recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Andreas Moen** (født 6. desember 1884 i Lebesby, død 13. januar 1955 i Oslo) var en norsk jernbinder, fagforeningsmann og politiker, hjemmehørende i Arbeiderpartiet og Norges Kommunistiske Parti.

Liv og virke
------------

Moen var anleggsarbeider, og fagorganisert fra 1909. I årene 1916 til 1925 satt han i hovedstyret i Norsk Arbeidsmandsforbund. Fra 1925 til 1929 var han sekretær i Søndre Vestfold faglige samorganisasjon, og satt i AFLs representantskap fra 1925 til 1930.

Han var engasjert i det antimilitaristiske arbeidet, og ble i 1918 dømt til 70 dagers fengsel for antimilitær virksomhet.

Moen sluttet seg til AP i 1909. Fra partisprengningen i 1923 var han medlem av NKP. Både i 1927 og 1933 sto han på partiets stortingsvalgliste i Vestfold. I 1930 ble han sekretær for NKP i Oslo og Akershus. Fra 1930 til 1931 var han også formann i den revolusjonære fagopposisjonen. I årene 1931–1933 studerte han ved den såkalte Lenin-skolen i Moskva.

Moen var medlem av Sør-Varanger herredsstyre og formannskap i tre perioder.

Under andre verdenskrigen ble Moen arrestert av de tyske okkupantene. Han ble tatt 13. mars 1942, og ble sendt fra Kirkenes til Sydspissen, deretter til Trondheim før han ble plassert på Grini 29. april. I desember 1943 ble han overført til Sachsenhausen, der han satt som «fange nr. 73791» til krigen endte.

Etter krigen ble han formann i skolestyret i Røyken kommune.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten*, Dødsfall meldt den 14. januar, 17. januar 1955, s. 11
2. ↑  *Moen, Hans*, Bind V, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1935)
3. ↑  Side 370. Ole Martin Rønning: *Stalins elever*, Universitetet i Oslo 2010
4. ↑  *Nordmenn i fangenskap 1940-1945: alfabetisk register*. [Oslo]: Universitetsforl. 1995. s. 451. ISBN 8200223728.
5. ↑  Side 293. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1
6. ↑  Knutsen, Martin Gunnar (1983). *Liv og mening*. Oslo: Aschehoug. s. 13. ISBN 8203109918.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret

 |
**Hans Morten Nordahl** (født 1961) er en norsk dr. philos. og professor i klinisk psykologi og atferdsmedisin ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) i Trondheim, Norge.

Aktiviteter
-----------

Professor Nordahl har bidratt til grunnleggelsen av Norsk forening for kognitiv terapi (NFKT) (1994) og er tidligere president av NFKT. Han har vært styremedlem i the European Association of Behavioral and Cognitive Therapies (EABCT 1999-2002) og styremedlem i the European Society for the Study of Personality Disorders (ESSPD, 2010-2013). I 2007 grunnla han Metacognitive Therapy Institute med professor Adrian Wells. Fra 2010- 2020 var han forskningsleder for Traumeklinikken ved St. Olav's Hospital, Trondheim. Fra 2016 har han vært professor i medisin (Atferdsmedisin) ved Institutt for mental helse, NTNU. 

Han ble valgt medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 2007.

Utvalgte publikasjoner
----------------------

Nordahl har hatt et omfattende engasjement for utdanning og veiledning av terapeuter både nasjonalt og internasjonalt, og har også publisert en rekke artikler og bokkapitler.

* Nordahl, HM, Vogel, PA. Morken, G. Stiles, T. Sandvik, P. & Wells, A. (2016). Paroxetine, Cognitive therapy or their combination in the treatment of Social Anxiety Disorder with and without avoidant personality disorder: A randomized clinical trial. Psychotherapy and Psychosomatics, 85, 346-356.
* Nordahl HM, Borkovec TD, Hagen R, Kennair LEO, Hjemdal O, Solem S, Hansen B, Haseth S & Wells A. (2018). Metacognitive Therapy versus Cognitive Behaviour Therapy in adults with Generalized Anxiety Disorder: A Randomised Controlled Trial. British Journal of Psychiatry(open access), 4, 393-400. DOI: 10.1192/bjo2018.54

Referanser
----------

1. 1 2 3  NTNU nettside for Hans Nordahl
2. ↑  Cristin.no: Hans M Nordahl - publications

Eksterne lenker
---------------

* MVT Institute

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Kaj Kleist** (født 11. november 1943 i Qaqortoq) er en grønlandsk politiker.

Han har siden 2003 vært adm. dir. for Grønlands hjemmestyre. Han har også tidligere hatt samme stilling (1992-99), og han har vært adm.dir for Grønlands Landsstyre. Fra 1. februar 2008 har han vært departementssjef for Landsstyreformandens departement.

Kleist er utdannet lærer, og sluttet som rektor på Sulisartut Højskoliat i 1990 for å begynne i Hjemmestyret. Han begynte da som direktør for Departementet for Kultur, Undervisning og Arbeidsmarked, men har hatt flere direktørjobber der gjennom årene.

Han har tidligere også delet KUAK (motstandere av uranutvinning i Grønland) i årene 1979-80, og han ledet EF-motstandsorganisasjonen ANISA årene 1981-82. 

Kleist har varslet at han går av med pensjon 11. november 2008, når han fyller 65 år.

Referanser
----------

1. ↑  «Ny administrerende direktør». Nanoq.gl. 27.02.2003. Besøkt 24.07.2008. [*død lenke*]
2. ↑  «Kaj Kleist går af til efteråret». Sermitsiaq avis. 26.06.2008. Arkivert fra originalen 3. juli 2008. Besøkt 24.07.2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Hans Nicolai Wraamann** (født 1. desember 1806 i Trondheim, død 20. april 1861 i Volda) var en norsk prest. Han tok teologisk eksamen i 1831. Wraamann var sogneprest i Borge i Lofoten 1834–1844, i Ulstein 1844–1855, og i Volda 1855–1861. Mens han var i Ulstein tegnet Wraamann den nye kirken der. Han var også ordfører i Ulstein. Rasmus Aarflot og Mauritz Aarflot sørget for at Wraamann flyttet over til Volda, sammen arbeiddet de for oppretting av «Volden høiere Almueskole» som var utgangspunktet for Volda som det sentrale skolestedet på Sunnmøre.

Wraamann var gift først med Mariane Jensine Paludan (1810–1845), så med Emiche Christine Trumpy (1809–1961). Han fikk til sammen ti barn.

Referanser
----------

1. ↑  Lampe, J.F. (1895): Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen. Redigert av D. Thrap. Kristiania: Cammermeyer, s.236.
2. ↑  Bruaset, Oddgeir (1999): Sunnmøre og sunnmøringen. Det norske samlaget.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
*Se pekerside for flere forekomster av Grønnegata.*

**Grønnegata** (1-23, 2-18) er en gate i Homansbyen i Oslo. Den går i prinsippet fra Hegdehaugsveien til Pilestredet, men det er et brudd ved Lassonløkken i nr. 19, slik at Grønnegata fremstår som to blindgater.

Navn og historie
----------------

Gaten fikk sitt navn i 1864. og Knut Tvedt skriver i «St. Hallvard» i 1962: «Kanskje er det så at alléens grønne blade og vekster kom til å bestemme Grønnegates navn. Eller kanskje fikk den sitt navn fra naboløkken. Det var Grønnebergs løkke som lå ved østsiden av den nåværende Slottsparken og som Wergelandsgrotten er en del av. Kanskje fikk den navnet fordi Grønnegate har vært et «vandrenavn» fra århundrer tilbake, et gatenavn på vandring ikke bare fra by til by, men fra land til land».

Opprinnelig var Grønnegata en allé opp til Sørensens løkke, som lå ved hjørnet av Pilestredet og Parkveien.

  

* Den korte, østlige delen av Grønnegata sett fra Pilestredet Foto: Helge HøifødtDen korte, østlige delen av Grønnegata sett fra Pilestredet Foto: Helge Høifødt
* Nr. 1 (oppført 1901–02) er listeført.Nr. 1 (oppført 1901–02) er listeført.
* Nr. 8 ble tegnet av Hjalmar S. Bakstad.Nr. 8 ble tegnet av Hjalmar S. Bakstad.
* Nr. 13 (1936) ble tegnet av Fritz Jordan.Nr. 13 (1936) ble tegnet av Fritz Jordan.
* Nr. 15 (1891) er listeført.Nr. 15 (1891) er listeført.
* I nr. 19 er Lassonløkken, også kalt Soenerløkken.I nr. 19 er Lassonløkken, også kalt Soenerløkken.

Referanser
----------

1. ↑  Geir Tandberg Steigan: Lassonløkken på Artemisia.no

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon: Grønnegata

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 11. oktober 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Sikt mot Ystasundet i Indre Osterfjorden. Med Fitjelia til høyre på bildet og Padøy til venstre.
**Indre Osterfjorden** er en del av fjordsystemet rundt Osterøy, og ligger på nordsida av øya, i Osterøy og Vaksdal kommuner. Den er rundt 7 kilometer lang, og strekker seg østover. Den skifter navn til Eidsfjorden der fjorden snur nordøstover. Medregnet Eidsfjorden er fjorden 12 kilometer lang. Rundt to kilometer vest for innløpet til Eidsfjorden kommer Veafjorden opp fra sør.

Fjorden har innløp i vest ved Vassneset, det nordligste punktet på Osterøy, og går først sørøstover til Grøssvikvågen, en 1,5 kilometer lang våg ved Grøssviki. Herfra svinger fjorden nordøstover og så sørøstover igjen rundt Sverrestuven, en ås på 298 moh. Øst for Sverrestuven stikker neset Klubben sørover i fjorden, og her kommer Veafjorden opp frå sør. Fjorden fortsetter østover, forbi Kallandsklubben i sør til Bylgjaneset og Hesjedalsfossen, hvor Eidsfjorden fortsetter videre nordøstover til Eidslandet.

Referanser
----------

1. ↑  Indre Osterfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Kart over indre by i Bodø. Rød markerer den geografisk største definisjonen, mens oransje viser en geografisk mindre.
**Indre og ytre by i Bodø** er et begrep som deler Bodø i to, et indre by bestående av Bodø sentrum og de tettest befolkede områdene rundt bysenteret, og det ytre Bodø by, som hovedsakelig består av forstadsbebyggelse. Det finnes ingen definert grense mellom indre og ytre by, og en del unntak fins.

Inndeling
---------

*Tettstedet Bodø* er definert av Statistisk sentralbyrå. Dette tettstedet består av tre forskjellige geografisk avskilte deler, kalt satellitter. Disse blir, på grunn av SSBs tettstedsdefinisjon, regnet som ett tettsted siden det er under 400 meter mellom husene. Den ene store satellitten består av sentrum og bydelene Østbyen, Vestbyen og Rønvik, mens den andre består av bydelene Bodøsjøen, Grønnåsen, Alstad, Nedre Hunstadmoen, Øvre Hunstadmoen, Hunstad, Mørkved og Støver. Den siste satellitten er Kvalvika, et lite strøk i Rønvik bydel. Det er den førstnevnte av disse som regnes som indre by i en del tilfeller, siden denne delen av byen er geografisk avskilt fra den andre. Det store unntaket i definisjonen er hvorvidt Rønvik bydel er i indre eller ytre by. Bydelen er geografisk sammenhengende med sentrum, i motsetning til resten av ytre by, men i gjengjeld består Rønvik av forstadsbebyggelse, og har langt lavere befolkningstetthet enn sentrum, Østbyen og Vestbyen. Et annet unntak er Langstranda, som er et industriområde vest i Vestbyen bydel.
Skjelettet til et menneske, sammenliknet med et fugleskjelett Pierre Belon, 1555
**Komparativ anatomi** er studiet av likheter og forskjeller i anatomien til forskjellige arter og grupper av arter. Feltet er tett knyttet til evolusjonsbiologi og fylogenetikk Røttene til feltet strekker seg tilbake til Antikken, men ble først et samlet fagfelt i Renessansen gjennom arbeidene til Pierre Belon, som arbeidet med likhetene i skjelettet til pattedyr (menneske) og fugler. På 17- og tidlig 1800-tallet la komparativ anatomi grunnlaget for ideen om felles avstamming blant virveldyrene, og var ett av feltene Darwin baserte seg på da han skrev Artenes opprinnelse. Feltet har også vært en grunnstein i biologisk klassifikasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Deep phylogeny--how a tree can help characterize early life on Earth». *Cold Spring Harbor Perspectives in Biology*. 2 (1): a002238. Januar 2010. PMC 2827910 Åpent tilgjengelig. PMID 20182607. doi:10.1101/cshperspect.a002238.
2. ↑  *Science and Creationism*. 22. april 1999. ISBN 978-0-309-06406-4. PMID 25101403. doi:10.17226/6024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Indre Tysfjorden**, eller **Inner-Tysfjorden**, (lulesamisk: *Gievsfierdda*) er en arm av Tysfjorden i Nordland.

Fjorden har innløp mellom Kjøpsvik i nordvest og gården Nes i sørøst og går i nordøstlig retning før den gjør en sving rundt Lagmannsneset og fortsetter sørøstover til det 900 meter lange sundet Straumen som starter 17 kilometer fra innløpet. Fra Straumen fortsetter fjorden østover i to forgreininger;

* **Ytterpollen**: 800 meter lang og 800 bred poll.
* **Innerpollen**: 1,2 kilometer fra Junkajo-neset til utløpet til Straumpollelva.

Ved Hjellvikneset, 1,4 kilometer vest for Straumen, har den pollformede armen Sørfjorden innløp.

Tysfjords kommunesenter Kjøpsvik ligger ved innløpet til fjorden. Herfra går Rv827 forbi Kikvika til Brattlitunnelen. Videre innover fjorden ligger det en rekke veiløse og avfolkede gårder og grender, med Forrhaugan, Ytter-Straumen og Inner-Straumen på nordsiden mens Grunnvoll og Tennstranda ligger på sørsiden.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Kjøpsnes - Straumen. Mål gjort ved hjelp av måleverktøy i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Indre Tysfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Indre Tysfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. februar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Østerrikes flagg Østerrike |
|  i aking: |
| De olympiske ringer Vinter-OL |
| Bronse | 2018 Pyeongchang | Stafett |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Bronse | 2016 Lillehammer | Singel |

**Madeleine Egle** (født 21. august 1998 i Rinn) er en østerriksk aker som har bronse i singel fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.[]

Hun har drevet med aking siden 2007.

Hun tok bronse i Vinter-OL 2018.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, ble hun nummer 4 i singel og tok sølv i stafett.

Idrettskarriere
---------------

2013/14
Egle deltok i junior-VM i aking 2014 i Igls i Østerrike, der hun kom på 25.-plass i singel. Hun deltok i ett renn i verdenscupen for junior, og kom der på 12.-plass.

2014/15
I verdenscupen i aking for junior 2014/15 vant hun ett av rennene, i Winterberg, og kom på 4.-plass sammenlagt. Hun deltok i junior-VM i aking 2015 på Lillehammer, og kom på 4.-plass i singel.

Hun vant det østerrikske juniormesterskapet i 2015.

2015/16
I verdenscupen i aking for junior 2015/16 har hun to enkeltseire. I januar deltok hun i junior-EM i aking 2016, og endte på fjerdeplass. En uke etter junior-EM deltok hun også i VM i aking 2016, der hun kom på 18.-plass.

Hun deltok i Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, der hun fikk bronse i singel, bak canadiske Brooke Apshkrum og tyske Jessica Tiebel. I lagstafetten kom Østerrike på 9.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  «2018 Winter Olympics - Medal Tracker». espn.com. Besøkt 6. mars 2018.
2. ↑  «Luge - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 17. februar 2022. Besøkt 20. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Madeleine Egle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Madeleine Egle på Facebook Rediger på Wikidata

* Madeleine Egle på Instagram Rediger på Wikidata

* Madeleine Egle på Snapchat Rediger på Wikidata
* (en) Madeleine Egle – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Madeleine Egle – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Madeleine Egle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Madeleine Egle – FIL Rediger på Wikidata

* (en) Madeleine Egle – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 23. februar 2016 hos Wayback Machine.
**Grønnfagerfly** (*Heliothis viriplaca*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae).

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 30 – 33 mm), lysbrunt nattfly med et rødlig eller grønnlig skjær. Kroppen er svært kraftig. Forvingen er lysbrun, midtfeltet mørkere, med et rødlig eller grønnlig skjær. Den har en mørk flekk på framkanten nær vingespissen. Bakvingen er hvit med en stort, brunsvart flekk i midten, noe svart bestøvning på framkanten og bredt brunsvart ytterkant med en eller to hvite flekker. Larven er rosa med hvite lengdestriper, med spredte, korte, oppstående børster.

Levevis
-------

Arten forekommer helst i åpne områder. Den er en rask flyger og kan foreta lange vandringer – de individene som er funnet i Nord-Europa er innfløyne, men etter store invasjoner kan arten etablere bestander der for noen tid. Larvene utvikler seg på blomsterhoder og frøemner av ulike urter, blant andre haukeskjegg (*Crepis* spp.), kløver (*Trifolium* spp.), smeller (*Silene* spp.) og blåknapp (*Centaurea* spp.). De kan også drepe og spise andre larver. De voksne sommerfuglene flyr i to generasjoner, i mai – august. De er aktive både om dagen og om natten.

Utbredelse
----------

Arten er funnet over det meste av Europa, men har bare faste bestander i sør. I Norge kjenner man to sikre funn, fra Nesodden i Akershus i 1914 og fra Nøtterøy i Vestfold i 1969, begge i august.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Heliothis viriplaca* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *grønnfagerfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *grønnfagerfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *grønnfagerfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *grønnfagerfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *grønnfagerfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *grønnfagerfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Heliothis viriplaca* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Heliothis viriplaca* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
| **Rōmaji** |
| Hepburn
Kunrei
Nihon |

**Hepburn** er et romaniseringssystem (ヘボン式ローマ字, **Hebon-shiki Rōmaji** oppkalt etter James Curtis Hepburn, som utviklet det for å gjengi lydene fra japansk i det latinske alfabet i den tredje utgave i hans japansk–engelske ordbok av 1887. Systemet ble opprinnelig anbefalt av **The Society for the Romanization of the Japanese Alphabet**  Arkivert 12. desember 2015 hos Wayback Machine. (羅馬字会 *Rōmajikai*) i 1885. Hepburnsystemet ble senere modifisert og kalt **Shūsei Hebon-shiki Rōmaji** (修正ヘボン式ローマ字). Denne versjonen ble tidligere omtalt som **Hyōjun-shiki Rōmaji** (標準式ローマ字) (standard stil). 

Den opprinnelige og de reviderte varianter av Hepburn er forblitt det aller mest brukte for transkripsjon av japansk. Det er basert på engelsk fonologi, og det betyr at noen med engelsktalende bakgrunn som er ukjent med japansk i regelen vil uttale ordene mer korrekt enn dersom transkripsjonen hadde vært foretatt med et av de konkurrerende romaniseringssystemet Kunrei-shiki Rōmaji eller Nihon-shiki Rōmaji. Også japanere som er kjent med det romerske alfabet etter å ha studert engelsk vil finne Hepburn lettere i en engelsk kontekst enn Kunrei.

Den eneste nevneverdige ulempen med Hepburn er at den til tider kan virke lite grammatisk. Regelmessige verb kan bl.a. bli bøyd uregelmessig, og virker derfor litt forvirrende og ulogisk.
**Formosa** er hovedstaden i Formosaprovinsen nord i Argentina. Byen har en befolkning på om lag 249 000 (2005), noe som utgjør litt under halvparten av provinsens totale folketall.

Formosa ligger ved Paraguayflodens vestbredd, rett overfor Paraguay. De første spanske oppdagelsesreisende hadde kalt stedet *"Vuelta Fermosa"*, og de første europeere som slo seg ned der, var katolske misjonærer fra jesuittordenen, i 1673. 

Byen Formosa ble grunnlagt i den 8. april 1879 av oberstløytnant Luís Jorge Fontana. Byen var hovedstad i *Territorio Nacional del Chaco* fra 1884 og frem til 15. juni 1955. Det var ikke før ca. 1885 at en planmessig bosetting av hvite tok til. 

De indianerne som opprinnelig bebodde området tilhørte for det meste stammene Tobas, Matacos (også kalt *Wichis*), Polagraes og Corotís. Idag utgjør de omkring 11 % av befolkningen i området.

Omkring 80 % av området er medlemmer av Den katolske kirke (2004). Formosa ble utskilt som et eget katolsk bispedømme i 1957. Før dette var den en del av bispedømmet Resistencia. Domkirken i Formosa heter *Iglesia Catedral de Nuestra Señora del Carmen*. Byens grunnlegger Don Luís er gravlagt der.

Eksterne lenker
---------------

* Provincia de Formosa Argentina: Om byen og provinsen *(på spansk)* Arkivert 21. desember 2008 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |



1. ↑   *Folketellingen 2010 i Argentina*, Wikidata Q5760473
Utsyn over Heping
Hotel Astor i Tianjin
Beliggenhet i Tianjin
**Heping** (kinesisk: 和平区; pinyin: *Hépíng Qū*) er et bydistrikt sentralt i byprovinsen Tianjin i Folkerepublikken Kina. Dette historiske byområdet har et areal på 9,97 km². Befolkningen var på ca. 470 000 innbyggere i 2003.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistriktene** Xiaobailou (小白楼街道), Quanyechang (劝业场街道), Tiyuguan (体育馆街道), Xinxing (新兴街道), Nanyingmenshequ (南营门社区街道), Nanshi (南市街道)

Kulturminner
------------

I Heping ligger Tianjin Quanyechang Basar, Yien Yieh Commercial Bank og Det franske kommersielle treningssenter, som er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑   **(kinesisk)**. National Bureau of Statistics of the People's Republic of China. Arkivert fra originalen 1. oktober 2012. Besøkt 8. august 2013.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Reichskommissariat Niederlande** (nederlandsk: *Rijkscommissariaat Nederland*) var den Sivile okkupasjonsforvaltningen i det tysk okkuperte Nederland under andre verdenskrig. Forvaltningens fulle navn var **Reichskommissariat für die besetzten niederländischen Gebiete**. Administrasjonen var ledet av rikskommissær Arthur Seyss-Inquart, som også var den siste kansleren av Østerrike før landet ble annektert av Tyskland.

Bakgrunn
--------

Tyskerne innledet invasjonen av Nederland den 10. mai 1940. Etter bare fire dagers kamper kapitulerte de nederlandske strykene den 14. mai. Samme dag flyktet den nederlandske regjeringen til London. Wilhelmina av Nederland hadde flyktet dagen i forkant. Den 20. mai ble en militær administrasjon ledet av *Militärsbefehlshaber* Alexander von Falkenhausen implementert i de okkuperte områdene. Militær administrasjonen ble raskt oppløst og erstattet av en sivil administrasjon under ledelse av Rikskommissær Arthur Seyss-Inquart. Adolf Hitler valgte en sivil forvaltning fremfor en militær forvaltning på grunn av at han anså nederlenderne som en del av den ariske rase.

Strategi og Policy
------------------

I de innledende fasene av den tyske okkupasjonen planla nazistene å støtte det nederlandske nasjonalsosialistiske partiet NSNAP. NSNAP støttet åpent inkorporeringen av Nederland inn i Tyskland. Partiet fikk stor dekning i nazistiske aviser og etablerte en egen nederlandsk versjon av Hitlerjugend. NSNAP oppnådde liten støtte av det nederlandske folket, noe som gjenspeiler at partiet bare fikk 998 stemmer ved regjeringsvalget i 1937. Partiet ble etterhvert ansett som politisk svake av tyskerne.

NSNAP ble etterhvert betraktet av tyskerne som å være politisk ubrukelig og gikk over til å støtte det fascistiske partiet Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland (NSB) ledet av ledet av Anton Mussert. Den 14. desember 1941 ble alle politiske partier i Nederland forbudt unntatt NSB og dermed ble NSNAP oppløst.

Se også
-------

* Invasjonen av Nederland (1940)
* NSNAP

Referanser
----------

1. ↑  Shirer, William L (1960). *The Rise and Fall of the Third Reich*. New York: Simon & Schuster. s. 723. ISBN 0-671-62420-2.
2. ↑  Orlow, Dietrich (2008). *Nazi Party 1919-1945: A Complete History*. Enigma Books. s. 420-421. ISBN 0982491190.

Litteratur
----------

* L. de Jong (1969–1991). *Het Koninkrijk der Nederlanden in de Tweede Wereldoorlog*. Staatsuitgeverij, Haag.

| * v
* d
* r
Den tyske administrasjonen av okkuperte områder 1939–1945 |
| --- |
| Understatlige enheter av det tredje riket | 
* Böhmen-Mähren
* Generalguvernementet
* Adriatisches Küstenland
* Alpenvorland

 |  |
| Militæradministrasjon | 
* Frankrike (1940/42–1944)
* Belgia og Nord-Frankrike (1940–1944)
* Serbia (1941–1944)
* Hellas (1941–1945)
* Polen (1939)

 |
| Reichskommissariat | 

|  |  |
| --- | --- |
| Grunnlagt | 
* Norwegen (1940–1945)
* Niederlande (1940–1945)
* Ostland (1941–1945)
* Ukraina (1941–1944)
* Belgien-Nordfrankreich (1944)

 |
| Planlagt | 
* Burgund
* Don-Wolga
* Moskowien
* Kaukasus
* Turkestan
* Ural

 |

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Reichenbachfossen** (tysk: **Reichenbachfall**) er en rekke fossefall ved elven Aar nær Meiringen i Bern-kantonen sentralt i Sveits. Samlet har de et fall på 250 meter. Den øvre Reichenbachfossen er med 90 meter en av de høyeste fossefallene i Alpene. Fossefallene er tilgjengelige ved å ta Reichanbachfall-Bahn.

Referanser i kunsten
--------------------

Byen og fossefallene er kjent over hele verden som settingen for en hendelse som aldri virkelig hendte: Reichenbachfossen er stedet hvor Arthur Conan Doyles helt, Sherlock Holmes, tilsynelatende dør på slutten av "The Adventure of the Final Problem", da han er fanget i en dødelig kamp med sin erkefiende, professor Moriarty. Selv om det fins mange fossefall i Bernese Oberland, ser Reichenbachfossen ut til å ha gjort stort inntrykk på Doyle, forfatteren av historiene om Sherlock Holmes. Så imponert var Doyle at han besluttet å la sin helt dø her. En minnesten ved kabelbanen minner Holmes, og det er et Sherlock Holmes-museum ved den nærliggende byen Meiringen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reichenbach Falls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Pitcairnøyenes flagg
Flagg for Pitcairnøyenes guvernør
**Pitcairnøyenes flagg** ble innført 2. april 1984. Flagget har blå bakgrunn med Union Jack i øvre venstre hjørne, samt Pitcairnøyenes riksvåpen i flaggets frie ende.

Riksvåpenet viser ankeret og bibelen fra HMAV «Bounty», som et symbol på at øyas innbyggere etter etterkommere etter mytteristene på HMAV «Bounty» i 1789. Hjelmtegnet viser en trillebår av lokal type med en spire av treet som på Pitcairn kalles *miro*.

Fra flagget ble innført og fram til 1999 satt våpenmerket i en hvit skive. Dette var også tilfelle for de fleste andre særmerkede britiske flagg for kolonier. Tradisjonen med å sette våpenet på en hvit skive skal skyldes at den britiske marinens offisielle flaggbok, *Flags of all nations*, hadde for vane å vise merkene som satt i flaggene på en rund, hvit bakgrunn. Selv om dette bare var en illustrasjonsteknisk måte å vise merkene, ble det i praksis tolket som at hele skiven skulle være med i flagget. Framstillingen av flaggene ble endret med 1999-utgaven av *Flags of all nations*, da merkede britiske flagg nå ble framstilt med våpenet direkte mot flaggduken. For å bedre muligheten for identifikasjon ble også merkets størrelse økt.

Guvernørens flagg
-----------------

Guvernøren, koloniens øverste myndighet og kronens representant, fører eget flagg etter samme modell som øvrige guvernører i britiske besittelser. Det vil si det britiske unionsflagget med koloniens våpenskjold omgitt av en krans i midten. Flagget benyttes av den britiske høykommissæren (ambassadøren) i New Zealand, som også fungerer som Pitcairnøyenes guvernør.

Litteratur
----------

* Graham Bartram: *British Flags and Emblems*, 2004
* *BR20 Flags of all nations*, 1989 Edition, 1999 Revision, Ministry of Defence, 1999

| * v
* d
* r
Oseaniske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Australia · Fiji · Kiribati · Marshalløyene · Mikronesiaføderasjonen · Nauru · New Zealand · Palau · Papua Ny-Guinea · Salomonøyene · Samoa · Tonga · Tuvalu · Vanuatu |
| Territorier | Amerikansk Samoa · Cookøyene · Fransk Polynesia · Niue · Norfolkøya · Guam · Nord-Marianene · Ny-Caledonia · Pitcairnøyene · Tokelau · Wallis- og Futunaøyene |
***De ville guders by*** (originaltittel: *La ciudad de las bestias*) er en ungdomsroman, skrevet av den chilenske forfatteren Isabel Allende i 2002. Boken er første del i en trilogi. De to andre bøkene er *Gulldragens rike* (2004) og *Pygmeenes skog* (2005).

Handlingen er lagt til Amazonas, der den amerikanske gutten Alexander og hans venninne, Nadia, tar seg innover i jungelen sammen med et journalist-team for å spore opp det mystiske "Udyret". Bokklubben klassifiserer sjangeren som "magisk realisme". Det passer ganske godt, siden stedet og miljøet fortellingen er lagt til, er helt realistiske og finnes i den virkelige verden, men boken er krydret med Allendes typiske innblanding av ånder, magi og overnaturlige elementer.

Boken er omsatt til norsk av Kari Risvik og Kjell Risvik, og kom ut på Gyldendal i 2004.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC
 |
Bygningen sett fra Wilhelmstrasse
Bygningen var en av de få bygningene som overlevde krigen, og heter nå *Detlev-Rohwedder-Haus*. Wilhelmstrasse i forkant bygningen, Niederkirchnerstrasse, tidligere Prinz-Albrecht-Straße til venstre
**Reichsluftfahrtministerium** (RLM), Riksluftfartsministeriet, var et departement i det tredje rike med hovedkvarter i Berlin.

Historie
--------

Reichsluftfahrtministerium hadde ansvaret for utviklingen og produksjonen av fly for Luftwaffe. Hermann Göring ledet ministeriet, noe som ga det en særstilling innen det NSDAP. I forbindelse med den tyske opprustningen før andre verdenskrig vokste RLM betraktelig.

Bygningen, Detlev Rohwedder-huset
---------------------------------

Bygningen ble oppført på Hermann Görings ordre mellom 1935–1936 og har idag adresse Wilhelmstraße 97 / Leipziger Straße 5–7 som dagens adresse. Bygget ble tegnet av Ernst Sagebiel, og er et typisk eksempel på nasjonalsosialistisk arkitektur. Det var et av få bygg som klarte seg under bombingen av Berlin under krigen. Etter krigen ble bygget først overtatt av den sovjetiske okkupasjonsmakten, og deretter av Øst-Tysklands ministerråd. Som *Haus der Ministerien* ble bygningen et fokalpunkt for folkeoppstanden 17. juni 1953.

Etter den tyske gjenforeningen huset bygningen institusjonen *Treuhand* som arbeidet med å privatisere tidligere statlig eide østtyske bedrifter. Den første lederen av *Treuhand* var Detlev Karsten Rohwedder som ble drept 1. april 1991. Ingen ble dømt for mordet, men pressen mottok et brev, angivelig fra Rote Armee Fraktion der denne organisasjonen påtok seg ansvaret. Bygningen ble 16. januar 1992 oppkalt etter ham, med det offisielle navnet *Detlev Rohwedder-huset* (tysk: *Detlev-Rohwedder-Haus*).

Bygningen har siden 1999 huset det tyske finansdepartementet.

Referanser
----------

1. ↑  Tysklands finansdepartement, husets historie (tysk) Arkivert 15. juli 2014 hos Wayback Machine. besøkt 9. august 2014
2. ↑  Ellerbrock, Karl-Peter, Rohwedder, Detlev Karsten, i Neue Deutsche Biographie 22 (2005), s. 7-8 [internettutgaven(tysk)] besøkt 9. august 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reichsluftfahrtministerium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det tyske finansdepartementets presentasjon av bygningens historie

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
For stressteorien CATS se: kognitiv aktiveringsteori for stress
***Cats*** er en musikal komponert av Andrew Lloyd Webber basert på *Old Possum's Book of Practical Cats* av T.S. Eliot. Musikalen er blitt veldig populær og er oversatt til over 20 språk (blant annet norsk). Den opprinnelige forestillingen ble vist i 21 år.

Produksjoner
------------

*Cats* ble først spilt i Londons West End 11. mai 1981 i New London Theatre og hadde premiere på Broadway 7. oktober 1982 i Winter Garden Theatre. *Cats* ble en av de mest spilte forestillingene på Broadway med 6 138 forestillinger, hvor den siste var den 10. september 2000. I London ble den vist 8 949 ganger, hvor den siste forestillingen var på 21-årsdagen 11. mai 2002. Denne forestillingen ble vist på storskjerm i Covent Garden for dem som ikke fikk billetter til den siste forestillingen. 

I 1998 produserte Lloyd Webber en forestilling av *Cats* som skulle filmes og ble deretter utgitt på VHS og DVD.

*Cats* ble satt opp første gang i Skadinavia på Det norske teatret i 1985, og ble en stor suksess. Sist gang *Cats* ble satt opp i Norge var Oslo Spektrum i 2017 og i 2022.[*ikke i angitt kilde*]

Historie
--------

*Cats* er Andrew Lloyd Webbers minst handlingsdrevne musikal, her er knapt noe plott å snakke om, forestillingen fokuserer heller på sang- og dansenummer som presenterer de forskjellige kattene fra T.S. Eliots bok. Rammefortellingen kretser rundt en rekke katter «the Jellicles», som møtes for deres årlige «Jellicle Ball»; der skal deres leder «Old Deuteronomy» velge ut en av dem som skal bli gjenfødt.

Nummer
------

Siden *Cats* opprinnelig var en engelsk produksjon brukes de engelske sangnavnene.

Ikke alle disse numrene har vært med i alle oppsetninger av *Cats*; blant annet er ikke «Growltiger's Last Stand» med i den filmede versjonen. Noen velger også å kutte ned lengden på noen av numrene for å holde seg innen en tidsgrense.

**Første akt:**

* Jellicle Songs for Jellicle Cats
* The Naming of Cats
* Invitation to the Jellicle Ball
* The Old Gumbie Cat
* The Rum Tum Tugger
* Grizabella – The Glamour Cat
* Bustopher Jones
* Mungojerrie And Rumpelteazer
* Old Deuteronomy
* The Awefull Battle of the Pekes and the Pollicles
* The Jellicle Ball
* Grizabella

**Andre akt:**

* The Moments of Happiness
* Gus The Theatre Cat
* Growltiger's Last Stand (med «The Ballad of Billy McCaw»)
* Skimbleshanks – The Railway Cat
* Macavity – The Mystery Cat
* Mr. Mistoffelees
* Memory
* The Journey to The Heaviside Layer
* The Ad-Dressing of Cats

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 5. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cats (musical) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Cats* på Internet Broadway Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** MusicBrainz
 |
**De åtte trigrammers opprør** var et opprør i provinsen Shandong i det nordlige Kina i 1774.

*De åtte trigrammer* var en sekt som lignet, eller var utsprunget fra, sekten Den hvite lotus. Den oppstod nær byen Linqing i provinsen Shandong. Den beskjeftiget seg opprinnelig med hemmelige meditasjonsøvelser. Lederen var Wang Lun, som drev med kampsport og urtemedisin.

Wang Lun satte i gang og ledet et opprør mot myndighetene i tre småbyer og beleiret den noe større byen Linqing, som var strategisk viktig ettersom den lå langs Keiserkanalen. Opprøret hadde en del fremganger til å begynne med, men ble etterhvert slått ned av mandsjuenes militære styrker og av lokale kinesiske militser som kjempet under det såkalte grønne banner.

En grunn til at opprøret ble såpass lokalt og lett ble slått ned, kan være at Wang Lun forsømte å forsøke å få den jevne kinesiske befolkning med seg. Han distribuerte ikke erobret gods eller mat til den fattige befolkningen, og han lovet heller ikke å lette de tunge skattebyrdene. Uten folkelig støtte måtte han snart evakuere de tre byene han hadde erobret for å unnvike de fremrykkende regjeringsstyrkene. Selv om han opererte i et område med en befolkning på nærmere en million bønder som i og for seg hadde grunn til å føle seg utbyttet av Qing-regimet, kom hans styrker aldri opp i mer enn ca. 4.000 mann, hvorav mange kjempet under tvang.

Litteratur
----------

* Jonathan D. Spence: *The Search for Modern China*, W.W.Norton, 1991. ISBN 978-0-393-30780-1.
**Pollen** i Arendal havn er en poll som ligger mellom Tyholmen i vest og Langbryggen i øst. På landsida avgrenses Pollen mot Friholmen og Kirkegaten, mens havnebassenget åpner seg mot sør. 

Navnet kommer av ordet *poll* som er et ganske lite innelukket sjøområde. Opprinnelig var det to poller i Arendal havn. I byens tidlige historie, før de store bybrannene, den gang da Arendal hadde flere kanaler, var det som i dag er byens torv et lite havnebasseng, og gikk under navnet *Pollen*. Det som i dag er Pollen het den gang *Ytre Pollen*. I dag er en stor del av Arendals utesteder samlet omkring Pollen og Tyholmen. Langbrygga og Kirkegata var før 1995 byens innfartsvei fra øst. Da Blødekjærtunnelen ble åpnet for trafikk, ble Langbryggen stengt, og Pollen kunne bli det idylliske byrom som stedet er i dag. 

I en uhøytidelig avstemning i lokalavisen Agderposten, der 1001 lesere bidro, ble Pollen kåret til «Det beste med Arendal». På andreplass kom Arendals-skjærgården, mens Arendals Pilsner kom på tredjeplass.

Bilder
------

* Pollen og Tyholmen etter snøfall i 2007  Foto: Karl Ragnar GjertsenPollen og Tyholmen etter snøfall i 2007  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Båten «Snar» selger krabber i Pollen om sommeren  Foto: KENBåten «Snar» selger krabber i Pollen om sommeren  Foto: KEN
* Pollen sett fra Tyholmen  Foto: KENPollen sett fra Tyholmen  Foto: KEN

Referanser
----------

1. ↑  Agderposten – Pollen er det beste med Arendal

Eksterne lenker
---------------

* Arendal kommune – Ukas postkort uke 49: Pollen[*død lenke*]
***Piter FM*** (originaltittel: *Piter FM*) er en russisk film fra 2006, regissert av Oksana Bytsjkova.

Handling
--------

Masha er en ung kvinne som jobber som Discjockey for en populær radio-stasjon i St. Petersburg. Maksim er en ung mann som er utdannet arkitekt, som har flyttet til St. Petersburg fra Nizjnij Novgorod. Nå arbeider han deltid som gate-feier. Selv om Masha og Maksim aldri har møtt hverandre, deler de et fellestrekk: begge har en tendens til å være klønete i hverdagen. De slipper og søler ofte ting. Begge to står også ved et veiskille i livene deres. Masha skal snart gifte seg med en tidligere skolekamerat, Kostja, og Maksim nettopp vunnet en internasjonal arkitekt-konkurranse. Han forbereder seg på å flytte til Tyskland, for å begynne i en ny jobb.

Men en dag støter Masha ved et uhell på noen i en folkemengde, og mister mobiltelefonen sin. Maksim tar tilfeldigvis opp mobiltelefonen. Han forsøker å returnere telefonen, men hver gang de forsøker å møtes skjer det noe som forhindrer planene deres. De to havner flere ganger på de samme stedene, men uten å vite hvordan den andre ser ut. Dermed fortsetter de uforvarende å gå rett forbi hverandre. I mellomtiden begynner Masha å innse at hun ikke er forelsket i Kostja, og hun ønsker ikke lenger å gifte seg med ham. Men Maksim begynner å tenke på at han heller vil fortsette å bo i St. Petersburg, enn å flytte til Tyskland.

Skuespillere
------------

* Jekaterina Fedulova som Masja
* Jevgenij Tsyganov som Maksim
* Aleksej Barabasj som Kostja
* Irina Rakhmanova som Lera
* Natalja Reva-Rjadinskaja som Marina

Referanser
----------

1. ↑  Питер FM (2006)
2. ↑  Оксана Бычкова намерена снять фильм с Исаковой и Аграновичем про любовь

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Piter FM* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Piter FM* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Piter FM* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Piter FM* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Piter FM* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Italienske polletter som ble brukt i telefonautomater fra 1959 til 2001.
Svensk myntpollett fra Stora Kopparbergslag (1762).
En **pollett** er en gjenstand med en eller annen symbolsk verdi. De kan ofte kun anvendes for en forutbestemt vare eller tjeneste. I fysisk form kan polletten for eksempel være en myntlignende metallbrikke eller plastsjetong, eller som en digital kode. De kan brukes som billett eller betalingsmiddel, kontrollmerke, kjennemerke, sjetong, spillemynt, signal, tilgangsmerke, med mer.

Etymologi
---------

Ordets opphav er usikkert. Muligvis stammer det fra latinsk *pollet* som betyr "den gjelder". En annen hypotese er at det stammer fra en franskmann ved navn *Paulet* som man kalte opp en avgift etter for å beholde visse embeter.

Se også
-------

* Sjetong

Referanser
----------

1. ↑   Pollett i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1915)

Eksterne lenker
---------------

* pollett – Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
**Kjell Oskar Selman** (født 17. juli 1942 i Sauda, død 17. april 2012) var en norsk forfatter, journalist, komponist og visesanger.

Kjell Oskar Selman tok utdanning i Bergen og flyttet til Seljord i 1977. Her bodde han i mange år, før han flyttet til Porsgrunn noen år. De siste årene han levde bodde han i Drangedal.

I Seljord deltok han aktivt i den lokale Amnesty-gruppa, i viselaget, i kunstforeninga og i mållaget. I Porsgrunn var han aktiv i «Diktets venner». Han var redaktør i *Telemark Tidend*, Mållaget Dags sider i *Varden*, i 20 år fram til 2001.

Selman har skrevet en rekke dikt og viser og satt melodi til egne og andres tekster. På 1970-talet ga han ut tre dikt- og visesamlinger. Han samarbeida med Halvor J. Sandsdalen, om flere bøker bl.a. boka *Trolldomar*.

Selman hadde bakgrunn fra industristedet Sauda, og kjente godt til arbeidermiljøet både der og andre steder.  Han skrev visa «Ta støvlan på»  på 70-tallet som et bidrag til en konkurranse om beste arbeidersang. Visa har siden vært fast innslag under 1. mai-feiringen i Seljord og andre steder i Vest-Telemark.

I 1975 ble Selman tildelt «Alf Prøysens ærespris» og var da den første som fikk den prisen.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *-Og bygdi syng : Viser frå Seljord*, 1976. ISBN 82-10-01325-4
* *Voggesong og vakevise*, 1976. ISBN 82-10-01235-5
* *Voggesong og vakevise*, 1976. Musikknoter ISBN 82-10-01235-5
* *Draumen om å danse på vatnet* 1978 ISBN 82-10-01687-3
* *Tolldomar*, 1979 ISBN 8210017578
* *Høstboka* (Antologi), 1997. ISBN 8251790999

Kjente visemelodier (utvalg)
----------------------------

* «Ta støvlan på», tekst og tone av Kjell Oskar Selman, Arr. Jørn Simen Øverlien
* «Eg råde vil alle», tone. Catarinius Elling
* «Ja, jorda er så grønt eit hus», tekst og tone av Kjell Oskar Selman, Arr. Oddjørn Aase
* «Kjærleikssongen», tekst og tone av Kjell Oskar Selman, Arr. Oddjørn Aase

Annet
-----

* «Amanda fra Haugesund» var Selman sin bestemor.

Eksterne lenker
---------------

* til radioprogram der Selman filosoferar over ulike tema.
* bokhylla.no Digitaliserte bøker.
* Rockipedia Arkivert 1. oktober 2017 hos Wayback Machine.
* Barne-TV 1976
**Wilhelmine Mimi Johnson**, også kjent som «Mimi Johnson», (født 1. august 1890 i Tynset, død 12. januar 1980 i Skedsmo) var en norsk geolog. 
Hun var ferdig utdannet bergkandidat fra Universitetet i Oslo allerede i 1912. Som landets første kvinnelige geolog arbeidet hun i flere år nært med både W.C. Brøgger og V.M. Goldschmidt. Hun var ansatt ved Norges geologiske undersøkelse og var blant annet en av de første som tok bilder i gruvene på Kongsberg. I 1917 ble Johnson konservator ved Geologisk musum på Tøyen.

I 1930 brøt hun med geologien. Hun startet på legestudier og hadde egen legepraksis på Lillestrøm fra 1940 til 1975. 

Hun var datter av sakfører Sam Johnson og ble i 1920 gift med kjøpmann Eivind Høst. De ble skilt i 1924.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Geologiens førstedame (UIO, 2010)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Kjell Alfred Larsen** (født 30. november 1931) kommer opprinnelig fra Bjølsen i Oslo. Han er en Ildsjel for hoppidretten både i Hobøl og i kommunene rundt. 

Larsen er ressurspersonen bak Granskollen skianlegg. Den 19. januar 2007 mottok han Kongens fortjenstmedalje i gull av fylkesmann Anne Enger for sin innsats innen hoppsporten.

Han har vært aktiv innen idretten siden han var barn. Som 12-åring vant han sitt første hopprenn i Kollbakken i Maridalen. Premien var et stålkrus, importert fra Sverige. Fortsatt benytter han en foredlet utgave av dette som premie i klubben. Han meldte seg inn i Korsvoll idrettslag og var aktiv der i 10 år. Han kvalifiserte seg til A-klassen innen hopp, som tilsvarer eliteklassen i dag. I 1950 fikk han være prøvehopper i Holmenkollen. Han satt sin personlige rekord i Skuibakken med et hopp på 84 meter. 

Fra 1970 til i dag har han brukt mye av sin fritid på å bygge opp Granskollen skianlegg på Tomter i Østfold. 

Suksessen med hoppskolen bidro til at han i 1976 ble med i utdanningsutvalget i Norges Skiforbund. I denne tiden ble det etablert hoppskoler i alle fylker. Etter fire år i dette utvalget, ble han utvalgets formann og medlem av Skiforbundets hoppkomité.

Referanser
----------

1. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». Kongehuset. Besøkt 6. februar 2017.
**Hopp i havet** (engelsk: *Go Fish*) er et kortspill for to til fem spillere, hvor målet er å få flest  stikk (dvs. fire kort med samme verdi. F.eks. 4  knekt).

Oppsett
-------

Hver spiller begynner med sju kort på hånden. De resterende kortene legges i «havet», dvs. i en uorganisert haug med forsiden ned. Når havet er tomt er spillet over.

Spillets gang
-------------

Man spiller på tur, gjerne etter klokken. Når det er hans tur vil spiller 1 spørre én av de andre spillerne etter det kortet han ønsker seg for å få et stikk. *Hvis spiller 2 har ett kort* med den etterspurte verdien må han gi kortet til spiller 1. Har han *flere kort* med den etterspurte verdien må han gi *alle disse* til spiller 1. I begge disse tilfellene beholder spiller 1 turen sin, og kan spørre en annen av spillerne. Hvis spiller 2 ikke har kortet på hånd, sier han «hopp i havet». Da må spiller 1 trekke et kort fra «havet» i stedet, og turen går videre til nestemann.

Eksterne lenker
---------------

* Kortregler.no, Christian Berges hobbyprosjekt