**Albert Auguste Gabriel Hanotaux** (født 9. november 1853 i Beaurevoir i Aisne i Frankrike, død 11. april 1944 i Paris) var en fransk politiker og historiker. Han var fra 1893 til 1895 og fra 1896 til 1898 sitt lands utenriksminister, og i 1898 dets koloniminister.

Liv og virke
------------

### Politiker, diplomat

Hanotaux ble etter fullført École nationale des chartes *maître de conférences* ved École des hautes études. I 1879 ble han arkivar i utenriksministeriet, og så sjef for utenriksministerens kabinett under Léon Gambetta og Jules Ferry. 

Han ble deretter i 1885 ambassadør i Konstantinopel. Etter å ha vært deputert til deputertkammeret i perioden 1886-89, vendte han tilbake til diplomatiet. I mai 1894 ble han utenriksminister i Charles Dupuys regjering og innehadde samme post i Jules Mélines regjering 1896-98. Som utenriksminister hadde Hanotaux hånd om de viktige spørsmål vedrørende fransk-russisk alliansebygging, og i egenskap av koloniminister grensereguleringen mellom franske og britiske besittelser i Afrika. Fashoda-episoden i juli 1898 var det mest kjente resultat av denne politikken. Denne hendelsen synes å ha intensivert Hanotauxs mistro til England, som skulle bli så påtagelig i hans litterære verker (skrevet etter at han forlot utenriksdepartementet).

Karikatur fra 1897
### Historiker

I 1898 trakk han seg helt tilbake fra politikken for å helt vie seg til historisk forfatterskap. I 1897 utkom de to første delene av hans *Histoire de Richelieu*, som førte til at han ble innvalgt i Det franske akademi. Hanotaux utgav og redigerte senere *Histoire de la France contemporaine 1871-92* (4 bind, 1903-06), *Jeanne d'Arc* (1911), og *Histoire illustrée de la guerre de 1914* (17 bind, 1915-26). Under hans ledelse utkom også samleverket *Histoire de la nation française* (1921-30). 

Under første verdenskrig ble Gabriel Hanotaux sendt i flere halvoffisielle misjoner for fransk propaganda, blant annet til Vatikanet. År 1921 var han fransk delegat ved Folkeforbundet.

Tidlig i 1920-årene fremkom det et forslag i Folkeforbundet om å bruke esperanto som dets offisielle språk. Ti delegater gikk med på forslaget, med bare én motstemme, den franske delegaten, Gabriel Hanotaux. Hanotaux likte ikke hvordan det franske språk var i ferd med å tape sin stilling som diplomatiets språk og betraktet esperanto som en trussel.

Gabriel Hanotaux døde i Paris i 1944 og ble jordfestet på Cimetière de Passy.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Gabriel-Hanotaux, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 20096, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 24329[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   AlKindi, General Diamond Catalogue ID 8347[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Carlquist, Gunnar (red.) (1932). Svensk uppslagsbok. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB:s förlag, band 12 s. 602-03.

Eksterne lenker
---------------

(en) Gabriel Hanotaux – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Folkeforbundet **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |