recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Statens seniorråd** er et rådgivende organ for sentrale myndigheter i spørsmål som gjelder seniorpolitikk. Rådet er oppnevnt av regjeringen og tar opp forhold som angår seniorers aktivitet og deltakelse i samfunnslivet. Rådet er administrativt underlagt Helse- og omsorgsdepartementet og har sitt sekretariat i Helsedirektoratet.

Statens seniorråd oppnevnes av regjeringen for en periode på fire år. Det består av 10 medlemmer som representerer bred samfunnsmessig erfaring. Ett av medlemmene oppnevnes etter forslag fra Norsk Pensjonistforbund. Rådet møtes 5-6 ganger i året.

Statens seniorråd har en rådgivende rolle overfor styrende myndigheter om forhold som gjelder seniorers aktivitet og deltakelse i samfunnet. I tillegg har rådet en veiviserfunksjon overfor publikum og private og offentlige instanser. Hoveddelen av veiviserfunksjonen ivaretas gjennom nettstedet  Seniorporten.no.

Medlemmer 2014-2017
-------------------

Wenche Frogn Sellæg, Overhalla, leder

Erik Råd Herlofsen, Oslo, nestleder

Carl I. Hagen, Oslo

Tora Aasland, Bryne

Rita Lekang, Bodø

Hans Olav Tungesvik, Skånevik

Turid Wickstrand Iversen, Drammen

Ole Mathis Hetta, Stavanger

Eva Khan, Oslo

Liv Thun, Steinkjer

Eksterne lenker
---------------

* Seniorporten.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Statsansatte i Norge har i sin arbeidskontrakt avtalt avlønning etter et av **statens lønnstrinn**. Lønnstrinnet henviser til lønnstabellene som er fremforhandlet mellom staten og arbeidstakerorganisasjonene. Ut ifra tabellene kan man lese det enkelte lønnstrinns bruttolønn per år, samt beregninger av måneds og dagslønn, pensjonstrekk, overtidsgodtjørelser m.m. Statens lønnstrinn erstattet det tidligere statens regulativ, som var delt i hovedregulativet og sjefsregulativet.

I forbindelse med lønnsforhandlinger kan lønnen justeres ved at satsene i tabellene justeres eller ved at arbeidtakeren flyttes til et annet lønnstrinn, eventuelt ved en kombinasjon av disse.

For noen statlige stillinger gjelder det lønnsrammer hvor det er avtalt at arbeidstakeren skal avlønnes med et bestemt lønnstrinn ut ifra sin ansiennitet. For andre stillinger er stillingen lyst ut med avlønning i et bestemt intervall som betegnes som stillingens **lønnsspenn**. I forbindelse med ansettelsen blir lønnen fastsatt innenfor dette spennet gjennom en individuell forhandling mellom arbeidsgiver og arbeidstaker.

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over de siste års lønnstrinn
**Statens skole for husøkonomer** var en skole etablert i Oslo i 1974 under navnet Statens oldfrueskole. Skolen fusjonerte i 1985 med Statens husstellærerhøgskole og Statens skole for kostholdsøkonomer til Stabekk høgskole, som igjen i 1994 ble innlemmet i den nye Høgskolen i Akershus, og nå[*når?*] er flyttet til Lillestrøm.

Skolen var en videreføring av husøkonomutdanningen som startet på Statens Kvinnelige Industriskole som 4 måneders kurs for sykehusoldfruer i 1955. Norsk hotell- og restaurantforbund meldte også behov for kvalifiserte oldfruer, og i 1959 ble kurset utvidet til å omfatte «hotell- og anstalthusholdninger» og ble forlenget til 7 måneder. Fra 1969 ble kurset 1-årig. I 1973 fikk utdanningen navnet Statens Oldfrueskole og hadde undervisningslokaler på Linderud i Oslo. Skolen skiftet i 1980 navn til Statens skole for husøkonomer. 

Skolen ble i forbindelse med fusjonen i 1985 oppgradert til høgskolestatus. 

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Rachel Moni Eapen Paul** (født 1950 i Madras i India) er en norsk kriminolog, bistandsarbeider og statstjenestekvinne. Hun er fagdirektør ved Likestillings- og diskrimineringsombudet med fagansvar for kjønnsbasert vold, var medlem av det regjeringsoppnevnte Kvinnevoldsutvalget og har ledet flere bistandsprogrammer rettet mot kvinner i Midtøsten.

Karrière
--------

Hun er opprinnelig fra India og flyttet til Norge som 23-åring. Hun har mastergrad i filosofi fra University of Madras og ble cand.polit. i kriminologi ved Universitetet i Oslo i 1992. Hun har særlig arbeidet med spørsmål knyttet til innvandrerkvinner, menneskehandel, tvangsekteskap og vold mot kvinner. Hun har arbeidet ved Institutt for kriminologi ved Universitetet i Oslo, Likestillingssenteret, Likestillings- og diskrimineringsombudet og Kirkens Nødhjelp. Mellom 2007 og 2011 har hun ledet flere norskfinansierte bistandsprogrammer rettet mot kvinner i Midtøsten; bl.a. har hun ledet Kirkens Nødhjelps regionale program for demokratibygging og menneskerettigheter for jenter og kvinner i Irak. Fra 2011 har hun igjen vært seniorrådgiver og senere fagdirektør ved Likestillings- og diskrimineringsombudet med fagansvar for kjønnsbasert vold.

Hun var medlem av det regjeringsoppnevnte Kvinnevoldsutvalget som avga NOU 2003:31 *Retten til frihet fra vold*. Hun er styremedlem i Juridisk rådgivning for kvinner, Oslo Krisesenter og Norges kvinnelobby, og har vært medlem av programstyret for Norges forskningsråds kjønnsforskningsprogram. Hun er varamedlem i styret i Senter for tverrfaglig kjønnsforskning.

Rachel Eapen Paul ble 24. mai 2018 valgt av medlemsstatene i Europarådet til medlem av Ekspertgruppen mot vold mot kvinner og vold i nære relasjoner (GREVIO) som overvåker Istanbul-konvensjonen. Paul var et av fem innvalgte medlemmer.

Publikasjoner
-------------

* (med Lene Nilsen) *Challenging the ad hoc Norwegian approach to eliminate trafficking in women*, Krisesentersekretariatet, 2009
* (med Kristin Skjørten) *Konfliktfamilier, barn og samlivsbrudd*, HiO-rapport 1, 2001, ISBN 82-579-4028-3
* (med Ragnhild Hennum) *Lovgivning mot tvangsekteskap og bigami*, Institutt for kriminologi, Universitetet i Oslo, 2000, ISBN 82-7100-126-4
* *Shelters for battered women and the needs of immigrant women*, Nordisk ministerråd, TemaNord, 1998:507
* (med Ragnhild Hennum) «Seksualisert vold», i Liv Finstad og Cecilie Høigård (red.), *Kriminologi* (s. 199–218), Pax forlag, 1997
* *An analysis of the arrangement of marriages for Norwegian men and women from the Philippines, Poland and Thailand*, Institutt for kriminologi, Universitetet i Oslo, 1992

Referanser
----------

1. ↑  «Kampfrender», *Drammens Tidende*, 25. juni 2006
2. ↑  «FN-dagen markeres med bredt program», *Indre Akershus Blad*, 17. oktober 2014
3. ↑  Kvinnevoldsutvalget[*død lenke*], Forvaltningsdatabasen
4. ↑  Rachel Eapen Paul
5. ↑  STKs styre (2017–2019)[*død lenke*]
6. ↑  Five additional members joining GREVIO (Europarådet, 24. mai 2018)
**Nasrullah Qureshi** (født 1961 i Pakistan)[] er en norsk skuespiller og filmprodusent.

Qureshi har blant annet jobbet som line producer på *Baadshah*, som var den første Bollywood-filmen som ble innspilt i Norge. Denne filmen hadde Shah Rukh Khan i hovedrollen. Han filmdebuterte som skuespiller i 1989 med en birolle i den norske filmen *Karachi*. På 1990-tallet hadde han rollen som Khalid Shah i TV 2s såpeserie Familiesagaen De syv søstre, og i 2005 var han både line-producer og skuespiller i filmen *Izzat*.

Qureshi har, ved siden oppdrag i Norge, også produsert flere filmer i Pakistan, blant annet *Hjertebank* (1993), *Qsoor* (1995) og *Jaan Jaan Pakistan* (1997).

Han har siden 2003 vært arrangør av den oslobaserte filmfestivalen Bollywood Fest.

Filmografi og TV
----------------

**Film**

* 2014: *Haram*
* 2005: *Izzat*
* 2005: *Import-eksport*
* 2005: *Elsk meg i morgen*
* 2003: *Capo Nord* (italiensk film)
* 1999: *Olsenbandens siste stikk*
* 1994: *Dharkan – hjertebank*

**TV**

* 1996–2000: *Familiesagaen De syv søstre*
* 2001: *Fox Grønland*

**Teater**

* 2008: *Elektra* – Oslo Nye Teater
* 2006: *Bollywood Ibsen – Fruen fra Det indiske hav* – Oslo Nye Teater

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nasrullah Qureshi på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Offisiell nettside Bollywood Fest

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Bygningen om vinteren.  Foto: Cato Edvardsen 
**Sagatun Folkehøyskole**, Hamar, var Norges første folkehøgskole. Den ble grunnlagt av Herman Anker og Olaus Arvesen. Skolebygningene ble oppført for Ankers midler på «Hamarslyst», som ble kalt «Sagatun». Folkehøgskolen trådte i virksomhet 1. november 1864, og grunnstenen til skolebygningene ble lagt i 1865. Den hadde sin beste tid i de 10 første årene. I 1873 overtok Arvesen skolen alene og flyttet den til naboeiendommen, kalt «Nysagatun». Skolen ble nedlagt 1891.

Bygninger og tomt
-----------------

Tilsammen fire bygninger ble oppført etter arkitekt Emil Victor Langlets tegninger i 1864. Av disse fremstår bestyrerens villa som hovedbygningen, mens utformingen til skolebygningen, gymnastikkbygningen og lærer Olaus Arvesens bolig var svært enkel.

Hovedbygningen har sveitserstil med gavlformede vinduer med nygotisk preg. Den dominerende fløyen i to og en halv etasje har et spesielt flerkantet karnapp. Det er mulig at Ankers villa ble bygget noe senere enn de øvrige bygningene, da han ennå ikke var flyttet inn i 1865.

På eiendommen Sagatun finnes i alt seks objekter; fire bygninger, en bauta og alleen, som ble fredet i 1984. Arvesens villa brukes i dag som lokalene til Sagatun brukerstyrte senter.

Lærere
------

* Herman Anker
* Olaus Arvesen
* Frits Hansen

Referanser
----------

1. ↑  «Guide: Hamar og villaen». *www.hamar-dagblad.no*. Arkivert fra originalen 29. mai 2018. Besøkt 29. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Om Sagatun folkehøyskole
* Forfatterside Sagatun
* NRK.no Store Norske – Katti Anker Møller
* «Sagatun Folkehøyskole». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Lovund skole** er en skole på øya Lovund med 85 elever (2020). Skolen har totalt elleve klasserom/datarom, hvor åtte av disse er klasserom. Skolen ble bygget i 1980/1981. Skolen har en flerbrukshall og en svømmehall. De siste årene har skolen blitt bygget ut, sist i 2014.[] Rektor ved skolen er Runar Ragnarson Brataas.

Uteområdet består av en fotballbinge, klatrestativ, huskestativ, sandkasse, samt en bakke som brukes som akebakke på vinteren. 

Lovund Skole er en helsefremmende skole, som er en av flere skoler i landet som jobber for en mer fysisk skolehverdag.

| ANTALL ELEVER |
| --- |
| År | Elever |
| 2016/2017 | 73 |
| 2017/2018 | 78 |
| 2018/2019 | 80 |
| 2019/2020 | 83 |
| 2020/2021 | 85 |

Referanser
----------

1. ↑  Riise, Anette. «Lovund skole - Lurøy Kommune». *www.luroy.kommune.no*. Arkivert fra originalen 15. oktober 2019. Besøkt 15. oktober 2019.
2. ↑  «Helsefremmende skoler - Nordland fylkeskommune». *www.nfk.no*. Arkivert fra originalen 17. februar 2019. Besøkt 16. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
Bilde fra HKB 5/480 Mehavn, Finnmark. Det skytes med en av batteriets fire 14,5 cm K405(f).  Foto: Bundesarchiv, Bild 101I-102-0894-23 / Fraß / CC-BY-SA 3.0 
**Heeres Küsten Batterie (HKB)** var betegnelsen på tyske kystfort hvis ansvarshaver var den tyske hæren under den annen verdenskrig. Den tyske hæren hadde i 1938 opprettet *Westwall*-stillingene på den tyske siden av grensen langs den franske Maginotlinjen. Disse stillingene ble bemannet av hæren, og bestod blant annet av frittstående artilleristillinger og batterier, som ble en slags forløper for hærens kystbatterier. 

