recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bilde av demningen.
Kart over innsjøen med demningsanlegget.
Demningen sett nedenfra.

**Grand Dixence** er (2008) en demning med tre vannkraftverk, og Europas høyeste kunstige demning. Den demmer opp reservoaret **Lac des Dix** i elven Dixence 17 km sør for byen Sion i Wallis, sørlige Sveits, og gir vannet utløp i Rhône. Vannkraftverkene har en installert kapasitet på 2 100 MW. Demningens høyde er 285 meter – den femte høyeste gravitasjonsdam i verden og den høyeste i Europa. Tykkelsen ved basis er hele 200 meter. Lengden 695 meter, men det normale oppdemmingsvolumet er ikke spesielt stort, mindre enn 50 millioner m³ (0,05 km³), selv om det kan nå 400 millioner m³ (0,4 km³). Toppen av dammen ligger på 2 365 moh.

Vannet fra demningen brukes via fire pumpestasjoner til kraftproduksjon i Bieudron-kraftstasjonen pluss tre andre kraftstasjoner, hvor det bringes via 100 km rørtunneler. Gjennom utvidelser fram til 1998 (*Bieudron*-stasjonen) ble produksjonen økt med drøye 1 200 MW. Årlig produseres det 2 TWh elektrisk kraft som selges i 18 kantoner.

Grande Dixence vannkraftverk er et kompleks av fire kraftstasjoner, som omfatter:

* **Bieudron** – 1 269 MW, 3 turbiner, høydefall 1 883 m
* Fionnay – 290-321 MW, 12 turbiner, høydefall 874 m
* Chandoline – 150 MW, 10 turbiner, høydefall 1 748 m
* Nendaz – 390-408 MW, 12 turbiner, høydefall 1 008 m

Anlegget ble bygget fra 1953 til 1961. På toppen er det en restaurant som kan nås via gondolbane eller via en sti i det bratte terrenget på siden av dammen.

Innsjøen som er oppdemmet heter **Lac des Dix**, og har et areal på 3,65 km². Ved maksimal vannfylling er sjøen 227 meter dyp. Innsjøens lengde er 5,3 km, og bredden om lag 600 meter. Det totale nedslagsfelt for vannmengdene er 375 km², inklusive tilførselselver og 35 isbreer. Årlig magasinert vannmengde når om lag 500 millioner m³.

Referanser
----------

1. ↑  *The World Almanac 2008*, side 741.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grande Dixence Dam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Betreibergesellschaft Demningen
* Stollenbruch: Detaljert beskrivelse og tegniner (fransk)
* Dam-forum Swiss Dams
* Dokumentarfilm fra byggetiden i arkivene til SRG
* Bildegalleri for Grande Dixence

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Fjellandsbyen Bivio
Kart over Bivios beliggenhet i distriktet Albula, kantonen Graubünden og Sveits 
**Bivio** (Beiva på retoromansk) er en landsby og tidligere kommune øverst (og dermed helt sør) i dalen Surses i den sveitsiske kantonen Graubünden. Kommunen ligger på 1769 moh. og har 220 faste innbyggere. I dag er Bivio overveiende tysktalende (55 %). Inntil 1980-tallet var den imidlertid en hovedsakelig italienskspråklig kommune i en ellers retoromansktalende dal. Fremdeles er italiensk kommunens eneste offisielle språk og morsmål for 29 % av befolkningen. Dermed er Bivio den eneste italienskspråklige kommunen i Nordsjøens tilsigsfelt. Dalens elv (Julia) er nemlig en bielv til Rhinen. At tysk har økt kraftig i de siste tiår, skyldes fremfor alt turismens voksende betydning. 12 % snakker retoromansk og dermed surmiran-dialekten (dog med innslag fra putèr-dialekten i Øvre Engadin).

Bivio er derfor den eneste kommunen i Sveits som er trespråklig : retoromansk, italiensk og tysk.

Stedsnavnet Bivio/Beiva betyr "to veier".[]

Bivio ligger på nordsiden av to (ikke minst historisk) viktige fjellpass: Julierpasset til Engadin og Settimopasset til Val Bregaglia. Landområdene rundt Bivio som hadde beitemuligheter for husdyr fikk bosettere fra Soglio i Val Bregaglia rett syd for Bivio, som også er italiensktalende. Det betyr at det var den italienske dialekten **bargajot** fra Soglio i Val Bregaglia som ble "eksportert" til Bivio. Den har beholdt mye av det opprinnelige bargajotpreget, men oppviser også egne lokale særegenheter som finnes kun i Bivio.

Beiva / Bivio, utsikt mot sør.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bivio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** GeoNames
 |
**Danmarks Biblioteksskole** (DB) var en høyere utdanningsinstitusjon underlagt Kulturministeriet, som ivaretok forskning og utdanning innenfor dokumentasjonsvitenskap. Skolen ble opprettet i 1956 som avløser for Statens Biblioteksskole, som hadde blitt opprettet i 1918. Statens Biblioteksskole hadde utdannet bibliotekarer til folkebiblioteker, mens den nye skolen også skulle utdanne bibliotekarer og bibliotekassistenter til vitenskapelige og faglige biblioteker.

I mai 2010 skiftet skolen navn til Det Informationsvidenskabelige Akademi. (IVA) I 2013 fusjonerte skolen med ((Københavns universitet)).

Institutter
-----------

* Biblioteksutvikling
* Informasjonsstudier
* Kultur og Medier

Utdanninger
-----------

* Bachelorgrad
* Bibliotekar
* Cand.scient.bibl.
* Doktorgrad
* Bibliotekassistent
* Master i dokumentasjonsvitenskap

På Biblioteksskolen i København fins Danmarks Biblioteksskoles Bibliotek, som er et offentlig tilgjengelig hovedfagsbibliotek innenfor dokumentasjonsvitenskap. 

Danmarks Biblioteksskole har dessuten en avdeling i Aalborg (opprettet 1973), og er medlem av Øresundsuniversitetet.

Eksterne lenker
---------------

* Danmarks Biblioteksskole
* Det Informationsvidenskabelige Akademi
* Informasjon om Statens Biblioteksskole og Danmarks Biblioteksskole fra Rigsarkivet

Portaler: Litteratur | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***The World Is Not Enough*** er et førstepersonsskytespill utviklet av Black Ops Entertainment til PlayStation. Spillet kom ut i november 2000, kort tid etter *The World Is Not Enough* til Nintendo 64. Spillet er basert på James Bond-filmen *The World Is Not Enough*.

Som James Bond må spilleren gjennomføre 11 forskjellige oppdrag. I hvert oppdrag må spilleren fullføre en rekke mål, samtidig som man må beseire alle motstanderne. Formålet spenner fra å redde gissel, til å ødelegge kjøretøy, eller få tak i forskjellige gjenstander. Enkelte oppdrag krever at spilleren tar i bruk en rekke høyteknologiske duppeditter, blant annet til å åpne låste dører eller bruke et lite kamera for å fotografere beviser.

Ett av oppdragene involverer ingen slåsskamper, men krever at spilleren spiller blackjack i et kasino og vinne mot en konkurrent. Spilleren kan bruke flere forskjellige våpen, inkludert maskinpistol eller haglgevær, en snikskytter-rifle, eller en rakettkaster. Alle skytevåpen må lades om etter et visst antall skudd. Spilleren har en viss mengde helse, som synker etter hvert som han blir angrepet av motstandere.

Referanser
----------

1. ↑   Redump.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Perry, Doug (9. november 2000). «The World Is Not Enough PlayStation Review». *IGN* **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *007: The World Is Not Enough* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *007: The World Is Not Enough* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *007: The World Is Not Enough* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *007: The World Is Not Enough* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Dieselhydraulisk lokomotiv bygd i 1970.
Dieselhydraulisk boggi-lokomotiv bygd i 1981.
*Denne artikkelen omhandler den australske lokomotivfabrikanten. For den amerikanske, se Baldwin Locomotive Works*
**E.M. Baldwin & Sons** (ofte forkortet **EMB**) var et australsk industriselskap som ble stiftet i 1928 av Ernest Mark Baldwin, en immigrant født i Maidstone, England i 1892. Det startet som et enkelt mekanisk verksted i en låve på gården deres i Castle Hill utenfor Sydney, New South Wales. Under andre verdenskrig jobbet firmaet utelukkende på oppdrag fra Australias forsvarsdepartement, og lagde blant annet utstyr for ammunisjonsfabrikker, komponenter til jagerbomberen Mosquito og trykktanker i stål. Etter krigen begynte selskapet å lage utstyr for bruk i brannfarlige omgivelser, og i 1963 bygde de sitt første lokomotiv. Kunden var en av de mange sukkerplantasjene langs østkysten av Queensland. De større plantasjene hadde omfattende smalsporede linjenett med 610 mm sporvidde som den vanligste. Firmaets erfaring med brannsikkert utstyr gjorde at det også fikk kontrakter med gruveindustrien. E.M. Baldwin var også tidlig med å tilby ekspertise i bearbeiding av rustfritt stål. Etterhvert som faren ble eldre, tok sønnene mer og mer over styringen av selskapet.

19. juli 1970 døde Ernest Mark Baldwin i Sydney og ble begravet på Castle Hill Cemetery. Sønnen Frank fortsatte som sjef for familiebedriften. I 1972 lanserte EMB sitt første lokomotiv med boggier. Det veide 26 tonn, og hadde en toppfart på over 30 km/t. I 1979 lanserte firmaet sin første traktor. Traktoren hadde firehjulsdrift, var leddet og hadde Cummins dieselmotorer. E. M. Baldwin & Sons bygde sitt siste lokomotiv i 1984.

I 1985 gikk selskapet konkurs, og ble solgt av bostyret til Hexham Engineering sammen med en nylig inngått kontrakt på 2 bremsevogner. Disse ble levert under navnet Hexham/Baldwin. Hexham Engineering gikk i sin tur konkurs i 1989, og jernbane-delen av firmaet ble kjøpt opp av det tyske konsernet Westfalia i 1990. Traktorproduksjonen ble etter dette nedlagt. Ernest Mark Baldwins sønner Frank og Maurice var fortsatt ansatt i selskapet da Westfalia året etter slo seg sammen med et annet holdingselskap, dannet Westfalia Becorit, og la ned avdelingen i Australia kort tid etterpå. I samarbeid startet Frank og Maurice Baldwin et nytt firma: F&M Baldwin Engineering, og fortsatte å arbeide med industrilokomotiver.

Referanser
----------

1. ↑  Graeme R. Quick: Australian Tractors: Indigenous Tractors and Self-Propelled Machines in Rural Australia. (side 131) ISBN 1877058394 Besøkt 2. mai 2015
2. ↑  Light Railways nr. 224 (side 17). Utgitt april 2012 (pdf 3,6 MB) (ISSN: 0727-8101) Besøkt 2. mai 2015

Kilder
------

* Sydney's Garden Shire - The Stories Behind the Headstones Besøkt 12. august 2017
* CaneTrains.net: E.M. Baldwin & Sons Pty Ltd - Builders List. (*arkivert versjon av* original) Besøkt 2. mai 2015
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| OLs flagg OL |
| Gull | 2012 London | lag |
| Turnt Verdensmesterskap |
| Gull |  2011 Tokyo |  lag |
| Gull |  2011 Tokyo |  mangekamp |
| Bronse |  2011 Tokyo |  bom |

**Jordyn Wieber** (født 12. juli 1995) er en amerikansk turner som er regjerende all-round verdensmester. Hun vil delta i sommer-OL 2012 i London.

Jordyn Wieber ble født 12. juli 1995 i DeWitt, Michigan til Rita og David Wieber. Hun begynte med turn som 4-åring.

I 2008 ble hun amerikansk allround juniormester.

I begynnelsen av 2009 ble hun skadet og var borte fra konkurranse resten av sesongen.

Som senior vant hun i 2011 det amerikanske allround mesterskapet som og tok også gull i skranke og frittstående. Samme år vant hun verdensmesterskapet i turn i Tokyo og var med på det amerikanske laget som tok gull sammenlagt.

I 2012 ble hun igjen amerikansk allround mester. I det amerikanske uttakningsmesterskapet til OL i San Jose, California kom hun på andreplass etter Gabrielle Douglas og var med det kvalifisert til OL.

Jordyn Wieber har gitt uttrykk for et stort ønske om å møte Justin Bieber.

Sommer-OL 2012
--------------

I Sommer-OL 2012 i London var Jordyn Wieber med på det amerikanske laget som vant gull i lagkonkurransen.
 I kvalifiseringen til mangekamp individuelt kom hun på fjerdeplass, men fordi to amerikanske turnere var på plassen foran henne og hvert land kun kan ha med to utøvere i finalen var hun dermed ikke kvalifisert.

Referanser
----------

1. ↑  Jordyn Wieber usagym.com, hentet 25. juli 2012
2. ↑  Biography Arkivert 16. oktober 2011 hos Wayback Machine. Jordyn Wieber, offisiell hjemmeside, hentet 25. juli 2012
3. ↑  Jordyn Wieber wins women's all-around gold BBC, 13. oktober 2012
4. ↑  Alyssa Roenigk:Wieber fever ESPN, hentet 25. juli 2012
5. ↑  Women's Team, Final Results OL2012.com, hentet 31.juli 2012

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Jordyn Wieber – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – USAs olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – FIG Rediger på Wikidata

* (en) Jordyn Wieber – USA Gymnastics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BBC Things **·** Munzinger (sport)
 |
The main focus of Iran Human Rights is human rights violations such as death penalty in IranIran Human Rights Logo
**Iran Human Rights** er en internasjonal menneskerettighetsorganisasjon grunnlagt i 2007 og registrert i Norge. Hovedfokuset for Iran Human Rights arbeid er arbeid mot dødsstraff, beskyttelse av menneskerettighetsforkjempere og etablering av rettferdig rettergang og menneskerettigheter for alle borgere. Iran Human Rights har bidratt til å rette internasjonal oppmerksomhet mot menneskerettighetsbrudd, især dødsstraff i Iran. Delara Darabi, Behnoud Shojaee, Mohammadreza Haddadi, og Sakineh Ashtiani er blant saker Iran Human Rights har fokusert på. I tillegg til Iran, har organisasjonen medlemmer og støttespillere i flere europeiske, asiatiske og nordamerikanske land. Menneskerettighetsforkjemper og hjerneforsker Mahmood Amiry-Moghaddam er grunnlegger og leder av organisasjonen som er basert i Oslo, Norge.

Referanser
----------

1. ↑  «About Us - Iran Human Rights». *Iran Human Rights*. 6. august 2016. Besøkt 6. august 2016.
2. ↑  Toft, Martin (13. januar 2023): «UiO-professor om Iran: – Folk er ikkje redde lenger», *UNIForum*, nettavis for Universitetet i Oslo
**Christopher Andreas Hoxmark Lange** (født 23. mars 1894, død 27. februar 1989 i Oslo) var en norsk politileder og politiker for Nasjonal Samling (NS) under krigen. 

Lange tok juridisk embetseksamen 1919 og var deretter sorenskriverfullmektig i Oslo i et år for han gikk inn i politietaten. Han var leder for utrykningspolitiet fra 29. september 1940 og tjenestegjorde som leder for Statspolitiet fra nyttår 1941. Fra 1. april 1941 var han rikskriminalsjef fram til han ble «politipresident» i Trondheim i november 1941. Denne stillingen innehadde han til januar 1944 da han ble utnevnt til «fylkesmann» i Vestfold av Quisling-regjeringen. Han etterfulgte partifellen Halvor Hektoen, som hadde hatt stillingen fra 1942. Da var Johannes Gerckens Bassøe som var utnevnt av regjeringen Nygaardsvold, blitt avsatt av Quisling-regjeringen. Bassøe ble gjeninnsatt som fylkesmann i Vestfold etter frigjøringen.

Lange tok 21. november 1944 til orde for å «befri de uhelbredelige sinnssyke fra en håpløs og meningsløs tilværelse». Forslaget sendte han til Helseavdelingen i Innenriksdepartementet, som sendte det videre til fylkesmennene og overlegene ved statens sinnssykehus for uttalelse. Lange mente at det var meningsløst at samfunnet, selv under fredelige og normale forhold, skulle holde liv i «disse ulykkelige eksistenser», som han uttrykte det. Flere ledende NS-folk støttet forslaget. NS-«fylkesmannen» i Aust-Agder ville til og med gjøre avlivingen mer omfattende og mente at ordningen også måtte omfatte «uhelbredelige idioter» og de 7500 sinnssyke som var utplassert i privat omsorg.

Lange ble under landssvikoppgjøret dømt til 20 års tvangsarbeid, begrenset rettighetstap og og for alltid fradømt stillingen som offiser i den norske hær. Dommen var litt spesiell siden aktor la ned påstand om bare 15 års fengsel, men samtid ba han retten overveie om siktedes forhold ikke betinget en enda strengere straff.

Han ble benådet 12. september 1952.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01036392073377, verkets språk bokmål, besøkt 17. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aftenposten, lørdag 4. mars 1989 (Dødsannonse)
3. ↑  «Indre Akershus Blad 1948.02.26». Norge;Viken;;Aurskog-Høland;;;;.
4. ↑  «Nidaros 1948.02.19». Norge;Trøndelag;;Trondheim;;;;. s. 1.

Kilder
------

* -NS planla massedrap på psykisk syke (Aftenposten 02.12.2008)
* Rettsopgjørets behandling av deportasjonen av jødene 1940-1945. HL-senterets temahefte nr. 16 (2012) Arkivert 22. juni 2015 hos Wayback Machine.
* Eirik Veum: *Nådeløse nordmenn, HIRDEN, 1933-1945* (Kagge Forlag 2013)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kilkee** (irsk: *Cill Chaoi*) er en liten kystby i grevskapet Clare på Irland. Den ligger i sognet Kilkee, tidligere Kilfearagh. Kilkee er midtveis mellom Kilrush og Doonbeg på N67-veien. Byen er populær som badeby for turister på vestkysten av Irland. Bukta, formet som en hestesko, er beskyttet mot Atlanterhavet av Duggerna-revet. I henhold til foletellingen av 2016 har byen en beskjeden størrelse, 972 innbyggere.

Historie
--------

Restauranter nær Hickie's pub
I løpet av begynnelsen av 1800-tallet var Kilkee bare en liten fiskerlandsby, men på 1820-tallet, da det ble etablert skipstjeneste med hjuldamper fra Limerick til Kilrush, begynte landsbyen å tiltrekke seg besøkende. Det har vært et feriested siden den gang og ble omtalt på forsiden av *The Illustrated London News* som det fremste badestedet i det som da var Det forente kongerike Storbritannia og Irland. Gradvis vokste byen etter hvert som etterspørselen etter fritidsboliger ved sjøen økte, noe som resulterte i en byggeboom på 1830-tallet. Da etterspørselen etter losji i Kilkee vokste, ble flere hoteller bygget. Sammen med disse ble det bygget tre kirker, en romersk-katolsk kirke i 1831, en protestantisk kirke i 1843 og en metodistkirke i 1900, noe som gjenspeiler byens kosmopolitiske natur.

På 1890-tallet hadde Kilkee nok en oppblomstring da jernbanen West Clare Railway åpnet for godstransport, noe som forbedret handelslivet i området, samt ga et relativt raskt transport for reisende til og fra byen. Mange framtredende mennesker i samfunnet reiste til Kilkee, blant annet den irske poeten Aubrey de Vere, Charlotte Brontë (som tilbrakte bryllupsreisen her), forfatteren Henry Rider Haggard og nasjonalpoeten Alfred Tennyson. I 1896 besøkte kronprinsessen av Østerrike byen. Underholderen Percy French var en hyppig utøver i byen, og en hendelse på West Clare Railway på vei til Kilkee fikk ham til å skrive sangen «Are Ye Right There Michael». Selv om den har blitt mer utviklet og moderne de siste årene, har byen beholdt noe av det viktorianske preget fra 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Cill Chaoi/Kilkee», *Placenames Database of Ireland* (logainm.ie).
2. ↑  «Sapmap Area: Settlements Kilkee» Arkivert 23. oktober 2021 hos Wayback Machine.. Census 2016. *Central Statistics Office*.
3. ↑   «Shots open a window into Kilkee's history», *Limerickleader.ie*. 27. november 2007. Arkivert fra originalen den 18. februar 2013.
4. ↑   «A History of Kilkee», *Clarelibrary.ie*
5. ↑  «Charlotte Bronte's Kilkee Honeymoon», *Clare Community Heritage network*
6. ↑   «Discover Kilkee — County Clare», *Discoverireland.com*. Arkivert fra [originalen den 6. september 2011
7. ↑  French, Percy: «Are Ye Right There Michael». *King Laoghaire: The Home of Irish Ballads and Tunes*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kilkee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en)  Kilkee hos Wikivoyage
* Kilkee offisielle nettsted
* «Kilkee», *Encyclopædia Britannica* (11. utg.). 1911.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Samordnet registermelding** i Altinn er en løsning der registrering av og endring for norske foretak skjer samtidig i syv offentlige registre, inkludert Enhetsregisteret, Foretaksregisteret og Merverdiregisteret. Løsningen kan brukes for de fleste meldinger og organisasjonsformer. 

Det som tidligere var ett skjema på ni sider finnes nå som en fulldigitalisert versjon i Altinn. Digitalisering av Samordnet registermelding representerer en betydelig forenkling for norsk næringsliv. 

Samordnet registermelding benyttes til registrering, men ikke minst for endringer. Det er over 500 000 bedrifter i Norge (2013). Disse benytter meldingen for å rapportere til myndighetene om en rekke forhold, bl.a. endringer i styre, skifte av revisor, kapitalendringer og adresseendringer, fusjon, fisjon. 
Sammen med nylige lovendringer i Aksjeloven er en fulldigitalisert Samordnet registermelding et viktig steg på veien for å oppfylle visjonen om at et selskap skal kunne "fødes og dø" elektronisk.

Samordnet registermelding har sin bakgrunn i Enhetsregisterloven fra 1995 og Enhetsregisteret som er en del av Brønnøysundregistrene. I stedet for å sende inn meldinger til flere ulike registre, samlet man all informasjonen i ett – riktignok mer omfattende – «samordnet» skjema. Derav navnet. Etater og andre offentlige institusjoner som hadde krav på informasjon, fikk disse fra Enhetsregisteret.

Eksterne lenker
---------------

* Registrering og endring i Altinn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Norsk Jernverk var en hjørnesteinsbedrift i Mo i Rana fra 1950- til 1980-tallet. Foto: L.S Båsmoen/Nasjonalbibliotekets bildesamling 
En **hjørnesteinsbedrift** er en «bedrift av vesentlig betydning for det sted der den ligger.» Hjørnesteinsbedrifter kan være avdelinger av større virksomheter plassert på mindre steder, eller de kan være uavhengige av andre virksomheter. De kan være i både i privat og offentlig eie, og kan, men behøver ikke, ha overskudd som målsetning.

Norge
-----

Ifølge *Teknisk Ukeblad* ble uttrykket først brukt på slutten av 1950-tallet om reisningen av store anlegg, især kraftkrevende industri, som «skulle skape en rekke økonomiske sentra i distriktene som gjennom ringvirkninger skulle gi grunnlag for en rik variasjon av annen virksomhet.» En del samfunn ble i stedet ensidig avhengige av hjørnesteinsbedriftene, hvorav mange opplevde fallende lønnsomhet på 1970- og 1980-tallet. Noen ensidige industristeder på 1980-tallet var Moelv, Folldal, Kongsberg og Tofte på Østlandet; Sauda, Odda, Høyanger, Årdal og Sunndal på Vestlandet; Løkken, Meråker, Malm og Skorovas i Trøndelag; og Mo i Rana, Glomfjord, Sulitjelma og Kirkenes i Nord-Norge.

Utover på 2000-tallet har mye av sysselsettingen flyttet seg til offentlig sektor. Men fortsatt har noen av de 25 største tettstedene i landet enkeltbedrifter som med hundrevis av ansatte alene står for mer enn 5 prosent av den private sysselsettingen i kommunen:[]

* Equinor i Stavanger
* Jotun i Sandefjord
* Borregaard i Sarpsborg
* Bilfinger i Porsgrunn
* Aibel i Haugesund
* Kongsberg Gruppen, FMC Technologies og GKN Aerospace Norway i Kongsberg
* Nexans, Fresenius Kabi og Norske Skog i Halden
* Kongsberg Maritime i Horten
* Lerum i Sogndal
* Nammo på Raufoss
* Aker Solutions Stord
* LKAB i Narvik

Se også
-------

* Hjørnestein

Referanser
----------

1. 1 2  Leira, Vigleik (1982). *Nyord i norsk 1945–1975* **(norsk)**. Bergen: Universitetsforlaget. s. 162. ISBN 82-00-05894-8.
2. ↑  Buvik, Martin m.fl. (1983). *Problemer og muligheter på ensidige industristeder* (avgitt til Industridepartementet). NOU. 1983:10. Oslo: Universitetsforlaget. s. 19–20. ISBN 82-00-70791-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NDL
 |
Hellige blodets kirke
Biskop Vangheluwe deltar i prosesjonen
**Det hellige blodets kirke** (*Heiliga bloed basiliek*) er en kirke i byen Brugge i Belgia. Kirken ble bygd for å feire 75 års selvstendighet for Belgia. Kirken har fått sitt navn etter en verdifull relikvie som oppbevares i basilikaen (i dag i museet), som påstås å bestå i blant annet blod fra Jesus.

Basilikaen er delt i to seksjoner som er skilt fra hverandre. Den nedre del utgjøres av et kapell viet til helgenen Basilios den store, oppført mellom 1134 og 1157 som kapell for Hertugen av Flandern, Thierre av Alsace. Inngangen er prydet av buer innrammet av steinsøyler. Øvre del ble restaurert på 1800-tallet i nygotisk stil etter franske ødeleggelser. Dekorasjoner i sterke, klare farver omgir et tabernakel av sølv omslutter en hellig flaske som skal inneholde noen dråper koagulert blod som skal ha blitt vasket av Jesus kropp av Josef fra Arimataia. Flasken ble brakt til byen av Thierre da han vendte hjem etter sin andre korstogsferd til Jerusalem år 1150. Kirken har et museum som har et antall forskjellige gjenstander som malerier og praktdrakter.

Det hellige blodets prosesjon
-----------------------------

En gang om året, på Kristi himmelsfartsdag, bæres den hellige relikvien gjennom gatene i «det hellige blodets prosesjon», en tradisjon som har pågått siden 1970. Dette er den viktigste religiøse festivalen i Flandern. Tross enkelte forandringer under århundrene så er formålet ennå det samme: å vekke minne om Jesus lidelse. 

Relikvien bæres gjennom byens gater i denne seremonien. Paraden er delt i to; i den første delen framføres bibelske scener fra både det gamle og nye testamentet. Den andre delen dreier seg om Diederik fra Elzas med relikvien, han var Flanderns greve og ifølge tradisjonen var det Diederik som førte relikvien til Brugge i fra det hellige landet år 1150. I prosesjonens avslutning bæres relikvien av to biskoper; dette anses som seremoniens høydepunkt.

Flere hundre deltar hvert år i denne prosesjonen som er en levende tradisjon fra middelalderen. Under den perioden var leseferdigheten blant bondebefolkningen dårlig, derfor var visuell formidling viktig for å illustrere og fortelle om den kristne tro og den lokale historie.

Referanser
----------

1. ↑   erfgoedkaart.be[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Snauwaert, Livia (2005). Gids voor architectuur in Brugge (in Dutch). Tielt: Lannoo Uitgeverij. pp. 58–60. ISBN 90-209-4711-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basilica of the Holy Blood – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Official website of the Procession of the Holy Blood
* Bruges: The Chapel of the Holy Blood at trabel.com
* Heilig-Bloedbasiliek at Frommers

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** NKC
 |
Tempel-synagogen i Kraków
**Tempel-synagogen** (polsk *Synagoga Tempel*) er en reformjødisk synagoge i bydelen Kazimierz i Kraków, ved Miodowa-gaten 24. Den er i dag en av to virksomme synagoger i byen. 

Tempel-synagogen ble bygd mellom 1860 og 1862 etter tegninger av Ignacy Hercok. Den ble videre ombygget i årene 1868, 1893 og 1924, da den fikk sin endelige form, som er forblitt uforandret frem til i dag. Under andre verdenskrig ble synagogen herjet, plyndret og omdannet til et magasin av tyske nazister. Etter krigen ble den åpnet på ny. I årene 1995–2000 ble synagogen totalrenovert. 

Synagogens murbygning er rektangulær, i mauretansk og neorenessansestil. Synagogen har svært rikt utstyr og veldig rike elevasjonsdekorasjoner. På elevasjonen og sideveggene finnes todelte, arkadiske vinduer med 36 unike fargede glassmalerier fra det 19. og 20. århundre.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tempel Synagogue of Kazimierz, Kraków – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* www.JewishKrakow.net - a guide to the Tempel Synagogue as well as Kazimierz in general, Kraków's Jewish quarter
* The Jewish Community of Krakow
**Anders Huitfeldt til Thronstad, Ulefos og Snidstrup** (– ca. 1620) var lensherre og stamfar til slekten Huitfeldt i Norge.

Huitfeldt var sønn av lensherre Claus Huitfeldt til Krumstrup og Dorte Joachimsdatter Beck. Han ses først i Norge etter 1580, hvor han nevnes blant norske adelsmenn som lovet å hylle hertug Christian (den senere Christian IV. Mens hans eldre brødre tok opphold i Danmark, overtok Huitfeldt farens godser Ulefos i Holde og Halsaa i Mandal.

I januar 1582 inngikk han ekteskap i St. Hallvardskirken i Oslo med Margrethe (d. 1602), datter av Ingeborg Nilsdatter Gyldenløve og lensherre Peder Hanssøn Litle. Ekteskapet ble inngått i nærværelse av tre riksråder, kansler Niels Kaas, stattholder Ludvig Munk og en mengde representanter for norsk adel. Heretter skriver han seg til gården Thronstad som han fikk adgang til gjennom hustruen. Huitfeldt hadde også forskjellige forleninger, heriblandt gården Hof på Hurum, hvor han også bodde.

Anders Huitfeldt synes å ha vært en trettekjær mann. Han lå i årelange stridigheter med en nabo om eiendomsgrenser, samt rett til skog og fiske. Men han gikk heller ikke av veien for å strides med søsteren fru Anne Huitfeldt (gift med Mogens Bille) eller med broren Otte Huitfeldt til Frøsløfgaard. Han hadde forskjellige gjeldssaker for retten, og til tross for len, gårder og gods i Norge samt også Smidstrup i Skåne, var hans bo nærmest fallitt ved hans død i 1620. Derfor ville heller ikke hans eldste sønn, Hartvig, vedkjenne seg hverken arv eller gjeld, hvorfor det oppsto en tvist mellem ham og hans søsken.

Huitfeldt ble muligvis bisatt i Hurum kirke.

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (23. august 2023). «Huitfeldt». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 28. september 2023.
2. 1 2 3  Crevecoeur, E. Briand de (1947). *Iver Huitfeldt - hans liv og daad*. København: H. Hirschsprungs Forlag. s. 12–13.
3. 1 2 3  Huitfeldt-Kaas, H. J. (1908). *Efterretninger om Familien Huitfeldt* (PDF). Kristiania: Det Mallingske Bogtrykkeri. s. 1–16.
***Golofa limogesi*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså stor (37-44 millimeter), avlang, blank, gulbrun hornbille. Hannen har et tynt, krumt horn på hodet og en rundet, rødbrun knøl på pronotum. Hodet er mørkt, pronotum har en rødbrun flekk på hver side og beina er rødlige. Hunnen mangler horn og de mørke (mørk rødlige) partiene på pronotum er mer omfattende.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Peru (Piura).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ ***Golofa limogesi*** Ratcliffe & Le Tirant, 2017

Kilder
------

* Brett C. Ratcliffe og Stephane Le Tirant (2017) A New Species of *Golofa* Hope, 1837 (Coleoptera: Scarabaeidae: Dynastinae) from Peru. *The Coleopterists Bulletin* 71: 781-785.
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
Vatikanhagene
Kart over Vatikanstaten; Vatikanhagene utgjør det meste fra de sentrale deler til vestmurene.
**Vatikanhagene** (italiensk: *Giardini Vaticani*) er de kunstnerisk anlagte og velpeide hagene som ligger i Vatikanstaten. De kan bare besøkes med guide. Vatikanhagene ble anlagt i renessansen og barokken og er utsmykket med fontener og skulpturer.

Galleri
-------

* Del av VatikanhageneDel av Vatikanhagene
* Ørnefontenen (Fontana dell'Aquilone) i VatikanhageneØrnefontenen (*Fontana dell'Aquilone*) i Vatikanhagene
* Det armenske kors (Khatchkar) i VatikanhageneDet armenske kors (Khatchkar) i Vatikanhagene
* Vatikanhagene*Vatikanhagene*
* Governatorato*Governatorato*
* Vatikanhagene*Vatikanhagene*

Se også
-------

* Cortile del Belvedere
* Vatikanmuseene

Eksterne lenker
---------------

* www.vaticanstate.va — Vatikanhagene (offisielt nettsted)

(en) Giardini Vaticani – galleri av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Matteus i *Ebbo-Evangeliet* fra det 9. århundre.
**Matteus** (gresk: Μαθθαῖος – *Maththaîos*; opprinnelig *Levi*), tolltjenestemann, apostel, levde på første halvdel av det 1. århundre, og er i henhold til de kirkelige overleveringene identisk med den Matteus som blant annet omtales i *Apostlenes gjerninger*. Hans helgendag er 21. september.

Av Papias, som var biskop i Hierapolis i Lilleasia på 200-tallet, har han blitt tilskrevet som forfatter av *Matteusevangeliet* med ordene «Matteus sammenstilte ordene på hebraisk, og enhver oversatte dem, som han kunne det». Det er imidlertid tvilsomt om dette evangeliet er skrevet av kun ett øyevitne.

Matteus omtales i *Det nye testamente* kun i forbindelse med listene over Jesu apostler i de fire evangelier og *Apostlenes gjerninger*, samt i Matteusevangeliets kapitel 9 hvor det ganske kort fortelles at han satt ved tollboden da Jesus kom forbi og sa «Følg meg!», hvilket Matteus gjorde.

I de parallelle beretninger i de andre evangelier omtales denne person ikke som Matteus, men som Levi.

Det anses som usannsynlig at Matteus kan være forfatteren til Matteusevangeliet. I likhet med de øvrige evangelier er det et anonymt evangelium. Matteusevangeliet bærer dessuten tydelig preg av å hatt blant annet *Markusevangeliet* som forlegg, og man kan neppe forestille seg at en apostel og øyevitne til Jesus skulle basere sitt evangelium på senere annenhåndskilder.

Matteus' evangelistsymbol er et bevinget menneske fordi han åpner sitt evangelium med en slektstavle.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saint Matthew – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Albert Gøye** (eller Albrecht Mogensen Gjøe, født 1505 Radsted, Maribo, død 24. juni 1558 i Skanderborg) var en dansk lensmann.

Han var sønn av Mogens Eskildsen Gøye og hans 1. kone Mette Albrechtsdatter Bydelsbak. Birgitte Gøye var søster til Albert Gøye. Han fungerte i 1531 som hoffsinde og deltok siden i slaget ved Svendstrup hvor han ble såret og tatt til fange. I 1532 ble han trolovet med den den gang 10 år gamle Anne Ottesdatter Rosenkrantz, som var en av arvingene til betydelige jordegods i Norge. Faren forsøkte å skaffe ham Bergenhus len etter Eske Bille, men både dette og andre forsøk på å få tak i den norske arven mislykkedes. 

1535-40 var han lensmann i Stege og i 1540 en kort tid på Dragsholm, og han fikk også part i farens mange hovedgårder som Krænkerup, Torbenfeld, Clausholm, Avnsbjærg og Græse. I 1552 ble han lensmann på Skanderborg hvor han døde 24. juni 1558. 

Etter Alberts død, innledet konen Anne stridigheter med sin svigerinne Elline Gøye om Clausholm. Anne overlevet sin mann med 31 år, og sammen etterlot de 4 barn. 

Albert Gøye har utgitt et lite skrift om den kristne lære, *Loci communes* fra 1549, forsynt med fortale og gjennomsett av Peder Palladius.

Referanser
----------

1. ↑  Albrecht Gøye, Skeel & Kannegaard Genealogy[*død lenke*]
2. ↑  Eline Gøye, Dansk kvindebiografisk leksikon
3. ↑  ALBERT GIØE: LOCI COMMUNES. 1549. Arkiv for Dansk Litteratur

Portal: Danmark
**LaFerrari** (2013–2015) er en to-seters sportsbil laget av italienske Ferrari. Den er fabrikkens første hybridbil i produksjon og som superbil etterfølger den Enzo Ferrari.

Bilen er tegnet av Ferrari, ikke Pininfarina, og ble laget i 499 eksemplarer. Den har en 963 hk HY-KERS motor med KERS (*Kinetic Energy Recovery System*), der den gjenbruker den varme som utvikles under nedbremsing. Elektromotoren utvikler 163 hk. Bensinmotoren er en 65 graders V12 på 789 hk.

Som de fleste Ferrari kunne den kun kjøpes av lojale Ferrari-kunder. Nordmennene Arne Fredly og John Arthur Olafsen i Norman Data Defense fikk i 2013 lov til å kjøpe, mens sangeren Per Gessles har registreringsnummer «LALALA».

Ifølge Laagendalsposten ble to LaFerrari kjøpt ny for 14 millioner kroner og solgt på auksjon to år etterpå for 30 og 42 millioner kroner.

**Ferrari FXX-K** fra 2015 (under 50 eks.) er en ekstra rask utgave av LaFerrari som tar over for Ferrari FXX. Den har 1036 hk, hvorav 187 og 848 er fra henholdsvis elektromotor og bensinmotor. "K" står da for det ovenfor nevnte KERS.

**Aperta** fra september 2016 til 2018 (209 eks.) er en LaFerrari uten tak.

Bilder
------

* Jason Kay sin.Jason Kay sin.
* LaFerrariLaFerrari
* VingedøreneVingedørene
* FXX-KFXX-K
* ApertaAperta

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Ferrari LaFerrari***  eller  ***Ferrari FXX K*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  LaFerrari fra fabrikkens websider.
2. ↑  Natasha Culzak, *The Ferraris so exclusive you have to be invited to buy one* i den engelske *The Independent* den 27. oktober 2014.
3. ↑  Stein Ove Haugen, *Fredly kjøper vanvittig Ferrari til 11 millioner kroner* hos hegnar.no den 7. mars 2013.
4. ↑  Erik Söderholm, *En av Sveriges första LaFerrari – och den tillhör Per Gessle Arkivert 16. august 2014 hos Wayback Machine.* i det svenske bilbladet Auto Motor & Sport den 31. august 2014.
5. ↑  Morten Abrahamsen, *Solgte bruktbiler for flere milliarder på en helg* i Laagendalsposten den 7. september 2016.
6. ↑  FXX-K fra fabrikkens websider.
7. ↑  *Ferrari LaFerrari Aperta revealed, sold out* i autoblog.com den 29. september 2016.
8. ↑  Alex Nunes, *Jay Kay on why he ordered a green LaFerrari* i det amerikanske bilbladet Road & Track den 9. juli 2014.
**Lasse Emil Nielsen** (født 8. november 1993) er en dansk fotballspiller som spiller for Lyngby Boldklub.

Karriere
--------

### FC Roskilde

Emil Nielsen storspilte for Roskilde under 2013/2014 sesongen i dansk 2 divisjon, der scoret han 33 mål og bidro med 18 assist i en sesong som endte med opprykk for Roskilde til dansk 1 divisjon. Etter en fantastisk sesong ble han oppdaget av Rosenborg som tilbød han en kontrakt fra 1. januar 2015, en kontrak Nielsen signerte på. Ettersom han ikke skulle til Norge før januar 2015 så fikk han spille første halvdel av sesongen i Roskilde, der bidro han med 7 mål og 5 assist før han resite til Norge.

### Rosenborg

Emil Nielsen signerte en kontrakt for Rosenborg i juli 2014, en kontrakt som startet fra 1. januar 2015. Han ankom dermed Trondheim etter en halv sesong med Roskilde og startet sesongoppkjøring med Rosenborg. Emil Nielsen debuterte for Rosenborg i 5-0 seieren mot Aalesund når han kom på etter 79 min i den 1 runde i Tippeligaen 2015. Han ble utlånt fra Rosenborg til AGF Aarhus i august 2015.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Emil Nielsen, Transfermarkt spiller-ID 164647, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  7 Emil Nielsen
3. ↑  AGF lejer Emil Nielsen i Rosenborg agf.dk (31. august 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lasse Emil Nielsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Lasse Emil Nielsen – Soccerway Rediger på Wikidata

* (da) Lasse Emil Nielsen – Dansk Boldspil-Union Rediger på Wikidata

* (en) Lasse Emil Nielsen – FBref Rediger på Wikidata
* på RBK.no

Portal: Danmark
***The Patriot*** er en amerikansk actionfilm fra 1998 med Steven Seagal i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Gallard Sartain, L.Q. Jones, Whitney Yellow Robe og Camilla Belle. Regi er ved Dean Semler. Filmen er basert på William C. Heine roman *The Last Canadian*, fra 1974.  

*The Patriot* var den første filmen med Seagal som ble lansert rett på video i USA. Ingen av de større studioene i Hollywood var villige til å satse penger på filmen. For produsentene betød det millioner av dollar i tap. Den ble imidlertid vist på kino i noen land utenfor USA.

Handling
--------

Wesley McClaren (Steven Seagal) er en landsbylege og alenepappa med tro på naturmedisin. Han har en fortid som immunolog og har arbeidet for et militært program. I nærheten av der han bor holder også en paramilitær gruppe med nynazistiske tendenser til, og disse har på mystisk vis fått fatt i et dødelig virus som de slipper løs på folk. Også McClarens datter blir smittet. McClarens må, ved hjelp av sine kunnskaper om naturmedisin, kjempe en iherdig kamp for å finne en kur – og finner det i form av noen urter som er kjent blant indianerne i området. McClaren må også tilintetgjøre de som var ansvarlig for smittet og som nå har tatt gisler på det lokale sykehuset.

Om filmen
---------

*The Patriot* har bare fått 22% på Rotten Tomatoes.

Det norske nettstedet CINERAMA gav den terningkast to og skrev blant annet: «Man sitter ikke igjen med særlig mye etter å ha sett The Patriot, annet enn en følelse av at dette kunne vært gjort mye bedre. En film selv Segal-fans bør unngå. Det er også veldig irriterende at filmen til stadighet forsøker å "oppdra" publikum til å synes at biologisk krigføring er fæle greier og at gamle kloke indianere og deres naturmedisin nok er det beste som finnes».

Filmen ble innspilt i nærheten av Seagals farm i Montana. Han produserte den med sine egne penger.

Rollebesetning
--------------

* Steven Seagal : Dr. Wesley McClaren
* Gailard Sartain : Floyd Chisolm
* L.Q. Jones : Frank
* Silas Weir Mitchell : Pogue
* Camilla Belle : Holly McClaren
* Dan Beene : Dr. Richard Bach
* Damon Collazo : Lt. Johnson
* Whitney Yellow Robe : Dr. Ann White Cloud
* Brad Leland : Big Bob
* Molly McClure : Molly
* Douglas Sebern : Richter Tomkins
* Ross Loney : Clem
* Bernard O'Connor : Dr. Tom Hergot
* Leonard Mountain Chief : Grandpa

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet - Direkte på video (23.9.1998)
2. ↑  «The Patriot». *Rotten Tomatoes* **(engelsk)**. Besøkt 24. april 2017.
3. ↑  «CINERAMA – The Patriot (9.12.1998)». Arkivert fra originalen 30. januar 2011. Besøkt 27. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Patriot* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Patriot* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Patriot* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Patriot* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Patriot* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Patriot* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Patriot* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Patriot* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Boaz Mauda** (Hebraisk: בועז מעודה; født 23. april 1987) er en israelsk artist. Han vant femte sesong av talentkonkurransen *Kochav Nolad* (כוכב נולד‎, *En stjerne er født*), den israelske versjonen av Idol. Han representerte Israel i Eurovision Song Contest 2008. Forfedrene hans emigrerte fra Jemen til Israel, og han er en jemenittsk jøde (mizrahisk).

Kochav Nolad
------------

Han ble meldt på *Kochav Nolad* av en venn uten å ha noen spesiell sangtrening eller kjennskap til musikkbransjen. Han vant med 50 prosent av telefonstemmene og ble øyeblikkelig signert til plateselskapet Hed Artzi.

Eurovision Song Contest 2009
----------------------------

Boaz ble først valgt av en komité til å representere Israel, deretter framførte han fem forskjellige sanger i en egen finale på TV. Publikum og en jury bestående av eksperter, valgte «Ke'ilu Kan» (כאילו כאן‎, *Som om her*), skrevet av Dana International. I Eurovision Song Contest fikk sangen den engelske tittelen «The Fire in Your Eyes», og den endte til slutt på en niendeplass.

Etter Eurovision
----------------

Hans første album ble utgitt 7. juli 2009. Det inneholdt blant annet låtene «Ke'ilu Kan», «Lacho Eli» og «Time to Pray». Albumet er, som vanlig i Israel, preget av hans etniske bakgrunn. Han spiller gitar og pleier å gjøre det når han framfører. 

Etter debutalbumet har Mauda gitt ut lite musikk. Det hittil siste er singelen «Shniya Ve'od Ahat» fra 2011. 

Han bor i hjembyen Elyakim.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Boaz Mauda – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Boaz Mauda på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Boaz Mauda på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Boaz Mauda på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Boaz Mauda på Songkick Rediger på Wikidata
* *Keilu Kan* på YouTube
* *Lacho Eli* på YouTube
* *Time to Pray* på YouTube

  


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Teapacksmed «Push the Button»** | **Israel i Eurovision Song Contest**(2008) | Etterfølger:**Noa og Mira Awadmed «There Must Be Another Way»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Majallie Whbee** (født 12. februar 1954) er en israelsk politiker og medlem av Knesset for det politiske partiet Kadima. I en kortere periode satt han som fungerende president da tidligere president Moshe Katzav tok ut permisjon. Whbee er druser og han ble dermed den første ikke-jøde til å fungere som Israels statsoverhode.

Wahabi har bachelorgrad i historie fra Det hebraiske universitetet i Jerusalem og mastergrad fra Universitetet i Haifa. Whbee tjenestegjorde i Israels forsvar. Han deltok i Libanon-krigen i 1982. 

Wahabi møtte daværende forsvarsminister Ariel Sharon for første gang i 1981. I 1996 begynte han som Sharons personlige ambassadør til Israels arabiske naboer, Egypt og Jordan. Han fikk et sete i Knesset ved valget i 2003 som medlem av partiet Likud. Ved valget i 2006 beholdt Whbee sitt sete i Knesset, men denne gangen som medlem av partiet Kadima. I oktober 2007 begynte Whbee i kabinettet til Ehud Olmert som assisterende utenriksminister. Whbee beholdt sitt sete ved valget i 2009, fremdeles som medlem av Kadima.

Referanser
----------

1. ↑   Knesset, «חה"כ מגלי והבה»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

 Wikiquote: Majallie Whbee – sitater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Homer C. LaGassey jr.** (født 1924) er en amerikansk bildesigner.

LaGassey er sønn av komponisten Homer C. LaGassey, og startet sin designkarriere hos General Motors i 1942. Under ledelse av Harley Earl jobbet han som assisterende sjefsdesigner for bilmerkene Pontiac og Buick.

I 1955 forlot LaGassey General Motors til fordel for konkurrenten Chrysler, hvor han ble sjefsdesigner for merkene Dodge og Chevrolet Suburban. Her ble han til han i 1959 startet eget firma som drev med designkonsulenttjenester. Gjennom dette firmaet innvirket han på designet hos flere bilfabrikanter, frem til Ford tilbød ham en lederstilling på designområdet som han takket ja til. Hos Ford jobbet han med eksteriøret på Ford Mustang, Maverick, Falcon, Fairlane og Thunderbird-modellene, og han ledet også arbeidet med interiørdesignet på Lincoln Mark III og Mark IV. 

I 1980 trakk Homer LaGassey jr. seg tilbake fra aktivt designarbeid, og begynte å undervise ved *Center for creative studies* i Detroit. Her ble han inntil han gikk av med pensjon i 1987.

Referanser
----------

1. ↑  «Homer LaGassey». eyeson.org. 15. september 2014. Archived from the original on 15. september 2014. Besøkt 9. april 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)