recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Portrett av Ralph Barton.
**Mary Thurman** (født 27. april 1895 i Richfield i Utah, død 22. desember 1925 i New York City) var en amerikansk skuespillerinne fra stumfilmens æra. 

Thurmans karriere som skuespiller begynte med roller i komedier av regissør Mack Sennett, og hun var senere med i filmer som *Bombs!* (1916) og *The Fool* (1925). Thurman deltok i nær seksti Hollywood-filmer fra 1915 og frem til sin død i desember 1925, da hun var kun 30 år gammel. Thurman var gift med Victor E. Thurman, sønn av høyesterettsdommer S. R. Thurman fra Utah, inntil deres skilsmisse i 1919. 

Thurman døde av lungebetennelse i New York City, New York i desember 1925 mens hun var innlagt ved Flower Hospital. Hun hadde vært syk i nesten et år før hun døde etter en filminnspilling i Florida. Thurman ble gravlagt i hjembyen Richfield i Utah.

Filmografi
----------

* 1919 - The Prince and Betty
* 1919 - Spotlight Sadie
* 1919 - This Hero Stuff
* 1920 - In the Heart of a Fool
* 1920 - Sand!
* 1920 - The Scoffer
* 1922 - Slavegutten

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary Thurman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Mary Thurman på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mary Thurman på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Mary Thurman hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mary Thurman hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Hark Bohm** (født 18. mai 1939 i Hamburg-Othmarschen) er en tysk skuespiller, manusforfatter, filmregissør, produsent og emeritert professor i filmvitenskap ved Institut für Theater, Musiktheater und Film ved Universität Hamburg.

Bohm er opprinnelig utdannet jurist. Han avbrøt imidlertid fullmektigperioden for å engasjere seg helt for filmkunst. Han spilte i flere filmer av Rainer Werner Fassbinder, hovedsakelig i pedantiske og autoritære roller.

I 1971 grunnla han Filmverlag der Autoren sammen med andre representanter for ny tysk film. I årene etter var han virksom som regissør og manusforfatter for kortfilmer, før han laget den prisbelønnede spillefilmen *Tschetan, der Indianerjunge*. Senere filmer hadde særlig et sosialkritisk innhold.

Hark Bohm er også kjent som en av grunnleggerne av Hamburger Filmbüro (1979). Samme år tok han initiativ til Filmfest Hamburg sammen med Werner Herzog, Volker Schlöndorff og Wim Wenders, gjennom den såkalte «Hamburg-erklæringen». I 1993 etablerte han filmstudiet ved universitetet i Hamburg.

Han er bror av skuespilleren Marquard Bohm og adoptivfar til skuespilleren Uwe Bohm.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000015375, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id bohm-hark[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1457665, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Hark Bohm i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Hark Bohm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Hark Bohm i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Hark Bohm på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Hark Bohm på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Hark Bohm på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Hark Bohm på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Hark Bohm hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** Munzinger (iba) **·** Discogs
 |
**Alexander Bustamante** (født William Alexander Clarke 24. februar 1884, død 6. august 1977) var politiker og statsminister på Jamaica.

Etter å ha reist over store deler av verden, og blant annet jobbet som politimann på Cuba og som en dietetiker i ett sykehus i New York, kom han tilbake til Jamaica i 1932 og ble en leder av kampen mot kolonistyret der. Han fikk offentlig oppmerksomhet for første gang som forfatter av brev til *Daily Gleaner*-avisen, i 1937 ble han kasserer i Jamaicas fagforbund som var blitt grunnlagt av arbeideraktivisten Allan G.S. Coombs.

Han ble fengslet for sin undergravende virksomhet mot det britiske kolonistyret på Jamaica i 1940. Han ble løslatt fra fengselet igjen i 1943 og grunnla Jamaicas arbeiderparti samme år. I 1947 og 1948 var han også borgermester i Kingston. Selv om i utgangspunktet var tilhenger, snudde han til å bli en sterk motstander av Føderasjonen av De vestindiske øyer, og han agiterte sterkt for at Jamaica skulle bli en selvstendig stat.

Jamaica ble selvstendig i 1962 og Bustamante fungerte som det selvstendige landets aller første statsminister frem til 1967. Men i 1965 trakk han seg fra aktiv deltakelse i det offentlige liv, og den reelle makten ble deretter holdt av hans nestleder, Donald Sangster.

Bustamante døde i 1977 i en alder av 93 år. Før han døde ble utnevnt til storkorsridder av Order of the British Empire. han ble derved opphøyet i ridderstanden og fikk rett til å føre tiltaleformen *sir* foran sitt navn. Han ble i 1969 utnevnt til medlem av den jamaicanske Nasjonalheltens orden, en ære han delte med sin fetter Norman Manley.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Sir Alexander Bustamante, Munzinger IBA 00000010090, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6p87081, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The London Gazette 44341, side(r) 6571[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Det samiske kultursentret Sajos
**Det samiske kultursentre Sajos** er et kultur- og administrativt senter i Enare, som også fungerer som kongress- og arrangementslokaler. Sajos sto ferdig i januar 2012 og ble offisielt åpnet i april 2012.

Sajos inneholder administrasjon og møtelokale for det finske sametinget, Det samiske områdets utdannelsessenter SOGSAKK, det samiske biblioteket og det samiske arkivet, Lapin aluehallintovirasto og flere foreninger.

Byggherre var Senaattikiinteistöt og bygget kostet 15 millioner euro. Bygget ble tegnet av arktitektkontoret HALO Arkkitehdit Oy i Uleåborg. Prosjektleder var Janne Laukka, andre pranleggarar var Tuomas Niemelä og Milla Parkkali. Prosjektleder for byggeprosessen var Juha Guttorm.

Bygningen er på utsiden mørk og på innsiden lys furu. Utformingen er inspirert av samiske tradisjoner, noe konkurransevilkårene også ba om. Ordet sajos er enaresamisk og betyr støttepunkt.

Prosjektet har en lang historie. Det daværende samiske utvalget var allerede på 1970-tallet på jakt etter et eget lokale. Saken var også oppe i 1996, da det finske sametinget ble grunnlagt. Planprosessen skjøt fart i 2000 og prosjektet kom på statsbudsjettet i 2007.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Jenni Leukumavaara, Saamelaiset saivat komean kodin, HS 6.2.2012 s. C1
Grense mellom to land, Karasjok i Norge og Utsjok i Finland, ved elven Anarjokka
«Grense» har flere betydninger.
**Grense** er et politisk, rettslig eller avtalemessig fastsatt skille mellom to geografiske områder. Eksempler på grenser er riksgrenser eller nasjonalgrenser mellom to ulike stater, delstatsgrenser mellom delstater, kommunegrenser mellom kommuner, eiendomsgrenser mellom eiendommer og bruksgrenser for ulik bruk, utnytting eller freding av landareal. Grenser finnes ikke bare i horisontalplanet, men også vertikalt, som øvre og nedre grenser for kontrollert luftrom.

Grenser kan være markert med stengsel som gjerder, skilt eller annet, eller de kan bare være synlig på kart. Grenser kan ha påvirkning på ferdsel, handel og annen bruk av områdene de skiller. Kryssing av grenser kan være begrenset til grenseoverganger, og hva som er tillatt å ha med kan være regulert. Det kan være krav til pass eller visum for å krysse mange riksgrenser, og det kan være toll for å føre visse varer over dem. Grenser kan være skille mellom forskjellige jurisdiksjoner, slik at ulike lover og regler gjelder på hver side av grensen.

Naturlige grenser
-----------------

Naturlig grenser kan inkludere følgende:

* Hav, Norges grense mot Atlanterhavet er en naturlig grense
* Elver, Rio Grande er naturlig grense mellom deler av USA og Mexico
* Innsjøer, Tanganyikasjøen i Afrika er naturlig grense mellom flere afrikanske land
* Skoger, Amazonasregnskogen i Sør-Amerika er naturlig grense mellom blant annet Brasil og Venezuela
* Fjellkjeder, en rekke land i Europa og Asia har grenser langs fjellkjeder og den trekkes ofte langs vannskillet

Referanser
----------

1. ↑  Heradstveit, Per Øyvind (2000). *Land i Vest-Asia*. [Oslo]: Faktum Orfeus forl. ISBN 82-540-0277-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Borders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) International borders – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Søk etter *Grense* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL
 |
**Alexander Gullichsen** (født 1865 i Drammen, død 16. juli 1917) var en norsk direktør og konsul. Han var direktør for W. Gutzeit & Co. fra 1906 til 1917, ble stamfar til en familie som har spilt en betydningsfull rolle i finsk samfunnsliv og kulturliv. Han gikk Kristiania handelsgymnasium i tenårene og kom til Finland i 1883, bare 18 år gammel.

Sønnen Harry Gullichsen, direktør for papirfabrikken Ahlström, var gift med Maire Ahlström Gullichsen, som sammen med arkitekt Alvar Aalto grunnla møbelprodusenten Artek. For ekteparet Gullichsen tegnet Aalto et av sine hovedverk, *Villa Mairea*. Deres sønn er den kjente arkitekten Kristian Valter Gullichsen (født 1932), og sønnesønnen er kunstneren Alvar Gullichsen (født 1961). Professor Johan Erik Gullichsen er styreleder for Ahlström-konsernet og en verdenskjent forsker innen papirteknologi.

Referanser
----------

1. 1 2   Biografiskt lexikon för Finland, «Alexander Gullichsen», Biografisk leksikon for Finland ID 4943-1416928957549[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.blf.fi[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The National Biography of Finland[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Aftenposten aften – Nekrolog (19. juli 1917, s.2)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Biografiskt lexikon för Finland **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Cywydd** er en walisisk diktform, utviklet i middelalderen. Cywydd var favorittformen til adelens diktere, også kalt Cywyddwyr (Cywydd-dikterne), og ble skrevet i det innviklete versemålet cynghanedd. En cywydd består vanligvis av 40-70 verselinjer, hvor verseparenes sluttstavelser rimer, men har kontrasterende trykk. Hver verselinje har 7 stavelser og følger, med få unntak, en av de 4 hovedmønstrene i det innfløkte versemålet cynghanedd. Dekorativ alliterasjon og cynghanedd ble også brukt for å binde sammen versepar. Effekten oppfattes som svært melodisk.

Cywydden pleier å vise utstrakt bruk av syntaktiske parallellismer, apostroferinger, innskudde parenteser (*sangiad*), og lange rekker med innfløkte metaforer eller concetti/conceits som viser til samme gjenstand (slike rekker kalles *dyfalu*).

Cywydden ble opprinnelig brukt som prysningsdikt til adelige sponsorer eller som sorgdikt ved deres bortgang. Særlig Dafydd ap Gilwym innførte temaer som prysning til naturen, til Gud eller til en kjæreste, noen ganger i kombinasjon, når han henvender seg til f.eks. en fugl som skal sende en beskjed til kjæresten. Noen cywydder kan virke å være koblet sammen i rekker eller (uformelle) diktsyklus, i det de viser til forskjellige deler av en kjærlighetshistorie. Cywydden kunne også være satirisk, og brukes som niddikt om elskovsrivaler eller om konkurrerende poeter.

Tematisk og formmessige viser cywydden paralleller til trubadur-diktning og minnesang ellers i Europa og til den mer kondenserte sonetten.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Haripal Kaushik** (født 2. februar 1934, død 25. januar 2018 i Jalandhar Cantonment) var en indisk landhockeyspiller som deltok i De olympiske leker i 1956 i Melbourne og 1964 i Tokyo.

Kaushik ble olympisk mester i landhockey under OL i 1956 i Melbourne. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. India vant semifinalen 1–0 over Tyskland og i finalen beseiret de Pakistan 1–0. Kaushik spilte én kamp i turneringen.

Åtte år senere, under Sommer-OL i 1964 i Tokyo, ble han olympisk mester i landhockey for andre gang. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. India vant semifinalen 3–1 over Australia og i finalen beseiret de Pakistan 1–0. Kaushik spilte ni kamper og scoret ett mål i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Australias flagg Melbourne - Gull **Gull** i landhockey Indias flagg India
* 1964 Japans flagg Tokyo - Gull **Gull** i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia, Olympedia utøver-ID 19194, besøkt 28. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Hockey Olympian Lt Col Haripal Kaushik passes away»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haripal Kaushik – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Haripal Kaushik – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Haripal Kaushik – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Haripal Kaushik – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Haripal Kaushik – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Johan Berg** (1907–1974) var en gårdbruker, fisker og lokalpolitiker (Bondepartiet) fra grenda Nes i tidligere Nes/Bjugn kommune i Trøndelag. Han var ordfører i Nes kommune 1946–1947 og 1956–1963, og ble med det den siste ordføreren i Nes før kommunen ble slått sammen med Bjugn.

Da han tiltrådte som ordfører andre gang skrev Adresseavisen om ham at «Han kom første gang inn i kommunestyret ved valget i 1945 og ble straks valgt til ordfører. […] Han var varaordfører i perioden 1952/55. Han har ellers hatt en rekke kommunale tillitsverv. Han er en driftig mann som folket i bygda setter høyt. Ved siden av gårdsbruk driver han storsildfiske og lofotfiske. Han driver med eget notbruk i Lofoten og har også eget fartøy under storsildfisket. Han er for tiden på Vestlandet hvor han driver storsildfiske med sitt fartøy 'Flora'. Han tilhører Bondepartiet.»

Ved valget i 1945 sto han på «Borgerlig fellesliste». I 1955 sto han på «Upolitisk fellesliste». Ved konstitueringen av kommunestyret etter 1955-valget ble han ordfører ved loddtrekning, etter at det ble avgitt 6–6–1 stemmer for tre ulike ordførerkandidater. I 1959 stilte han også på «Upolitisk fellesliste». Denne siste perioden var Karl Hellem varaordfører. Fra 1970 satt Berg i styret i Bjugn Sparebank, og fra 1972 til sin død var han formann i forliksrådet i Bjugn.

Han eide og drev gården Berg som han overtok etter faren i 1938.

Referanser
----------

1. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Adresseavisen, urn.nb.no, utgitt 15. mars 1974[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Sæther, Stein Arne (red.) (1993). *Fosen. Natur, kultur og mennesker*. Trondheim: Adresseavisens Forlag. s. 215–216.
4. ↑  «Arbeider-Avisa 1946.01.23». 1946. s. 8.
5. ↑  «Adresseavisen 1956.02.13». 1956. s. 2.
6. ↑  «Adresseavisen 1945.12.05». 1945. s. 5.
7. ↑  «Adresseavisen 1955.10.04». 1955. s. 12.
8. ↑  «Nidaros 1955.12.20». 1955. s. 4.
9. ↑  «Adresseavisen 1955.12.20». 1955. s. 2.
10. ↑  «Adresseavisen 1959.09.14». 1959. s. 2.
11. ↑  «Adresseavisen 1959.12.16». 1959. s. 2.  «Johan Berg gjenvalgt som ordfører i Nes»
12. ↑  «Fosna-Folket 1970.10.02». 1970. s. 2.
13. ↑  «Fosna-Folket 1971.11.09». 1971. s. 2.
14. ↑  *Norges bebyggelse : Nordlige seksjon. Herredsbindet for Sør-Trøndelag : Nordre del*. Norsk faglitteratur. 1957. s. 601.
15. ↑  Wahl, Leif (2012). *Gårdshistorie for Nes. Bind 1 : Tøndel gnr. 11, Nes gnr. 10, Dybfest gnr. 9*. Bjugn bygdatunlag. s. 201. ISBN 9788299519939.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Tyske jegersoldater på post foran egne linjer
Kepi, blant andre brukt av jegerne
En **jeger** er en soldat som er trent og utstyrt for å overvåke og eventuelt angripe fiendtlige avdelinger. Dette gjennomføres ofte ved bruk av overlegen manøverkapasitet i vanskelig lende, og evne til å operere uten å bli oppdaget av fienden. 

En jeger opererer i dag oftest i mindre avdelinger og små grupper.

Typer jegeravdelinger i det norske Forsvaret
--------------------------------------------

### Tradisjonelle jegeravdelinger

I tradisjonelle infanteribataljoner inngår en egen oppklaringstropp, vesentlig for å dekke bataljonens oppklaringsbehov (for eksempel 2. bataljon og Garden. Garnisonen i Sør-Varanger bruker jegeravdelinger til å overvåke den norsk russiske grensen, samt å hevde norsk suverenitet i grenseområdet.

I tradisjonelle jegeravdelinger er det stor andel av vernepliktige soldater.

### Spesialiserte jegeravdelinger

Til spesialiserte jegerfunksjoner inngår også fallskjermjeger, artillerijegere, fjernoppklaring og kystjeger. Dette er spesialiserte avdelinger med mye vervet personell, men til dels også vernepliktige. Disse avdelingene er ikke definert som spesialstyrker.

### Spesialstyrker

Marinejegere og spesialjegere er spesialstyrker som er samlet i avdelingen Forsvarets spesialstyrker.

Historie
--------

Jegere har tradisjon for utstrakt bruk av skarpskyting og i Norge var jegersoldatene de første som fikk rifler. Evne til å overleve og fungere under ekstreme værforhold var og er enda et typisk kjennetegn ved jegersoldater. Under Napoleonskrigene var jegere typiske tiraljører, men i dag er ikke jegerbetegnelsen like avgrenset som på begynnelsen av 1800-tallet og brukes om soldater innen en rekke avdelinger i Forsvaret.

Jegerkorpset infanteriregiment nr. 2 ble i 1961 slått sammen med Akershus infanteriregiment nr. 4 som Jegerkorpset-Akershus regiment nr. 4, for å bli nedlagt 11. juni 2002.

Ved Garnisonen i Porsanger (GP) ble en egen jegerbataljon opprettet i 1998, til erstatning for de fire jegerbataljonene som eksisterte til da. Avdelingen ble i 2004 redusert til et kompani, og i 2010 flyttet til Setermoen, for der å bli innlemmet i Etterretningsbataljonen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Se også
-------

* Akershusiske ridende jegerkorps
* Norske gevorbne jegerkorps
* Jegerkompaniet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Parallellpublisering** er et begrep som brukes innen dokumentasjon, spesielt av tekniske forfattere som skriver teknisk dokumentasjon. Hensikten er gjenbruk av informasjon.

Begrepet brukes om informasjon som skal publiseres til flere forskjellige dataformater, eller i flere forskjellige varianter, eller i en kombinasjoner av dette, fra en og samme kilde. Det er hensiktsmessig at en og samme kildefil kan benyttes for å kunne generere de ulike resultatformatene og -variantene, da dette i høy grad forenkler vedlikehold av informasjonen.

Typiske dataformater det parallellpubliseres til er:

* PDF
* CHM
* HTML
* RTF

Typiske dataformater det kan parallellpubliseres fra er:

* XML

De færreste vanlige tekstbehandlingsprogrammer gir støtte for parallellpublisering.

Eksempler
---------

* En bruksanvisning skal publiseres både til PDF for utskrift og til CHM for interaktiv online hjelp.
* To produkter A og B som er nesten like kan dokumenteres med et og samme dokument som parallellpubliseres til to forskjellige versjoner. Informasjon som kun omhandler produkt A blir automatisk skjult i beskrivelsen av produkt B, og omvendt.
* Hvert av de to dokumentene som genereres for A og B skal publiseres i (for eksempel) dataformatene PDF og CHM.

Se også
-------

* Bruksanvisning
* Dokumentør
* Teknisk forfatter

Referanser
----------

1. ↑  «parallellpublisering» Arkivert 10. april 2016 hos Wayback Machine. *Typografi.no*

Litteratur
----------

* Brandsnes, Eivind; Helland, Julie Hagen; Rønning, Ole Christian (2008): *Parallellpublisering fra print til web*, NTNU Open Gjøvik
**Johan H. Bang** (født 17. oktober 1869, død 1. april 1944) var en norsk skipsreder fra Grimstad. Johan H. Bang var yngste sønn av skipsreder Jørgen Bang (1829–1908) og Antonette D. Huseland (1830–1912).

I 1904 startet Bang som selvstendig reder da han kjøpte jernbarken «Bris» fra Storbritannia. I 1908 ble jernbarken «Dagny» innkjøpt. «Bris» forliste i 1919 og «Dagny» ble solgt til Storbritannia vinteren 1927 for £1500.

I 1924 ble fullriggeren «Skaregrøm» innkjøpt. På reise fra Halden til Australia i desember 1926 mistet skipet riggen under en storm i Atlanteren. Skipet ble tilbudt assistanse, men mannskapet takket nei. Mannskapet satte nødrigg og seilte skipet inn til Ponta Delgada på Azorene 1. juledag.

Rederiet kjøpte i 1925 D/S «Sørland» i et forsøk på omlegging til damp. Gjeldforpliktelsen ble for store, og rederiet måtte avvikle i 1932.

Sønnen, Jørgen Bang (1897–1974), startet i 1935 tankrederiet A/S Athene i Kristiansand S.

Johan H. Bang var gift med Kristina J. Elfstrand (1871–1950). De hadde barna Jørgen (1897–1974), Dagny (1898–1997), Margrethe (1901–1990), Ågot (1903–1998) og Signe (1905–1926).

Arkiv
-----

Arkivet etter skipsreder Bang befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet inneholder møtebøker, kopibøker, korrespondanse og regnskap.

Referanser
----------

1. ↑  Grimstad bys historie 1927, s 748
2. ↑  Birger Dannevig, *Grimstad sjøfartshistorie* 1971 s 428 – 430
3. ↑  Seilskuta Skaregrøms siste reise, *Avtrykk.no*, 11.08.2020
4. ↑  Dannevig, s 438

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Johan Bang på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Edward Edwards** (født 1741 i Water Newton i Huntingdonshire, død 13. april 1815) var en britisk marineoffiser. Han er kjent for å ha ført HMS «Pandora» til Sør-Stillehavet i 1791 på leting etter mytteristene på «Bounty».

Edwards kom til Tahiti der 14 mytterister fra «Bounty» ble tatt til fange. Deretter la Edwards og HMS «Pandora» kursen over Sør-Stillehavet for å finne flere mytterister. På ferden kartla Edwards flere øyer: Tureia i Tuamotuøyene, Nukunonu i Tokelau, Rotuma, samt Anuta og Fataka i Salomonøyene. HMS «Pandora» led skipbrudd på Det store barriererevet utenfor nordøstkysten av Queensland.

HMS «Pandora» synker. Etsning av Robert Batty publisert i 1831. Bildet er basert på en skisse av Peter Heywood, en av mytteristene fra «Bounty» som ble tatt med av «Pandora» og som forliste med den
Edwards overlevde forliset og kom seg hjem til Storbritannia. Han ble frifunnet for ansvar for forliset, men fikk ikke nye oppdrag til sjøs. Han arbeidet som rekrutteringsagent i Argyle og Hull før han trakk seg tilbake. Han ble forfremmet til kontreadmiral i 1799, viseadmiral i 1805 og admiral av White Squadron i 1814. Dette var alle honorære utnevnelser.

Referanser
----------

1. 1 2   Trove, Trove person-ID 1124364, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 13066857, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Max Quanchi og John Robson: *Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands*, Lanham, Maryland: Scarecrow Press, 2005, s. 96.
4. ↑  *The Pandora Story*, Queensland Museum.
5. ↑  *The Pandora's 135 crew*, Queensland Museum.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Christian Scriver** (født 2. januar 1628, død 5. april 1693 i Rostock), var en tysk luthersk prest og forfatter av andaktslitteratur. 

Scriver ble født i Rendsburg og begynte ved Universitetet i Rostock i 1647. I 1653 ble han utnevnt til erkediakon i Stendal, og i 1667 ble han kalt til prest i Jacobskirken i Magdeburg. Der ble han i 23 år, til han ble utnevnt til overhoffpredikant i Quedlinburg, en posisjon han hadde til han døde. Som venn av Philipp Jacob Spener, var Scriver en av teologene som i siste halvdel av det 17. århundre var i opposisjon til formalismen innen lutherdommen, og slik beredte veien for pietismen. Men han var tilhenger av læren til den strenge lutherske ortodoksi. Scriver døde i Quedlinburg.

Verkene Scriver forfattet var andaktslitteratur, og inkluderer *Gottholds vierhundert zufällige Andachten* (1667; siste utgave, Basel, 1893), en samling av 400 lignelser; *Gotthold's Siech- und Siegesbette* (1687; ny utgave, Stuttgart, 1870); og *Chrysologia Catechetica, Goldpredigten über die Hauptstücke des lutherischen Katechismus* (1687; ny utgave, Stuttgart, 1861). Hans viktigste verk var *Seelenschatz* (5 deler, 1675-1692; ny utgave, 3 bind. Berlin, 1852-53), som beskriver sjelens utvikling fra elendighet til evig liv og kombinerer allegori, dogmatikk og etikk. Verket *Sjeleskatt* ble oversatt til dansk, svensk og finsk.

Scriver var også salmeforfatter, selv om salmene hans ikke vant stor utbredelse. Scrivers samlede verker ble utgitt av J. H. Heinrich og R. Stier (6 bind. Barmen, 1847-52).

Utgivelser
----------

* Christian Scriver: *Sjæle-Skat*. 2 bind. København, N. B. Kousgaards Forlag 1888/1892.

Referanser
----------

1. 1 2   Ökumenisches Heiligenlexikon, Ökumenisches Heiligenlexikon ID C/Christian\_Scriver.html[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Scriver,\_Christian, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6h15v59, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118612433, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 10485478r[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 23. oktober 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 43

Eksterne lenker
---------------

* Første del av Scrivers Sjeleskatt på norsk som pdf-fil.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** Hymnary
 |
***Harmonien*** eller ***Det harmoniske Selskab*** (1778–1830) var et av de mange musikalske selskaper som ble opprettet i København i slutten av 1700-tallet for å tilgodese et behov for musikalske aktiviteter hos et fremvoksende borgerskap i byen. Det fremtrådte som en av tidens mange klubber med lesesal og bevertning hvor det kunne avholdes ball, aftenselskap, maskerader og lignende. Man ville forene humanitære formål med de kunstneriske og selskapelige.

Det harmoniske Selskab ble stiftet 19. juni 1778 med meget få medlemmer og egentlig for å skaffe en venn, en «brødløs mand» et utkomme ved å opprette et «selskab for musikøvelser» med tilhørende «læsesamling» hvor han skulle stå for bevertningen. 

Man skiftet lokaler mange ganger. I flere år holdt selskapet til i vinhandler Colstrups eiendom i Vingaardsstræde. Fra 1784 ga man adgang for damer. Disse forbedrede forhold gjorde at "… dets Koncerter i Vinteren 1784-1785 efter alle ægte Kjenderes Dom bleve de første i Staden".

Mange av tidens musikalske personligheter var knyttet til selskapet, blant annet Peter Mandrup Lem, Hans Hinrich Zielche og Johan Ernst Hartmann som var blant de første som fikk til et forøket liv i konsertvesenet. F.L.Æ. Kunzen kom til i 1785 men forlot landet igjen inntil 1795 – på grunn av den såkalte Holgerfejden – etter råd fra J.A.P. Schulz. Schulz introduserte den unge Weyse som klaverspiller og han avanserte til å bli en av klubbkonsertenes mest lysende stjerner.

Schulz og Kunzen var begge i lang tid medlemmer av styret og interesserte seg for konsertvesenet. De fikk en lang rekke av sine verk oppført og noen var komponert spesielt til klubben: Schulz' oratorium *Maris og Johannes* og *Christi død* og Kunzens *Skabningens halleluja*. Det ble også oppført kantater av Søren Wedel og Peter Grønland.

Referanser
----------

1. ↑  Schiørring s. 66
2. ↑  Ravn. s 119
3. ↑  Ravn s. 122.
4. ↑  Ravn s. 122
5. ↑  Ravn s. 125

Litteratur
----------

* V.C. Ravn: "Koncerter og musikalske Selskaber i ældre Tid." s. 119ff i V.C. Ravn og Angul Hammerich: *Festskrift i Anledning af Musikforeningens Halvhundredaarsdag.* Udgivet af Musikforeningen 1886
* Nils Schiørring: *Musikkens historie i Danmark*, bd. II, s. 66ff, s. 80f
* *Gamle Selskabssange og Klubviser*, 1951. Introduktion ved Jens Sølvsten
* Karl Clausen *Dansk Folkesang gennem 150 år* 1958, s. 52-69

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**«Det har vi»** er en vise skrevet av Otto Nielsen (1909–1982). Dette er den mest kjente av hans mange tekster fra krigsfangenskapet i Grini fangeleir 1943-45, og forteller mye om Nielsens evne til å omdanne erfaringer til kulturelt folkeeie. Sangen fant veien ut fra fangeleiren lenge før opphavsmannen, og 9. mai 1945 opplevde han at *Det har vi* ble sunget av en folkemengde på gata utenfor Universitetets aula i Oslo.[1]

Otto Nielsen var en ruvende skikkelse i norsk visetradisjon. Med *Søndagsposten* som han ledet i NRK Radio, samt sitt samarbeid med Alf Prøysen, gjorde han mye for visekunst på 1900-tallet. Han skrev også viser selv, både som tekstforfatter og komponist. Otto Nielsen opptrådte og sang inn mange plater sammen med søsteren Gerd med artistnavnet Gerd og Otto.

Innspillinger
-------------

* Otto Nielsen og Grinikvartetten. Innspilt i Oslo 17. september 1945. Utgitt på 78-platen Musica A-8430. Den er også samlet på platen *LirekasCD'n nr. 9*.
* Helge Borglund. Utgitt på kassetten *Frem fra Glemselen kap.17*.

TV-opptak
---------

* Smilende penner, NRK 29. mai 1976. Samtale mellom og framføring ved Grini-fangene Otto Nielsen, Julius Hougen og Einar Gerhardsen.

Referanser
----------

1. ↑  Smilende penner, NRK 29. mai 1976.
Kart over Istanbuls historiske halvøy (nederst til venstre), viser lokaliseringen av det gylne horn og Sarayburnu i forhold til Bosphorus foruten også betydningsfulle steder (svart).
**Det gylne horn** sett fra Eyüpgravlunden
**Det gylne horn** (tyrkisk: *Altın Boynuz*; gresk: Χρυσόκερας, *Khrysókeras*; latin: *Chrysoceras*), også kjent ved sitt moderne tyrkiske navn *Haliç* («kanal») er en grein av Bosporos, sundet som skiller den europeiske og asiatiske delen av Tyrkia.

Det gylne horn er kjent for sitt sigdformede utløp i skjæringspunktet der Bosporosstredet møter Marmarahavet, og former således en smal halvøy. Ytterst på denne halvøya ligger det gamle Istanbul (antikkens Byzántion, Bysants og Konstantinopel), og forberget til Sarayburnu, eller Seragliopunktet. Det gylne horn skiller geografisk det historiske senteret til Istanbul fra resten av byen, og utgjør en naturlig, skjermet havn som har beskyttet greske, romerske, bysantinske, osmanske og andre handelsskip i tusenvis av år.

Det gylne horn strekker seg fra Bosporos ca. 7 km i nordvestlig retning inn i europeisk Tyrkia, og deler dermed den europeiske delen av Istanbul i to. Kanalen er på det mest 800 meter bred og har en gjennomsnittlig dybde på 40 meter. Haliç krysses av tre bruer – Galatabroen, Atatürkbroen og Fatihbroen.

Kanalen fikk tilnavnet det gylne horn i den tida da breddene tjente som rekreasjonssteder for sultanen og de ledende familiene i Det osmanske riket, som bodde der i sine palasser og strandvillaer kjent som *yalı*. På 1900-tallet ble områdene på begge sider av Det gylne horn skjemmet av industriutbygging. I seinere år er det lansert rehabiliteringsprogrammer som skal prøve å gi området tilbake noe av gammel storhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Istanbul's ancient past unearthed», *BBC* 10. januar 2007
2. ↑  Coleman, H.M. Kanat, G. Aydinol Turkdogan, F.I. (2009): «Restoration of the Golden Horn Estuary (Halic)» i: *Water Research* **43**: 4989–5003. doi:10.1016/j.watres.2009.08.047

Eksterne lenker
---------------

* (en) Golden Horn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Golden Horn
* Golden Horn University
* The Leonardo Bridge Project


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Christian Salvesens gravsted i Leith. Foto: Kim Traynor 
**Christian Salvesen** (eg. Salve Christian Fredrik Salvesen) (født 1827 i Mandal, død 1911 i Skottland) var en hvalfangstgründer og forretningsmann i Leith ved Edinburgh.

Salvesen ble utdannet hos sin onkel Carsten Klingenberg Ross i Mandal. Sammen med sin bror Johan Theodor Salvesen bygde han opp et verdensomspennende forretningsimperium, blant annet som verdensledende innenfor hvalfangst.

På Risøbank ved Mandal drev brødrene Salvesen en større parafinoljefabrikk, der hvor sønnen Edward Theodore Salvesen, Lord Salvesen senere bygde sitt sommersted «Risøbank». I dag er firmaet Christian Salvesen Plc et multinasjonalt selskap med hovedvekt på logistikk.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Salvesen, Julius (1930). *Slekten Salvesen gjennom 200 år*. Oslo: I kommisjon hos Jacob Dybwad.  [Trykt som manuskript]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Gazetteer for Scotland **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Santería** er en synkretistisk religion som oppsto som en blanding av kristendom (katolisisme) og afrikansk gudetro, særlig fra jorubareligion i Nigeria. Religionen ble skapt eller heller "tilpasset" katolisismen av slaver fra en rekke stammer og land i Afrika.

Santeria oppsto på Cuba men finnes i beslektede former på Haiti (Voodoo), i Brasil (Candomble) og i USA blant annet i Florida og Los Angeles, særlig blant karibiske innvandrere. De har, i tillegg til mere oppbyggelige ritualer, også innslag av sort magi, slik som å kaste forbannelse over fiender. Det finnes forskjellig former for utøvelse av santeria. Å bruke den til egen vinning anses som lite klokt da slike ting sies å vende mot den som kaster forbannelsen ettersom tiden går.
De mest ekstreme utøverne av en beslektet religion finner man antagelig blant paleros. 

Den haitianske slektning av santeria, Voodoo, har vært et yndet tema i amerikanske skrekkfilmer der såkalte zombies er mennesker som har vært utsatt for et spesielt avstraffingsrituale.

Eksterne lenker
---------------

* Santería

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Presidentvalget i Polen 2010** var et presidentvalg som ble avholdt i Polen. Polens president Lech Kaczyński døde i en flystyrt 10. april, og polsk lov krever at det holdes valg innen 60 dager. Første valgomgang ble avholdt 20. juni med ti kandidater. Siden ingen av kandidatene fikk over 50 prosent av stemmene, gikk de to kandidatene med flest stemmer videre til en ny valgomgang. De to kandidatene som gikk videre til andre valgomgang var Polens formann i Sejmen og fungerende president Bronisław Komorowski fra Platforma Obywatelska (Borgerplattformen) og Jarosław Kaczyński fra partiet Prawo i Sprawiedliwość (Lov og rett). I andre valgomgang 4. juli fikk Kaczyński 47 prosent av stemmene, mens Komorowski fikk 53 prosent av stemmene og ble valgt til ny president i Polen.

Resultater
----------

Andre valgomgang i Polens presidentvalg, 4. juli 2010| Parti | Kandidat | Stemmer | Prosent |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Borgerplattformen | Bronisław Komorowski | 8 933 887 | 53,01%% |
|  | Lov og rettferdighet | Jarosław Kaczyński | 7 919 134 | 46,99%% |
| Totalt |  |  % |
| Oppmøte | 17 050 417 | 55,31% |

Kilder
------

* NTB (20. juni 2010): Valgspenning i Polen. Via *Stavanger Aftenblad*.
**David Stenerud** (født 11. januar 1972) er en norsk journalist, redaktør, kommentator og tidligere miljøverner. Fra 1. mars 2021 er han redaktør i ABC Nyheter.

Stenerud har bakgrunn fra miljøorganisasjonene Greenpeace og Framtiden i våre hender. Han var leder for det norske Greenpeace-kontoret i slutten av 1990-årene.

Journalistkarrieren startet i *Dagbladet* i 2000, og han har siden hatt flere roller i norsk presse. Blant annet var han redaktør i Seher.no fra 2009 til 2012 og digitalleder og sjef for osloredaksjonen i *Dagsavisen* fra 2014 til 2019. Han har jobbet i blant annet NRK og *Nettavisen*.[]

Bibliografi
-----------

* 2003 *Burma og Norge – handel, vandel og vår andel*, ISBN 82-9907753-3-2

Referanser
----------

1. ↑  Aarli-Grøndalen, Roger (18. november 2020). «David Stenerud blir ny redaktør for ABC Nyheter». *journalisten.no* **(norsk)**. Besøkt 20. januar 2021.
2. ↑  «Burma og Norge: Handel, vandel og vår andel - detaljert visning - Biblioteksøk». *bibsok.no*. Besøkt 20. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**David Paulsen Thrane** (født 1780 i Frederikshald, død 1832 i Bragernes) var en norsk bankmann.

Han var sønn av den meget rike handelsmann Paul Olsen Thrane som etablerte seg i Christiania rundt 1784. Broren Waldemar Thrane var komponist, og David var som broren og faren, interessert i teater og musikk, og som medlem av Det Dramatiske Selskab, møtte han Helene Sophie Bull (1785-1831, datter av den rike kjøpmann og tobakksfabrikant Peter Bull fra Fredrikstad) som han ektet (1802). Selv var han skuespiller på Grensehaven, et sted han også eide.

På tross av å ha gjennomgått en tidlig konkurs grunnet spekulasjoner, var David Thrane sentral i etableringen av *Norges Rigsbank* (senere Norges Bank, 1814) der han ble kasserer og en av fire direktører. Grunnet 
underslag av rundt 100 000 speciedaler, blant annet for å finansiere sin fortsatte spekulasjon, ble han avsatt i 1817.  Han gikk personlig konkurs og ble satt i tukthus, men satt fri mot kausjon og plan for tilbakebetaling av
99 513 riksdaler med farens og de tre andre meddirektørers hjelp. 
Samtidig fikk han sønnen Marcus Thrane (1817–1890) som vokste fra fattigdom til berømmelse, mens
faren bodde vekselvis i Sverige og Danmark utover 1820-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  omtale fra dokpro.
2. ↑  Norgeshistorie.no, Ola Teige: «Korrupsjon i det norske embetsverket». Hentet 19. des. 2016.
3. ↑  rootsweb[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Hosni Mubarak, Egypts sittende president og storfavoritt foran valget
**Presidentvalget i Egypt 2005** ble avholdt 7. september 2005, og var kanskje det mest demokratiske valget i Egypt i senere år. Hosni Mubarak, presidenten i Egypt, har sagt at testamentet hans til landet er demokrati. Likevel virker det som om Mubarak håper på å få sin sønn, Gamal Mubarak, til å etterfølge ham. Mange grupper mener valget ikke var virkelig demokratisk, spesielt fordi Mubarak kan velge hvem som skal stille som motkandidater.

Valget var det første hvor flere partier stilte under Hosni Mubaraks autoritære lederskap. Ti partier deltok i valget, og de ledende kandidatene var:

* Hosni Mubarak (Det Nasjonaldemokratiske partiet)
* Noman Gomaa (Delegasjonen)
* Ayman Nour (Morgendagen)

  

De andre kandidatene er:

* Osama Shaltut (Solidaritetspartiet)
* Wahid al-Uqsuri (Det egyptisk-arabiske sosialistpartiet)
* Ibrahim Turk (Den demokratiske union)
* Ahmad al-Sabahi (Al-Umma)
* Rifaat al-Agrudi (Det nasjonale enighetspartiet)
* Fawzi Ghaza (Egypt 2000)
* Mamduh Qinawi (Grunnlovspartiet)

Ifølge de offisielle valgresultatene vant Mubarak valgene med 88,6 % av stemmene. Dette ble kunngjort 9. september 2005. 

Etter Mubarak fikk Nour fikk det nest beste valgresultatet med 7 % av stemmene ifølge regjeringen og rundt 13 % ifølge uavhengige observatører. Nour fikk 6,2 % av stemmene i 16 provinser, 20 % i provinsen Buheira i Nil-deltaet og 16 % i Alexandria. Noman Gomaa fikk 2,8 % av stemmene ifølge de offisielle valgresultatene. 

Ingen internasjonale observatører fikk mulighet til å overse valgene.
**David Thompson** (født 25. desember 1961 i London, død 23. oktober 2010) var den sjette statsministeren på Barbados. Han var statsminister fra januar 2008 og frem til sin død av kreft i bukspyttkjertelen den 23. oktober 2010.

Thompson er den tredje sittende statsministeren på Barbados som døde i statsministerembedet, etter Tom Adams i 1985 og Errol Barrow i 1987. Han er også den 7. regjeringssjef i et CARICOM-land som døde som regjeringssjef siden CARICOM ble grunnlagt i 1973.

Thompson gikk på barneskolen ved St Gabriel's Junior School og senere på Combermere videregående skole. Han har juridisk utdannelse fra Hugh Wooding Law School. Thompson ble uteksaminert med laud fra University of the West Indies Law School i 1984. Han underviste som lærer på deltidsstudium i juss ved University of the West Indies, fra 1986 til 1988.

Thompson var gift med Marie Josephine-Mara (født Giraudy), som ble født i Saint Lucia. Paret fikk tre døtre. Misha, Oya og Osa-Marie Familien bodde i Mapps, St. Philip, men Thompson bodde for det meste i den offisielle statsministerresidensen.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000026639, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.caribbean360.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.waymarking.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Thompson (politician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** Munzinger (iba)
 |
**Presidentvalget i Iran 2021** ble avholdt 18. juni 2021. Dette var det trettende presidentvalget i Iran siden etableringen av Den islamske republikk Iran. 

Irans president er landets øverste myndighet som velges ved folkeavstemning, men kontrollerer ikke landets utenrikspolitikk, og ikke landets væpnede styrker. Presidentkandidater må godkjennes av Vokterrådet, et råd bestående av 12 medlemmer; seks geistlige og seks jurister. 

Presidentvalget er et direkte valg, det vil si at man stemmer på de enkelte kandidatene. For å vinne valget må en kandidat få over 50 % av stemmene. Dersom ingen av kandidatene får over 50 % av stemmene i første valgomgang blir det en ny stemmerunde der kun de to kandidatene med flest stemmer stiller. En president kan sitte i kun to påfølgende perioder, men kan gjenvelges etter en fireårsperiode ute av embetet.

Stemmerettsalderen i Iran er 18 år.

Bakgrunn
--------

Hassan Rouhani ble valgt til Irans president ved presidentvalget i 2013, og ble gjenvalgt ved presidentvalget i 2017. Han kunne derfor ikke stille som kandidat.

Kandidatene
-----------

Vokterrådet har ansvaret for å godkjenne kandidater. Rådet diskvalifiserte over 600 kandidater, og godkjente følgende sju kandidater:

* Amir-Hossein Ghazizadeh, medlem av Irans parlament siden 2008
* Abdolnaser Hemmati, tidligere sentralbanksjef i Iran
* Ebrahim Raisi, sittende justisminister (siden 2019)
* Mohsen Rezaee, tidligere leder av Irans revolusjonsgarde (1981–1997)
* Saeed Jalili, tidligere leder av Irans nasjonale sikkerhetsråd (2007–2013)
* Alireza Zakani, medlem av Irans parlament (2004–2016 og 2020-)
* Mohsen Mehralizadeh, tidligere Sportsminister (2001–2005)

Saeed Jalili, Alireza Zakani og Mohsen Mehralizadeh trakk seg fra valget etter at de ble godkjente som kandidater.

Resultater
----------

Den konservative kandidaten Ebrahim Raisi vant valget, med 62% av stemmene.

Referanser
----------

1. ↑  VG.no – *- Vil kvele alle tegn på revolusjon* (11. juni 2009)
2. ↑  Press TV – *Ahmadinejad wants voting age at 15 again* Arkivert 14. juni 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  IFP News - *Iran Elections 2021: Seven Candidates Qualified to Run for President*, besøkt 21. juni 2021.
4. ↑  Tehran Times - *Jalili, Zakani, Mehr Alizadeh withdraw from election race*, besøkt 21. juni 2021.
5. ↑  BBC News - *Iran election: Hardliner Raisi will become president*, besøkt 21. juni 2021.
**Jacob Thune Hansen Gade** (født 29. november 1879 i Vejle, død 20. februar 1963 i Thorøhuse) var en dansk komponist, fiolinist og dirigent.

Jacob Gade kom fra en enkel bakgrunn og arbeidet seg opp derfra. Han begynde som spillemann i sin fars orkester hjemme i Vejle, men allerede som 16-åring dro han derfra til København. Han ble etter hvert kapellmester på noen av byens største restauranter og teatre.

I 1919 reiste han til USA. Hans ferdigheter som fiolinist skaffet ham plass i et av New Yorks symfoniorkestre. I 1921 vendte han imidlertid tilbake til København, til en stilling som kapellmester i Palads-biografen. Det var her han i 1925 komponerte *Jalousie, Tango Tsigane* til en film, og dette var starten på veien mot verdensberømmelse. *Tango Jalousie* er fortsatt en av de mest populære og mest spilte melodiene innen vestlig kunstmusikk.

I 1931 trakk Gade seg tilbake fra offentlige opptredener, og viet seg utelukkende til komponistgjerningen. Han flyttet til den lille fiskerlandsbyen Thorøhuse i 1943 sammen med sine kone Mimi, og bodde der til sin død i 1963. Mimi var gått bort allerede i 1950, og etter hennes død begynte han å overveie hvordan han best kunne disponere sin formue med tanke på ettertiden. I 1956 opprettede Gade et legat til fordel for unge talentfulle musikere, og besluttet at alle fremtidige royalty-inntekter fra komposisjonene hans også skulle tilfalle legatfondet. Jacob Gades legat mottar derfor fortsatt royalty-inntektene fra Gades komposisjoner. Legatet ble første gang utdelt i 1964. Legatet kan ikke søkes, men tildeles av et legatstyre.

I 1971 ble gaten i Thorøhuse der han hadde sitt siste hjem, oppkalt etter Jacob Gade.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 675266, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Gade,\_Jacob, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave, Find a Grave 10382193, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w61g3t58, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacob Gade på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jacob Gade i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jacob Gade på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Jacob Gade på danskefilm.dk Rediger på Wikidata
* (en) Jacob Gade på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Gade på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Gade på AllMusic Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Gade på AllMusic Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Gade på AllMusic Rediger på Wikidata
* Artikel om *Tango Jalousie*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** AllMusic **·** AllMusic
 |