Kystfort drevet og bemannet av hæren ble ikke satt opp før i 1940, mens den tyske hærens *kystartilleri* ikke ble dannet før i 1941. Hærens kystartilleri (*Heeresküstenbatterie*) var likt organisert som enhver annen artilleriavdeling i hæren: et regiment, oppdelt i *Abteilungen* (bataljoner), som igjen bestod av *Batterien* (kompanier).

Hærens kystbatterier var stort sett satt opp med feltkanoner, dog ofte stasjonært montert på dreieskiver i støpte stillinger med et visst brystvern. Ildlederutstyret var også det samme som feltartilleriet hadde. Batteriene var derfor ofte ikke i stand til å levere rettet ild mot et bevegelig sjømål, men satset i stedet på sperreild. Dette i motsetning til den tyske marinens kystfort.

De tyske kystfortene ellers var organisert og bemannet av den tyske marinen, disse fortene ble kalt Marine-Küstenbatterie.

Litteratur
----------

* Jan Egil Fjørtoft: *Tyske Kystfort i Norge*, Agder Presse A/S.
Klotoide
En **klotoide** er en kurve der krummingen endrer seg lineært med lengden. Det kan matematisk uttrykkes slik:

{\displaystyle r={\frac {a^{2}}{l}},\quad a>0,}
der r er krummingsradiusen, {\displaystyle l} er lengde på buen, og a er en konstant, klotoideparameteren. 

På parameterform blir likningen:

{\displaystyle {\begin{pmatrix}x\\y\end{pmatrix}}=a\,{\sqrt {\pi }}\,\int \_{0}^{t}{\begin{pmatrix}\cos {\frac {\pi \,\xi ^{2}}{2}}\\\sin {\frac {\pi \,\xi ^{2}}{2}}\end{pmatrix}}\ \mathrm {d} \xi ,\quad t={\frac {l}{a\,{\sqrt {\pi }}}},}
der {\displaystyle l} er lengden av kurven fra {\displaystyle \left(0,0\right)^{T}} til {\displaystyle \left(x,y\right)^{T}}.

Dette integralet er det samme som fresnelintegralene i optikken.

Når en planlegger en trasé for veg eller jernbane, blir traseen i horisontalplanet bygget opp av rette linjer og sirkelbuer. Hvis kjøretøyer med høy hastighet skal bruke traseen, må det settes inn overgangskurver mellom sirkel og rettlinje for å unngå plutselige endringer i sentripetalakselerasjonen.

Klotoiden egner seg godt til overgangskurve, ettersom sentripetalakselerasjonen som kjøretøyet utsettes for vil endres lineært i en klotodide. En enklere måte å se det på er at man beveger rattet med jevn hastighet når man kjører bil langs en klotoide. Bruken har også en estetisk begrunnelse ettersom traseer der klotoider er brukt som regel vil passe bedre inn i naturlig terreng.

Når en bruker en klotoide som overgangskurve, er radiusen uendelig ved enden av rettlinja og minker så jevnt til den blir lik sirkelens radius ved begynnelsen av sirkelen. En klotoide brukt mellom to sirkler med ulik radius kalles **eggkurve**. En sammensatt klotoide består av flere klotoider etter hverandre med ulike klotoideparametere.

Klotoider er vanskelig å beregne for hånd, og vegingeniørene brukte derfor tidligere spesielle klotoidelinjaler for å kunne tegne traseer. Nå gjøres beregningene av programmer for vegprosjektering.

Når man bygger berg- og dalbaner med looper, blir det brukt klotoider inn og ut av loopen, så passasjerene ikke blir utsatt for farlig høy akselerasjon. 

Denne kurven ble først oppdaget av Leonhard Euler, og blir av og til kalt Eulers spiral. Flere jernbaneingeniører gjenoppdaget på 1800-tallet kurven uten å kjenne til Eulers arbeid.

I denne berg- og dalbanen ser man at det er brukt klotoider.

Litteratur
----------

* Hugo Kasper (1954) *Die Klothoide als Trassierungselement* Ferd. Dümmlers Verlag, Bonn
* Statens vegvesen (2013) *Premisser for geometrisk utforming av veger: Håndbok V120* ISBN 978-82-7207-666-4

Eksterne lenker
---------------

* Vestergaards matematiksider: Vejgeometri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
Marmorbåten

**Marmorbåten** (kinesisk: 石舫; pinyin: *Shí fǎng*) er en paviljong ved bredden av Kunmingsjøen i det kinesiske sommerpalasset i Beijing. Den er 36 meter lang.

I 1755 ble byggingen av den første marmorbåten finansiert av Qianlong-keiseren. Den ble oppført i sommerpalasset i Beijing som et symbol på Qing-dynastiets stabilitet og velferd. 

I 1860, under andre opiumskrig ble store deler av sommerpalasset brent ned, deriblant trestrukturen som var plassert på marmorbåten. 

Trettitre år etter (1893) valgte enkekeiserinne Cixi å restaurere båten og ombygge den i vesterlandsk stil. Man bygget to nye etasjer, disse i tre, men malte dem slik at de skulle se ut som marmor, och la til vannhjul ved siden av båten, disse i marmor. Man tror at båtens fundament er laget av en eneste steinblokk.

På regnfulle dager kan man gjennom de fire dragehodene som er plassert på skipet se regnvannet flyte ut.

På hver etasje ble det plassert store speil slik at enkekeiserinnen skulle kunne sitte der og betrakte seg selv og omgivelsene mens hun drakk te.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marble Boat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 石舫 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* «The Marble Boat» Arkivert 3. september 2010 hos Wayback Machine. Sin Hotel Guide
* «Marble Boat», Travel China Guide
* «Marble Boat», Cultural China
**Marmorberget Borettslag** er et borettslag på Lambertseter i bydel Nordstrand. Marmorberget Borettslag ligger i en slak skråning nedover mot E6. Letteste ankomst er fra Ryen, ved å følge pil mot Lambertseter. Borettslaget ligger på venstre side et stykke før man når toppen av bakken og består av 538 leiligheter, fordelt på 23 blokker og 11 rekkehus.

Marmorberget borettslag ble påbegynt med oppføring av blokker i 1951, mens innflytting startet allerede i 1952 og rekkehusene var innflytningsklare i 1954. I de seinere år har borettslaget gjennomgått omfattende rehabilitering og oppussing, og framstår i dag som et moderne borettslag. Adressene i borettslaget er: Antenneveien 1-9 og 2-40 (unntatt 24-38), Lambertseterveien 39-41 og 45-59, Marmorveien 1-19 og 4-24, Nylænde 1-3 og Vaskeribakken 7-17 og 2-8. Sistnevnte veinavn ble vedtatt i 2014 og fikk overført adresser fra Antenneveien og Feltspatveien.

Referanser
----------

1. ↑  Plan- og bygningsetatens brev om navnevedtak og adresseendring Arkivert 19. desember 2015 hos Wayback Machine. (hos Marmorberget borettslag)

Eksterne lenker
---------------

* Marmorberget.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Nord-Norges Åndssvakehjem** var en sentralinstitusjon for psykisk utviklingshemmede som var i drift fra 1954 til 1991. Institusjonen ga pleie, vern og opplæring til mennesker med psykisk utviklingshemming.

Institusjonen var organisert som en egen stiftelse, den samme stiftelsen som i dag heter Nord-Norges Diakonistiftelse. Sentralinstitusjonen var Trastad Gård i Kvæfjord, men den samme stiftelsen drev også blant annet Vensmoen hjem for åndssvake i Saltdal og Straumfjordheimen i Nordreisa.

Det var Margarethe Wiig som fikk ideen om å opprette hjemmet, fordi hun så behovet da hun fulgte en pasient fra Sortland til Klæbu Pleiehjem i 1937. Hennes engasjement fikk Hålogaland bispedømmeråd til å nedsette en komite med oppgave å legge til rette for opprettelsen av en slik institusjon for hele Nord-Norge. Komiteen begynte sitt arbeid i 1949, og fikk kjøpt gården Trastad til formålet. Den første paviljongen, som pasientbolighusene ble kalt, ble åpnet i 1954, samme år som stiftelsen ble formelt etablert.

Fra åpningen, da paviljong 1 hadde plass til 30 pasienter, ble institusjonen stadig utvidet, ofte finansiert av innsamlingsaksjoner. På det meste var det 375 pasienter på Trastad.

Institusjonen ble lagt ned i 1991 som følge av HVPU-reformen, som ga ansvaret for omsorg og utdanning for psykisk utviklingshemmede til hjemkommunene.

Eksterne lenker
---------------

* Nord-Norges Diakonistiftelse (NND)
* Festskrift for NND. Stiftelsens historie[*død lenke*]
* Sørensen, Beate Katrine: *«En neve ull» – Nord-Norges Åndssvakehjem, historien om hvordan og hvorfor Trastad Gård ble til*. Masteravhandling i diakoni, Det teologiske menighetsfakultet, 2010.
* Trastad Samlinger – museum med historien om institusjonen
**Väinö Edward Tiiri** (født 31. januar 1886, død 30. juli 1966) var en finsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London og 1912 i Stockholm.

Tiiri vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det finske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen fritt system bak Norge. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

Fire år tidligere, under 1908 i London, fikk han en bronsemedalje i turn mangekamp lagkonkurranse.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i turn, lagkonkurranse fritt system (Finland)
* 1908 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i turn, mangekamp lagkonkurranse (Finland)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Väinö Tiiri – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Väinö Tiiri – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Väinö Tiiri – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Väinö Tiiri – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Väneko** er en svensk kurase basert på det opprinnelige svenske feet.

Väneko er definert som en såkalt allmogeko, sammen med Bohuskulla og Ringamålako. Dette er kyr som stammer fra det gamle feet i Sverige, før systematisk avlsarbeid ble satt i gang. Väneko anses som en rest av den hornete, sydsvenske allmogeko, som inkluderte nå utdødde raser som Smålandsko og Gotlandsko.

Väneko stammer fra Väne-Ryr i Västre Götaland. Der oppdaget man i begynnelsen av 1990-tallet en besetning som kun hadde brukt gårdsokser til avl, og som dermed ikke var blandet med moderne melkeraser. I denne opprinnelige besetningen fantes 31 kyr/kviger og 6 okser. Per 1. januar 2007 var antall registrerte vänekyr 167 kyr/kviger og 48 okser. De fleste finnes i Götaland, men det finnes også besetninger i Svealand. Det er opprettet en lukket stambok for Väneko.

Väneko er hornet, og finnes i mange fargevarianter. Voksenvekten for kyr er 500 kg. Kyrne anses som spenstige, lettbevegelige og gode til å finne mat. De brukes primært som ammekyr. Gjennomsnittlig avdrått (melkeproduksjon) er derfor ukjent.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside for Föreningen Allmogekon
* Om rasen på NordGen[*død lenke*]
* Breed description: Väne Cow Arkivert 17. november 2007 hos Wayback Machine.
* Razze bovine: Vane Cattle
Nordre Praga og Søndre Praga i Warszawa.
Typiske fasader på ul. Brzeska i Praga
*Pragamassakeren* (1794)  
 (Maleri av Aleksander Orłowski, 1810)
**Praga** er en historisk forstad til Polens hovedstad Warszawa. Praga utgjorde en egen by frem til 1791 da den under Stanisław II ble inkorporert i Warszawa. Praga ble i 1945 oppdelt i distriktene Praga Północ (Nordre Praga) og Praga Południe (Søndre Praga).

Historie
--------

På 1500-tallet, da Warszawa ble Polens nye hovedstad, vokste byen langt utover middelalderbymurene rundt den gamle (indre) og nye by. Byen hadde da en befolkning på over 50 000 innbyggere. Omtrent samtidig dukket det opp nye distrikter og forsteder på begge sider av elven Wisła. Mellom 1568 og 1573 ble den første broen over elven bygget på 18 søyler, noe som begunstiget byutviklingen på høyre bredd. Brospennet var på mer enn 500 meter.

I 1648 fikk Praga byrettigheter, som den første nye, sluttede bosetning på høyre bredd av Wisła, og ble dermed den første forstaden øst for Warszawa. Fra 1776 ble gamlebyen koblet til Praga på høyre bredd av Wisła med nok en bro.

Under Kościuszkooppstanden i november 1794 stod slaget om Praga her; det endte med et stort nederlag for de polske styrkene, og førte til Polens tredje deling.

Under novemberoppstanden som brøt ut i 1830 ble det i februar 1831 utkjempet et stort slag utenfor Pragas bymurer.

Eksterne lenker
---------------

(en) Praga (Warsaw) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Sven Angleflod**, egentlig **Sven-Olov Angleflod**, (født 6. desember 1961 i Uppsala) er en svensk skuespiller. Han er utdannet ved Scenskolan i Göteborg, deretter ble han engasjert ved Göteborgs Stadsteater.

Sven har også medvirket i TV-serien *I Myggans vänkrets*, der han tolket Karl Gerhard og Ernst Rolf.

Han er ansatt ved Östgötateatern i Norrköping der han blant annet har gjort suksess som professor Higgins i *My fair Lady* og som fugleskremsel i *Trollmannen fra Oz*. Sven Angleflod har medvirket i TV-produksjoner som *Rederiet*, *Rena rama Rolf*, *Lokalreportern* og *Hem till byn*.

Filmografi, i utvalg
--------------------

* 2006 – *Tilfellet G (Svensk tittel: Van Veeteren – Fallet G)*
* 2005 – *Carambole*
* 2005 – *Wallander - Før frosten* – biskop
* 1999 – *Rederiet* (TV-serie gästroll)
* 1995 – *Hem till byn* (TV-serie gästroll)
* 1993 – *Den ena kärleken och den andra*
* 1991 – *Ögonblickets barn* (TV-serie)
* 1988 – *Polisen som vägrade ta semester* (TV-serie)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sven Angleflod på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sven Angleflod i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Sven Angleflod hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Sven-Ingvar Andersson** (født 22. august 1927 i Södra Sandby i Sverige, død 27. juli 2007 i København) var en svensk landskapsarkitekt som hadde store deler av sitt virke i Danmark. Han har hatt en viktig rolle i anlegg av parker og landskap flere steder i verden og arbeidet ofte med en kombinasjon av planter og 
steinlegging. Andersson var professor ved Kunstakademiet i København fra 1963.

Han hadde studert botanikk, kunsthistorie og genetikk ved Lunds universitet før han studerte landskapsarkitektur ved Sveriges lantbruksuniversitet.

Blant hans mange prosjekter finner man Karlsplatz i Wien, sammen med Odd Brochmann, Peter Brogård og Steen Høyer, 1971-1978,
Trinitatis Kirkeplads i København i 1982, Damsgård hovedgård i Bergen, 1983-88, dufthaven i Ronneby, Sverige i 1987 og Museumsplein i Amsterdam, 1992-1993. 

Internasjonalt markerte han seg særlig i samarbeid med den danske arkitekten
Johan Otto von Spreckelsen. Duoen vant førstepremien i konkurransen om
Arche de la Défense i Paris i 1983. De deltok også i konkurransen om Parc de la Villette i samarbeid med Steen Høyer og Vibeke Dalgas året før.

Priser (utvalg)
---------------

* 2001 – Nykredits Arkitekturpris
* 1996 – C.F. Hansen-medaljen
* 1988 – Prins Eugen-medaljen
* 1987 – Eckersbergmedaljen

Referanser
----------

1. ↑   gravar.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nykredits Arkitekturpris Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* (da) Sven-Ingvar Andersson på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

  

Portaler: Arkitektur | Danmark | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** KulturNav
 |
**Werner Scheurmann** (født 27. september 1909) var en sveitsisk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Scheurmann vant en olympisk bronsemedalje i håndball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i håndballturneringen bak Tyskland og Østerrike. Det var første gang som håndball var olympisk sport. Seks lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 6. og 14. august. Sveits vant to av fem kamper, i finalerunden som besto av fire lag, tapte de mot Østerrike med 6-11 og mot Tyskland med 6-16 men de vant over Ungarn med 10-5. Scheurmann spilte en kamp i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i håndball Sveits’ flagg Sveits

Eksterne lenker
---------------

* (en) Werner Scheurmann – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Werner Scheurmann – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Werner Scheurmann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Werner Scheurmann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Werner Scheurmann – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
***Rent mel i posen*** (engelsk: *Flour Babies*) er ei barnebok fra 1992 av den britiske forfatteren Anne Fine. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature, Whitbread Award og andre priser da den utkom. Den skildrer hvordan Simon og andre gutter i hans skoleklasse med problemelever må passe på «babyer» i form av trekilos melposer i tre uker. Boka omtales som både komisk og rørende.

Simon bor alene med moren, og i løpet av de tre prosjektukene utvikler han både ansvarsfølelse og får en sterkere forståelse for farens reaksjoner og morens situasjon.

Boka utkom på norsk i 1994, oversatt av Eirik Newth.

Handling
--------

Historien dreier seg om Simon Martin, en elev i klasse 4C ved en ikke-navngitt skole. 4C er klassen som er reservert for skolens aller dårligste studenter. En ny student kommer til skolen, og ved en tilfeldighet heter han Martin Simon. De to guttene er stikk motsatte av hverandre: Martin Simon besto alle naturvitenskapelige eksamener med glans, er en stor lesehest, og kan snakke og lese fransk flytende. Læreren deres, Mr. Cartright, sender gutten til Dr. Felthams klasse, og Simon, som ble sendt dit ved et uhell, går ved samme klasse.

Studentene må snart velge et eksperiment til skolens en vitenskapelig utstilling. Eksperimentet som Dr. Feltham (en eksentrisk naturvitenskap-lærer som organiserer Sccience Fair) har valgt heter Flour Babies. Hver gutt får pakke mel, og må danne utseendet til en baby, og de må til enhver tid ta seg av mel-posen - som om dette var en ekte baby. Guttene skal også skrive en dagbok som forklarer hvordan de takler dette ansvaret.

Men guttene er ikke fornøyde med dette eksperimentet, og det er heller ikke læreren deres. Men Simon misforstår en samtale han overhører mellom Dr. Feltham og Mr. Cartright, og tror at studentene får lov til å ødelegge mel-babyene etter at oppdraget er overstått. Mr. Cartright bestemmer seg for å velge et annet tema, men Simon har allerede feilaktig informert klassen om at de kan ødelegge babyene. Flere andre elever liker ideen, og ønsker derfor å gjennomføre resten av eksperimentet. Simon blir etter hvert glad i mel-babyen sin, men flere av de andre studentene klager fremdeles. Simon begynner også å reflektere over hans egen barndom: Faren hans reiste hjemmefra når Simon bare var seks uker gammel, og kom aldri tilbake.

Referanser
----------

1. ↑  carnegiegreenaway.org.uk *Flour Babies* Arkivert 11. oktober 2007 hos Wayback Machine.
2. ↑  Flour babies hos annefine.co.uk
3. ↑  Flour babies hos childrenslaureate.org.uk
4. ↑  Bokomtale hos readingmatters.co.uk
5. ↑  Anmeldelse hos publishersweekly.com, 1.5.1994
6. ↑  ebok fra bokhylla.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
Fylkets plass i Sichuan
**Renshou** (kinesisk: 仁寿县 ; pinyin: *Rénshòu Xiàn*) er et fylke i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Meishan.

Befolkningen var i 1999 på 1.554.249 innbyggere.

Kulturminner
------------

Minneporten i Shuangbao (*Shuangbao paifang*, 双堡牌坊) og klippehulene i Niujiaozhai (*Niujiaozhai shiku*, 牛角寨石窟) ble i 2006 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Renshou County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Beskrivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames
 |
**Renseri** er en bedrift som driver tjenester innen rens og vask av garderobe, tekstiler, gardiner, tepper, dyner/puter, overmadrasser, soveposer, skinn og pels m.m. for forbrukere og andre bedrifter. 

Renseritjenester er fag under «lov om fagopplæring i arbeidslivet» og er underlagt «lov om håndverkertjenester». Faget heter tekstilrens og yrkestittelen er tekstilrenser (tidl. kjemisk rens og renser). Formell fagkunnskap dokumenteres med svennebrev. Alle med minimum fem års allsidig praksis kan ta svennebrev. 

Mange renserier er mesterbedrifter under Mesterbrevordningen. Disse bedriftene er merket med logoen (tre hammere) for håndverksmester. Kun bedrifter som tilfredsstiller krav til mesterbrev kan benytte denne logoen.

Produktområder
--------------

* Vanlig rens (rens, flekkfjerning, stryking/pressing)
* Kilorens (kun maskinrens. Kunden må selv utføre alt for- og etterarbeid)
* Rens av skinn og pels
* Vask/våtbehandling
* Skjorteservice
* Stryking/Pressing
* Vannavvisende impregnering
* Utleie av duker/servietter, mopper m.m.
* Reparasjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**No Isolation** er en oppstartsbedrift fra Oslo som ble grunnlagt oktober 2015 av Karen Dolva, Marius Aabel og Matias Doyle. Selskapets mål er «å redusere ufrivillig ensomhet og sosial isolasjon gjennom å utvikle kommunikasjonsløsninger som hjelper de som er rammet.» Det første produktet, AV1, ble lansert høsten 2016. Selskapets neste produkt, KOMP, ble lansert november 2017. Under Nordic Startup Awards i 2016 vant selskapet priser for Best Newcomer og Best Social Tech Startup. I 2017 mottok de også prisene Startup of the Year og Best Social Impact Startup. I 2018 fikk de igjen Social Impact-prisen. Selskapet har hovedkontorene sine i Oslo samt kontorer i London.

AV1
---

AV1AV1

Utdypende artikkel: AV1 (robot)

AV1 er en kommunikasjonsrobot for barn og unge med langtidssykdom.

KOMP
----

KOMPKOMP

Utdypende artikkel: KOMP

KOMP er en skjerm for mennesker med begrenset eller ingen teknologisk erfaring.

Referanser
----------

1. ↑  «About Us». *No Isolation* **(engelsk)**. Besøkt 28. august 2018.
2. 1 2  «No Isolation tar godt vare på varemerket sitt». *www.patentstyret.no*. Besøkt 20. august 2021.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. august 2017. Besøkt 29. august 2017.
4. ↑  «Nordic Startup Awards | National Winners 2017». Arkivert fra originalen 21. januar 2018. Besøkt 15. januar 2018.
5. ↑  «NordicStartupAwards on Twitter». *Twitter* **(norsk)**. Besøkt 15. oktober 2018.
6. ↑  «AV1». *No Isolation*. Besøkt 15. januar 2018.
7. ↑  «KOMP – et kommunikasjonsverktøy for eldre og deres familie». *No Isolation*. Besøkt 15. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
I programvarearkitektur er en **tjenestemaske** (engelsk: *service mesh*) et dedikert infrastrukturlag for å legge til rette for tjeneste-til-tjeneste-kommunikasjon mellom tjenester eller mikrotjenester ved hjelp av en mellomtjener. Det dedikerte kommunikasjonslaget kan gi en rekke fordeler, som for eksempel observerbarhet på kommunikasjon hvilket kan gi sikre tilkoblinger, eller automatiserte gjenforsøk og backoff ved mislykkede forespørsler.

Oppbygning
----------

En tjenestemaske består av mellomtjenere parret med hver av tjenestene i en applikasjon og et sett med oppgavehåndteringsprosesser. Mellomtjenerne ligger i det som kalles dataplanet, mens styringsprosessene ligger i det som kalles kontrollplanet. Dataplanet avskjærer samtaler mellom ulike tjenester og behandler dem, mens kontrollplanet er hjernen i nettverket som koordinerer oppførselen til mellomtjenerne og tilbyr programmeringsgrensesnitt (API-er) for at drifts- og vedlikeholdspersonell skal kunne manipulere og observere hele nettverket.

Eksempler på produkter
----------------------

Tjenestemaske-arkitekturen er implementert av programvareprodukter som Istio, Linkerd, Consul, AWS App Mesh, Kuma, Traefik Mesh og Open Service Mesh. Mange tjenestemasker bruker Envoy proxy på dataplanet.

Se også
-------

* Tjenesteorientert arkitektur
* Mikrotjenester
* Mellomtjener
* Kubernetes
* Consul (programvare)
* Linkerd
* Open Service Mesh

Referanser
----------

1. ↑  Anjali Khatri; Vikram Khatri. *Mastering Service Mesh: Enhance, Secure, and Observe Cloud-native Applications with Istio, Linkerd, and Consul*. Packt Publishing. s. 39. ISBN 9781789611946.
2. ↑  Lee Calcote; Zack Butcher. *Istio: Up and Running, Using a Service Mesh to Connect, Secure, Control, and Observe*. O'Reilly Media. s. 3. ISBN 9781492043751.
3. ↑  Rahul Sharma; Avinash Singh. *Getting Started with Istio Service Mesh: Manage Microservices in Kubernetes*. Apress. s. 103. ISBN 9781484254585.
4. ↑  «servicemesh.es». Besøkt 2. september 2021.
**Tjenesteklasse**, eller *Class of Service – CoS*, er et konsept fra TCP/IP-verdenen i et forsøk på utvikle TCP/IP-teknologiene videre fra Best Effort-stadiet.

Konseptet er laget for å håndtere ulike tjenestetyper ved å dele disse inn i et antall – vanligvis tre eller fire – definerte klasser som så gis ulik håndtering/prioritering gjennom et nett. Det er kun snakk om en priortering innenfor de ressursene man rår over til enhver tid og den trafikken man må håndtere, så det medfører ingen garantier for kvaliteten på tjenesten. Et paradoks blir det da at jo mer trafikk som gis høyere tjenesteklasse, jo dårligere blir kvaliteten på den resterende trafikken.

Det finnes ulike måter å håndtere tjenesteklasser på, men felles for alle er at alle nettelementene må kunne bruke den valgte mekanismen. Det er dermed kun nettoperatøren som kan håndtere dette, ikke en tjenesteleverandør uten egne nett og systemer.

Resultatet av dette arbeidet vil få stor betydning for TCP/IP-teknologienes fremtid som plattform for tradisjonelle teletjenester som f.eks. telefoni.

Se også
-------

* Tjenestekvalitet
* Best Effort
Pansergjedder er dekket av glinsende ganoidskjell
Skjell hos mort   (*Rutilus rutilus*)
Kroppsskjell hos savanneskjelldyr   (*Manis temminckii*)
Skjell hos kjempehavørn   (*Haliaeetus pelagicus*)
Skjell hos snoker (Colubridae)
**Skjell** er plateformede huddannelser som helt eller delvis dekker kroppen hos en rekke ulike dyr, for eksempel mange fisker, skjellkrypdyr, skjelldyr, fugler og sommerfugler.

Det finnes flere typer skjell. Såkalte kitinskjell er vanlig hos virvelløse dyr, for eksempel hos sommerfugler og mange andre insekter, og består av kutikulardannelser (avflatede kitinhår). Hos virveldyr er skjellene enten hornskjell (epidermale skjell av keratin) fra overhuden eller benskjell (dermale skjell) fra lærhuden. Begge typene kan opptre på samme art. Fiskeskjell antas å være rester av et benpanser, som kledte forhistoriske fiskearter for millioner av år siden. Noen få primitive fiskearter, som pansergjedder, er dekket av såkalte ganoidskjell, som er et basalt kompakt benlag som utvendig er dekket av et skinnende hardt og gjennomsiktig lag av ganoin, som kan minne om brostein. Bruskfisker har såkalte plakoidskjell, som består av en basal benplate i lærhuden med en pigg (som stikker ut gjennom overhuden) og et hardt utvendig emaljelignende lag av vitrodentin. Hos benfisker er skjellene bendannelser som sitter i lommer i lærhuden, med bakkanten stikkende ut av overhuden som takstein. Hos noen arter, for eksempel uer, er bakkanten av skjellene, som kalles ctenoidskjell, forsynt med små pigger, men er skjellene glatte, som hos sild og lignende fisker, kalles de cycloidskjell. Hos krypdyr er skjellene som oftest epidermale, forhornede plater av overhud. Hos skilpadder består skjellene av benplater i lærhuden og benskjellet er forbenet med det indre skjelettet. Fuglene har hornskjell på benene og fjærene har trolig en felles opprinnelse med krypdyrenes hornskjell. Mange pattedyr har også små hornskjell, spesielt på poter og haler (for eksempel rotter). Beltedyr og skjelldyr har et ytre skall av hornskjell, som understøttes av benplater i lærhuden.

Se også
-------

* Skjell
* Bløtdyrskall
	+ Konkylie
	+ Muslingskall
	+ Sneglehus

Referanser
----------

1. ↑  Åbro, Arnold. (2013, 12. mars). *Skjell: huddannelse*. Store norske leksikon. Besøkt 23. juni 2016
**Skjelderups gate** (10–16, 13a–17) er ei gate på Sofienberg i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Trondheimsveien til krysset mellom Rathkes gate og Sofienberggata.

Gatas nummerering kan være forvirrende. I løpet av to kvartaler kommer en forbi tre gårder med nummer 17: Rathkes gate, Sverdrups gate og Skjelderups gate. Videre kommer gårdene i Skjelderups gate i rekkefølgen 15, 13, 17.

Bebyggelsen er i all hovedsak eldre leiegårder på fire etasjer. Det er lite næringsvirksomhet. Gata er delvis opparbeidd som gatetun. Nr 17 er studentboliger for Oslo- og Akershushøgskolenes studentsamskipnad.

Gata er oppkalt etter medisinprofessor Michael Skjelderup.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Skjelderups gate». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 510-511. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Klosterheim om sommeren
**Klosterheim** var et forsamlingslokale på Bryn i Oslo. Bygningen ble oppført 1910-1911 som lokale for Bryn Totalavholdsforening og gymnastikksal for nærliggende Bryn skole. Blant initiativtakerne var Ole Devik (1856-1941). Klosterheim har adresse Tvetenveien 46 og har gitt navn til Klosterheimveien i samme område.

Klosterheim har navn etter Asbjørn Kloster (1823-1876), avholdsbevegelsens grunnlegger i Norge. Bygningen har blitt brukt som kultursenter og møtested også for andre foreninger og organisasjoner. Bygningen er i dag oppbygget slik at den inneholder fire boliger.

Referanser
----------

1. 1 2  Den første opprinnelse Bryn skole
2. ↑  Klosterheim Oppdag Groruddalen
3. ↑  
Tvedt, Knut Are, red. (2010). *Oslo byleksikon* (femte utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 307. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Klosterheim». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Klosterheim på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***Café*** er Sveriges største moteblad for menn med cirka 180 000 lesere hver måned, hvor 78,5 prosent er menn og 21,5 prosent er kvinner. Den inneholder artikler om blant annet mote, nöje og sport. *Café*s målgruppe er menn mellom 18 og 40 år, som bor i by. *Café*s TS-kontrollerede opplag (hele år 2005) er 42 600 solgte eksemplar per måned. 

*Café* ble startet i mai 1990 og ble utgitt av det nå nedlagte svenske forlaget Rosenudde förlag. *Café* var den første i Sverige av en nye type av livsstilsmagasin for unge menn, som har vokst frem gjennom 1990-tallet. I desember 1991 ble bladet kjøpt av Hachette Sverige AB, en del av verdens største magasinsforlag Hachette Filipacchi Médias, med hovedkontor i Paris og utgivelser i 34 land over hele verden. Blant de mer en 200 avisene og magasinene finnes ledende varemerker som *Café*, *Elle*, *Paris Match*, *Premiere*, *Red*, *Quo* med flere. 2007 kjøpte Allers förlag Hachettes svenske del og tok dermed over utgivelsen av magasinene *Café*, *Elle*, *Elle Interiör*, *Elle Mat & vin* og *Elle Lyx* i Sverige. 

*Café* profilerer seg først og fremst som et motemagasin og sammenligner seg med tilsvarende amerikanske og engelske som *Esquire* og *GQ*.

Referanser
----------

1. ↑  (källa: Orvesto, första kvartalet 2004).

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
Café Central

**Café Central** er en kafé og restaurant i Wien. Den er lokalisert i Herrengasse 14 i byens sentrum, og er et av de fremste eksemplene på den særskilte wienerske kafékulturen, og er en populær turistattraksjon.

Kafeen ble startet i 1860, og mot slutten av 1800-tallet ble den et viktig møtested for byens intellektuelle. Personligheter som Sigmund Freud, Peter Altenberg, Theodor Herzl, Hugo von Hofmannsthal, Adolf Loos og Leo Trotskij var blant stamgjestene. Representanter for den filosofiske retningen som kalles logisk positivisme hadde også møter her før første verdenskrig.

Central var i en periode etter andre verdenskrig stengt, men ble gjenåpnet i 1975 i nyoppussede lokaler i nærheten av den opprinnelige beliggenheten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Café Central, Vienna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Buddhistisk humanisme** er den humanistiske/buddhistiske retningen som vektlegger buddhistisk filosofi og tro i forening med allmenne humanistiske ideer.

Buddha
------

Buddha, den sentrale personen og grunnleggeren av buddhismen, regnes av mange som en slags humanist. Buddhismen kjenner ikke noe personlig gudsbegrep, selv om den i høyeste grad har tro på trancendentale krefter både i og utenfor mennesket og dets evner.

Theravada
---------

Den eldste tradisjonen innen buddhismen kalles Theravada, og også den som har forandret seg minst. Landene Sri Lanka, Burma, Bangladesh, Thailand, Kambodsja og Laos er de områdene hvor Theravada-buddhismen er mest utbredt. I tillegg til disse finnes Theravada-buddhismen i India og Indonesia, men i et langt mer beskjedent omfang. Theravada regnes av mange som den buddhistiske retningen med flest likheter til humanismen.

Likheter mellom buddhisme og humanisme[]
----------------------------------------

Buddhismen og humanismen har flere likheter:

* Buddhismen mener: Spørsmålet om Gud finnes er likegyldig.
* Humanismen mener: Sannsynligheten for Guds eksistens er svært liten og blir derfor sett på som ikke eksisterende (ateistisk oppfatning)/Guds eksistens er likegyldig (agnostisk oppfatning)

* Buddhismen mener: Mennesket er i sentrum, og ikke Gud.
* Humanismen mener: -Enig-

* Buddhismen mener: Mennesket må bruke fornuften, og ta egne valg.
* Humanismen mener: -Enig-

* Buddhismen mener: Store spørsmål, som verdens fødsel og slutt – som det for øvrig ikke er særlig mulig å få noe tilfredsstillende svar på – er likegyldige.
* Humanismen mener: Meningene er delte.
Buddhismen er en verdensreligion, som oppstod i og omkring det gamle kongedømmet Magadha (nå i Bihar, India), og som er basert på lærdommene til Siddhārtha Gautama, som ble kalt en "Buddha" ("Den opplyste").). Buddhismen spredte seg utenfor Magadha sallerede i Buddha's levetid.

I regjeringstiden til det buddhistiske Mauryariket, under keiser Ashoka, delte buddhismen seg i to retninger: Mahāsāṃghika og sthaviravāda, som hver enkelt spredte seg utover India og ble splittet i tallrike undersekter. I moderne tid, eksisterer to store greiner av buddhismen: Theravāda i Sri Lanka og Sørøst-Asia, og Mahāyāna i Himalaya, Tibet og Øst-Asia.

Buddhismen som en egen organisert religion tapte innflytelse etter Guptariket i det 7. århundre, og opplevde sin nedgang fra sitt opprinnelsesland omkring det 13. århundre, men ikke uten å etterlate seg en signifikant innflytelse. Med unntak av Himalaya-regionen og sør-India, ble buddhismen i India nesten utryddet av Islam i slutten av det 12. århundre. Buddhismen eksisterer fortsatt i Himalaya-områdene Sikkim, Ladakh, Arunachal Pradesh, Darjeeling i Vest- Bengal, og i Lahaul og Spiti i det øvre Himachal Pradesh. Ifølge Folketellingen i 2011 i India, utgjør buddhister 0,7 % av Indias befolkning eller 8,4 millioner individer. Tradisjonelle buddhister er 13 % og Navayana-buddhister (konverterte eller Neo-buddhisters) utgjør mer enn 87 % av det indiske buddhistiske fellesskap ifølge folketellingen fra 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Monier-Williams, Monier. *Dictionary of Sanskrit*. OUP.
2. ↑  Akira Hirakawa, Paul Groner, *A history of Indian Buddhism: from Śākyamuni to early Mahāyāna*. Reprint published by Motilal Banarsidass Publ. 1993, page 2.
3. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. juli 2017. Besøkt 30. mars 2018.
4. ↑  «Dalits who converted to Buddhism better off in literacy and well-being: Survey».
5. ↑  Peter Harvey, *An Introduction to Buddhism: Teachings, History and Practices*, p. 400. Cambridge University Press, 2012, ISBN 978-052185-942-4
6. ↑  *The New York times guide to essential knowledge: a desk reference for the curious mind*. Macmillan 2004, page 513.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |