recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Slaget ved Hubbardton |
| --- |
| Konflikt: Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 7. juli 1777 |
| Sted | Hubbardton, Vermont43°41'43"N 73°8'19"V |
| Resultat | Taktisk amerikansk seier |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg USA | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg Seth Warner | Storbritannias flagg Simon Fraser |
| Styrker |
| 730 | 1030 |
| Tap |
| 41 døde96 sårede234 tatt til fange | 60 døde148 sårede |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Saratogafelttoget, 1777 |
| --- |
| Ticonderoga – Hubbardton – Fort Ann – Oriskany – Bennington - Saratoga 1 – Saratoga 2 |

**Slaget ved Hubbardton** var en trefning i Saratogafelttoget i den amerikanske uavhengighetskrigen. Morgenen 7. juli 1777 tok britiske styrker under general Simon Fraser igjen de amerikanske baktroppene som trakk seg tilbake fra Fort Ticonderoga. Det var det eneste slaget under revolusjonen som ble utkjempet i Vermont.

Etter evakueringen av Fort Ticonderoga, søkte de amerikanske styrkene under generalmajor Arthur St. Clair tilflukt i en rask retrett mot sørøst. Den amerikanske generalen etterlot en vaktstyrke nær landsbyen Hubbardton, Vermont under oberst Seth Warner.

Den britiske forfølgelsen ble ledet av Simon Fraser. Hans korps angrep amerikanerne tidlig den 7. juli og overrumplet amerikanerne. Amerikanerne trakk seg tilbake til en sikker stilling på Monument Hill og slo tilbake flere intense britiske angrep. Slagets gang snudde etter at slaget hadde pågått i over en time da Brunswick–grenaderne under baron von Riedesel ankom. Disse disiplinerte styrkene gikk inn i kampen mens de sang salmer akkompagnert av et militært musikkorps. Amerikanerne måtte til slutt gi tapt.

Trefningen ved Hubbardton blir regnet som en viktig amerikansk taktisk seier fordi den gav St. Clairs hovedstyrke tid til å komme i sikkerhet i Castleton mindre enn 16 km lenger sør. I motsetning til tidligere slag fortsatte styrkene i den kontinentale armé å kjempe på disiplinert vis til tross for at de led tunge tap. Da de hadde nådd sitt mål, gjennomførte amerikanerne en farlig, men vellykket, tilbaketrekning fra fienden og trakk seg tilbake for å slutte seg til St. Clair. 

De britiske tapene ved Hubbardton var store nok til at videre forfølgelse ble oppgitt. Styrken returnerte til Fort Ticonderoga og sluttet seg til hæren til John Burgoyne.

Litteratur
----------

* Anburey, Thomas, *Travels Through the Interior Parts of America 1776-1781 Volumes 1 and 2*, Houghton Mifflin Company, 1923

Eksterne lenker
---------------

* Booklet-length account (Middlebury College)
Outaouais' beliggenhet i Québec.
**Outaouais** er en administrativ region, eller fylke, i provinsen Québec i Canada. Regionen ligger langs nordbredden av elva med samme navn, (Engelsk: Ottawa River), og har dermed en lang grense mot delstaten Ontario. Fylket består av 4 MRC'er (Municipalités regionales de comté) og 75 kommuner. 

Det meste av befolkningen er konsentrert rett over elva fra Canadas hovedstad Ottawa, nemlig i byen Gatineau. Ottawa-Gatineau har til sammen ca. 1,2 millioner innbyggere, og er Canadas fjerde største storbyregion, etter Toronto, Montréal og Vancouver. 

Nærheten til Ottawa gjør at mange arbeider for den kanadiske staten i Ottawa. Her har fransktalende en fordel, siden de i større grad er tospråklige enn de engelsktalende. Det finnes også en andel engelsktalende, og i noen av kommunene i Pontiac-området nordvest for Gatineau er de i flertall.

Befolkning
----------

* Befolkning: 338 491 (2004)
* Areal:30 504 km²
* Befolkningstetthet: 11,1 innbyggere/km²
* Fødselhyppighet: 10,4 ‰ (2002)
* Dødelighet i befolkningen: 6,6 ‰ (2002)

*Kilde: Institut de la statistique du Québec*

Eksterne lenker
---------------

* Portal for Outauais
* Folkehelse i Outauais Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine.
* Turistinformasjon Arkivert 24. februar 2006 hos Wayback Machine.
* Turistinformasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Ruth Andreas-Friedrich** (1901-1977) var en tysk journalist og forfatter, og motstandskjemper under nasjonalsosialismen. Hun var grunnlegger av motstandsgruppen «onkel Emil», som fra 1938 hjalp mennesker som ble forfulgt under nasjonalsosialismen. 

Andreas-Friedrich ble født som datter av Max Behrens og hans ektefelle Margarete, født von Drewitz. Etter eksamen som velferdsarbeider (sosionom) og læretid i bokhandlerfaget, giftet hun seg i 1924 med senere arbeidsgiverpresident Otto A. Friedrich. I 1931 ble hun kjent med dirigenten Leo Borchard. Han fikk forbud mot å opptre i Tyskland i 1933. Borchard hadde tatt jødiske musikere inn i sitt orkester og ble ansett som politisk upålitelig. Borchard døde i 1945 og hun ble senere gift med legen Walter Seitz.

Senest ved utestengelsen av Leo Burchard ble Andreas-Friedrichs politiske bevissthet vekket. Etter krystallnatten ble hun imidlertid klar over hvor vanskelig det en gang ville bli for de utenfor å forstå at ikke alle de som ble igjen i Tyskland, var nazister. Det ville bli vanskelig å forklare «hvorfor vi ble og ikke reiste». 

Andreas-Friedrichs ble igjen i Tyskland, og sammen med venner grunnla hun motstandsgruppen «onkel Emil». De gjorde sabotasje, rev naziopprop fra veggene, reddet krigsmotstandere fra krigstjeneste ved å skaffe dem legeerklæringer, skaffet identifikasjonspapirer til politiske flyktninger og jødiske medborgere og innlosjerte og skaffet mat til dem.

Den 17. september 1977 begikk hun selvmord. Andreas-Friedrich ble i 2002 innlemmet blant de rettskafne blant nasjonene.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Ruth AndreasFriedrich, FemBio-ID 872, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Righteous Among the Nations Database[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4  «Ruth Andreas-Friedrich». *www.fembio.org* **(tysk)**. Besøkt 28. desember 2022. «wie schwer es einmal sein würde, denen von draußen zu beweisen, dass nicht jeder, der in Deutschland blieb, ein Nazi sei. Ihnen verständlich zu machen, warum wir blieben und nicht gingen»
7. ↑  «The Righteous Among The Nations». *The Righteous Among The Nations*. Besøkt 28. desember 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Jón Ögmundsson** (født 1052, død 23. april 1121) var en islandsk katolsk biskop som i 1106 grunnla det første bispesete ved Hólar i det nordlige Island og var biskop der inntil sin død.

Liv og virke
------------

Jón Ôgmundsson ble bispeviet av erkebiskop Ascer Thorkilsson av Lund den 29. april 1106. Han var en religiøs purist som gjorde det til sin livsgjerning å fjerne alle spor av hedendommen. Dette inkluderte i å forandre navnene på ukedagene. Derfor ble *óðinsdagr* (= onsdag, Odins dag) til *miðvikudagr*, «midtukedag», og dagene for Ty og Tor ble de prosaiske «tredjedag» og «femte dag». Denne navnendringen var spesiell for Island. De øvrige nordiske landene Norge, Sverige og Danmark og delvis også England fikk beholde sine spor fra førkristen praksis i navngivingen av ukedagene.

Jóns navngiving for ukedagene er fortsatt i bruk på dagens Island, men til tross for suksessen med denne kosmetiske reformen synes det ikke som Jón maktet å fjerne eller rense minnet om hedenske guder. Mer enn en århundre etter sin død skrev Snorre Sturlason *Edda* og videreførte kunnskapen om tidligere tider og dens myter og poesi.

Jón ble gjort til en lokal helgen ved dekret ved Alltinget i 1200. Hans liv og virke er beskrevet på hagiografisk vis i biskopsagaen *Jóns saga helga*. I *Tåtten om Gisl Illugesson* holder Jón en tale til forsvar for Gisl.

Referanser
----------

1. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som helgi Jón Ögmundsson, FAST-ID 1539375, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Karlsson, Gunnar: *Iceland's 1100 Years: History of a Marginal Society*. 2000. London: C. Hurst & Co. ISBN 1-85065-420-4.

Eksterne lenker
---------------

* Unnar Árnason: *Hver var Jón Ögmundsson?* Arkivert 8. januar 2007 hos Wayback Machine..

  

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Cösterbreen** er en smal, 2 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Reindalen og Van Mijenfjorden, i det sørøstre Nordenskiöld Land. Den er en ca. 3 km lang bre som starter umiddelbart nord for Røystoppen (1115 m) og Skalken (1034 m) – og går deretter nordvestover til Gramdalen og Røystoppdalen som er sørlige armer av Reindalen. Breen har lagt foran seg et 1 km bredt belte av morenemateriale, sammen med Samuelssonbreen som skjærer inn i morenen fra vest. I vest strekker Røystoppnosa (752 m) og i vest Skalken (1034 m) seg som vegger langs breen. 

Breen ligger vest for Livbreen, og har bare de vestlige morenemassene innenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark.

Breen har navnet etter den svenske geologen Fredrik Max Cöster (f. 1898), som var med på Hagermans Spitsbergenekspedisjon som i 1924 foretok geologiske undersøkelser rundt Sveagruva og i Kjellströmdalen.

Referanser
----------

1. ↑  Cösterbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Carrozzeria Scaglietti** (Marenello, 1951) var et italiensk designhus og karosserifabrikk.

Selskapet ble stiftet av Sergio Scaglietti (1920–2011) i 1951 som en verkstedkjede, beliggende vis-à-vis Ferrari i Maranello i Italia. Scaglietti som var født i Modena ble raskt kjent med Enzo Ferrari, som likte hans håndbygde karosseri i aluminium; Scaglietti hadde bygget opp igjen en skadet Ferrari 166 Barchetta av Carrozzeria Touring. Ut over 1960-tallet ble Scaglietti den foretrukne karosseriprodusenten for Ferraris racingavdeling. Dette begynte med 250 GTO, som Scaglietti tok over ansvaret for da Giotto Bizzarrini ble avskjediget.[]

På 1970-tallet solgte Scaglietti fabrikken til Ferrari som bruker den til produksjon av blant andre bilmodellene Ferrari F430 og Ferrari 612 Scaglietti.

Bilder
------

* 1954 Ferrari Mondial 1954 Ferrari Mondial
* 1957 Ferrari 250 TdF 1957 Ferrari 250 TdF
* 1958 Ferrari TR1958 Ferrari TR
* 1959 Chevrolet Corvette 1959 Chevrolet Corvette
* 1962 Ferrari 250 GTO i svenske farger1962 Ferrari 250 GTO i svenske farger
* 1954 Ferrari 375 MM 1954 Ferrari 375 MM

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Scaglietti*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Scaglietti Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. i coachbuild.com.
2. ↑  Sergio Scaglietti, nekrolog i The Telegraph den 23. november 2011.
**Kuo Nan-hung** eller **Guo Nanhong** (kinesisk: 郭南宏; født 23. oktober 1936 i Taipei på Formosa i keiserdømmet Japan, død 1. januar 2023 i Taipei i Taiwan) var en taiwankinesisk akademiker og politiker som var Republikken Kinas (Taiwans) minister for transport og kommunikasjon fra 1987 til 1990.

Biografi
--------

Kuoo Nan-hung begynte sin yrkeskarriere som elektroningeniør, men med etterhvert president for Chiao-Tung nasjonaluniversitet i 1979 og ble i det vervet til 1987, da han ble utnevnt til Eksekutiv-Yuan under president Chiang Ching-kuo.

Han var senere rådgiver for Eksekutiv-Yuan fra 1990 til 1993, var deretter minister for det nasjonale vitwnskaps- og teknologiråd fra 1993 til 1996. Han frasa seg dette for å gå tilbake til Chiao-Tung nasjonaluniversitet.

Kuo Nan-hung døde av covid-19 den 1. januar 2023, i en alder av 86 år.

Referanser
----------

1. ↑  «郭南宏 - 國立高雄應用科技大學 校史館». Arkivert fra originalen 5. mars 2016.
2. ↑  «快新聞／確診併發急性心肌炎 前交通部長郭南宏辭世享壽87歲».
3. ↑  «前交通大學校長郭南宏染新冠辭世 享壽87歲 - 生活».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Bøffelkobbel** er en liten skog vest for Sønderborg nær Stenderup. Den er i dag en krigskirkegård etter et slag i den andre slesvigske krig i 1864

Bøffelkobbel lå før kampene ved Dybbøl i en form for ingenmannsland og de danske forposter holdt til her flere ganger under beleiringen.

Under et slag den 22. februar 1864 mellem danske forposter og en prøysisk patrulje døde dragon Jens Christensen fra Stevns og infanterist Hans Hansen fra Næstved ved Jørgen og Kathrine Finks husmannsplassi Bøffelkobbel. De begravde de to soldatene i sin hage. Jørgen Fink var veteran fra tredveårskrigen 1848-50 hvor han blev hårdt såret. Ekteparet Fink passet graven omhyggelig frem til sin død i 1905. Deres ugifte datter, Maria født i 1858 passet gravstedet frem til sin død i 1944.

Foreningen "De danske Vaabenbrødre" avduket en minnetavle her i mai 1941 til ære for Jørgen og Kathrine Fink som 1864 begravde de to danske soldater i sin hage. Graven inspirerte Holger Drachmann til diktet *De vog dem, vi grov dem* motivert av ekteparet som begravde soldatene.

Dragon Jens Christensen ble, ifølge en samtidig beretning, rammet bakfra av skudd fra prøysiske soldater i et forsøk på å signalisere til sin kompanisjef løytnant Helms at de måtte trekke seg tilbake, men signalet kom for sent for st de kunne unnslippe. De prøysiske styrkene overvandt de danske.

Huset ble i1980 oppkjøpt en dansk forsvarsforening som ivaretar krigdminneserker; "De samvirkende danske Forsvarsbroderselskaber" og er i dag fredet. Hvert år, den 22. februar blir det arrangert en minnehøytilighet ved huset.

Eksterne lenker
---------------

* Bøffelkobbelhuset ved Sønderborg. Arkivert 21. januar 2005 hos Wayback Machine.(Dansk)
* Bøffelkobbelhuset(Dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Leandro Damián Marcelo Grimi** (født 9. februar 1985) er en argentinsk fotballspiller som spiller for Club Atlético Huracán.

Karriere
--------

### Argentina

Den unge argentineren startet karrieren sin i ungdomsavdelingen til Club Atlético Huracán, før han ble hentet til Racing Club i 2006 der han fikk sitt gjennombrudd. Høsten 2006 ble han kåret til beste unge spiller i den argentinske ligaen. Men oppholdet i klubben ble ikke langvarig. Grimi fikk med seg 11 kamper for Racing Club før han ble snappet opp av Milan, der han skrev under på en kontrakt for 4 ½ år.

### AC Milan

Grimi ble, for mange overraskende, hentet til Milan i januar 2007. Den frem til da lite kjente venstrebacken ble hentet fra den argentinske klubben Racing Club de Avellaneda for 2 mill. € for å få bedre dekning på den posisjonen siden både Giuseppe Favalli og Serginho hadde slitt hele sesongen med skader.
Venstrebacken fikk sin første offisielle kamp for Milan da han kom inn som innbytter i Coppa Italia-kampen mot Arezzo bare noen dager etter at han var klar for klubben.

Det har vært knyttet en del usikkerhet til hvorvidt Grimi er en spiller av et så høyt kaliber som en venstreback i Milan bør være. Den norske talentspeideren Tor Kristian Karlsen mente at spilleren var kun en midlertidig løsning for Milan. I sin beskrivelse av Grimis kvaliteter la han vekt på hans gode teknikk, offensive spillestil, fysikk og gode holdninger, men også at han slet med plasseringsspillet, taktiske valg og tempoet i Argentina.

Grimi gikk til Siena, på utlån, før 2007–2008-sesongen. 

I januar 2008 gikk han til Sporting Lisboa på utlån. 16. juli 2008 annonserte Milan at Grimi var blitt solgt til Sporting Lisboa

Referanser
----------

1. ↑   Diario AS, oppført som Leandro Grimi Grimi, AS.com athlete ID grimi/17329[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Argentine Soccer Database, oppført som LEANDRO DAMIAN MARCELO GRIMI, BDFA player ID 33630[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   FBref, FBref spiller-ID fb472db0[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 45317, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Leandro Grimi – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Leandro Grimi – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Leandro Grimi – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Leandro Grimi – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Leandro Grimi – Fora De Jogo Rediger på Wikidata

* (en) Leandro Grimi – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata

* (en) Leandro Grimi – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Leandro Grimi – as.com Rediger på Wikidata
**RS 33 «Larvik»** er en av Redningsselskapets redningsskøyter. Den ble bygget i 1920 etter tegninger av Colin Archer og er av Vardø/Solli-typen. Midler til skøyta ble innsamlet i Larvik, i tillegg kom det bidrag fra apoteker Joakim Paulsen og det ble benyttet midler fra Redningsselskapets byggefond. Hun var i tjeneste i 40 år, reddet 96 mennesker fra «den visse død» og ytte bistand til totalt 2262 fartøy.

Etter å ha blitt tatt ut av tjeneste i 1960 ble «Larvik» lagt ut for salg, og og solgt til Alf K. og Rita Beck Pettersen i Ballangen. Båten ble i den forbindelse døpt om til «Miss Norway». Båten ble seilt til Spania, og senere solgt herfra til England. I 1988 ble den kjøpt tilbake til Norge, fikk sitt opprinnelige navn igjen, og ble satt til restaurering. I 1991 var skøyta ferdig restaurert og tilbakeført til tilnærmet original utførelse.

«Larvik» står på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy.

Se også
-------

* Liste over norske redningsskøyter

Referanser
----------

1. ↑  Nilsen, Oddvar (1990). *Nødrop fra havet! : Redningsselskapet gjennom 100 år*. Ålesund:Nordvest forlag. s. 182–184. ISBN 8290330499.
2. ↑  «RS 33 Larvik». Redningsselskapet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) RS «Larvik» – Krigsseilerregisteret Rediger på Wikidata
* «RS 33 «Larvik»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Krigsseilerregisteret
 |
**R/S 53 «J.M. Johansen»** er en tidligere redningsskøyte som ble bygget for Redningsselskapet i 1949, ved Standard Båtbyggeri i Drammen. Konstruktør var Richard G. Furuholmen som hadde vunnet en designkonkurranse som var utlyst av Redningsselskapet som dengang trengte en ny serie redningsskøyter.

Dette var den første redningsskøyta som ble bygget etter andre verdenskrig, og var også den første som ble bygget med motor som hovedfremdrift. Den hadde riktignok også seil som forgjengerne, men de var nå redusert til å fungere som stabiliserende støtteseil.

Frem til 1979 var «J.M. Johansen» i tjeneste som redningsskøyte og berget 70 personer fra «den visse død», elleve fartøyer fra totalforlis, og ga assistanse til totalt 843 fartøy.

«J.M. Johansen» har vært i privat eie siden den ble tatt ut av tjeneste, og gikk blant annet i 10 år på Svalbard som charterbåt. Idag benyttes i hovedsak som lystbåt på Oslofjorden, og nåværende eier har påkostet den betydelig restaurering for å beholde skøyta i sin originale stil.

«J.M. Johansen» ble i 2007 satt på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy, men statusen ble opphevet i forbindelse med eierskifte i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Nilsen, Oddvar (1990). *Nødrop fra havet! : Redningsselskapet gjennom 100 år*. Ålesund:Nordvest forlag. s. 182–184. ISBN 8290330499.
2. ↑  Foss, Bjørn (1994). *Hundre år med redningsskøyta*. Grøndahl Dreyer. s. 88. ISBN 8250420772.

Eksterne lenker
---------------

* «RS 53 «J.M. Johansen»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**RCAF Station Lachine** var en flybase for Royal Canadian Air Force nær Lachine og Dorval, Quebec, Canada, vest for Montréal. Basen var lokalisert ved Dorval Airport, senere Montréal-Dorval International Airport (nå Montréal-Pierre Elliott Trudeau internasjonale lufthavn).

RCAF Station Lachine begynte sin virksomhet i 1941 som transittpunkt for forsendelse av fly og forsyninger til Europa under Andre verdenskrig. Inntil 1943 var Lachine base for en av fem British Commonwealth Air Training Plan (BCATP) manning depots, No. 5 Manning Depot. 

Canadian Forces Air Transport Command som hadde vært stasjonert ved RCAF Station Rockcliffe ble flyttet til Lachine i 1951. No. 426 Transport Squadron og 436 Transport Squadron ble gjenopprettet ved Lachine i mars 1947 og april 1949. No. 426 Squadron flyttet til RCAF Station Trenton i 1959; No. 436 Squadron flyttet til RCAF Station Downsview i juli 1956. No. 2 Air Movement Group (2 AMU) ble etablert ved Lachine i 1951 og ga støtte til disse skvadronene.

Air Transport Command flyttet til Trenton i september 1959 da RCAF Station Lachine ble lagt ned.

Eksterne lenker
---------------

* RCAF Station Lachine Military Bruce - Canadian Military History.
**RAVIS (Realtime Audiovisual Information System)** er et  digitalt system for radiokringkasting.

Beskrivelse av systemet
-----------------------

RAVIS er et multimediesystem med begrenset båndbredde og har blitt utviklet for å effektivisere bruk av spektrumbånd som brukes for FM kringkasting i VHF bånd II. Systemet skal også kunne brukes i VHF bånd I.

Tekniske spesifikasjoner
------------------------

RAVIS bruker en båndbredde på enten 200 kHz eller 250 kHz på FM-båndet. Innenfor denne båndbredden kan man oppnå en datahastighet fra 150 kbit til 900 kbit. 

RAVIS er testet for feilfritt mobilt mottak i opptil 250 km/t. Testene er utført i bymiljøer, i distrikter med vanskelig topografi og skogsområder og vannområder – områder som typisk opplever refleksjoner og forstyrrelser.

Det er mulig å selv konfigurere båndbredden avhengig av behovet for feilkorrigering opp mot behovet for båndbredde for lyd og bilde. Båndbredden som benyttes av systemet, gjør det mulig å bruke systemet på FM-båndet i Europa. 

Systemet bruker MPEG-4 AVC for video og MPEG-4 HE AAC for lyd.

Generell beskrivelse av systemet kan man finne i ITU-R Report ВТ.2049-2 (Appendix 5 – Digital narrowband multimedia broadcasting system AVIS).

Testene gjennomføres i Russland og det skal utføres mer detaljerte tester av RAVIS i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «ECC Report 141» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 19. desember 2014. Besøkt 3. august 2010.
| Slaget ved Koroneia |
| --- |
| Konflikt: En del av konfliktene før Peloponneskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 447 f.Kr. |
| Sted | Koroneia38°21'0"N 22°58'0"Ø |
| Resultat | Boeotisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Boeotiske bystater | Det athenske sjøforbundet |
| Kommandanter og ledere |
|  | Ukjent |
| Styrker |
|  | 1000 hoplitter + ? |

**Slaget ved Koroneia** ble utkjempet mellom det athenske sjøforbundet og den boeotiske forbund i 447 f.Kr. som en del av konfliktene som innledet Peloponneskrigen.

I 457 f.Kr. hadde athenerne tatt kontroll over Boeotia i slaget ved Oinofyta, og brukte de neste 10 årene på å konsolidere sjøforbundets makt. I 454 f.Kr. mistet Athen en flåte i forsøket på å hjelpe et egyptisk opprør mot Persia. I frykt for å miste flere medlemmer i sjøforbundet, flyttet athenerne statskassen fra Athen til Delos i 453 f.Kr. og signerte Kalliasfreden med Persia, en gang mellom 452 og 450 f.Kr.

Den deliske liga, eller det athenske sjøforbundet var i virkeligheten et athen-dominert rike, for Athen hadde i realiteten all makt. Athen var vanligvis suksessfull på havet, men de hadde problemer på land. Innen 447 hadde noen av mennene, som var i eksil fra Boeotia etter den athenskes seieren der, returnert hjem og begynt å ta kontrollen over noen av de boeotiske byene. Athenerne, under Tolmides, med 1000 hoplitter i tillegg til noen tropper fra deres allierte, marsjerte inn i Boeotia for å ta tilbake de gjenerobrede byene. De klarte å ta Kaironia, men ble angrepet og bekjempet av boeotierne ved Koroneia. Athenerne ble tvunget til å gi bort kontrollen av Boeotia, og nederlaget førte til opprør ved Évvia og Megara, noe som igjen førte til ytterligere konflikter med Sparta, og som til slutt endte med Peloponneskrigen
**Catarina Gustmeyer**, opprinnelig *Sprich* (født i 1710, død i 1773), var en dansk reder, slavehandler og forretningskvinne.

Liv og virke
------------

Hun var gift med Carl Hiernonimus Gustmeyer, og arvet hans rederi og handelshus ved hans død i 1756. Handelshuset hadde en stor flåte, og monopol på tømmerleveranser til Den kongelige danske marine frem til 1762, da Andreas Bodenhoff med fremgang utfordret monopolet. Tapet av monopolet skadet imidlertid ikke foretaket så meget, og det var i 1771 fortsatt et av de største i Danmark.

Som kvinnelig storforretningsdriver utgjorde hun en minoritet i Danmark: I 1771 var hun en av kun tre kvinner som betalte skatt som forretningsfolk i København, ved siden av Cicilie Jørgensen og Severine Kreusfelt/Kreutzfeld, og i 1772 var bare tre kvinner formelle medlemmer av *Grosserer-Societet* (GS): Cicilie Jørgensen, Franz Hinrich Kreutzfelds enke Severine Kreusfelt, og J.P. Schellenbecks enke. Kategoriene overlappar her hverandre noe, idet Hizilia Meyer, Johanna Margrethe Schiödt og Severine Kreusfelt på samme tid defineres som Københavns rikeste kvinnelige grosserere eller forretningsfolk. 

I 1772 kunne hun sende nødhjälp til Dansk Vestindien med sin flåte etter en orkan, noe som viser på hennes formuenhet. Hun grunnla Vestindisk-guineisk Kompagni i kompanjongskap med sin svigersønn Frederik Bargum, som deltok i trekanthandelen mellom Danmark, Guineakysten, og Dansk Vestindien og handlet med sukkerr og slaver.

Hun trakk seg imislertid ut av kompanjongskapet en kort tid etter grunnleggelsen.

Kilder
------

* *Women in business in early modern Copenhagen : 1740-1835*. Museum Tusculanum. ISBN 978-87-635-4597-6.
De Volkskrants hovedkontor i Amsterdam frem til 2007.
***De Volkskrant*** (nederlandsk: **Folkets avis**) er en riksdekkende nederlandsk dagsavis. Den ble grunnlagt i 1919 i Den Bosch, og i 1921 begynte den å utkomme hver dag. Fra begynnelsen av var den sterkt knyttet til den katolske arbeiderbevegelse. 

Den tyske okkupasjonsmakt tvang i 1941 sjefredaktøren til å avgå. Avisen opphørte da ettersom man ikke ville akseptere en sjefredaktør som tilhørte den nederlandske nasjonalsosialistiske bevegelsen NSB; samtlige medarbeidere sa opp sine stillinger. 

Avisen gjenoppstod den 8. mai 1945 og dette år flyttet man hovedkontoret til Amsterdam. Siden 1960-tallet har *de Volkskrant* henvendt seg til velutdannede lesere til venstre for det politiske sentrum.

I liket med annen trykt presse har avisen opplevd en nedgang i opplaget de senere år, og det lå i 2011 rundt 236 000.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) De Volkskrant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** GND **·** ISSN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Futbol Club Santa Coloma** er en andorransk fotballklubb fra byen Santa Coloma i kommunen Andorra la Vella. Klubben ble grunnlagt i 1986 og lagets draktfarger er helrød med hvite detaljer, mens bortedraktene er helsvarte med hvite detaljer. FC Santa Coloma spiller for øyeblikket i den øverste divisjonen Primera Divisió, og spiller sine hjemmekamper på DEVK-Arena. Nåværende trener er Luis Blanco Torrado.

Klubben har per dags vunnet det andorranske seriemesterskapet seks ganger og det nasjonale cupmesterskapet ni ganger. FC Santa Coloma har også vunnet Supercopa Andorrana fire ganger. Klubben har ved flere anledninger deltatt i kvalifiseringsspill og innledende kamper både i Mesterligaen (tre ganger) og Europaligaen (seks ganger), men møtte større motstand i alle kamper og kvalifiserte seg ikke videre til sluttspill.

Meritter
--------

* **Primera Divisió (13)**: 2000/2001, 2002/2003, 2003/2004, 2007/2008, 2009/2010, 2010/2011, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2018–19
* **Copa Constitució (9):** 1990/1991, 2000/2001, 2002/2003, 2003/2004, 2004/2005, 2005/2006, 2006/2007, 2008/2009, 2011/2012
* **Supercopa Andorrana (4):** 2003, 2005, 2007, 2008

Kjente spillere med tilknytting til klubben
-------------------------------------------

* Andorras flagg Genís García
* Andorras flagg Manolo Jiménez
* Andorras flagg Juli Sánchez
* Andorras flagg Óscar Sonejee

Eksterne lenker
---------------

* (ca) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Primera Divisió 2022–2023 |
| --- |
|  | 
* Atlètic Club d'Escaldes
* UE Engordany
* Inter Club d'Escaldes
* Ordino
* Penya Encarnada
* UE Sant Julià
* FC Santa Coloma
* UE Santa Coloma

 | Andorras flagg |
**RC4WD** er en produsent og markedsfører av RC-deler, tilbehør og kjøretøyer som ble etablert i 2001 i San Francisco Bay Area. Produktene fra RC4WD har blitt valgt av NASA og har vært med i reportasjer på TV og i blader i mange land Selskapet lagde og leverte deler til verdens raskeste batteridrevne radiostyrte bil.

RC4WDs historie
---------------

RC4WD ble grunnlagt i 2001 i en garasje i San Francisco Bay Area i California.

Opprinnelig startet RC4WD som en (nettbutikk) for RC-monstertruck og "performancedeler". Forretningen vokste ved hjelp av RCMT.net, et internettforum for RC-monstertruckentusiaster.

I 2005 hadde selskapet nærmere 800 forskjellige deler på lager, fra selskaper som Thundertech Racing, JPS, New Era Models, Imex, Defiance Racing, RC Alloy og Vertigo Performance med flere.

I 2007 flyttet RC4WD inn i et lite lager i San Jose.

I juli 210 lanserte selskapet sitt første lisensierte produkt – Dick Cepek "Mud Country" 1,9 dekk.
I februar 2011 begynte Horizon Hobby med distribusjon av RC4WD sine produkter.
I mars 2014 begynte TowerHobbies med distribusjon av RC4WD sine produkter.

Radiostyrte byggesettmodeller
-----------------------------

* 1/10 Trail Finder Truck
* 1/10 Gelande Truck
* 1/5 Killer Krawler
* 1/10 Subzero Truck
* 1/10 Boyer Truggy
* 1/10 Worminator 6x6 Truck
* 1/10 Gelande D110 Truck
* 1/10 Fracture Truck with V8 engine
* 1/10 Bully Crawler
* 1/10 Timberwolf Scale Truck
* 1/10 Trail Stomper Truck
* 1/10 Trail Finder II Truck
* 1/10 Gelande II Truck

### Priser og utmerkelser

* Mai 2010 - Wired Magazine - "Editor's Pick" RC4WD Killer Krawler
* November 2011 - NASA RC Rover Robotic Arm - RC4WD Killer Krawler

### På TV

* Juli 2012 - RC4WD på Stacey Davi's Gears (Speed Channel)

### I blader

* November 2008 - Max Bashing Interactive Digital Magazine - RC4WD Diablo
* November 2008 - RC Magazine (Japan) - RC4WD Trail Finder
* Mai 2010 - Make Magazine - RC4WD Killer Krawler
* Juni 2010 - Xtreme RC Cars Magazine - RC4WD Gelande
* Juli 2010 - Truckmodell Magazine (Germany) - RC4WD Gelande
* Februar 2013 - Racer Magazine (UK) - RC4WD Trail Finder 2

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Diagram 1: Etter 1.d4 d5 2.c4 Sc6

**Tsjigorinforsvaret** er en variant i sjakkåpningen Dronninggambit som oppstår etter trekkene 1.d4 d5 2.c4 Sc6 (ofte inkluderes også varianten 2.Sf3 Sc6, som transponerer etter 3.c4, i begrepet). Varianten regnes som risikabel, fordi svarts andre trekk sperrer hans c-bonde. Dette vanskeliggjør både det stabiliserende trekket c7-c6 og det befriende c7-c5. Svart må derfor basere seg på aktivt offisersspill, og enkelte muligheter til å spille e7-e5. Varianten er oppkalt etter Mikhail Tsjigorin (1850–1908), som av mange regnes som den russiske sjakkskolens far. Moderne spillere som har bidratt til å popularisere varianten er stormesterne Igor Miladinović og, ikke minst, Aleksandr Morozevitsj[].

To hovedvarianter er: 

- 3.Sf3 Lg4 4.cxd5 Lxf3 5.gxf3 Dxd5 6.e3 e5 – og hvits løperpar og sentrumsovervekt oppveier den litt svekkede bondestillingen. 

- 3.Sc3 dxc4 4.Sf3 Sf6 5.e4 Lg4 6.Le3 e6 7.Lxc4 Lb4 – som gir hvit terrengfordel, men svart har fritt offisersspill.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**De Norske Officerers Rideklubs hederstegn** er en norsk medalje innstiftet 30. april 1970. Den tildeles av De Norske Officerers Rideklub for fortjenstfull innsats for klubben eller for fremragende prestasjon i nasjonal eller internasjonal rytterkonkurranse. Medaljen er godkjent til bruk på norsk militær uniform og behandles som tilhørende «Gruppe 4: Andre norske dekorasjoner».

Utforming
---------

De Norske Officerers Rideklubs hederstegn er består av et blått kors med utbøyde armer, som i midten har et emblem bestående av en hestesko med åpningen ned. Inne i hesteskoen vises et hestehode mot svart bakgrunn. Korslagte korder er satt bak hesteskoen.

Medaljen er opphengt i et gult bånd, som er utstyrt med agraff øverst.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge* Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum*/Forsvarets Veterantjeneste, 2012,s. 72.
2. ↑  For Forsvarets rekkefølge av 2009 se *f-xtra*, nr. 1, 2009, s. 15, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009.
Parti fra Gammel Strand.
Fisketorget på Gammel Strand foran Charles Svejstrup Madsens statue av fiskekonen, 1954.
**Gammel Strand** er en gate i Indre By i København, og strekker seg langs Slotsholmskanalen fra Højbro Plads og utvider seg til en plass ved Nybrogade/Naboløs, like ved Kulturministeriet. Dette er Københavns eldste havn og var en del av kystlinjen, helt til oppfylninger førte til at Gammel Strand oppstod som gate og plass på 1670-tallet. Navnet er kjent fra 1716. Før det hadde stedet hett **Strandgaden, ved Stranden, ved Canalen, Riveren** og **Revieren**. Hele gaten brant ned i bybrannen i 1795.

Gammel Strand er kjent tilbake fra tidlig middelalder som naturhavn for landsbyen Havn som en gang lå der. Under flere av dagens bygninger er det funnet skipsdeler og bolverk som klart viser at strandlinjen tidligere lå lenger inne enn kanalens kant i dag. 

Her lå starten til *Køpmannæhafn* (København) i ly bak holmen der biskop Absalon reiste borgen sin rundt 1167, og her vokste det frem et travelt fisketorg under 1400-1500-tallets rike sildefiske i Østersjøen. I 1958 flyttet Københavns fisketorg til Sydhavnen og siden til Nordhavnen.

Den opprinnelige strandlinjen, rekonstruert i modellbyen foran Københavns bymuseum.
I 1940 ble granittstatuen «Den sidste fiskerkone», et arbeid av Charles Svejstrup Madsen, satt opp i gaten til minne om fiskerkonene. Men først 13. mars 2008 la den siste fiskerkonen ned. Doris Marx hadde da passet boden siden nyttår 1963, og brukte i alle år «skovserkonenes» tradisjonelle klær som arbeidsantrekk.

I 2011 måtte statuen flyttes pga anleggsarbeid (Gammel Strand stasjon på metro-linjen *Cityringen*). I 2015-16 stod den i stedet ved Sydhavn stasjon.

Gaten med sin rekke av eldre eiendommer betraktes som ett av Københavns vakreste byrom. De opprinnelige husene brant for en stor del ned under brannen i 1795, men mange ble senere restaurert. I dag fremstår husrekken som spennende og harmonisk med sammensetningen av hus fra slutten av 1700–tallet, 1800– og 1900–tallet. 
Flesteparten av husene på Gammel Strand er i dag fredet.

Referanser
----------

1. ↑  «Gammel Strand», *Indenforvoldene.dk*
2. ↑  Kirsten Boas: «Den siste fiskerkone på Gammel Strand», *Kristeligt Dagblad* 30. desember 2004
3. ↑  Københavns bymuseum, Vesterbro
4. ↑  Lone Ømann: «Den sidste fiskerkone lukker», *Information* 18. februar 2008
5. ↑  Statuen «den sidste fiskerkone»
6. ↑  «Københavns Bymuseum - Gammel Strand». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 8. november 2009.

Kilder
------

* Københavns Bymuseum Arkivert 8. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Bilde av fiskerkone foran Højbro. Footograf: Sven Türck (1897-1954)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Skisse av en torus
Torusen kan lages ved å starte med et rektangulært materiale, og så lime sammen to og to sider.
En **torus** er et matematisk objekt, mer presist en mangfoldighet. Den har form som en smultring (uten fyll). Én måte å realisere torusen på er ved å dreie en sirkel om en linje som ligger utenfor sirkelen. En annen måte er å starte med et rektangulært «materiale», og lime sammen to og to sider (se animasjonen til høyre).

Geometri
--------

En parameterfremstilling av torusen er gitt ved:

{\displaystyle x(u,v)=(R+r\cos {v})\cos {u}\,}
{\displaystyle y(u,v)=(R+r\cos {v})\sin {u}\,}
{\displaystyle z(u,v)=r\sin {v}\,}
RingRing-torusHornHorn-torusSpindelSpindel-torusUtsnitt av de tre typene toruser.
hvor {\displaystyle u,v\in [0,2\pi )}, *R* er avstanden fra sentrum av røret til sentrum av torusen, og *r* er radiusen til røret. Forskjellige verdier av *r* og *R* gir forskjellige typer toruser. En ring-torus er det vi får om *R > r*, eller med andre ord at dreiesirkelen i innledningen har større avstand fra linjen enn radiusen. En horn-torus er det vi får om *R=r*, og en spindel-torus er det vi får om *R < r*. Topologisk ser spindel-torusen ut som en sfære limt på en annen sfære via to punkter.

Ved hjelp av Pappos' sentroideteorem kan vi regne ut overflatearealet *A* og volumet *V* for en ring-torus i tre dimensjoner:

{\displaystyle A=(2\pi r)(2\pi R)=4\pi ^{2}Rr}
{\displaystyle V=(\pi r^{2})(2\pi R)=2\pi ^{2}Rr^{2}}

Topologi
--------

En torus er topologisk det samme som produktet av to sirkler: {\displaystyle \mathbb {S} ^{1}\times \mathbb {S} ^{1}}. Den har genus 1. Fundamentalgruppen til torusen *T* er {\displaystyle \mathbb {Z} \times \mathbb {Z} }.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND
 |
**Linköpings HC, LHC** er et svensk ishockey lag i Linköping. Linköping Hockey Club har en relativt ung historie. Klubben ble stiftet i 1976, da BK Kenty hockey delen brøt ut og dannet sin egen forening. 

Hockey i Linköping har en tradisjon som går tilbake mer enn 4. august 1976. Allerede på 1930-tallet begynte å hockey å slå rot i Linköping der nabolaget klubben BK Robbi var den store forkjemper for sporten. LHC tilbrakte mange sesonger i lavere divisjoner, men i begynnelsen av 1990, klubben bestemte seg for å gjøre en innsats for å komme opp. Initiativet mislyktes, og økonomien ble kjørt i bunn. I 1991 mai den svenske Ice Hockey Federation at på grunn av økonomiske problemer, i form av gjeld på 2,4 millioner, tvangsmiddel bias å flytte klubben fra Division 1 til Division andre Sesongen 1991/1992 vant de 2. divisjon Sør A, men mislyktes i Kvalserien til divisjon 1 når Panther og IK Borås HC, gikk opp mens Linköping HC endte sist i Kvalserien og Västervik IK kom før. Sesongen 1992/1993 ble imidlertid opp til 1. divisjon igjen.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Linköping HC – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Svenska Hockeyligan 2023/24 |
| --- |
|  | 
* Frölunda
* Färjestad
* HV 71
* Oskarshamn
* Leksand
* Linköping
* Luleå
* Malmö
* MoDo
* Rögle
* Skellefteå
* Timrå
* Växjö
* Örebro

 | Sveriges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Steinar Hauge** (født 25. desember 1914, død 12. desember 1976) var en norsk veterinær og professor i næringsmiddelhygiene ved Norges veterinærhøgskole i Oslo fra 1953 til 1974.

Steinar Hauge spilte en dominerende rolle i utbyggingen av næringsmiddelkontrollen i Norge og i organiseringen av veterinærenes etterutdannelse innen hygienesektoren. Han nevnes som en viktig drivkraft i overføringen av ansvar og kontroll av næringsmidler til veterinærer. Loven om kontroll av næringsmidler fra 1933 hadde ingen føringer med hensyn til selve organiseringen av kontrollen. Det var legene som opprinnelig hadde det lokale ansvaret. I 1950-årene ble feltet for lokal kontroll overført til veterinærene.

Hauge var også en pådriver for nordisk samarbeid på fagfeltet. Han var den første som sikkert påviste bacillus cereus som årsak til matforgiftning hos mennesker (1950).
 Han fullførte studiene ved Norges veterinærhøgskole i 1941 og hørte til det første kullet som ble uteksaminert ved skolen.

Hauge ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden for fortjenstfullt vitenskapelig virke. Han mottok Deltagermedaljen med rosett og var ridder av Finlands hvite roses orden. Ridder av 1. kl. av Dannebrogs orden.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 18. mai 2007.
2. ↑  
B%2520cereus.PDF+steinar+hauge
3. ↑  Aftenposten – Steinar Hauge død (21.12.1976, s.15)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |


Dannebrogs orden
Linjeøyenes beliggenhet i det sentrale Stillehavet
Linjeøyene
**Linjeøyene** (engelsk: *Line Islands*) er en øygruppe bestående av elleve atoller og lave koralløyer i det sentrale Stillehavet, sør for Hawaii. Åtte av øyene, blant dem de fem største, tilhører Kiribati, mens tre regnes til USAs ytre småøyer. Øyene som tilhører Kiribati ligger i verdens fremste tidssone, UTC+14. Tiden på dagen er den samme som på Hawaii, men datoen er en dag før.

Alle øyene i denne øygruppen er eller har vært lagt krav på av USA, unntatt Filipporevet. USA oppga i 1979 sitt krav på åtte av øyene til fordel for Kiribati i Tarawa-traktaten.

Øygruppen er geografisk inndelt i tre undergrupper, de nordlige, sentrale, og sørlige Linjeøyene. De sentrale Linjeøyene blir noen ganger gruppert sammen med de sørlige øyene. Tabellen under lister øyene fra nord til sør.

| Atoll/øy/rev | Arealkm² | Lagunekm² | Koordinater | Status |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **De nordlige Linjeøyene** (Fanningøyene) |
| Kingman Reef | 0,03 | 60 | 06°24′N 162°24′V | Territorium under USA |
| Palmyra Atoll | 6,56 | 15 | 05°52′N 162°6′V | Territorium under USA |
| Teraina (Washingtonøya) | 14,2 | 2\* | 04°43′N 160°24′V | Kiribati |
| Tabuaeran (Fanningøya) | 33,7 | 110 | 03°52′N 159°22′V | Kiribati |
| Kiritimati (Christmasøya) | c.322 | c.320 | 01°53′N 157°24′V | Kiribati |
| **De sentrale Linjeøyene** |
| Jarvis | 4,45 | - | 00°22′S 160°03′V | Territorium under USA |
| Malden | 39,3 | 13\* | 04°01′S 154°59′V | Kiribati |
| Filipporevet | - | 1,5 | 5°30′S 151°50′V | utenfor økonomisk sone |
| Starbuck | 21 | 25 | 05°37′S 155°56′V | Kiribati |
| **De sørlige Linjeøyene** |
| Caroline | 3,76 | 2,5 | 09°57′S 150°13′V | Kiribati |
| Vostok | 0,24 | - | 10°06′S 152°25′V | Kiribati |
| Flint | 3 | - | 11°26′S 151°48′V | Kiribati |
| **Linjeøyene** | 514,74 | 538 |  |  |

\* Lagunearealene merket med stjerne er inkludert i øyarealene i forrige kolonne ettersom de, i motsetning på en vanlig atoll, er innlandssjøer som er helt avskåret fra sjøen.

Bare tre av øyene er bebodd, med en samlet befolkning på 8 809 (folketelling 2005), herav 5 115 på Kiritimati, 2 539 på Tabuaeran, og 1 155 på Teraina. I 1900 var innbyggertallet på disse tre øyene rundt 300.

Kiritimati er verdens største atoll regnet etter landareal. Øyene ble annektert av Storbritannia i 1888 med henblikk på å legge en telegrafkabel over Stillehavet med Tabuaeran (som da het Fanningøya) som relestasjon. Kabelen var i drift mellom 1902 og 1963, med unntak av en kort periode i 1914

Kopra, tang og akvariefisker er de viktigste eksportproduktene.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GeoNames
 |
***A Maid of Belgium*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av George Archainbaud.

Handling
--------

Adoree, en ung belgisk jente, blir funnet av Hudson-ekteparet, et velstående amerikansk par som tar med seg den unge kvinnen med hukommelsestap tilbake til USA. Kort tid senere blir Roger Hudson sendt bort til forretninger i Sør-Amerika. Når hans kone Claire oppdager at Adoree er gravid, overbeviser hun jenta om å la Hudson-paret gjøre krav på barnet som deres eget. Barnet blir født og Dr. Thorn tvinger ektemannen hennes til å komme hjem fordi hans kone nylig har fått barn.

I mellomtiden stjeler Adoree, som lengter etter babyen sin, spedbarnet før hun forsvinner. Hudson finner igjen hennes frakk i nærheten av en innsjø, og tror derfor at Adoree har druknet. Men senere gjenopprettes Adorees hukommelse, og hun husker ekteskapet hennes med Vicomte Jean de Michelet - som tilfeldigvis befinner seg i byen for å samle inn penger til å drive nødhjelp i Belgia.

Skuespillere
------------

* Alice Brady som Adoree
* Louise de Rigney som Claire Hudson
* George MacQuarrie som Roger Hudson
* Richard Clarke som Rollins
* Lotta Burnell som Joan
* Tony Merlo som Dr. Thorn

Referanser
----------

1. ↑  THE MAID OF BELGIUM

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Maid of Belgium* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Maid of Belgium* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *A Maid of Belgium* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Adalbert Paulsen** (født 5. mai 1889 i Kropp i hertugdømmet Slesvig i Det tyske rike, død 9. januar 1974 i Hamburg) var en tysk teolog tilhørende Deutsche Christen og fra 1933 til 1945 Landesbischof i Den evangelisk-lutherske landskirke i Schleswig-Holstein.

Liv og virke
------------

Etter teologistudiet ble Paulsen i 1917 sogneprest i Krummendiek. Fra 1923 var han sogneprest i Luther-Gemeinde i Kiel. Her ble han betraktet som en høyt begavet predikant som kunne samle en mengde tilhørere under sin prekestol.

Paulsen tilsluttet seg den protestantiske bevegelse Deutsche Christen og ble i 1932 medlem av NSDAP. På den såkalte *Brune synode* i den schleswig-holsteinske landskirke den 12. september 1933 i Rendsburg tvang *Deutsche Christen*, som var i flertall, biskopene Eduard Völkel (Schleswig) og Adolf Mordhorst (Holstein) til avgang, og gjorde så Paulsen til de begges etterfølger som *Landesbischof der Evangelisch-Lutherischen Landeskirche Schleswig-Holstein*.

I sin tiltredelsestale 1. oktober 1933, trykket i tidsskriftet Junge Kirche (Heft 17), sa han: «Ve ser på omslaget i vår historie en nåderik Guds ledelse, som oss ... ved Adolf Hitlers sendelse kaller oss til et nytt liv og en ny fremtid». Etter *Krystallnatten* i november 1938 beskrev han hendelsene som gud velbehagelige, noe som fremgår av hans adventsbrev til sogneprestene. Han roste også uttrykkelig «arierparagrafen» og understreket at Gud ikke hadde skapt stender eller klasser, men raser, og at det gjelder å bekjenne seg til sin rase.

I 1939 ble han medarbeider i Institut zur Erforschung und Beseitigung des jüdischen Einflusses auf das deutsche kirchliche Leben.

Han møtte økende motbør, men forble i bispeembedet til 1945.

Fra 1948 til 1959 var Paulsen sogneprest i Hamburg.

Referanser
----------

1. ↑  Online-Geschichte der Lutherkirche Arkivert 4. mars 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  Sitat fra Ernst Klee: *Das Personenlexikon zum Dritten Reich. Wer war was vor und nach 1945*. Fischer Taschenbuch Verlag, Zweite aktualisierte Auflage, Frankfurt am Main 2005, ISBN 978-3-596-16048-8, s. 451−452.
3. ↑  Sitat fra Ernst Klee: *Das Personenlexikon zum Dritten Reich*, Fischer Taschenbuch 2005, s. 452: *Das aber kann von uns als Trägern des Geistlichen Amtes nicht ernst genug genommen werden, daß in der Frage des jüdischen Volkes eine strenge Entscheidung von Gott gefallen ist*.
4. ↑  Marion Rollin: *„Gott schuf keine Stände, keine Klassen, aber Rassen" – Einblicke in die Kirchengemeinde Blankenese während der Zeit des Nationalsozialismus*: Sitat: *Die Kirche muß das Volk erobern …* -- *Der Kern des Nationalsozialismus liegt in dem sogenannten Arierparagraphen, in dem Bekenntnis zur Rasse. Gott schuf keine Stände, keine Klassen, aber Rassen. Zu diesem schöpfungsmäßigen Gedanken müssen wir uns bekennen. **…** Die Verachtung der Juden wird immer schamloser.*

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Adalbert Paulsen i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland