recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***La Clownesse fantôme*** er en fransk stumfilm fra 1902, regissert av Georges Méliès.

Handling
--------

En tryllekunstner dukker opp på en scene, sammen med sin assistent som holder et tøystykke i den ene hånden. På tryllekunstnerens kommando blir tøystykket plutselig forvandlet til en vakker liten jente, kledd i strømpebukser. En tønne blir deretter introdusert, og jenta går inn i den ene enden av tønnen.

Men når jenta kommer seg ut av den andre enden, blir hun forvandlet til en mann - som igjen forandrer seg tilbake til jenta kort tid senere. Jenta blir deretter plassert på et bord, og bordet fjernes ved magi. Men til alles forbauselse forblir jenta i sin stilling, tilsynelatende hvilende i luften uten noe å støtte seg på.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0225408, Wikidata Q37312,
2. ↑  THE SHADOW-GIRL
3. ↑  Philippe Rège. *Encyclopedia of French Film Directors, Volume 1*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *La Clownesse fantôme* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *La Clownesse fantôme* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata
**Skule Torsteinsson** (norrønt *Skúli Þórsteinsson*) var en islandsk skald på 1000-tallet. Han var sønnesønn av den strie skalden Egil Skallagrimson og tilknyttet hirden til ladejarl Eirik Håkonsson i Trøndelag. En kort opptegnelse av livet hans blir gitt i avslutningen av farfarens saga, *Egils saga*:

Av sønnene til Torstein var Torgeir den sterkeste, men Skule var størst. Han bodde på Borg etter faren sin. Skule var lenge i viking. Han var stavnbu hos Eirik jarl på Jernbarden den gang kong Olav Tryggvason falt. Skule hadde vært med i syv slag på vikingferdene sine *og ble ansett for å være enestående bestemt og tapper. Han dro tilbake til Island etterpå og ble bonde på Borg hvor han levde til han ble gammel og det er mange folk som nedstammer fra ham.*
Skule har også en mindre andel i *Gunnlaug Ormstunges saga* hvor han introduserer skalden Gunnlaug Ormstunge for Eirik jarl. *Skáldatal* lister dem begge som hirdskalder for jarlen. Med tanke på farfarens strider med sønnene til Harald Hårfagre er det ikke vanskelig å forstå at Skule knyttet seg til Eirik jarl.

Noen få fragmenter fra Skules skaldekvad er blitt bevart for ettertiden. Snorre Sturlason i *Olav Tryggvasons saga* siterer to vers hvor Skule husker tilbake på sin deltagelse i slaget ved Svolder:

|  |  |
| --- | --- |
| Ung fulgte jeg frisers
fiende og Sigvalde.
Der spyd sang, fikk jeg leve
Nå synes folk jeg eldes.
Den gang sør ved Svolder
bar vi sverd så røde
mot den mektige kriger,
der våpen møttes til tinge. |  |

Fire andre fragmenter som synes å komme fra samme kvad blir også sitert i *Skáldskaparmál* av Snorre. Kvadet ble diktet da Skule var blitt gammel og lot minnet dvele ved sin ungdoms tid i krig.

Referanser
----------

1. ↑  Sitert fra «Egil Skallagrimsons saga» i *Sagaer i utvalg*, Aschehoug, Oslo 1995 ISBN 82-03-17530-9. Den delen av teksten som er merket i kursiv er oversatt for anledningen fra den engelske tekstutgaven og som *ikke* eksisterer i den norske utgaven; «Egil's Saga» i tekst av Bernard Scudder i *The Sagas of Icelanders*, redigert av Örnólfur Thorsson (2001), pp. 3-184. Penguin Books. ISBN 0-14-100003-1.
2. ↑  «Gunnlaug Ormstunges saga» i *Sagaer i utvalg*, Aschehoug, Oslo 1995.
3. ↑  Snorre Sturlason: *Snorres kongesagaer*, Gyldendal, Oslo 1979, side 198.

Eksterne lenker
---------------

* Eysteinn Björnsson (2002): *Index of Old Norse/Icelandic Skaldic Poetry* på: «Skálda- & vísnatal norrœns miðaldakveðskapar» Se spesielt «Skúli Þórsteinsson» som benytter ulike utgaver. (Islandsk)
* *Skáldskaparmal* (engelsk)
* Skúli Þórsteinsson: Lausavísa (norrønt)

Portal: Litteratur
**Skulerud**, **Skullerud** eller **Skulerudstua** var en gård i Lørenskog kommune som ikke må forveksles med Skullerudstua og Skullerud i Oslo. Gården ligger mellom Knuttjern og Losbyveien innerst i Vålerveien. Mest sannsynlig ble gården ryddet i middelalderen. Våningshuset, som fremdeles står (per 2020), er satt sammen av to bygg der det ene bygget er antatt å være fra 1669. Dette er en av få trebygninger fra 1600-tallet som fremdeles eksisterer i Akershus. Skulerud bestod også av store eiendommer med skog, og gården kom i 1749 i Peder Cudrios eie. 

Gårdsdriften opphørte på 1960-tallet, men den store låven fikk stå frem til 1980. Det eneste som er igjen som kan minne om gårdsdrift er låvebruen. Lørenskog sparebank hadde sine første lokaler på Skulerud da de ble etablert i 1859. Lørenskog kommune overtok Skulerudstua i 1974, og bygningen er nå er en del av Lørenskog bygdemuseum. Skulerudstua ble restaurert i 1994/1995, og har siden vært i bruk som serveringssted på søndager og selskapslokale.

Referanser
----------

1. ↑  «Faktaark». Kartverket. 2012.
2. ↑  Saugstad, Even, 1960- (2012). *Østmarka fra A til Å* (2. utg utg.). Oslo: Frie fuglers forl. ISBN 978-82-995415-6-5. OCLC 1028439137. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  Hunskaar, Kristian, 1979- (2008). *Lørenskog leksikon*. [Lørenskog]: Lørenskog kommune. ISBN 978-82-992856-5-0. OCLC 1145460313. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**Robuste nett-senteret** er en del av SimulaMet, som eies av Simula Research Laboratory og Oslomet – storbyuniversitetet. Senteret ble etablert i 2014 som en respons til det moderne samfunnets økende avhengighet av internettapplikasjoner og de alvorlige konsekvensene nedetid medfører for samfunnet. Senterets forskning fokuserer på IKT-infrastruktur og er en kulminasjon av forskningsaktiviteter foretatt mellom 2006 og 2014 gjennom prosjektene Robuste Nett og Robuste Nett 2.

Robuste nett-senteret får sin grunnfinansiering fra den norske regjeringen, den kom først fra Samferdselsdepartementet, men ble i 2019 flyttet til Kommunal- og moderniseringsdepartementets digitaliseringsminister.

Senterets mandat innebærer blant annet drift av en landsomspennende infrastruktur, NorNet Edge, som overvåker stabiliteten og ytelsen til det mobile nettverket. Så langt er det blitt publisert seks årsrapporter som følger utviklingen til de norske mobiloperatørene og fremhever områder med forbedringsmuligheter.

Forskningen som skjer hos Robuste nett-senteret bidrar til å legge grunnlag for regjeringens policy for IKT infrastruktur og betydningen av senterets arbeid er klart uttrykt i regjeringens stortingsmelding «Digital agenda for Norge - IKT for en enklere hverdag og økt produktivitet».

Referanser
----------

1. ↑  «The Center for Resilient Networks and Applications | Simula Metropolitan Center for Digital Engineering». *www.simulamet.no* **(engelsk)**. Besøkt 31. oktober 2019.
2. ↑  «Tildelingsbrev» (PDF). Det kongelige samferdselsdepartement.
3. ↑  moderniseringsdepartementet, Kommunal-og (7. oktober 2019). «Prop. 1 S (2019–2020)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 31. oktober 2019.
4. ↑  «Edge». Besøkt 31. oktober 2019.
5. ↑  https://www.simula.no/file/crna2014pdf-1/download

https://www.simula.no/sites/default/files/crna-2015.pdf

https://www.simula.no/sites/default/files/crna-report2016.pdf

https://www.simula.no/sites/default/files/crna-2017.pdf

https://www.simula.no/sites/default/files/crna-2018\_0.pdf
6. ↑  «Meld. St. 27 (2015–2016)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Kommunal-og moderniseringsdepartementet. 15. april 2016. Besøkt 31. oktober 2019.

Media
-----

1. Artikkel i *Teknisk Ukeblad:* "Mange streker på telefonen betyr ikke at du har god forbindelse".
2. Artikkel *Digi.No:* "Nå er det forsket på 4G vs 3G".
3. Artikkel *Digi.No:* "Full dekning på toget kan koste 1,5 milliarder".
4. Artikkel *Regjeringen.no: "*Samferdselsministeren besøkte SIMULA og Robuste nett-senteret"
**Skulleruddumpa** er et dalsøkk i den sydøstre delen av Oslo. Den ligger på grensen mellom Bydel Søndre Nordstrand og Bydel Østensjø. Ljanselva og turveien langs elva går igjennom bunnen av Skulleruddumpa.

Europavei 6 går igjennom området i retning nord-syd. Fra vest kommer Nordstrandveien fra Leirskallen og møter E6 i Skullerudkrysset, som ligger midt i Skulleruddumpa.

Skulleruddumpa er omgitt av høyereliggende områder. I nord og vest for E6 ligger Bergkrystallen-området på Lambertseter, mens Skullerud ligger øst for motorveien. I sydvest ligger Leirskallen skisenter i retning Mortensrud, mens sydøst for dumpa ligger Smedåsen, Korpsåsen og andre høydedrag i Østmarka.

Det er anlagt parkeringsplass i Skulleruddumpa, med gangvei og skiløype inn til Skullerudstua og marka.

Skullerud sag lå i området, og det var en gammel sagdam her mens saga var i bruk. Den ble senere fylt igjen, men så gjenskapt i 2001, omtrent slik den engang lå.

Det lå også en husmannsplass under Lambertseter ved navn Dalen i Skulleruddumpa, og to andre plasser ved navn Dritut og Skullerudbru er også nevnt. Disse forsvant i løpet av 1800-tallet, men senere er husmannsplassen Skullerudmyra omtalt.

Referanser
----------

1. ↑  Ekanger (2000), side 26
2. ↑  «Ljanselva flyter i medvind». *Aftenposten*. 5. oktober 2007.
3. ↑  Ekanger (2000), side 57-59

Litteratur
----------

* Ekanger, Kai; Kveim, Amund; Selgård, Gunnar og Helle, Egil (2000). *Bøler er stedet : bydel Bøler: Bøler, Bogerud, Rustad, Skullerud, Langerud,Ulsrud*. Bydel Bøler. ISBN 8299566606. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
Mokkabønner, bønneformede biter av sjokolade smakssatt med kaffe, fra godteriprodusenten Nidar.

  

Mokkabønner produsert av Freia, fra en eske «Dessert Sjokolade».
**Mokkabønner** er et produktnavn som sukkervarefabrikanten Nidar benytter om et av sine sjokoladeprodukter. Mokkabønnene består av kraftig mørk sjokolade smaksatt med kaffe og formet som kaffebønner. Produktet kom opprinnelig på markedet i 1917.

Bergene sjokoladefabrikk var den første som introduserte produktet mokkabønner på markedet. Det skjedde 11 år etter at Alf Bergene etablerte sin fabrikk i Oslo i 1906. Mokkabønnene på Nidar ble for første gang produsert i 1924. Hos Nidar fantes de først kun i løsvekt, mens Bergenes versjon ble solgt i en forpakning som lignet esken som Nidar benytter i dag (2018). Pakningen er mer eller mindre uforandret siden 1917.

Helt siden sjokoladefabrikantene Nidar og Bergene fusjonerte i 1980, har det kun vært en type Mokkabønner på det norske markedet. Sammen med Sfinx og Kremtopper utgjør Mokkabønnene Nidars konfekttrio.

|  |
| --- |
| Mokkabønner kom på markedet i 1917. Bildet viser Mokkabønner, Kremtopper, Julemarsipan og annen konfekt fra Nidar utstilt i en Extra-butikk i Tønsberg 2017. Eskene har tradisjonelt design. |
**British Standard Cycle** (**BSC** eller **BSCy**) er en britisk gjengestandard som nå antas å være foreldet. Den ble opprinnelig brukt på sykler og motorsykler. BSC har 60 graders flankevinkel i motsetning til de to store og kjente britiske gjengestandardene British Standard Whitworth og British Standard Fine som har 55 grader. Alle BSC-størrelser med over 25.4 mm (1 tomme) nominell diameter har gjengestigning på 1 mm per omdreining (26 gjenger per tomme), hvilket gjør at de noen ganger kan forveksles med metriske gjenger som også har 60 graders flankevinkel.

Historie
--------

Gjengestandarden ble definert for å møte et behov for gjenger til bruk på sykler og motorsykler. Den ble utviklet av Cycle Engineering Institute og var kjent som *CEI thread* før den ble vedtatt som en britisk standard.

Eksempler på størrelser
-----------------------

BSC-gjenger i 11.1125 mm (7/16") og 12.7 mm (1/2") fås også i stigningene 1.27 mm og 1.058 mm (henholdsvis 20 TPI og 24 TPI).

Noen vanlige steder man kunne finne BSC-gjenger var:

* Foraksel og setepinne, med diameter 7.94 mm (5/16 tomme) og stigning 1.058 mm eller 1 mm (henholdsvis 24 TPI eller 26 TPI)
* Bakaksel, med diameter 9.53 mm (3/8 tomme) og stigning 1 mm (26 TPI)
* Feste til styret på styrefremspring, med diameter 7.94 mm (5/16 tomme) og stigning 1 mm (26 TPI)

Metriske M8×1-gjenger er svært nære 5/16"-26 TPI, men vil ha en pasning som tilsvarer toleranseklasse B hvilket betyr at de ikke bør brukes om hverandre.

Gjenger som strengt tatt ikke er en del av BSC-standarden, men som også er vanlig på sykler fra denne tidsperioden er:

* "Britiske" kranklagre og senere ISO-standard med 34.798×1.058 mm (1.37"-24 TPI), ikke til å forveksle med "italienske" kranklagre med 36×1.058 mm (1.42"-24 TPI) eller den 26 TPI Raleigh-standarden.

Se også
-------

* British Standard Whitworth
* British Standard Fine
* Metriske gjenger

Referanser
----------

1. ↑  Morgan, Brian. «BSC (British Standard Cycle) Thread Data». Arkivert fra originalen 27. april 2017. Besøkt 26. april 2017.
En **psykiatrisk sykepleier** har grunnutdanning i sykepleie, samt videreutdanning i psykiatrisk sykepleie eller psykisk helsearbeid. Grunnutdanningen tas vanligvis på tre år, og videreutdanningen tas på ett år. Det kreves også offentlig godkjenning (autorisasjon) for å utøve yrket. De mest vanlige arbeidsplassene for psykiatriske sykepleiere er kommunehelsetjenesten og spesialisthelsetjenesten (sykehus, distriktpsykiatriske senter m.m.). Psykiatriske sykepleiere kan videreutdanne seg innen flere områder, bl. a. voldsrisikovurdering og håndtering, familieterapi, traumebehandling og kognitiv atferdsterapi (KAT). Dette gir en øket kompetanse innen utredning og behandling av en rekke psykiske lidelser. Utredninger skal gjøres i et tverrfaglig samarbeid med lege eller psykolog som er godkjente spesialister i sine fagfelt. Videre har man som psykiatrisk sykepleier mulighet til å gå et systematisk etter- og videreutdanningsprogram som er nært knyttet til klinisk praksis. Dette gjøres i samarbeid med Norsk Sykepleierforbund og arbeidsgiver og gjennomføres over en periode på 5 år. Ved gjennomført utdanningsløp får man tittelen *klinisk spesialist i psykiatrisk sykepleie*.
Psychomachia, British Library, MS 24199 (1000-tallet); Job som følge for Patientia (tålmodighet).**Psychomachia** («Sjelekamp») er et litterært verk av Prudentius, en latinske, kristen poeten fra senantikken. *Psychomachia* er sannsynligvis det første og mest innflytelsesrike allegoriske verk som startet en lang tradisjon av allergiske litterære tekster som nådde sitt høydepunkt i middelalderen med verker som *Roseromanen*, *Enhver* og *Piers Plowman*.

Prudentius har blitt kalt for den keisertidens største kristne dikter og den kristne Horats. Som forfatter stilte Prudentius sin penn til disposisjon for kristendommens sak. *Psychomachia* er således et av de aller første rene kristne epos.

På mindre enn tusen tekstlinjer beskriver poeten konflikten mellom laster og dyder som en bokstavelig kamp i samme stil som Vergils *Æneide*. Laster og dyder opptrer som personfikasjoner. Både de hedenske (mannlige) lastene og de kristne (kvinnelige) dyden dueller med sverd og skjold. Kristen tro er angrepet av og overvinner hedensk Avgudsdyrking og blir hyllet av tusen kristne martyrer. Kyskhet blir overfalt av Begjær, men hun slår sin fiende med et sverd. Raseri angriper Tålmodighet, som greier ikke å forsvare henne og ødelegger seg selv isteden. På et tilsvarende vis kjemper ulike laster mot tilsvarende dyder og alle lastene blir overvunnet. Bibelske figurer som eksemplifiserer disse dydene opptrer også, eksempelvis opptrer Job som Tålmodighet.

Til tross for det faktum at det er syv dyder som beseirer syv laster er disse ikke de kanoniske syv dødelige synder (hovmod, griskhet, utukt, vrede, grådighet, misunnelse og dovenskap), heller ikke de tre teologiske (tro, håp og kjærlighet) og fire kardinale dyder (visdom, rettferdighet, mot og selvbeherskelse).

*Psychomachia* fikk uansett en stor betydning i middelalderen, ikke bare i litteraturen, men også i billedkunsten. Billedfremstillinger av personifiserte dyder og laster ble svært populært til langt inn i renessansen.

Se også
-------

* Allegori
* Middelalderens allegori

Eksterne lenker
---------------

* Den latinske originalen til diktet
* Flere middelalderillustrasjoner til kampscenene beskrevet

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Arthur D. Hussey** (født 5. mars 1882 i Toledo i Ohio, død 11. mai 1915) var en amerikansk golfspillere som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.

Hussey vant en olympisk bronsemedalje i golf under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *United States Golf Association* som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i golf bak *Western Golf Association* og *Trans Mississippi Golf Association*. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i golf, lagkonkurranse USA USAs flagg

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=arthur;n=hussey;oc=1[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arthur Hussey – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Arthur Hussey – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arthur Hussey – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Kathleen «Kate» Capshaw Spielberg** (født Kathleen Sue Nai 3. november 1953 i Fort Worth i Texas) er en amerikansk skuespiller. Hun er kjent for sin rolle som Willie Scott i filmen *Indiana Jones og de fordømtes tempel*, og for ekteskapet med regissøren Steven Spielberg (som regisserte Indiana Jones-filmen, som gjorde henne kjent).

Capshaw flyttet til New York for å forfølge sin drøm om å opptre som skuespiller og hun fikk sin første profesjonelle rolle i såpeoperaen *Love of Life*. Hun hadde en sentral rolle i *Nattens mareritt* (1984). Hun møtte filmregissøren Steven Spielberg da hun ble tildelt den kvinnelige hovedrollen i Indiana Jones-filmen, foran 120 andre. Capshaw spilte også rollen som Andie Bergstrom, en leir-instruktør i filmen *SpaceCamp* fra 1986. Hun opptrådte i Showtime-miniserien *A Girl Thing* som ble vist på Cable Network.

Kate Capshaw spilte også i filmen *Code Name Dancer*. Der hadde hun rollen som en kvinnelig tidligere CIA-agent som levde et rolig liv som forstads-husmor, som blir bedt om å gjennomføre et siste oppdrag for CIA. Hun må velge mellom sin rolige nåværende rolle som husmor eller å komme tilbake til sitt gamle liv som en hensynsløs eventyrer og leiemorder for etterretningstjenesten. 

Capshaw, som opprinnelig var episkopal, konverterte til jødedommen før hun giftet seg med regissør Steven Spielberg den 12. oktober 1991.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6jr3rpk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kate Capshaw på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Kate Capshaw hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) Kate Capshaw i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Kate Capshaw på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Kate Capshaw på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Kate Capshaw på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kate Capshaw på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kate Capshaw hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Kate Capshaw hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Kate Capshaw hos TV Guide Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Svein Geirfinn Molaug** (født 9. desember 1914 i Stavanger, død 27. februar 2007 i Oslo) var en marinarkeolog, museumsmann og kulturhistoriker. Han er særlig kjent for sin tid som leder av Norsk Sjøfartsmuseum i Oslo, hvor han la ned stor innsats for å synliggjøre den gamle kystkulturen i Norge. I 1985 ga han ut tobindsverket «Vår gamle kystkultur».

Liv og virke
------------

Molaug var sønn av en lærer i Stavanger. Han var elev ved Kongsgård skole i Stavanger og tok til å studere ved Universitetet i Oslo, etter at han hadde unnagjort militærtjenesten. Han tok magistergraden i kunsthistorie i 1946, men før den tid hadde han fungert som fylkeskonservator i Vestfold i perioden 1944-45. Fra 1947 var han konservator ved Norsk Folkemuseum i Oslo, der han hadde ansvar for by- og bygdesamlingene.

I 1956 ble Molaug ansatt som direktør ved Norsk Sjøfartsmuseum i Oslo. Gjennom sine 28 år som leder for museet la han ned en formidabel innsats. Han fornya sjøfartshistorien og skapte begrepet «kystkultur». Han fikk engasjert mange lokallag og -miljø langs kysten, deriblant lokale dykkerklubber, som var aktive deltakere ved marinarkeologiske søk. I tillegg sørget han for å få gjort en mengde intervjuer med gamle seilskutefolk og andre som hadde hatt sitt virke langs kysten.

I 1967 ledet Molaug sammen med Arne Emil Christensen en marinarkeologisk utgravning av fregatten «Lossen». Utgravningen var en av den første i sitt slag i Norge og vakte også internasjonal oppmerksomhet, ettersom dykking med SCUBA-utstyr fortsatt var relativt nytt. Utgravningen av «Lossen» var en av de første større vitenskapelige undervannsutgravningene her til lands og var med på å etablere norsk marinarkeologi som et fagfelt.

Gjennom åra skrev Molaug en rekke artikler om folkekunst, kulturhistorie og marinarkeologi. Hovedverket, tobindsverket «Vår gamle kystkultur» fra 1985, regnes som et standardverk om levevis i norske kystsamfunn og har siden utgivelsen kommet ut i flere opplag.

Utgivelser
----------

* Svein Molaug og Rolf Scheen Fregatten «Lossen»- Et kulturhistorisk skattkammer 1983 ISBN 82-90089-12-0
* Svein Molaug Vår gamle kystkultur 1985 ISBN 8250421779

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Svein Geirfinn Molaug, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Jubileumsfest i Kongsgård", 27. november 1933 s.9.

Kilder
------

* (no) Svein Molaug i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kate Hansen Bundt** (født 17. mai 1962) er generalsekretær for Den norske Atlanterhavskomité (2010-) og norsk statsviter fra Universitetet i Oslo (1992). Hennes faginteresse omfatter Tysklands politiske utvikling og rolle i Europa, den europeiske integrasjonsprosessen (EU), de transatlantiske relasjoner (NATO) og norsk forsvars- og sikkerhetspolitikk. Hun var stipendiat ved Humboldt Universitetet i Øst-Berlin under DDR-regimets siste år, og ble i 2018 tildelt Willy Brandt-prisen for sin lange og omfattende innsats for tysk-norske forbindelser.

Bundt er styreleder ved Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI) siden 2014, som hun også var tilknyttet som stipendiat i årene 1990-93. Hun var deretter tolv år ved Europa-programmet (1993-2006). Bundt er styremedlem i Norsk senter for fred og konfliktløsning (NOREF), nestleder i Rådet for Fridtjof Nansen Institutt (FNI) og medlem av CSIS Stuart Center Advisory Council. Bundt har vært medlem av flere regjeringsoppnevnte utvalg; «Utvalget for sikkerhetspolitikk, nedrustning og internasjonale utfordringer mot norsk sikkerhet» i UD 2007-09, Europautredningen 2010-12 (NOU 2012:2) og Ekspertgruppen for forsvaret av Norge nedsatt av FD (2015: Et felles løft). Bundt gjennomførte i 2009 sjefskurset ved Forsvarets Høgskole.

Eksterne lenker
---------------

* Kate Hansen Bundt - Den norske Atlanterhavskomité

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Skullcandy** er et selskap fra Park City i Utah. De produserer hodetelefoner, øreplugger, hands free-utstyr og mp3-spillere. Selskapet ble etablert i 2003. Skullcandys målgruppe er ungdommer og utendørssport-markedet.

Produktene er kjent for å ha uvanlige navn og trendy design. De dyreste hodetelefonene har et godt rykte blant DJer for høy komfort og god lyd. Fra enkelte hold har de fått kritikk for å være for kostbare og for ikke å gi optimal lydgjengivelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Rymax Marketing Partners with Skullcandy for Incentive Products». Promo Magazine. Arkivert fra originalen 18. januar 2009. Besøkt 16. mai 2008.
2. ↑  «Must have: Skullcandy Double Agent». Daily Telegraph. Besøkt 16. mai 2008. [*død lenke*]
3. ↑  «kullcandy Skullcrusher Headphones Review». IGN. Arkivert fra originalen 11. mai 2008. Besøkt 16. mai 2008.
4. ↑  «Skullcandy Ti». CNet. Arkivert fra originalen 25. februar 2008. Besøkt 16. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Skullcandys hjemmeside
Samnangerfjorden sett fra Tysse en sen sommerkveld.
**Samnangerfjorden** er en fjordarm av Fusafjorden og Bjørnafjorden i kommunene Bjørnafjorden og Samnanger som strekker seg 22 kilometer inn til selve Samnanger og Tysse.

Fjorden har innløp mellom Storholmen på enden av Bogøya i øst og grenda Gjemdal i vest. Øst for Storholmen ligger innløpet til Ådlandsfjorden. Fjorden strekker seg nordover vestsiden av Bogøya og ved grenda Utskot deler den seg i to deler som begge går nordover. Den vestlige armen er sidefjorden Trengereidfjorden som går nord til Trengereid. Den østlige delen fortsetter videre nordover som Samnangerfjorden og snur til slutt østover og åpner seg opp til en poll. Der ligger kommunesenteret Tysse i den sørøstlige delen av pollen, mens bygda Samnanger ligger i den nordvestlige delen.

Foreslåtte bruer
----------------

Høyhastighetsringen som arbeider med planer for utbygging av høyhastighetsbaner i Norge har hatt tanker om å bygge en hengebro over Samnangerfjorden. Foreløpig er det kommet fram at en slik bro vil være 1 014 meter lang, ha et spenn på 780meter, og kostnadene er beregnet til 1,9 milliarder kroner. Det er ikke vedtatt at den skal bygges, men dersom Vestlandsbanen og utbyggingen av Bergensbanen blir en realitet vil denne broen med stor sannsynlighet stå ferdig etter 2024.

Som del av Hordfast (ferjefri forbindelse mellom Bergen og Haugesund) var et av alternativene hengebro over Samnangerfjorden. I september 2019 ble det besluttet av regjeringen å velge en trasé med bro over Bjørnafjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Samnangerfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Chen** (tradisjonell kinesisk: 陳, forenklet kinesisk: 陈; pinyin: *Chén*, Wade-Giles: *Ch'en*) er et av de vanligste av de kinesiske slektsnavn. I kinesiske språk utbredt i oversjøiske områder i Sørøstasia, og i Surinam, blir det gjerne romanisert **Chan**, **Chin**, **Chun**, **Tan**, **Tang** eller **Ting**.

Romaniseringer fra andre kinesiske språk:

Fra kantonesisk: *Tsàn*, *Chan*, Yale-kantonesisk: *Chan4*, jyutping: *Can4*,
Fra hakka: *Chin2*, *Chhṳ̀n* (taiwanhakka),
Fra minnan: *Tân*,
Fra mindong: *Dìng*, *Ting*
Det er særlig vanlig i Guangdong, Fujian, Zhejiang, Hongkong, Macao og på Taiwan.

Andre østasiatiske språk
------------------------

Tilsvarende navn finnes også i naboland til Kina:

* Koreansk: 진/Jin/Chin/Cin
* Japansk: ちん (chin)
* Vietnamesisk: **Trần**/Tjan

Noen kjente bærere av navnet Chen eller Chan
--------------------------------------------

* Sunny Chan Kam-Hung
* Jackie Chan
* Chen Kaige
* Olav Chen Norsk sosialøkonom
* Catharina Chen Norsk fiolinist
* Chen Shui-bian
* Chen Xiaoxu
* Sharon Chan Man-Chi
* Chen Xiexia
* Chen Yibing
* Chen Youliang
**Louis A. Kasekende** (født 29. august 1959 i Kampala) er en ugandisk økonom som er visesentralbanksjef i Ugandas bank. Han har hatt denne stillingen siden 2010, og har også hatt samme stilling tidligere, fra 1999 til 2002.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Kasekende har en Bachelor of Arts innen samfunnsøkonomi fra Makerere University i Kampala, som er landets eldste universitet. I tillegg har han en Master of Arts-grad og en Filosofisk doktorgrad (Ph.D) fra University of Manchester. Mens han studerte i Manchester underviste han også i økonometri der.

Fra 1991 til 1996 jobbet han som foreleser på deltid ved Makerere University. Han begynte å jobbe i sentralbanken i 1986, og var direktør for forskningsavdelingen fra 1992 til 1994, og daglig leder (*executive director*) for forskning og policy fra 1994 til 1999. Han var visesentralbanksjef fra 1999 til 2002. 

I 2002 ble han utnevnt til å jobbe for Verdensbanken. Der jobbet han fram til 2004, som daglig leder (*executive director*) for Afrika Gruppe 1, slik at han representerte 22 afrikanske land i Verdensbanken. I november 2004 gikk han tilbake til sentralbanken, og var visesentralbanksjef fram til april 2006. Fra mai 2006 til 2009 jobbet han for Den afrikanske utviklingsbanken (African Development Bank) som sjeføkonom, og jobbet der særlig med å hjelpe afrikanske land med å takle finanskrisen.

I januar 2010 ble han igjen utnevnt til visesentralbanksjef, for 5 år.

Referanser
----------

1. ↑  New Vision - *Kasekende is BOU deputy governor*, besøkt 26. april 2016.
2. ↑  Daily Monitor - *Kasekende bounces back as No. 2 at central bank* (arkivert), besøkt 26. april 2016.
3. 1 2  African Development Bank - *Louis Kasekende* (arkivert), besøkt 27. april 2016.
4. ↑  New Rules - *Louis A. Kasekende* Arkivert 27. april 2016 hos Wayback Machine. besøkt 27. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos Afrikabanken
* Presentasjon hos Verdensbanken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Havløya Kısık hvor Lebedos var lokalisert.
**Lebedos** (gresk: Λέβεδος) var en antikk gresk by i Lydia på kysten av Anatolia mot Egeerhavet og en av de tolv byene i det joniske forbund. Den lå lokalisert sør for Smyrna, Klazomenai og Teos, og nord for Efesos. Den lå ved kysten, 90 *stadia* (16.65 km) øst for odden Myonnesos, og 120 *stadia* (22.2 km) vest for byen Kolofon.

Den ble bygget på en meget liten halvøy, rundt 175 meter lang, høyeste punkt var 61 meter og med langtange som var 201 meter bred. I dag er den kalt for Kısık og underlagt Ürkmez, en del av distriktsenteret Seferihisar, igjen underlagt provinssenteret Izmir.

Historie
--------

I henhold til geografen Pausanias var stedet først bosatt av innbyggere fra Karia lengre sør inntil joniske grekere innvandret under ledelse av Andraimon, en sønn av Kodros, en konge av Athen, og de snart ble dominerende. Imidlertid hevder historikeren Strabon at byen ble kolonisert av en Andropompos og at byen tidligere het Artis i Lydia. Lebedos ble en blomstrende by takket være sin handel, og var kjent for sine mineralkilder. Den var likevel en av de minste byene i det joniske forbund, holdt tilbake av sin begrensede plass, manglende innland og en relativt dårlige havn.

I hellenistisk tid, rundt 304 f.Kr. forsøkte Antigonos I Monofthalmos å knytte byen sammen med Teos; imidlertid ble denne prosessen ikke fullført og til sist opphevet av hans etterfølger Lysimakhos som isteden flyttet befolkningen til Efesos i 292 f.Kr. Lebedos' blomstrende handel sank betydelig som følge av dette. Under romersk tid kom det en ny vekst, og byen ble et møtested for skuespillere fra hele Jonia da disse ble midlertidig forvist fra Teos, og ble feiret festivaler til ære for Dionysos, men ellers var byen relativ ubetydelig.

I dag er det noen få levninger og ruiner igjen ved dagens Hypsili Hissar i nærheten av den tyrkiske byen Seferihisar.

Lebedos opptrer i *Notitiæ episcopatum* som et bispested, underbispested av Efesos fram til 1100- og 1200-tallet. Kun tre biskoper er kjent ved navn: Cyriacus som var vitne til den andre konsil i Efesos i 449; Julianus som var representert ved konsilet i Khalkedon i 451; og Theophanes eller Thomas som deltok ved andre konsil i Nikea i 787.

Referanser
----------

1. ↑   «Lebedus» i: *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.

Litteratur
----------

* Bean, George E. (1967): *Aegean Turkey: An archaeological guide*, Ernest Benn, London, ISBN 978-0-510-03200-5, s. 115-122
* Bean, George E. (1967): «Lebedos, Turkey» i: *The Princeton encyclopedia of classical sites*. University Press, Princeton
* Ager, Sheila L. (1998): «Civic identity in the Hellenistic world: The case of Lebedos» i: *Greek, Roman and Byzantine Studies*. **39**, s. 5–21.

Eksterne lenker
---------------

* «Lebedos (Ionien, Asia)», topografisk skisse av byen
* «Lebedus (Ptolemaïs)», mynter
* McCabe, «Lebedos», inskripsjoner


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Compagnie des Chemins de fer du Midi sin kraftstasjon i nærheten av Artouste
**Chemin de Fer du Midi**, ofte forkortet til **CF du Midi**, var et fransk jernbaneselskap.

I 1934 fusjonerte selskapet med Chemin de Fer de Paris à Orléans for å bli en del av Chemin de Fer de Paris à Orléans et du Midi (PO-Midi).

Chemin de Fer du Midi fullførte i 1856 linjen mellom Bordeaux og Toulouse. I 1857 ble banen forlenger fra Toulouse gjennom Narbonne til Sète. Dette gjorde banen til en direkte konkurrent til Canal du Midi. I 1858 fikk selskapet kontrakt på leie av Canal du Midi.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rolt, L. T. C. (1973). *From Sea to Sea*. Ohio University Press. ISBN 8124-0152-1 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp).
2. ↑  Mukerji, Chandra (2009). *Impossible Engineering*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-14032-2.
3. ↑  «Nicolas Jansburg's Structurae article on Canal du Midi (Translated from French)». Besøkt 13. oktober 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Chen Danqing** (kinesisk: 陈丹青, pinyin: *Chén Dānqīng*; født 11. august 1953 i Shanghai i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk maler og kunstkritiker. Chen er berømt or sine realistiske malerier og fått strålende kritikker for sin skildring av tibetanere. Han er professor ved Tsinghuauniversitetet i Beijing.

Karriere
--------

Chen er oppvokst i Taishan, Guangdong. Årene 1969 til 1975 bodde han en folkekommune i Ningdu, Jiangxi, og han deretter jobbet en kort tid på en fabrikk. Han fikk da mulighet til å lære å male i et studio. Han tjente mastergrad i oljemaleri ved Central Institute of Fine Arts.

Han bodde og arbeidet i USA 1982-2000, for det meste i New York, hvor han studerte i en periode i Art Students League of New York. Chen Danqing flyttet tilbake til Kina i 2000 og ble professor ved Tsinghuauniversitetet.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, oppført som (Tan-čching) Chen Danqing, abART person-ID 143522[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Artnet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NCL **·** CiNii
 |
**Velika Kapela** («Store Kapell») er en fjellkjede i den sørlige delen av området Gorski kotar i Kroatia. Høyeste punkt er Bjelolasica-Kula på 1 533 moh.

Velika Kapela hører til De dinariske Alper, og er den høyeste delen av Kapela-kjeden i Kroatia. I sørøst ligger den lavere delen, Mala Kapela, som skilles fra Velika Kapela av passet Vhr Kapele (887 moh.). I sørvest går kjeden over i Velebit-massivet. Innenfor Velika Kapela finnes det flere fjellrygger som løper i nordvest-sørøstlig retning, atskilt av karstdepresjoner (poljer og daler).

I fjellene finnes flere vernede områder og landskaper. De mest kjente er *Bijele i Samarske stijene* (Hvite og Samarske klipper) og fjellet Klek ved byen Ogulin.

Referanser
----------

1. ↑  «GEOGRAFSKI I METEOROLOŠKI PODACI» (PDF). Kroatias statistiske byrå. Besøkt 14. juli 2019.
2. ↑  «B.1.4. Velika Kapela». *DINARSKO GORJE* **(engelsk)**. Besøkt 11. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Velika Kapela – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
psykedeliaPsychedelic mural
**Psykedelia** er et begrep som ble gitt til subkulturen av mennesker som ofte brukte psykedeliske stoffer som Psilocybin, LSD, meskalin og peyote på 1960-tallet. Begrepet brukes også for å beskrive psykedelisk kunst og psykedelisk musikk. 

Psykedelisk kunst og musikk prøver vanligvis å gjenskape eller reflektere opplevelsen av endrede bevissthetstilstander. Psykedelisk kunst består ofte av forvrengte eller surrealistiske bilder, lyse farger og fulle spektre og animasjoner (som tegneserier) for å fremkalle og formidle til betrakteren eller lytteren hva kunstneren opplevde under påvirkning av psykedelika, eller forsterke opplevelsen til rusbrukeren. Psykedelisk musikk inneholder forvrengt elektrisk gitar, elementer av indisk musikk som sitar, elektroniske effekter, lydeffekter og etterklang, samt studioeffekter som å spille lydbånd bakover eller panorere lyden fra side til side. Begrepet «psykedelisk» kommer fra det eldgamle greske ordet *psychē* (ψυχή, «sinn») og *dēloun* (δηλοῦν, «å gjøre synlig, å avsløre»), oversatt som «lar bevisstheten manifesteres».

En psykedelisk opplevelse er preget av en slående oppfatning av aspekt av ens sinn som ikke tidligere er bekjent, eller av et kreativ overflod fra et frigjort sinn. Psykedeliske tilstander er en serie opplevelser som inkluderer endringer i oppfatning som hallusinasjoner, synestesi, endret bevissthetstilstand eller fokusert bevissthet, variasjoner i tankeprosesser, transe eller hypnotiske tilstander, mystiske tilstander og andre tankeendringer. Psykedeliske tilstander kan oppnås gjennom ulike teknikker, som meditasjon, stimulering av sansene eller sensorisk deprivasjon, og oftest ved hjelp av psykedeliske stoffer. Når disse psykoaktive stoffene blir brukt til religiøse, sjamanistiske eller spirituelle formål, kalles de enteogen. En som bruker psykedeliske stoffer til åndelige formål eller selvoppdagelse, blir ofte referert til som psykonaut.

Se også
-------

* Psykedelisk
* Psykedelisk musikk og kunst
* Psykedeliske stoffer

Referanser
----------

1. ↑  «BBC Radio 6 Music - The History of Psychedelia - A brief history of psychedelia in eight colours». *BBC* **(engelsk)**. Besøkt 10. desember 2021.
2. ↑  Bergan, Jon Vidar (3. desember 2020). «psykedelisk musikk». *Store norske leksikon*. Besøkt 10. desember 2021.
3. ↑  Williams, Holly. «How LSD influenced Western culture». *www.bbc.com* **(engelsk)**. Besøkt 10. desember 2021.
4. ↑  «psykedelisk». *Store norske leksikon*. 28. juni 2020. Besøkt 10. desember 2021.
5. ↑  journalist, Kristin Straumsheim Grønli (12. juli 2006). «Psykedelisk spirituell opplevelse». *forskning.no*. Besøkt 10. desember 2021.
6. ↑  Millière, Raphaël; Carhart-Harris, Robin L.; Roseman, Leor; Trautwein, Fynn-Mathis; Berkovich-Ohana, Aviva (4. september 2018). «Psychedelics, Meditation, and Self-Consciousness». *Frontiers in Psychology*. 9: 1475. ISSN 1664-1078. PMC 6137697 Åpent tilgjengelig. PMID 30245648. doi:10.3389/fpsyg.2018.01475. Besøkt 10. desember 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Liten flatdøgnflue** (*Nixe joernensis*) er en døgnflue som tilhører familiegruppen flatdøgnfluer.

Utseende
--------

### Voksne (imago)

Kroppen er bare 5-8 millimeter lang og mindre enn de norske artene i slekten *Heptagenia*. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci). 

### Nymfer/larver

Nymfene er mellom 6-8 millimeter lange og har en flat kroppsform med tre haletråder. De har utvendige gjeller på bakkroppen og Beina og særlig lårene (coxa) er store og kraftige.

Levevis
-------

Liten flatdøgnflue finnes i ferskvann i elver med sterk strøm.

Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. 

Liten flatdøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Nymfene lever av små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr eller fiskeegg.

Liten flatdøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).

De voksne flyr fra juni til juli. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.

Systematisk inndeling
---------------------

Nomenklaturen følger Puthz, unntatt for slekten *Nixe* som følger Flowers.

**Treliste**
* Orden **Døgnfluer (Ephemeroptera)**
	+ Familie **Flatdøgnfluer (Heptageniidae)**
		- Liten flatdøgnflue, *Nixe joernensis* (Bengtsson, 1909) [syn. *Heptagenia joernensis*]

Referanser
----------

1. ↑  Puthz 1978.
2. ↑  Flowers 1986.

Litteratur
----------

* Johansen, G.O. og Lunde, V. 1993. *Sjekkliste for norske døgnfluer (Ephemeroptera) med forslag til norske navn.* Norsk entomologisk forening, InsektNytt 18(3-4), s. 19-22
* Arnekleiv, Jo Vegar. 1995. *Døgnfluelarver.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 14, 45 sider.
* Flowers, R. W. 1986. *Holarctic distrubutions of three taxa of Heptageniidae (Ephemeroptera).* Ent. news 97: side. 137-197
* Puthz, V. 1978. *Ephemeroptera.* Limnofauna Europaea, J. Illies (ed.). Fischer Verlag, Stuttgart. side 256 – 263.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Liten flatdøgnflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ephemeridae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening
**Psykodrama** (fra gresk ψυχη *psyche* „sjel", og δράμα *drama* „hendelse") er en kreativ metode for arbeid med mennesker i grupper og enkeltvis. Den kan romme alle livets krefter og muligheter som konkretiseres på en "scene".
Gjennom psykodramatisk handling forsker vi i mellommenneskelige relasjoner og i indre konflikter. Slik fremmes vekst og personlig valg i samsvar med menneskets egenverd.

Psykodrama ble utvikla av psykiater, teaterskaper og filosof Jacob L. Moreno (1890 – 1974) i Wien og senere i USA. Han anser kreativitet og spontanitet for å være de primære drivkreftene i mennesket. I psykodrama tas disse kreftene i bruk i møte med livets utfordringer.

Begrepet rolle står også sentralt. Alle personer og fenomener kan komme til uttrykk som en rolle på scenen. Rollene går i dialog og samhandling, sjelen settes i bevegelse ("psykodrama" – fra gresk "sjel i handling"). Morenos filosofi har et menneskesyn som innebærer at vi, i kraft av vår skaperevne, også er kosmiske vesener; dette gir oss medansvar for vårt univers og forplikter til handling. 

Morenos hustru Zerka T. Moreno har gjennom livslang innsats bidratt med å inspirere og formidle psykodrama videre til utallige etterfølgere. I dag anvendes metoden i mange land, fra Europa, USA og Latin-Amerika til Afrika, Japan og India, innen terapi, pedagogikk, veiledning, arbeid med flyktninger, sosialt arbeid, organisasjons- og lederutvikling, samt drama og teater.

Se også
-------

* Jacob L. Moreno
* Sosiometri

Litteratur
----------

### På norsk

* Eva Røine: *Psykodrama*, Artemis, ISBN 82-992636-0-3
* Gro Slettemark: *Psykodrama og Sosiometri i praksis*, Fagspesialisten as, ISBN 82-992929-5-6

### På tysk

* J.L. Moreno: *Gruppenpsychotherapie und Psychodrama*, Thieme Verlag, Stuttgart 1959

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Psykodramainstitutt – NPI
* Norsk Psykodrama Akademi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE
 |
**Samuel Jessurun de Mesquita** (født 6. juni 1868 i Amsterdam, død ca. 11. februar 1944 i Auschwitz) var en nederlandsk sefardisk jøde som var lærer og billedkunstner. Han er også kjent for å være den som oppdaget og støttet M.C. Escher på vei til å bli kunstner.

Han ble født inn i en liten minoritetsgruppe i Nederland, og var ikke særlig religiøst aktiv. Faren var lærer ved det vi i dag vil kalle ungdomsskoletrinnet, og døde da *Sam*, som han ble kalt var fem år gammel. Da han var 14 år, søkte han opptak ved Rijksakademie for å bli kunstner, men ble vraket. Han tok arbeide ved et arkitektkontor isteden, og var der to år. Så begynte han ved en teknisk skole for å bli arkitekt, men endte opp som lærer

I årene som fulgte, forsørget han familien ved hjelp av lærerlønna, mens han brukte fritiden til kunst. Han prøvde ut de fleste teknikker innen tegning og grafikk. Hans bilder omfattet fugler, eksotiske dyr, planter og fantasiscener. En mener i dag at hans beste bilder var portretter, spesielt selvportrettene.

Etter den nazistiske invasjonen av Nederland i mai 1940, ble han tvunget til å leve ytterst stillferdig og beskjedent. Arbeidene ble begrenset til skisser. Enten 31. januar eller 1. februar 1944 ble familien hentet av tyske soldater og ført til Auschwitz, hvor han og kona Elisabeth ble sendt i gasskammeret kort tid etter ankomsten, den 11. februar. Deres eneste sønn Jaap ble sendt til Teresienstadt/(Terezina) hvor han døde 20. mars.

M.C. Escher noterte i sin dagbok per 1. november 1945, at han dro bort, da nyheten om arrestasjonen ble kjent, for å se hva som kunne gjøres for å ta vare på verdier. Døren var da slått inn, og det fløt med papirer – det meste grafiske blad. Noen hadde fotspor etter tyske soldatstøvler.Han og en kamerat (D. Bouvy fra Bussum) tok vare på så mange de maktet – det ble ca. 300 trykk. Disse ble etterhvert overlatt bymuseet i Amsterdam med tanke på en minneutstilling. Soldatstøveltrykket beholdt han selv.

De Mesquita ble etterhvert glemt. Takket være innsatsen til blant andre Escher, er det nå i ferd med å bli mere interesse for ham. Minnebok er gitt ut med støtte fra *Prins Bernhard Kulturfonds*.

* 19231923
* 19251925
* 19271927
* 19291929

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 15526526n[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00121397, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Biografisch Portaal, «Samuel Jessurun de Mesquita», Biografisch Portaal number 07830775[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Es, Jonieke van. *Samuel Jessurun de Mesquita (1894–1944): Takenaar, graficus, sierkunstenaar*. Waanders Uitgevers, Zwolle, Prins Bernhard Cultuurfonds. (2005)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samuel Jessurun de Mesquita – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** ULAN
 |

Portal: Andre verdenskrig