recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jürgen Hingsen** (født 25. januar 1958 i Duisburg) er en tidligere tysk friidrettsutøver. Han tilhørte verdenseliten i tikamp i 1980-årene. Han forbedret verdensrekorden tre ganger, og vant olympisk sølvmedalje i tikamp. 

Hingsen har to sølvmedaljer fra europamesterskap, en sølvmedalje fra VM i tillegg til OL-sølvet. Under OL 1988 i Seoul ble han diskvalifisert for tre feilstarter i konkurransens første øvelse, 100 meter. 

Selv om Hingsen i årene fra 1982 til 1984 satte en ny verdensrekord hvert år, greide han aldri å slå erkerivalen, den dobbelte olympiamesteren Daley Thompson, i en konkurranse. Først under europamesterskapet i Athen, deretter verdensmesterskapet i Helsingfors, og til sist under OL i Los Angeles, måtte han gi tapt for engelskmannen, og mistet ved hver anledning sin egen verdensrekord. 

Verdensrekorden han satte i 1984, på 8 832 poeng, er fremdeles (2010) tysk rekord.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i friidrett, tikamp, menn Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Personlige rekorder
-------------------

* Tikamp: 8832 poeng, satt 9. juni 1984 i Mannheim
* Lengde: 8,04 m
* Kulestøt: 16,57 m
* Høyde: 2,18 m
* 400 meter: 47,65
* 110 meter hekk: 13,84
* Diskos: 50,82 m
* Stavsprang: 5,10 m
* Spydkast: 67,42 m
* 1500 meter: 4.12,29
* Sjukamp: 5859 poeng

Eksterne lenker
---------------

* (de) Jürgen Hingsen – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jürgen Hingsen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jürgen Hingsen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jürgen Hingsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jürgen Hingsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jürgen Hingsen – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Jürgen Hingsen – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (sport)
 |
Kristus som smertensmann
Kalkmaleri i koromgangen forestillende Skt. Erasmus' martyrium. En bøddel med en vrimaskin er i ferd med å trekke tarmene ut av Erasmus.
**Mariakirken**, Båstad i Skåne, Sverige. Kirken er viet til jomfru Maria, og ble oppført på samme tid som byen oppstod, en gang på 1400-tallet.

Den opprinnelige kirken var bygget av gråsten og besto av et langhus delt inn i tre skip. Midterpartiet er forhøyet, men ikke nok til å installere vinduer. Den kalles derfor også for en pseudobasilika. Den sekskantede koromgangen, som ble bygget i på 1470-tallet, minner en del om den tilsvarende i Mariakirken i Ystad. Kirken er hvitpusset i risengrøtstil, men enkelte dekorative elementer kan stadig ses i tegl. Omkring 1500 ble tegltårnet, med kamtakkede gotiske gavler bygget, og kirken fikk dermed sitt nåværende utseende.

Inventar
--------

Kirken har en døpefont hvorpå en viss *Per Knudsen* har foreviget seg selv med runer. I tillegg finnes en madonna i tre med Jesusbarnet fra kirkens innvielsestid, utført av en lokal snekker. 

Bortsett fra disse, er det meste av kirkens inventar fra den danske tiden ødelagt. Alter, prekestol og epitafier ble slått i stykker, gravene i kirkegulvet skjendet og kirkesølvet røvet under et angrep.

Kirkens eneste bevarte epitafium er fra 1708 til minne om den svenske presten Samuel Lunnaeus.

Kalkmalerier
------------

Som en typisk kjøpstadskirke, er Mariakirken smykket med forskjellige bildeprogrammer rundt omkring på vegger og hvelv. Maleriene er sengotiske og malt av forskjellige mestre i slutten av 1400-tallet og i løpet av 1500-tallet. På korveggen ses et maleri av Skt. Erarsmus' martyrium, hvor han ligger utstrakt bundet til en solid tømret briks. To bødler med groteske utseender har åpnet offerets mave og er i ferd med å vri tarmene ut av kroppen på en saktmodig Erasmus. På toppen er Gud i ferd med å hjelpe den lidende mannens sjel inn i himmelen. 

Spredt i kirken ses kalkmalte men fragmentarisk bevarte bilder. I midtskipet, øverst i det østlige hvelvet skimtes tre mannshoder. Ved en pilar, som bærer arkaden til det sydlige sideskip, ses restene av Kristus som smertensmann. Han står med hendene hevet, og blodet springer fra sårene hans ned i en alterkalk. Det har antagelig stått et sidealter under bildet.

I det nåværende sakristi, som tidligere var et våpenhus, ses velbevarte malerier fra begynnelsen av 1500-tallet. Man kan lese malersignaturen *Niels*, som har malt de fire evangelistemblemer på våpenhusets hvelvinger.

Referanser
----------

1. ↑  Stilling, Niels Peter: Kulturminder i Skåne, Politiken, 2002
2. ↑  Bolvig, Axel: Kalkmalerier omkring Øresund, Sesam, 2000
3. ↑  Stilling, Niels Peter: Kulturminder i Skåne, Politiken, 2002

Eksterne lenker
---------------

* bjareslaktring.se om Båstad
* Svenska kyrkan om Mariakyrkan, Båstad

Portal: Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Jüdisches Krankenhaus Berlin** (JKB) er det jødiske sykehuset i Berlin, og ligger i Gesundbrunnen, nord i bydelen Mitte. Det er nå et universitetssykehus tilknyttet Charité, og dets historie går tilbake til 1756. Sykehuset er et akuttsykehus med vekt på akuttmedisin, kirurgi, indremedisin, psykiatri, nevrologi, anestesiologi, radiologi, plastisk kirurgi i tillegg til sykepleierutdannelse. Det behandler både jøder og ikke-jøder, og har 363 senger.

Historie
--------

Det første *Juden Lazarett* ble grunnlagt i 1756 i Berlin i Oranienburger Straße. Det ble drevet av den jødiske menigheten, og var på det tidspunktet det eneste sykehuset i Tyskland drevet av jøder. På grunn av plassmangel ble sykehuset i 1861 flyttet til Auguststraße i umiddelbar nærhet av Neue Synagoge, som ble innviet 1866. Den nye sykehusbygningen ble oppført av Eduard Knoblauch i klassisistisk stil. På grunn av sine internasjonalt renommerte leger, moderne behandlingsmetoder og nærheten til universitetssykehuset Charité, ble det jødiske sykehuset ofte kalt *Kleine Charité*.

Sykehuset hadde også høy anseelse blant ikke-jøder og pasienttallet vokste jevnt. Dette gjorde det nødvendig å flytte enda en gang, og i sykehuset tok i 1914 i bruk en klinikkbygning i tidlig moderne stil i Exerzierstraße (idag Iranische Straße) i Wedding.

Under det nasjonalsosialistiske styret ble det først forbudt for sykehuset å behandle ikke-jøder, og ikke-jøder ble tvunget til å slutte i sine jobber ved sykehuset. Trusselen om stengning, plyndringer og dårlig tilgang til nødvendig utstyr og medisiner gjorde sykehusdriften svært vanskelig. Det ble opprettet Gestapo- og politistasjoner, og etter at sykehuset ble sperret for almenheten ble det gradvis forandret til ghetto og brukt for oppsamling av Berlins jøder. Ved krigens slutt oppholdt det seg fremdeles knapt 370 pasienter, 1000 internerte og 76 fanger på politistasjonen på sykehusområdet.

Umiddelbart etter krigen ble den regulære sykehusdriften tatt opp igjen. Sykehuset har blitt utvidet flere ganger siden. Fordi Berlins store jødiske befolkning (den jødiske menigheten hadde hatt 170 000 medlemmer) var nesten helt forsvunnet etter krigen, var den lille jødiske menigheten ikke i stand til å finansiere sykehuset alene, og det ble omgjort til en offentligrettslig stiftelse, underlagt den jødiske menigheten og delstaten Berlin. Sykehuset behandler både jøder og ikke-jøder. Antallet jødiske innbyggere i Berlin og dermed pasientgrunnlaget har vokst betydelig de senere årene.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jüdisches Krankenhaus Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Molde by er kjent for sine villaer plassert langs Fannestrandsvegen. I hovedtrekk ble de bygget i to tidsperioder, der Moldegård, Enen, Tøndergård, Nøisomhed, Indre Årø og Årønes ble bygget før 1840. Villaene på Retiro, Lubbenes, Kviltorp, Lerkehaugen og Lergrovik ble bygd i perioden 1870 til 1907. Sistnevnte ble oppført i sveitserstil.

Breidablik på Fuglset har i liten grad blitt nevnt historisk sett som et av eksempelene på villaene langs Fannestrandsvegen. Husets historie og eiere har frem til Bjørn Austigards artikkel i Romsdalsmuseets årganger vært lite kjent.

Breidablik anno 1888
--------------------

Forstassisten Samuel Sandved fikk 6. februar 1888 kjøpe grunn av David E. Fuglset for å bygge seg hus. Huset ble staslig oppført og parsellen ble gitt motenavnet Breidablik. Bygget ble oppført med klare element knyttet til sveitserstilen som var svært populær i denne tiden.

Breidablik 1888 Breidablik 1888 - Hage

Breidablik brenner
------------------

Natt til 26. september 1928 brenner Breidablik. Romsdals Budstikke gav følgende beskrivelse av hendelsen:" *Mellom 1/2 3 og 3 i natt utbrøt brand på eiendommen "Breidablik" hos Martin Holm inne på Fuglset. Ilden bredte seg med rivende hast, ved 3-tiden var taket og en del av veggene styrtet ned og i løpet av halvannen times tid var hele bygningen totalt nedbrent. Martin Holm var fraværende på reise, men de andre beboere måtte lett påkledd i største hast redde sig ut gjennom et vindu i 2. etage ved å fire sig ned efter sengklær. Både våningshuset og et uthus brente helt ned. Alt innbo og løsøre strøk med, beboerne fikk praktisk talt intet reddet.*"

Breidablik anno 1929
--------------------

Huset var godt forsikret og ble raskt gjenreist. Det nye huset ble reist på eksisterende grunnmurer, men ble utover dette svært annerledes enn tidligere.

Breidablik 1928 - Etter oppbyggingen
Stiltrekkene fra sveitserstilen ble byttet ut med trekk fra nybarokken. Huset ble oppført med to komplette leiligheter samt to rom og kjøkken på loftet.

Breidablik anno 2014
--------------------

Breidablik står forsatt på grunnmurene som ble reist i 1888. Tomten til huset har krympet ettersom Fuglset har fått nye veier, og hagen som engang var stedets stolthet er kun et minne. Bygget fremstår likefullt nesten identisk slik det ble oppført i 1929.
**Antiope** var den eneste amasonen man vet om i gresk mytologi som giftet seg. Hun var amasonedronning og søster til Hippolyta og Melanippe. Da Herakles utførte sitt niende storverk (å få tak i Hippolytas belte), kidnappet Thessevs Antiope og førte henne til Athen. Thessevs var konge i Athen og Akilles' kamerat. Ifølge en versjon av myten, ble Antiope og Thessevs gift og fikk en sønn, Hippolytus, som ble kalt opp etter Antiopes søster. Like etter angrep amasonene Athen for å befri Antiope og ta tilbake Hippolytas belte, men de mislyktes.

Det ble sagt at Antiope kjempet på amasonenes side i denne krigen. Hun ble alvorlig såret, og kunne ikke lenger forsvare seg mot Thessevs og hans tilhengere (deriblant Herakles). Molpadia, som så hva som skjedde, drepte dronningen med en pil (noen sier spyd), og sparte henne for den athenske kongens skjending.

En alternativ historie forteller at Thessevs planla å gifte seg med Phaedra. Antiope ble rasende og bestemte seg for å angripe dem på bryllupsdagen og hun lovet å drepe alle personer som møtte opp i bryllupet. Men det var hun som ble drept, selv om både Thessevs, Herakles og en hel hær måtte til for å få henne drept.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** SUDOC
 |
**Jüdischer Frauenbund** (JFB, det jødiske kvinneforbundet) er en tysk organisasjon som ble grunnlagt i 1904 av Bertha Pappenheim (1859–1936) og Sidonie Werner (1860–1932).

Grunnleggelsen
--------------

Jüdischer Frauenbund ble grunnlagt på et tidspunkt kvinner organiserte seg for å kjempe for flere rettigheter. Fra 1899 hadde Deutsch-Evangelischer Frauenbund eksistert, og fra 1903 Katholischer Frauenbund. Jüdischer Frauenbund hørte i likhet med de to første til den borgerlige kvinnebevegelsen, og var medlem i paraplyorganisasjonen Bund Deutscher Frauenvereine.

Oppgave og mål
--------------

Det jødiske kvinneforbundet forstod seg som en interessesammenslutning for jødisk kultur, og ønsket å la kvinner ta del i jødiske tradisjoner. En del medlemmer kom fra familier som hadde blitt fullstendig sekularisert. Dette ønsket organisasjonen å motvirke, og utviklet en feministisk bevissthet om religiøs veldedighet (*Zedekah*). Det oppstod raskt et godt organisert sosialt arbeid med gode internasjonale kontakter. Dette førte i 1917 til opprettelsen av Zentralwohlfahrtsstelle der Juden in Deutschland.

Litteratur
----------

* Marion A. Kaplan: *Jüdisches Bürgertum, Frau und Familie im Kaiserreich*, Hamburg 1997, ISBN 3-930802-08-2
* Marion A. Kaplan: *Die jüdische Frauenbewegung in Deutschland, Organisation und Ziele des Jüdischen Frauenbundes 1904-1938*, Hamburg 1981, ISBN 3-7672-0629-3
* Jutta Dick und Marina Sassenberg: *Jüdische Frauen im 19. und 20. Jahrhundert. Lexikon zu Leben und Werk*, Reinbek bei Hamburg 1993, ISBN 3-499-16344-6
* Inge Stephan (red): *Jüdische Kultur und Weiblichkeit in der Moderne*, Köln, Weimar, Wien 1994, ISBN 3-412-00492-8
* Julius Carlebach (red): *Zur Geschichte der jüdischen Frau in Deutschland*, Berlin 1993, ISBN 3-926893-50-8
* Arno Herzig: *Jüdische Geschichte in Deutschland. Von den Anfängen bis zur Gegenwart*, München 1997, ISBN 3-406-39296-2

Eksterne lenker
---------------

* Der Jüdische Frauenbund in Berlin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Olympiabakken** var en hoppbakke i Kyiv i Ukraina, med K-punkt 80 meter. Hoppbakken lå i direkte tilknytning til Olympiastadion, som var arena for flere av fotballkampene under sommer-OL i Moskva i 1980, og dette ga senere navn til både hovedstadionet og hoppbakken. Olympiabakken ble bygd mellom 1966 og 1968, og modernisert i 1979. Den var spesiell fordi ovarennet i bakken ikke ble holdt oppe av et massivt tårn, men av barduner fra to stolper, en på hver side av bakken. Hoppbakken ble imidlertid ikke vedlikeholdt, og forfallet gjorde den etter hvert ikke bare ubrukelig for hoppere, men også til en fare for besøkende. Den hadde også utdatert bakkeprofil. Olympiabakken ble revet i 2003.

Det finnes ønsker om å bygge opp igjen Olympiabakken, men dårlig økonomi hindrer foreløpig dette. Ukrainas hovedanlegg for skihopping ligger i dag i turistbyen Vorokhta i Karpatene, der den største hoppbakken har K-punkt 90 meter.

Kilder/eksterne lenker
----------------------

* Skisprungschanzen-Archiv: Kyiv (besøkt 7. november 2015)
* Interestnyj Kyiv: Kievskij tramplin (om Olympiabakken, russisk)
**Antiokos XII Dionysos** (født ukjent - død 84 f.Kr.) var en av de siste kongene av det fragmenterte hellenistiske Selevkideriket. Han var sønn av Antiokos VIII Grypos og hans ptolemeiske hustru Tryfaena. 

Han var den yngste sønnen til Antiokos VIII Grypos, og hans eldre brødre var følgende: Selevkos VI Epifanes, Antiokos XI Epifanes, Filip I Filadelfos, og Demetrios III Eukairos. Antiokos XII grep kontrollen over byen Damaskus da hans bror Demetrios III ble tatt til fange av parterne. Tre år senere invaderte han Judea, men drept i kamp mot nabateerne.

Liv
---

Antiokos XII Dionysos etterfulgte sin bror Demetrios III Eukairos som separatisthersker i de sørlige delene av Syria (som var det gjenværende området av Selevkideriket), hovedsakelig Damaskus og byens nærmeste omgivelser.

Antiokos XII fikk innledningsvis militær støtte fra Egypt og var den siste selevkidehersker med en viss militært omdømme, selv om det var av lokal skala. Han gjorde flere angrep inn i området til de jødiske hasmoneiske kongene, og forsøkte å begrense framveksten til de arabiske nabateere. I et slag med disse var i begynnelsen preget av krigslykke, men så ble den unge kongen fanget i en håndgemeng og drept. Ved hans død flyktet den syriske hæren og i stor grad omkom i ørkenen. Kort tid etter erobret nabateerne Damaskus.

I tillegg til sitt tilnavn *Dionysos*, ble han også kalt for *Epifanes*, *Filopator* og *Kallinikos*. De betydde henholdsvis «Gud», «manifest», «elsker sin far» og «store seierherre». De siste selevkideherskerne brukte ofte flere skrytende epiteter på sine mynter.

Referanser
----------

1. ↑   Q24972634[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Antiochus XII», oppslag i historisk kildebok av Mahlon H. Smith


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Demetrios III Eukairos** | **Selevkidekonge**(87 f.Kr.–84 f.Kr.) | Etterfølger:**Tigranes I av Armenia** |

| * v
* d
* r
Selevkid-dynastiet |
| --- |
| Selevkos I Nikator **·** Antiokos I Soter **·** Antiokos II Theos **·** Selevkos II Kallinikos **·** Selevkos III Keraunos **·** Antiokos III den store **·** Selevkos IV Filopator **·** Antiokos IV Epifanes **·** Antiokos V Eupator **·** Demetrios I Soter **·** Aleksander I Balas **·** Demetrios II Nikator **·** Antiokos VI Dionysos **·** Diodotos Tryfon **·** Antiokos VII Sidetes **·** Demetrios II Nikator **·** Aleksander II Zabinas **·** Kleopatra Thea **·** Selevkos V Filometor **·** Antiokos VIII Grypos **·** Antiokos IX Kyzikenos **·** Selevkos VI Epifanes **·** Antiokos X Eusebes **·** Demetrios III Eukairos **·** Antiokos XI Epifanes **·** Filip I Filadelfos **·** Antiokos XII Dionysos **·** Tigranes I av Armenia **·** Antiokos XIII Asiatikos **·** Filip II Filorhomaios **·** Selevkos VII Kybiosaktes |
«Breidablikk» har flere betydninger.

Redervillaen **Breidablikk** som ligger på Eiganes i Stavanger er en godt bevart herskapsvilla som ble bygget i 1881–1882 for kjøpmann og reder Lars Berentsen. Villaen er tegnet av arkitekt Henrik Nissen. Breidablikk drives som museum av MUST – Museum Stavanger AS (tidligere stiftelsen Stavanger Museum).

Villaen er i sveitserstil med nyromanske og gotiske stiltrekk. Både bygningen og interiørene er preget av høy håndverksmessig kvalitet. Ved hovedbygningen står fremdeles eiendommens gamle hovedhus og låve fra 1852. Låven inneholder en utstilling av jordbruksredskaper og hestekjøretøy, Nå bare i bruk som lagerlokale for de ovenfor nevnte tingene. Parken, som er anlagt av gartner Poul H. Poulsson, er godt bevart i engelsk stil med eksotiske trær og buete grusganger.

Eksterne lenker
---------------

* Breidablikk på nettsiden til Museum Stavanger AS

| * v
* d
* r
Museum Stavanger |
| --- |
| Stavanger museum **·** Stavanger kunstmuseum **·** Stavanger maritime museum **·** Norsk barnemuseum **·** Norsk hermetikkmuseum **·** Utstein kloster **·** Ledaal **·** Breidablikk museum **·** Norsk grafisk museum **·** Stavanger skolemuseum |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Samuel Harding Duvall** (født 11. mars 1836, død 26. september 1908) var en amerikansk bueskytter som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Duvall vant en olympisk sølvmedalje i bueskyting under OL 1904 i St. Louis. Han deltok på det amerikanske laget *Cincinnati Archers* som kom på andreplass i lagkonkurransen, bak gullvinnerne *Potomac Archers*. De tre andre på sølvlaget var Charles Woodruff, William Clark og Charles Hubbard. Duvalls beste plassering individuelt var en fjortendeplass i *double American round*. Det var kun deltakere fra USA i bueskytingkonkurransene under OL 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv sølv i bueskyting, lagkonkurranse USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samuel Duvall – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Duvall – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Samuel Duvall – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Akerøya** er ei øy i Hvaler kommune i Østfold, areal 1,53 km2, og høyeste punkt 33 moh. Øst for Akerøya ligger en liten holme, Festningsholmen, med Akerøy fort fra 1600-tallet. I sagatiden het øya *Saltholmen*, etter noen grunne poller der det ble utvunnet havsalt.

Øya består av i hovedsak av fjell/granitt og enkelte strandenger og gressletter. Karakteristiske «klover» skjærer gjennom øya flere steder der det vokser godt med småbusker og trær. Det er registrert mer enn 400 plantearter hvorav flere er truede og sårbare.
Øya har et rikt fugleliv og er en rasteplass for trekkfugl. I 1978 ble det opprettet et naturreservat for sjøfugl på øst- og vestsiden av øya med ferdselsforbud deler av sommeren. Siden 1961 har Akerøya Ornitologiske Stasjon drevet registrering av fugl. Øya er fra 26. juni 2009 innlemmet i Ytre Hvaler nasjonalpark.

Fram til ca. 1950 var det et gårdsbruk som drev med storfe på øya. Dyreholdet har vært med å holde vegetasjonen nede, men de senere års sauebeite har ikke klart å holde tritt med gjengroing av spesielt einer.

På øyas høyeste punkt er det en redutt, en observasjonspost for fortet på Festningsholmen. Nord for redutten er det funnet flere gravrøyser fra bronsealderen.

Den mest attraktive delen midt på øya er gjort til offentlig friområde med mulighet for telting. Akerøya eies og forvaltes av Staten og Oslofjorden Friluftsråd. Det er et hus på øya. Her bodde i sin tid Johan Borgen. I sommersesongen kan man overnatte i huset gjennom kystleden. Utenom sesongen disponeres huset av Akerøya Ornitologiske Stasjon.

Akerøya har også etterhvert fått to glimrende sandvolleyballbaner. Banene er laget av lokale Hvaler-ungdommer, og har to konkurransenett. Hvert år arrangeres en volleyballturnering som heter "Øya Open".

* Parti fra Akerøya.Parti fra Akerøya.
* FestningsholmenFestningsholmen
* Huset på øya der Johan Borgen hadde tilhold og som nå er kystledhytte.Huset på øya der Johan Borgen hadde tilhold og som nå er kystledhytte.

Referanser
----------

1. ↑   Oslofjordens Friluftsråd om overnatting (kystled) på Akerøya Arkivert 14. mars 2016 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* Schmedling Tor (1987). *Hvaler Guiden*. Mysen: Metope forlag AS og Hvaler kommune. s. 74-75. ISBN 82-403-0029-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
En liten del av Mae La flyktningleir, som har om lag 40 000 karenere som har flyktet fra Burma.
**Mae La** er den største av ni flyktningleirer i Thailand. Den ligger i Tha Song Yang i provinsen Tak nord i Thailand for flyktninger fra Burma. De fleste av de nærmere 50 000 som bor i leiren, er karenere. Leiren ligger åtte timers kjøretur fra Bangkok, om lag 8 km fra grensa mellom Burma og Thailand. Den ble opprettet i 1985 og drives av FNs høykommissær for flyktninger. 

En rekke NGOer driver arbeid i leiren, blant andre Refugees International. 

I leiren drives et omfattende skolearbeid, det er mulig å få ti års skolegang der. Flyktningene har bygget flere kirker, det finnes både baptistkirker, katolske kirker og adventistkirker der. Også muslimer og buddhister har sine moskeer og templer i leiren. 

FN deler ut ris, olje, chili, salt og andre matvarer. Mange flyktninger har etablert små butikker hvor de selger andre varer som trenges.

Fra leiren reiser folk til andre land å FNs høykommissær for flyktninger får kvoter for overføringsflyktninger. Folk som har bodd i Mae La, bor derfor nå i land som USA, Australia, New Zealand, Canada, Norge, Finland, Sverige og flere andre land i Europa. Våren 2007 ble 30 000 sendt til andre land, men etter protestene i Burma 2007 ble leiren fort fylt opp igjen.

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over Thailands 9 flyktningleirer på grensa til Burma pdf-fil
***Tangled Threads*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Howard Hickman.

Handling
--------

Margaret Wayne er hengiven ovenfor ektemannen John Rutherford Wayne, og deres lille sønn Sonny. Men ektemannen hennes er utro sammen med Rita Kosloff. En venn av familien, Philip Northrop, forteller deretter Margaret om ektemannens utroskap. For å gjøre mannen sin misunnelig later Margaret som hun er romantisk interessert i Philip, uten å vite at han virkelig er forelsket i henne. Etter at Philip impliserer Margaret i en kompromitterende situasjon, er ektemannen hennes ivrig etter å ta ut skilsmisse fra Margaret.

Philip får også full foreldrerett over sønnen deres, og gifter seg med Rita kort tid senere. Men Sonny blir deretter syk, og Margaret - som har utdannet seg til sykepleier - blir tilkalt for å ta seg av sin egen sønn. Hun redder guttens liv, og får samtidig John til å innse hans egne feilgrep. Men Philip bestemmer seg da for at den eneste veien ut er å drepe både seg selv og Rita.

Skuespillere
------------

* Bessie Barriscale som Margaret Wayne
* Rosemary Theby som Rita Kosloff
* Nigel Barrie som John Rutherford Wayne
* Henry Kolker som Dr. MacGregor
* Thomas Holding som Philip Northrop
* Ben Alexander som Sonny Wayne
* Mary Jane Irving som Barbara

Referanser
----------

1. ↑  TANGLED THREADS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tangled Threads* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tangled Threads* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Tangled Threads* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Akhal-Teke** er en hesterase fra Turkmenistan.

Opprinnelse
-----------

Noen sier Akhal-Teken er verdens minste rene rase.
Det er gjort funn som tyder på at den eksisterte 3000 år f.Kr. i det området som i dag kalles Turkmenistan.
I middelalderen ble rasen høyt skattet av nomadestammer i Turkmenistan, og behandlet som et familiemedlem.
I middelalderen ble Akhal Teken kalt Teke Turkmen. *Massaget*, *Parthian*, *Nisean*, *Persian* og *Turkmene* er alle navn rasen har hatt gjennom tidene.
Rasen trivdes i det barske ørkenklimaet, til tross for lite mat og ekstremt vær.
Navnet har rasen etter Turkmener-stammen (*Teke-Turkmen*) som holdt til nær Akhal-oasen. I 1881 ble Turkmenistan en del av stor-Russland, men avlen av rasen fortsatte som før. I dag er Akhal-Teken kjent som en utmerket sportshest.

Rasebeskrivelse
---------------

Ancient Akhal-Teke hest, bronse, 4.-1. Århundre f.Kr.
Hestens særtrekk er at den har et lite, men fint hode. Den har et langt, slankt og høyt ansatt hals- og nakkeparti. Den er en av få raser som har hjortehals. Høy manke, og en dyp, smal bringe. Den har en lang rygg, og en lang og smal, senete kropp. Beina er lange, slanke og muskuløse, og den har mandelformede øyne. Hovedfargen kan være brun, avbleket skimmel, svart, gråbrun, rød eller gyllen, mens hårlaget ovenfor er skinnende, metallisk, rødt eller gulblakk. Hesten har et flatt, glidende ganglag.

Den er hengiven, men kan være temmelig sta hvis det er noe den ikke vil eller hvis den blir behandlet for hardt. Hesten er derfor ofte kjent som en «enmanns-hest». Hesten trenger en erfaren rytter og er ikke egnet som førstegangshest eller nybegynnerhest.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Breidsundet** er et sund i Møre og Romsdal, mellom Hareidlandet og Godøya. Breidsundet er hovedinnløpet til Ålesund fra sør, og blir brukt både for havgående fiskefartøy og Hurtigruten. Sundet som er 4,32 kilometer bredt og 250 meter dypt. Det danner dermed en terskel mot fjordsystemene innenfor som er i gjennomsnitt 450 meter dype. 

Breidsunddjupet er ei dyprenne som fortsetter utover i Norskehavet. Det dekker innløpet til skipsleia langs norskekysten på Sunnmøre fra Norskehavet og inn til Valderhaugfjorden og Ålesund, og via Sulafjorden videre til Storfjorden, Hjørundfjorden eller Vartdalsfjorden sørover.

Passasjerskip på cruise inn og ut Storfjorden og Geirangerfjorden går også her.

Fiskeri
-------

Et stort innsig av skrei foregår inn Breidsundet hver vår når torsk går inn i Borgundfjorden for å gyte. Dette fisket er kjent som Borgundfjordfisket. Et rikt sildefiske på NVG sild foregikk på begge sider av Breidsunddjupet på slutten av 1950-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Breidsundet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Public Opinion*** (*Offentlig Mening*) er en bok fra 1922 om medier og demokrati av Walter Lippmann. Blant andre ting argumenterer den for at 20. århundres framgang i teknologien for å «produsere samtykke» vokser til «en revolusjon» i «demokratisk praksis» fordi den tillater eliten å styre offentlig mening om verden og om offentlighetens interesser i verden. Styring av offentlig mening er en mulighet til å styre offentlig oppførsel. 

Lippmann hevder at når det blir skikkelig utnyttet er fabrikasjon av samtykke nyttig og nødvendig for det moderne samfunn fordi «den felles interesse», som jo angår alle i samfunnet, ikke er tydelig i mange tilfeller og bare blir klar ved omhyggelig datainnsamling og analyse. De fleste mennesker er uinteressert i dette og synes det er greit at eksperter sammenfatter sakene for dem.

Det er på denne bakgrunn han hevder at man trenger en spesialisert klasse som samler og analyserer data og overrekker konklusjonene til beslutningstakerne, som så tar beslutninger og bruker overtalelsens kunst til å informere offentligheten om avgjørelsene og omstendighetene rundt den. 

Boka er ikke oversatt til norsk. Den har ISBN 0-02-919130-0

Eksterne lenker
---------------

* + Public opinion som e-bok hos Gutenberg

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Tanglewood Guitar Company UK** er en stor produsent av strengeinstrumenter som elektriske, akustiske, og klassiske gitarer, banjo, mandolin, ukulele, bassgitar og forsterkere. Instrumentene er designet i England, og produsert i Kina.

Tanglewood ble grunnlagt i London i 1988, og er per 2015 den bestselgende gitarprodusenten i Storbritannia og Irland. I 2005 startet selskapet også distrubsjon av sine produkter i USA, og til sammen selges gitarene i over 40 land.

Tanglewood selger instrumenter i alle prisklasser. Deres *Master Design Series*, som er blant deres kvalitetsgitarer, er designet av den svenske gitarmakeren Michael Sanden som har håndbygget gitarer i mer enn 30 år. Tanglewood-gitarene bygges i Kina etter Sandens oppskrift.

Referanser
----------

1. 1 2  «Tanglewood Guitar Company UK MasterDesign Series TSR2 Acoustic Guitar Review». *premierguitar.com*. Besøkt 17. november 2015.
2. ↑  «Tanglewood Worldwide Dealers». *tanglewoodguitars.co.uk. Besøkt 17. november 2015.*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tanglewood Guitars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Martin Snoer Raaschou** (født 1983) er en dansk psykolog og lyriker utdannet i 2006 fra Forfatterskolen i København, der han studerte sammen med blant andre Christina Hagen Nielsen, Karin Toft, Ea Jeppesen og Lars Bo Nørgaard. Han har bidratt med tekster til tidsskrifter og til Forfatterskolens avgangsantologi i 2006.

Han har studert psykologi ved Syddansk Universitet, men var pr. 2016 bosatt i Katmandu i Nepal. Raaschou er også del av dikterkollektivet og forlaget Koordinat.

I 2015 debuterte han med diktsamlingen *Blå himmel hver dag* på danske Kronstork forlag. Samlingen består av fem langdikt der forfatteren kretser om eksistensialene - døden, skapelsen, mytene og meningen. Det kan også spores påvirkning fra buddhistisk (øko-) holisme i hans dikt.

I Raaschous diktfilm *Sabeijana* stiller en nepalesisktalende stemme en rekke essensielle spørsmål mens pårørende legger blomsterkranser over en avdød i liksvøp. Filmen er tatt opp ved bålplassene ved Bagmatifloden i tempelkomplekset Pashupatinath i Katmandu, og er basert på diktet «Alle» i diktsamligen *Blå himmel hver dag*.

Utgivelser
----------

* *Forfatterskolens Afgangsantologi 2006* ISBN 8791407214
* *Blå himmel hver dag*, Kronstork, 2015 (Dikt) ISBN 9788793206038

Referanser
----------

1. ↑   Bibliografi.dk, bibliografi.dk, besøkt 15. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   LinkedIn personlig profil-ID martin-snoer-raaschou, besøkt 15. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Berlingske: Jeg vil gerne kunne skrive alt
4. ↑  *Forfatterskolens avgangsantologi 2006*
5. ↑  «koordinat.dk: Om dikterkollektivet». Arkivert fra originalen 21. januar 2016. Besøkt 7. januar 2016.
6. ↑  bukdahl.blogspot.no: Utdrag av anmeldelse av *Blå himmel hver dag*
7. ↑  «www.everydayproject.dk: Sabeijana». Arkivert fra originalen 8. oktober 2017. Besøkt 7. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterens blogg
Hovedkontoret i Kew, London
**Public Record Office** (PRO) er en britisk etat. Den var tidligere en selvstendig etat, men er nå en av to deler av National Archives; den andre delen er Historical Manuscripts Commission. Navnet Public Record Office bruker ikke lenger offisielt, men blant forskere er det den vanligste betegnelsen, mest fordi det ellers er fare for sammenblanding med *National Archives* i andre land, og fordi registreringsnumrene på historiske dokumenter fortsatt viser til PRO.

Etatens funksjoner er å arkivere dokumenter vedrørende offentlig virke i Storbritannia. Dette inkluderer rettsakter tilbake til middelalderen. Et av de mest kjente dokumentene PRO har i sine arkiver er originalmanuskriptet til *Domesday Book* fra 1086.

Historie
--------

PRO ble opprettet i 1838 for å sikre en forsvarlig oppbevaring av offentlige og rettslige dokumenter. Mange slike dokumenter var da i meget dårlig forfatning og var spredt på mange steder. Som sjef for etaten ble utnevnt dommeren i embetet som Master of the Rolls, og det første arkivet ble plassert i Rolls Chapel på Chancery Lane i London. 

Fra 1851 til 1859 ble et nytt arkivbygg reist av sir James Pennethorne ved siden av Rolls Chapel. Mellom 1895 og 1902 ble det utvidet, og det gamle kapellet ble revet fordi det hadde strukturelle skader.

I 1958 kom Public Records Act, som fastla standardprosedyrer for hvilke dokumenter som skulle sendes til PRO. Samlingen fortsatte å vokse, og i 1977 ble et ekstra arkivbygg åpnet i Kew. Den ble utvidet i 1990-årene, og i 1997 ble alle arkiver overført fra Chancery Lane til Kew eller til Family Records Centre i Islington. Bygningen i Chancery Lane ble tatt over av King's College London, som har et bibliotek der.

Tidligere ble de fleste av PROs dokumenter klausulert i tretti år. Dette endret seg da Freedom of Information Act trådte i kraft i 2000. Trettiårsregelen ble avskaffet, og dokumentene blir i stedet vurdert enkeltvis. Enkelte blir klausulert for lengre perioder, som for eksempel hundre år for individuelle svar på folketellinger. I 2001 ble svarene fra folketellingen i 1901 frigitt, og PRO gjorde dem tilgjengelig på internett.

Sammenslåing
------------

I april 2003 ble PRO slått sammen med Historical Manuscripts Commissions (HMC), slik at National Archives ble opprettet. HMC flyttet fra sine lokaler i Chancery Lane til Kew året etter. National Archives of Scotland og Puclic Record Office of Northern Ireland ble ikke innlemmet i den nye etaten.

Eksterne lenker
---------------

* The National Archives

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Martin Petersen Stavrum** (født 6. april 1876 i Verran, død 10. februar 1947 i Frol) var en norsk gårdbruker, sagbruksbestyrer og politiker (V) som var ordfører i Frol fra 1914 til 1922.

Han var sønn av gårdbruker Peter Madsen Stavrum og hustru Batseba Petersdatter Gjetås på Østre Stavrem ved Verrasundet. Etter at faren døde i 1886, giftet moren seg på nytt med Bertinus Thomassen Stavrum, bror av Jørginus Stavrum på nabogården Vestre Stavrem. Etter folkeskolen ble han undervist av Johannes Bragstad og Aage Hansteen Schelde ved amtsskolen i Leksvik. I 1895 tilhørte Stavrum det første kullet av elever ved Mære landbruksskole.

I 1897 ble Stavrum forpakter på den gamle kapteinsgården Østbør (da skrevet Østborg) i Frol. Han giftet seg i 1900 med Signe Olausdatter Bye fra nabogården Storbør (Storborg). I 1905 kjøpte han Østbør av kjøpmann Bertram Martinus Bratsberg, som han hittil hadde forpaktet på vegne av, og ble den første selveieren på Østbør. Han sørget for å bygge ut hovedbygningen og fjøset, og nydyrke jord. Han overdrog gården til sin eldste sønn, Peter, i 1934. Dennes sønn, Martin Stavrum, har vært ordfører i Levanger kommune.

Martin Stavrum var ordfører i Frol fra 1914 til 1922 og varamann til Stortinget i flere valgperioder, valgt som venstremann. Han ble en pådriver for utbyggingen av Frol kommunale elektrisitetsverk. Like etter opprettelsen i 1919 gikk han inn som styreformann i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk (fylkesverket). Han ble også styreformann i Folla Tresliperi, som ble bygget i forbindelse med fylkesverket. Tresliperiet gikk dårlig under den store depresjonen, og i 1929 måtte Stavrum som styreformann overta disponentens oppgaver. I 1932 ble han fast tilknyttet sliperiet som disponent, noe han var frem til driften ble innstilt etter krigsutbruddet i 1940. Deretter flyttet Stavrum tilbake til Frol og inn på kåret på Østborg. Han døde av hjertesykdom i 1947.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 826[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 50[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Martin Stavrum død». *Nord-Trøndelag og Inntrøndelagen*: 2. 11. februar 1947.
4. ↑  «Folketelling 1891 for 1723 Mosvik og Verran herred». Digitalarkivet. Besøkt 15. april 2018.
5. 1 2 3  Gevik, Marius (19. desember 1946). «Martin Stavrum. Ein evnerik, virksom mann». *Nord-Trøndelag og Inntrøndelagen*: 8.
6. 1 2  *Skogn historie. Band VI: Frol I. Folk og heimar 1801–1950*. Levanger: I kommisjon hos B. Turn-Paulsen. 1973. s. 126. [*død lenke*]
7. ↑  Bye, Julius (1982). *Gards- og slektshistorie for Storborg øvre og Storborg nedre*. Levanger.
8. ↑  Gullvåg, Olav (1951). *A/S Folla. Folla tresliperi 1901–1951. En beretning om utviklingen fra privilegert sagbruk til fylkeskommunalt tresliperi*. s. 26, 37 og 46.
**Laura Christine Theodora Elvig** (født 10. august 1860 i Bergen, død 17. april 1935 i Oslo) var en norsk skuespillerinne.

Familie
-------

Laura Elvig var datter av skolelærer Ole Elvig og Karen Svendsen. Hun ble 18. januar 1881 gift med skuespiller Berent Johan Tunæs Johannessen (1859-1907). Deres datter Svanhild Johannessen ble gift med skuespilleren Hauk Aabel, og datteren Borghild Johannessen ble gift med skuespilleren Thoralf Klouman. Laura Elvig var dermed mormor til blant andre skuespillerne Per Aabel, Andreas Aabel, Wenche Klouman og pianisten Carsten Klouman.

Liv og virke
------------

Det er kjent at Laura Elvig opptrådte på teaterscenen i fødebyen Bergen i 1870-årene. Blant annet gestaltet hun rollen som *Hilda Rummel* i *Samfundets Støtter* i 1877 i Komediehuset. Ved syttiårsdagen i 1930 var hun overkontrollør ved Nationaltheatret.

Roller i utvalg
---------------

* *Hilda Rummel* i *Samfundets Støtter* av Henrik Ibsen (Komediehuset, Bergen, 1877)
* *Mariette* i lystspillet *Hønen og kyllingerne* av Emile de Najac (1880)

Referanser
----------

1. ↑  *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1934. s. 11.
2. ↑  *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1934. s. 267.
3. ↑  *Bergens Adressecontoirs Efterretninger 1880.03.14*. Norge, Hordaland, Bergen. 1880. s. 4.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 34. ISBN 8200056228.

Eksterne lenker
---------------

* The Ibsen Stage Performance Database – besøkt 30. september 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
*Iraq Levies*, britiskkontrollerte militærstyrker i Kongeriket Irak, med kefijer (hodetørkler) holdt på plass med agal-snorer.  Foto: Cecil Beaton, 1942 

Sjeik Mohammed bin Rashid Al Maktoum, visepresident og statsminister i De forente arabiske emirater, sjeik, emir og hersker i Dubai, møter amerikanske soldater 2007. Han bærer tradisjonelle klær, deriblant kefije med agal. Legg merke til de tynne endesnorene på bakhodet.
**Agal** (på arabisk عقال‎, ‘iqāl), også skrevet **akal**, **igal**, **iqal**, **ikal**, **ogal** og **okal**, er en hodering som brukes til å holde på plass en kefije (ghutra), det tradisjonelle hodetørkleet for arabiske menn. Ringen kan legges dobbelt omkring issen eller også være formet som kranser i to eller tre rader. Agaler er ofte laget av svart ulltråd som er flettet eller viklet stramt rundt et tau eller en kjerne av geitehår eller sammenbuntede tøystykker. Snorene er ofte avsluttet eller forsynt med en dekorasjon av tynnere snorer med kvaster. Finere agaler kan være av silke og sammenholdt med garn i farger eller med gull- eller sølvtråder.

Opprinnelig ble agaler brukt til å tjore fast beina på kameler. De ble da tvunnet rundt de bøyde forbeina på dyra om kvelden for å forhindre at de fjernet seg for langt fra nomadeleiren i løpet av natta. Om dagen ble agalen båret av kameleieren. I dag er agaler flere steder i den arabiske verden stilsert til en seremoniell draktdetalj.

* Kong Talal av Jordan (1909-1972) iført kefije med overdådig agal. Foto fra 1951.Kong Talal av Jordan (1909-1972) iført kefije med overdådig agal. Foto fra 1951.
* Jordansk politimann iført uniform med agal med politiskilt. Fra oldtidsbyen Petra 2004.Jordansk politimann iført uniform med agal med politiskilt. Fra oldtidsbyen Petra 2004.
* Sjeik Abdul Sattar Abu Risha (1972-2007), toneangivende sunniaraber i Irak, med tradisjonell svart, bred agal.Sjeik Abdul Sattar Abu Risha (1972-2007), toneangivende sunniaraber i Irak, med tradisjonell svart, bred agal.

Se også
-------

* Kefije, arabisk hodetørkle for menn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Agal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder og tekst om arabiske draktskikker (på engelsk)
* Tradisjonell saudiarabisk agal[*død lenke*]
* Agaler med og uten pyntesnorer[*død lenke*]
* Agaler til salgs
* Agal båret av Lawrence of Arabia Arkivert 9. desember 2009 hos Wayback Machine.
Seilsportligaen i Norge og mange andre land seiles i kjølbåten J/70.
**Norsk seilsportliga** er en seil-liga som arrangeres av Sports Marketing selskapet SailLogic på kontrakt fra Norges Seilforbund. Ligaen består av fire regattaarrangementer gjennom en sesong hvor hver regatta består av flere seilaser. Det er to divisjoner, og på slutten av hver sesong rykker de fire lavest rangerte i Eliteserien ned til førstedivisjon, og de fire høyest rangerte i førstedivisjon rykker opp til Eliteserien. De fire lavest rangerte klubbene i førstedivisjon må seile et ekstrastevne med andre konkurrerende klubber om å få beholde ligaplassen den sesongen.

Hver seilforening stiller lag fra sine egne medlemmer. Mellom hver av de fire regattaene kan laget endres, men det skal ikke være flere enn seks på hvert lag, og minst én av de fire seilerne ombord må være under 22 år, og kan ikke ha deltatt for en annen seilforening tidligere i ligasesongen.

Seilasene seiles i båttypen J/70 med fire personer ombord.

Seilsportligaen arrangeres 18 andre land i europa, blant annet hos våre nordiske naboer Danmark, Sverige, Finland. Alle ligaer møtes i en felle internasjonal regatta Sailing Champions League. Her seiles det åpent, dame og junior finaler. Det seiles også EM og VM for klubblag.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Seilsportsliga». *seiling.klubb.nif.no*. Arkivert fra originalen 1. april 2017. Besøkt 18. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk seilsportliga Arkivert 1. april 2018 hos Wayback Machine.
* SailLogic
* Norges Seilforbund Arkivert 6. april 2018 hos Wayback Machine.
**Meet-in-the-middle-angrep** er et kryptografisk angrep som, tilsvarende bursdagsangrep, bruker en rom-tid avveiing. Mens bursdagsangrep forsøker å finne to verdier innen domenet til en funksjon som peker mot den samme veriden innen sitt område, så forsøker meet-in-the-middle-angrepet å finne en verdi i hvert av områdene og domenene som er bygget opp av to funksjoner, slik at resultatet av den første funksjonen vil være det samme som den reverserte funksjonen av det andre området. Bokstavlig talt så møtes man på midten.

Metoden ble i utgangspunktet utviklet for å angripe et forsøk på å utvide et blokkchiffer laget av Diffie og Hellman i 1977. For å forsøke å forbedre sikkerheten i et blokkchiffer så kan man få den enkle ideen å bruke to uavhengige krypteringsnøkler for å kryptere data dobbelt. Man vil i sin naive tenkemåte tro at dette ville øke antall nøkler med kvadratet av antall bits. Det er sikkert at et søk gjennom alle mulige kombinasjoner av nøkler ville ta {\displaystyle 2^{2n}} forsøk hvis hver nøkkel er n bits lang, sammenlignet med {\displaystyle 2^{n}} forsøk som er påkrevet ved en enkel nøkkel.

Diffie og Hellmann derimot, laget en tid-hukommelse avveiing som kunne knekke dette systemet ved å kun doble tiden som brukes på å knekke et ett-nøkkels system. Angrepet virker på den måten at man krypterer fra den ene enden, og dekrypterer fra den andre, og møtes derved på midten.

Gå ut fra at en angriper kjenner et sett med klartekst og chiffertekst: *P* og *C*. Det vil si

{\displaystyle C=E\_{K\_{2}}(E\_{K\_{1}}(P))},
hvor *K*1 og *K*2 er de to nøklene.

Angriperen kan derfor beregne *EK*(*P*) for alle mulige nøkler *K* og lagre resultatet i hukommelsen. Deretter kan han beregne *DK*(*C*) for alle *K* og sammenligne med tabellen i hukommelsen. Om han får et sammenfallende resultat, så er det sannsynlig at han har oppdaget de to nøklene som har vært i bruk, og han kan verifisere dette med et nytt sett med klartekst og chiffertekst. Om nøkkelstørrelsen er *n*, så bruker dette angrepet kun {\displaystyle 2^{n+1}} krypteringer (og {\displaystyle O(2^{n})} hukommelse) i sterk kontrast til det naive angrepet som trenger {\displaystyle 2^{2n}} krypteringer (men kun {\displaystyle O(1)} hukommelse).

Se også
-------

* bursdagsangrep
* Trippel DES

Referanser
----------

1. ↑  W. Diffie and M. E. Hellman (juni 1977). «Exhaustive Cryptanalysis of the NBS Data Encryption Standard». *Computer*. 10 (6): 74-84.
Erkeabbediet, 2009
Erkeabbed Schober i prelatskledning og Cappa Magna
**Erkeabbediet Beuron** tysk: **Erzabtei Beuron**, ellers **Erzabtei St. Martin**; på latin *Archiabbatia Sancti Martini Beuronensis*) er et større klosteranlegg for benediktinerordenen. Det ligger i Beuron i den øvre del av elven Donaus dalføre i Baden-Württemberg i Tyskland.

Erkeabbediet Beuron er for øvrig hovedsete i Beuronerkongregasjonen. Klosteret ble grunnlagt som augustinerkorherrestift. Etter at dette ble oppløst som følge av sekulariseringen i 1803 ble eiendommen overtatt av fyrstedømmet Hohenzollern-Sigmaringen. I 1863 ble klosteret på nytt grunnlagt som benediktinerkloster og i 1868 erklært som abbedi, som også ble fulgt av en rekke andre benediktinerklostre. 

Klosteret har årlig 100 000 besøkende. Det barokke klosteranlegget inneholder bemerkelsesverdige rom og saler og et større bibliotek. Beuron var i slutten av det nittende århundre sentrum for den beuronske kunstskole.

Litteratur
----------

* Gröger, P. Augustinus, OSB, 2005. *Das Kloster Beuron*; i: Edwin Ernst Weber (red.): *Klöster im Landkreis Sigmaringen in Geschichte und Gegenwart* (Heimatkundliche Schriftenreihe des Landkreises Sigmaringen, Band 9), s. 46–92. Lindenberg: Kunstverlag Josef Fink. ISBN 3-89870-190-5.
* Schaber, P. Johannes, OSB, 2003. *Phänomenologie und Mönchtum. Max Scheler, Martin Heidegger, Edith Stein und die Erzabtei Beuron*; i: Holger Zaborowski & Stephan Loos (red.): *Leben, Tod und Entscheidung. Studien zur Geistesgeschichte der Weimarer Republik*, s. 71–100. Berlin.
* Stöckle, Joseph, 1888. *Das Kloster Beuron im Donauthale* (med illustrasjoner og kart). Würzburg & Wien: Leo Woerl's Reisehandbücher.

Eksterne lenker
---------------

(en) Kloster Beuron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Vetus Latina Institute
* Website of the Erzabtei Beuron
* Schott Missal
* Vetus-Latina-Institut

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |