recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Serafino Dubois** (1817–1899) var den ledende italienske sjakkspilleren på 1800-tallet.

Liv og karriere
---------------

Dubois vokste opp og bodde i Roma størstedelen av livet.

I Roma 1846 målte Dubois krefter med Marmaduke Wyvill, men var underlegen i partier uten forgaver. I de neste to årtiene spilte Dubois en rekke matcher og kunne måle seg mot de sterkeste spillerne. Den nøyaktige spillestyrken hans er vanskelig å vurdere, spesielt fordi han var vant til de særegne italienske sjakkreglene og hadde problemer med å tilpasse seg det internasjonale regelsettet. I sine mest aktive år var Dubois likevel en av de beste spillerne i verden.

I 1855 og 1856 spilte Dubois mot ledende mestre på Café de la Régence i Paris, og slo da Jules Arnous de Rivière i en større match med sifrene +22 =3 −8.

Dubois hadde ikke råd til å delta på den første store internasjonale sjakkturneringen i London 1851, men under den andre turneringen i London 1862 kom han på han femteplass, bak blant andre Adolf Anderssen og Louis Paulsen. Han kom foran den unge Wilhelm Steinitz i selve turneringen, men i en match arrangert etter turneringen ble han slått av den seinere verdensmesteren med sifrene 5,5:3,5 .

I 1863 slo Dubois seg ned i Nederland. På grunn av helseproblemer flyttet han tilbake til Roma allerede to år etter og drev deretter stort sett med sjakklitteratur.

Dubois' forsøk på å leve av sjakken ble dels hindret av at de italienske sjakkreglene avvek en del fra internasjonale regler. Av stor betydning for åpningsteorien var den italienske regelen om «fri rokade». Denne innebærer at konge og tårn kan plasseres på flere mulige felt under rokaden, deriblant den andre brikkens opprinnelige posisjon, dvs Te1 og Ka1/Kh1. Videre eksisterte ikke en passant-regelen i Italia, og under bondeforvandlingen kunne bonden bare omvandles til brikker som allerede var slått ut. Dersom ingen av ens egne brikker var slått ut, måtte bonden beskyttes så lenge den sto i vent på omvandlingsfeltet.

I Dubois' levetid ble det arbeidet for enhetlige sjakkregler og han selv engasjerte seg sterkt og lenge for at de italienske reglene skulle gjøres internasjonale, spesielt var han opptatt av å få gjennom regelen om fri rokade. I 1880-årene gikk Italia likevel over til de moderne, gjeldende reglene. Dubois' sterke engasjement ble på sett og vis hemmende for italiensk sjakk fordi den forsinkede overgangen førte til at landets tidligere ledende stilling var tapt.

Verk
----

* *Les principales ouvertures du jeu des échecs dans les deux manières italienne et française*, Roma 1845
* *Le principali aperture del giuoco di scacchi sviluppate secondo i due diversi sistemi italiano e francese*, to bind, Roma 1868–1872
* *L'arroccamento italiano e l'arroccamento francese e europeo*, Roma 1874

Litteratur
----------

* Alessandra Innocenti og Lorenzo Barsi: *Serafino Dubois. Il professionista.* Messagerie Scacchistice, Brescia 2000

Eksterne lenker
---------------

* (en) Serafino Dubois – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Serafino Dubois – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** ICCU
 |
**Slaney** (irsk: *An tSláine*) er en elv sørøst i Irland. Den har sitt utspring i Lugnaquilla vest for Wicklowfjellene, og renner vestover og deretter sørover gjennom grevskapene Wicklow, Carlow og Wexford i 117,5 km, før den munner ut i St George’s Channel i Irskesjøen ved byen Wexford. Slaneys elvemunning i Wexfords havn er bred og grunn. Nedslagsfeltet til elven Slaney er 1 762 km2. Den langsiktige gjennomsnittlige strømningshastigheten til elven Slaney er 37,4 m3/s. Av byer langs Slaney er Stratford-on-Slaney, Baltinglass, Tullow, Bunclody, Enniscorthy og Wexford. Gjennom elvens løp krysses den av 32 veibroer og en jernbanebro.

Dyreliv
-------

Det finnes variert og rikt dyreliv i elvens omgivelser. I Wicklow er det flokker med hjortedyr, samt svaner, fossekaller, villender, hegre og isfugl. I skumringen kan det observeres flaggermus, ugler og oter, mens elvemunningens gjørme er foretrukket av hettemåker, rødstilker og tjelder. Den sjeldne laksanden kan sees på Slaney ved Kildavin. I sesongen fiskes det laks, ørret og gjedde i elven.

Historie
--------

Klaudios Ptolemaios’ verk *Geographia* fra 100-tallet e.Kr. beskrev en elv som heter Μοδοννος (*Modonnos*, «gjørmestrand») som muligens *kan* ha vært en referanse til elven Slaney, selv om forskere fortsatt er delte om problemet ettersom Ptolemaios oppholdt seg i Egyp og i beste fall hadde annenrangs kilder om Irland.

Det er en referanse til Slaney i den irske balladen «Boolavogue», til minne om slaget ved Vinegar Hill i det irske opprøret i 1798.

Bielver
-------

Bielver til Slaney er blant annet elvene Derreen, Derry, Clody, Bann, Urrin, Boro og Sow.

Bilder
------

* Slaney i skumringen ved FerrycarrigSlaney i skumringen ved Ferrycarrig
* Slaney ved havnen i KilurinSlaney ved havnen i Kilurin
* Slaney ved EnniscorthySlaney ved Enniscorthy
* Slaney nær Cullentra.Slaney nær Cullentra.

Referanser
----------

1. ↑  «An tSláine / River Slaney», *Placenames Database of Ireland*
2. ↑   Ordnance Survey of Ireland: *Rivers and their Catchment Basins 1958 (Table of Reference)*
3. 1 2   «South Eastern River Basin District Management System», *Serbd.com*, s. 38. Arkivert fra originalen den 3. mars 2016
4. ↑  Duffy (2006), s. 19
5. ↑  «Slaney River Trust». Arkivert fra originalen den 2. januar 2008.
6. ↑   «Ireland» (PDF), Romaneranames.uk. s. 3.
7. ↑  McCall, P.J. (1898): «Boolavogue Lyrics», *Bellsirishlyrics.com*

Litteratur
----------

* Duffy, John (2006): *River Slaney, from source to sea*, ISBN 978-0-9554184-0-2.

Eksterne lenker
---------------

* River Slaney: Environment Under Threat, trusler mot miljøet i Slaney

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Slakt i et norsk slakteri. Foto: Thomas Bjørkan, 2010 
**Slakter** er et gammelt håndverksyrke. Bygdeslaktere reiste rundt til de forskjellige gårdene og slaktet og parterte husdyr. 

Slakteren arbeider i dag først og fremst i slakterier. Slakteriene får inn slaktedyr fra gårder som driver med kjøttproduksjon.

Slakteriene har gjerne forskjellige slaktelinjer for forskjellige dyreslag. Dyrene har forskjellig størrelse og avlivingsmetodene er forskjellige. Griser bedøves med gass før de «stikkes» og tappes for blod. Lam bedøves med strøm og storfe slaktes ved hjelp av boltepistol. Storfe må flås, mens gris blir skåldet og skrapt for å fjerne bust før stykking. Felles for all slakting er at bedøving og avliving i dag gjøres skånsomt i henhold til et detaljert regelverk.

En slakter må ha kunnskap om dyrenes anatomi og vite hva som er god kjøttkvalitet. Slakteren må kunne bruke en rekke ulike verktøy og maskiner. 

Butikkslakter ble godkjent som eget håndverksfag i Norge i 1994. Kjøttskjærer ble eget håndverksfag i 1996.

Kjøttfaget er butikkslakter, kjøttskjærer, slakter og pølsemaker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Butchers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av slakter

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC
 |
**Slamdance Film Festival** er en årlig filmfestival som fokuserer på fremvoksende filmskapere og indiefilmer med små budsjetter. Den ble grunnlagt i 1995.

Slamdance har siden utviklet seg til å bli en fullstendig organisasjon som fostrer nye filmskaperes karrierer.

Guerrilla Games Competition-kontroversen
----------------------------------------

Festivalen pleide å være vert for en videospillkonkurranse kalt «Slamdance Guerrilla Games Competition».

I januar 2007 droppet festivalen for første gang en finalist. Spillet som ble droppet var *Super Columbine Massacre RPG!*, og ble offentliggjort som en finalist sent i november 2006, men det ble droppet av grunnleggeren av festivalen Peter Baxter, tydeligvis uten press utenfra. I respons til dette trakk seks andre finalister seg fra konkurransen som en protest. Spillene som trakk seg var *Braid*, *flOw*, *Once Upon a Time*, *Toblo* ble originalt trukket av utviklerne, men dette ble overstyrt av noen høyere opp, *Everyday Shooter* trakk seg, *Book and Volume* og *Castle Crashers* gjorde det samme. University of Southern California trakk også sponeringen sin til Slamdance på grunn av kontroversen.

26. januar 2007, datoen spillprisene skulle gis ut, ble ingen priser gitt ut siden såpass mange av de finalistene hadde trukket seg. Konkurransen har siden ikke blitt holdt.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. oktober 2016. Besøkt 23. juni 2016.
2. ↑  McCauley, Dennis (6. januar 2007). «More Details & Reaction Emerge on Slamdance Festival & Super Columbine Game». GamePolitics.com. Arkivert fra originalen 9. januar 2007. Besøkt 6. januar 2007.
3. 1 2  McCauley, Dennis (7. januar 2007). «Developer Pulls Out of Festival Competition in Protest over Super Columbine Decision». GamePolitics.com. Arkivert fra originalen 20. desember 2008. Besøkt 9. januar 2007.
4. ↑  Once Upon A Time
5. ↑  An Open Letter to the Slamdance Festival Arkivert 27. juni 2010 hos Wayback Machine.
6. ↑  Everyday Shooter by Jonathan Mak
7. ↑  «Grand Text Auto » Book and Volume Withdrawn from Slamdance». Arkivert fra originalen 23. september 2007. Besøkt 23. juni 2016.
8. ↑  NG BBS — Slamdance Update
9. ↑  Ludicidal Tendencies: USC Interactive Media Division Withdraws Slamdance Sponsorship Arkivert 22. juli 2010 hos Wayback Machine.
10. ↑  Slamdance Game Competition Ends in Dissolution Arkivert 16. august 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Jørg Willy Bronebakk** (født 5. mars 1947) er en norsk diplomat.

Han er cand.polit. ved Universitetet i Oslo og gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs 1974-1975 og ble tilsatt som ambassadesekretær ved Norges nyopprettede ambassade i Saudi Arabia 1976–1979. Han tjenestegjorde deretter ved ambassaden i Bonn 1979–1982 og ambassaden i Washington 1989 til 1993. Han var ministerråd ved Norges delegasjon til NATO i Brussel 1993–1996. I 1996-1997 var han avdelingsdirektør i Utenriksdepartementet, ekspedisjonssjef 1997-2003 og assisterende utenriksråd 2003-2006. Han var Utenriksdepartementets Nord-Amerika-koordinator før han ble utnevnt til Norges ambassadør i København fra 2007 til 2012. I 2012- 2015 var han Norges ambassadør til Finland.

Han var gift med ekspedisjonssjef Kristin Bølgen Bronebakk (1950–2012).

Referanser
----------

1. ↑  Bronebakk, Jørg Willy i Store norske leksikon, ukjent forfatter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kamahl Santamaria** er nyhetsanker i Al Jazeera English. Han er programleder for nyhetssendingene fra Doha.

Santamaria er født og oppvokst i Auckland på New Zealand, og begynte sin journalistiske karrière i 1998 som nyhets- og sportsreporter i TV3 på New Zealand.

I 2001 dekket han Atlantic Rowing Race. På vei til Barbados, der arrangementet ble avsluttet, strandet han på New Yorks JKF Airport etter at American Airlines Flight 587 kræsjet i Queens. Han var den eneste reporteren fra New Zealand eller Australia som rapporterte hjem om denne hendelsen.

Fra slutten av 2001 arbeidet Santamaria for Sky News Australia. Han var reporter, programleder og produsent for *Sky Business Report with David Koch* før han flyttet til New York og London. I 2006 ble han nyhetsanker i Doha for Al Jazeera English.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på Al Jazeera English' hjemmeside
* Kamahl Santamaria presenterer nyhetene sammen med Jane Dutton
* Santamaria presenterer nyhetene på Al Jazeera Newshour
**Kamal el-Din Hussein** (1921–1999) var en egyptisk offiser som var statsråd og visepresident i årene etter den egyptiske revolusjonen i 1952. Han var medlem av den egyptiske revolusjonære bevegelsen De frie offiserer, som engasjerte seg i å fjerne det egyptiske monarkiet og dets britiske rådgivere. 

Kamal El-Din Hussein begynte på sin karriere i det egyptiske militæret i 1937, og fikk en bachelorgrad fra det egyptiske militærakademiet i 1938. Hussein tjenestegjorde deretter i feltartilleriet, oggså under felttoget i Nord-Afrika under den andre verdenskrig.

Hussein ble etter den andre verdenskrig en av grunnleggerne av den egyptiske organisasjonen De frie offiserer, og han ble utnevnt til medlem av rådet som styrte i Egypt for en kortere periode etter den egyptiske revolusjonen i 1952. Under styret til president Gamal Abdel Nasser ble Hussein minister for sosiale saker i 1954, og senere ble han minister for utdannelse. 

Hussein ble kort tid før sin død diagnostisert med leverkreft. Ved hans begravelse var blant andre den egyptiske presidenten Hosni Mubarak til stede.

Referanser
----------

1. ↑  Darwish, Adel (23. juni 1999). «Obituary: Kamal el-Din Hussein». The Independent. Besøkt 15. april 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**«Smoke! Smoke! Smoke! (That Cigarette)»** er en amerikansk noveltysang i western swing-genren, skrevet av Merle Travis og Tex Williams, til Williams og hans talking blues-måte å synge på. Travis skrev mesteparten av sangen.

Sangen ble innspilkt 27. mars 1947 i Radio Recorders, Hollywood. Den ble produsert av Lee Gillette. Følgende musikere medvirket på innspillingen: Deuce Spriggens (kontrabass, harmonivokal), Larry «Pedro» DePaul (trekkspill), Johnny Weis (sologitar), Cactus Soldi, Rex Call og Harry Sims (feler), Ossie Godson (piano), Spike Featherstone (harpe), Joaquin «Joaquin» Murphey (steelgitar), Manny Klein (trompet), Smokey Rogers (gitar, harmonivokal) samt Muddy Berry (trommer)

Williams gjorde en stereofonisk nyinnspilling av sangen for Capitol. Den ble utgitt på albumet, *Smoke! Smoke! Smoke!* (1960).

Sangen kan høres i åpningen til filmen *Thank You for Smoking* (2006) samt i videospillet, *L.A. Noire* (2011), hvor handlingen fant sted i Los Angeles i slutten av 1940-årene. Coverversjoner har også blitt foretatt av Sammy Davis, Jr. Willie Nelson, Phil Harris, Jimmy Dean, Commander Cody, Asleep at the Wheel og andre.

Svensk versjon
--------------

*Gusten* har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Rök, rök, rök».

### Innspilling

Bertil Englund. Utgitt på singlen Swedisc SWES 1051 i 1964.

Listeplasseringer
-----------------

Den første versjonen til Williams lå som # 1 i seksten ikke-sammenhengende uker på Billboard Most Played Juke Box Folk Records-listen i 1947.

En coverversjon med Phil Harris lå på listen i 23 uker, ble en # 1-hit i august 1947 og forble på toppen av listen i seks uker.

Referanser
----------

1. ↑  BMI Copyright and Registration Info
2. ↑  CMT biografi over Tex Williams
3. ↑   Music: Smoke! Smoke! Smoke! by Tex Williams. Rhapsody Online
4. ↑   IMDB
5. ↑  «"Smoke! Smoke! Smoke! (That Cigarette)"». Allmusic. Besøkt 25. mars 2012.
6. ↑  Whitburn, Joel (2004). *The Billboard Book Of Top 40 Country Hits: 1944-2006, Second edition*. Record Research. s. 391.
**Strážovské vrchy** («Strážovfjellene», tysk: *Rajetzer Berge*) er en fjellkjede i det nordvestlige Slovakia, og en del av De indre Vest-Karpatene.

De ligger mellom byene Trenčín, Považská Bystrica, Rajec, Prievidza og Bánovce nad Bebravou, og grenser til De hvite Karpatene og elva Váh i nordvest og vest, Javorníky i nord, Malá Fatra i øst, Vtáčnik og elva Nitra i sør og Považský Inovec i sørvest. Det høyeste fjellet er Strážov (1 213 m).

De største bosetningene i området er Trenčianske Teplice, Bojnice, Dubnica nad Váhom, Rajecké Teplice, Ilava og landsbyen Čičmany, som er kjent for sin historiske og folkelige arkitektur. 

Strážovské vrchy og Súľovské vrchy er del av landskapsvernområdet *Chránená krajinná oblasť Strážovské vrchy*, opprettet i 1989.

Fjellene er inndelt i fire områder:

* Zliechovská hornatina
* Nitrické vrchy
* Trenčianska vrchovina
* Malá Magura

Bilder
------

* Vápeč (955 m)Vápeč (955 m)
* Holazne (901 m)Holazne (901 m)
* Utsikt mot fjellene fra VtáčnikUtsikt mot fjellene fra Vtáčnik
* Vápeč sett fra Horná PorubaVápeč sett fra Horná Poruba

Referanser
----------

1. ↑  «Strážovské vrchy, turistika a horská příroda | Treking.cz». *www.treking.cz*. Besøkt 29. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Strážovské vrchy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
Strykereim, barberkniv og slipesten
En **strykereim** (noen ganger kalt **skjerpestropp**) er en reim, av forskjellig lengde og bredde, som vanligvis er laget av lær, men som også kan være av lerret, dongeri, balsa, haiskinn eller noe annet mykt materiale. Den blir brukt til å stroppe et barberknivblad før bruk, for at det skal være så skarpt som mulig. Fra tid til annen, må barberkniven også slipes, for eksempel med en brynestein.

Stroppingen skjer ved at man drar bladet flatt (for barberknivblad) eller i en lett vinkel over lærreimen. Bevegelsen må være lett og alltid skje med ryggen på kniven først, etterfulgt av eggen. Strykereimen er ofte smalere enn knivbladet, noe som betyr at man bør stroppe diagonalt.

Typer strykereim
----------------

Hengereimen er en stripe lær som er festet i den ene enden til et fast punkt, mens man holder reimen stram i den andre enden.

Baksiden av strykereimen er ofte en lerretstripe med slipemiddel.

Det finnes også håndholdte strykereimer (kalt *paddle strop* på engelsk og *Stoßriemen* på tysk), som har et skaft å holde i.

Se også
-------

* Brynestein
* Barberkniv

Referanser
----------

1. ↑  Blanc, Napoleon Le. *Essay on barbers' razors, razor hones, razor strops and razor honing* **(engelsk)**. Napoleon Le Blanc.
2. ↑  Kertzman, Joe (15. august 2013). *Knives 2014: The World's Greatest Knife Book* **(engelsk)**. Krause Publications. ISBN 9781440237003. Arkivert fra originalen 18. september 2017. Besøkt 17. september 2017.

Videre lesning
--------------

* Om stropping

Eksterne lenker
---------------

* Om stropping fra et vitenskapelig utgangspunkt
* Bilder av strykereimer på DigitalMuseum
**Pedro Ochoa** (født 22. februar 1908, død 5. september 1947) var en argentinsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Ochoa vant en olympisk sølvmedalje i fotball under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det argentinske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Uruguay. Argentinas vei til finalen var seier over USA med 11-2, seier mot Belgia i kvartfinalen med 6-3 og i semifinalen beseiret de Egypt med 6-0. I finalen møtte de Uruguay og kampen endte 1-1. Ny finalekamp tre dager senere, 13. juni, som de tapte med 1-2 og Uruguay forsvarte sin olympiske tittel fra forrige OL i Paris.

Ochoa spilte kun to landskamper for Argentinas herrelandslag i fotball.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Sølv Sølv i fotball Argentinas flagg Argentina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pedro Ochoa – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pedro Ochoa – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Pedro Ochoa – Transfermarkt Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kviknegutta** er et norsk danseband fra Kvikne som hadde sin første opptreden som duo av konfirmantene Kristoffer Grøtli (trekkspill) og Håkon Kleven (bass) i 1948. Ganske snart fikk de med seg Gunnar Lindemark på slagverk og kalte seg da Grøtlis trio.

I løpet av de neste årene ble gruppa forsterket med Ivar Simastuen (bass/sang) og Eivind Svergja (trekkspill) og Gunnar Frengstad (trekkspill). Da Kristoffer reiste i militæret i 1953, foretok Eivind en omdåp ettersom ingen i gruppa lenger het Grøtli. Det nye navnet ble Kviknegutta – et navn som ble varig.
Gruppa besto nå av: Eivind Svergja, Eivind Frengstad, Gunnar Lindemark og Ivar Simastuen.
Kristoffer Grøtli kom tilbake etter endt verneplikt i 1955. 
Gunnar Lindemark sluttet i 1958 og da overtok Iver Nymoen som holdt koken helt til 1968 da Kåre Mjøen overtok slagverket.
Repertoaret besto av gammeldans og datidens kjente slagere. Kjente låter inkluderer *Tico, Tico*, *Lise Lotte*, *Sentimental* og *Ola var fra Sandefjord*.

Ivar Simastuen begynte på politiskolen og dermed var også han ute av gruppa. Likevel sluttet ikke Ivar med musikken, men fortsatte som soloartist og ga ut en rekke LP-plater. Da gikk han under navnet «Den syngende politimann».
Ivan Grøtli overtok bassen etter Ivar Simastuen. 
Kona til Kristoffer, Astrid Kjerstad Grøtli, ble orkesterets første faste kvinnelige vokalist.
Senere var også Laila Fagerhaug og Jenny Fossmo fra Meldal innom og sang. Disse er nå kjent fra visegruppa «Låt & olåt»
Andre kvinnelige vokalister som har vært innom gruppa er Haldis Grøtli, Inger Grøtli og Ingrid Guldvik.
Gjennom årene har totalt mellom 60 og 70 musikere vært innom gruppa. Militæret, familieliv og jobbsituasjoner var hovedårsakene til mannskapsbyttet.

Et storstilt 60-årsjubileum med bred pressedekning i bl a. Østlendingen og Arbeidets Rett, ble avviklet på Kvikne 2. og 3 august 2013. Jubileumsbesetningen 2013 består av Haldis Grøtli, Inger Grøtli, Håvard Lauvås, Vidar Fossen, Dag Eithun, Trygve Iversen og Jon Knudsen. Reportuaret er basert på dansemusikk fra 1970-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «KVIKNE-GUTTAs historie». Arkivert fra originalen 20. oktober 2009. Besøkt 12. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Tico, Tico* på YouTube
* *Sentimental* på YouTube
* *Ola var fra Sandefjord* på YouTube
* Becca og søsteren med sterk låt til mormor i Østlendingen
* Tok hjembygda med storm i Østlendingen
* Kvikneguttas festaften i Arbeidets Rett
**Dominium Utrecht** var navnet på et område Utrechts biskop overdro til Karl V i 1528.

Historie
--------

Frem til overdragelsen var Utrecht et fyrstbispedømme, og fyrstbiskopens verdslige område kaltes Sticht. Dette området var inndelt i Nedersticht (rundt Utrecht) og det senere tilføyde området på den andre siden av elven IJssel, Oversticht. Disse to områdene var ikke knyttet til hverandre geografisk, naboene prøvet stadig å korrigere grensene til egen fordel og bispedømmet var ikke sterkt nok til å stoppe dette på en effektiv måte. 

Kriger mot grevskapet Holland og Gelderland, ved siden av borgernes krav om mer selvstyre og deres innbyrdes uroligheter (mellom «Lichtenbergerne» og «Lokhorsterne») førte etterhvert til at biskopens makt over disse to adskilte områdene ble så undergravd at biskop Henrik av Bayern i 1528 overdro den verdslige delen av ansvaret til keiser Karl V. Keiseren fikk dermed Dominiene Utrecht, Overijssel og Groningen som len, og dermed en del av De sytten nederlandske provinsene.

Dette området ble senere til de tre provinsene Utrecht, Overijssel og Groningen som var en del av Republikken de syv forente Nederlandene.

Se også
-------

* Sticht Utrecht
* Oversticht
* Nedersticht

  


|  |
| --- |
| **Den burgundiske rikskrets** |
| Markgrevskapet Antwerpen (1794) · Grevskapet Artois (1678) · Hertugdømmet Brabant (1794) · Grevskapet Flandern (1794) · Det frie grevskapet Franche-Comté (1678) · Dominium Friesland (1579) · Hertugdømmet Geldern (1579) · Dominium Groningen (1594) · Grevskapet Hainaut (1794) · Grevskapet Holland (1579) · Hertugdømmet Limburg og Overmaas' områder (1794) · Hertugdømmet Luxemburg (1794) · Dominium Mechelen (1794) · Grevskapet Namur (1794) · Dominium Overijssel (1579) · Dominium Utrecht (1794) · Grevskapet Zeeland (1579) · Grevskapet Zutphen (1591) |
***Kvindekongen*** (orig.: *The Married Virgin*) er en amerikansk romantisk stumfilm fra 1918 regissert av Joseph Maxwell, med Vera Sisson, Kathleen Kirkham og Rudolph Valentino i hovedrollene.

Handling
--------

Mary McMillan er datteren til den velstående John McMillan. Hun er dypt forelsket i Douglas McKee, en lovende ung advokat. Marys dystre ondskapsfulle stemor, Ethel, har en affære med grev Roberto di San Fraccini. John McMillan blir kraftig preget av skyldfølelse over sitt engasjement i en voldshandling, hvor en mann ble myrdet. McMillan var ikke direkte ansvarlig for dødsfallet, men han avfyrte han et våpen under konfrontasjonen - og frykter derfor at han kan bli involvert. Han holder pistolen han brukte innelåst i et pengeskap på kontoret hans.

Ethel kjenner til denne hemmeligheten, og deler den med Roberto. De sørger for å få våpenet stjålet fra kontoret hans, og presser McMillan for penger hvis han ønsker å få våpenet sitt tilbake. McMillan møter grev Roberto, men han avslår å betale løsepengene de krever. De to elskende går derfor videre til Plan B, som involverer den dydige Maria. De planlegger å tvinge Mary til å gifte seg med Roberto, og bruker medgiften hennes til å rømme til Argentina sammen. Mary er forståelig nok motvillig til å gå med på denne planen, men samtykker til slutt i å redde faren sin fra å bli dømt til livsvarig fengselsstraff. Hun skriver derfor til Douglas for å si opp forlovelsen deres, gifter seg med Roberto, og trekker seg tilbake til en sin nye ulykkelige tilværelse.

Roberto lover først å holde seg borte fra Mary, frem til hun kommer til ham av egen fri vilje. Men det blir etter hvert åpenbart at Mary helst ikke vil ha noe som helst med ham å gjøre, så han forsøker å bryte seg inn på værelset hennes for å voldta henne. Hun blir reddet av den vennlige tjeneren hennes, Annie. Men Ethel blir stadig mer misunnelig på all oppmerksomheten som Mary ofte mottar fra Roberto. Ethel forsøker derfor å tvinge Roberto til å reise til Sør-Amerika sammen med henne. Det oppstår en kamp, og bilen de sitter i mister kontrollen og velter utfor en klippe. Ethel dør av alle skadene hun pådrar seg under denne ulykken. Samtidig forsøker Douglas utrettelig å redde Mary fra denne situasjonen.

Skuespillere
------------

* Vera Sisson som Mary McMillan
* Rudolph Valentino som grev Roberto di San Fraccini.
* Frank Newburg som Douglas McKee
* Kathleen Kirkham som Mrs. McMillan
* Edward Jobson som John McMillan
* Lillian Leighton som Anne Mullins, tjenestepike

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kvindekongen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Kvindekongen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Kvindekongen* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Domino*** er en thrillerfilm fra 2019, regissert av Brian De Palma. Nikolaj Coster-Waldau, Carice van Houten, Guy Pearce og Eriq Ebouaney spiller hovedrollene. I USA ble filmen utgitt den 31. mai 2019.

Handlingsreferat
----------------

Politibetjent Christian Toft og Lars Hansen i København blir sendt for å sjekke en rapport om en forstyrrelse i en leilighet. Når de ankommer, finner de en mann som forsøker å forlate bygningen med blod på skoene sine. Toft antar at han er angriperen, og setter ham i håndjern. Hansen går ovenpå for å sjekke mannens leilighet, når Toft innser at han ved et uhell lot pistolen sin ligge hjemme. De oppdager en leilighet fylt med skytevåpen og eksplosiver, samt en død mann. Ved hjelp av en kniv bryter angriperen seg løs, og angriper Hansen som dør av skadene. Toft følger etter angriperen over taket, men begge faller flere etasjer ned. Toft blir skadd, og ser tre menn komme og banke opp angriperen før de tar ham med seg.

Politiet identifiserer angriperen som Ezra Tarzi, en emigrant fra Libya og tidligere spesialstyrke-operatør hvis foreldre ble drept av Salah Al-Din, en ISIS-leder kjent som «Sheikh» som smugler våpen og eksplosiver gjennom en tomat-importør med base i Brussel. Han er ansvarlig for mange terrorangrep som han filmer og legger ut på Internett. I mellomtiden blir Al-Dins håndlanger Tarzi og hans familie bortført av CIA-offiser Joe Martin, som har forfulgt Al-Din helt siden han drepte fem av CIA-kollegaer flere år tidligere. Martin presser en motvillig Tarzi til å jobbe på hans vegne.

Medvirkende
-----------

Nikolaj Coster-Waldau.
* Nikolaj Coster-Waldau som Christian Toft
* Carice van Houten som Alex Boe
* Guy Pearce som Joe Martin fra CIA
* Eriq Ebouaney som Ezra Tarzi
* Thomas W. Gabrielsson som etterforsker Wold
* Paprika Steen som Hanne Hansen.
* Mohammed Azaay som Salah Al-Din

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Domino* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Domino* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Domino* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Domino* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Domino* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Domino* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Domino* på Metacritic Rediger på Wikidata
***Dominopteron*** er en slekt av rødvinger.

Utseende
--------

Hannen er en middelsstor, avlangm mørkbrunlig rødvinge med et gulhvitt tverrbånd på dekkvingene. Antennene er lengre enn kroppen og svært kraftige, det ytterste leddet smalere og hvitt. Hodet er smalt, mye lengre enn bredt, med middelsstore fasettøyne. Pronotum er nærmest trapesformet med litt uttrukne bakhjørner, omtrent så bredt (bakerst) som langt. Dekkvingene er nokså myke, smale og sprikende, med grove punktgroper som danner et nettmønster. Flygevingene er velutviklede. Hunnen er trolig larvelignende.

Levevis
-------

De voksne hannene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. De voksne hunnene er neoteniske, det vil si at de er larvelignende også i det voksne stadiet. Larvene kan finnes under bark, i jord eller mellom løvstrø. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser. Råtnende plantemateriale og slimsopp har blitt foreslått.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra den Dominikanske republikk.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
					- slekten ***Dominopteron*** Kazantsev, 2013
						* *Dominopteron hispaniolum* Kazantsev, 2013

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Dominosteiner med melkesjokolade.
**Dominostein** er en søtsak som selges først og fremst i juletiden. De er populære særlig i Tyskland og i tilgrensende tyskspråklige land. De er «dobbeltfylte» kvadrater med bunn av lebkuchen og så et skikt av sur kirsebærgele eller aprikosgele, og så et marsipan eller persipan. Det finnes også «enkelfylte» dominosteiner; de er gjerne noe større, og mangler marsipan/persipanlaget.

Alle typer dominosteiner er overtrukket av bitter sjokolade, hvit sjokolade eller melkesjokolade.

Dominosteinene er en tysk oppfinnelse, utviklet i 1936 av sjokoladekonditoren Herbert Wendler (1912–1998) i Dresden. Den var et billigere og enklere produkter enn de sjokoladepraliner han kunne tilby. Under annen verdenskrig ble de meget populære; den gang var råvaresituasjonen slik at vanlige sjokolader ble meget dyre, og dominosteinen ble «nødsjokolade».

Senere er dominosteiner forblitt populære særlig til jul.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dominostein – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Referanser
----------

1. ↑  geschenke2015 (1. desember 2020). «Dominostein: The Dresden Tricolor Confection Invented from Wartime Food Shortages». *dannwoellertthefoodetymologist* **(engelsk)**. Besøkt 26. mai 2023.
**Lee Chul-seung** (født 29. juni 1972 i Gimcheon, Nord-Gyeongsang), er en sørkoreansk bordtennisspiller som deltok i de olympiske leker 1992 i Barcelona, 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney og 2004 i Athen.

Lee vant en olympisk bronsemedalje i bordtennis under Sommer-OL 1992 i Barcelona. Sammen med Kang Hee-chan kom han på delt tredjeplass i doubleturneringen for menn bak Lu Lin / Wang Tao fra Kina og Steffen Fetzner / Jörg Roßkopf fra Tyskland.

Fire år senere, under Sommer-OL 1996 i Atlanta, vant han en bronsemedalje i double sammen med Yoo Nam-kyu, de kom på tredjeplass bak de kinesiske doubleparene Kong Linghui / Liu Guoliang og Lu Lin / Wang Tao.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1992 Spanias flagg Barcelona - Bronse i bordtennis, double menn Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Bronse 1996 USAs flagg Atlanta - Bronse i bordtennis, double menn Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Portal: Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lee Chul-seung – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lee Chul-seung – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lee Chul-seung – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
|  |  |
| --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Haakon VIIs frihetsmedalje |

 |

**Ida Nikoline** «**Tikken**» **Lie Lindebrække Manus** (født 28. juni 1914 i Bergen, død 12. oktober 2010) var en norsk motstandskvinne under andre verdenskrig, senere gift med forretningsmannen, Kompani Linge-løytnanten og sabotøren Max Manus (1914–1996).

Manus var datter av fylkesmannen Gjert Lindebrække (1879–1960) og søster til høyrepolitikeren Sjur Lindebrække. Hennes mor, Ida Bessesen Lie Lindebrække, var sangerinne og niese av forfatteren Jonas Lie; Tikken var dermed tremenning til Quislings politiminister, Jonas Lie.

Under andre verdenskrig jobbet Manus som sekretær ved den britiske legasjonen i Stockholm. Hun var et viktig mellomledd mellom sabotørene i Kompani Linge og den britiske forsvarsledelsen. For sin innsats under krigen ble Manus dekorert med Haakon VIIs Frihetsmedalje.

«Tikken» Manus sovnet stille inn tirsdag formiddag 12. oktober 2010, 96 år gammel. Hun var bosatt på Landøya i Asker kommune.

Referanser
----------

1. ↑   Kommunal folketelling 1922 for Bergen kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tikken Arkivert 13. november 2013 hos Wayback Machine. Oslogjengen.no, 19. oktober 2010
3. ↑  Tikken Manus er død, TV 2 Nyhetene, 12. oktober 2010

Litteratur
----------

* Kaja Frøysa: *Tikken Manus – sabotørenes hemmelige medspiller*, Oslo: NRK, 2009. ISBN 978-82-8178-296-9, ISBN 978-82-5257-120-2

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
***Til Elise?*** er en musikalsk forestilling av Ingrid Bjørnov som ble spilt på Latter, Aker Brygge, i perioden 2007–2008. Forestillingen var basert på at Ingrid Bjørnov tok «Til Elise» og andre kjente melodier blant annet fra filmer og TV-serier, foruten opplevelser fra egen barndom på skolen og med sin egen familie på Oppsal i Oslo, og laget underholdning av det.

«Til Elise» (tysk *Für Elise*) er et pianostykke av Ludwig van Beethoven, komponert i 1810. Nyere forskning viser at det sannsynligvis skal være tilegnet Therese Malfatti, datter av Beethovens lege. Derav spørsmålstegnet i musikalens tittel.

Under arbeidet med musikalen var Wolfgang Plagge og Åsleik Engmark blant bidragsyterne.

Omtale fra Backstage.no:

> «Musikkhistorien er full av tilbakeholdt informasjon. Det er mye som tyder på at Til Elise egentlig burde hete Til Therese, at Beethoven ble drept av giftig gjedde og at ikke en gang Gilbert O'Sullivan er den han gir seg ut for å være. Frykten for å ha blitt lurt, frykten for å forveksle filmmusikken til Rosemary's Baby og Tre Nøtter til Askepott med hverandre holder Ingrid våken om nettene. Hun sliter også med kampen mot naturen og frykten for dårlig franskuttale. Backstage lover en tettpakket aften med musikalske krumspring...» [Fra folder på stolene i salen, og på nettsiden til management-selskapet.]
> 
> 

Forestillingen ble kåret til beste forestilling på scene under Komiprisen 2008. I tillegg fikk Ingrid Bjørnov prisen for beste kvinnelige artist i revy og komedie for forestillingen.

Medvirkende på scenen
---------------------

* Ingrid Bjørnov, vokal og flygel
* Javed Kura, gitar
* Rino Johannessen, bass
* Ole Petter Hansen, trommer

Scenebakgrunn
-------------

På scenen hang det en fotografisk reproduksjon av \*Solen\* av Edvard Munch, som i original i større format henger i Aulaen ved Universitetet i Oslo.

Ansvarlige for produksjonen
---------------------------

* Regi: Ivar Tindberg
* Scenografi/grafisk design: Even Børsum
* Musikkarrangementer: Ingrid Bjørnov i litt udemokratisk samarbeid med musikantene.
* Teknisk ansvarlig/lyddesign: Kjetil Husøy
* Lydtekniker: Kjetil Husøy / Bodvar Rødset
* Lysdesign: Anders Busch
* Lystekniker: Anders Busch / Tommy Bønn
* «Flygel-effekt»: Terje Holli
* Produsent: Backstage Produksjon AS v/Lisbeth Wiberg Olsen

Eksterne lenker
---------------

* Utdrag fra forestillingen på play.no
* Latter.no på Aker Brygge, Oslo -Spillested for arrangementet
* Backstage Mangement – Manager for Ingrid Bjørnov
Ordenstegnet for kommandører av Æreslegionen bæres i bånd om halsen
**Kommandør** er en ofte benyttet betegnelse på en grad innen en orden, i særdeleshet i ordener som er organisert etter mønster av den franske Æreslegionen. Slike ordener har fem grader med trinnene:

* storkors (*grand-croix*)
* storoffiser (*grand officier*)
* kommandør (*commandeur*)
* offiser (*officier*)
* ridder (*chevalier*)

I noen lands ordener er kommandørgraden delt i to klasser, den høyere klasse *kommandør med stjerne* og deretter *kommandør*. Dette gjelder i de to norske ordenene, St. Olavs Orden og Den kongelige norske fortjenstorden. Kommandør med stjerne tilsvarer storoffiser i ordener organisert etter mønster av Æreslegionen, mens kommandørgradene er ekvivalente. Forkortelsen *K1* benyttes ofte for kommandør med stjerne og kommandør av 1. klasse, mens forkortelsen *K* benyttes for kommandør.

Betegnelsen kommandør benyttes også som gradsbetegnelse i sjøforsvaret.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ordensklasser og -insignier» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 16f.

Kilder
------

* «Ordensklasser og -insignier» i Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 16f
illustrasjon
**Dominoteorien** er en amerikansk geopolitisk teori fra siste halvdel av 1900-tallet. Den gikk ut på at hvis et land kom under kommunistisk styre, ville nabolandene også følge etter, slik som når alle dominobrikkene faller hvis du kun dytter én. Teorien kom i bruk under den kalde krigen for å vise hvordan daværende Sovjetunionen kunne spre kommunismen videre og til slutt kunne infiltrere kommunisme inn i alle verdens land. For å forhindre dette kom den amerikanske presidenten Harry S. Truman opp med Trumandoktrinen som gikk ut på å hjelpe alle land som følte seg truet eller ble angrepet av Sovjetunionen eller andre kommunister. Først og fremst ble denne teorien brukt i Sørøst-Asia, der USA førte Vietnamkrigen, nettopp for at nabolandene ikke skulle bli kommunistiske og dermed gi kommunistblokken et geopolitisk overtak. Dominoteorien har også blitt brukt mot Cuba og Nicaragua.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Tiksotropi** er en fysikalsk egenskap hos en væske. Dersom en tiksotropisk væske står stille en kortere eller lengre periode får den fast, geléaktig konsistens. Ved bevegelse eller omrøring blir den mer flytende, og tiksotropien brytes. 

Tiksotropiske væsker er ikke-newtonske væsker. Det er en samlebetegnelse for væsker hvor viskositeten avhenger av kraft påført væsken. Det er i motsetning til newtonske væsker, som vann, hvor viskositeten avhenger av trykk og temperatur.

Ofte brukt om kjemiske væsker, f.eks. en maling. Kvikksand og kvikkleire er også eksempel på tiksotropisk materiale. Ketchup og honning er også tiksotropiske væsker.

I tillegg er det ofte brukt i forbindelse med oljeutvinning. Boreslammet, eller "muden", må være tiksotropisk. Dette fordi at trykket må opprettholdes i brønnen når f.eks utstyr på borestrengen skal skiftes. Muden blir til gelèstanden nevnt ovenfor når den står stille, noe som forhindrer at formasjonene raser inn i brønnen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Tikkakoski-fabrikken i 1930-årene.
**Oy Tikkakoski Ab** var et finsk selskap som produserte våpen og ulike varige goder, særlig symaskiner. Firmanavnet var oppkalt etter Tikkakoski-distriktet i Jyväskylä i det sentrale Finland hvor fabrikken var plassert. De mest kjente produktene ble solgt under merkenavnet **Tikka**.

I 1983 ble Tikkakoski kjøpt opp av Sako, en annen finsk våpenprodusent, og det fusjonerte selskapet fikk navnet *Oy Sako-Tikka Ab*. Etter en stund ble Tikkakoski utelatt fra selskapets navn, men Sako fortsette å bruke varermerket *Tikka* varemerket på en rekke rifler. Tikka har siden hovedsakelig blitt brukt om konsernets budsjettrifler, mens Sako hovedsakelig ble brukt om konsernets preimumrifler.

I 1986 fusjonerte Sako med Valmet og selskapet gikk over til å hete Sako-Valmet. Sammenslåingen førte til nedleggelsen av Tikkakoski-divisjonen i 1987.

Se også
-------

* Sako
* Tikka T3
* Tikka T1x, en salongrifle med mange visuelle og ergonomiske likhet er med Tikka T3-serien.
* Tikka M55 og Tikka M65, eldre modeller fra Tikkakoski-fabrikken, og som T3 er en videreutvikling fra.

Referanser
----------

1. ↑  SAKO's entry in the Joint business information system of the Finnish Patent and Registration Office and the Tax Administration Arkivert 8. september 2015 hos Wayback Machine..

Kilder
------

* Hyytinen, Timo: *Arma Fennica: suomalaiset aseet (finsk skytevåpen)*. Gummerus, 1985. ISBN 951-99681-6-4.
**Domkirkegaten** - på 1600-tallet kalt **Nydam** og en stund også **Brogaten**, et minne om den tiden da Vågen gikk helt inn til Bergen domkirke - ligger sentralt i Bergen by, like sørøst for Torget ved Vågen. Johan Sebastian Welhaven (1807–72) vokste opp i Domkirkegaten, som har navn etter Bergen domkirke.

En bro førte fra domkirken til Allehelgenskirken på andre siden frem til 1557, da lensherre Christoffer Valkendorf på Bergenhus ga ordre om å fylle igjen denne biten av Vågen med stein tatt nettopp fra Allehelgenskirken. Det er mulig han brukte stein fra samme kirken da han oppførte sin privatbolig, som nå er det gamle rådhuset i Bergen.

Ludvig Holberg bodde som tenåring flere år i strøket, hos sin morbror og pleiefar Peder Lem. Peder Lems hus lå ved siden av Dorothe Engelbretsdatters hus, på hjørnet av «Broen» (våre dagers Domkirkegaten) og «Marken» (våre dagers Kong Oscarsgate). (Kong Oscarsgate videre i retning av Bryggen, het dengang «Skreddergaten».)

Referanser
----------

1. ↑  «Domkirkegaten», *Bergen byleksikon*
2. ↑  Joh. Nordahl-Olsen: *Ludvig Holberg i Bergen* (s. 50), John Griegs forlag, Bergen 1905

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**HMS «Hermes»** var et britisk hangarskip. Hun var flaggskip i den britiske flåtestyrken som deltok i Falklandskrigen mot Argentina i 1982.

HMS «Hermes» ble påbegynt som HMS «Elephant», men overtok navnet til søsterskipet som opprinnelig hadde navnet HMS «Hermes» etter at denne ble kansellert i oktober 1945. HMS «Hermes» ble kjøstrukket 21. juni 1944, men arbeidet stoppet opp etter slutten på den andre verdenskrig og hun ble ikke sjøsatt før 16. februar 1953. Etter sjøsettingen ble hun lagt i opplag frem til 1957, og først 18. november 1959 stod hun ferdig.

Forsinkelsene i byggetiden hadde den positive følgen at hun i løpet av prosessen også ble modernisert, og hun ble bygget ferdig med blant annet et moderne vinklet flydekk og moderne radarsystemer. Hun ble utstyrt med fly fra juli 1960, opprinnelig av typene De Havilland Sea Vixen, Supermarine Scimitar og Fairey Gannet. Scimitar-flyene ble senere erstattet av Blackburn Buccaneer. Flydekket var imidlertid litt for kort for å operere moderne fly med tilstrekkelig sikkerhet, noe som førte til at man tok henne ut av tjeneste 14. juli 1970 for å bygge henne om til helikopterhangarskip. Hun ble operativ igjen 18. august 1973 utstyrt med Westland Wessex og Westland Sea King helikoptre. På slutten av 70-tallet begynte man å evaluere bruk av Sea Harrier VTOL-fly ombord på HMS «Hermes» og i 1980 fikk hun en 12° rampe i baugen for å kunne operere Sea Harrier-fly effektivt.

HMS «Hermes» var flaggskipet i flåtestyrken Storbritannia sendte fra Portsmouth 5. april 1982 for å møte de argentinske styrkene. 1. mai angrep den britiske flåtestyrken flyplassen i Port Stanley, Sea Harrier-fly fra HMS «Hermes» og HMS «Invincible» ble brukt både til å bombe og som jagerfly under operasjonen. HMS «Hermes» ble også brukt av det britiske flyvåpenet for deres Harrier-fly.

I 1986 ble HMS «Hermes» solgt til India, og etter en omfattende modernisering ble hun operativ med den indiske marinen 20. mai 1987.

«Viraat» opererer Sea Harrier FRS. Mk 51 VTOL-fly og forskjellige typer helikoptre. Hun har også plass for 750 fullt utstyrte soldater og fire landingsfartøy.

Kilder
------

* David Donald og Daniel J. March, red. (2001). «United Kingdom». *Carrier Aviation Air Power Directory*. Norwalk: AIRtime publishing. s. 164-197. ISBN 1-880588-43-9.

Eksterne lenker
---------------

* (en) HMS Hermes (R12) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Komitéen for frigjøring av folkene i Russland** (russisk: Комитет освобождения народов России, forkortet КОНР) var en komité av militære og sivile antikommunister fra Russland. Den ble grunnlagt med støtte fra Tyskland den 14. november 1944 i Praha (valgt med vilje fordi det var en slavisk by som ikke var under Stalins kontroll).

Komitéens mål var:

* «å styrte Stalins tyranni, frigjøre folkene i Russland fra bolsjeviksystemet, og gjenopprette de rettigheter det russiske folket kjempet for og vant i folkerevolusjonen i 1917»
* «avslutte krigen og slutte en ærefull fred med Tyskland»
* «skape et nytt fritt folkelig politisk system uten bolsjeviker og utbyttere»

Komitéen ønsket å styrte Stalin ved hjelp av en egen frigjøringshær, som skulle bli utstyrt og arbeide i allianse med Tyskland. Den hevdet å støtte opprettelsen av et nytt demokratisk system i Russland. Komitéens mål ble nedfelt i det såkalte Praha-manifestet, som garanterte ytrings-, presse-, religions- og forsamlingsfrihet, og rett til nasjonal selvbestemmelse for alle etniske grupper i Russland.

Formannen for komitéen var general Andrej Vlasov, som også kommanderte Den russiske frigjøringshæren. Komitéen ble ansett som Den russiske frigjøringshærens politiske fløy. Komitéen omfattet likevel mange ukrainere og andre etniske grupper som var antisovjetiske.

Etter Tysklands nederlag opphørte komitéens arbeid, og dens medlemmer konsentrerte seg om å redde frigjøringshæren og dens medlemmer fra Stalins hevn gjennom å forhindre at de vestallierte utleverte dem til Sovjet. Mange medlemmer ble likevel sendt i sovjetiske konsentrasjonsleirer og drept.

Umiddelbart etter krigen oppstod en rekke nye organisasjoner som ønsket å fortsette kampen mot stalinismen, noen av dem startet av veteraner fra komitéen og Den russiske frigjøringshæren.

I USA ble det på slutten av 1940-tallet dannet en organisasjon med et lignende navn, Den amerikanske komitéen for frigjøring av folkene i Russland. Denne komitéen ble kjent for sin Kongresstøttede og senere CIA-styrte kringkaster Radio Liberty som sendte antikommunistiske sendinger til Sovjetunionen på russisk språk fra Vest-Tyskland. Radio Liberty ble senere slått sammen med Radio Free Europe.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig