recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Åklagarmyndigheten** er en svensk statlig etat som har ansvar for rettsforfølgelse av lovbrudd. Etaten har rundt 1100 ansatte, hvorav drøyt halvparten er anklagere.

Organisasjon
------------

Åklagarmyndigheten er organisert med *Riksåklagaren* i Stockholm, som har rundt 80 ansatte, og 43 *åklagarkammare* rundt om i landet, hver ledet av en sjefanklager. Anklagerkamrene har ofte et geografisk ansvarsområde, men noen kamre har ansvar for spesiell rettsforfølgelse, som organisert og grenseoverskridende kriminalitet.

Riksanklagerens kanselli inkluderer spesialenheter med ansvar for korrupsjon og mistanker mot polititjenestemenn.

I tillegg arbeider noen anklagere ved Ekobrottsmyndigheten, som er en egen etat med ansvar for økonomisk kriminalitet.

Virksomhet
----------

Åklagarmyndigheten utgjør et viktig ledd i Sveriges strafferettsvesen: politi – anklager – domstol – kriminalomsorg.

Når politiet får kjennskap til et lovbrudd, åpnes en etterforskning. Når en person er mistenkt for lovbruddet, trer anklageren inn som etterforskningsleder og bestemmer hvordan den videre etterforskningen skal organiseres, og eventuelt om det skal reises tiltale. Anklageren fører i såfall saken for retten.

Grader
------

1. Riksåklagare
2. Vice riksåklagare
3. Överåklagare
4. Vice överåklagare
5. Chefsåklagare
6. Vice chefsåklagare
7. Kammaråklagare
8. Assistentåklagare
9. Åklagaraspirant

Referanser
----------

1. ↑  Historikk Arkivert 1. oktober 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  Åklagarkamrarna[*død lenke*]
3. ↑  Om Åklagarmyndigheten

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* Ekobrottsmyndigheten
Wandererfabrikken (1920)
**Wanderer** var en tysk produsent av blant annet biler og sykler, grunnlagt 26. februar 1885 av Johann Baptist Winklhofer og Richard Adolf Jaenicke. 
Det hele startet som en sykkelforretning, men utviklet seg til en fabrikk som laget flere produkter, bl.a. Continental skrivemaskiner og ulike verktøymaskiner. 
Wanderernavnets historie: 
26. februar 1885: Etablerte firmaet "Chemnitzer-Velociped-Depot Winklhofer & Jaenicke".
4. januar 1887: Wanderer ble tat ti bruk som navnet på selskapets sykler.
5. mai 1896: Firmaet "Winklhofer & Jaenicke, Schönau/Chemnitz" skifter navn til WANDERER Fahrradwerke AG. 

Den første Wanderer motorsykkelen kom i 1902, og i 1905 den første prototypen på en bil. I 1907 kom en bil til. Fabrikken skiftet nå navn til Wanderer-Werke. 
Wanderer betyr «vandrer» eller «omstreifer», deres første logo var et våpenskjold med en stupende svale i og med firmagrunnleggernes navn på toppen, men dette var før de bygde biler, kun sykler.

Wanderer stilte ut sine motorsykler på bilutstillingen på Akershus 1909 gjennom Hans Erichsens Sportsforretning på Lilletorget. Bertel O. Steen sikret seg fra 1934 også agenturet for Wanderer som da hadde ligget 11 år i dvale her hjemme. 
Det ble aldri noen produksjon av disse første bilene, men i 1911 presenterte de Wanderer «Puppchen», den første riktige bilen fra Wanderer. 

I 1932 ledet den saksiske delstatsbanken de fire merkene Audi, DKW, Horch og Wanderer sammen i konsernet Auto Union.
Av Auto Unions fire merker ble Audi profilert som individualistmerket. Det kom tilbake på markedet i 1933, kombinerte DKWs forhjulstrekk med Wandererkomponenter, og ble bare bygget i små serier. I 1938/39 ble disse modellene fjernet til fordel for en mer konvensjonell, Horch-konstruert bil med bakhjulstrekk og Audi-emblem.

Både bil- og motorsykkelproduksjon opphørte i 1942. Etter andre verdenskrig havnet fabrikkene i øst-sonen og merket Wanderer forsvant.

* Wanderer W25K (1936–1938)Wanderer W25K (1936–1938)
* Tosylindret Wanderer (1906)Tosylindret Wanderer (1906)
* Auto Union Wanderer W25K (1936)Auto Union Wanderer W25K (1936)
* Wanderer W51SWanderer W51S

Referanser
----------

1. ↑   Pressearchiv 20. Jahrhundert, oppført som Wanderer-Werke vorm. Winklhofer & Jaenicke AG, Pressearchiv 20. Jahrhundert mappe-ID co/024424, besøkt 1. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wanderer-Werke AG (company) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historien til Wanderer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Alf Victor Guldberg** (født 17. mars 1866 i Kristiania, død 15. februar 1936 i Vestre Aker) var en norsk matematiker. Han var sønn av Axel Sophus Guldberg og Cathinka Guldberg var hans tante. Han ble student i 1885 og cand.real. i 1892. I 1892 ble han dosent og i 1913 ble han professor i matematikk ved Universitetet i Oslo. Ellers underviste han ved Krigsskolen og Den Militære Høiskole.

Guldberg var medlem av Det Norske Videnskapsakademi fra 1897. Han var også medlem av styret i Norske Liv fra 1902. Han var formann i Den norske Aktuarforening fra 1913 til 1919 og i Norsk Matematikkforening fra 1925 til 1929.

Publikasjoner
-------------

Han skrev ca 80 matematiske avhandlinger i tidsskrifter i Norge og utlandet og ga ut en lærebok, *Theorie der linearen Differenzengleichungen* (1911) sammen med George Wallenberg).

Referanser
----------

1. ↑  Isaksen, Asbjørn (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

Kilder
------

* Om Alf Victor Guldberg i Hvem er Hvem 1930 side 152

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MGP
 |
**Trafo Kunsthall** er et kunstgalleri i Asker sentrum i Asker, etablert i 2006 som *Galleri Trafo*. Kunsthallen ligger ved Asker stasjon, i en nedlagt transformatorstasjon fra 1922. Denne ble opprinnelig bygget for å sikre strømforsyning til Drammenbanen. 

Galleriet huser nå utstillingsrom i første etasje, galleri i annen etasje og et grafisk verksted i tredje etasje. Ideen om å opprette et kunstgalleri her oppsto i 1995. Kunstnerne Bjørn Carlsen og Bjørn Krogstad og kommunepolitikeren Erik Røed var sentrale i arbeidet med å utvikle ideen og sette planene ut i livet.

Trafo Kunsthall ble tildelt Asker kommunes byggeskikkpris for 2008.

Referanser
----------

1. ↑  «Trafo Kunsthall > Historie». trafokunsthall.no. Besøkt 6. desember 2023.
2. ↑  «Trafo vant prisen». *Budstikka*. 15. november 2008. Besøkt 6. desember 2023.

Transformatorstasjonen i mai 1922.  
Foto: Anders Beer Wilse

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
1968-modell BMW Glas 3000GT. Bilen har en BMW-logo i fronten, men grillen ser ikke ut som en BMW
**Glas**, Hans Glas GmbH, Isaria Maschinenfabrik, Dingolfing, Tyskland, bilprodusent i perioden 1955–1968. 

Glas hadde lenge produsert jordbruksmaskiner, da man i 1951 lanserte småbilen Goggo, den første i Tyskland. Goggomobil ble produsert 1955 og var tilgjengelig i flere motoralternativer: 250cc, 300cc og 400cc, 2-sylindret totaktsmotorer. Da markedet for småbiler ble mindre satset Glas på store luksussedaner og coupéer som Glas 1700 og Glas V8. Disse modellene ble designet av italienske Frua. Etterspørselen etter bilene var ikke så store som man trodde, og Glas ble kjøpt opp av BMW i 1966.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Glas (company) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

| * v
* d
* r
 BMW – Liste over BMW-modeller – Liste over BMW-motorer – Alle BMW-artikler |
| --- |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*Se også Thomas Bang (Drammen), ordfører og advokat*

**Thomas Jensen Bang** (født 1600 i Flemløse ved Assens (by) på Fyn, død 27. oktober 1661 i København) var en dansk filolog og professor.

Etter skolegang i Assens og Odense studerte han fra 1621 ved Københavns Universitet hos teologi-professor Hans Rasmussen Brochmann (1597–1638), som ansatte Thomas som lærer til sine barn. I 1627 reiste Thomas utenlands til Rostock, Franecker og Wittenberg for å lære de østerlandske språk (semittiske språk), spesielt hebraisk, slik at han fra 1630 fikk jobben som professor i *hebraiske språk* ved Københavns Universitet der han fra 1649 også var bibliotekar og fikk nye lokaler innvidd i 1657. Fra 1652 hadde han også vært professor i teologi, året før han fikk doktorgrad. Etter Københavns beleiring 1658 til 1660 døde han i 1661. Det var Bang som hjalp en ung Simon Hof å søke på jobben som rektor ved Trondheim katedralskole.

Han var gift med Else Didriksdatter Bartskjær (1614–1675). Blant de seks av fjorten barn som levde til voksen alder, finner vi Kirstine Bang (1635–1699) som ble gift med Oslobispen Hans Rosing. Ellers var Thomas søskenbarn til biskopen Niels Hansen Bang (1614–1676).

Verker
------

* Thomæ Bangi, Coelum orientis et prisci mundi, om bokstavskriften (1657)
* Thomæ Bangii. «Observationum philologicarum libri duo». Europeana. Besøkt 9. oktober 2014. . Om det latinske språk
* *Aurora Latinitatis*, en elementær lærebok i latinsk grammatikk for skolebarn

Referanser
----------

1. ↑   archive.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  M. Cl. Gertz, Bang, Thomas i Dansk biografisk lexicon, 1887–1905.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Amilcar CC 1921
Amilcar type C-GS
Amilcar Torpedo 1927
Amilcar Compound 1937
**Amilcar** var et fransk bilmerke som ble produsert mellom 1921 og 1939. Deres første modell var en liten passasjerbil svært lik Le Zèbre, designet av Jules Salomon og Edmond Moyet. Deretter kom deres andre modell, **903** CC, som var tilgjengelig i to versjoner: **CS**, som var en sportsmodell, og **C4**, som var familiemodellen. Bilen ble levert med en tretrinns girkasse.

Den mest kjente modellen var **CGS Grand Sport** fra 1924, som var utstyrt med en 1,1 liters (1074 ccm) motor og bremser på alle fire hjul. Denne ble videreutviklet til **CGSS Grand Sport Surbaissé**. Disse modellene ble bygget på lisens i Tyskland (som Pluto, i Østerrike som Grofri og i Italia som Amilcar Italiana). 

Midt på 1920-tallet engasjerte selskapet seg i motorsport, med flere biler utstyrt med en 1,1 liters (1100 ccm) motor med seks sylindre og kompressor. Selskapet produserte også en mindre modell, **M-Type**, med en 1,2 liters motor, som ble lansert i 1928. Denne ble etterfulgt av versjonene M2, M3 og M4.

Sent på 1930-tallet introduserte Amilcar to nye modeller. Den ene var *14cv*, som var utstyrt med en firesylindret motor. I 1937 fusjonerte selskapet med Hotchkiss, og den neste modellen var den forhjulsdrevne Amilcar Compound, som var relativt avansert for sin tid.

Produksjonen av Amilcar kom aldri i gang igjen etter andre verdenskrig.

Viktige Amilcar-modeller
------------------------

* 1922 Amilcar CC
* 1922 Amilcar C4
* 1923 Amilcar E
* 1924 Amilcar CGS
* 1925 Amilcar CS
* 1926 Amilcar CGSS
* 1927 Amilcar C6
* 1928 Amilcar M
* 1928 Amilcar C8
* 1930 Amilcar C8 bis
* 1930 Amilcar CS8
* 1934 Amilcar Pégase
* 1938 Amilcar Compound (B38)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amilcar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* 
*
**Ulrik Fredrik Rosing** (født 17. desember 1776 i Fredrikstad, død 1841 i Horsens) var en norsk prest. Han ble kjent for sin innsats for de norske og danske fangene som satt i engelsk fangenskap (prisonen) under Napoleonskrigene.

Ulrik måtte gå på Christiania katedralskole frem til 1796, og i 1799 hadde han endog en teologisk embetseksamen. Han ble ansatt som prest i den dansk-norske lutherske kirken i London i 1801 og virket der til han fikk innvilget avskjed i 1811 og virket som prest i Horsens frem til sin død i 1841. Den 28. januar 1811 ble han utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.

I Londontiden var Ulrik en viktig støtte for de nær syv tusen danske og norske fangene som satt i engelske fengsel etter å ha tatt del i Napoleonskrigen på fransk side. Han holdt gudstjenester ombord i fangeskipene, formidlet brev hjem, samlet inn penger som han omsatte i gaver til fangene (såpe, tobakk, klær, bøker). Han besørget endog fem tusen nytestamenter og ei salmebok. Rosing opprettet en konfirmasjonsskole for de yngste fangene. Efter krigen belønnet de hjemvendte fangene Ulrik med en medalje av gull.

Familie
-------

Han var sønn av toller Hans Rosing og Hedevig Rothenburg. Faren var av Rosing (slekt), og oldebarn av Christianiabispen Hans Rosing. Ulrik var oppkalt etter sin bestefar som igjen var oppkalt etter sin tippoldefar Hans Rosings nære venn, stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve. Rosings datter Hedevig Rosing (1825–1913) ble en aktet lærer for døvstumme og kvinnesaksforkjemper i Kristiania og publiserte en beretning om Ulrik i *Folkevennen* i 1875 («Prisonlivet 1807–14»).

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 31. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ulrik Fredrik Rosing i Dansk biografisk lexicon.

Litteratur
----------

* Roos, Carl: *Prisonen. Danske og norske krigsfanger i England 1807-14*

Portal: Danmark
Understell og motor , 1907 *UNIC*. Bilen ble brukt på den første norske bussruten, mai 1908. Her fotografert på jubileumsturen i 2008, 100 år etter.  Foto: Halvard Hatlen 
1907 *UNIC*  Foto: Halvard Hatlen 
1907 *UNIC*  Foto: Halvard Hatlen 
**UNIC** var en fransk bilfabrikant grunnlagt av Georges Richard i 1906, etter at han sluttet hos Richard-Brasier. *UNIC* var produsenter av lastbilunderstell. Navnet *UNIC* kommer av at fabrikken kun hadde planer om å bygge bare èn serie (? utgave), men senere kom det flere typer. 

Société anonyme des automobiles UNIC ble etablert i Puteaux og produserte biler med to og fire sylindre. Den firesylindrede modellen med 1943 cm³ 12 CV var ekstremt populær og ble produsert nesten 20 år. 

Under første verdenskrig var UNIC drosjer med i forflytningen av tropper i forbindelse med slaget ved Marne.

UNIC ble i 1958 en del av Simca. I 1966 ble Simcas UNIC-lastbildivisjon tatt over av Fiat. I 1975 ble denne produksjonen overtatt av Iveco. All produksjon i Frankrike ble lagt ned i 1987.

1907 *UNIC*, fotografert i Kristiania (Oslo), før turen til Møre og Romsdal.  Foto: Eivind Enger, Kristiania, 1908.

Som buss i Norge
----------------

Den første bussruten i Norge ble kjørt med en *UNIC* 1907-modell med seks sitteplasser. Den var bare i drift som rutebil i fire år før et nytt kjøretøy overtok dens plass. Bilen ble donert til Romsdalsmuseet i Molde av Molde Bilruter ved Ole Rødseth og er bevart på Romsdalsmuseet og har registreringsnummer T-1. Johan O. Aarø fikk kjøpt bil og lærte seg å kjøre den. Johan brukte 17 timer på den 480 kilometer lange reisen fra Kristiania til Åndalsnes. Derfra ble bilen fraktet med dampbåt til Molde.

Bare bilens understell og motor var produsert av *UNIC*. I Kristiania bygde firmaet Kolberg, Caspary & Co karosseriet i lokalene til *Kløvstad & Søns Vognfabrik*. Den var åpen og hadde kalesje. Motoren ga 18 Hk og farten var omtrent 60 km/t. De konstruerte en ny type klappsete der passasjeren satt i kjørerettningen. 

Posten Norge utga 6. juni 2008 en serie på fire frimerke med motiv fra norsk kommunikasjonshistorie. *Aarø Automobilselskaps* første rutebil *Unic* er avbildet på ett av frimerkene.

Referanser
----------

1. ↑  Losnegård, Gaute. 2008. Side 41-42.
2. ↑  Harnes, Oddbjørn. 2008.

Litteratur
----------

* Losnegård, Gaute. 2008. *Norsk rutebilhistorie*. Skald forlag. ISBN 9788279591252 256 sider.
* Ebbestad, Alf Vidar. 2008. *Bussarven kjøres videre.* Romsdals Budstikke 11. april 2008. side 18-19
* Harnes, Oddbjørn. 2008. *Unic på frimerke.* Romsdals Budstikke 9. juni 2008. side 8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Den lille øya*** (originaltittel *The little Island*) er en tredveminutters kortfilm fra 1958. Dette er animasjonslegenden Richard Williams, som har stått bak *Hvem lurte Roger Rabbit* sitt animasjonsregi og spillefilmen *The thief and the cobbler* sitt første verk. Han fikk mange priser for den.

Handling
--------

Filmen handler om tre menn som har hver sin drøm. Den ene har «Sannhet», den andre har «Skjønnhet» og den tredje har «Godhet».

Om produksjonen
---------------

Richard Williams dro til London for å lage denne filmen. Richard Williams animerte, redigerte, regisserte og produserte filmen. Han brukte cirka et år på den og måtte lage mange reklamefilmer for å få råd til å lage filmen. The sinofonia of London spilte musikken som var komponert av Tristram Cary.
Han skulle egentlig bare være i London for å lage «den ene» filmen, men når den ble en suksess ble han og startet et animasjonsstudio kalt «Richard Williams animation».

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0194113, Wikidata Q37312,
2. 1 2   *Freebase-data fra Google*, Google, Wikidata Q15241312,

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den lille øya* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den lille øya* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
Portrettdetalje av Lave Brahe i ridderrutsning fra gravsten i Lund domkirkes krypt  Foto: Orf3us 
**Lave Brahe til Krogholm og Vidskøfle** (født omkring 1500, død i 1567 på Krogholm slott) var en dansk ridder og riksråd. 

Han var sønn av Axel Axelsen Brahe og Anne Lavesdatter Brock, og studerte i sin ungdom i Tyskland. I 1532 ble han hoffsinde og i 1534 deltok han i Slaget ved Øksnebjerg hvor han fikk hesten skutt under seg, og ble såret på nesen av et spydhugg. I 1539 var han fodermarsk, og i 1552 ble han medlem av Rigsrådet. Under Syvårskrigen ledet han i 1563 den skånske, sjællandske og fynske adelen. I årene 1564–65 var han krigskommissær sammen med de skånske adelsmennene Peder Bille og Steen Rosensparre.

Lensmann
--------

Han hadde betydelige forleninger: Fra 1538–42 Gjelstrup i Ods herred, 1544–67 Fultofte og Heglinge, 1551–67 Froste herred, 1565–67 Vefre og Høgby i Oxie herred. Etter faren arvet han Krogholm i Skåne, og gjennom sitt ekteskap med fru Gørvel Fadersdatter, ble han en av Danmarks rikeste adelsmenn med gods både i Norge og Sverige. Gørvel Sparre beskrev ekteskapet med Brahe som sitt lykkeligste, og sammen flyttet paret i 1554 til Lund.

Konflikt med Ulfstandene
------------------------

Brahe hadde et fiendtlig forhold til fru Gørvels stesønner fra hennes tidligere ekteskap med lensmannen på Varberg slott, Truid Ulfstand. De utøvde vold på hverandres eiendommer så kong Christian III til sist måtte bryte inn i konflikten, hvoretter han lot riksråd Erik Banner tvinge de stridende partene til forlik. 

I 1548 ledsaget Lave Brahe sammen med sin 12 år gamle stesønn Niels – som var Ulfstandenes halvbror – prinsesse Anna til hennes bryllup i Sachsen med August I. På tilbakereisen døde Niels, hvoretter den eldste av brødrene, Lave Ulfstand, spredte det rykte at Lave Brahe selv var skyld i guttens død. Under begravelsen i Lund domirke, forlangte Ulfstand å få kisten åpnet for å konstatere dødsårsaken samt undersøke om det virkelig var broren som skulle begraves. Det viste seg at gutten var død av pest. Saken kom for kongens domstol, hvor begge parter ble frikjente for hverandres tiltaler. 

Lave Brahe døde på Krogholm i det sydlige Skåne den 5. mars 1567 og ble begravet i Lund domkirke. Hans kone overlevde ham med 40 år, hvoretter hun ble begravet ved hans side. I Domkirkens nordre sideskip henger deres portretter på to pilarer. Paret er også avbildet på deres felles gravsten i hvit skifermarmor, som nå befinner seg i domkirkens krypt.

Referanser
----------

1. 1 2  *Brahe, Lave*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 1. nov. 2014
2. 1 2  Nylander, Marcus: *Gravstenar i Lunds domkyrkas krypta*, Lunds domkyrkoförsamling, 2006

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree
 |
Madame Tussauds i London
**Madame Tussauds** er et vokskabinett i London, England, med filialer i Amsterdam, Berlin, Hongkong, Las Vegas, New York, Shanghai og Washington, DC. Siste skudd på stammen er den nye filialen i Hollywood som åpnet 26. juli 2009.

Grunnleggeren, *Madame Tussaud*, het Marie Tussaud, og var født den 1. desember 1761 i en tyskspråklig familie i Strasbourg. Hun var datter av soldaten Joseph Grosholtz.

I København finnes Louis Tussaud's Wax Museum, som til tross for navnet ikke er tilknyttet Madame Tussauds.

Referanser
----------

1. ↑  samuel25 (juli 2009). «The opening of Madame Tussauds Hollywood in Los Angeles (July 21, 2009)». Nachofoto. Besøkt 18. august 2009. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Madame Tussauds – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Madame Tussauds – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
**Henning Bremer Bødtker** (født 14. august 1891 i Svelvik, død 19. november 1975) var en norsk høyesterettsadvokat. Han var formann i hovedstyret for Den norske sagførerforening fra 1940 til han ble avsatt og fengslet av okkupasjonsmakten i 1941 - og videre fra 1945 til 1947 - og regjeringsadvokat fra 1945 til 1962.

Bødtker tok examen artium i 1909 og juridisk embetseksamen i 1913. Han var dommerfullmektig 1914-1916 og advokatfullmektig 1916-1918 og fikk bevilling som advokat i 1919. I 1916 var han formann i Studentersamfunnet. Fra 1919 til han ble utnevnt til regjeringsadvokat i 1945 drev han sin egen advokatforretning i Oslo.

Bødtker var sekretær for Den norske sagførerforening (nå Den norske advokatforening) fra 1929 til 1937 og medlem av foreningens hovedstyre fra 1938. Han var styreformann i Fellesbanken i 1947-1964, formann for Nortraship-oppgjøret i 1944-1946, formann for oppgjørskommisjonen angående hvalfangerflåten i 1946-1947 og revisor for Den norske nobelkomité i 1946-1972. Han var også formann for Foreningen Nordens norske hovedstyre i 1950-1956 og formann i styret for Norsk kulelager AS og Norsk Trelleborg Gummi AS.

Utmerkelser
-----------

Bødtker ble i 1955 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden. Han mottok også Kongens fortjenstmedalje i gull og ble utnevnt til kommandør av Dannebrogordenen, Finlands hvite roses orden og den svenske Nordstjerneordenen.

Bibliografi
-----------

* Den norske sagførerforenings 25års beretning, 1922
* Om god sakførerskikk og kollegiale forhold, 1949
* En advokat forteller, 1970, sitert i

Referanser
----------

1. ↑  Bødtker, Henning (1970). *En advokat forteller*. Oslo: Aschehoug. s. 141 og 162.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. oktober 2015. Besøkt 5. desember 2014.

Kilder
------

* *Hvem er hvem 1973*, side 99,

Eksterne lenker
---------------

* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Henning Bødtker

| * v
* d
* r
Regjeringsadvokaten |
| --- |
| 
* Morgenstierne (1816–1820)
* Hielm (1820–1825)
* Petersen (1830–1837)
* Aars (1822–1830)
* Stang (1837–1839)
* Bruun (1839–1842)
* Skjelderup (1842–1859)
* Dunker (1859–1870)
* Grønn (1870–1873)
* Lasson (1873–1893)
* Bergh (1893–1904)
* Lous (1904–1917)
* Schjødt (1917–1923)
* Johanssen (1924–1939)
* Voss (1939–1941)
* Bødtker (1945–1962)
* Michelsen (1962–1972)
* Haug (1972–1993)
* Fagernæs (1993–2015)
* Sejersted (2015–)

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
En **universelt unik identifikator** (**UUID**), noen ganger kalt **globalt unik identifikator** (**GUID**), er et 128-biters nominelt nummer brukt for informasjon i datasystemer.

Når man genererer en UUID i henhold til standardmetodene vil man for de fleste praktiske formål få et tall som er unikt. Deres unikhet er ikke avhengig av en sentral registreringsmyndighet eller samordning mellom partene som genererer dem (i motsetning til de fleste andre nummereringsordninger). Det er dog en viss sannsynlighet for at en UUID vil bli duplisert, men den er nær nok til null til å være ubetydelig for de fleste formål.

Med utgangspunkt i den lave sannsynlligheten for kollisjon gjør UUID det mulig for alle å generere et nummer som kan brukes til å identifisere noe med god sikkerhet for at identifikatoren ikke dupliserer en annen identifikator. På denne måten kan informasjon merket med UUID-er fra uavhengige parter senere kombineres til en enkelt database eller overføres på samme kanal med en ubetydelig sannsynlighet for duplisering.

Bruk av UUID er utbredt, og mange dataplattformer har støtte for å generere dem og for parsing av deres tekstlige representasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Kardinal, ordinære og nominelle tall - 2021» **(spansk)**. Besøkt 21. mars 2022.
2. ↑  «Universally Unique Identifiers (UUID)». Besøkt 21. mars 2021.
3. ↑  *ITU-T Recommendation X.667: Generation and registration of Universally Unique Identifiers (UUIDs) and their use as ASN.1 Object Identifier components*. Standard. October 2012.
En tegning John Keats gjorde ved å kalkere av en gravering av Sosibiosvasen.
**Ode** (fra gresk ᾠδή, *ōdḗ*, grunnbetydning «sang») er en form for høystemt lyrisk poesi som tar opp filosofiske eller moralske temaer eller hyller framstående personer eller en guddom. En ode kan gjerne være et rimfritt dikt. En klassisk ode er strukturert i tre hoveddeler: *strofen*, *antistrofen* og *epoden*. Ulike former som den homotetisk oden og den uregelmessige oden kommer også inn.

I antikken ble begrepet benyttet om sanger og sangbare dikt generelt, fra senantikken ble det utviklet en mer spesifikk betydning. I renessansen ble ordet brukt som musikalsk benevnelse for komposisjoner skrevet i samsvar med ode-idealene fra antikken.

Greske oder var opprinnelig poetiske stykker framført med musikalsk akkompagnement. Etter hvert som tiden gikk, ble de gradvis kjent som personlige lyriske komposisjoner enten de ble sunget (med eller uten musikkinstrumenter) eller bare resitert (alltid med akkompagnement). De fremste instrumentene som ble brukt var aulos og lyre (sistnevnte var det mest ærede instrumentet for antikkens grekere).

Det er tre typiske former for oder: den pindariske, horatiske og uregelmessige. Pindariske oder følger formen og stilen til Pindaros. Horatiske oder følger konvensjonene til Horatsus; odene til Horatsus imiterte bevisst de greske tekstforfatterne som Alkaios og Anakreon. Uregelmessige oder bruker rim, men ikke den tredelte formen til pindarisk ode, og heller ikke to- eller firelinjers strofen til horatiansk ode. Oden er et lyrisk dikt. Den formidler opphøyde og inspirerte følelser. Det er en lyrikk i en forseggjort form, uttrykt i et språk som er fantasifullt, verdig og oppriktig. I likhet med lyrikken er en ode av gresk opprinnelse.

Kjente oder
-----------

* *Ode til gleden*, med lyrikk av Friedrich Schiller (1785) og musikk av Ludwig van Beethoven (1824)
* *Ode til en gresk urne*, av John Keats (1819)

Referanser
----------

1. ↑  McDermott, William C. (1948): «Keats and Sosibios», *The Classical Journal*, **44**(1), s. 33–34.
2. ↑  ode, *NAOB*
3. ↑  «ode», *Cambridge Dictionary*
4. ↑  «homostrophic», *Oxford Reference*
5. ↑  «Pindaric Ode Definition and Examples», *Poem Analysis*
6. ↑  «Horatian Ode Definition and Examples», *Poem Analysis*
7. ↑  «Irregular Ode Definition and Examples», *Poem Analysis*

Litteratur
----------

* Pindaros (2004): *Olympiska och pythiska oden*, oversettelse til svensk ved Ingvar Björkeson, Natur & Kultur.

Generell litteratur
-------------------

* «Ode» i *Norsk Allkunnebok*, Fonna Forlag, 1959
* «Ode» i *Cappelens musikkleksikon*, 1980; ISBN 82-02-03690-9
* «Ode» (PDF) i *Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier*
* «What is an Ode?», *Oregon State Guide to English Literary Terms*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**August Frederich Schrumpf** (født 1804 eller 1807 i Güstrow, Tyskland, død 1856 i Oslo) var en tysk fiolinist og komponist som innvandret til Norge i første halvpart av 1800-tallet. Han var fra 1829 orkesteranfører og instruktør for Det musicalske Lyceum og hadde fra 1930 til 1840 tilsvarende stilling i Christiania Theaters Orkester.

Schrumpf var opprinnelig blant frimurerne i Güstrow  Mecklenburg, og ble i 1830 opptatt i den norske St. Johanneslogen St. Olaus til den hvide Leopard. Han var på det aktuelle tidspunkt dansk statsborger. Da August Schrumpf ble ansatt i Christiania Theaters Orkester, satte hans om betingelse at også hans bror skulle få ansettelse. Oscar Schrumpf ble derfor samtidig ansatt som førstefiolinist.

I Christiania Theaters Orkester etterfulgte Schrumpf Ole Bull som leder. Da særlig operaforestillingene ble utsatt for sterk kritikk, ble Schrumpf i 1840 avløst av Friedrich August Reissiger som korinstruktør. Samarbeidet mellom Schrumpf og Reissiger utviklet seg meget dårlig, og til slutt måtte Schrumpf tre til side også som leder av operaforestillingene. Schrumpf fortsatte å dirigere de rene orkesterverkene.

August Schrumpf forsøkte sammen med Lars Møller Ibsen og Lars Roverud i 1930 å opprette et musikkinstitutt for instrumentalister. Han underviste i klaver etter Logiers metode og hadde elever helt ned i åtteårs-alderen.

August Schrumpf giftet seg 7. juli 1832 med sopranen og skuespilleren Augusta Schrumpf, født Smith.

Referanser
----------

1. ↑   www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Frimurernes sangforening, Oslo: et tilbakeblikk*. Oslo: Foreningen. 1999. s. 14. ISBN 8299522803.
3. ↑  Anker, Øyvind (1904-1989) (1965). *Christiania theaters pensjonsfond: historisk oversikt 1830-1965*. Oslo: Theateret. s. 36.
4. ↑  Qvamme, Børre (1998). *Halfdan Kjerulf og hans tid*. Oslo: Solum. s. 89. ISBN 8256011548.
5. ↑  *Norges musikkhistorie: den nasjonale tone*. Oslo: Aschehoug. 2000. s. 31. ISBN 8203223796.
6. ↑  Herresthal, Harald (1944-) (1987). *Norwegische Musik: von den Anfängen bis zur Gegenwart*. [Oslo]: Norsk musikforlag. s. 20. ISBN 8270930644.
7. ↑  Grinde, Nils (1927-2012) (1993). *Norsk musikkhistorie: hovedlinjer i norsk musikkliv gjennom 1000 år*. Oslo: Musikk-husets forlag. s. 109. ISBN 9788291379005.
8. ↑  Andersen, Rune J.. (2014, 25. oktober). [ Friedrich August Reissiger. I Store norske leksikon. Hentet 28. februar 2015 fra .
9. ↑  *Norges musikkhistorie: den nasjonale tone*. Oslo: Aschehoug. 2000. s. 171. ISBN 8203223796.
10. ↑  *Norges musikkhistorie: den nasjonale tone*. Oslo: Aschehoug. 2000. s. 70. ISBN 8203223796.
11. ↑  Prosjekt Runeberg: Dansk biografisk Lexikon besøkt 28. februar 2015

Portal: Tyskland
**Øystein Ravner** (født Øystein Olsen 30. juni 1893 i Ålesund, død 30. oktober 1975 i Oslo) var en norsk industrileder.

Han var utdannet kjemiingeniør fra NTH fra 1916. Han var ingeniør i Det Norske Aktieselskab for Elektrokemisk Industri og Norsk Hydro før han ble avdelingssjef i ulike gruveselskaper, sist i Titan Co. i Paris fra 1927. Ravner kom tilbake til Norge i 1935, da han ble direktør i det statlige organet Norges økonomiske selvhjelpsråd og styreformann i Den norske industribank. Han var medlem og konsulent for flere statlige utvalg om vareforsyning. Han ble salgsdirektør i Norsk Hydro i 1938.

Den 25. september 1940 ble Ravner oppnevnt til å bestyre Forsyningsdepartementet som en av Josef Terbovens «kommissariske» statsråder. Ravner var ikke medlem av NS, og møtte derfor ikke på de ukentlige torsdagsmøtene med Vidkun Quisling. Ravner fratrådte som kommissarisk statsråd den 1. februar 1942. I rettssaken mot ham etter krigen frikjente lagmannsretten ham for embedsgjerningen, men dømt til et halvt års fengsel for å ha tatt imot statsrådsposten, noe Høyesterett senere frifant ham for.

Ravner ble teknisk konsulent ved Herøya Elektrokjemiske Fabrikker (HEFA) i 1948 og ved Den norske Creditbank i 1950.

Ravner var kommandør av Vasaordenen og ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Steenstrup, Bjørn (red.) (1973). «Ravner, Øystein». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 454.
3. ↑  «Gravnr: 20.206.02.027. Vestre gravlund». Gravferdsetaten i Oslo kommune. Besøkt 7. mars 2015.
4. ↑  «Riksarkivets vårslipp 2011. De kommissariske statsråder 26. september 1940 - 31. januar 1942». Arkivverket. 2011. Besøkt 7. mars 2015.
5. ↑  «Saken mot statsrådene Ravner og Sandberg i Høyesterett». *VG*: 10. 18. september 1947.
6. ↑  «Ravner og Sandberg frifunnet av Høyesterett». *VG*: 1. 2. oktober 1947.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Øystein Ravner hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
*For byen i Iowa, se Durant (Iowa)*
En Durant sedan fra 1929
Grunnleggeren av Durant Motors Corp. Billy Durant
**Durant** var et bilmerke fra *Durant Motors Corporation* i New York, som ble produsert mellom 1921 og 1926, og igjen mellom 1928 og 1932.

Durant Motors ble stiftet av William Crapo Durant (også kjent som Billy Durant), etter at han måtte gå av som president for General Motors. Billy Durants tanke var å bygge en bilprodusent som med tiden kunne utfordre General Motors.

**Durant** blir ansett som et eksempel på en såkalt *byggesett-bil*, fordi den besto av en så stor del komponenter fra andre produsenter. Fra 1921 til 1926 ble bilene drevet av en firesylindret Continental-motor, og modellen var ble produsert for det samme prisnivået som Oakland lå på. I 1926 kom Durant Touring Car som ble produsert frem til 1931, med en produksjonspause i 1926 og 1927. Da Durant ble reintrodusert i 1928 var bilen redesignet, og drevet av en sekssylindret motor. Noen av de tidlige kjøretøyene ble markedsført under navnet «Durant-Star». Karosseriene ble levert av Budd Company. I 1930 leverte Budd også stål-karosserier til en del av Durants modeller.

Durant Motors gikk konkurs tidlig i 1932.

Eksterne lenker
---------------

* Durant Motors Car Club
**Hiskholmen**, **«Kremmerhiskjo»** eller **Hiskjo** er et tidligere handelssted og gjestgiveri på Peraneset på nordspissen av Hiskholmen ved Hiskasundet i Bømlo kommune. En molo som er bygget i 1966 gjør stedet landfast med selve øyen Hiskjo.

Historie
--------

Det har bodd folk på Hiskjo i flere hundrede år. Gjestgiveriet kan følges tilbake til 1700-tallet. Fra den tid og opp gjennom 1800-tallet var det slekten Olrich som eide stedet. Det gamle, privilegerte handelsstedet «Kremmerhiskjo» fikk senere en konkurrent på andre siden av sundet, «Bondehiskjo». «Kremmerhiskjo» ble også drevet som skjenkested og gjestgiveri.

Handelen på «Kremmerhiskjo» ble nedlagt i 1920.

Bygninger
---------

Stedet besto av hovedhus, sjøhus, salteri og røkeri, murhus – som muligens var vinkjeller, skykkje/vaskehus, hage og en løe. I dag står sjøhuset, hovedhuset, steinhuset og vaskehuset. Hovedhuset er på etasjer og ligger med gavlen mot havnen og antas å være fra første halvpart av 1700-tallet. Det er godt vedlikehold og benyttes til ferie- og rekonvalesenssted. Steinhuset, som går under navnet vinkjelleren, er oppført i mur og med utmurt bindingsverk i gavlen. Sjøhuset er i bindingsverk og er 1/3 av det opprinnelige huset som ble bygget i 1880.

Litteratur
----------

* Jan Henrik Munksgaard og Nils Georg Brekke: *Gamle handels- og gjestgiversteder på Vestlandet* Del 1 Ytre Hordaland. Fylkeskonservatoren i Hordaland, Historisk museum. Bergen 1972
* Diverse forfattere: *Kulturhistorisk veibok Hordaland*. Redaktør Nils Georg Brekke.Hordaland fylkeskommune. Bergen 1993. ISBN 82-7326-026-7
* *Handelssteder på Vestlandskysten*. Gåsungen nr. 3, Ålesunds Seilforening 1996.

Eksterne lenker
---------------

* Hiskjo Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.
* (no) «Hiskholmen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Gunnar Rogstad** (1916–2012) var en norsk diplomat.

Etter Oslo handelsgymnasium 1934 drev han privat frem til 1942, da han ble kansellist ved konsulatet i Reykjavík. Fra 1948 til 1952 var han visekonsul i Cape Town, men returnerte for å bli byråsjef i Utenriksdepartementet. Fra 1956 var han handelsråd i Bonn før han i 1960 returnerte til Oslo som underdirektør der han i 1965 ble ekspedisjonssjef for den handelpolitiske avdeling. Deretter var han ambassadør i Haag 1967–1971, sjef for Norges Eksportråd fra 1971 og fra 1981 til 1984 ambassadør ved Norges ambassade i Stockholm. Han mottok St. Olavs Orden i 1968 og 1984.

Han var sønn av Abraham Rogstad (1866–1954) og Ragna Habel (1882–1926) og gift med Kristin Bjørnsdotter.(født 1915).

Referanser
----------

1. ↑  *Ambassadør Gunnar Rogstad*, nekrolog i Aftenposten den 19. juni 2012.
2. ↑  Rogstad, Gunnar i Hvem er Hvem 1973.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gunnar Rogstad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Helge Skirbekk** (født 7. oktober 1971) er en norsk medisinsk sosiolog. Han er professor i helsekompetanse ved OsloMet. 

Skirbekk har også bistillinger som forsker ved Universitetet i Oslo, og professor II ved Lovisenberg diakonale høgskole. Han leder også den norske Hjernerystelsesforeningen.

Tidligere har Skirbekk hatt flere stillinger ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Han har vært universitetsstipendiat, forsker og kommunikasjonslærer ved Avdeling for medisinske atferdsfag, postdoktor ved Senter for medisinsk etikk, og førsteamanuensis i helseledelse ved Avdeling for helseledelse og helseøkonomi. 

Hans forskning og undervisning dreier seg særlig om tillitens betydning i helsevesenet, og i samfunnet generelt. Skirbekk har også forsket på brukermedvirkning, kliniske prioriteringer, profesjonalitet og kommunikasjonsutfordringer. 

I 2008 disputerte han ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo. Doktoravhandlingen kalte han *The patient's trust: Qualitative studies and theoretical analyses of trust in general practice consultations*. Her lanserte han begrepet tillitsmandater. Ved hjelp av dette begrepet beskriver han hvordan pasienten gir legen fullmakt til å utøve sitt skjønn overfor pasienten. Tillitsmandater brukes for å kategorisere graden av åpenhet i tillitsforholdet.

I 2012 ga han ut boken *Tillit i Norge* sammen med Harald Grimen. Boken inneholder tverrfaglige bidrag om norske og nordiske tillitsforhold. Blant bidragsyterne er Onora O'Neill, Gunnar Skirbekk, Dag Wollebæk, Erik Oddvar Eriksen og Lars Hertzberg.

Skirbekk har også journalistisk bakgrunn og har bidratt med kronikker og intervjuer for blant annet *Aftenposten*, *VG*, *NRK,* *Hjemmet*, *Nordlys*, *Bergens Tidende*, *Vårt Land*, *Klassekampen*, *Liberalisten Gamle Oslo*, *Nationen*, *Tidsskrift for Den norske lægeforening* og *Dagens Medisin*.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon av Helge Skirbekk på nettsidene til Universitetet i Oslo, besøkt 24. mars 2019.
* Presentasjon av Helge Skirbekk på nettsidene til Lovisenberg diakonale høgskole, besøkt 25. mars 2019.
* Presentasjon av Helge Skirbekk på nettsidene til OsloMet, besøkt 10. januar 2023
* Helge Skirbekk, Anne-Lise Middelthon, Per Hjortdahl, Arnstein Finseth: *Mandates of Trust in the Doctor–Patient Relationship*; omtale av artikkelen på nettstedet Qualitative Health Resarch (artikkelen ble publisert i 2011). Besøkt 24. mars 2019.

* (no) Publikasjoner av Helge Skirbekk i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** CRIStin
 |
For andre personer som heter David Vogt, se David Vogt.

**David Vogt** (født 2. mai 1793 i Drammen, død 6. juni 1861 i Moss) var en norsk politiker og byfogd i Moss fra 1831 til 1861.

Familie
-------

David Vogt ble født 2. mai 1793 i Drammen. Foreldrene var Abigael Monrad og Nils Vogt, kjøpmann, bror til presten Nils Nilsen Vogt d.e. og politikeren Jørgen Herman Vogt. Hans yngre bror var Nils Nilsen Vogt d.y. senere prest og politiker.

I 1819 giftet David Vogt seg med Maria Magdalena Juul, datter av sogneprest Lorentz Juul. Med henne fikk han sønnene Lorenz Juhl Vogt og oberst Carl Jacob Vogt, og ble senere bestefar til Jørgen Herman Vogt og Ragnar Vogt, som begge ble professor i medisin, og til Johan Herman Lie Vogt, som ble metallurg.

Utdanning og yrkesliv
---------------------

David Vogt ble ansatt som «copiist» (sekretær) i 1813, og tok juridisk eksamen i 1815 med gode karakterer. Han gikk inn i statsforvaltningen og ble senere byråsjef, og ble i 1818 procurator ved alle rettsinstanser i riket med unntak av Høyesterett.

I 1831 ble han utnevnt til byfogd i Moss, en stilling han besatt i resten av sitt yrkesaktive liv.

Politiske verv
--------------

I 1844 ble han medlem av den «Kongelige Commisjon til at udarbeide Lovforslag andgaaende Brændeviinsbrænden» og satt som 1. stortingsrepresentant for Moss i periodene 1836-38, 1839–1841 og 1842–1844. I periodene 1845–1847 og 1848–1850 satt han som 1. representant for Moss og Drøbak valgkrets.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 930[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Beskrivelse over Kjøbstaden Moss, med 1 litographisk kart over Moss med nærmeste Omgivelser, Moss 1834, s 4. sitert i Moe, B. (1845): Biographiske Efterretninger om Eidsvolds-Repræsentanter og Storthingsmænd i Tidsrummet 1814-1845. Original tekst på Prosjekt Runberg.
3. ↑  Nils Vogt på PolSys, Data om det politiske systemet. PolSys, Nils Vogt Arkivert 27. mai 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (no) David Vogt hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.

**Computer Sciences Corporation** (**CSC**) er et amerikansk IT-selskap med hovedkontor i Virginia. Selskapet ble grunnlagt i 1959 av Roy Nutt og Fletcher Jones. Pr. 2013 har CSC 90 000 ansatte i 70 land.

I perioden 2001–2008 var CSC sponsor for det profesjonelle sykkellaget Team CSC som deltok i Tour de France. CSC var også samarbeidspartner og leverandør av IT-løsninger til rittet.

CSC i Norge
-----------

CSC Norge ble etablert i 1996 gjennom oppkjøpet av The Continuum Company. Siden er virksomheter som Mynd og Scandinavian IT Group blitt innlemmet i selskapet. Det norske selskapet teller nå (2014) cirka 300 ansatte fordelt på kontorer i Oslo og Bergen.

CSC tilbyr rådgivning, systemintegrasjon og outsourcing.

Omsetning for regnskapsåret 2013 var NOK 543 millioner med et resultat før skatt på NOK 199 millioner.[]

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.481837.1[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Computer Sciences Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* CSC Norge AS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**FMC Technologies** var et industriselskap med hovedkontor i Houston. Selskapet var leverandør av systemer og løsninger til energi-industrien. FMC Technologies utviklet, produserte og tilbød tjenester på systemer og produkter til olje- og gassindustrien. Selskapet var delt i tre forretningsområder: Subsea technologies, Surface technologies og Energy Infrastructures. FMC Technologies utviklet, produserte og tilbød tjenester på systemer og produkter, som for eksempel produksjon- og prosesseringssystemer, brønnhodesystemer, høytrykkspumper, kontroll- og strømningsanalyser, og marine lastesystemer for olje- og gassindustrien. 

Globalt hadde FMC Technologies omtrent 18 900 ansatte fordelt på 30 lokaliteter i 16 land, deriblant USA, Norge, Brasil, Skottland, Singapore, Australia, Angola og Nigeria. Hovedkontoret er i Houston, USA. I Norge var det omtrent 3 800 ansatte, fordelt på avdelinger i Kongsberg, Asker, Bergen, Stavanger, Kristiansund, Florø og Notodden 

Den 19. mai 2016 meldte selskapet at de skulle slå seg sammen med franske Technip til et nytt selskap kalt TechnipFMC.

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.480151.9[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GRID-ID grid.457858.3[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Martinsen, Cato (19. mai 2016): «FMC og Technip blir ett selskap», *Laagendalsposten*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) FMC Technologies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Antidrivhuseffekt** er et nytt ord brukt for å beskrive to forskjellige effekter som beskriver avkjølingen en atmosfære har på temperaturen på en planet. I motsetning til drivhuseffekt, som er mer vanlig, er antidrivhuseffekten bare kjent fra ett sted i solsystemet.

Den vanlige drivhuseffekten oppstår fordi atmosfæren i stor grad lar solstråling gå uhindret gjennom atmosfæren, mens infrarød stråling (varmestråling) blir fanget inne i atmosfæren. Med en antidrivhuseffekt skjer det motsatte (det vil si at sollyset ikke trenger gjennom atmosfæren, mens varmestrålingen slipper ut).

Titan
-----

«Disen» på Titan

Utdypende artikkel: Titan

Dis med organiske molekyler i den øvre atmosfæren på saturnmånen Titan absorberer 90 % av solstrålingen som når månen, men klarer likevel ikke å fange varmestrålingen fra overflaten. Selv om en kraftig drivhuseffekt likevel gjør at temperaturen på Titan er mye høyere enn termal likevekt, har Titan også en annen antidrivhuseffekt, som delvis opphever oppvarmingen som drivhuseffekten fører til. Overflatetemperaturen er dermed ca. 9 °C kaldere enn den ellers ville ha vært med bare drivhuseffekten alene. Ifølge McKay *et al.* reduserer antidrivhuseffekten på Titan overflatetemperaturen med 9 ºC, mens drivhuseffekten øker overflatetemperaturen med 21 ºC. Den samlede effekten er at overflatetemperaturen (på 94 K eller -179 ºC) er 12 ºC høyere enn den effektive temperaturen (på 84 K, temperaturen en ville hatt på planeten om det ikke var noen atmosfære). 

I tillegg skaper denne effekten en permanent omvendt termoklin på Titan, der atmosfæretemperaturen øker med høyden over tropopausen. Denne formen for antidrivhuseffekt er bare kjent på Titan, men man får en lignende avkjølingseffekt under en atomvinter.

Pluto
-----

Utdypende artikkel: Pluto

På Pluto finnes det en annen mekanisme som ikke egentlig er en antidrivhuseffekt. Sollyset treffer nitrogenis på overflaten av dvergplaneten og får den til å sublimere. Dette fører til at temperaturen på Pluto er ca. 10 ºC lavere enn på månen Charon. Sublimasjonen fører til avkjøling og ligner prosessen på jorden når sollyset direkte fordamper is. Dette er den motsatte effekten av rimdannelse. På jorden blir derimot ikke dette kalt en antidrivhuseffekt.

Referanser
----------

1. 1 2  C.P. McKay, J.B. Pollack, og R. Courtin, «Titan: Greenhouse and Anti-greenhouse Effects on Titan», *Science, Vol. 253,* no. 5024, 6. september 1991, s. 1118 - 1121, DOI: 10.1126/science.11538492 abstract. Se også McKay, «Titan: Greenhouse and Anti-greenhouse», *Astrobiology Magazine* 3. november 2005
2. ↑  Planetary Photojornal - PIA06236: Titan: Complex 'Anti-greenhouse'
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. mars 2016. Besøkt 3. februar 2010.
4. ↑  Space.com - Pluto Colder Than Expected

Portal: Astronomi
**Frederik lensgreve Ahlefeldt** (født 21. april 1662 i Flensborg i hertugdømmet Slesvig, død 10. juni 1708 i Regensburg, Bayern) var dansk lensgreve av Langeland, riksgreve til Rixingen (Réchicourt), geheimeråd, general og stattholder i årene 1686-1708 i Slesvig og Holstens kongelige deler.

Han var eldste sønn av storkansler Frederik Ahlefeldt (1623–1686) og Margrete Dorothea Rantzau. Allerede tidlig oppnådde han store hedersbevisninger og embeter, hvilket til dels skyldtes familieforbindelser, samt hans giftemål med kongens og Sophie Amalie Moths datter Christiane Gyldenløve.

Hustruen døde allerede fire år senere, og Ahlefeldt giftet seg på ny i 1695 med Armgaard Margrethe Reventlow, datter av storkansler Conrad Reventlow og Anna Margrethe Gabel.

Han er begravet i Radsted Kirke på Lolland.

Referanser
----------

1. ↑  *Ahlefeldt, Frederik*, Dansk biografisk Lexikon
2. ↑  *Ahlefeldt, Frederik*, Dansk biografisk Lexikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |