recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kim Choon-rye** (født 21. juni 1966), sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul

Choon-rye ble olympisk mester i håndball i Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og Sovjetunionen

I finalerunden som besto av fire lag, vant de to kamper, de slo Norge med 23-20 og Sovjetunionen med 21-19 men tapte kampen mot Jugoslavia med 19-22. De vant finalegruppen med fire poeng foran Norge og Sovjetunionen som begge fikk tre poeng.

Fire år tidligere, i sommer-OL 1984 i Los Angeles, vant hun en sølvmedalje i håndball med det Sørkoreanske damelaget.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kim Choon-rye – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kim Choon-rye – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Latham 47 (Skalamodell).
**Latham 47** var en franskbygd tomotors flybåt, designet og bygget av Société Latham & Cié for den franske marinen. Latham med nummer 47.02 var flyet Roald Amundsen og fem andre forsvant med i 1928 da de lette etter italieneren Umberto Nobile.

Varianter
---------

Type 47.01
Første Latham 47 prototype.
Type 47.02
Andre Latham 47 prototype.
Type 47
To prototyper og 12 militærfly, kalt **R3B4**.
Type 47P
Sivile postfly, to bygd.

Operatører
----------

Frankrikes flagg
* Marine nationale
	+ *Escadrille 3E1*
	+ *Escadrille 4R1*

Ulykker
-------

Tegning av en Latham 47 på et minnesmerket i Calais for Gilbert Brazy, en mekaniker som var ombord i flyet.
6. juni 1928 ble et Latham 47.02 satt inn i letingen etter luftskipet *«Italia»*, som 25. mai 1928 hadde krasjlandet på isen, nord for Spitsbergen. Flyet ble fløyet av nordmannen Leif Ragnar Dietrichson og franskmannen René Guilbaud, og plukket opp Roald Amundsen og en kollega i Bergen, på tur nordover. 18. juni forlot flyet Tromsø på tur nordover, men havarerte på tur over Barentshavet. 31. august ble det funnet noen vrakdeler utenfor kysten av Troms, og i oktober ble en flottør og en bensintank på Haltenbanken. I 2009 ble det søkt etter flyet med undervannsrobot på sjøbunnen ved Bjørnøya, uten at det ble funnet noe.

Spesifikasjoner
---------------

* **Type:** Tomotors militær rekognoseringsflybåt

### Dimensjoner

* **Lengde:** 16.20 m
* **Vingespenn:** 25.20 m
* **Vingeareal:** 120,20 m²
* **Høyde:** 5,20 m
* **Tomvekt:** 4 900 kg
* **Maksvekt:** 6 886 kg
* **Mannskap:** Fire

### Ytelser

* **Motorer:** 2 Farman 12We 500 hk tolvsylinders W-motor (373 kW)
* **Toppfart:** 170 km/t
* **Tjenestehøyde:** 4 000 m
* **Rekkevidde:** 900 km

Referanser
----------

1. ↑  «Fant ikke Roald Amundsens fly». *VG* **(norsk)**. Besøkt 2. juni 2017.
2. ↑  *The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985)*. Orbis Publishing. 1. januar 1988. s. 2296–7.
3. ↑

Litteratur
----------

* Taylor, Michael J. H. (1989). *Jane's Encyclopedia of Aviation*. London: Studio Editions. s. 568.
* *The Illustrated Encyclopedia of Aircraft (Part Work 1982-1985)*. Orbis Publishing. 1. januar 1988. s. 2296–7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Latham 47 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (fransk)
* (russisk)
* Monument over Latham 47 flyet med Amundsen, Caudebec-en-Caux
*
**Kim Choong-soo** (født 6. juni 1947) er en sørkoreansk økonom. Han var sentralbanksjef for Sør-Koreas sentralbank fra 2010 til 2014.

Kim fikk avskjed i nåde fra den sørkoreanske hæren i 1971. Etter dette tok han sin økonomiutdanning; først en BA i økonomi ved Seoul National University (1973), deretter Ph.D. i økonomi ved University of Pennsylvania i USA (1979). 

Hans første jobb var som forskningsassistent ved Korea Development Institute (KDI). Etter dette flyttet han til USA, og fortsatte å arbeide med forskning; først ved Wharton Econometric Forecasting Associates, Inc. deretter ved Center for Human Resource Research ved Ohio State University. Her var han ansatt fram til 1983.

Fra 1983 begynte han igjen å jobbe hos KDI. Fra 1983 til 1984 var han forskningsstipendiat, og fra 1985 til 1988 stipendiat. Senere hadde han også to ulike direktørtitler i KDI, og han var president der fra 2002 til 2007. Han har blant annet vært assisterende minister og spesialrådgiver for visefinansministeren, og departementssjef for økonomidirektøren ved presidentens kontor. 

Hans siste verv før han ble sentralbanksjef for Sør-Koreas sentralbank var Sør-Koreas representant i OECD. Hans periode som sentralbanksjef var fra 1. april 2010 til 31. mars 2014. Lee Ju-yeol overtok som sentralbanksjef etter Kim.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1947[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  The Wharton Global Alumni Forum Seoul - *Choongsoo Kim GR'79 - Curriculum Vitae*[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* CV på sentralbankens hjemmeside[*død lenke*]

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Rundheersing Bheenick** (født 1944) er en mauritisk økonom.

Han har vært sentralbanksjef for Mauritius' sentralbank siden 13. februar 2007. Han overtok etter Yandraduth Googoolye, som hadde vært fungerende sentralbanksjef siden 1. januar samme år. 

Bheenick startet sin yrkeskarriere som foreleser ved University of Mauritius i 1968. Året etter fikk han jobb som økonom ved Statsministerens kontor, før han gikk til FNs organisasjon for industriell utvikling (UNIDO) og jobbet der som *Industrial Development Officer* fra 1970 til 1974. Etter dette jobbet han i Mauritius' ministerium for økonomi og planlegging fram til 1995. 

I desember 1995 ble han valgt inn som parlamentsmedlem, og var først finansminister (1995–96), deretter økonomi- og utviklingsminister (Minister of Economic Development, Productivity, and Regional Cooperation) fra 1997 til 2000. Fra 2001 til 2007 jobbet han for *Development Associates*.

Kilder
------

* Biografi på sentralbankens hjemmeside[*død lenke*]
Skjær i havne ved Lysekil viser den typiske formen på et rundsva som får det til å likne et hvalkadaver.
**Rundsva** eller **hvalskrottskjær** er en landform som dannes der isbreer sliter ned harde bergarter som granitt og syenitt i en istid. Denne landformen finnes i rikt monn langs kysten av Norge, og kjennetegnes av langstrakte forhøyninger og forsenkninger i berget. Selv om rundsva ofte lettest kjennes igjen langs kysten, forekommer de også på land der bergrunnen stikker opp i dagen. Isbreer som sklir over slike skjær vil gjøre dem til svaberg som er glatte, gjerne med med skuringsstriper og slak heldning på siden som ligger mot breens bevegelse. På baksiden vil trykket under isen synke, og vannet vil fryse og brekke løs store blokker, slik at skjær, fjell og koller får en bratt, steinete side og en slak glattpusset side. Der slike forhøyninger stikker opp av havet eller flatt terreng kan de sammenliknet med kroppene til hvaler, derav navnet hvalskrottskjær eller hvalskrottfjell.

Referanser
----------

1. ↑  Dunklætt, H. «Rundsva». *Natur og landskap*. Steinkjær kunnskapsportal. Besøkt 22. januar 2021.
2. ↑  «Rundsva». Turistforeningen. Arkivert fra originalen 28. januar 2021. Besøkt 22. januar 2021.
3. ↑  «Rundsva». *Geologisk ordliste*. Norges geologiske undersøkelse. 2015. Arkivert fra originalen 29. juli 2020. Besøkt 22. januar 2021.
**Martin Christoffersen** (født 28. mars 1865 i Egersund, død 12. april 1943 i Sulitjelma) var en norsk banksjef og kommunepolitiker i Bodø.

Han var varaordfører fra 1911 til 1912, så ordfører i Bodø i 1913, valgt for «Bodø kommunale vælgerforening» (Høyre og Frisinnede Venstre). Han var medlem av bystyret i over 20 år.

Han kom til Bodø i 1884 som kontorist ved Vilhelm Bernhard Jentofts dampskipsekspedisjon. I 1891 begynte Christoffersen som assistent i Bodø sparebank. Han var kasserer fra 1895 til 1905 og administrerende direktør (banksjef) fra 1905 til 1932. Da han gikk av med pensjon, var den Nord-Norges største sparebank.

Han var styreformann i Bodø kommunale elektrisitetsverk. Han hadde også verv i fattigpleie og barnehjem, menighetsrådet, sjømannsmisjonen og private foretak.

Han giftet seg i 1890 med Claudia Bugge, datter av amtskontorist i Bodø og tidligere lensmann på Hamarøy Ove Christian Daae Bugge og dennes hustru Cathrina Engh.

Referanser
----------

1. ↑  «Kunngjøringer». *Nordlandsposten*: 3. 13. april 1943.
2. ↑  «Kommunevalget». *Bodø Tidende*: 2. 13. desember 1910.
3. ↑  «Det nye Bystyre». *Bodø Tidende*: 2. 30. desember 1910.
4. 1 2 3  «Dødsfall». *Nordlandsposten*: 2. 13. april 1943.
5. ↑  *Bodø Sparebank*. Bodø Boktrykkeri. 1957. s. 58-59.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Skipsklokke og matros i Den sovjetiske marinens stillehavsflåte.
Skipsklokka fra ubåten KNM «Utsira»
Arbeid ved et tradisjonsrikt klokkestøperi i Normandie i Frankrike 2008. Skipsklokker støpes som kirkeklokker og liknende kjegleformede slaginstrumenter vanligvis i bronse.
**Skipsklokke** er ei klokke (for å lage lyd) på skip. På skipsklokka blir det slått såkalte glass, en tidsenhet som tilsvarer en halvtime.

Norske regler
-------------

Ifølge den norske sjødyktighetsloven og sjøveisreglene er skipsklokker påbudt som utstyr på skip over 20 meter og skal være anbrakt på bakk eller bro. Regler for signalstyrke og konstruksjon er gitt i sjøveisreglenes vedlegg III, og krav til godkjenning blir fastsatt av Sjøfartsdirektoratet. Blant annet skal skipsklokka være korrosjonsfast og frambringe et lydtrykknivå på 110 dB i en meters avstand fra den. Klokka kan ifølge sjøveisreglene erstattes av annet utstyr som har samme lydkarakteristikk, men det skal også alltid være mulig å gi de foreskrevne signaler manuelt. Ringing med skipsklokke er i sjøveisreglene fastsatt som tåkesignal for skip til ankers.

### Tidsangivelser

Utdypende artikkel: glass (maritimt)

Vakter og klokkeslett ombord blir angitt med klemt i skipsklokka etter følgende mønster

| Fra kl. | til kl. | navn på vakt |
| --- | --- | --- |
| 00.00 | 04.00 | Hundevakta |
| 04.00 | 08.00 | Dagvakta |
| 08.00 | 12.00 | Formiddagsvakta |
| 12.00 | 16.00 | Kjelltørn |
| 16.00 | 20.00 | Plattfot |
| 20.00 | 24.00 | Førstevakta |

| Glass | kl. | slag i skipsklokka |
| --- | --- | --- |
| 1 glass | 00.30 | ett slag |
| 2 glass | 01.00 | ett dobbelslag |
| 3 glass | 01.30 | ett dobbelslag og ett enkelt slag |
| 4 glass | 02.00 | to dobbelslag |
| 5 glass | 02.30 | to dobbelslag og ett enkelslag |
|  | osv. |  |

Se også
-------

* Glass (maritimt)
* Klokke

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Oppslagsordet «Skipsklokke» i snl.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ships' bells – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Forskrift om forebygging av sammenstøt på sjøen 1975-12-01 nr 05: Del D 33 a, samt vedlegg III (Sjøveisreglene) i (Lovdata)
* Reklameside for skipsklokker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Kyle Stanley** (født 18. november 1987) er en amerikansk profesjonell golfspiller på PGA-touren.

Stanley ble profesjonell i 2009. Han fikk fast spillerett på touren i 2011 etter å ha gjennomgått kvalifiseringsskolen etter 2010-sesongen. Han fikk fire topp-ti-plasseringer, deriblant en annenplass ett slag etter Steve Stricker i John Deere Classic. Den første seieren på PGA-touren kom i februar 2012 da han vant Waste Management Phoenix Open. Uken før hadde han ledet Farmers Insurance Open helt til det siste hullet, der han kastet bort en tre-slags ledelse og måtte nøye seg med andreplass bak Brandt Snedeker. Han deltok i sin første World Golf Championship-turnering da han fikk plass i WGC–Accenture Match Play Championship. Der tapte Stanley mot Brandt Snedeker i andre runde.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2012 Waste Management Phoenix Open

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kyle Stanley – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Kyle Stanley – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Redningsinnsats til sjøs** (**RITS**) er en norsk ordning der spesialgrupper fra utvalgte brannvesen kan settes ombord på en havarist enten fra sjøen eller fra luften. RITS er primært ment som en bistand til redning av liv i de tilfelle hvor en ulykke er av så stort omfang at skipets besetning ikke er i stand til å håndtere den alene. RITS ble etablert etter brannkatastrofen på «Scandinavian Star». Det er Hovedredningssentralen som anviser RITS-innsats.

Syv brannvesen har opptrent personell med særlig kompetanse og trening for å utøve RITS. Beredskapen kjennetegnes ved at det årlig gjennomføres trening sammen med redningshelikoptre, Hovedredningssentralen, Kystvakten, Redningsselskapet og rederier. Det gjennomføres både trening ved at RITS-mannskap settes om bord på ferger fra helikopter eller båt, og kurs og samtrening med skipets eget mannskap.

Fra 2010 har staten hatt en avtale med Oslo brann- og redningsetat, Larvik brann og redning, Rogaland Brann og Redning IKS, Bergen brannvesen, Ålesund brannvesen, Salten Brann IKS og Tromsø brann og redning.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  [*død lenke*]
***Skippy*** (orig: *Skippy the Bush Kangaroo*) er en australsk TV-serie for barn og unge som gikk på Nine Network fra 1968 til 1970. Serien handlet om Waratah National Park utenfor Sydney, familien som drev den og kenguruen Skippy. Skippy eides av Sonny, familiens yngste sønn, og sammen bekjempet de tyver, inntrengere og aktivister. Skippy kom alltid med en hjelpende hånd når farer truet familien Hammond på Rangers Headquarters. Det ble spilt inn totalt 91 episoder på 30 minutter

Om serien
---------

Hvis man ser nøye etter, kan man se mennesker som veileder Skippy ved bestemte anledninger, siden kenguruer ikke kan læres opp slik en hund kan. De velkjente klikkelydene som Skippy lager, er laget av mennesker. Det ble lagt til for å forme en språkdialog mellom Skippy og de andre ved Waratah nasjonalpark. Skippy er en hunnkenguru. 

Serien regnes som Australias mest populære TV-serie noensinne på verdensbasis.

Rolleliste
----------

* Ed Devereaux som Matt Hammond, lederen av nasjonalparken
* Garry Pankhurst som Sonny Hammond
* Ken James som Mark Hammond
* Tony Bonner som Jerry King, nasjonalparkens helikopterpilot
* Liza Goddard som Clarrissa Merrick (Clancy)

Referanser
----------

1. ↑  «Skippy». *www.classicaustraliantv.com*. Besøkt 16. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skippy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Skippy* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler seremonien.  For boken, se Ett minutts stillhet (Siegfried Lenz).
Stillhet ved en grav i Galltal i Kärnten i Østerrike.
Spillere og publikum minnes Jim Langley før en fotballkamp mellom Fulham FC og Newcastle United FC.
**Ett minutts stillhet** er en vanlig sørgeseremoni som innebærer at de deltakende legger til side all aktivitet i ett minutt (i praksis en tidsperiode fra 20 sekunder til et par minutter) for å minnes én eller flere avdøde.

En slik seremoni er en form for offentlig minnemarkering i tilfeller noen ønsker å vise sorg og medkjensle med ofre og etterlatte, eksempelvis ved naturkatastrofer, store trafikkulykker, terroranslag og folkemord. På denne måten kan det uttrykkes samhørighet også av de som ikke står ofre og etterlatte personlig nært og derfor ikke kan kondolere på vanlig måte.

Tillyste minnemarkeringer kan ha karakter av protest og demonstrasjon, spesielt for å markere avsky etter en voldsdåd.

Kjente minnemarkeringer
-----------------------

* Etter mordet på Olof Palme (1986).
* Etter terrorangrepet 11. september 2001 i USA
* Etter mordet på Anna Lindh (2003).
* Etter terrorangrepene i Norge 2011, se også minnemarkeringene i Norge 22. juli 2013

Referanser
----------

1. ↑  *Palme hyllad*, svd.se
2. ↑  *Minnes hvordan verden sto sammen med USA* Arkivert 14. juli 2014 hos Wayback Machine. abcnyheter.no
3. ↑  *Gråtkvalt Sahlin: - Visse minner etser seg fast i sjelen*, vg.no
4. ↑  *Ett minutts stillhet til minne om terrorofrene i Norge*, nrk.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moment of silence – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Kim Dong-joo** (født 3. februar 1976 i Seoul), er en sørkoreansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney og 2008 i Beijing.

Kim ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2008 i Beijing. Han var med på det sørkoreanske laget som vant den femte og siste olympiske baseballturneringen foran Cuba og USA. Sør-Korea beseiret Japan med 3-2 i finalen.

Åtte år tidligere, under Sommer-OL 2000 i Sydney, vant han en bronsemedalje med det sørkoreanske laget som kom på tredjeplass bak USA og Cuba.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2008 Kinas flagg Beijing - **Gull** i baseball Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Bronse 2000 Australias flagg Sydney - Bronse i baseball Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kim Dong-joo – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kim Dong-joo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kim Dong-joo – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kim Dong-joo – Baseball-Reference.com (Minor League) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
**Redruth** (kornisk: *Rysrudh*) er en by og et verdslig sogn i Cornwall i England. Den ligger omkring halvannen mil vest for Truro og to mil øst for St. Ives. Befolkningen var på 14 018 ved folketellingen i 2011.

Beskrivelse
-----------

Historisk var Redruth en liten markedsby, inntil den begynte å vokse under kobberboomen på 1700-tallet. Gruvedriften i Cornwall var mest fokusert på tinn, mens kobber hadde mindre betydning. Med økt behov for kobber under den industrielle revolusjon ble Redruth, som var omgitt av større kobberforekomster, raskt et av de største og rikeste sentrene for gruvedrift i Storbritannia. Befolkningen steg merkbart i denne perioden.

Mot slutten 1800-tallet importerte Storbritannia det meste av kobberet det var behov for, og gruveindustrien i Cornwall møtte nedgangstider. Mange av gruvearbeiderne emigrerte til Nord- og Sør-Amerika, Australasia og Sør-Afrika. Den siste kommersielle gruven i Cornwall, South Crofty, lå ved Pool mellom Redruth og Camborne. Den ble stengt i mars 1998. Befolkningstallet gikk som følge av nedleggelsene ned, og det verdslige sognet, som omfatter noen områder utenfor selve byen.

Kjente personer
---------------

Blant kjente innbyggere finner man William Murdoch (1754–1839) som var en av pioner innenfor gassdrevet belysning. Han bodde i Redruth fra 1792, og skal ha brukt gassbelysning i huset sitt, noe som er et av de første eksemplene på slik bruk av gass. Skuespilleren Kristin Scott Thomas og trommeslageren Mick Fleetwood fra Fleetwood Mac ble født i Redruth, mens forfatteren og komikeren Rory McGrath vokste opp og gikk på skole der.

Referanser
----------

1. ↑  «List of Place-names agreed by the MAGA Signage Panel» Arkivert 29. juli 2014 hos Wayback Machine. (PDF). *Cornish Language Partnership*. Mai 2014.
2. ↑  Office for National Statistics: Key Figures for 2011 Census: Key Statistics, Area: Redruth parish

Eksterne lenker
---------------

* (en) Redruth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Redruth – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Redruth OCS
* BBC Nation on Film[*død lenke*]
* Redruth Genealogy On Line Arkivert 22. desember 2015 hos Wayback Machine.
* Cornwall Record Office Online Catalogue for RedruthArkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
* CPR Regeneration Arkivert 11. november 2006 hos Wayback Machine.
* Redruth i Open Directory Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Runebommehammeren fra Rendalen** ble funnet i en steinrøys ved gården Nordset i Øvre Rendal i 1939. En runebommehammer (sørsamisk *viehtjere*) er sammen med viserne en del av redskapene som brukes til runebommen (*gievrie*). Funnet tolkes som et uttrykk for samisk bosetting i Østerdalen i middelalderen. Hammeren eies av Kulturhistorisk museum, Oslo.

Hammeren har ornamenter i to ulike stiler, et på hver side av den. Den ene siden har dekor i den norrøne ringeriksstilen, og ble derfor først stilhistorisk datert av Gjessing til 1000-tallet. Den andre siden har dekor i samisk flettebåndsornamentikk. Dette tolkes som et hybrid kulturuttrykk. Hammeren er i 1979 C14-datert til 1160-1260.

Funnstedet ligger ca 1 km sørøst for Øvre Rendal kirke. Hammeren ble funnet sammen andre gjenstander: spydspisser, håndsnellehjul av stein, en lysestake, ei saks og en fragmentarisk rytterspore. Med utgangspunkt i en stilhistorisk datering av sporen antas det at gjenstandene som helhet har havnet i røysa på 1400-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  Leif Pareli. «Runebommehammeren fra Rendalen : et minne etter samer i Sør-Norge i middelalderen?». I: *Åarjel-saemieh*, nr 4 (1991)
2. 1 2 3  Gutorm Gjessing. «To hamrer til samiske runebommer». I: *Festskrift til Konrad Nielsen på 70-årsdagen = Studia septentrionalia*; nr 2 (1945) (ebok fra bokhylla.no)
3. ↑  Bilde av runebommehammeren Arkivert 13. november 2013 hos Wayback Machine. hos Kulturhistorisk museum
4. 1 2  «Elgsamer i Østerdalen» I: *Apollon*, 2008. Intervju med Jostein Bergstøl.
5. ↑  Samer i Sør-Trøndelag og Hedmark i førhistorisk tid i NOU 2007: 14 *Samisk naturbruk og retts­-situasjon fra Hedmark til Troms*
6. ↑  Leif Pareli. «En samisk fortid i Rendalen?» I: *Reindriftsnytt*; nr 4, 2005 (pdf)

Eksterne lenker
---------------

* *En mangetydig vietjere fra Rendalen*, artikkel hos Norgeshistorie.no
***Etronia*** er en slekt av bittesmå biller som hører til familien fjærvinger (Ptiliidae).

Utseende
--------

Knøttsmå (gjerne mindre enn 1 millimeter), spinkelt bygde biller. Kroppen er jevnbred, nokså kort og litt flat, fargen vanligvis mørk, ikke særlig blank og fint hårete, tydelig punktert. Antennene er lange, 11-leddete, de to ytterste leddene litt kraftigere enn resten. Pronotum er litt rundet, dekkvingene er ganske jevnbrede og dekker (i alle fall nesten) bakkroppen. Føttene er tre-leddete, hvert ledd smalere enn det innefor.

Levevis
-------

Fjærvinger finnes ofte i tilknytning til ulike slags råtnende materiale, som løvstrø, kompost og møkk. Andre arter lever knyttet til spesielle sopp-arter. Trolig spiser de fleste artene sopp eller soppsporer. Fjærvingebillene er ofte svært tallrike i løvstrø, men fordi de er så små kreves det spesielle innsamlingsmetoder for å få tak i dem.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra det nordøstlige Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien **fjærvinger, Ptiliidae** Heer, 1843
				+ Underfamilien spissfjærvinger, **Acrotrichinae**
					- Stammen Nephanini
						* Slekten ***Etronia*** Deane, 1931
							+ *Etronia convexa* Deane, 1931

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.

Kilder
------

Hall, W.E. 1995. Ptiliidae, Featherwing beetles i Tree of life.

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - *Etronia*
* (en) *Etronia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Etronia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Etronia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Munkerud med gamle Munkerud skole og Munkerud gård i bakgrunnen Foto: Ukjent / Oslo byarkiv 
**Munkerud** er et strøk og en delbydel i bydel Nordstrand i Oslo. Det er også navnet på en av grunnkretsene i Oslo.

Navnet kommer av «munkenes rydning», og skriver seg fra omkring år 1300 da munkene fra Hovedøya kloster ryddet gården her.
Gården var krongods fra 1610, og ble solgt til Niels Toller i 1660-årene.

Området ligger på høydedraget sør for Lambertseter, med det øvrige Nordstrandsplatået mot vest og Leirskallen og Ljanselva i øst og syd. Bygningene på gårdsanlegget står fortsatt, rett sør for Nordstrandveien ved krysset med Munkerudtunet. Eiendommen er utparsellert og bebygget med boliger. Befolkningsøkningen etter den andre verdenskrig gjorde at det ble behov for en ny skole i området, og dette ble vedtatt i 1954. I 1959 sto Munkerud skole ferdig, like vest for Munkerud gård.

Referanser
----------

1. ↑  «Oversikt over bydeler med delbydeler og tihørende grunnkretser» (pdf). Oslo kommune. Besøkt 4. august 2017.
2. ↑  «Munkerud skole, skolens historie». Oslo kommune, Munkerud skole. Arkivert fra originalen 12. april 2015.
3. ↑  Knut Are Tvedt, red. (2010). *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 370. ISBN 978-82-573-1760-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Redningsdrakt slik de blir benyttet av blant annet Statoil.
**Redningsdrakt** er en maritim påkledning som fungerer som redningsmiddel i kaldt vann. Med dårlig påkledning vil en svømmer i vinterkaldt vann etter 10–12 minutter begynne å få alvorlige problemer med å holde seg flytende på grunn av hypotermi, som etter 30–45 minutter kan være livsfarlig. En redningsdrakt dekker hele kroppen inkludert hodet, og gir økt oppdrift som en redningsvest, samt isolasjon mot vannet. Derved vil en normal person kunne øke sin overlevelsestid i 4 ℃ med flere timer, noe som kan øke sjansen for redning. Slike plagg blir også omtalt som «overlevesesdrakt». Siden drakten ikke kan sikre overlevelse mener flere produsenter at en bør bruke ordet «redningsdrakt».

En redningsdrakt skal kunne tas på utenpå vanlige klær og sko på 2–3 minutter i mørke. Den har integrerte sko og hansker og er helt tett når den er lukket. Hodet er dekket av en stor, isolert hette da en vesentlig del av varmetapet i kaldt vann skjer fra hodet. På nyere drakter er ansiktet beskyttet av en skjerm som både beskytter mot skumsprøyt og mot fuglangrep på utmattede eller bevisstløse personer.

Stoffet er vanntett og i en signalfarge med refleks. Ofte er drakten også utstyrt med fløyte og lykt. På ryggen og kanskje i front er det store hemper, sterke nok til heising, som kan forenkle innhenting av en person i sjøen. Slike hemper var et resultat av erfaringer fra *Alexander L. Kielland*-ulykken.

Se også
-------

* Flytevest

Referanser
----------

1. ↑  *Kan vi stole på redningsmidlene?*[*død lenke*], NSSR

Eksterne lenker
---------------

* (en) Survival suits – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Runesteinene fra Gjerde kirke**, Etne kommune, Hordaland er to runesteiner fra henholdsvis sen vikingtid og tidlig middelalder.

Gjerde I
--------

Steinen er første gang nevnt av antikvar Ole Worm. Den lå da som terskelstein i inngangen til kirkegården. Slik lå den fram til 1826 da biskop Jacob Neumann fikk sendt den til Bergens Museum. Den er i dag magasinert ved Universitetsmuseet i Bergen. Innskriften er:

**arlantr:ris(t):runar:þisa(r):**
**after:alui:faþur+**
På norrønt er det: *Erlendr reist rùnar þessar eptir Ǫlvi fađur.*

Som på moderne norsk blir: «Erlend ristet disse runene etter Olve, (sin) far».

Wilhelm Koren Christie og flere med ham mente at denne steinen har tilknytning til en av ganske få historisk kjente personer fra begynnelsen av 1000-tallet. I Snorres saga om Olav den hellige opptrer stormannen *Erlend fra Gerdi*. Han falt i kampen mot Olav på Stiklestad. Magnus Olsen følger denne tolkningen og daterer steinen til ca. 1020.

Gjerde II
---------

Denne steinen ble beskrevet av Christie før 1833, den lå da i kirkegårdsmuren. I det året ble den hentet ut og sendt til Bergens Museum. Innskriften lyder:

**ketil:seti:stein:þena:eptir:fin:mak:sin**
På norrønt er det: *Ketil setti stein þenna eptir Finn, måg sin*.

På moderne norsk blir det: «Ketil satte denne steinen etter Finn, mågen sin». *Måg* brukes i videre betydning enn i dag, det kan bety svoger, svigerfar eller svigersønn. Runene dateres til ca. 1100.
***Etter Rubicon*** er en norsk politisk thriller- og dramafilm fra 1987. Filmen hadde premiere på norsk kino 10. september 1987. Filmen er klassifisert som thriller/drama, har en spilletid på 93 minutter, og anbefalt aldersgrense på 15 år.

Handling
--------

Under en militærøvelse utenfor kysten av Nordland og Troms blir to gutter på fisketur funnet syke, med uforklarlige symptomer. Kort tid etter innlegging på sykehus, dør de. Doktor Hoff (Sverre Anker Ousdal) og lensmann Berntsen (Toralv Maurstad) blir på samme tid sendt ut til tankbåten «Rubicon» som har meldt om en eller annen nødsituasjon, men de finner skipet tomt for folk. Politiet konfiskerer likene til de to guttene, og hele saken er omgitt med hemmelighold, noe som får doktor Hoff til å starte undersøkelser på egen hånd. Dermed blir han dratt inn i et politisk spill som viser seg å være livsfarlig.

Produksjon
----------

Filmen ble spilt inn i Svolvær og Nusfjord i Lofoten, i Nyksund i Vesterålen og i studioene til Norsk Film AS på Jar i Bærum. Arthur Johansen og Leidulv Risan skrev manus, mens Leidulv Risan var regissør. Geir Bøhren og Bent Åserud stod for musikken.

Medvirkende skuespillere
------------------------

* Sverre Anker Ousdal – Jon Hoff, lege
* Ewa Carlsson – Mona Axen, lege
* Ellen Horn – Maria Hamarøy, mor til Martin og Tom
* Toralv Maurstad – Carl Berntsen, lensmann
* Jack Fjeldstad – Thorvald Hoff, fisker
* Alf Malland – Arne Michelsen
* Bjørn Sundquist – Elvenes, journalist
* Christian Sampson – Martin Hamarøy
* Stein Erik Skattum – Tom Hamarøy
* Jon Ausland – amerikansk offiser

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Etter Rubicon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Etter Rubicon* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Etter Rubicon* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Etter Rubicon* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Etter Rubicon* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Etter Rubicon* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
Kylemore Abbey
**Kylemore Abbey** (Irish: Mainistir na Coille Móire) er et Benediktinerkloster som ble grunnlagt i 1920 på eiendommen Kylemore Castle i Connemara, County Galway, Irland. Klosteret ble grunnlagt for benediktinernonner som flyktet fra Belgia under første verdenskrig.

Kirken ved Kylemore Abbey

Historie
--------

Kylemore Castle ble bygget i 1868 som bolig for familien Mitchell Henry, en velstående lege fra London, hans familien var involvert i tekstilindustrien i Manchester, England. Etter å ha reist dit på bryllupsreise i midten av 1840-årene bestemte de seg for å flytte til Irland.

Slottet ble tegnet av James Franklin Fyldig, godt hjulpet av Samuel Ussher Roberts. Byggingen av slottet startet i 1867, og det tok hundre menn fire år å fullføre. Slottet er på 3 700 m2 og har over sytti rom, veggene er to til tre meter tykke. Fasaden, som er 43 m lang, er laget av granitt hentet fra Dalkey og av kalkstein fra Ballinasloe.

Blant andre bygninger på eiendommen finnes en gotisk kirke og familiemausoleet som inneholder levningene av Margaret Henry og Mitchell Henry.

Slottet ble solgt til hertugen og hertuginnen av Manchester i 1903, de bodde der i flere år før de ble tvunget til å selge på grunn av spillegjeld.[]

Irske benediktinernonner kjøpte Kylemore Abbey i 1920, etter at de ble tvunget til å flykte fra Ypres under første verdenskrig.

Nonnene fortsatte å tilby utdanning til katolsk jenter, på internatskolen. Siden 2015 har Kylemore Abbey inngått et samarbeid med University of Notre Dame.

Referanser
----------

1. ↑  Kylemore Abbey originally Kylemore Castle, *National Inventory of Architectural Heritage*, 1 October 2015
2. ↑  Flynn, Sean. «Kylemore Abbey school to close». *The Irish Times* **(engelsk)**. Besøkt 23. mars 2021.
3. ↑  «The School Years». *www.kylemoreabbey.com*. Besøkt 23. mars 2021.
4. ↑  Dame, Marketing Communications: Web // University of Notre. «Notre Dame announces new partnership at Kylemore Abbey in Ireland». *Notre Dame News* **(engelsk)**. Besøkt 23. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Rungstedlund  Foto: Heather Cowper 
**Rungsted** er en bydel i byen Hørsholm i Hørsholm kommune ved Øresund nord for København. Postdistriktet og byens stasjon heter Rungsted Kyst. Hørsholm sentrum ligger to kilometer vest for Rungsted. Ved Øresundskysten ligger Rungsted Havn, som er en lystbåthavn.

Forfatteren Johannes Ewald bodde fra mars 1773 til høsten 1775 på Rungsted Kro, hvor han hadde noen av sine mest produktive år og blant annet skrev *Rungsteds Lyksaligheder – En Ode*. Kroen flyttet i 1803, men bygningene bestod og fikk navnet Rungstedlund. Ewald ligger begravet på Trinitatis kirkegård i København. To høyder i Rungsteds omegn er oppkalt etter Ewald, dels den gamle bronsealderhøyde i Rungstedlunds park, dels den høyde som ligger ved Rungstedvej nær havnen. Fra høyden er der en glimrende utsikt over Øresund og Rungsted Havn. Det diskuteres stadig hvilken av de to høyder, der er 'den riktige' Ewalds Høj. Men på Ewalds tid var det Rungstedlund som var kroen, og derfor mest sannsynlig at det var høyden på Rungstedlund i krohaven som var dikterens foretrukne.

I 1931 da Karen Blixen vendte tilbake til Danmark fra Afrika, flyttet hun inn på Rungstedlund, som hennes far Wilhelm Dinesen hadde ervervet i 1879, og hun bodde der til sin død i 1962.

Et stenkast fra Rungstedlund bodde Simon Spies i tre villaer, som alle lå mellom Strandvejen og Dreyersvej. Den siste villa kjøpte han utelukkende for å kunne anlegge en tennisbane i haven. Spies betalte årlig mellom 50 og 60 millioner kr. i kommuneskatt til Hørsholm Kommune.

I henhold til jordeboken for Kronborg og Frederiksborg len 1582-83 hadde Rungsted 14 fiskere som kun ytet fisk i landskyld.

Referanser
----------

1. ↑  "Spies - hans livs rejse", s. 76 f. John Lindskog
2. ↑  "Spies - hans livs rejse", s. 80. John Lindskog
3. ↑  Bjarne Stoklund: *Bondefiskere og strandsiddere. Studier over de store sæsonfiskerier 1350-1600*; Landbohistorisk Selskab 2000; ISBN 87-7526-161-8; s. 119

Eksterne lenker
---------------

* *Rungsteds Lyksaligheder – En Ode* på Kalliope.dk
* (en) Rungsted – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Chalcosoma moellenkampi*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En meget stor (hannen ca. 9 centimeter lang, enkelte opptil 11 centimeter) og tung bille. Kroppen er glinsende svart med en bronseaktig glans. Hannen har et kraftig horn (rettet skrått oppover og framover) på hodet, dette er ruglete på oversiden, men mangler utstående tenner. På hver side av pronotum er det et langt, krumt, framoverrettet horn, hos denne arten er hornene plassert inn mot midten, som er hevet over resten av thorax, og de er nedoverbøyde mot spissen. Rett over hodet er det en kort, men kraftig pigg. Som vanlig hos biller med horn viser denne arten allometrisk vekst, det vil si at hornene er forholdsvis større hos store eksemplarer. Hunnen mangler disse hornene og piggene, og er mindre, 45-60 millimeter lang.

Levevis
-------

Denne billen lever i regnskog. Larvene utvikler seg inne i døde trestammer. Hannene bruker hornene på hodet og pronotum til å kjempe med hverandre om hunnene, eller kamp om føderessurser. De store hannene er svært aggressive overfor hverandre, mindre hanner med mindre horn mindre aggressive.

Utbredelse
----------

Denne arten lever bare på Borneo og Sumatra.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Slekten *Chalcosoma* Hope, 1837
						* *Chalcosoma moellenkampi* Kolbe, 1900

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Chalcosoma moellenkampi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Chalcosoma moellenkampi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chalcosoma moellenkampi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Chalcosoma moellenkampi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilde av arten
Runeklokken fra Åmotsdal henger i Nationalmuseet i København
**Runeklokken fra Åmotsdal** er en liten klokke i malm som stammer fra Åmotsdal i Telemark. Innskriftens karakter og klokkens form antyder at den stammer fra omkring 1200.

Beskrivelse
-----------

Klokken er ca. 17 cm høy og 17,5 cm tvers over munningen. Dens opprinnelige bøyleoppheng er nå avbrutt, og kolben den henger i er satt på senere. Nederst ved klokkemunningen strekker seg et bånd, hvorpå hviler et ornament som ses på begge sider av klokken. Dekorasjonen kan gi assosiasjoner til en bispehue over to korslagte bispestaver eller til et liljeornament. Teksten i båndet er støpt opphøyet, skrevet med runer og leses:

> UNNULFER PERÞE (GERÞE) KLOKO ÞESSA
> 
> 
> 

eller: *Unnulf gjorde denne klokke*.

Proveniens
----------

Klokken kom til Nationalmuseet i København i 1876 fra Kolding i Jylland, hvor den hadde tjent som portklokke i *Thomsens Gjæstgivergaard*. Den ble tatt ned i forbindelse med en reparasjon, og dermed ble man oppmerksom på runeinnskriften. Klokken stammer opprinnelig fra den gamle stavkirke i Aamotsdal, Sillegjord (Seljord) Præstegield, som ble revet ned i 1744, og gjenoppbygget i ny form. Forfatter og prest Hans Jacob Wille, som omtaler klokken, hevder at den hang sammen med en annen klokke i klokketårnet, og at den i katolsk tid, ble brukt til å ringe med, når presten gikk på prekestolen. Etter 1786 er den formentlig blitt solgt ved en auksjon, og på en eller annen måte er den havnet i Jylland.

Referanser
----------

1. ↑  Wille, Hans Jacob: *Beskrivelse over Sillejords Præstegield i Øvre-Tellemarken i Norge, tilligemed et geographisk Chart over samme*, Købennhavn, 1786, s. 56
2. ↑  Undset, Ingvald: *Norske Oldsager i fremmede Museer. En oplysende fortegnelse*, Kristiania, 1878, s. 75

Litteratur
----------

* Undset, Ingvald: *Runeklokken fra Aamotsdal*, Ny Illustreret Tidende no. 32, Kristiania, 6te August, 1876
Stadionet sett på nært hold.
**Rungrado 1. mai stadion** er verdens største arena for friidrett og fotball målt etter sittende tilskuertall. Arenaen ble åpnet 1. mai 1989 og ligger på øya Rungrado i Taedongelva som renner gjennom Pyongyang i Nord-Korea. Stadionet ble opprinnelig bygget som hovedarena for den 13. verdensungdomsfestivalen i 1989.

Navnet kommer fra øya og fra 1. mai. Stadionanlegget er på 22 500 m², mens det totale gulvarealet er på 207 000 m² over åtte etasjer. Tilskuerkapasiteten er 150 000 sittende mennesker.

Taket over deler av arenaen er oppbygd av 16 buer som gjør at stadionet fra utsiden ser ut som en blomst.

Stadionanlegget er ett av Pyongyangs to store, det andre er Kim Il-sung stadion.

Rungrado 1. mai stadion er kanskje først og fremst kjent som åstedet for Arirangfestivalen som hyller den nordkoreanske leder Kim Jong-il og den koreanske nasjonen. Festivalen ble arrangert første gang i mai 2002 i anledning Kims 60-årsdag og involverte 100 000 deltagende i massegymnastikk, noe som gjorde at over 250 000 mennesker befant seg innenfor stadionveggene så lenge arrangementet pågikk. Arrangementet åpnet også veien for utenlandske besøkende, selv fra USA og Sør-Korea, noe det ellers sjelden gis anledning til.

Kritikerne ville ha det til at arrangementet ble iscenesatt i et forsøk på å avlede oppmerksomheten fra VM i fotball 2002 som gikk av stabelen i Sør-Korea og Japan like etter, samt som en måte å skaffe landet hard valuta på.

I år 2000 underholdt Kim Jong-il den amerikanske utenriksminister Madeleine Albright med et tilsvarende show da hun besøkte landet mot slutten av Bill Clintons presidentperiode i USA.

Bilder
------

* BBC News: «In pictures: Arirang Festival,» 30. april 2002
* Bilder av Rungrado 1. mai stadion (engelsk)
* Rungrado 1. mai stadion på Google Maps
* ImageSat International: Satellittfoto, Rungrado 1. mai stadion, 29. juni 2002

Referanser
----------

1. ↑  «World Stadiums: Stadiums in North Korea». Arkivert fra originalen 20. mai 2013. Besøkt 11. juli 2010.
2. ↑  «Rungrado May Day Stadium». *WorldStadiums.com*. Arkivert fra originalen 5. juni 2011. Besøkt 8. juni 2008.
3. ↑  Watts, Jonathan (17. mai 2002). «Despair, hunger and defiance at the heart of the greatest show on earth». *The Guardian*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rŭngrado May First Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* World Stadiums Arkivert 5. juni 2011 hos Wayback Machine.

Portal: Korea
**Simeon av Moskva** (russisk: Симеон Иванович) med tilnavnet **Simon den stolte** [*Gordij*] (født 7. november 1316 i Moskva, død 27. april 1353) var storfyrste av Moskva og Vladimir.

Han var av rurikidenes slekt.

Liv og virke
------------

### Delingen av Ivan Is arveland

Simeon var den eldste sønnen til Ivan I. Etter farens død fikk Simeon, likesom hver av hans brødre og som Ivans enke, hver sin fjerdedel av Fyrstedømmet Moskva. Til Simeons arvedel var imidlertid alle de viktigste byene: Moskva, Mozjajsk og Kolomna, og dessuten storfyrsteverdigheten over Vladimir. Mulige familiestridigheter unnvek han ved en fordragelig regulering med sine lillebrødre. Slik gav de avkall på å utøve overhøyhet over sine områder; de beholdt imidlertid alle inntekter derfra. 

### Storfyrste

Etter å ha blitt storfyrste av Moskva (1340) fikk Simeon tillatelse fra den Gyldne horde å innta den fyrstelige tronen i Vladimir (1341), men Moskva forble riktets hovedstad. I sin utenrikspolitikk orienterte han seg rundt Horden og førte kamp mot Litauen (felttoget til Smolensk i 1351). Hans felttog mot Torzhok (1341) styrket hans makt i Novgorod og la grunnen til Moskvas senere ødeleggelse av republikken.

### Pesten

Svartedauden var kjent i det som i dag er det sørlige Russland og i Ukraina så tidlig som i 1346. Den rammet Skandinavia i 1349, Pskov i begynnelsen av 1352 og Novgorod i august 1352; ved årets utgang var, fortelles det, to tredjedeler av Pskov døde. Det samme mønsteret gjentok seg i Litauen og i det nordøstlige Rissland.

I 1353 ankom pestsykdommen Moskva. Den tok livet av metropolitanerkebiskop Theognostus, Simeon, hans to sønner, og hans bror Andrej som bare overlevde Simeon med seks uker. Før sin død rakk han å innsette Aleksius som metropolitten av Moskva, etter den pestdøde Theognostus, og sikret sin enke økonomisk. Simeons testamente anses som den første bruk av papir i Russland; tidligere var det pergament som ble benyttet. 

Simeon er begravet i Arkhangelskkatedralen i Kreml. Kort forut for sin død hadde han avlagt klosterløfte.

Referanser
----------

1. ↑  Karamzin, *1352*

Litteratur
----------

* Jeremiah Curtin: *The Mongols in Russia*, Adamant Media Corporation, 2002
* Nikolaj Karamzin: *Istoria gosudarstva rossiyskogo* (*История государства российского*), bd. 4 ckaspitel 10, 1815
* A. N. Mouravieff: *A History of the Church of Russia*, Kessinger Publishing, 2004

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Munkehaugen Kultursenter** er et internasjonalt kultursenter i Arendal, med tilhold i en eldre skolebygning på Munkehaugen i Munkegaten.

Historie
--------

Kultursenteret ble opprettet offisielt 24. februar 1989 som en privat stiftelse under navnet *Stiftelsen Gamle Byen Skole Internasjonale Kultursenter*. Senteret byttet navn til *Arendal Internasjonale Kultursenter* i 1991. Senteret har som formål å være et kulturmøtested for hele befolkningen i Arendal, og satser blant annet på å fremme kontakten mellom de ulike brukergruppene. Senterets hjerte er Kafe Munken, som serverer rimelig mat og også har en scene for teater, kabareter og konserter.

Brukere
-------

* Arendal figurdukketeater
* X-pec kontor mediaverksted
* Diverse band (øvingslokaler)
* Brukerstyrt senter – Arendal

Bygget
------

Kultursenteret holder til i en bygning i Munkegaten 4 som kalles *Byen gamle skole*. Bygningen ble oppført som *Arendals nye almueskole* i 1872.

Skolebygningen er tegnet av arkitekt Nestor Georgius (1844 – 1904), født i Christiania og deltok i gjenoppbyggingen av Arendal etter brannen i 1868. I Arendal tegnet han blant annet bedehuset, Thommesengården på Friholmen og Grand Hotell på Langbryggen.

Skolebygningen på Munkehaugen avløste en eldre skolebygning i Blødekjær, og har hatt flere offisielle navn: Arendal almueskole, Arendal folkeskole, Arendal skole. Folkeskolen ble i 1964 flyttet til Stinta. Deretter ble bygningen brukt til realskole og handelsskole. Handelsskolen ble nedlagt i 1985, og bygget ble tilbakeført til Arendal kommune. I 1986 fikk flere organisasjoner i Arendal tilgang til bygget, og i 23. november 1987 vedtok Arendal bystyre en ny kommuneplan hvor huset blir satt av for kulturelle formål.

Arkivet
-------

Arkivet etter Arendal internasjonale kultursenter befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter møtebøker, saksarkiv, prosjektdokumentasjon, fotoprosjekt, avisutklipp og arkiv knyttet til drift av Kafe Munken.

Referanser
----------

1. ↑  Munkehaugen - Arendals nye almueskole, *Avtrykk.no,* 20.10.2018

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Arkiv etter Munkehaugen kultursenter på Arkivportalen
Runebommehammeren fra Rendalen
En **runebommehammer** (nordsamisk bállin, sørsamisk viehtjere) er et redskap utskåret i reinhorn eller tre som ble benyttet som ble benyttet som trommestikke mot den gamle samiske trommen runebomme. Det var noaidien som brukte runebommen som et religiøst redskap til å tromme seg selv i transe og spå om fremtiden. Runebommehammeren var ofte prydet med utskjæringer i tradisjonell samisk stil.

I 1939 ble det funnet en runebommehammer laget av tre i Rendalen i Østerdalen som antas å være fra en samisk bosetning i området på 1400-tallet eller tidligere. Denne befinner seg nå på Kulturhistorisk museum i Oslo.

På Sørøya ved Hammerfest ble det under utgravinger i 1950-årene funnet en rikt utskåret runebommehammer fra jernalderen. Dette var laget av reinhorn.

Ved Samisk videregående skole i Karasjok har den samiske kunstneren Iver Jåks reist et syv meter høyt kunstverk som forestiller en runebommehammer.

Se også
-------

* Runebommehammeren fra Rendalen

Referanser
----------

1. ↑  Sveen, Arvid (1997). *En stein til gudenes ære : Áhkánjárstábba eller Stallo ved Stállogárggu*. Kvalsund kommune. s. 8.
2. ↑  Leif Pareli. «Runebommehammeren fra Rendalen : et minne etter samer i Sør-Norge i middelalderen?». I: *Åarjel-saemieh*, nr 4 (1991)
3. ↑  *Historisk tidsskrift*. Universitetsforlaget. 1974. s. 19.
4. ↑  Simonsen, Povl (1962). *Nord-Norges bosetningshistorie i oldtiden*. Tromsø museum. s. 17–18.