recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Grzegórz Józef Chłopicki** (født 14. mars 1771 Kapustyń (Kapustynia) i Volhynia, død 30. september 1854 i Kraków) var en polsk general.

Liv og virke
------------

Chlopicki og Skrzynecki
### Bakgrunn

Józef Chłopicki stammet fra en ubemidlet adelsfamilie. Han ble utdannet ved basilianernes skole i Szarogrod, men derfra stakk han av i 1785 for å melde seg til tjeneste i den polske armé. 

### Soldat, offiser

Han inntrådte i 1785 i den polske armé, og kjempet mot russerne i Kościuszko-oppstanden i 1794, og var da general Franciszek Rymkiewicz' adjutant. Han utmerket seg særlig i slaget ved Racławice (4. april 1794). Warszawa ble oppgitt til russerne den 8. november 1794, og etter dette dro Chlopicki til Frankrike. 

Han deltok deretter som polsk legionær i de franske felttogene i Italia 1799-1801 i Den cisalpinske republikks hær, under general Jan Henryk Dąbrowski. I Frankrike ble han kjent under navnet *Grégoire Joseph Clopicki de Necznia*.

Han var fransk oberst i krigen mot Preussen og Russland 1806-1807, med særlig distinksjon i slaget ved Eylau og i slaget ved Friedland. Han var 1809-1811 brigadegeneral i Spania og i 1812 i «Den store armé». Han ble såret i slaget ved Borodino og ble forbigått ved forfremmelser (han hadde forventet utnevnelse til divisjonsgeneral), og tok deretter samme år avskjed.

Han bosatte seg i Paris, men vendte i 1814 tilbake til Polen og ble i 1815 utnevnt av tsar Aleksander I av Russland divisjonsgeneral i russisk-polsk tjeneste. Han fratrådte imidlertid snart etter en personlig fornærmelse fra storfyrst Konstantin Pavlovitsj, og levde som privatmann. 

Ved den polske revolusjonens utbrudd sluttet han seg til frihetsvennene, inntrådte som øverstkommanderende i den provisoriske regjering og var i syv uker Polens diktator (5. desember 1830-23. januar 1831). Han innså imidlertid at opprøret var et håpløst foretagende, og ble mistenkt for russiskvennlighet. Han avgikk allerede i januar.

Deretter var han menig soldat i oiopprørehæren. Han ble alvordlig såret och invalidisert i slaget ved Grochów i februar 1831, og trakk seg deretter tilbake til Kraków og bodde der til sin død. 

Chłopickis memoarer fra Napoleonstiden ble utgitt på polsk i 1849.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Jozef Chlopicki, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jozef-Chlopicki, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id chlopicki-jozef[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Sejm-Wielki.pl profil-ID 2.1022.33[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Svensk uppslagsbok*. Malmö 1931.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Brennpåsan** er et klebersteinsbrudd fra jernalderen i Lillestrøm kommune i Akershus. Steinbruddet ligger ved Lystadmoen sør i Sørum, og danner sammen med Piggåsen i Fet og Bergskjul i Blaker en linje av brudd med sammenfallende brukstid. Hele åsen er kleberførende, men bare enkelte steder stikker forekomsten fram i dagen. Det er funnet større mengder klebersteinskar fra vikingtidens Romerike enn ellers på Østlandet, som trolig er koblet til bruddene her. I tillegg til kar ble det laga baksteheller, vevlodd, fiskesøkker og spinnehjul.

Bruddet ligger i nordhellinga av et høydedrag, og består av minst 15 groper og sjakter. Omkring ligger flere hauger av avfallsstein. I noen mindre groper er det tydelige verktøyspor, halvferdige gryteemner og tomter der det er tatt ut gryteemner. Lengst nordøst i feltet ser det ut til å ha vært en annen type drift, med forsøk på å bryte ut større blokker. Vide mot øst, adskilt av en høyspentlinje, er et felt registrert separat med tre adskilte sjakter, og det er mange dagbrudd og sjakter i området.

Arkeologen Bjørn Hougen befarte anlegget i 1929. Han identifiserte 8-10 av gropene som var på fem til tolv meter i tverrmål, og regnet det som langt mindre enn anlegget på Piggåsen, hvor man var nødt til å gå dypere i berget. Alt tydet på at virksomheten i tillegg til å tilfredsstille lokale behov var en eksportindustri, sjøl om det ikke var vist at kleberkar fra vikingtidens Hedeby var herfra og ikke fra for eksempel Østfold hvor det også er store forekomster.

Arkeologen Arne Skjølsvold undersøkte stedet sommeren 1952, og avdekket at det var langt større enn Hougen hadde trodd. Han fant 29 bruddsteder innafor et område på knapt 350 meter. Størrelsen varierte sterkt, fra den minste gropa på 3 x 1 m til den største sjakten på 20 x 10 m. Han gjorde prøveutgravning i én grop. Gropa var 4,5 x 1,5 m og 2 m dyp. En skillevegg som var 0,6 m høy og 0,4 m bred delte gropa i to mindre gryter. I veggene var det over alt merker etter at kar var brutt ut og spor etter meisler og hakker.

Referanser
----------

1. ↑  Hougen 1932: 64.
2. ↑  Hougen 1932:64.
3. ↑  Skjølsvold 1961:52ff.

Litteratur
----------

* Skjølsvold, Arne (1961). *Klebersteinsindustrien i vikingetiden*. Universitetsforlaget.
* Hougen, Bjørn. Romerike i forhistorisk tid. i *Romerike. Norske bygder*. John Grieg. 1932.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Brennpåsan klebersteinsbrudd (Lillestrøm)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) «Brennpåsan klebersteinsbrudd (Lillestrøm)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Liste over historiske klebersteinsbrudd
**American Folklore Society** er en USA-basert forening av folklorister fra hele verden, med sete ved Ohio State University.

Selskapet ble grunnlagt i 1888 av William Wells Newell, som var midtpunkt i en krets av universitetstilknyttede og museumstilknyttede forskere, folkeminnesamlere og feltarbeidere, innenfor fagområdene kulturantropologi og folkloristikk. Selskapet har i dag cirka 2200 medlemmer. I tillegg til profesjonelle universitets- og museumsfolk, arkivarer og bibliotekarer, er det også en rekke freelanceforskere som driver studier innenfor emneområdet.

Selskapet har årsmøter (annual conventions) i oktober. Selskapet utgir også kvartalsvis tidsskriftet *Journal of American Folklore* og medlemsbladet *AFSNews*. I tillegg utgis dessuten en skriftserie som kalles *Project MUSE*. American Folklore Society er tilsluttet American Council of Learned Societies.

Selskapet har hatt en rekke celebre og berømte medlemmer, som Mark Twain, Franz Boas, Reidar Th. Christiansen, Alan Lomax, Jan Harold Brunvand og Bengt af Klintberg. Selskapets kvinnegruppe innstiftet i 1983 to minnepriser i Elli-Kaija Köngäs-Marandas navn.

Presidenten heter for tiden Diane Goldstein, professor i folkloristikk ved Universitetet i Indiana, Bloomington.

Eksterne lenker
---------------

* American Folklore Societys offisielle website. Arkivert 29. august 2020 hos Wayback Machine.
* Project MUSE & Journal of American Folklore.
* William Wells Newell

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Sør-Elvåga** er et vann i Østmarka på grensa mellom Oslo og Lørenskog kommuner. Vannet gir drikkeforsyninger til deler av det sørøstre Oslo.

Etter oppdemmingen av Nord-Elvåga med 9 meter i 1964, ble Sør-Elvåga hengende sammen med Nord-Elvåga og hevet 4 meter. Det oppdemte vannmagasinet inngår i drikkevannsforsyningen til Oslo. Det er derfor ikke tillatt å bade i denne delen av Elvåga.

Vannet er regulert 14 meter. Grensen mellom Oslo og Akershus går midt langs Nord- og Sør-Elvåga. Vannet har avløpet gjennom Ellingsrudelva via Fjellhammarelva til Nitelva ved Lillestrøm.

Etter oppdemmingen er største dybde i Sør-Elvåga 23 meter. Vannet med strandlinje ble ekspropriert i 1947 for å bidra til Oslos vannforsyning. Noe bebyggelse rundt vannet ble revet før oppdemming og tomtene står dels under vann.

Navnet kommer trolig av «el» i betydning kald byge eller vind (terrengformasjonen leder kald trekk fra nord), og våg i betydningen vik. «Elivågar» i Edda antas å være Elvåga og var ifølge Hymeskvadet og Vaftrudnismål to kalde innsjøer på grensen mellom jotnenes og menneskenes land.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Oslo

Referanser
----------

1. ↑   GeoNames, besøkt 7. april 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Marka fra A til Å*. Oslo: Universitetsforlaget. 1984. ISBN 8200069044.
3. ↑  Dybdekart, NVE
4. 1 2  Senje, Sigurd (1974). *Østmarka*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205063176.
5. ↑  *Oslo-marka: Nordmarka, Østmarka, Lillomarka, Sørmarka, Vestmarka, Krokskogen, Romeriksåsene*. Oslo: Halvorsen & Larsen forl. 1952.

Eksterne lenker
---------------

* Skiforeningen, Markadatabasen om Sør-Elvåga Arkivert 14. desember 2004 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Christian August Friedrich Peters** (født 7. september 1806 i Hamburg, død 8. mai 1880 i Kiel) var en tysk astronom. Han la i et av sine skrifter grunnlaget for oppdagelsen av stjernen Sirius' ledsagerstjerne, det vil si at det dreide seg om et dobbeltstjernesystem.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Christian August Friedrich Peters tilegnet seg astronomiske grunnkunnskaper ved selvstudium. I 1833 ble han assistent til Heinrich Christian Schumacher ved Hamburgobservatoriet (i Altona). Der var han med på den holsteinske gradmåling og ved bestemmelsen av den enkle sekundpendel på Gut Güldenstein.

Heinrich Christian Schumacher oppfordret ham til høyere studier i astromi. Han studerte så under Friedrich Bessel ved universitetet i Königsberg, og ble der i 1833 filosofie doktor. 

### Etter studiene

I 1839 fikk han stilling ved Pulkovo-observatoriet i St. Petersburg. Her ble han 1842 adjunkt og 1847 medlem av akademiet. Peters ble i 1849 professor i astronomi ved Albertina-universitetet i Königsberg i Østpreussen. I 1854 ble han direktør ved observatoriet i Hamburg-Altona.

Peters ble kjent i faglitteraturen om feilteorier for et skrift fra 1856 om estimeringen av presisjon ved bruk av absolutte deviasjoner fra medianen. Han la dessuten i et annet av sine skrifter grunnlaget for oppdagelsen av stjernen Sirius' ledsagerstjerne, det vil si at det dreide seg om et dobbeltstjernesystem.

I 1872 ble Altona-observatoriet forlagt til Kiel, og Peters ble i 1873 professor ved byens universitet.

Som etterfølger etter Schumacher og Adolph Cornelius Petersen utgav Peters *Astronomische Nachrichten*. Under hans ledelse led fagtidsskriftet imidlertid et betydelig kvalitetstap, ettersom Peters la seg ut med en rekke ledende astronomer og mange fagfeller ikke lenger ville publisere der. 

Christian August Heinrich Peters døde 8. mai 1880 i Kiel.

Også hans yngre bror Christian Heinrich Friedrich Peters var også en kjent astronom.

Verker
------

* *Numerus constans nutaionis ex ascenionibus rectis stellae polaris in specula Dorpatensi annis 1822 ad 1838 observatis deductus*. (1842)
* *Resultate aus Beobachtungen des Polarsterns am Ertelschen Vertikalkreise*. 1842
* *Recherches sur la parallaxe des étoiles fixes*. (1847)
* *Über die eigene Bewegung des Sirius*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Q24480117[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator uk20181009825, Wikidata Q13550863,

Litteratur
----------

* (de) Siegmund Günther: «Peters, Christian Friedrich August». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 25, Duncker & Humblot, Leipzig 1887, s. 485–487.

Priser (utvalg)
---------------

* 1852 – Royal Astronomical Societys gullmedalje

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Åmotdammen** er et vann i Østmarka, på grensa mellom Lørenskog og Rælingen kommuner i Akershus. Det ligger to kilometer sørvest for Blystadlia, 253 meter over havet. Vannet er rundt to kilometer langt, og har et areal på 0,15 km². Det har utløp mot nord, til Bårlibekken i Fjellhamarelvas nedbørfelt. Åmotdammen er et mye brukt område for sportsfiske og friluftsliv, og det er anlagt badeplasser rundt vannet.

Vannet har navn etter Åmot-gårdene, som ligger ved samløpet (*åmotet*) mellom Nitelva og Leira. Skogen som lå til gårdene strakte seg mot sørvest innover Østmarka, og ved Åmotdammen hadde de ei sag. For å sikre vannføringen til saga ble vannet demmet opp til 6 meter over normal vannstand. Fram til 1982 var Åmotdammen drikkevannskilde for Skedsmo.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* Åmotdammen på Markadatabasen[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Zrinka Ljutić** (født 26. januar 2004) er en kroatisk alpinist som representerer klubben HSK Žuti mačak. 

Hun debuterte i verdenscupen i alpint i slalåm i Semmering 29. desember 2020.

Hun deltok i alpint under vinter-OL 2022 i Beijing der hun kom på 25.-plass i slalåm og 28.-plass i storslalåm. Hun var også en av Kroatias flaggbærere under åpningsseremonien.

Zrinka Ljutić tok gull i slalåm og ble nummer fem i kombinasjonen i junior-VM i alpint 2022 i Invermere. Hun var dermed kvalifisert til slalåmrennet i verdenscupfinalen i Méribel der hun ble nummer fem – hennes første topp ti-plassering i verdenscupen.

Hun tok sin første pallplass i verdenscupen da hun ble nummer tre i slalåm i Špindlerův Mlýn 29. januar 2023.

Referanser
----------

1. ↑   www.fis-ski.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Olympedia – Zrinka Ljutić». *www.olympedia.org*. Besøkt 8. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zrinka Ljutić – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zrinka Ljutić – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Zrinka Ljutić – TheSports.org Rediger på Wikidata
***Bummi*** er tittelen på et magasin som ble utgitt i Øst-Tyskland (DDR) for barn i barnehagealderen. «Bummi» er også navnet på bladets hovedfigur, en gul teddybjørn som går på to bein, som var tegnet av Ingeborg Meyer-Rey.

Det første nummeret ble utgitt 15. februar 1957 i DDR, og bladet kom deretter ut én gang i måneden. 

Fra 1965 kom bladet ut hver fjortende dag, og kostet 0,25 mark. Magasinet ble offisielt utgitt og støttet av ungdomsorganisasjonen Freie Deutsche Jugend (FDJ), og målgruppen var barn i alderen 3 til 6 år.

Om Bummi
--------

Bummi bor sammen med vennene sine i et hus i byen *Huxlipux*. Vennene hans er brunbjørnen Binchen, løven Eddie, apen Yam Yam, sjiraffen Malia, elefanten Tutu og 

På slutten av året 2018 ble løven Eddie erstattet av katten Pepe.

Sangen «Bummilied»
------------------

Bladets mangeårige sjefredaktør Ursula Werner-Böhnke skrev teksten til en egen sang med tittelen «Bummilied» (norsk oversettelse: «Bummi-sang»), som Hans Naumilkat komponerte melodien til. Den ble en kjent barnesang i DDR.

Prisen «Goldene Kindersonne»
----------------------------

Barnekomponisten Wolfgang Richter takker for en „Goldene Kindersonne".
På begynnelsen av 1970-tallet introduserte magasinet «Goldene Kindersonne» («Gylden barnesol»). Dette var en pris som barna kunne klippe ut av bladet og gi til en person de selv syntes fortjente den.

Barn som skrev inn til redaksjonen for å dele ut en «Goldene Kindersonne-pris»[*klargjør*] kunne få et standardisert, men håndsignert takkebrev fra en av de kjente kunstnerne og forfatterne som arbeidet for bladet.

Bilaget «Mein klitzekleines Märchenbuch»
----------------------------------------

Samling av nytt «Klitzekleine Märchenbücher»
I flere tiår har bladet også gitt ut bilaget «Mein klitzekleines Märchenbuch» (norsk oversettelse: «Min bittelille eventyrbok»). Bilaget bestod av en side som måtte klippes ut av bladet, settes i riktig rekkefølge[*klargjør*] og til slutt kobles til[*klargjør*]. Disse bilagene har blitt ettertraktede som samleobjekter.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Ausstellung Ingeborg Meyer-Rey - Heimatverein Marzahn-Hellersdorf e.V.». *www.heimatverein-marzahn.de*. Besøkt 6. juli 2023.
3. ↑  «Der Bummi-Index 1965». *ddr-comics.de*. Besøkt 6. juli 2023.
4. ↑  | Om Bummi og vennene hans på ard.de
5. ↑  sabine (19. juni 2012). «Bummi-Lied - Lieder aus der DDR - Kinderlieder». *Lieder aus der DDR* **(tysk)**. Besøkt 6. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* *Bummi* på plattformen DDR-Comics.de
* *Bummi* i DDR-Museum
* Artikkel om *Bummi*-utstillingen i Rochow-Museum Reckahn; 2017
* Tysklands lengstlevende barnemagasin «Bummi» fyller 50 år
**Kjøpmannskjølen** (nordsamisk: *Noidiidčearru*, som betyr «noaidenes fjell») er et fjell i Båtsfjord kommune i Finnmark. Det har en høyde på 458 meter over havet. På fjellet ligger store fangstanlegg for rein, og området er et automatisk fredet kulturminneområde. Fjellet og kulturminneområdet ligger innenfor Varangerhalvøya nasjonalpark.

Kulturminneområdet
------------------

På Varangerhalvøya finnes flere, store fangstanlegg for rein. Gjerdeanleggene (nordsamisk: *Vuopmanat*) på Kjøpmannskjølen er bygget i stein, og består av store, runde innhegninger og kilometerlange drivgjerder. Varanger er det eneste stedet i verden hvor fangstgjerder for villrein finnes i kombinasjon med runde, lukkede innhegninger. Det største og mest markante er lokalisert her. I området er det også registrert funn av buemurer og kjøttkjellere. Anleggene kan ha vært i bruk fra eldre steinalder. Skriftlige kilder viser at anleggene var i bruk fram til 1500-tallet.

Anleggene var plassert i områder som villreinflokkene brukte. Gjerdene i anleggene består av rader med stein med noen meters mellomrom. Avstanden mellom disse ble kortere og kortere mot innhegningen. I ett av anleggene er murt opp skytestillinger på bakken. Innhegningen på det største fangstanlegget er omkring 130 meter, og er bygget rundt toppen av en haug i terrenget.

Referanser
----------

1. ↑  Kjøpmannskjølen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Kjøpmannskjølen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 14. september 2017.

Litteratur
----------

* Vorren, Øyvind (1958) Bokhylla:*Samisk villreinfangst i eldre tid*. Ottar-Tromsø museum.
* Vorren, Øyvind. 1998. Bokhylla: *Villreinfangst i Varanger fram til 1600-1700 årene.* Tromsø Museums skrifter XXVII. Finnsnes.
* Hole, Runar (2013) *Massefangstanlegg for villrein*. Mastergradsoppgave i arkeologi, Noregs teknisk-naturvitskaplege Universitet (NTNU)

Eksterne lenker
---------------

* Villreinfangst som verdensarv Arkivert 22. juli 2013 hos Wayback Machine.
* Luondu.no: Fangstgraver

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Børterelva** eller **Igna** er ei elv i Enebakk kommune. Den har utspring i sørøstre enden av Børtervanna, 194 moh. Herfra renner den gjennom Eikebergdalen og Kirkebygda og ned Enebakkdalen. Her dreier den mot nordøst og når nivået til Øyeren 101 moh. Her kalles elva for Preståa. Den øvre delen av elva fra dammen i Børtervanna til Møllerstua renner for en stor del i rør.

Under fossen i Børterelva ble det anlagt en fyrstikkfabrikk første gang i 1866. Det var Holm Jølsen på Ekeberg, far til forfatter Ragnhild Jølsen som anla fabrikken. Denne brant ned etter fire år, men i 1874 ble det bygget ny fabrikk. Også denne brant ned, og for tredje gang ble det reist ny fabrikk. I 1870-årene var H. Jølsens Tændstikfabrik landets største.

Igna er det opprinnelige navnet på elva, og det er fortsatt er i bruk på dammen i den nedre delen av elva. Dette har gjennom navnet Ignarbakki (elvebredden/bakken ved Igna) gitt navnet til bygda og kommunen.

Se også
-------

* Liste over elver i Akershus

Referanser
----------

1. ↑  Norgeskart, Kartverket
2. ↑  «NVE Atlas». *Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. februar 2015
3. ↑  «Igna/Børterelva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 12. august 2021.
4. ↑  (no) Børterelva NV i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  Store norske leksikon om Holm Jølsen
6. ↑  (no) Igna i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Kobbholmfjorden** (nordsamisk: *Vuorkelvuotna*) er en fjordarm av Varangerfjorden i Sør-Varanger kommune i Finnmark. Bortsett fra Varangerfjorden er dette den østligste fjorden i Norge. Fjorden strekker seg i underkant av 5 kilometer sørvestover til Stasjonsberget som ligger i enden av fjorden.

Fjorden har innløp mellom Heikeneset i vest og Skjergardsneset ved Grense Jakobselv i øst. Øst for innløpet til fjorden ligger Oscar IIs kapell. Den ytre delen av fjorden er relativ grunn med største dybde på rundt 70 m og her ligger flere holmer, som Ytre, Midtre og Indre Kobbholmen og Flatskjeret. Den indre delen av fjorden er helt åpen og opptil 157 m dyp.

Kobbholmfjorden var blant de første fjordene i Norge som opplevde invasjonen av kongekrabbe, som har fortrengt den opprinnelige fauna.

Referanser
----------

1. ↑  Kobbholmfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Kongekrabben utrydder fauna

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Raudsjøen** (også skrevet **Rausjøen**) er en innsjø i Enebakk kommune i Viken. Den ligger sør i Østmarka og 232 meter over havet. Sjøen har tilsig fra Mosjøen i nord, og utløp østover gjennom Rausjøelva til Børtervanna.

Navnet på vannet kommer muligens av fisken røye. Vannet har gitt navn til hele området som kalles Rausjømarka. Området var privat eiet fram til Oslo kommune kjøpte området i 1965. Det er en del hytter rundt Raudsjøen, og vannet har en bra krepsebestand. 

Rausjøveien går fra Bysetermåsan til Raudsjøen, Rausjøgrenda og fortsetter videre til Børtervann.

Referanser
----------

1. ↑   GeoNames, besøkt 7. april 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* Skiforeningen, markadatabasen om Rausjø Arkivert 14. desember 2004 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Octotemnites*** er en utdødd slekt av små biller som levde i kjuker (Polyporaceae) som vokser på død ved.

Utseende
--------

En ganske liten (1,3 millimeter) bille.

Levevis
-------

Kjukeborerne er knyttet til kjuker eller poresopper (Polyporaceae), mens noen få arter lever kun på barksopp (Corticiaceae). Både larvene og de voksne billene gnager ganger i fruktlegemene til soppen. Ofte angriper kjukeborerne kjuker som er levende, og starter angrepet i de eldre delene (flerårige kjuker) eller borer seg rett inn i fruktlegemet (ett-årige kjuker). De ulike artene kan foretrekke ulike arter av kjuker i ulike nedbrytingsstadier. Livssyklusen er ganske kort, hele utviklingen er gjerne unnagjort på 8-10 uker. Noen arter (ikke de norske) er parthenogenetiske, det vil si at det bare finnes hunner og den nye generasjonen utvikler seg fra ubefruktede egg. Kjukeborerne har mange naturlige fiender, blant annet kortvinger, maurbiller, hettebiller, snylteveps og gallmygg.

Utbredelse i tid og rom
-----------------------

Slekten er beskrevet fra Insect Limestone-lokaliteten på Isle of Wight, England. Denne stammer fra eocen-tiden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **kjukeborere**, Ciidae
					- Underfamilien Ciinae
						* Stammen **Orophiini** Thomson, 1863
							+ Slekten †***Octotemnites*** Kirejtshuk, 2019
								- †*Octotemnites sepultus* Kirejtshuk, 2019

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
3. ↑  A. G. Kirejtshuk. 2019. Taxonomic names, i: The beetle (Coleoptera) fauna of the Insect Limestone (late Eocene), Isle of Wight, southern England. *Earth and Environmental Science Transactions of the Royal Society of Edinburgh* 110:405-492

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
***Rafferti*** (originaltittel: *Рафферти*) er en sovjetisk film fra 1980, regissert av Semjon Aranovitsj.

Handling
--------

Historien finner sted i USA på 1960-tallet og 1970-tallet. Jack Rafferty, nestleder i en fagforening for transport-arbeidere, skal vitne foran en komite fra USAs senat på grunn av mistanker om korrupsjon. Rafferty har rett til å nekte å vitne med henvisning til USAs grunnlov, men da vil han aldri kunne bli valgt som leder ved fagforeningen. Derfor bestemmer Rafferty seg for å ta sjansen, og han begynner å svare på spørsmål fra kommisjonen. Å klatre på karriere-stigen var en svært vanskelig oppgave for Rafferty, og dette inkluderte å opprette falske fagforeningskomiteer ved hjelp av sin nære venn: en gangster ved navn Farichetti, eller ulovlig bruk av fagforeningens pensjonsmidler for personlig berikelse.

I løpet av kommisjonens etterforskning kommer alle disse fakta frem, og viser allmennheten all fordervelsen til Raffertys aktiviteter. Som et resultat blir Rafferty konkurs. Hans kone forlater ham, og datteren hans dør i en bilulykke. En barndomsvenn begår selvmord, og Rafferty blir offentlig vanæret. Men Rafferty tyster på Tommy Farichetti til politiet, og Farichetti risikerer livsvarig fengsel på grunn av dette. Som hevn går Farichetti til bygningen hvor kommisjonen sitter i et møte, og trekker frem et maskingevær for å endelig gjøre opp regnskap med Rafferty som hadde forrådt ham.

Skuespillere
------------

* Oleg Borisov som Jack Rafferty
* Jevgenija Simonova som Jill Hart
* Larisa Malevannaja som Martha
* Armen Dzjigarkhanjan som Tommy Farrichetti
* Aleksandr Kajdanovskij som Ames

Referanser
----------

1. ↑  РАФФЕРТИ (1980)
2. ↑  Рафферти (мини–сериал 1980)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rafferti* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Mac1.no** var Norges største Mac-portal med daglig oppdaterte nyheter og et aktivt forum. Mac1.no ble etablert i mai 2003 og hadde siden den gang vokst til en portal med over 26 000 aktive brukere med 3 500 000 sidevisninger per måned. Fra å være et lite forum på det store Nettet hadde Mac1.no utviklet seg til å bli et av Skandinavias største nettsteder for Mac-relaterte nyheter, diskusjoner og veileding.

Forumet hadde over 800 000 innlegg og var hovedpulsåren til nettstedet. I forumet var det daglig hundrevis av innlegg som omhandler alt fra Apple, Macintosh og relaterte teknologier til musikk, film og annet snikksnakk. I forumet hadde der opp gjennom årene samlet seg mye nytting informasjon, fakta og hjelp til omtrent et hvert tenkelig problem. Nettstedet brukes av både nybegynnere og viderekomne hele døgnet rundt.

Mac1.no hadde et tett samarbeid med Apple. Mac1.no hadde vært nevnt på Apples «Siste nytt»-side og var inkludert som bokmerke på alle nye Macer som blir solgt i Norge. I tillegg arrangerte portalen jevnlig konkurranser med Apple-produkter som premier. Mac1.no samarbeidet også med MacForum, blant annet ved arrangering av møter og kurs.

Adminstratorer
--------------

* Mats Berner Staugaard
* Arne Kepp
* Åsmund Seeberg
* Magnus Kolstad
* Thomas Berglund
* Martin Berglund

Eksterne lenker
---------------

* Mac1.no

### Søstersider

* i1.no Arkivert 2. september 2006 hos Wayback Machine.
* Linux1.no
* iPod1.no
* kreativ1.no
* KickBack.no
* Brukt1.no
* Bildr.no Arkivert 27. august 2006 hos Wayback Machine.
* Albumart.org
* Bonus1.no
* Dev1.no
**Karl August Bergmann** (1882–1964) var en norsk skuespiller, regissør og teatersjef som var ansatt ved Den Nationale Scene en rekke år, inkludert som teatersjef. 

Bergmann scenedebuterte i 1901 på Den Nationale Scene, hvor han senere var ansatt, også som regissør – og fra 1931–1934 som sjef. Som skuespiller spente hans talent seg fra dramatiske roller som Rosmer i *Rosmersholm* og tittelrollen i *John Gabriel Borckman*, til komedieskikkelser som Daniel Heire i Ibsens *De unges forbund*, samt Holberg-figurer som *Erasmus Montanus* og Vielgeschrey i *Den stundesløse*. I Hans Wiers-Jenssens Bergen-komedie, *Jan Herwitz*, spilte han den sentrale rollen som Böschen helt til sine siste leveår.

Bergmann har hatt regien på flere stykker av Holberg, både på Den Nationale Scene og som gjest på Nationaltheatret. Han var i 1921–1924 sjef ved Stavanger Teater.

Han hadde en birolle i filmen *Gjest Baardsen* (1939).

Han utgav også en bok, et skuespill og noen dikt. I de siste årene av sitt liv skrev han flere erindringsartikler i *BT*.

Bergmann ble gift i 1906 med skuespillerinnen Lilly Bergmann (f. Thomsen).

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, besøkt 25. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, IMDb-ID nm1814061, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Losnedahl, Kari Gaarder (25. februar 2020). «Karl Bergmann». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 17. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Bergmann på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Karl Bergmann hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Karl Bergmann hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Utsjøen** ligger 268 meter over havet i Eidsvoll og Nes kommuner i Viken, nær bygda Gullverket. Innsjøen har utløp i sør med elva Kampåa.

Innsjøen kan nås via skogsbilvei fra fylkesvei 181 i nord, eller fra Gullverket i vest.

Som del av virksomheten ved Gullverket, ble det åpnet gullgruver ved også ved Utsjøen i 1778. Virksomheten ble imidlertid lagt ned i 1808, og det har siden ikke vært drift i gruvene. Den angivelig rikeste av gruvene var lenge forsvunnet, og det er knyttet flere myter til dette. Blant annet er det hevdet at gruva ble fylt igjen under Napoleonskrigene, for at svenskene ikke skulle få tak i gullet. Nylig er det imidlertid gjenoppdaget en gruve under dagens vannflate på østsiden av Utsjøen, som kan være den bortglemte gruva.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 28. desember 2015
2. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 28. desember 2015.
3. ↑  «Markadatabasen, Utsjøen». Skiforeningen. Besøkt 28. desember 2015.
4. ↑  «Utsjøgruvene». Guldværket Cirkumferens. Besøkt 28. desember 2015.
5. ↑  «Malmdatabasen, Forekomstområde 236 - 004 Gamle Utsjøen gruve». Norges geologiske undersøkelse. Besøkt 28. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Et ortodoks ikon av Selafiel og Herodion av Patras (1840, Russland)
**Selafiel** eller **Sealtiel** (arameisk **צלתיאל** *Tzelathiel* «Guds bønn», hebraisk **שאלתיאל** *Shealtiel*) er en av de syv erkeenglene i den ortodokse tradisjonen. Han er nevnt i Esdras andre bok. Engelen er også kjent fra katolsk liturgi og hagiografi, og har en egen minnedag.

I kunsten er han ofte avbildet men nedslåtte øyne og armene krysset over brystet mens han ber. Bønn er hans spesialområde, og ortodokse kristne vil be ham om hjelp om de er søvnløse eller kalde. I katolsk tradisjon blir han avbildet med to fisker som henger i et knippe.

Referanser
----------

1. ↑  Names and Ranks of Angels Arkivert 6. februar 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Per Einar Odden: De syv englene som står for Guds trone, katolsk.no, lest 14. august 2019.
3. ↑  The heavenly host and our modern life
4. ↑  The rational heavenly powers

Eksterne lenker
---------------

* Katolsk.no
* The World of The Angels

| * v
* d
* r
Engler |
| --- |
|  | 
* Barakiel
* Englene
* Erkeengel
* Erkeengelen Gabriel
* Erkeengelen Mikael
* Erkeengelen Rafael
* Erkeengelen Uriel
* Forsamlingen av erkeengler
* Fyrstedømme
* Herredømme
* Jegudiel
* Kjeruber
* Kreftene
* Lucifer
* Maktene
* Selafiel
* Serafer
* Troner

 |
**Bentein Baardson** (født 6. november 1953 i New York) er en norsk skuespiller og regissør. Han ble uteksaminert ved Teaterhøgskolen i 1975. Han er sønn av Brynjolv Baardson fra Arendal og Kirsten Margrethe Baardson. 

Han har vært ansatt som skuespiller i Fjernsynsteatret og Trøndelag Teater. Han har vært skuespiller og regissør ved Rogaland Teater, Nationaltheatret og Den Nationale Scene. Han har vært teatersjef/kunstnerisk leder ved Rogaland Teater (1986–1989), Agder teater (1991–1995), Den Nationale Scene (1998–2001) og Teater Ibsen (2008–2010). Under de olympiske vinterlekene på Lillehammer i 1994 var han kunstnerisk ansvarlig for åpnings- og avslutningsseremoniene. I februar 2010 tiltrådte han stillingen som administrerende direktør for Kilden teater- og konserthus i Kristiansand. Han er av Regjeringen oppnevnt som leder av Norsk kulturråd.

Bentein Baardson er medlem av Det Norske Akademi (fra 1987). Han ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 2000. Kongen forfremmet 8. oktober 2008 Baardson til kommandør med stjerne «for hans innsats for norsk kulturliv». Han er ridder av den franske Ordenen for kunst og litteratur. I 2010 og 2011 hadde han regien på *Spelet om Heilag Olav* på Stiklestad. Hans regi fikk mye positiv kritikk fordi det var lagt vekt på det kristne budskapet i stykket.

Utmerkelser
-----------

* 1980 Per Aabels ærespris
* 1998 Anders Jahres kulturpris
* 2001 Aust-Agder fylkes kulturpris

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 1978 – *Gengangere* (TV)
* 

* 1976 – *Vårnatt (film)*

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Bentein\_Baardson[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Tildelinger av ordener og medaljer, besøkt 21. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Utnevnelser til St. Olavs Orden, Kongehuset

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bentein Baardson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Bentein Baardson hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Bentein Baardson hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Bentein Baardson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Bentein Baardson på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Bentein Baardson på AllMovie Rediger på Wikidata

* Bentein Baardson i Scenewebarkivet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
*Andrea del Verrocchios Tobias og engelen*
**Erkeengelen Rafael** eller **den hellige Rafael** regnes som en av erkeenglene innen kristendommen. Erkeengelen er godt kjent fra katolsk liturgi og hagiografi, med egen minnedag. Navnet Rafael betyr «Gud har helbredet».

I tekster
---------

Rafael er blitt identifisert med den engelen som er nevnt i Joh 5,4: «For en Herrens engel steg fra tid til annen ned i dammen og rørte opp vannet. Den første som steg ned i dammen etter at vannet var blitt rørt opp, ble frisk, hvilken sykdom han så led av.»

Han finnes også i Tobits bok (Tob 3,25; 5,5 ff) som Tobias ledsager på reisen.

Ledsager
--------

Alle mennesker ledsages av en verneengel på reisen gjennom livet. Siden Rafael var Tobias ledsager er han knyttet til pilegrimer og det finnes en statue av ham i Lourdes. Han er ofte avbildet sammen med Mikael og Gabriel, men kan skilles fra dem da han ofte vises sammen med sin ledsager Tobias som har med seg en fisk.

Vernehelgen
-----------

Rafael er skytshelgen for reisende, pilegrimer, apotekere, helbredere, gruvearbeidere, skippere, taktekkere, tyske utvandrere, ektefolk og de elskende.

Referanser
----------

1. ↑  Per Einar Odden: De hellige erkeengler Mikael, Gabriel og Rafael, katolsk.no, lest 16. august 2019.
2. ↑  Per Einar Odden: De syv englene som står for Guds trone, katolsk.no, lest 14. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Archangel Raphael – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Katolsk.no

| * v
* d
* r
Engler |
| --- |
|  | 
* Barakiel
* Englene
* Erkeengel
* Erkeengelen Gabriel
* Erkeengelen Mikael
* Erkeengelen Rafael
* Erkeengelen Uriel
* Forsamlingen av erkeengler
* Fyrstedømme
* Herredømme
* Jegudiel
* Kjeruber
* Kreftene
* Lucifer
* Maktene
* Selafiel
* Serafer
* Troner

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Fjellsjøkampen naturreservat** ligger i Hurdal kommune i Akershus, og i Østre Toten kommune i Innlandet. Området ble offentig vernet 1983, og utvidet til det nåværende den 19. desember 2008. Men allerede i 1962 ble 170 mål av området privat vernet av eieren Mathiesen Eidsvold Værk.

Formålet med naturreservatet er å bevare et stort område med gjenværende gammelskog, med dets naturlige økosystem, naturtyper og arter. På området vokser skog som nærmer seg urskog. Området har en særskilt vitenskapelig og pedagogisk betydning som eksempel på et klimakssamfunn av granskog, typisk for høyereliggende deler av det sentrale østlandsområdet.
Området er egenartet i form av dets størrelse og forekomst av sjeldne arter.

Se også
-------

* Fjellsjøkampen

Referanser
----------

1. ↑  Faktaark, Direktoratet for naturforvaltning Besøkt 25. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Opplysningsark, Fylkesmannen i Oslo og Akershus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Naturbase
 |
Linderud senter, sett fra nordsiden av Trondheimsveien etter rehabiliteringen.  Foto: C. Hill, 2012 
**Linderud senter** er et kjøpesenter på Linderud i bydel Bjerke i Oslo. Senteret ligger på sørsiden av Trondheimsveien drøyt 4 kilometer nord for Sinsenkrysset. 

Ved senteret ligger en bensinstasjon og Linderuds drabantblokker. To barnehager ligger tett på bygget til sør, og noe mot sør ligger Linderud skole, Bjerke videregående skole, Linderudhallen med svømmehall. Nabo til vest er Linderud gård. 

Senteret, med adresse Erich Mogenssønsvei 38, har i overkant av 60 forretninger. I tillegg er det rundt 20 leietakere, hvorav ett helsesenter.

Historie
--------

Linderud senter ble bygget i 1967 og var Norges første bilbaserte kjøpesenter med varehuskjeden EPA som største leietaker. Eiendomsinvestor Egil A. Braathen stod bak senteret.

EPA ble lagt ned på 80-tallet og ICA overtok som største leietaker. I 1992 fikk senterets fire bygninger et overbygg og ble et innendørssenter.

I 2009 nyåpnet senteret som et nytt, rehabilitert og utvidet bygg med økt areal og flere butikker. Blant annet har senteret Norges største saltvannsakvarium blant kjøpesentra.

Galleri
-------

* Linderud senter før rehabilitering Foto: C. Hill, 2007*Linderud senter før rehabilitering* Foto: C. Hill, 2007
* Linderud senter*Linderud senter*

Referanser
----------

1. ↑  «Den ukjente milliardæren». *Dagens Næringsliv*, 27. april 2013.
2. ↑  «Norges rikeste kvinner». *Dagbladet Magasinet*, 3. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) Linderud senter – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Gopalkrishna Gandhi** (født 22. april 1945) satt som guvernør i West Bengal fra 2004 til 2009. Han ble etterfulgt av Devanand Konwar som guvernør.

Han er barnebarn av den kjente indiske frigjøringshelten Mahatma Gandhi, og er sønn av Devadas Gandhi og Lakshmi Gandhi. Som tidligere medlem av den indiske forvaltningstjenesten, var han sekretær for presidenten i India og han satt som høykommissær i Sør-Afrika og på Sri Lanka, og til Norge og Island, og hadde flere andre administrative og diplomatiske poster før han ble innsatt som guvernør. 

Gandhi ble uteksaminert med en mastergrad innen litteratur fra St. Stephen's College of Delhi University. Han har også publisert flere bøker. Gopalkrishna Gandhi og hans kone Tara fikk to døtre sammen, som begge er gifte.

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Bjørn Ingermann Endreson** (født 20. januar 1922 i Bærum, død 12. november 1998 i Stavanger) var en norsk teatersjef, regissør og oversetter. Han var teatersjef ved Rogaland Teater fra 1960 til 1970. 

Han debuterte som forfatter med diktsamlingen *Kadens* i 1946. Etter hvert skrev han også noen teaterstykker direkte for de teatrene han var tilknyttet som instruktør, og han ovsatte en lang rekke stykker, i tillegg til bearbeidinger. Ved Nationaltheatret oversatte han fem teaterstykker til norsk. 

Hans arbeid som regissør på Det norske teatrets *Scene 2* av Samuel Becketts skuespill (*Slutspel, Krapps siste spole* og forskjellige enaktere) hadde bakgrunn i Endresons personlig kontakte med Beckett i Paris, og mange av enakterne som ble oppført på Scene 2, var urframføringer. Pam Gems' musikalen *Piaf* som ble satt opp på Det norske teatret i 1980 var også oversatt av Bjørn Endreson. 

Han nevnes som initiativtakeren til Barneteatret som ble etablert ved Rogaland teater i 1957. Sammen med Elsa Nordvang mottok han i 1988 Teskjekjerringprisen for dette.

Oversettelser (utvalg)
----------------------

* 1974 – *Lykke-Pers reise* (*Lycko-Pers resa*) av August Strindberg
* 1987 – *Uvær* (*Oväder*) av August Strindberg
* 1993 – Skodespel II av Samuel Beckett, utgitt på Document Forlag

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjørn Endreson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Bjørn Endreson hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Bjørn Endreson hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Harlesden** er et område i distriktet Brent i nordvestlige London. Den største befolkningsgruppen er av afro-karibisk opphav, mens det også er betydelige innslag av irer, brasilianere og guyanere. Harlesden har blitt lovprist for sin levende karibiske kultur og har uoffisielt blitt kalt for Londons hovedstad for reggae. Stedets fremste midtpunkt er dets *Jubilee Clock*, jubileumsklokke, sentralt i High Street som ble reist i forbindelsen med dronning Viktorias gulljubileum.

Fram til midten av 1800-tallet var Harlesden en landsby, men med jernbanen fulgte urbanisering. Stasjonene Willesden Junction, Kensal Green og Harlesden fikk stor betydning for utviklingen av området. Det ble bygget småhus for jernbanearbeiderne, og større hus for middelklassen som ble trukket til stedet. 

Det gamle sognet Willesden ble oppslukt av London, og det landlige preget forsvant fra Harlesden. Under den første verdenskrig ble det reist lavkostboliger i områdene mellom de gamle landsbyene, slik at man fikk et sammenhengende urbant område. En av Storbritannias største industriområder ble opprettet i Park Royal rett utenfor Harlesden. 

I etterkrigstiden tok dagens Harlesden form gjennom innvandring fra Karibia, det indiske subkontinentet og Afrika. Mens dette i områder som Notting Hill og Brixton førte til problemer og i noen tilfeller raseopptøyer, har det vært langt færre gnisninger i Harlesden. 19 prosent av befolkningen er afro-karibere, fulgt av afrikanere, 14 prosent hvite briter, og 15 prosent fra andre steder.

Referanser
----------

1. ↑  White, Nadine (9. september 2016): «Harlesden boasts highest number of minority-owned businesses» Arkivert 7. desember 2017 hos Wayback Machine. *The Voice*
2. ↑   Mair, John (Januar 2002): «Harlesden: London's Yardies' Backyard», *Cabrivoice*. Arkivert fra originalen den 29. januar 2009
3. ↑   «Jubilee Clock Tower (Harlesden)», *Virtualglobetrotting*. Bilde og kart.
4. ↑   «Harlesden», *UK Census Data*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Frimerket virker større enn det er fordi det blir forstørret gjennom et forstørrelsesglass.
**Forstørrelse** er i optikk forholdet mellom utstrekningen av et objekt og utstrekningen av bildet av objektet. Forstørringen er altså et forholdstall som kan være større, lik eller mindre enn én. I det siste tilfellet taler vi om en **forminskning**.

En benytter forstørring til å skalere opp et bilde for å kunne se flere detaljer. Eksempel på forstørringsapparat er lupe, teleskop, mikroskop og lysbildeapparat.

Forstørrelsestall
-----------------

Man angir ofte graden av forstørrelse som en multiplikasjonsfaktor etterfulgt av et gangetegn (×). Eksempelvis vil en forstørrelse på 1× tilsvare ingen forstørrelse (det man ser på fremstår med samme størrelse som før), mens 10× vil tilsvare 10 gangers forstørrelse (det man ser på fremstår som 10 ganger større).

Et forstørrelsestall under 1× vil tilsvare en forminskning. Eksempelvis vil en forstørrelse på 0,5× tilsvare en forstørrelse på 2×.

Kilder
------

* Forstørrelse i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Fortunato Ilario Carafa della Spina** (født 1630 eller 1632 i Napoli i Italia, død 16. januar 1697 i Porticios ved Napoli) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet det pavelige diplomati.

Han var biskop av Aversa 1687–1697.

Han ble utnevnt til kardinal i januar 1686 av pave Innocens XI.

Han deltok ved konklavet 1689 som valgte pave Alexander VIII, og konklavet 1691 som valgte pave Innocens XII.

Andre kardinaler i samme slekt var Filippo Carafa della Serra (kreert 1378), Oliviero Carafa (kreert 1467), Carlo Carafa (1555); Diomede Carafa (1555), Alfonso Carafa (1557), Antonio Carafa (1568), Decio Carafa (1611), Pier Luigi Carafa (1645), Carlo Carafa della Spina (1665, hans egen bror), Pierluigi Carafa (1728), Francesco Carafa della Spina di Traetto (1773), Marino Carafa di Belvedere (1801), og Domenico Carafa della Spina di Traetto (1844). På morssiden var han beslektet med pave Paul V (1605–1621).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dizionario Biografico degli Italiani, oppført som Fortunato Ilario Carafa, Dizionario biografico degli italiani fortunato-ilario-carafa[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |