledes av en (mannlig eller kvinnelig) åndelig leder som kalles *N'ganga* som er et svært viktig medlem av samfunnet og har omfattende kunnskaper om tradisjonelle helbredelsesmetoder, forheksing og forbannelser. Det avgjørende ritualet i bwiti er innvielsesseremonien, der unge gabonske menn tar iboga for første gang i mennenes hytte for å bli medlemmer av religionen. Det er mange seremonier til ulike tider av året for å ære forfedrene. Spesielle seremonier kan bli holdt for å helbrede syke personer eller drive ut skadelige ånder.

I løpet av mange av seremoniene blir en tradisjonell fakkel laget av bark og sevje brent. Ofte blir musikk spilt av innleide musikere på trommer og en tradisjonell harpe man har i fanget som kalles *sitar*. N'ganga og andre deltakere er som regel kledd i røde, svarte eller hvite kleder. De har på seg skjørt av raffiabast og små skjell eller kuler (perler). Dyreskinn, så som desmerkattpels, blir ofte båret. Ibogaroten lages vanligvis til en te som blir drukket av seremonideltakerne, mens tilskuere ofte tygger roten for å holde seg våkne. Brus og øl blir også servert. Seremonier starter vanligvis ved midnatt og varer til morgengry.

Kilder
------

* BBC TV-serie «Tribe» – oppdagelsesreisende Bruce Parry levde en måned blant Babongo-stammen og ble innviet

Litteratur
----------

* James W. Fernandez: *Bwiti. An Ethnography of the Religious Imagination in Africa.* Princeton University Press, Princeton 1982, ISBN 0-6910-9390-3 (engelsk; Kapittel 18 online ibogaine.desk.nl).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |