recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kjødets synd** er et begrep som fra tid til annen har vært brukt innen kristendommen. Henrik Wergeland benytter det en gang i verket Mennesket – Et digt.[1]

Begrepet finnes ikke i Bibelen, men har trolig bakgrunn i Paulus' bruk av ordet «kjøtt» eller «kjød» (gr. *sarx*). Paulus' hensikt er her ikke å betegne menneskets kropp som syndens egentlige utgangspunkt. Som *kjøttets/kjødets gjerninger* teller han også synder av ren åndelig art.[2] Når han stiller opp *kjøttet* og *ånden* mot hverandre, er det ikke motsatsen mellom det sanselige og åndelige i menneskets vesen han tenker på, men motsatsene i menneskenes nåværende vesen: preget både av *synden* og av *ånden* (som er det guddommelige livsprinsippet). *Kjøttet* kan i sammenhengen ses som et arkaisk begrep synonymt med materie eller, kanskje mer eksakt, materialisme og betegne alt på jorden som har vendt seg bort fra Gud, ved å avvise det høyere livsprinsipp – altså *ånden*. Det ligger heri også en henvisning til sanseligheten som den siden av menneskevesenet hvor den syndige utviklingen finner sitt «angrepspunkt». Paulus' egen terminologi har på dette punktet vist tendenser til hellenistisk innflytelse.

Den gresk-ortodokse kirkens oppfatning av synden har klare likhetstrekk med denne, hvor de oppfatter synden som en svakhet eller sykdom. I den romersk-katolske kirken har man en større vekt på den personlige viljen bak synden, og dermed på skyldbegrepet.

En skribent i Den lutherske bekjennelseskirkes medlemsblad har brukt begrepet om selvopptatthet, stolthet og egeninteresse.[3]

Referanser
----------

1. ↑  (se d.II,b.6,s.57, langt ned på siden)
2. ↑  (se Gal. 5: 19 f.) Arkivert 25. august 2006 hos Wayback Machine.
3. ↑  (Den lutherske bekjennelseskirkens artikkel i PDF-format)

Se også
-------

* Synd
* Reinkarnasjon
* Legeme
**Singapores kvinnelandslag i fotball** representerer Singapore i internasjonal fotball.

Singapore er et av kvinnelandslagene som har hold på lengst. De var med i det første Asiamesrterskapet i 1975, som resulterte i en sisteplass i gruppen. I det neste mesterskapet gikk det bedre, da Singapore kom til semifinalen, der de tapte for Taiwan. I bronsefinalen vant Singapore over Indonesia. Etter et opphold i det ellers bemerkelsesverdige sluttpillet i 1979, kom Singapore til sluttspillet i 1981, der de gikk ut etter tap for Hongkong og India. I sluttpillet i 1983 kopierte Singapore bronsen.

Det var imidlertid siste gang Singapore var i sluttspillet på ti år. Etter at Kina, Japan, Nord-Korea og Sør-Korea har Singapore hatt en mindre viktig posisjon i asiatisk kvinnefotball, og de siste mesterskapene har de unntaksvis kvalifisert seg og endt sist eller nest sist i sin kvalifiseringsgruppe. I kvalifiseringen til sluttpillet i 2008 tapte Singapore over to kamper for Malaysia.

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag i Asia (AFC) |
| --- |
|  | 
* Afghanistan
* Australia
* Bahrain
* Bangladesh
* Bhutan
* Brunei
* Burma
* De forente arabiske emirater
* Filippinene
* Guam
* Hongkong
* India
* Indonesia
* Iran
* Irak
* Japan
* Jemen
* Jordan
* Kambodsja
* Kina
* Kirgisistan
* Kuwait
* Laos
* Libanon
* Macao
* Malaysia
* Maldivene
* Mongolia
* Nepal
* Nord-Korea
* Nord-Marianene
* Pakistan
* Palestina
* Oman
* Qatar
* Saudi-Arabia
* Singapore
* Sri Lanka
* Syria
* Sør-Korea
* Tadsjikistan
* Taiwan
* Thailand
* Turkmenistan
* Usbekistan
* Vietnam
* Øst-Timor

 |  |
| 
* Tidligere:
* Nord-Vietnam
* Sør-Vietnam
* Sør-Jemen

 |
**Sandra Caldarone**, bedre kjent som **Sandra Kim**, (født 15. oktober 1972 i landsbyen Montegnée i Saint-Nicolas) er en belgisk sanger med italiensk bakgrunn som vant Eurovision Song Contest i Bergen, Norge i 1986 da hun var 13 år gammel.

Hun ble født i Montegnée, nær Liège, og begynte å synge da hun var syv år gammel. Ifølge forfatteren og historikeren John Kennedy O'Connors bok *The Eurovision Song Contest – The Official History* var hun 13 år gammel da hun vant Eurovision Song Contest, selv om hun i teksten til vinnersangen «J'aime la vie» (norsk: *jeg elsker livet*) påstår at hun er 15. Sveits prøvde å få sangen diskvalifisert da det ble klart at hun var yngre enn hun ga seg ut for å være.

I 1994 giftet hun seg med Olivier Gerard, men de skiltes året etter. Hun har vært gift med Jurgen Delanghe siden 2001.

Eurovision Song Contest 1986
----------------------------

Bergen var vertsby for Eurovision Song Contest 1986, og NRK valgte Grieghallen som sted for arrangementet. Sandra Kim vant med sangen «J'aime la vie» da hun bare var 13 år gammel. Det mest kjente med arrangementet var at Sandra med en rekke pressefolk tok turen med Fløibanen, men kom ikke lenger enn til det nest siste stoppet før Fløyen stasjon grunnet et sikkerhetsproblem. Vognen seg et par meter bakover før passasjerene måtte klatre ut av vognen, blant dem var Sandra Kim som sang seg til topps i arrangementet senere på dagen i Grieghallen. Det skjedde ingenting alvorlig med uhellet, og det kom i alle landets aviser dagen etterpå, og det kom ekstrainnslag i programmet.

Referanser
----------

1. ↑   Dictionnaire des Wallons, oppført som Sandra, dite sandra Kim CALDARONE, Dictionnaire des Wallons ID caldarone-sandra-dite-sandra-kim[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w61j9xgh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sandra Kim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sandra Kim på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Sandra Kim hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Sandra Kim på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sandra Kim på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Sandra Kim på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Sandra Kim på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* Sandra Kim på Facebook Rediger på Wikidata

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forrige vinner:**Norges flagg Norge Bobbysocks med «La det swinge»** | **Vinner av Eurovision Song Contest**(1986 med «J'aime la vie») | Neste vinner:**Irlands flagg Irland Johnny Logan med «Hold Me Now»** |
|
| Forgjenger :**Linda Lepomme med «Laat me nu gaan»**

 | **Belgias representant i Eurovision Song Contest**1986 | Etterfølger :**Liliane Saint-Pierre med «Soldiers of Love»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Tasmosalpingidae** er en gruppe av biller som finnes i Australia. De ble inntil nylig regnet til familien Phloeostichidae. Det er kjent to arter, og de har blitt funnet på Tasmania og i Victoria, sørøstlige Australia. Lite er kjent om biologien deres, men de er trolig soppetere.

Utseende
--------

Små biller (1,2 – 2 mm), bredest bak midten. Av utseende kan de minne om små bladbiller (Chrysomelidae). Oversiden er tett og grovt punktert med fine, nedliggende hår. **Hodet** er kort og bredt med små, utstående fasettøyne, snuten (clypeus) stikker fram og dekker de underliggende munndelene. Antennene er 11-leddete, litt kortere enn hodet og brystskjoldet til sammen, perlekjedeformede, litt tykkere mot spissen, men uten en tydelig kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er litt bredere enn langt, med avrundede sider og markert sidekant. Bakhjørnene er markerte som litt uttrukne knøler. Pronotum er tett og grovt punktert uten noen groper eller knøler på oversiden. **Dekkvingene** er litt bredere enn brystskjoldet, bredest bak midten. De har tydelige skuldre og et uregelmessig, grovt punktert, punktene er grovere og glisnere enn de på brystskjoldet. Dekkvingene har et par svake lengdeinntrykk. **Beina** er middels lange og slanke. **Larvene** er falte og parallellsidige, hvite med gult hode.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **Tasmosalpingidae**
					- *Tasmosalpingus promiscus* Lea
					- *Tasmosalpingus quadrispilotus* Lea

Kilder
------

Leschen, R.A.B. Lawrence, J.F. og Slipinski, S.A. 2005. Classification of basal Cucujoidea (Coleoptera: Polyphaga): cladistic analysis, keys and review of new families.
*Invertebrate Systematics* 19 (1): 17-73. Med tegning av *Tasmosalpingus* sp..

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tasmosalpingidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tasmosalpingidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Tasmosalpingidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Tasmosalpingidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Tasmosalpingidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Carlsbergfondet** er grunnlagt av brygger J.C. Jacobsen i 1876 og eier 51% av Carlsberg.

Fondets formål er
-----------------

* *Å* stille midler til rådighet for og lede Carlsberg Laboratorium.
* *Å* fremme og støtte dansk grunnforskning innenfor humanistisk vitenskap, samfunnsvitenskap og naturvitenskap.
* *Å* vedlikeholde og utvikle Frederiksborgmuseet og
* *Å* yte tilskudd til samfunnsgavnlige formål gjennom Tuborgfondet, særlig til støtte for dansk næringsliv.

Aktivum
-------

I 1882 mottok fondet sitt vesentligste aktivum, bryggeriet «Gamle Carlsberg». Etter fundasen skulle Carlsbergfondet til enhver tid eie 51% av aksjene i bryggeriet, hvilket i dag er ensbetydende med aksjer i firmaet Carlsberg A/S. I mai 2007 godkjente Civilstyrelsen en endring i fundasen således at fondet nu skal eie minst 25% av aksjekapitalen, men stadig minst 51% av stemmene, hvilket er mulig som følge av aksjenes oppdeling i to klasser hvor A-aksjene gir 10 ganger så mange stemmer som B-aksjene. I mai 2007 eide fondet 51,3% av aksjene med en sammensetning av A- og B-aksjer slik at det besatt 81,9% av stemmene i generalforsamlingen.

Carlsbergfondet var fra sin begynnelse ansvarlig for driften av Carlsberg Laboratorium såvel som Frederiksborg Slot. Sidenble Ny Carlsbergfondet opprettet (og herunder Ny Carlsberg Glyptotek) samt Tuborgfondet.

Carlsbergfondet av i dag
------------------------

Fondet driver i dag sitt arbeide gjennom følgende avdelinger:

* Carlsberg Laboratorium – Tilføyd 1876
* Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg (Frederiksborg Slot) – Opprettet 1878
* Ny Carlsbergfondet – Opprettet 1902
* Tuborgfondet – Tilføyd 1991

Carlsbergfondet disponerer over J. C. Jacobsens opprinnelige bolig på bryggeriområdet i Valby. Eiendommen benevnes Carlsberg Akademi og består av såvel konferansefasiliteter på ca. 400 kvm såvel som en forskerbolig i andre etasje på ca. 200 kvm.

Carlsbergfondet gir årlig ut en bok med en artikkelsamling som relaterer seg til det foregående års arbeid.

Eksterne lenker
---------------

* Carlsbergfondet

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Figur som illustrerer et typisk koordinatbord til fresemaskin.
**Koordinatbord** er et bord som presist kan flyttes i horisontalplanet. Et arbeidsstykke monteres vanligvis på koordinatbordet. Koordinatbord brukes for eksempel i fresemaskiner, 3D-skrivere, mikroskop, eller for å gi horisontal bevegelse for automatiserte maskiner, som for eksempel monteringsroboter i produksjonsanlegg. Robotarmer og andre automatisere prosesser har ofte en begrenset bevegelsesfrihet med fastmontert base, og et koordinatbord kan dermed øke bevegelsefriheten til systemet ved å flytte arbeidsstykket i horisontalplanet.

Koordinatbord er laget for å gi høy posisjonsnøyaktighet langs flere akser. De kan styres manuelt ved hjelp av sveiver og/eller være motoriserte, da gjerne med linære motorer. Bordet beveger seg vanligvis på kulelagre.

Bruksområder
------------

Koordinatbord benyttes i industrier som farmasøytisk industri, produksjon av halvledere, generell automasjon innen maskinering og fabrikkanlegg forøvrig til for eksempel materialhåndtering og måling.

Oppbygning
----------

Koordinatbord har en flat overflate montert oppå enten kulelagre eller rullelagre med flere linære baser sammensatt av «forcers» og «platens».[*bør utdypes*] Forceren glir over glassplaten på et friksjonsløst luftlager og kan bevege seg over platen i en kontinuerlig lineær bevegelse. For å få flere akser blir ofte disse linære basene satt oppå hverandre, for eksempel bestpr et horisontalt XY-koordinatbord av to linære baser stablet oppå hverandre. X-aksen plasseres da gjerne nederst og festes til basen, mens Y-aksen plasseres mellom X-aksen og bordet på toppen. Justerbare «gibs» kan festes på begge akser.[*bør utdypes*] Denne typen koordinatbord brukes ofte for industrielle roboter, og kalles da ofte for «posisjoneringsbord». Typiske materialer brukt for å konstruere koordinatbord er rustfritt stål og støpejern, samt bronse for lagrene og aluminium for rammene.

Ulike typer koordinatbord
-------------------------

De største tekniske forskjellene mellom ulike koordinatbort er oppbygningen av «ways» og «drive»-mekanismen. «Ways»-mekanismen bestemmer lastkapasitet, hastighet i en rett linje, presisjon på en rett linjer og stivhet eller holdbarhet, mens «drive»-mekanismen bestemmer hvor jevne bevegelsene er samt hastighet.

Generelt anses koordinatbord å ha høy presisjon og kreve lite vedlikehold, samt har høy brukervennlighet. Imidlertid hender det at kulelagrene slites og må byttes ut regelmessig dersom vektbelastningen fra arbeidsstykkene er høy.

Galleri
-------

* Koordinatbord til en CNC-fres.Koordinatbord til en CNC-fres.
* Presisjons-koordinatbord til mikroskop.Presisjons-koordinatbord til mikroskop.

Se også
-------

* Trapesgjenger
* Ord og uttrykk i maskinering

Referanser
----------
**Kopibok** er en samling kopier av utsendte brev, notater o.l, ofte innbundet i protokoller. Formålet med kopibøker er å sikre en gjenpart i bedriften eller organisasjonen. De er til vanlig ordnet [8kronologi]]sk, med de eldste kopiene først. Kopiboka er dermed et register, hvor registerpostene i seg selv er dokumentene. For å få en bedre søkeinngang enn den kronologiske er noen kopibøker utstyr med hjelperegistre, for eksempel alfabetisk etter korrespondansepartnerne.

Historisk utvikling
-------------------

Kopibøker med gjenpart av utgående kongebrev finnes i den dansk-norske sentralforvaltningen fra 1500-tallet, jf registre og tegnelser i Danske Kancelli 1523-1799 og tilsvarende i Rentekammerets ekspedisjonsprotokoller 1660-1814. De fleste eldre kopibøkene er ordnet kronologisk etter ekspedisjonsdato. Etter hvert ble det vanlig å føre register til kopibøkene, ofte et kombinert korrespondanse- og emneregister.

Før 1660 hadde konge og riksråd ett ekspedisjonskontor for statssaker. På 1650-tallet var kopistene opptatt med å føre inn i kopibøkene brev som var seks år gamle. Det var da kong Frederik 3. grep inn og fikk kontoret inndelt i «kollegier» tilsvarende våre departementer, der hvert kollegium fikk tildelt et fagområde.

Kopiboka ble håndskrevet til overgangen mellom 1800 og 1900-tallet. I mange tilfeller er bare meningsinnholdet og ikke det fullstendige brevet skrevet inn. De ble også gjerne skrevet av fra godkjente og rettede konsepter, og ikke etter originalbrevene som ble sendt ut. Avskriftene kan dermed være tatt en god stund etter at brevene ble sendt ut. Fra midten av 1800-tallet begynte man i privat sektor å ta presskopier, som man satte inn i kopibøkene. Presskopier er direkte avtrykk av de utgående brevene. Problemet med presskopiene er at de på svært tynt papir, og avtrykket kan være så utydelig at de i dag kan være svært vanskelig å lese.

Etter at skrivemaskinene ble vanlig i kontorarbeid etter ca 1900, ble det vanlig å ta gjennomslag av de utgående brevene. Gjennomslagene ble satt inn i kopibøkene i kronologisk rekkefølge. Som oftest var fargen på gjennomslaget til de kopiene som skulle settes inn i kopiboka røde, og kopiboka fikk derfor ofte navnet «rødkopi». Neste fase i utviklingen var å ta kopier av utgående brev på kopimaskin, og etter innføring av tekstbehandling tok man egne utskrifter til kopiboka. Da skrev eller stemplet man ofte ordet «rød» på eksemplaret som skulle til kopibok. Etter innføringen av fullelektronisk arkiv er det ikke lenger behov for kopibok på papir. Kopibokfunksjonen er da innebygd i det elektroniske arkivet. Kopibøker i offentlig forvaltning skal bevares dersom Riksarkivaren ikke fastsetter noe annet.

Referanser
----------

1. ↑  Emblem, Libæk, Stenersen: *Norge* 1 (s. 103), forlaget Cappelen, ISBN: 82-02-14174-5
2. ↑  Johannessen, Knut (1992). *Håndbok for Riksarkivet*. Oslo: Ad Notam Gyldendal. s. 17 – 18. ISBN 82-417-0137-3.
3. ↑  Marthinsen, Jørgen H. (2012). *Arkivteori - en innføring*. Oslo: Riksarkivaren. Skriftserie 36. s. 213. ISBN 9788254801185.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivverkets omtale
**Paul Aksel Johansen** (født 25. oktober 1979 i Bjugn) er en norsk rullestolcurlingspiller og skytter. Han representerer Trondheim Curlingklubb og Ørland pistolklubb.

Han sitter i rullestol, etter at han brakk nakken i en bilulykke i mai 2000. Han begynte å spille rullestolcurling i 2003, og var *skip* på det norske landslaget under VM i både 2004 og 2005, samt Paralympics 2006. Etter dette ga han seg, men stilte likevel opp under NM i 2007 for Trondheim CC. 

Under de paralympiske sommerlekene 2012 deltok han i skyting 10 meter luftgevær og 50 meter rifle liggende. På 10 meter luftgevær kom han på 37.-plass i kvalifiseringen, med 592 poeng, og nådde ikke finalen. På rifle liggende kom han på 35.-plass i kvalifiseringen, og nådde heller ikke her finalen.

Resultater
----------

| Det paralympiske symbol Paralympiske leker |
| --- |
| Plass | Øvelse | År | Sted |
| 4. | Rullestolcurling | 2006 | Italias flagg Torino |
|
| Curling VM i rullestolcurling |
| Plass | Øvelse | År | Sted |
| 12. | Rullestolcurling | 2004 | Sveits’ flagg Sursee |
| 5. | Rullestolcurling | 2005 | Skottlands flagg Glasgow |
|
| Norge NM i rullestolcurling |
| Plass | Øvelse | År | Sted |
| Sølv | Rullestolcurling | 2007 | Snarøyhallen |
|

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Aksel Johansen – IPC.infostradasports.com Rediger på Wikidata

* (en) Paul Aksel Johansen – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Paul Aksel Johansen – World Curling Federation Rediger på Wikidata
I kjemi er **molekylorbitalteorien** en metode for å bestemme den molekylære strukturen der elektronene ikke er tildelt individuelle bindinger mellom atomer, men forflytter seg i hele molekylet. Elektronene i denne teorien er beskrevet ved hjelp av kvantemekanikken. Mens atomiske orbitaler inneholder elektroner tilknyttet et enkelt atom, molekylorbitalene, som omgir et  visst antall atomer i et molekyl, inneholder valenselektroner mellom atomene. Molekylorbitalteorien, som ble foreslått i begynnelsen av det tjuende århundre, har revolusjonert studiet av tilnærmet posisjoner av bundne elektroner—molekylære orbitals—som lineære kombinasjoner av atom-orbitaler (LCAO).

Referanser
----------

1. ↑  Daintith, J. (2004). *Oxford Dictionary of Chemistry*. New York: Oxford University Press. ISBN 0-19-860918-3.
2. ↑  Rayner-Chanham, Geoff (2014). «3». *Descriptive inorganic chemistry*. New York, N.Y: W. H. Freeman and Company. ISBN 978-1-4641-2557-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Berke khan** (født etter 1205, død januar 1267 i Tbilisi) var yngste bror av Batu khan og en av de viktigere khaner for Den gylne horde. Han regjerte 1256/7–1267.

Den senere khan hadde opprinnelig med Dagestan og Kaukasus sin egen *Ulus*.[] I 1252 var han i Karakorum for å se til sin brors interesser da Möngke Khan ble valgt, og ved den anledning konverterte han til islam.[]

Berke ble i 1257, etter at Batu var blitt myrdet og hans arvinger sjaltet ut,[] khan for Den gylne horde. Han innførte islam i sitt område – det skulle imidlertid ta flere generasjoner før prosessen var gjennomført blant usbekerne.[] Unter Berke khan ble mongolenes overherredømme i Russland styrket blant annet ved skatteinndrivelser.[] Russerne underordnet seg.[] Hans forhandlingspartner i dette ærend var storfyrst Aleksander Nevskij, som fikk nyte en spesialstatusd, men den bortfalt ved hans død i 1263.[] En annet motspiller Daniel av Galisia.[]

Berke fordømte mongolfyrsten Hülägüs henrettelse av abbaside-kalifen Al-Mustasim.[] Det endte med at han så seg nødt til å inngå en allianse med Egypt og gå til felts mot Hülägü. Dette bidro vesentlig til at mongolerriket mistet sin enhet (1261).[] Han to felttog mot Ilkhanen var imidlertid ikke særlig vellykkede.[] Han døde i januar 1267 i Tbilisi mens han ledsaget sine fremrykkende styrker. 

Etter ham kom med Möngke Timur igjen Batus etterkommere til makt i Den gylne horde.

Referanser
----------

1. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Venstres hus. Arkitekt: Knut Knudsen  Foto: Teigens Fotoatelier / Teknisk museum / Sparebankstiftelsen 
**Teigens Fotoatelier** har fotografert arbeidene til en rekke av de mest produktive norske arkitektene etter krigen. Fotografene leverte bilder til blant andre Geir Grung, Sverre Fehn, Arne Korsmo, Erling Viksjø og Jan Inge Hovig. Blant de viktigste formidlingskanalene for bildene var magasinet Byggekunst.

Y-blokka. Arkitekt Erling Viksjø.  Foto: Teigens Fotoatelier / Teknisk museum / Sparebankstiftelsen 
Firmaet var en familiebedrift med fotografene Karl, Gotfred, Truls og Mårten Teigen som de viktigste fotografene.

Firmaet sprang ut av Olaf Værings fotoatelier. Ved Værings død i 1906 arvet datteren Ragnhild firmaet, men hennes nevø Ragnvald Væring hadde allerede overtatt ledelsen, og ble hennes medarbeider. Da Ragnhild giftet seg med Karl Teigen (15. november 1884-16. desember 1969) i 1907 gikk hun ut av firmaet og Karl kom inn i hennes sted. Karl drev firmaet sammen med Ragnvald til 1936 da han gikk ut som resultat av dårlig samarbeid.

Karl startet sitt eget firma i Karl Johans gate 27. I 1939 flyttet han til nye lokaler i Kunstindustrimuseet, St. Olavs gate 1. Året før giftet Gotfred Hansen (28. september 1911-22. november 1994) seg med Karls datter Marit Teigen, ble medarbeider og tok familienavnet Teigen. I 1948 begynte dattersønnen Truls (28. mars 1933-14. oktober 2001) i firmaet. Gotfred og Truls overtok firmaet da Karl Teigen sluttet i 1960. Firmaets viktigste arbeidsfelt har vært arkitekturfoto, samt kunstreproduksjoner og fotografering av design.

Firmaet ble avviklet i 2004.

Kilder
------

* Teigen fotoatelier i Preus museums register over norske fotografer
* Aftenposten 18.11.2004
* Aftenposten 24.11.1994

Eksterne lenker
---------------

* Verk av Teigens Fotoatelier på nasjonalmuseet.no
* Om utstillingen Brutalt? på Norsk Design- og arkitektursenter
* Omtale av utstillingen Brutalt? i Dagbladet
* Videre omtale av utstillingen Brutalt? i Dagbladet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** NMFF **·** VIAF **·** KulturNav **·** Discogs
 |
Minneplakett for de 8 160 ofrene som ble fengslet ved *Vel' d'Hiv* etter oppsamlingen den 16. og 17. juli 1942 av jøder i Paris. Plaketten ble innviet den 20. juli 2008i og står rett imot undergrunnsstasjonen Bir-Hakeim metro station, *boulevard de Grenelle* (Paris’ 15. arrondissement), noen få meter fra hvor *Vel d'Hiv* en gang var.
**Rafle du Vel' d'Hiv** («oppsamlingen» eller «raidet» av Vel' d'Hiv, fra den franske forkortelsen av *Vélodrome d'hiver*, eller «vinter-velodromen») er navnet på den oppsamlingen av jøder rett nord for Paris som foregikk 16. juli 1942 i Frankrike. 

På ordre fra Nazi-Tyskland ble det utført en massearrestasjon av jøder i Paris under kodenavnet *Opération Vent printanier*, «Operasjon vårbris». Betegnelsen «Vel' d'Hiv-oppsamlingen» er avledet fra kallenavnet på Vélodrome d'hiver («Vintervelodromen»), en sykkelvelodrom og stadion hvor flertallet av ofrene ble midlertidig fengslet. oppsamlingen, assistert av det franske politiet, var en av flere målrettede aksjoner for å utrydde den jødiske befolkningen i Frankrike, både i den okkuperte som i *zone libre*, den frie sonen, som var administrert av Vichy-regimet. I henhold til nedtegnelser fra *Préfecture de Police*, politiet i Paris, ble 13 152 jøder arrestert, inkludert mer enn 4 000 barn. De ble oppbevart fem dager i Vélodrome d'hiver under ekstremt sammentrengte forhold, bort imot helt uten mat og minimalt med vann, og ingen sanitære fasiliteter som toaletter. Flere døde og over hundre begikk selvmord. De som prøvde å flykte ble skutt av fransk politi. Over 8000 var ved Velodrom d'Hiver og resten ble holdt ved interneringsleirer i Drancy, Pithiviers, og Beaune-la-Rolande. De ble deretter fraktet i godsvogner til Auschwitz for å bli massemyrdet.

Den franske presidenten Jacques Chirac ba om unnskyldning i 1995 for den medvirkende rollen som franske politimenn og tjenestemenn utførte og bidro til oppsamlingen. I 2017 beklaget president Emmanuel Macron særskilt for den direkte rolle og det ansvar som den franske stat hadde i oppsamlingen og derav i Holocaust.

Hendelsen i fiksjon
-------------------

* I spillefilmen *Mr. Klein* (1976) opplever hovedpersonen Rafle du Vel' d'Hiv.
* I romanen *Saras nøkkel* (2006) av Tatiana de Rosnay spiller hendelsen en viktig rolle.

Referanser
----------

1. ↑   «Pourquoi le rafle n'a pas ateint son objectif» Arkivert 3. juli 2008 hos Wayback Machine. (PDF), *AIDH.org*, s. 52.
2. 1 2  «The Vel' d'Hiv Roundup» Arkivert 27. april 2014 hos Wayback Machine. *The Holocaust in France*. Yad Vashem.
3. ↑  Goldman, Russel (17. juli 2017): «Macron Denounces Anti-Zionism as ‘Reinvented Form of Anti-Semitism’», *New York Times*

Eksterne lenker
---------------

(en) The Holocaust in France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* *Case Study: The Vélodrome d'Hiver Round-up: July 16 and 17, 1942*, Online Encyclopedia of Mass Violence
* Le monument commémoratif du quai de Grenelle à Paris

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Alpe Cermis** eller **Monte Cermis** er et fjell i de italienske alper, i fjellkjeden Lagorai sør i dalen Val di Fiemme. Toppen ligger i kommunen Cavalese i Trentino. Fjellet har en høyde på drøyt 2200 moh.

Fjellet brukes blant annet til skiidrett, for det meste alpint, men også siden 2007 som avslutning på langrennsløpet Tour de Ski. I langrennskonkurranasen bruker man den nederste delen av alpinanlegget, opp til 1300 meters høyde.

To store ulykker har hendt med gondolbanen som går fra landsbyen Cavalese og opp på fjellet. 42 mennesker omkom da en kabel brast og sendte gondolen ned i dalsiden i 1976, den verste kjente ulykken med en gondolbane. I taubaneulykken i Cavalese 1998 kuttet et amerikansk krigsfly en kabel under et treningsoppdrag, og 20 mennesker omkom.

Referanser
----------

1. 1 2  «Final Climb - Alpe Cermis». *whowins.worldofxc.com* **(engelsk)**. Besøkt 9. januar 2019.
2. ↑  «Six Russians die on Alps ski slope». *BBC News*. British Broadcasting Corporation. 5. januar 2013.
3. ↑  «42 Skiers Are Killed in Italy When Cable Car Falls 200 Feet». *The New York Times* **(engelsk)**. 10. mars 1976.
4. ↑  Molinari, Maurizio; Mastrolilli, Paolo (13. juli 2011). «"È colpa nostra, dobbiamo pagare"». *La Stampa* **(italiensk)**. Besøkt 13. juli 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Russåga**, eller Russelva, er ei elv i Saltdal kommune i Nordland, som renner mot øst i Jarbrudalen fra Kvitbergvatnet. Ved Russånes møter Russåga Saltelva, som munner ut i Saltdalsfjorden ved Rognan. Russåga er del av Saltdalsvassdraget, det tredje største vassdraget i Nordland fylke.

Russåga mottar mange små sidebekker fra et område med noen flere mindre innsjøer. Største innsjø er Kvitbergvatnet.

Grotta Russågrotta i Russåga er det største uregulerte underjordiske løp som er kjent i Norge.

Elva danner også Jarbrugrotta som står under vann og er mer enn en kilometer lang. I 2011 klarte dykkere å ta seg gjennom grotta og finne en åpning til terrenget i den andre enden.

Øvre del av Russågas løp består av en rekke jordbruer som er adskilt av større kollapsdoliner, derav navn på flere steder i dalen som heter Jordbru eller Jarbdru.

Det har vært planer for utbygging av elva, men dette har blitt avslått, da verneinteressene i dette unike området er for store.

Referanser
----------

1. ↑   *Store norske leksikon*
2. ↑  , *Kartverket*
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 24. november 2011. Besøkt 4. januar 2014. ,*Norges vassdrags- og energidirektorat*
**Langøysund-forliket** betegner en overenskomst mellom Magnus den gode og kystbøndene som fant sted på Langøy i år 1040.

Ved Langøysund hadde Alfiva-lovene blitt kunngjort for kystbøndene, etter å ha blitt innført av danekongen Knut den mektige ved hans erobring av landet i 1028. Lovene som blant annet gjorde det forbudt å reise utenlands uten kongens tillatelse hadde ikke falt i god jord. Nordmennene begynte å ane et kongelig hardstyre; de var ikke vant med slik urett, og ville ikke være kongens treller. Det å legge viktige hendelser til steder som tidligere hadde spilt en rolle i historien var trolig en viktig årsak til at kystbøndene ønsket et tingmøte på Langøy. Langøysund på Nordmøre ligger i tillegg geografisk midtveis mellom vestlendinger og trøndere. 

Det ble stevnet til tings, et uvanlig ting; der målsmenn for både Gulatinget og Frostatinget ble innkalt. Et tolvmannsråd, anført av Sigvat skald, evnet omsider i 1040 å tale den regjerende kongen, Magnus den gode, til rette. Flatøybok inneholder detaljer om Sigvats kvad. For å få bort Alfiva-lovene ville tingopposisjonen avholde et ekstraordinært ting i samsvar med lovene fra Håkon den gode. Tinget skulle gi legitimitet for reformvedtak, ikke kongens vilje. Etter harde forhandlinger opphevet Magnus noen av lovene og gjenopprettet utreisefrihet. Stedet der de forhatte Alfiva-lovene ble gjort kjent kom også til å bli stedet der lovene tok til å møte sin begynnende avslutning. Tingmøtet utgjorde en viktig seier for tingsystemet og gikk inn i historien som **Langøysund-forliket**; og deretter fikk den unge Magnus tilnavnet *den gode*.

Forliket i Langøysundet kan ses som Norges første storting sammenlignet med de andre overregionale tingene i landet. Vedtakene kan i europeisk sammenheng betraktes som et av de første store frihetsdokumentene i europeisk middelalderhistorie (om lag 175 år før Magna Carta).

Referanser
----------

1. ↑  snl.noStokkan, John; Thorsnæs, Geir: Averøy i Store norske leksikon på snl.no. Hentet 8. desember 2021
2. 1 2 3  Titlestad, Torgrim; "Vikingtid - motstandsrett og folkestyre" p.111-117; SAGAbok forlag; ISBN 978-82-91640-91-4
Olof Sundbys gravstein i Lund.
**Olof Sundby** (født i Karlskoga 6. desember 1917, død i Lund 6. desember 1996) var en svensk prest og erkebiskop.

Han ble viet til prest i Karlstad 1943 og var deretter stiftsadjunkt og forstander for Dömle stiftsgård. Han var sogneprest i Lunds Sankt Peters klosters og Norra Nöbbelövs menigheter 1960–70. Samtidig var han lærer ved den praktiske presteutdanningen i Lund. Han var biskop i Växjö stift 1970–72 og erkebiskop i Uppsala stift 1972–83. 

Han var aktiv i økumenisk arbeid og var blant annet leder av Svenska ekumeniska nämnden 1972-83 og president i Kirkenes Verdensråd 1975–83. I Sverige var han initiativtager til det kristne Liv och Fred-institutet i Uppsala. Han ble i 1959 teologie doktor på en avhandling med tittelen *Luthersk äktenskapsuppfattning. En studie i den kyrkliga äktenskapsdebatten i Sverige efter 1900* og ble dosent i teologisk etikk ved Lunds universitet samme år. Han ble teologisk æresdoktor ved universitetet i București 1977.

Det var Olof Sundby som forrettet under Bryllupet mellom Carl XVI Gustaf og Silvia Sommerlath den 19. juni 1976. 

Sundby er begravet på Klosterkirkgården i Lund.

Bibliografi
-----------

* *Luthersk äktenskapsuppfattning  : en studie i den kyrkliga äktenskapsdebatten i Sverige efter 1900.* – Lund 1959
* *Tradition och förnyelse  : herdabrev till Växjö stift* Lund 1970

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Carl Olof Werner Sundby», Svensk biografisk leksikon-ID 34699[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 17. september 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   kulturgravar.se, «Klosterkyrkogården Lund - Olof Sundby», YouTube-videoidentifikator 9WurEjmDkOM, besøkt 14. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Biografi i Svensk Biografisk Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Alpaca Ensemble** er et norsk samtidsmusikkensemble med varierende besetning, forankret i den klassiske pianotrioen Alpaca Trio og komponist og saksofonist Eirik Hegdal som har komponert musikk til flere av ensemblets utgivelser. Trioen, som fortsatt er kjernen i ensemblet, ble stiftet i Trondheim i 1996, og består av Sigrid Elisabeth Stang (fiolin), Marianne Baudouin Lie (cello) og Else Bø (piano). Ensemblets musikk ligger i krysningspunktet mellom jazz og samtidsmusikk.

Ensemblet har gitt ut EP-en *Skråpanel* og albumene *Tapet Tapet* (Jazzaway, 2007), *Elevator* (Øra Fonogram, 2010) og *Systema Naturae* (Øra Fonogram, 2010). For *Systema Naturae* ble de nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen samtidsmusikk mens Lene Grenager ble nominert i klassen samtidskomponist for musikken til samme album. Tor Haugerud deltar på perkusjon på *Tapet Tapet*. Musikken til *Elevator* er skrevet av Hegdal, med tekst av Matt Burt. Foran Spellemannprisen 2021 ble de nominert i klassen samtid for *Rehnqvist & Lindquist* mens Eirik Hegdal ble nominert i klassen TONOs komponistpris for musikken til ensemblets album *The Sky Opens Twice*.

De har blant annet samarbeidet med Øyvind Brandtsegg (komponist/elektronikk), sangeren Anne-Lise Berntsen og flere samtidskomponister.

I 2013 ble de utnevnt til Årets (utøvende) fylkeskunstner i Sør-Trøndelag. Ensemblet mottok samtidsmusikkprisen Årets utøver 2020 fra Norsk Komponistforening.

Diskografi
----------

* *Tapet tapet* (2007)
* *Hvor i Rømmegrøt er Melkeveien? - et musikalsk hørespill for barn* (2008)
* *Elevator* (2010)
* *Systema Naturae* (2010)
* *Moving Slow* (2014) - med Eirik Hegdal
* *O No Love, You're Not Alone* (2015)
* *Mekatonia* (2017) - med Eirik Hegdal
* *Synden & Gleden* (2019) - med Unni Løvlid
* *Rehnqvist & Lindquist* (2021)
* *The Sky Opens Twice* (2021) - med Eirik Hegdal og Thea Ellingsen Grant

Referanser
----------

1. ↑  «En dobbel Hegdal, takk!». *nettavisen.no*. 15. januar 2022. Besøkt 27. februar 2022.
2. ↑  «Spellemann-nominasjoner 2010». *tono.no*. 13. januar 2011. Besøkt 27. februar 2022.
3. ↑  «Dette er årets nominerte». *dagbladet.no*. 11. februar 2022. Besøkt 27. februar 2022.
4. ↑  «Fylkeskommunens informasjon om utnevnelsen». Arkivert fra originalen 25. juni 2016. Besøkt 21. juni 2016.
5. ↑  «Prisutdeling - Årets utøver 2020 - Spillerom Søndag». *NRK Radio* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 16. mai 2021. Besøkt 16. mai 2021.
6. ↑  «Alpaca Ensemble er Årets utøver 2020». Arkivert fra originalen 16. mai 2021. Besøkt 16. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* om Alpaca Ensemble på Eirik Hegdals offisielle nettsted
* (en) Alpaca Ensemble på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Alpaca Ensemble på MusicBrainz Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**James Livingstone Duthie** (født 27. oktober 1957), britisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.

Duthie vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det britiske laget som på tredjeplass i landhockeyturneringen bak Pakistan og Vest-Tyskland. Storbritannia tapte semifinalen med 0-1 mot Vest-Tyskland og vant bronsefinalen mot Australia med 3-2. Duthie spilte sju kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronse Bronse i landhockey, menn Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 25. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Duthie – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) James Duthie – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) James Duthie – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Duthie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
*Combat du Cap Lézard*, fremstilling malt av Jean Antoine Théodore de Gudin..
**Slaget ved the Lizard** (fransk *Combat du Cap Lézard*) fant sted den 21. oktober 1707 under den spanske arvefølgekrigen nær Lizard Point i Cornwall med to franske skvadroner under René Duguay-Trouin og Claude de Forbin og en engelsk konvoi, eskortert av en skvadron under kommandant Richard Edwards.

Duguay-Trouin og Forbin var to av de mest vellykkede franske marinekommandantene og de hadde påført den allierte handelsflåten store tap.

Slaget
------

Den 20. oktober 1707 la en stor handelsflåte på 80 til 130 engelske skip ut fra Plymouth på vei mot Portugal med forsyninger til krigen i Spania. Det var fem engelske eskorteskip, under kommandant Edwards, som fulgte disse.

Dagen etter, nær Lizard Point, ble de oppdaget av to franske skvadroner med seks skip i hver. Teknisk sett var Forbin den øverste franske offiseren, men Duguay-Trouin var mer aggressiv, og skipet hans ledet angrepet og påførte mest skade, etter at Forbin hadde oppdaget den britiske konvoien.

Dette slaget ble nesten en total seier for franskmennene: «Cumberland», «Chester» og «Ruby» ble senket, men «Royal Oak» kom seg inn til Kinsale med noen handelsfartøy. «Devonshire» forsvarte seg selv i flere timer mot syv franske skip, før hun tok fyr og eksploderte, bare to av 900 mann overlevde.

Involverte skip
---------------

### Storbritannia (Richard Edwards)

* HMS «Cumberland» 80 – kapret av «Lys» og «Gloire»
* HMS «Devonshire» 80 – eksploderte
* HMS «Royal Oak» 76 – unnslapp
* HMS «Chester» 50 – kaptein John Balchen - kapret
* HMS «Ruby» 50 – kapret

Referanser
----------

1. ↑  Allen p.103

Kilder
------

* Allen, Joseph. *Battles of the British Navy: from A.D. 1000 to 1840*. Bell & Daldy publishing (1872) ISBN: B00087UD9S
| Andre slaget ved Dogger Bank |
| --- |
| Konflikt: den amerikanske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 12. desember 1781 |
| Sted | Biscayabukten, 240 km sørvest for Ushant |
| Resultat | Britisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Frankrikes flagg Frankrike | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
| Frankrikes flagg Luc Urbain de Bouexic | Storbritannias flagg Richard Kempenfelt |
| Styrker |
| 19 linjeskip | 13 linjeskip |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Europeisk farvann, 1778–82 |
| --- |
| Ushant 1 – Kapp St. Vincent – Doggerbank – Ushant 2 – Kapp Spartel |

Det **andre slaget ved Ushant** var et sjøslag som ble utkjempet mellom franske og britiske skvadroner nær Ushant den 12. desember 1781 under den amerikanske uavhengighetskrigen.

En fransk konvoi seilte fra Brest den 10. desember med forsterkninger og forsyninger til Ostindia og Karibia, beskyttet av en flåte på 19 linjeskip ledet av Luc Urbain de Bouexic. Den britiske skvadronen på 13 linjeskip ledet av kontreadmiral Richard Kempenfelt i HMS *Victory* som hadde blitt beordret til sjøs for å avskjære den ventede konvoien, avskar franskmennene den 12. desember. De Bouexics flåte lå i motvind i forhold til konvoien som gjorde at britene kunne kapre 15 handelsskip før de franske skipene kunne gripe inn.

Den franske konvoien ble senere spredt i en storm og de fleste skipene ble tvunget til å returnere til havnen. Bare to av fem linjeskip som var ment for Karibia ankom tidsnok til slaget ved Saintes i april.
**Charles Guiteau** (født 8. september 1841 i Freeport i Stephenson County i Illinois, død 30. juni 1882 i Washington DC) var en amerikansk jurist som myrdet USAs president James A. Garfield. Han ble henrettet ved henging.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, omvekslende liv

Guiteau planla å studere ved University of Michigan, men fordi han ikke bestod opptaksprøvene kom han ikke inn på universitetet.[]

Han brukte mye penger på å starte et advokatfirma i Chicago, men han hadde bare én sak i retten, og de fleste av hans tilfeller resulterte i rasende klienter og mye kritikk.[]

Han begynte deretter med teologi og publiserte en bok om emnet kalt *The Truth*, som var nesten helt plagiert fra arbeidet til John Humphrey Noyes.[]

### Drapsmann

Deretter begynte han å interessere seg for politikk. Den 2. juli 1881 skjøt han president James A. Garfield med to skudd bakfra. Etter en lang og smertefull kamp mot infeksjoner, som muligens kom som følge av kirurgenes uvaskede hender og ikke-steriliserte instrumenter,[] døde Garfield den 19. september, 11 uker etter å ha blitt skutt. De fleste moderne leger i USA er kjent med saken og mener at president Garfield lett kunne overlevd med sterilt medisinsk behandling, som var vanlig praksis i USA bare ti år senere.[]

Da Garfield døde ble Guiteau anklaget for drap. Rettssaken mot ham startet 14. november 1881 i Washington, DC. Han dikterte sin selvbiografi til New York Herald. Han var uvitende om folkets hat mot ham, selv etter at han nesten ble drept to ganger.[] Han smilte og vinket til journalister og tilskuere på vei inn og ut av rettssalen, tilsynelatende glad for å være i sentrum for oppmerksomhet.[]

På et tidspunkt hevdet Guiteau at president Garfield ikke ble drept av hans skudd, men av legenes dårlige hygiene.[] Imidlertid hadde ikke argumentet hans noe juridisk støtte. Han ble funnet skyldig i mord på presidenten den 25. januar 1882. Da dommen ble lest opp ropte Guiteau en rekke forbannelser og uanstendigheter til juryen før han ble ført bort av vakter til sin celle for å avvente henrettelse. 

Han ble hengt den 30. juni 1882 i District of Columbia. Av de fire morderne på USAs presidenter levde Guiteau lengre enn noen etter offerets død.[] I hans tilfelle levde han i ni måneder etter presidentens død.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Charles Julius Guiteau, BNF-ID 16682077r[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Charles Julius Guiteau, Find a Grave 429, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Charles J. Guiteau, SNAC Ark-ID w66q21dg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* History House's account of Guiteau's life and the assassination of Garfield, part 1, 2 and 3.
* The Truth and the Removal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
***Super Bomberman R*** er et action-hjernetrimspill utviklet av Konami og HexaDrive, og utgitt av Konami.

Spillet kom ut den 3. mars 2017 til Nintendo Switch og er det første spillet i *Bomberman*-serien siden *Bomberman Live: Battlefest* som kom ut i 2010 til Xbox 360. *Super Bomberman R* inneholder en kampanje og en flerspillermodus med støtte for opp til 8 spillere.

Spilleren må slippe bomber for å beseire alle motstanderne. Spillet går over 50 etapper, og tilbyr også flerspiller-modus for opp til åtte spillere. Man kan velge mellom til sammen 19 forskjellige slagmarker. Foruten den klassiske arenaen, finnes det også nivåer med blant annet springbrett, bevegelige blokker, eller forskjellige andre utfordringer. Hvert område har hver deres unike stil.

Handling
--------

Spillet begynner med at keiser Buggler gjenoppliver fem nye roboter, for å være hans nye håndlangere, Five Dastardly Bombers. I mellomtiden, på Planet Bomber, bor Bomberman Brothers; åtte roboter skapt for å være universets helter. Men det bare den aller eldste broren, White, som har nødvendig mentalitet og disiplin for å ta på seg denne rollen. Han får ikke sine yngre søsken til å ta oppdragene deres på alvor.

Black er en selvopptatt livsnyter, Pink er mer opptatt av mote og sladder, Blue sover hele dagen. Green er en listig snik som bruker sin status som lillebror til å manipulere de eldre søsknene sine. White tar på seg en ny utfordring, og tvinger søsknene sine til å bli med ham når han skal reise til Starry Sky Nebula for å møte Buggler og hans fem håndlangere.

Referanser
----------

1. ↑  «Super Bomberman R shows a side of the Switch that's a little unloved at launch». *Eurogamer*. Besøkt 4. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Super Bomberman R* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Super Bomberman R* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**SuperVillain Studios** er en amerikansk videospillutvikler som utvikler spill for Wii, Nintendo DS, Xbox, Xbox 360, PlayStation 3, PlayStation 2, PlayStation 4 og PlayStation Portable.

Selskapet ble etablert i januar 2004 av Tim Campbell, Steve Ganem og Chris Rausch i Costa Mesa i California. Selskapet besto i starten bare av seks personer, som da utviklet nivåer og flerspillerfunksjonaliteten for *Tony Hawk's Underground 2*, som ble hovedsakelig utviklet av Neversoft. Selskapet vokste gjennom kontrakter og avtaler med Activision, som ledet dem til å etterhvert utvikle *Dungeon Siege: Throne of Agony* for PSP for 2K Games.

Siden den gang har de portert diverse spill, for det meste individuelle spill på kontrakt, blant annet *Flow* for Sony.

Referanser
----------

1. ↑  «SuperVillain Studios, Inc. (Company) - Giant Bomb». *www.giantbomb.com*. Besøkt 26. januar 2016.
2. ↑  «GameSpy: SuperVillain Studios». *www.gamespy.com*. Besøkt 26. januar 2016.
3. ↑  «SuperVillain Studios Games». *IGN*. Arkivert fra originalen 28. oktober 2016. Besøkt 26. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Videospill

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Garegin Sargisian** (borgerlig navn *Nsjan Sargisian*, vestarmensk *Karekin Sarkisian*; født 27. august 1932 i Kesab, Syria, død 29. juni 1999 i Jerevan, Armenia) var som **Garegin II** katolikos av Kilikia (1983–1995) og etterpå som **Garegin I** katolikos av hele Armenia og dermed det åndelige overhodet for den armenske apostoliske kirke (1995–1999).

Garegin studerte i Oxford fra 1957 til 1959. Han ble ordinert til biskop av Teheran i 1964. Fra 1971 var han biskop av Isfahan og fra 1973 erkebiskop av Øst-USA.

Katolikos Khoren I av Kilikia utnevnte Garegin i 1977 til sin «hjelpekatolikos» (*katolikos-koadjutor*). Etter Khorens død i 1984 overtok han ledelsen av katolikatet.

Fra 1988 hadde Garegin jevnlig kontakt med katolikos Vazgen I av Armenia i Edzjmiatsin og bidro sterkt til en normalisering av forholdet mellom de to katolikatene.[] Etter Vazgens død i 1994 ble Garegin valgt til ny katolikos av hele Armenia og innehadde vervet frem til sin egen død i 1999.

Referanser
----------

1. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Karekin (Karekin I.), Brockhaus Online-Enzyklopädie-id karekin-karekin-i[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vazgen I** | **Katolikos av hele Armenia**(1995–1999) | Etterfølger:**Garegin II** |
| Forgjenger:**Khoren I** | **Katolikos av Kilikia**(1983–1995) | Etterfølger:**Aram I** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU
 |