recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Se også Dødsmarkene for filmen fra 1984 om dette emnet*
Noen av de mange knoklene samlet fra dødsmarkene etter massakrene
**Dødsmarkene** var et antall steder i Kambodsja hvor store antall mennesker ble drept og lagt i massegraver av kommunistregimet Røde Khmer mellom 1975 og 1979. Estimater over ofre varierer fra 1,5 millioner til 3,3 millioner av en befolkning på i underkant av 8 millioner. Det mest etablerte estimatet er omkring 2 millioner ofre.

Historie
--------

Et buddhistisk tempel (stupa) fylt med knokler fra ofre
Forfølgelsene innebar at regimet utstedte advarsler for enhver forseelse og for «politiske forbrytelser». Alle som hadde fått to slike advarsler ble sendt til «omskolering», noe som i de fleste tilfeller betød døden. Folk ble oppfordret til å tilstå sin «før-revolusjonære livsstil og forbrytelser» (noe som kunne inkludere en form for handelsvirksomhet, eller noen som helst kontakt med verden utenfor Kambodsja), og ble fortalt at regimet ville tilgi dem og «begynne på nytt». Dette betød ofte at man ble ført til steder som Tuol Sleng eller Choeung Ek for å bli torturert og/eller henrettet.

Knokler fra barn som ble drept i Dødsmarkene
De henrettede ble begravet i massegraver. For å spare ammunisjon ble henrettelsene ofte utført med skarpe bambus-stokker. Soldatene som utførte henrettelsene var hovedsakelig yngre menn eller kvinner fra bondefamilier.

Regimet arresterte og henrettet nesten alle som var mistenkt for forbindelser med den tidligere regjeringen eller utenlandske regjeringer. I tillegg ble alle mennesker med utdannelse forfulgt av regimet (klasseforfølgelse). Etniske vietnamesere, kinesere, kambodsjanske kristne og buddhistmunker ble forfulgt av etniske eller religiøse årsaker.

Choeung Ek er den mest kjente dødsmarken. Idag står det et buddhistisk minnesmerke over den kommunistiske terroren, og Tuol Sleng har et museum om folkemordet.

Dødsmarkene ble kjent for et bredt vestlig publikum gjennom den britiske filmen *Dødsmarkene* fra 1984.
**Galleri Bodøgaard** ligger på historisk grunn ca. 2,5 km fra Bodø sentrum, midt mellom Bodøgård, Nordlandsmuseets friluftsavdeling i Bodøsjøen, Bodin kirke, og Nordland kultursenter. Galleriet framstår i dag som Nord-Norges største private samling av kunst- og kulturgjenstander og er fra sommeren 2003 utbygd med nesten 600 kvadratmeter utstillingsplass i tillegg til et uteareal med skulpturer av blant annet Lars Vilks og Steinar Christensen.

Om samlingen
------------

«Galleri Bodøgaard» er over mange år og på idealistisk grunnlag bygget opp av billedkunstner Oscar Bodøgaard og hans sønn Harald Bodøgaard (billedkunstner og skulptør) samt familien forøvrig. og består av en etnografisk samling, en unik ikonsamling og et fast galleri.
Ikonsamlingen med over 80 russiske, polske og greske ikonarbeider er samlet av Oscar Bodøgaard gjennom et langt liv. Her er også en russisk bibel/evangeliebok fra 1796, innbundet i messing med håndmalt porselen og illustrert med kobberstikk og tresnitt. Bibelen har trolig tilhørt den russiske tsar Paul Is familie og inneholder også et originalbrev skrevet i 1801 av tsar Alexander I. 

I tillegg har galleriet en omfattende fast samling med flere hundre objekter av omkring hundre billedkunstnere og kunsthåndverkere. Samlingen inneholder både historiske verker og samtidskunst, og er i hovedsak tematert med kunstverk skapt av kunstnere fra Nord-Norge eller med en eller annen tilknytning til landsdelen eller Nordkalotten.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Galleri Bodøgaard Galleriets hjemmesider
* Harald Bodøgaard
* Nordlandsmuseets friluftsavdeling
* Steinar Christensen.
**Hildur Sommerfeldt** (født 1830, død 16. mai 1892) var en norsk-tysk operasangerinne, pianist og musikkpedagog.

Familie
-------

Hildur Sommerfeldt var gift med den tyske ingeniøren og revisoren August Koch. De var foreldre til sanger, sangpedagog og kvinnesaksforkjemper Hildur Schirmer, som ble gift med arkitekten Adolf Schirmer. Deres sønn Oscar Koch, konsertmester i Bremen, ble gift med Betsy Gude, en datter av maleren Hans Gude. Hennes etternavn er også stavet Sommerfelt.

Liv og virke
------------

Hildur Sommerfeldt kom i sent i 1840-årene til Leipzig, hvor hun studerte to år ved musikkonservatoriet som i 1843 var blitt opprettet av Felix Mendelsohn, med Mendelsohn og Mocheles som lærere. 26. juni 1848 assisterte hun ved en konsert cellisten Cipriano Romberg. 17. november samme år ga hun en egen konsert om pianist. Trolig er det her tale om hennes fremførelse av Mendelsohns G-mollkonsert i Bergen. I Bergen ga hun også undervisning i pianospill og sang. Det førstnevnte for 60 skilling i timen, sistnevnte for 48.

15. april 1849 ble hun ansatt som sanger ved Christiania Theater. Der debuterte hun 21. april 1849 i rollen som *Zerlina* i operaen *Fra Diavolo*. Desember samme år bekledte hun rollen som *Carlo Broschi* (Farinelli) i operetten *Djævelens Part*.

Hun lyktes imidlertid ikke med noe større gjennombrudd i Christiania, og reiste dermed tilbake til Leipzig for å studere videre. Hun oppga imidlertid sin videre karriere da hun ble gift. Hun bosatte seg da i Braunschweig.

Roller i utvalg
---------------

* *Zerlina* i *Fra Diavolo* av Daniel-François Auber og Eugène Scribe (Christiania Theater)
* *Carlo Broschi* i *Djævelens Part* av Daniel-François Auber og Eugène Scribe (Christiania Theater)

Referanser
----------

1. ↑  Weidemann, L. F. (1892). *Stamtavle over slegten Weidemann (samt over slegterne Major, Schirmer og grene af slegterne Sommerfeldt, Norgrenn, Sørenssen, Nielsen m. fl.)*. Trondhjem. s. 33.
2. ↑  Norsk Biografisk Leksikon: Adolf Schirmer, besøkt 5. desember 2019.
3. ↑  *Bergens Adressecontoirs Efterretninger 1848.11.25*. Norge, Hordaland, Bergen. 1848. s. 8.
4. ↑  Conradi, J.G. (1878). *Kortfattet historisk Oversigt over Musikens Udvikling og nuværende Standpunkt i Norge*. Warmuth. s. 33.
5. ↑  *Bergens Adressecontoirs Efterretninger 1848.11.25*. Norge, Hordaland, Bergen. 1848. s. 8.
6. ↑  Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 160. ISBN 8200056228.
7. ↑  *Morgenbladet 1849.04.22*. Norge, Oslo. 1849. s. 3.
8. ↑  *Christiania-Posten 1849.04.21*. Norge, Oslo. 1849. s. 3.

Kilder
------

* Qvamme, Børre (1998). *Halfdan Kjerulf og hans tid*. Solum. ISBN 8256011548.
* *Norske kvinder*. Kristiania: Berg & Høgh. 1925. s. 317.
***Penthouse*** er et magasin for menn, etablert i 1965 av Bob Guccione.

Magasinet kombinerer artikler om urban livsstil og mykporno, som på 1990-tallet gikk over til hardporno. I 2005 gikk magasinet tilbake til mykporno igjen. Penthouse er eid av Penthouse Media Group, Inc. tidligere kjent under navnet General Media, Inc. datterselskap av Penthouse International Inc.

Selv om Guccione er amerikansk, ble magasinet startet i Storbritannia, og fra 1969 ble det også solgt i USA. På høyden av sin suksess ble Guccione regnet som en av de rikeste i USA.

Modellene som poserer i Penthouse kalles for «Penthouse Pets». Norske Linda Johansen og Julie Ege er blant disse.

Septemberutgaven av magasinet i 1984 skapte problemer for Penthouse, da det viste seg at Traci Lords som poserte i bladet var 15 år da bildene ble tatt.

Se også
-------

* *Hustler*
* *Playboy*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Penthouse magazine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
Nick Heidfeld i sin Williams FW27 under Canadas Grand Prix 2005
Mark Webber i et pitstopp under San Marinos Grand Prix 2005
**Williams FW27** (uoffisielt også kalt *BMW Williams FW27* og *BMW FW27*) var Formel 1-bilen som Williams-teamet brukte i Formel 1-sesongen 2005. Bilen ble designet av teknisk direktør Sam Michael og aerodynamiker Loïc Bigois. Chassiset var en monocoque i karbonfiber og bikakestruktur-kompositt. Hjulopphenget både foran og bak var av torsjonsstang-typen. Motoren var en BMW P84/5 3,0-liters V10-motor med en Williams 6-trinns tverrstilt halvautomatisk girkasse. Det ble brukt dekk fra Michelin, drivstoff fra Petrobras og olje fra Castrol.

Denne bilen var den siste Williams-modellen med BMW-motor, ettersom BMW hadde kjøpt Sauber-teamet, som ble til BMW Sauber påfølgende sesong sesong. Neste års Williams-modell, Williams FW28, hadde motor fra Cosworth. Dette var også siste året at Williams kjørte med Michelin-dekk, før de gikk over til Bridgestone.

Bilens utseende var lik 2004-designet, med mindre endringer. Williams gikk inn i 2005-sesongen med store sponsoravtaler fornyet, så som Allianz, FedEx, HP, Reuters, Oris, Hamleys, Budweiser, Petrobras og Castrol. Teamet fikk også nye sponsorer, som RBS og avsluttet sponsoravtalene med Niquitin, CCTV og Shanghai Circuit.

Selv om Williams hadde vært konkurransedyktig og tatt et par seiere de siste årene, så viste FW27 seg å ikke gi det samme prestasjonsnivået som bilene til noen av de andre teamene. De nye førerne Mark Webber og Nick Heidfeld tok poeng ganske ofte, men en Grand Prix-seier var ikke innen rekkevidde. Høydepunktet var andre- og tredjeplassen i Monaco. Heidfeld tok også en andreplass i Europas Grand Prix, hvor han startet fra pole. Fra og med Italias Grand Prix var Heidfeld skadet og ble erstattet av Antônio Pizzonia, som tidligere hadde vært Webbers teamkollega i Jaguar i 2003. Williams avsluttet sesongen på femteplass i konstruktørmesterskapet.

Løpsresultater
--------------

Se: Williams Formel 1-resultater

Eksterne lenker
---------------

* (en) Williams FW27 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Williams F1
Mesnafossen i Lillehammer
**Mesnavassdraget** er et mindre vassdrag med utløp i Mjøsa. Vassdraget ligger i kommunene Lillehammer, Øyer og Ringsaker i Innlandet fylke. Det har et nedbørfelt på 249,6 km².

Vassdragets sentrum er innsjøene Nord-Mesna og Sør-Mesna. Disse forbindes med den korte Bustokkelva. Her ligger tettstedet Mesnali.

Vassdragets hovedelv er Mesnaelva, som drenerer Nord-Mesna til Mjøsa, og renner i stort fall ned mot Mjøsa gjennom Lillehammer sentrum. Fra Kanten til Mjøsa utgjør det naturlige elveløpet Mesnafossen.

Vassdragets høyestliggende vann ligger på grensen mellom kommunene Lillehammer og Øyer. Det er Reinsvatnet 905 moh. som dreneres gjennom elva Nordåa til Mellsjøen 893 moh. elva Stuva til Kroksjøen 882 moh. Fjellelva til Sjusjøen, Tyria til Bustokkelva ved Mesnali.

Alle vann av noen størrelse i vassdraget er regulert som kraftmagasiner, og opprinnelig også for tømmerfløting. Det første kraftverket som utnyttet Mesnafossen, ble åpnet allerede 1894.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. januar 2016
2. ↑  Ola Matti Mathisen (1998). *Mesnaelva: Elva i våre hjerter. Mesna kraftselskap – 75 år*. Lillehammer: Thorsrud, Lokalhistorisk Forlag. s. 17. ISBN 8278470251.
| Meskhenet i hieroglyfer |
| --- |
| Meskhenet |  |
|  Meskhenet med sine attributter |

**Meskhenet** er i henhold til oldtidens egyptiske religion og mytologi en gudinne for barnefødsler og således en fruktbarhetsguddom. Hun var den som skapt hvert eneste barns *Ka*, en del av deres sjel, som hun pustet inn i dem i fødselsøyeblikket. Hun ble dyrket i oldtidens Egypt fra de eldste tider.

I mytologien
------------

Spesielt, i det tidlige Egypt fødte kvinner sine barn over et par murstein, kjent som fødselssteiner, og Meskhenet var gudinnen som ble assosiert med denne formen for fødsel. Således ble hun avbildet i kunsten som en murstein over en kvinnes hode, og med en kus livmor over den.

Ettersom hun var ansvarlig for å skape Ka ble hun også assosiert med skjebne og det ble sagt at hun derfor var hustruen til Shai, som ble skjebneguden etter at guddommen utviklet seg ut av et abstrakt konsept. I en annen variant var hun den første hustruen til Anedjti, guden for gjenfødelse i underverden.

Meskhenet opptrer framtredene i det siste av eventyrene i Westcar-papyrusen, inneholder den eldste kjente bevarte teksten om trolldom og magi. Manuskriptet er datert til ca 1800 -1600-tallet f.Kr. Det ble også sagt at hun var til stede ved fødsler av trillinger og spådde at de ville hver bli faraoer. Disse var Sahure, Userkaf, og Neferirkare Kakai som ble de første faraoene av det femte dynasti (skjønt Userkaf var ikke søsken med de andre to, men deres far!). Rett etter at hevert barn ble født dukket Meskhenet og spådde at barnet ville bli konge av farao.

Bilder
------

* Meskhenet som en fødselssteinMeskhenet som en fødselsstein
* Userkaf, en av de legendariske trillingeneUserkaf, en av de legendariske trillingene
* Sahure, en av de legendariske trillingeneSahure, en av de legendariske trillingene

Referanser
----------

1. 1 2  Wilkinson, Richard H. (2003): *The complete gods and goddesses of ancient Egypt*. London: Thames & Hudson, ISBN 0-500-05120-8, s. 152–153
2. ↑  Lichtheim, Miriam (2006): *Ancient Egyptian Literature, I: The Old and Middle Kingdoms*. Berkeley: University of California Press, ISBN 978-0-520-24842-7, s. 220–222.

  


| * v
* d
* r
Egyptisk mytologi |
| --- |
| Amaunet **·** Amenhotep **·** Amon **·** Ammit **·** Anhur **·** Anubis **·** Anuket **·** Apis **·** Apep **·** Aton **·** Atum **·** Bast **·** Benu **·** Bes **·** Duamutef **·** Geb **·** Hapi **·** Hapy **·** Hathor **·** Harpokrates **·** Heh **·** Heka **·** Horus **·** Hu **·** Iah **·** Ihi **·** Imhotep **·** Imset **·** Isis **·** Kebehut **·** Kebehsenuf **·** Kek **·** Khepri **·** Khnum **·** Khonsu **·** Maàt **·** Maahes **·** Mafdet **·** Meretseger **·** Menhit **·** Meskhenet **·** Min **·** Mnevis **·** Montu **·** Mut **·** Naunet **·** Nefertum **·** Nefthys **·** Nekhebet **·** Neith **·** Nun **·** Nut **·** Osiris **·** Pakhet **·** Ptah **·** Ra **·** Satis **·** Sekhmet **·** Serket **·** Set **·** Shu **·** Sia **·** Sobek **·** Sokar **·** Tefnut **·** Tot **·** Thueris **·** Wadjet **·** Wosret |
**Knut Brundtland** (født 17. juli 1961) er en norsk advokat, forretningsmann og kunstsamler.

Liv og virke
------------

Han arbeidet mange år i advokatfirmaet BA-HR før han i 2005 sa fra seg advokatbevillingen for å bli investor og «styregrossist». I sin tid for BA-HR bisto han både Fokus Bank og Tiger om Storebrand-aksjene. Han har hatt styreverv i Norwegian Property, BW Gas, Norgani hotell asa, Revus Energy asa, Bluwater Insurance asa, Voss of Norway asa og Creditsafe Business Information N.V. Youngstorget Eiendom (som forvalter Arbeiderpartiets eiendom), i det svenske hedgefondet Futuris, og i reklamebyrået Try. Brundtland var tidligere styreleder og administrerende direktør i Voss Water som produserer og selger flaskevann med navnet Voss. Han kom høsten 2010 i medienes søkelys i forbindelse med kritikken som ble reist mot dette selskapet.

Han etterfulgte i 2010 Jan Petter Collier (født 1950) som daglig leder i ABG Sundal Collier, og sa i fra seg sine verv i A-pressen og Aschehoug, samt vervet som leder av Orklas bedriftsforsamling.

Kunstsamler
-----------

Brundtland har en av Norges største private kunstsamlinger. Samlingen inneholder blant annet verker av Knut Rose, Mari Slaattelid, Fredrik Værslev, Gardar Eide Einarsson, Bjørn Ransve, Johs. Rian, Tone Vigeland og Ørnulf Opdahl. Brundtland sitter også i styret til OCA, Office for Contemporary Art Norway.

Familie
-------

Brundtland er sønn av tidligere statsminister Gro Harlem Brundtland og Arne Olav Brundtland. Han giftet seg i 1985 med Harriet Cecilie Malm (født 1961), datterdatter av skipsmegleren Ragnar Stoud Platou (se Platou) som utga en biografi om nettopp Knut Rose (1936–2002) som Knut Brundtland har samlet mye av.

Referanser
----------

1. ↑  Dagens Næringsliv, 6. november 2010
2. ↑   Arkivert 18. november 2010 hos Wayback Machine. besøkt 7.nov 2010
3. ↑  Anders W. Hagen, *Søkkrik på selvbiografi* i VG den 26. september 1998.
4. ↑  Dagens Næringsliv, 23.03.2010, s.8
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. juni 2010. Besøkt 7. november 2010.  lest 7. november 2010
6. ↑   besøkt 7. november 2010
7. ↑   besøkt 7. november 2010
8. ↑  Dagens Næringsliv, 23.03.2010, s.8
9. ↑  *Dropper tunge verv* i Dagens Næringsliv den 31. mars 2010.
10. ↑  Store norske kunstsamlinger. Dagens Næringsliv, 06.04.2013 – Side 56
11. ↑  *NRK.no: Rikinger satser på kunst* Publisert: 28.09.2007.
Ridderkorset av Sankt Stefans orden, Ungarn
**Ridderkors** er en betegnelse på ordenstegnet for riddergraden i ordener flere ulike land. Benevnelsen har sitt utgangspunkt i at ordenstegnene har korsform. 

Riddergraden kan være plassert forskjellige rangorden i ordener med flere trinn. Graden ridder er i mange ordener laveste trinn og kan være delt i to klasser, slik som i St. Olavs Orden, Den Kongelige Norske Fortjenstorden, Dannebrogordenen og Nordstjerneordenen. Ordenstegnet omtales da gjerne som *ridderkorset* og *ridderkorset av 1. klasse*. I andre ordener er riddergraden plassert høyere. I den polske Ordenen Virtuti Militari er ridderkorset det midterste av fem trinn. Den tyske militærordenen Jernkorset har åtte trinn, der ridderkorset alene er inndelt i fem trinn, som er plassert mellom de to laveste klasser (Jernkorset av 1. klasse og Jernkorset av 2. klasse), men under Jernkorsets storkors.

Ridderkorset i noen land
------------------------

Norge
* St. Olavs Orden
* Den Kongelige Norske Fortjenstorden

Danmark
* Dannebrogordenen

Sverige
* Nordstjerneordenen
* Sverdordenen

Finland
* Finlands hvite roses orden
* Finlands løves orden

Island
* Den islandske falkeorden

Tyskland
* Jernkorsets ridderkors
* Krigsfortjenestekorset
* Zähringerløvens orden
* Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden

Frankrike
* Æreslegionen

Italia
* Ordenen den italienske solidaritets stjerne
* Italias kroneorden
* Republikken Italias fortjenstorden
* Sankt Mauritius' og Sankt Lasarus' orden

Litauen
* Storfyrst Gediminas av Litauens orden

Polen
* Ordenen Virtuti Militari
* Militærkorsets orden
* Ordenen Polonia Restituta
* Republikken Polens fortjenstorden

Ungarn
* Sankt Stefans orden
* Republikken Ungarns fortjenstorden

Østerrike
* Den militære Maria Teresia-ordenen
* Frans Josef-ordenen

Peru
* Solordenen

Kilder
------

* Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966
* Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, to bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Lavprisflyselskap** (*Low-cost carrier*, LCC) er betegnelsen på et flyselskap som i regelen tilbyr billetter til en lavere pris og med mindre komfort og/eller servicegrad enn de tradisjonelle fullserviceselskapene. Southwest Airlines er regnet som det første lavprisselskapet, det begynte med lavprisflyvninger tidlig på 1970-tallet ved å satse på én flytype og kutte all ekstraservice.

Hva som definerer et lavprisflyselskap er ikke entydig, men de fleste selskapene har det til felles at flystrekninger selges enkeltvis, slik at passasjerene selv både tar risikoen ved forsinkelser og må foreta ny innsjekking ved flybytte. Vanligvis må passasjerer også betale ekstra for de fleste tjenester, fra billettbestilling, kredittkortbetaling via setereservasjon og bagasjehåndtering til matservering.

Begrepet refererer til flyselskap med lavere driftskostnader enn konkurrentene. Selv om det ofte brukes om alle selskap som har lave priser og begrenset servicetilbud, uavhengig av driftsmodell, er begrepet i sin opprinnelige betydning ikke dekkende for regionale selskap som driver korte ruter uten spesiell service underveis eller om fullserviceselskap som også tilbyr billetter til reduserte priser.

Av de over 100 lavprisselskaper som er etablert i Europa, er 74 gått inn av forskjellige årsaker, mens 40 fortsatt har virksomhet (mai 2012).

Forretningsmodell
-----------------

EasyJet A319, Airport Amsterdam Schiphol.
Lavprisselskaper er bygd på et eller flere av disse elementene:

* En passasjerklasse.
* Flere seterader, mindre benplass.
* En type fly for å redusere kostnader til opplæring og service.
* Bruk av mindre og rimeligere flyplasser med mindre trafikk.
* Flyvninger tidlig på morgenen eller sent på kvelden.
* Minimalt med tid på bakken for flyet.
* Direkteruter i stedet for transfer via større flyplasser.
* Direktesalg av billetter, gjerne via nettsider.
* Salg av varer om bord i flyet.
* Ansatte fyller flere roller.
* Kundene må betale ekstra for tjenester som bagasje, prioritert ombordstigning etc.
* Ikke mulig å forhåndsreservere seter. (Enkelte selskap tilbyr dette mot gebyr).
* Mat er ikke inkludert i prisen, men kan ofte kjøpes ombord.
* Selskapene tilbyr kun billetter på enkeltstrekninger. De er ikke ansvarlige for å overføre passasjerer eller bagasje til andre flyvninger. Selskapet er dermed ikke ansvarlig for passasjerene dersom de blir forsinket på en tidligere avgang.

Referanser
----------

1. ↑  Low Cost Airlines Graveyard Arkivert 11. oktober 2012 hos Wayback Machine. besøkt 12. mai 2012

Eksterne lenker
---------------

* How Cheap Airlines Survive - Grafikk som viser forskjeller på lavpris- og fullserviceselskap
* Liste over europeiske lavprissflyselskaper Arkivert 8. januar 2007 hos Wayback Machine.
* *Skytrax* Verdens beste lavprisflyselskaper 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Knut Arild Eggum Johansen** (født 25. september 1943) er sosialøkonom fra Universitetet i Oslo. Han var direktør i Konkurransetilsynet (konkurransedirektør) i 12 år fra 1. april 1999 til 1. april 2011 da han tiltrådte som spesialrådgiver i Fornyings-, Administrasjons- og Kirkedepartementet.

Johansen ble uteksaminert som sosialøkonom (cand.oecon.) fra Universitetet i Oslo i 1970, men var allerede i 1968 vikarsekretær i Planleggingsavdelingen i Finansdepartementet. I desember 1970 ble han førstekonsulent i samme avdeling, hvor han var fram til 1975 da han var ved University of Minnesota.

Som underdirektør i Finansdepartementet var han 1981-82 ved Institutt for Anvendt Sosialvitenskapelig Forskning (INAS) i Oslo som ledd i et utvekslingsprogram med sentraladministrasjonen. Fram til 1986 var Johansen underdirektør i *Planleggingsavdelingen*, under ledelse av Per Schreiner. Han var spesialråd ved Norges faste delegasjon til OECD i Paris 1986-88. Tilbake i Finansdepartementet høsten 1988 ble Johansen leder for "Gruppe for tilbudsideøkonomi" i Økonomiavdelingen. Fra 1990 var Johansen ekspedisjonssjef i Toll- og avgiftsavdelingen i Finansdepartementet og ekspedisjonssjef og leder for Administrasjonsavdelingen i samme departement fra 1996.

Som konkurransedirektør har Johansen hatt ansvar for flyttingen av tilsynet til Bergen, og for saker som bl.a opphevingen av bonuspoengordningen på innenriksfly.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Knut Eggum Johansen utnevnt til ny konkurransedirektør - Regjeringen.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Luigi Tomasini** (1741–1808) var en italiensk fiolinist og komponist ved hoffet til fyrst Esterházy.

Liv
---

Tomasini fikk sin utdanning i Venezia og kom fra den italienske fiolintradisjonen rundt Giuseppe Tartini. 16 år gammel ble han opptatt i hoffkapellet til fyrst Paul II Anton Esterházy. Han var allerede blitt en av de fremste fiolinistene da Joseph Haydn i 1761 ble kapellmester hos Esterházy.

Tomasini ble etterhvert konsertmester ved hoffkapellet og i 1802 leder for fyrstens kammermusikk. Hoffkapellet var hans arbeidsplass livet ut.

Sønnen Alois Tomasini (1779–1858) fikk sin utdannelse av Haydn og ble konsertmester ved hoffteateret i Neustrelitz. En annen sønn, Anton Tomasini (1775–1824), forble ved det fyrstelige kapellet.

Verk
----

* Flere symfonier
* Flere fiolinkonserter
* Rundt 30 strykekvartetter, deriblant de kjente tre strykekvartetter op. 8 (1808)
* 24 trioer for baryton, fyrst Nikolaus' yndlingsinstrument
* Flere fiolinsonater
* Konsertante fiolinduetter

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Tomasini,\_Luigi, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Knut Dørum** (født 2. oktober 1969) er en norsk historiker. Han ble professor ved Høgskolen i Telemark i 2008 og ved Universitetet i Agder i 2009. 

Dørum tok doktorgraden ved Universitetet i Oslo i 2004, med en avhandling om Romerikes integrering i det norske rikskongedømmet 1000-1350. Han har skrevet en rekke artikler og bøker som til sammen dekker temaer som statsutvikling, politisk kultur, jordeiendomshistorie, husmannsvesen, byhistorie og generell lokalhistorie, og som kronologisk spenner fra vikingtid og middelalder til 1800- og 1900-tallet. Hans forskning i de senere år har hatt tyngdepunktet i temaer som demokratisering og politisk kultur i Norge på 1800-tallet, byhistorie på 1700- og 1800-tallet og utbyggingen av den moderne norske kommunen etter 1945.

Knut Dørum er sønn av førsteamanuensis i italiensk språk Hallvard Dørum og stortingsrepresentant Anneliese Dørum (født Parow).

Referanser
----------

1. ↑  «Knut Dørum». Universitetet i Agder. Besøkt 9. januar 2019.
2. ↑  *Stortinget i navn og tall 1997–2001*. Oslo: Stortingets administrasjon. 1998. s. 46.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Knut Erik Sundquist** (født 23. oktober 1961 i Tromsø) er en norsk musiker (kontrabass), internasjonalt kjent som en av de fremste, og i den senere tid kjent som en improviserende «standup-bassist».

Etter noen tid med jazz, studerte han i Wien. Senere har han vært med i ulike klassiske orkestre, som Bergen Filharmoniske Orkester (1986–89), Det Norske Kammerorkester, Norsk Barokkorkester, Ensemble Modern i Frankfurt am Main, Mahler Chamber Orchestra i Berlin, og Luzern Festival Orchestra.

I mindre grupper kan nevnes Susanne Lundengs «Midnight sun trio». Med musikere som Martha Argerich, Claudio Abbado, Arvid Engegård og Leif Ove Andsnes turnerte han verden over. Han har vært engasjert av «Musikk i Finnmark» på tangoturné´med Live Weider Ellefsen (piano), Anna Rostrup (klarinett) og Per Arne Glorvigen (bandoneon).

I 2006 mottok han Nordlysprisen, var med på Charlottesville kammerfestival 2006, Festspillene i Nord-Norge med Ola Bremnes, og på Nordland Musikkfestuke med pianisten Steinar Pedersen. Han er bosatt i Harstad, og var 1993-2008 ansatt i Divisjonsmusikken, Forsvarets Musikkorps Nord-Norge, der han var løytnant. Nå er han førsteamanuensis ved musikkonservatoriet, Universitetet i Tromsø, og i tillegg ansatt som landsdelsmusiker i Kultur i Troms.

Diskografi
----------

* *Reverie*, musikk av Bottesini, med Nils Anders Mortensen, piano. Spell Musikk, 2011

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Knut Erik Sundquist i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Knut Erik Sundquist i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin **·** Discogs
 |
Del av Københavns Postcenter sett fra Tietgensbroen i 2012
**Københavns Postcenter**, opprinnelig **Københavns Postterminal**, var et bygningskompleks oppført av Post & Telegrafvæsenet som ble innviet den 15. november 1979 av dronning Margrethe og prins Henrik.

Københavns Postsenter ble prosjektert våren 1967 i samarbeid med arkitektfirmaet Holm & Grut. Det ble oppført på en eiendom ved Bernstorffsgade, hvor Københavns Postbanegård tidligere lå, mellom Centralpostbygningen og den nye Københavns Godsbanegård. Det opprinnelige byggeprosjektet var planlagt å stå ferdig i 1973, men i 1972 ble prosjektet utvidet betydelig, og ble dermed forsinket. Postterminalen, som den het dengang, ble tatt i bruk i mai 1979 til sortering av postpakker, og i begynnelsen av 1980 til omkartering (sortering av brevpost).

I 2014 satte Postnord Danmark Københavns Postcenter, Centralpostbygningen og Girobygningen ut til salg. Bygningene, som inngår i det som kalles for Postgrunden, ble solgt i mars 2015 til Danica Pension. Ved utgangen av juli 2018 var størstedelen av Københavns Postcenter revet ned.

Referanser
----------

1. ↑  Peter Keidling. «Farvel til Københavns største værtshus». *Fagbladet 3F*. Besøkt 5. august 2018.
2. ↑  Bundegaard, Christian (2012). *Postens Hovedkvarter Centralpostbygningen 1912 – 2012*. *Post Danmark*. s. 119–120. ISBN 978-87-89299-45-7.
3. ↑  Sonny Wichmann. «Posten sætter guldklump midt i København til salg». *business.dk*. Besøkt 5. august 2018.
4. ↑  Tommy Blindkilde. «PostNord har fundet nyt 11.500 kvm hovedkontor». *Byens Ejendom*. Besøkt 5. august 2018.
5. ↑  «Juli 2018 Information vedr. igangværende og forestående arbejder på Postgrunden» (PDF). *postgrunden.dk*. Arkivert fra originalen (PDF) 5. august 2018. Besøkt 5. august 2018.
Sørafrikanske fallskjermsoldater på et raid i Angola under Den sørafrikanske grensekrigen.
En **lavintensitetskrig** eller **lavintensitetskonflikt** er en konflikt der militære styrker brukes selektivt og i begrenset grad for å gjennomføre politiske organers målsettinger. Begrepet brukes om konflikter der minst en av sidene i en konflikt bruker en slik metode; den andre siden kan enten være en likeverdig motstander med en regulær militærstyrke, en geriljahær eller paramilitær gruppe, eller organisert sivilbefolkning som benytter sivil ulydighet eller andre virkemidler. Man kan også snakke om lavintensitetskrigføring i visse tilfeller hvor en geriljahær opererer på en restriktiv måte. 

Blant de land som i størst grad har benyttet seg av lavintensitetskrigføring er Storbritannia. Eksempler på dette er Mau Mau-opprøret, Malayakrisen, Adenkrisen, Omankrisen, kampen mot EOKA på Kypros og konflikten i Nord-Irland. Siden andre verdenskrig har britiske styrker deltatt i mer enn femti lavintensitetskriger. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
To ridende betjenter krysser Østerbrogade
To ridende betjenter avslutter deres patrulje ved Christiansborg
**Københavns Politis Rytteriafdeling** var det ridende politiet i København.

Københavns Politi hadde igjennom tiden som andre steder hatt et ridende politikorps. Men i 1972 ble det ridende politi i København nedlagt, og den siste politirytter var Eigil på hesten Mona.

I 1990 ble det opprettet en forening av rideinteresserte politifolk, Politihestens Venner. Denne foreningen hadde blant annet som formål å få gjenopprettet en ridende avdeling under Danmarks politi.

I 1997 ble det av politidirektør Hanne Bech Hansen iverksatt et forsøk hvor man fra rytteriavdelingen i Malmö lånte to trente politihester. Heretter ble fire ridekyndige politifolk fra Politihestens Venner utstyrt med disse hestene, og det ble i sommerhalvåret gjennomført forsøk med ridende politi i København.

I juni 1998 ble det som oppfølgning på det vellykkede forsøket heretter besluttet å oppretteKøbenhavns Politis Rytteriafdeling. Avdelingen fikk som en start utlånt stall på Christiansborg Ridebane i forlengelse av De Kongelige Stalde. Sideløpende hermed iverksatte Københavns Politi en ombygning av den eksisterende politihundeavdelingen på Artillerivej, og utbygde denne med stallbygninger og fasiliteter til å huse rytteriavdelingen.

I november 1998 sto stallen klar på Artillerivej, og rytteriavdelingen flyttet til de nye fasilitetene.

Den 1. desember 2012 ble Københavns Politis Rytteriafdeling nedlagt i forbindelse med en spareplan.

Avdelingen hadde fra sin opprettelse i 1998 og frem nedleggelsen hele tiden bestått av 8–10 medarbeidere og 10–12 hester.

Referanser
----------

1. ↑  Christina Ehrenskjöld (23. august 2012). «Slut med politiheste i København». Ekstra Bladet.

Eksterne lenker
---------------

* Politihestens Venner
**Sidsel Ulfstand** (– død 1575) var en dansk godseier og lensmann. 

Hun var datter av riksråd Jens Holgersen Ulfstand og Margrethe Trolle (1475–1522). Sidsel Ulfstand giftet seg senest i 1532 med riksråd Knud Pedersen Gyldenstierne (1480–1552), paret fikk syv barn. Etter at han døde, arvet hun godsene Ljungby (senere Trolle Ljungby) i Skåne, Tim i Nørrejylland og Bønnet på Falster (sistnevnte etter sine brødre). Hun arvet også mannens embete som lensmann i Villand herred i Skåne. 

Som lensmann lånte hun kronen penger under Syvårskrigen, hun sørget også for utrustning av armeen, utskrivning av bønder til krigstjeneste. Hun inndrev også skatt og sørget for reparasjoner av veier, broer og befestninger.

Hun sås ikke sjeldent ved hoffet, og var i 1559 en av de kvinner som broderte gobeliner til salen på det kongelige slott, i 1565 sydde hun kong Frederik II skjorter og undertøy.

Mens Gyldenstierne stadig levde, bodde de i Kalundborg, hvor også Christian II tilbragte sine siste år. Ellers bodde hun mest på Ljungby, men sås også jevnlig på Bønnet. Hun døde 1575. Parets relieffer ses på en gravsten ved Vor Frue i Kalundborg.

Referanser
----------

1. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Sidsel Ulfstand | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 4. august 2019.
3. ↑  «Dansk Kvindebiografisk Leksikon - Sidsel Ulfstand». *www.kvinfo.dk*. 15. mai 2003. Besøkt 4. august 2019.
4. ↑  «Kalundborg kirke». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 4. august 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk kvindebiografisk leksikon
 |
**Idrettsforeningen Sturla** (stiftet 6. november 1923) er et norsk idrettslag fra Drammen. Klubben har avdelinger for friidrett, orientering og skisport og har tidligere vært aktive innen håndball. Sammen med Reistad Idrettslag dannet Sturla i 1992 Drammen Håndballklubb.

Friidrettsgruppa har tilhold på Marienlyst stadion.

Kjente medlemmer er langdistanseløper Per Halle, handikapputøveren Elin Holen De Capitani og orienteringsløperne Øyvin Thon, Egil Iversen, Sigurd Dæhli og Harald Thon.

Orientering
-----------

IF Sturla var en maktfaktor i norsk orientering fra slutten av 70-tallet og gjennom 80-tallet. Herrelaget ble norgesmestre i stafett syv ganger på rad fra 1979 til 1985. 

### Meritter

NM stafett, herrer *(9)* :

* 1966, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1987

### Kjente tidligere orienteringsløpere

* Norges flagg Sigurd Dæhli
* Norges flagg Egil Iversen
* Norges flagg Harald Thon
* Norges flagg Øyvin Thon

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Beredskabsstyrelsen** er en dansk etat under Forsvarsministeriet med redningsberedskabet (det vil si brannvern og sivilforsvar) som ansvarsområde. Etaten består av en tilsyns- og rådgivningsavdeling, en operativ avdeling (tidligere Civilforsvaret/Beredskabskorpset), en administrativ avdeling og et direksjonssekretariat.

Som direktorat fører Beredskabsstyrelsen tilsyn med de kommunale redningsberedskapene og rådgir disse og øvrige myndigheter på beredskapsområdet. Den operative avdeling omfatter dels det statlige redningsberedskapet på i alt fem beredskapssentra, to skoler, et frivilligsenter, dels internasjonale nødhjelpsoppgaver.

Etatens sentrale del ligger i Birkerød.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Danish Emergency Management Agency – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Danish Emergency Management Agency – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gabriele Reinsch** (født 23. september 1963 i Cottbus), er en tidligere tysk friidrettsutøver, som representerte Øst-Tyskland i diskoskast.

9. juli 1988, i landskampen mellom Øst-Tyskland og Italia i Neubrandenburg, satte hun verdensrekord i diskos med et kast på 76,80 meter. Rekorden er 2,24 meter lengre enn den tidligere rekorden til Zdenka Šilhavá fra Tsjekkoslovakia. Rekorden er også 2,72 meter lenger enn herrenes verdensrekord; satt av landsmannen Jürgen Schult 6. juni 1986. Damediskosen er riktignok halvparten så tung som herrediskosen. Reinsch' rekord står fortsatt (per 21. juni 2008) (6. september 1988 kastet Martina Hellmann både 76,92 meter og 78,14 meter, men det i en uoffisiell konkurranse.)

Reinsch begynte å konkurrere som 14-åring, først som høydehopper og kulestøter, og hun fikk andreplass i kulestøt i EM for juniorer i 1981. I 1982 gikk hun over til diskos.

Hun forbedret sin personlige rekord fra 1987 til 1988 med utrolige 9,62 meter, fra 67,18 meter til verdensrekorden på 76,80 meter.

Høydepunkter
------------

* 1981, EM for juniorer: 2.-plass i kulestøt (16,70 – 15,90 – 15,31 – 16,53 – **17,03** – 16,37)
* 1987, Universiaden: 2.-plass i diskoskast (64,12)
* 1988, OL: 7.-plass i diskoskast (**67,26** – 66,50 – 63,30 – 65,88 – 66,40 – DQ)
* 1990, EM: 4.-plass i diskoskast (DQ – 63,46 – 64,30 – DQ – **66,08** – 65,06)

Se også
-------

* Verdensrekorder i friidrett

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 61582[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Gabriele Reinsch – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Reinsch – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Reinsch – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Reinsch – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Reinsch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Reinsch – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Gabriele Reinsch – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Et **kvadratisk stemmesystem** er et valgsystem der hver velger tildeles en politisk kapital som kan brukes til å "kjøpe" politisk innflytelse, men der kostnaden for innflytelse er kvadratisk. Økonomene Glen Weyl og Steven Lalley lanserte i 2012 ideen om kvadratisk kjøp av stemmer. At hver person har én stemme fører til at majoriteten alltid vinner, mens et kvadratisk system gjør det mulig for de som kjemper for bare én, eller svært få saker, å oppnå et flertall for disse sakene.

Etter hver avstemning fordeles stemmene som ble brukt likt og gis tilbake til de som stemte. Hvis vi antar at det skal stemmes over et bysykkel-program, der Une er sterk tilhenger, Siv er mot, mens Trygve er nokså likegyldig men mest mot, så kan Une bruke 64 av sin kapital for å få 8 stemmer for, Siv bruker 16 for å få 4 mot, og Trygve bruker 4 for å få to mot. Une får da gjennomslag med 8 mot 6 (i stedet for tap 1 mot 2), men kapitalen på 84 som er lagt ned i forslaget fordeles likt mellom personene når den tilbakeføres. Hvis alle begynte med 100 vil de få 28 tilbakeført, og til neste avstemning vil Une ha 64 (100-64+28) i tilgjengelig kapital, Siv vil ha 112 og Trygve vil ha 124.

| Stemmer | "Kapitalkostnad" |
| --- | --- |
| 1 | 1 |
| 2 | 4 |
| 3 | 9 |
| 10 | 100 |

Eric Posner mener metodikken i et kvadratisk stemmesystem vil fungere bedre som styringsmekanisme enn at aksjonærer stemmer ut fra sine eiendeler , og at omorganisering av selskaper som følge av konkurser vil bli bedre med kvadratisk stemming.

Et kvadratisk stemmeystem vil ta hensyn til hvilke saker som er viktige for den som stemmer, og vil gjøre at både posisjon og opposisjon må velge hvor sterkt de er for eller mot en sak. Politikere og partier med veldig sterke meninger i mange saker vil tvinges til å prioritere, og minoriteter kan få mer innflytelse i saker som angår dem.

Et kvadratisk stemmesystem kan brukes innen talent-show, organisasjoner eller politiske forsamlinger, men krever en form for administrasjon av kapitalen som stemmer kjøpes for. Ideen har vært omtalt som: "Den har noen innbydende teoretiske egenskaper, men for en lekperson ser den alarmerende ut."  Kvadratiske valgsystemer inviterer til blokk-stemming der velorganiserte interessegrupper kan kuppe noen saksområder ved å stemme sammen. Hestehandling av stemmer vil kunne lønne seg, og hemmelige valg blir annerledes dersom den politiske kapitalen til en hver tid skal være offentlig.

Systemet og metodikken ble patentert i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Quadratic Voting: How Mechanism Design Can Radicalize Democracy
2. ↑  The Good Way to Buy Votes
3. ↑  Quadratic Voting as Efficient Corporate Governance
4. ↑  A Solution to the Collective Action Problem in Corporate Reorganization
5. ↑
6. ↑  Med et bedre valgsystem kunne vi forhindret Trump og andre høyrepopulister
7. ↑  Why democratic elections are always flawed
8. ↑  US2016292947 (A1) ― 2016-10-06
**Caligulas storskip** er et transportskip som ble funnet som skipsvrak ved utbyggingen av Leonardo da Vinci internasjonale lufthavn i Fiumicino ved Roma i Italia i 1950-årene. Fiumicino, som betyr «lille elv», var en havn nord for det antikke Romas viktige havn Ostia Antica ved munningen av elven Tiberen. Skipet ble datert til ca. 37 e.Kr. ved bruk av dendrokronologiske dateringsmetoder.

Skipsvraket var formodentlig etter en stor romersk pram eller lekter som hadde en lengde på 95 meter og en bredde på 21 meter. Dette er større enn noen av kornskipene, som handlet med Egypt og lastet 1000 tonn. Skrogplankene var 10 cm tykke og skipet kan ha vært i stand til å laste 1300 tonn. Det er mulig, men ikke bevist, at det ble bygd transport av obelisken fra Egypt i år 37 e.Kr på ordre av keiser Caligula, og som fortsatt står ved Petersplassen i Roma. Det er antatt at romerne kopierte egyptiske skip som seilte på Nilen til et spesielt havgående skip for transporten fra Egypt til Roma.

Plinius den eldre referert til transporten av obelisken fra Egypt til Roma som en enestående hendelse i sitt historieverk *Naturalis Historiae* og hvor skipet er beskrevet som «den mest vidunderlige konstruksjon som noen gang er sett på havet» og obelisken «ble brakt til Ostia». Etter å ha gjort sin tjeneste var den gigantiske lekteren ikke lenger nødvendig og skipet ble «senket for byggingen av havnen som han [keiseren] bygde der. Og så var det dessuten nødvendig å bygge andre fartøyer for å frakte disse obeliskene oppover Tiberen.»

Det ble funnet fem skip fra keisertiden under byggen av flyplassen. Skipene var av tre ulike typer, og har gitt viktig informasjon romerske sjøfart og maritim teknologi. Skipene Fiumicino 1-3 er *caudicarii*, lektere, med flat bunn som ble brukt for transport av store gjenstander, kjøretøy og handelsvarer på kanaler og elver, særskilt fra havnen og til Roma. Den fjerde var et havgående fartøy med lastkapasitet på 4 til 5 tonn. Det femte var et beskjedent fiskefartøy, *navis vivara*, som ble rodd. Alle de fem skipsvrakene er oppbevart eller utstilling i et museum sør for Fiumicino, Museo delle Navi di Fiumicino.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Åkesson, Per (august 2005): «Wrecks & shipfinds of the Mediterranean», *Nordic Underwater Archaeology*
2. ↑   Wirsching, Armin: (2007): «How the obelisks reached Rome: evidence of Roman double‐ships», *International Journal of Nautical Archaeology*
3. ↑  Pliny the Elder: Chap. 14.—Obelisks, *The Natural History*
4. ↑  «From Egypt to Rome: Moving Obelisks across the Mediterranean», *Piranesi in Rome*
5. ↑  «The Roman ships of Fiumicino», *The History Blog*
6. ↑  «Museo delle Navi di Fiumicino», *Ostia Antica*

Eksterne lenker
---------------

* Museet for de romerske skipene
**Den sveitsiske storlosje for kvinner** (tysk: *Schweizerische Frauen-Grossloge*, fransk: *Grande Loge Féminine de Suisse*, italiensk: *Gran Loggia Femminile di Svizzera*, engelsk: *Women's Grand Lodge of Switzerland*) er en frimurerorden med hovedsete i Genève som ble grunnlagt i 1976. Storlosjen består idag av 20 frimurerlosjer for kvinner, har omkring 350 medlemmer, og er tilsluttet C.L.I.M.A.F.C.

Storlosjens ulike losjer benytter fire ulike språk, og praktiserer forskjellige ritualer. Fire av losjene er tysk-språklige, 13 er fransk-språklige, to er italiensk-språklige og én losje benytter engelsk som arbeidsspråk.

| # | Navn | Grunnlagt | Sted |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Iris | 1972 | Waadt |
| N° 3 | Alpha de la Carène | 1976 | Genève |
| N° 8 | La Table d'Emeraude | 1981 | Genève |
|  | Lutèce |  | Genève |
|  | Thélème |  | Genève |
|  | Die Plejaden | 1983 | Bern |
|  | Ishtar | 1985 | Neuenburg |
| N° 12 | Il Cammino di Vita | 1990 | Lugano |
|  | La Mistica Fenice |  | Locarno |
|  | Arbre de Vie |  | Waadt |
|  | Aurore |  | Waadt |
|  | Demeter |  | Waadt |
|  | Le Milieu du Monde |  | Waadt |
| N° 13 | Tempérance | 1992 | Waadt |
|  | Kette der Hoffnung | 1993 | Basel |
|  | Shakti | 1994 | Genève |
| N° 10 | Isis | 1993 | Zürich |
| N° 17 | La Rya di Mârtse | 2003 | Fribourg |
| N° 18 | Serenity | 2004 | Genève |
|  | Sub rosa dictum | 2007 | Zürich |

Eksterne lenker
---------------

* Storlosjens hjemmeside
***Mor og datter*** (orig. Three Women ) er en amerikansk stumfilm fra 1924 regissert av Ernst Lubitsch. Filmens handling er basert på den tyske romanen *Lillis Ehe* av Jolanthe Marès fra 1914.

Handling
--------

Den livsglade Edmund Lamont fortsetter å leve det glade livet han liker, til tross for at hans høye gjeld. Han begynner å flørte med den velstående sosialisten Mabel Wilton, og narrer henne til å gi ham 100 000 dollar for å «investere» på hennes vegne. I mellomtiden kommer datteren hennes Jeanne uventet hjem til moren fra privatskolen hun går ved. Lamon begynner umiddelbart å møte henne i det skjulte. Det er unngåelig at begge kvinnene etter hvert oppdager sannheten om bedragene hans, men Jeanne går med på å gifte seg med Lamont uansett.

I tillegg begynner Lamont ett forhold til Harriet. Noe som fører til et slagsmål i en nattklubb hvor Lamont blir slått ned med en champagne-flaske. Han blir deretter tatt med hjem av Fred, men han blir snart sjokkert over å oppdage at Jeanne, hans antatte forlovede, allerede er gift med mannen Fred nettopp hadde hjulpet med seg hjem. Situasjonen begynner snart å eskalere enda mer, og kulminerer med skudd og et mord - samt en påfølgende rettssak.

Medvirkende
-----------

* May McAvoy: Jeanne Wilton
* Pauline Frederick: Mabel Wilton, hennes mor
* Lew Cody: Edmund Lamont
* Marie Prevost: Harriet, hans kjæreste
* Willard Louis: Harvey Craig
* Pierre Gendron: Fred Armstrong, Jeannes studievenn
* Mary Carr: hennes mor
* Raymond McKee: Freds venn

Bevaring
--------

Filmkopier av *Mor og datter* er bevart i samlingene til George Eastman House og Filmmuseum München.

Referanser
----------

1. ↑  «Progressive Silent Film List: *Three Women*». *Silent Era*. Besøkt 18. januar 2009.
2. ↑  LoC America Silent Feature Film Survival Catalog: *Three Women*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mor og datter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mor og datter* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Mor og datter* på Allociné Rediger på Wikidata

* (de) *Mor og datter* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Mor og datter* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Mor og datter* på Silent Era Rediger på Wikidata