recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sajat Nova** (armensk Սայաթ-Նովա *Sayat’-Nova*; persisk og aserbajdsjansk سایات‌نووا; georgisk საიათ-ნოვა (født 14. juni 1712, død 22. september 1795 i Haghpat), «sangenes konge», var den armenske dikteren og *asjiken* **Harutjun Sajatjans** tilnavn. Han regnes som den største *asjik* eller folkesanger i Kaukasus.

Sajat Novas mor, Sara, var født i Tbilisi, mens faren, Karapet, enten var født i Aleppo eller Adana. Sajat Nova kjente kunsten å dikte, synge og spille på kamantsje. Han opptrådte ved Erekle II av Georgias hoff, hvor han også var diplomat. Etter å ha forelsket seg i kongens datter mistet han stillingen ved hoffet, og tilbragte resten av livet som en vandrende sanger. I 1795 ble han drept av Aga Mohammed Khans soldater i klosteret Haghpat.

Skjønt han skrev flere tusen sanger, finnes det i dag omkring 220 som tilskrives ham. Av disse er omkring 70 på armensk, 120 på tyrkisk og 30 på georgisk. Sajat Nova kjente også arabisk og persisk. I Kaukasus er han fremdeles populær, og regnes som sin tids største folkesanger.

Sajat Novas liv er skildret i Sergej Paradzjanovs film Sajat Nova (Цвет граната, «Granateplets farge») fra 1968. Den armenske komponisten Aleksander Arutjunjan skrev en opera med navnet *Sajat Nova* til hans ære.

Referanser
----------

1. ↑   International Music Score Library Project, oppført som Sayat-Nova, IMSLP-identifikator Category:Sayat-Nova, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, oppført som Sayat Nova, Find a Grave 10126337, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Sayat-Nova, SNAC Ark-ID w6k073nh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Kratkaja literaturnaja entsiklopedija[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sayat-Nova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sajat Nova på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Sajat Nova hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Sajat Nova på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sajat Nova på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Sakarias Jonsson Skancke** (født 4. oktober 1601 i Innvik, død 22. januar 1689 i Seljord) var en norsk geistlig, som var sogneprest i Seljord 1633–1689 og prost i Øvre Telemark prosti 1653–1683. De første kirkebøkene i Seljord er fra hans tid som sogneprest, og inneholder en utførlig selvbiografi. Han var en av de 87 representantene for den norske geistlige standen som undertegnet Enevoldsarveregjeringsakten, Danmark-Norges nye forfatning, i august 1661.

Han ble født på Langved prestegård og var sønn av prost i Nordfjord Jon Mogensen Skancke, som ble halshugget i 1617. Hans morfar var biskop i Bjørgvin Anders Foss. Etter privatstudier hos den senere biskop Niels Paasche i Bergen ble han student ved Københavns Universitet i 1623. I 1628 ble han kapellan hos presten Knud Bang i Nordfjord, senere hos presten Peder Pedersen i Alstahaug, og var huslærer hos presten Zacharias Christophersen Holck i Romsdal. Han ble residerende kapellan til Solum og Melum i 1631 og ble 5. mai 1633 sogneprest i Seljord, der han virket i 56 år frem til sin død. 4. august 1653 ble han også valgt til Peder Povelsson Paus' etterfølger som prost i Øvre Telemark.

Sakarias Jonsson Skancke har et stort antall etterkommere i Seljord.

Referanser
----------

1. ↑  Allan Tønnesen (red.), *Magtens besegling. Enevoldsarveregeringsakterne af 1661 og 1662 underskrevet og beseglet af stænderne i Danmark, Norge, Island og Færøerne*, utgitt av det skandinaviske Heraldisk Selskap på Syddansk Universitetsforlag, Odense 2013, ISBN 9788776746612
2. ↑  Tov Flatin, *Seljord*, bd. 1
3. ↑  Roger de Robelin, *Skanke-ätten* (s. 330–332), Røros 1995, ISBN 82-993791-0-5
4. ↑  Odd Karlberg, *Skanke-ætlingar i Seljord : dei fyrste fem generasjonane*, Seljord sogelag, 1992
Gateskilt i Rethymno til ære for øya Psara: *Psaron (genetivformen) gate, den historiske øya fra 1821-revolusjonen*
**Nygresk språk**, i dagligtale kun gresk, også kalt moderne gresk ((Νέα) Ελληνικά, (Νέα) Ελληνική eller Νεοελληνική; *Nea Elliniká, Elliniki*), er et levende språk som tales og skrives i Hellas i dag, men har utviklet fra gammel eller klassisk gresk. Det er et av de eldste indoeuropeiske språk i Europa. Det er et av EUs tjue offisielle språk. Gresk snakkes også som et minoritetsspråk i blant annet Sør-Italia og Albania. Det har også vært store gresktalende minoriteter rundt Svartehavet og spesielt i Tyrkia langt ut på 1900-tallet. Totalt er det rundt 13,4 millioner som snakker gresk som morsmål.

Siden slutten på middelalderen har det eksistert i to former: *Dimotiki* – Δημοτική («det folkelige») og *katharévusa* – Καθαρεύουσα («det rene»). Katharevusa er en klassiserende form, som særlig på 1800-tallet og 1900-tallet ble brukt i litteratur, juridiske akter, vitenskapelige publikasjoner og på offentlige dokumenter. Dimotiki er den vanligste formen for nygresk, som ligger nær talespråket, og det er denne som nå er offisisielt språk i Hellas, selv om man fortsatt ofte kan se katharevusa-former.

Nygresk er på mange måter forskjellig fra klassisk gresk, blant annet gjennom påvirkning fra andre språk gjennom middelalderen, og ved store endringer i grammatikken. Slektskapet er dog meget klart, og en som leser nygresk vil oftest kunne forstå en stor del av en klassisk tekst og det meste av en nytestamentlig tekst.

Det undervises i gresk på en del norske universiteter, og moderne gresk er etterspurt innenfor shipping, oljeindustri og andre deler av næringslivet, for eksempel innenfor turisme, forlags- og oversettervirksomhet og lignende.

Referanser
----------

1. ↑  «What are the oldest european languages?», *GTElocalize* 22. februar 2022
2. ↑   «Greek», *Ethnologue: : Languages of the World* (18 utg.). 2015.
3. ↑  «40-gruppe – Moderne gresk», *Universitetet i Oslo*

Se også
-------

* Gresk språk

Eksterne lenker
---------------

* Portal for det greske språket (moderne og antikke) tilhørende Center for the Greek Language
* Hellenic National Corpus tilhørende Institute for Language & Speech Processing
* Lydeksempler på moderne gresk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
***Epistomentis*** er en slekt av biller som hører til familien praktbiller (Buprestidae). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En middelsstor (20-25 millimeter), avlange, blankt svart praktbille uten metallisk glans. Pronotum har en smal, oransje midtstripe og oransje sidekanter, dekkvingene er brungule til rødbrune med en svart lengdestripe som noen ganger er nesten forsvunnet. Dekkvingene har en skarp pigg i spissen.

Levevis
-------

Arten holder til i den såkalte valdiviske regnskogen. Larvene utvikler seg på døde stokker av sørbøk (*Nothofagus*), der de eter av den indre barken og sevjelaget. Billen kan også angripe levende trær, men da helst slike som er svekket. De voksne billene er aktive om sommeren og relativt vanlige.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika (Chile og Neuquén-provinsen i Argentina).

Systematisk inndeling
---------------------

Inndelingen følger 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien praktbiller, Buprestoidea
			* Familien praktbiller, Buprestidae
				+ Underfamilien Buprestinae Leach, 1815
					- Stammen Epistomentini Levey, 1978
						* Slekten *Epistomentis* Solier, 1849
							+ *Epistomentis pictus* (Gory, 1841)

Referanser
----------

1. ↑  insectoid.info - Buprestinae

Kilder
------

* Nettside om *Epistomentis pictus*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Epistomentis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Epistomentis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Epistomentis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Epistomentis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Via Latina i Parco archeologico delle Tombe di via Latina.

**Via Latina** var en vei i antikkens Italia. Veien gikk fra Roma til Casilinum, der den gikk inn i Via Appia. Såvel Via Appia som Via Latina begynte ved Serviusmurens Porta Capena. Veiene delte på seg inne i Roma (området mellom dem var fullt med gravmonumenter) og gjennom Aurelianusmuren tok de forskjellige porter: via Latina gikk gjennom Porta Latina.

Via Latina fulgte så elven *Trerus* (dagens Sacco) og videre over sletten og til noen av hernikernes byer: Anagnia, Ferentinum, Frusino blant andre. Via Latina fortsatte til Fregellae der den krysset elven Liris og siden gjennom Aquinum og Casinum. Via Latina fortsatte siden mellom Appenninene og Roccamonfina - opprinnelig hadde veien her gått over fjellene mot Venafrum. På så sett var det lett å nå Samnium, og de veier som bar til Aesernia, Cubulteria, Alifae og Telesia.[]

Man tror att man også bygde en alternativ strekning gjennom Rufrae (dagens Presenzano) og San Pietro Infine som forkortet veien. Den alternative strekningen og hovedstrekningen møttes nær Caianello. Via Latina fortsatte der til Teanum, Cales og Casilinum (dagens Capua), der veien krysset Volturno og knyttet an til Via Appia.[]

Via Latina var på 129 romerske mil mellom Rom og Casilinum. Den eldre strekningen (som passerte Venafrum) var 135 romerske mil. Den alternative strekningen via Rufrae var 126 romerske mil.[]

Via Latina bærer ikke navn etter den som lot bygge den, til forskjell fra flere andre romerske veier. Dette er en indikasjon på at veien er eldre enn mange av de andre veiene. Etruskerne benyttet også veien da de koloniserte Campania 1 000-700 f.Kr. En annen indikasjon er at veien er krokete. Den har med andre ord formodentlig fulgtt de naturlige forutsetninger for veibygging.[]

Det finnes levninger av Via Latina, ikke minst i parco degli acquedotti i Roma.[]

Referanser
----------

1. ↑  «A Topographical Dictionary of Ancient Rome, London: Oxford University Press, 1929. artikkelen Via Latina».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Via Latina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
Xkekén Foto: Haakon S. Krohn 
**Xkekén** (yukatansk maya: *X'keken*) er en cenote like nord for landsbyen Dzitnup i Valladolid kommune i den meksikanske delstaten Yucatán. Den er også kjent som «Den blå hula». Xkekén utgjør en underjordisk grotte med en liten åpning i taket hvor sola skinner inn, noe som skaper et turkisblått vannspeil. I taket henger det stalaktitter. Vannspeilet er om lag 30 ganger 20 meter bredt, og har en dybde på mellom én og 20 meter.

Cenoten ble oppdaga i 1950, da en lokal bonde lette etter en gris han hadde mista. Dette er også opprinnelsen til navnet *X'keken*, som betyr «gris» på yukatansk maya. Cenoten er åpen for besøkende, og kan benyttes til bading og snorkling. I gangavstand fra Xkekén ligger en annen cenote, Samulá.

Eksterne lenker
---------------

* Xkekén Arkivert 6. januar 2017 hos Wayback Machine. hos Secretaría de Desarrollo Urbano y Medio Ambiente del Estado de Yucatán
* Xkekén og Samulá på Valladolids offisielle nettsted
* «Visita los cenotes Samulá y X’kekén en Valladolid»] hos Mayan Travel
**Xofigo**, tidligere kalt **Alpharadin**, er et legemiddel som brukes for behandling av kreft med spredning til skjelett. Xofigo er basert på en målsøkende radium 223-isotop som bestråler og dreper kreftceller i skjelettet med radioaktiv alfastråling. Radium 223 er en kortlivet isotop som er mindre farlig enn tradisjonelt brukt radium.

For prostatakreft med spredning til skjelett er Xofigo godkjent i USA, er under godkjenning i Europa, mens den for brystkreft er i 2. fase. Legemiddelet har basis i forskning utført på Radiumhospitalet og Kjemisk institutt ved Universitetet i Oslo, og ble utviklet av selskapet Algeta, som nå er kjøpt opp av legemiddelselskapet Bayer. Produksjon og distribusjon av Alpharadin til kliniske studier har blitt gjennomført av Institutt for energiteknikk på Kjeller, og her ble også den første kommersielle produksjonslinjen for Xofigo innviet i 2013.

Det er få behandlingsmuligheter ved kreft med spredning til skjelett. Taxotere gir noe økt levetid, men har store bivirkninger. Resultatene fra Alpharadin fase 2-utprøvingen viste nesten 50 % økt levetid og tilnærmet ingen bivirkninger. Utprøvingen var begrenset til 4 serier med behandling av svært syke pasienter. Det er sannsynlig at bruk tidligere i sykdomsforløpet og flere behandlingsserier kan øke levetiden ytterligere hvis det ikke påvises alvorlige bivirkninger. Resultatene fra fase 2-utprøvingen ble publisert i Lancet Oncology. 

Behandlingen skjer i form av 6 enkle injeksjoner, en hver måned. Xofigo gis i tillegg til beste kjente nåværende behandlingspraksis.

Eksterne lenker
---------------

* Algeta nettsted Arkivert 20. august 2008 hos Wayback Machine.
* Lancets publisering om Alpharadin
* Info om Apharadin fra forskere ved Radiumhospitalet
* Historisk dag for nytt, IFE-produsert kreftlegemiddel

  


| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
Regjeringen Sandler. Sittende fra venstre: Olsson, Sandler, Undén, Nothin. Stående fra venstre: Levinson, Möller, Schlyter, Wigforss, Larsson, Linders, Svensson, Hansson.
**Rickard Sandlers regjering** var en sosialdemokratisk regjering som tiltrådte 24. februar 1925 og gikk av 7. juni 1926.

Rickard Sandler ble statsminister etter Hjalmar Brantings plutselige død. Noen måneder rammet et nytt dødsfall regjeringen da finansminister Fredrik Vilhelm Thorsson døde.

Det store spørsmålet for denne regjeringen var kutt i militærutgiftene, noe en klarte med støtte fra det liberale partiet. Regjeringen gikk av i juni 1925 på grunn av Stripakonflikten, der hovedspørsmålet var om arbeidsløse måtte ta arbeid på arbeidsplasser der det eksisterte arbeidskonflikter. Sandler sa: «Det är bättre att denna regering faller än att regeringsmakten lämnas att förfalla».


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Regjeringen Branting III** | **Sveriges regjering**(1925–1926) | Etterfølger:**Regjeringen Ekman I** |
Xi'ans bymur
*Que*tårn (闕) langs murene rundt Tangtidens Chang'an, som gjengitt på dette murmaleriet fra 700-tallet i Li Chongruns (682–701) gravmæle, i Qianlingmausoleet i Shaanxi
**Xi'ans befestninger**, rundt en av det gamle Kinas hovedsteder, er en av landets eldste og best bevarte. 

Byggingen av den første bymuren rundt daværende Chang'an begynte år 194 f.Kr. og pågikk i fire år. Den muren målte 25,7 km i lengde og var 12–16 m bred ved bakken. Området innenfor murene var på ca. 36 km². 

Under Sui-dynastiet begynte man i 582 med en ny bymur rundt byen som nå hadde krympet og fått nytt navn. Den er imidlertid ikke bevart.

Den nå eksisterende bymuren rundt Xi'an, som byen heter nå, stammer fra Mingdynastiets tid og ble påbegynt i 1370. Den stod ferdig i 1378. Byen var den gang residensby for Hongwu-keiserens sønn. Den nye muren omslutter et vesentlig mindre område enn det gamle Chang'an, bare 14 km². Muren har en omkrets på 13,7 km, 12 meters høyde, og 15–18 meter tykkelse på bakkenivå.

Ved begynnelsen av den republikanske tid ble noen deler av muren revet oeller ble tillatt å forfalle. Under Annen Verdenskrig var deler av befestningene tilfluktsrom fra japanske bombeangrep. 

Muren ble reparert og renovert i 1980-årene.

Bymuren har fire store byporter, midt på hver side: Anyuan-porten (kinesisk: 安远门) i nord, Changle-porten (kinesisk: 长乐门) i øst, Yongning-porten (kinesisk: 永宁门) i sør, og Anding-porten (kinesisk: 安定门) i vest. I tillegg til disse opprinnelige portene er det tilkommet 14 til for å avlaste trafikken i den indre by. Ved siden av de 98 tårnene, med 120 meters mellomrom langs muren, er tre av de opprinnelig fire hjørnetårnene blitt bevart. Tidligere kom man inn gjennom portene over vindelbroer. Om morgenen ble tårnene åpnet på signal fra klokketårnet, om kvelden ble vindelbroene heist opp på signal fra trommetårnet.

Bymurene ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

I 1983 ble det anlagt en park langs muren, Fra 2005 er det blitt mulig å gå rundt hele gamlebyen oppe på muren til fots, eller sykle samme strekningen. 

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Xi'an City Wall. Heritage Key Arkivert 3. oktober 2009 hos Wayback Machine.
**Luftangrepet mot Kunduz sykehus** var et amerikansk luftangrep som var rettet mot Kunduz Trauma Center i byen Kunduz i det nordlige Afghanistan den 3. oktober 2015. 42 mennesker ble drept i angrepet, hvorav 24 pasienter, 14 helsepersonell og 4 andre ansatte. I tillegg ble 37 såret. Flere av pasientene brant til døde i sine senger.

Kunduz Trauma Center var et høyspesialisert traumesykehus drevet av Leger Uten Grenser. Det ble åpnet i 2011 og tilbød gratis traumebehandling. Rundt 68 000 pasienter ble behandlet og 15 000 operasjoner ble utført der i løpet av de fire årene det eksisterte. Det ble påført såpass store skader under angrepet at det umiddelbart ble nedlagt. 

Angrepet ble utført med automatkanon avfyrt fra et Lockheed AC-130 og pågikk i en time. Hendelsen førte til at USA ble beskyldt for krigsforbrytelser og det kom også påstander om at de utførte angrepet med fullt overlegg. Uttalelsene fra amerikansk hold var tvetydige; de hevdet både at angrepet var en feiltakelse og at det ble utført fordi de trodde Taliban-medlemmer opererte fra sykehuset.

Hendelsen ble gransket av NATO, en amerikansk-afghansk gruppe og det amerikanske forsvarsdepartementet. FNs høykommissær for menneskerettigheter og flere andre organisasjoner ønsket en internasjonal uavhengig gransking, men dette ble nedstemt i FN.

President Barack Obama ba offentlig om unnskyldning for angrepet og kunngjorde at hver familie som hadde mistet noen i angrepet skulle få $6000 i erstatning.

Referanser
----------

1. ↑  «Kunduz hospital attack in depth | MSF». *Médecins Sans Frontières (MSF) International* **(engelsk)**. Besøkt 10. oktober 2022.
2. ↑  Larsen, Gunnar (4. oktober 2015). «Grufulle skildringer fra bombet sykehus». *NRK*. Besøkt 10. oktober 2022.
3. ↑  Finsnes, Katrine; Bjørke-Bertheussen, Jeanette (17. april 2018). «Selv i krig er det lover». *Tidsskrift for Den norske legeforening*. ISSN 0029-2001. doi:10.4045/tidsskr.18.0162. Besøkt 10. oktober 2022.
4. ↑  «Afghanistan: Marking six years since the US attack on the MSF hospital in Kunduz». *Doctors Without Borders - USA* **(engelsk)**. 2021. Besøkt 11. oktober 2022.
5. ↑  Keating, Joshua (16. oktober 2015). «The Doctors Without Borders Bombing Is Looking More and More Like a War Crime». *Slate Magazine* **(engelsk)**. Besøkt 10. oktober 2022.
6. ↑  Jørgensen, Nina Bull (14. oktober 2016). «– Norge er inkonsekvent i sin fordømming av sykehusbombing». *www.bistandsaktuelt.no*. Besøkt 10. oktober 2022.
7. ↑  «150 years of humanitarian reflection» (PDF). IRRC. 2018. Besøkt 10. oktober 2022.
8. ↑  Habberstad, Kai Morten. «Norge støtter ikke uavhengig Kunduz-gransking». *www.p4.no*. Besøkt 10. oktober 2022.
9. ↑  Moylan, Danielle (9. april 2016). «How Much For Your Child? Afghan Payments Draw Scrutiny». *Newsweek* **(engelsk)**. Besøkt 10. oktober 2022.
**Lochnagar** (skotsk gælisk **Cac Càrn Beag** eller **Beinn Chìochan**) er et fjell i Grampianfjellene i Skottland. Det befinner seg omkring åtte km sør for Dee i Aberdeenshire. 

Navnet kommer fra *Lochan na Gaire*, som betyr «den lille innsjøen med bråkete lyd» og er navnet på en innsjø rett ved fjellet. Toppen har på gælisk det lite flatterende navnet Cac Càrn Beag, «liten varde av avføring». Man bruker ofte i stedet det alternative navnet *Beinn Chìochan*, «brystfjellet». 

Det mest kjente trekket ved fjellet er en nordvendt botn. Rundt denne finner man flere topper, både hovedtoppen og flere subsidiære. Fjellet er en munro, og er et populært mål for fjellvandrere. Den vanligste ruten til toppen er fra Glen Muick. Det er ofte dårlig sikt på toppen, og platået er farlig fordi det er vanskelig å få overblikk over hvor de bratte klippene på nordsiden starter. 

Fordi fjellet er et hekkested for boltit har det fått status som *Special Protection Area*.

Referanser til fjellet
----------------------

I nærheten av Balmoral Castle, på sørsiden av Dee, ligger et whiskydestilleri som produserer Royal Lochnagar Single Malt. 

Fjellet ligger innenfor den kongelige eiendommen Balmoral. Fjellet er settingen for barnehistorien *Old Man of Lochnagar*, som opprinnelig ble fortalt av prins Charles til hans yngre brødre Andrew og Edward. Historien ble utgitt i 1980, og overskuddet går til The Prince's Trust. 

Under første verdenskrig fikk et enormt krater skapt av en mineeksplosjon ved Somme navnet Lochnagar. 

Lord Byron skrev et dikt han kalte «Lochnagar», og senere har det blitt skrevet en sang basert på dette. 

| * v
* d
* r
National Scenic Area i Skottland |
| --- |
| The Borders | Østlige Stewartry-kysten **·** Eildon and Leaderfoot **·** Fleet Valley **·** Niths estuar **·** Øvre Tweeddale |
| Firth of Clyde og fastlands Argyll | Nordlige Arran **·** Knapdale **·** Kyles of Bute |
| Stirling | Loch Lomond **·** Trossachs |
| Perth and Kinross | Earn **·** Tay **·** Loch Rannoch og Glen Lyon **·** Loch Tummel |
| Grampian | Cairngorms **·** Deeside og Lochnagar |
| Highland | Assynt-Coigach **·** Ben Nevis og Glen Coe **·** Dornoch Firth **·** Glen Affric **·** Glen Strathfarrar **·** Kintail **·** Knoydart **·** Kyle of Tongue **·** Loch Shiel **·** Morar, Moidart og Ardnamurchan **·** Nordvestlige Sutherland **·** Wester Ross |
| Hebridene | Cuillinhøydene **·** Jura **·** Lynn of Lorn **·** Loch na Keal, Isle of Mull **·** Scarba, Lunga og The Garvellachs **·** Small Isles **·** St. Kilda **·** Sørlige Lewis, Harris og North Uist **·** South Uist kyst **·** Trotternish |
| Orknøyene | Hoy og Vestlige Mainland **·** |
| Shetland | Shetland |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Caracol
**Caracol** er et stort mayisk arkeologisk funnsted i distriktet Cayo i Belize. Det befinner seg om lag 40 kilometer sør for Xunantunich og byen San Ignacio, og 15 kilometer fra Macalelva. Caracol ligger på et høydedrag 500 meter over havet, ved foten av Mayafjella.

Caracol var et av de viktigste regionale politiske senterne i lavlandet i den klassiske perioden. Byen dekte et areal på om lag 200 km², og var dermed mye større enn det som i dag er Belizes største by, Belize City. Man anslår at Caracol hadde over 100 000 innbyggere på det meste, altså over dobbelt så mye som Belize City har i dag.

Navnet *Caracol* er spansk og betyr «snegl», og viser antakelig til den nærmest spiralforma veien som fører til stedet. Byens opprinnelige, mayiske navn var *Oxwitza*' eller *Uxwitza*', som betød «tre-åser-vann».

Eksterne lenker
---------------

* (en) El Caracol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Arkeologiprosjektet Caracol sitt offisielle nettsted


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Abarth 1500 Biposto Coupé** var en konseptbil bygget for den italienske bilprodusenten Abarth av designhuset Bertone, og designet av Franco Scaglione, i 1952. Bilen ble første gang presentert på bilutstillingen i Torino i 1952. Modellen er den første Franco Scaglione designet for Bertone, og er også en av de aller første Fiat-baserte Abarth-modellene. Mange mener *1500 Biposto Coupé* også var forgjengeren til den senere BAT-serien av konseptbiler fra Bertone, da bygget for Alfa Romeo som en serie studier av aerodynamikk.

Under panseret satt en 1.5-liters motor med fire sylindre på rekke og to forgassere, med en effekt på 75 hestekrefter. Denne var koblet til en firetrinns manuell girkasse.

Etter presentasjonen på bilutstillingen i Torino ble bilen, som kun var bygget i ett eksemplar, kjøpt av Packard og fraktet til Detroit, USA, hvor Packars designstudio overtok bilen. Etter at disse var ferdige med bilen ble den gitt som gave til Richard Austin Smith, redaktør for magasinet Fortune, som takk for at han hadde foreslått et slagord til en reklamekampanje for Packard, som senere ble brukt. Bilen ble overlevert til Smith i juli 1953, som beholdt den frem til sin død, da den ble solgt på auksjon.
***Monstrophennium*** er en slekt av små perlebiller som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd. Mange av artene kan ligne på små maur.

Utseende
--------

Knøttsmå til små biller (0,5 - 3,5 mm), som oftest forholdsvis slanke og blanke, nakne eller med oppstående hår. Denne gruppen kjennes vanligvis lett fra andre perlebiller på at pronotum er forholdsvis stort og bredt, vanligvis tydelig bredere enn dekkvingene. **Hodet** er lite og mer eller mindre rundt, og skilt fra brystet med en tydelig "hals". Fasettøynene er små og utstående med ganske få fasetter, noen arter mangler fasettøyne. Antennene er ganske lange og kraftige, trådformede eller svakt kølleformede, og består av 11 ledd. Palpene er ofte forholdsvis lange og kølleformede. Brystskjoldet (pronotum) er vanligvis omtrent så langt som bredt og mye smalere enn dekkvingene. Ofte har det en tverr-rekke av dype groper nær roten. **Dekkvingene** dekker vanligvis hele bakkroppen. De er ofte ovale på form og bredest omkring midten. Hos mange arter har de noen dype groper ved roten. **Beina** er forholdsvis lange med fortykkede lår, ellers slanke. Fremlåret er ofte kledt med "sugekopper" som hjelper dem holde fast på byttet. Føttene er fem-leddete.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Billene er ganske vanlige på litt fuktige steder, som i løvstrø, under steiner og i råtten, død ved. En god del arter lever i maur- eller termitt-tuer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Colombia).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien **perlebiller, Scydmaeninae** Leach, 1815
					- Gruppe Cephenniitae Reitter, 1882
						* Stammen **Cephenniini** Reitter, 1882
							+ Slekten ***Monstrophennium*** Jałoszyński, 2012  - to arter
								- *Monstrophennium spinicolle* (Schaufuss, 1866)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
3. ↑  Jałoszyński, P. 2012. Beetles with 'trochantelli': phylogeny of Cephenniini (Coleoptera: Staphylinidae: Scydmaeninae) focussing on Neotropical genera. *Systematic entomology* 37(3): 448–477.
4. ↑  Schaufuss, L. W.1866. Monographie der Scydmaeniden Central- und Sudamerika's. *Novorum Actorum Academiae Caesareae Leopoldino-Carolinae Germanicae Naturae Curiosorum* 33 (6): 1-103, pls. 1-4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Monstrophennium* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Monstrophennium* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Fiat 124 Spider** (Type 348), er en bakhjulsdrevet roadster produsert av Mazda for FCA, etter å ha debutert i 2015 på LA Auto Show for modellåret 2016.

Bilen er i store trekk basert på fjerde generasjon Mazda MX-5 roadster, og er produsert sammen med MX-5 hos Mazda ved Hiroshima-anlegget. 124 deler plattform, mekanikk, interiør og softtop-mekanikk med MX-5. Den har en turboladet MultiAir-motor, konstruert og produsert av FCA. I tillegg har den annerledes innstilte støtdempere, uik utvendig styling og litt økt lengde og lastekapasitet sammenlignet med MX-5.

Navnet «124» og utvendig styling detaljer har røtter tilbake til den Pininfarina-designede Fiat 124 Sport Spider, produsert fra 1966 til 1985. I USA og andre land hvor MX-5 har modellnavnet «Miata» har 124 Spider fått kallenavnet «Fiata».

Referanser
----------

1. 1 2 3  Ramey, Jay. «Fiata! 2017 Fiat 124 Spider debuts at LA Auto Show». Autoweek. Besøkt 19. november 2015. Ramey, Jay (18 November 2015).
2. ↑  Voelk, Tom (21. juli 2016). «Fiat 124 Spider Is Made in Japan, Polished in Italy». *The New York Times*.
3. ↑  Ballaban, Michael. «The 2017 Fiat 124 Spider Really Is Better Than The Miata». Besøkt 16. juni 2016.
4. ↑  Ewing, Steven J. «So, just how different are the Fiat 124 Spider and Mazda MX-5 Miata?». Besøkt 16. juni 2016.
5. ↑  «"Fiata:" the 2017 Fiat 124, high-powered kin of the Mazda Miata». Besøkt 31. august 2017.
Monsun i fjellkjeden Vindhya, sentralt i India.
**Monsuner** er årstidsavhengige oppsamlinger av vind og nedbør. Tradisjonelt definert som en sesongmessig reversering av vinden fulgt av tilsvarende endring i nedbøren, men i dag benyttet for å beskrive sesongmessige endring atmosfærisk sirkulasjon og nedbør knyttet til asymmetrisk oppvarming av land og hav. Vanligvis benyttes betegnelsen monsun for å henvise til en svært nedbørsrik fase i en sesongmessig endringsfase, skjønt teknisk sett er det også en tørr fase.

Etymologi
---------

Monsun er avledet fra nederlandske *monssoen*, «handelsvind fra Indiahavet», igjen avledet fra portugisiske *monçao*, som er lånt fra arabiske *mawsim*, «årstiden», som henviser til «passende årstid» i henhold til sjøreise, pilegrimsreise og lignende.

Beskrivelse
-----------

Monsuner dannes av at landmasser skifter temperatur raskere enn hav. Om vinteren blir landet raskere nedkjølt enn utenforliggende havområder, noe som skaper kjølige fralandsvinder. Motsatt stiger temperaturen over land raskere om sommeren, de oppvarmede luftmassene stiger, og lavtrykkene skaper fuktige pålandsvinder. Monsuneffekt finnes over hele verden, med varierende styrke. I Skandinavia er det østlig fralandsvind oftere om vinteren enn om sommeren.

**Asiatisk sommermonsun**: Sommermonsunen fra juni til september kommer med vind og regn fra sørvest inn over det indiske subkontinent og mot Himalaya. I noen områder er det så mye som 10 000 mm nedbør i denne perioden

**Asiatisk vintermonsun**: Fra desember til mars blåser det kalde tørre vinder fra nordøst, ned fra Himalaya over India og ut i Indiahavet. I denne perioden er det vanligvis klarvær over India, mens det regner rikelig over kystområdene i Sørøst-Asia og i Australia.

Se også
-------

* Bhutans klima

Referanser
----------

1. ↑  Ramage, C. (1971): *Monsoon Meteorology*. International Geophysics Series, Vol. 15, Academic Press, San Diego, California
2. ↑  Trenberth, .K.E. Stepaniak, D.P. Caron, J.M. (2000): «The global monsoon as seen through the divergent atmospheric circulation» i: *Journal of Climate*, **13**, 3969-3993.
3. ↑  Zuidema, Paquita & Fairall, Chris (mai 2007): «On Air–Sea Interaction at the Mouth of the Gulf of California» i: *Journal of Climate*, **20** (9), American Meteorological Society
4. ↑  «monsoon», *Online Etymology Dictionary*

  


|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Vår | Sommer | Høst | Vinter | Tørketid | Regntid | Monsun |
|  |  |  |  |  |  |  |
| Årstidene i temperert klima | Årstider i tropisk klima |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Fiat 128** er en bilmodell fra den italienske bilprodusenten Fiat som ble produsert mellom 1969 og 1985. Modellen ble introdusert som erstatter for Fiat 1100, og vant tittelen Årets Bil i Europa for 1970.

128 var ved lanseringen en avansert bilmodell, og var blant de første personbilene med forhjulstrekk og tversmontert motor. Dette var riktig nok ikke noe gjennombrudd i seg selv, da blant annet Mini var tidligere ute med et tilsvarende oppsett, men Fiat 128 hadde i tillegg drivaksler i forskjellig lengde, noe som gjorde det mulig å plassere motor og girkasse side ved side, et oppsett som siden har blitt svært populært i små bilmodeller.

128 var den første bilen utstyrt med Fiats da splitter nye motor med overliggende kamaksel, en motortype som var avansert for sin tid med sylindertopp i aluminium og overliggende kamaksel drevet av en gummireim. Denne typen motordesign ble adoptert av de aller fleste bilprodusenter tidlig på 1980-tallet, men var svært uvanlig da 128 ble introdusert i 1969.

Ved introduksjonen var 128 tilgjengelig som todørs sedan, firedørs sedan eller stasjonsvogn. Den eneste motoren som kunne leveres var en 1,1-liter (1,116 cm³), frem til todørsmodellen *128 Rally Edition* ble lansert i 1971 med en 1,3-liters motor (1,290 cm³). Samme år ble *Sport Coupe* lansert, med et nytt coupékarosseri bygget på en forkortet 128-plattform.

Produksjonen av alle varianter med unntak av innstegsmodellen på 1,1 liter stoppet i 1979, etter at Fiat Ritmo hadde blitt lansert i 1978. Produksjonen av en liten, tredørs stasjonsvognutgave kalt *Panorama* fortsatte frem til 1980, mens de øvrige modellene forsvant fra modellprogrammet i 1985.

Produksjon i utlandet
---------------------

128 var grunnlaget for Zastava 128 og Zastava 101, modeller produsert av den serbiske bilprodusenten Zastava. Disse modellene ble solgt over hele Europa på 1970-tallet. Zastava produserer fortsatt en femdørs kombimodell basert på 128 under navnet Zastava Skala 55. Dette er merkets billigste modell, og til en pris på omkring 3,750 Euro er det også en av verdens billigste bilmodeller.

Eksterne lenker
---------------

* Annonse fra introduksjonen av Fiat 128
* BilNorge.no: Fiat 128

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Monsieur Lecoq*** er en fransk stumfilm fra 1914, regissert av Maurice Tourneur.

Handling
--------

Hertugen av Sairmuse gifter seg med Blanche Courtleigh. Men kort tid senere blir hun utpresset for penger av en gjeng skurker, som truer med å informere hertugen om at broren hennes er en forherdet straffedømt. Hun går derfor med på å møte utpresserne, og streber etter å inngå et kompromiss. Men ektemannen hennes, mistenksom over sin kones handlinger, følger etter henne og får en av gjengen til å forsøke å stjele øredobbene hennes. Han bryter seg deretter inn, og dreper en av de kriminelle i en kamp.

Hertugen går forkledd i gamle klær, for å redde sin kones ære. Men Monsieur Lecoq, den berømte detektiven, tar hertugen til fange. Men for å beskytte sin kone tier han. Den berømte detektiven forsøker å lære adelsmannens virkelige identitet, men ingenting nytter. Til slutt lar de ham rømme, men de planlegger å følge etter hertugen for å oppdage hvor han egentlig bor.

Rolleliste
----------

* Harry Baur
* Maurice de Féraudy
* Polaire
* Charles Krauss
* Jules Mondos
* Fernande Petit
* Pauline Polaire
* Henry Roussel
* Georges Tréville

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 14. april 2016.
2. ↑  Monsieur Lecoq
3. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Monsieur Lecoq* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Monsieur Lecoq* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Monsieur Lecoq* på Silent Era Rediger på Wikidata
> Den er ikke en bok som gjør leseren flink til å takle kreft eller andre sykdommer. Den løser ingen problemer. Den fikser ingenting. Den hjelper ikke. Den følger hovedpersonen inn i hans livs vanskeligste øyeblikk og viser ham at han kan overleve. Denne boka bare er, styggvakker og kraftig.
> 
> 
> Tyra Teodora Tronstad
> 
> 

***Monsteret kommer*** (engelsk: *A Monster Calls*) er ei barnebok fra 2011 av den amerikansk-britiske forfatteren Patrick Ness, basert på en idé av den avdøde forfatteren Siobhan Dowd. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Historien er en fabel om en gutt som må lære seg å takle «monsteret», som er frykten for morens dødelige sykdom. Illustratøren Jim Kay fikk Kate Greenaway-medaljen for sin del av boka. 

Dowd skrev et utkast til boka før hun selv døde, og forlagsredaktøren overlot ideen til Ness, og koblet deretter inn Kay.

I tillegg til Carnegiemedaljen og Greenawaymedaljen fikk boka også National Book Awards Children's Book of the Year og Red House Children's Book Award. Den siste prisen tildeles etter en avstemning blant barn.

Boka utkom på norsk i 2012, oversatt av John Grande.

Handling
--------

Hovedpersonen Conor (13) lever sammen bestemoren, mens moren er dødelig syk av en kreftsykdom. Faren har flyttet til USA og er nyetablert der. Conors bekymringer for moren og sykdomssituasjonen har langt på vei gjort ham usynlig på skolen, bortsett fra noen mobbere. Om natten, i marerittene sine, oppsøkes han hver natt, kl 00:07, av et monster i form av et barlindtre med flokete grener. Monsteret forteller ham historier; og romanen veksler mellom realistiske kapitler med Conors dagligliv hjemme, med moren og ute på skolen, og drømmekapitlene.

Gjennom møtene med monsteret modnes Conor, og han får styrke til å håndtere sine egne reelle bekymringer og problemer.

Filmversjon
-----------

Utdypende artikkel: A Monster Calls

Filmversjonen av boken skal etter planen ha verdenspremiere i september 2017. Lewis MacDougall spiller rollen som Conor O'Malley, Liam Neeson har stemmen til monsteret, Felicity Jones spiller Conors mor og Sigourney Weaver spiller Conors bestemor. Filmen er regissert av Juan Antonio Bayona.

Referanser
----------

1. ↑  Tyra Teodora Tronstad. Sannhetsmonsteret Arkivert 21. februar 2014 hos Wayback Machine.; Klassekampen, 29. august 2012
2. ↑  carnegiegreenaway.org.uk *A Monster Calls* Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. i listen over prismottagere
3. ↑   carnegiegreenaway.org.uk Pressemelding ved pristildelingen Arkivert 6. januar 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Patrick Ness: Why I wrote A Monster Calls, BBC, 5. august 2011
5. ↑  How we made A Monster Calls, The Guardian, 14. juni 2012
6. ↑  Inger Østenstad. Anmeldelse Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine. barnebokkritikk.no, 21. mars 2012
7. ↑  It Takes a Monster to Learn How to Grieve, NY Times, 14. oktober 2011

Eksterne lenker
---------------

* Monsteret kommer i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
Bornholms Amt. Med grønne nyanser vises kommuner som ble opprettet ved kommunalreformen i 1970 og 22 kommuner fra før reformen.
**Bornholms amt** ble opprettet i 1662 og avløste dermed Hammershus len. Amtet var det eneste som ikke ble endret av reformene i 1793 og 1970, og bestod uendret fra 1662 til 1. januar 2003, da amtet og øyens 5 kommuner ble slått sammen til Bornholms regionskommune.

De 16 sognekommuner og 6 *købstadskommuner* var før kommunereformen i 1970 alle underlagt amtets tilsyn, i motsetning til resten av landet, hvor *købstadskommunene* ikke var del av et amt og derfor var underlagt Innenriksministeriet.

Bornholms amt bestod av fire herreder:

* Nørre
* Sønder
* Vester
* Øster

Den 1. april 1970 ble amtets sogn innlemmet i fem nye kommuner:

* Allinge-Gudhjem
* Hasle
* Neksø
* Rønne
* Åkirkeby

Amtmenn
-------

* 1804–1809 Frederik Thaarup
* 1866–1871 Emil Vedel
* 1871–1894 Peter Holten
* 1961–1985 Niels Elkær-Hansen
* 1985–1997 Johan Erichsen
* 1997–2005 Jørgen Varder

Eksterne lenker
---------------

* Nicolai Jonge: Danmarksbeskrivelse, 1777

| * v
* d
* r
Danmarks amter 1793–1970 |
| --- |
| Bornholm **·** Frederiksborg **·** Færø (til 1948) **·** Haderslev **·** Hjørring **·** Holbæk **·** København **·** Maribo **·** Odense **·** Præstø **·** Randers **·** Ribe **·** Ringkøbing **·** Roskilde **·** Skanderborg **·** Sorø **·** Svendborg **·** Sønderborg **·** Thisted **·** Tønder **·** Vejle **·** Viborg **·** Aabenraa **·** Aalborg **·** Århus |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND
 |
Boromir
**Boromir** ble i J.R.R. Tolkiens Midgard født som den eldste sønnen til Gondors riksforstander, Denethor, i år 2978 i det tredje tideverv. Han blir skildret som en stolt og høyvokst mann, som utmerker seg over alle andre i kamp ved mot, kraft og dyktighet. Han farer nordover til *Imladris* (Kløvendal) pga. en drøm som hans yngre bror, Faramir, hadde hatt, for at drømmen skulle tydes. 

Som eldste sønn og arving av Gondors riksforstander bar Boromir Gondors horn, som alle eldste sønner av hans ætt hadde båret. Han følger med Ringens brorskap helt til Rauros-fallene. Der kommer han i krangel med Frodo Lommelun, og prøver å ta den ene ringen fra han. Denne hendelsen var en av grunnene til at Frodo og Samvis Gamgod forlot følget og dro alene til Mordor. Like etter dette sammenstøtet blir følget angrepet av orker fra både Mordor og Jarnagard, og Boromir mister livet i kampen mot disse orkene mens han forsvarer hobbitene Munti og Pippin. Disse to ble etter hans død tatt til fange og fraktet gjennom Rohan til Jarnagard.

De tre gjenværende av følget, Aragorn, Legolas og Gimli, la Boromirs døde kropp i en av de tre alvebåtene som følget reiste med fra Lothlórien, og han fløt nedover elva Anduin. I båten sammen med han la de hans store horn, som var delt i to, og hans sverd og skjold. Slik så hans yngre bror, Faramir, han mens han seilte nedover Anduin.

I filmtrilogien Ringenes herre blir Boromir spilt av Sean Bean.

Portal: Litteratur
***Medieval II: Total War*** er et 3D strategispill utviklet av Creative Assembly. Spillets handling skjer i Europa i tiden mellom 1080 til 1540. Man velger en kampanje der man får i oppdrag å overta et visst antall områder og ett bestemt ett (avhenger av om du velger en lang eller kort kampanje) med fraksjonen man valgte å spille med.

Handling
--------

Kampanjen er satt mellom år 1080 og 1530. Spillerne får kontroll over en stat i Middelalderen, og skal kontrollere en regjering, landets økonomi, militæret, diplomati og religion på et kart som spenner over det aller meste av Europa, Nord-Afrika og Midtøsten. I konflikter skal spillerne kontrollere grupper av soldater, som må gå i kamp mot fiendens soldater.

En utvidelsespakke, Medieval II: Total War: Kingdoms, ble publisert i 2007. Spilleren må kontrollere en av 17 fraksjoner, og samtidig bygge opp en hel nasjon både økonomisk og militært for å erobre en rekke andre fraksjoner. De forskjellige fraksjonene samhandler primært med hverandre gjennom diplomati, noe som blant annet inkluderer etablering av allianser, eller sikring av handelsrettigheter. Fraksjoner kan gå i krig mot hverandre for å sikre flere bosetninger.

Fraksjoner
----------

Medieval II har 21 fraksjoner, hvorav 17 er spillbare.

De spillbare fraksjonene er følgende:

* England
* Frankrike
* Det Hellige Romerske Riket
* Spania
* Venezia
* Sicilia
* Milano
* Skottland
* Bysants
* Russland
* Maurere
* Tyrkia
* Egypt
* Danmark
* Portugal
* Polen
* Ungarn

De computer-styrte fraksjonene er følgende:

* Vatikanstaten
* Aztekerne
* Mongolene
* Timuridene
* Rebeller

'**Medieval II Kingdoms**

Medieval 2 kingdoms er den største utvidelsespakken som er lagd til et Total War spill. Den inkluderer 4 nye kampanjer. Med 24 spillbare nasjoner.

Americas: Nye spania, Aztekerne, Mayaene, Apachene, Chicimecene, Tlaxcalaene og Tarascaene

Britannia: Norge, England, Skottland, Wales og Irland

Crusades: Kongeriket Jerusalem, Fyrstedømmet Antiokia, Bysants, Egypt og Tyrkia.

Teutonic: Den teutoniske ordenen, Polen, Danmark, Novgorod, Litauen og Det Hellige Romerske Riket

Referanser
----------

1. ↑   *Steam*, 1.0.0.74, 12. september 2003, Steam-ID 4700, Wikidata Q337535,
2. ↑  Total War FAQ

Eksterne lenker
---------------

* Total War
* Total War forum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
En **etyde** (av fransk *étude*, «studie») er en musikalsk komposisjon konstruert for å øve opp en spesifikk teknikk på et soloinstrument. 

Første side av Frédéric Chopins eget manuskript til hans etyde nr. 2 fra op. 10, kromatiske skalaer.
Noen eksempler er Frédéric Chopins etyde nr. 6 fra op. 25, som gir pianister trening i å spille raske parallelle kromatiske terser, nr. 5 op. 10, som skal forbedre ens evne til å spille arpeggioer på de svarte tangentene, og nr. 10 fra op. 25, en studie i parallelle oktaver. 

Slike musikalske studier har blitt komponert siden det 18. århundre, mest notabelt av Carl Czerny, men det var Chopin som gjorde etyden til en viktig musikalsk sjanger. Chopin skrev 24 etyder i to sett à 12 etyder (op. 10 og op. 25), pluss tre «Nouvelle-etyder», altså 27 til sammen. Andre viktige komponister av etyder for piano er Franz Liszt (med f.eks. *La Campanella* og  *Feux Follets*), Aleksandr Skrjabin og Sergej Rakhmaninov. Etyder for andre instrumenter er også vanlig, for eksempel Rodolphe Kreutzers etyder for fiolin.

Chopins etyder legger stort sett vekt på å mestre ett spesielt aspekt ved framføringen, mens Liszts etyder virker å være bredere konsentrert, ofte med et stort spekter av tekniske vanskeligheter.

Etydene som er mest beundret er de som hever seg over sin praktiske funksjon og blir verdsatt rent musikalsk. Chopins etyder er gode eksempler på dette. De anses ikke for bare å være teknisk vanskelige, men også for å være musikalsk kraft- og uttrykksfulle. Czernys etyder er den rake motsetning til dette, og kan kun sies å være teknisk vanskelige. Chopins etyder framføres dermed ofte foran store publikum, mens Czernys har sin plass i øvingsrommet.

Det diskuteres hvorvidt de mindre musikalske etydene, som Czernys og Hanons, er verdt å øve. Mange mener de er uengasjerende og kjedelige øvelser som kan tære på både engasjement og innsatsvilje, mens andre mener de er viktige for å bygge opp grunnleggende og solid teknikk. Det finnes imidlertid kjente pianister som selv sier de har utviklet sin teknikk nærmest utelukkende gjennom å spille «ordentlig» musikk, og ikke rene øvelser av Czernys slag. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Ettore Tolomei** (født 16. august 1865 i Rovereto, død 25. mai 1952 i Roma) var en italiensk lingvist, fascist og nasjonalist. 

Han er kjent som tilhenger av Brennergrensen og for sin italienisering av Syd-Tirol, som omfattet oversettelser av alle stedsnavn til italiensk, men også oversettelser av familienavn og forbud mot den tyske skolen. I Syd-Tirols tyskspråklige befolkning ble han kjent som «Totengräber Südtirols» og «Ortsnamensfälscher» på grunn av sine oversettelser av stedsnavnene i området og sitt arbeid for å få området innlemmet i Italia. Det italienske navnet på Syd-Tirol, *Alto Adige*, var en av Tolomeis oppfinnelser.

Fra 1919 var Tolomei medlem av fascistpartiet i Syd-Tirol og organiserte fascistenes overtagelse av rådhuset i Bolzano/Bozen i 1922. Han skrev flyveblader med hatpropaganda mot den tyskspråklige befolkningen i Syd-Tirol. Fascistene utnevnte Tolomei til senator, og i 1938 ble han adlet til *Conte della Vetta* av Viktor Emmanuel III.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id tolomei-ettore[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** Munzinger (iba)
 |