recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kālidāsa** (devanāgarī: कालिदास), var en indisk skald, av mange regnet som den største poet og dramatiker som har skrevet på sanskrit. Det er vanskelig å datere forfatterskapet, men det faller sannsynligvis inn under guptaperioden i det fjerde århundre.

Hans skuespill *Sakuntala* ble utgitt på norsk i 1929, oversatt av Olav Rytter.

Ingenting, bortsett fra hans arbeider, er kjent med sikkerhet om Kālidāsas liv, slik som når han levde eller hvor han bodde. Ifølge legenden var dikteren kjent for sin skjønnhet, som trakk til seg oppmerksomheten til en prinsesse som han giftet seg med. Men, fortsatt ifølge legenden, Kalidasa hadde vokst opp uten særlig utdanning, og prinsessen skammet seg over hans uvitenhet. Kālidāsa var tilhenger av gudinnen Kali (hans navn betyr bokstavelig Kali's tjener), og skal ha bedt sin gudinne om hjelp da han skulle begå selvmord i et tjern etter at han ble forrådt av sin kone, og ble belønnet med et plutselig og ekstraordinært vidd. Legenden sier også at han ble myrdet av en kurtisane på Sri Lanka.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Kalidasa i Store norske leksikon
2. ↑  Kālidāsa (1975). *Sakuntala*. Oslo: Samlaget. ISBN 8252104290.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kālidāsa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kālidāsa på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kālidāsa hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Kālidāsa hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** KulturNav
 |
byste av Cicero ca 60 år gammel
***Om tegntyding*** (latin: *De Divinatione*) er en religiøs-filosofisk dialog i to *bøker*/kapitler, skrevet av den romerske taleren og forfatteren Cicero 44 f.Kr. Verket er skrevet som en fiktiv dialog mellom Cicero selv og hans bror Quintus Tullius Cicero, hvor forfatteren selv fører ordet det meste av tiden.

Cicero drøfter ulike typer tegntyding: den åpenbarte eller *insprirerte* typen (latin *furor*, gresk *mania*, galskap), særlig drømmer, og den typen som fremkommer gjennom ulike former for tolkning, via en haruspex, *extispicium* (lesing i dyrs innvoller), augurer, astrologi eller andre orakler.

I den første av bøkene forsvarer Quintus tegntyding, i tråd med sitt stoiske livssyn, mens bok II inneholder forfatterens tilbakevisning av fenomenet, basert på hans platonske ståsted. Verket er en av primærkildene til kunnskap om romersk religion. Det inneholder også deler av en dikt som Cicero skrev om sin egen tid som romersk konsul.

Referanser
----------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
****On divination****


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Vampyrartens skjebne** (eng. ***Vampire Destiny***) er den fjerde og siste trilogien i Sagaen om Darren Shan av forfatteren Darren Shan. Trilogien inneholder bøkene *Sjelesjøen*, *Mørkets herre* og *Skjebnens sønner*. Denne trilogien går mer i dybden på mørkets herre, og fremtiden hvor han vill herske. Darren blir med småmannen "Harkat Mulds" for finne hans sanne identitet om hvem han var i sitt tidligere liv. Han blir identifisert i slutten av *Sjelesjøen* som as Kurda Shmalt, en vampyr som forrådte klanen i et forsøk på å redde vampyrene og vampanene fra Arrkrigen.

Eksterne lenker
---------------

* *Vampire Destiny* informasjon

| * v
* d
* r
Sagaen om Darren Shan |
| --- |
| Vampyrblod | Skrekkens sirkus  **·** Vampyrens assistent  **·** Tunneler av blod |
| Vampyr ritus | Vampyrfjellet  **·** Dødsprøvene  **·** Vampyrprinsen |
| Vampyrkrig | Vampanjegere  **·** Alliansenatten  **·** Skjebnemorgen |
| Vampyrartens skjebne | Sjelesjøen  **·** Mørkets hersker  **·** Skjebnens sønner |
| Se også | Liste over rollefigurer fra Sagaen om Darren Shan  **·** Darren Shan  **·** Cirque du Freak (film)  **·** Shanopedia |
**Sandefjordgata** (1A–5G, 2A–4O) er en gate på Sagene (bydel Sagene) i Oslo. Den går opprinnelig fra Uelands gate til Kongsvingergata, men er avstengt mot førstnevnte. I enden mot Kongsvingergata går den gjennom en portal i nr. 5G.

Gaten fikk navn i 1933 etter byen Sandefjord, og en rekke andre gater i området har også navn etter steder på Østlandet. Bebyggelsen er bygårder fra 1930-årene.

Oversikt over gårdene
---------------------

Nr. 4 til venstre og 5, portalen og høyre. Foto: Helge Høifødt 
Sandefjordgata 1 er kommunal og driftes av Boligbygg. Nr. 2 er organisert som Borettslaget Sandefjordgt 2, nr. 3 som Sandefjordgata 3 Borettslag og nr. 4 og 5 som Sandefjordgata Borettslag. Det siste borettslaget omfatter også adressene Mogata 6A og 6B. 

Fra opprettelsen i 1938 var Sandefjordgata 2 og 3 organisert sammen i Moløkken Kooperative Byggeselskap. Dette varte frem til 1961, da de to gårdene ble etablert som hvert sitt borettslag.

Referanser
----------

1. ↑  Borettslaget Sandefjordgt 2
2. ↑  Sandefjordgata 3 Borettslag
3. ↑  «Sandefjordgata Borettslag». Arkivert fra originalen 29. november 2014. Besøkt 22. november 2014.
4. ↑  «Velkommen til Sandefjordgata 2: Historie». *Velkommen til Sandefjordgata 2*. Besøkt 8. august 2019.

Kilder
------

* *Sandefjordgata*. Oslo Byleksikon på nett. Besøkt 7.3.2021.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (S)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kristian Stange Jebsen** (født 16. desember 1901 i Bergen, Norge, død 12. august 1967 i USA) var en norsk skipsreder. Han grunnla rederiet Kristian Jebsens Rederi AS i 1929, som startet med to dampskip og drev handel i Nordsjøen. Under andre verdenskrig mistet rederiet alle sine fire skip, men selskapet ble gjenoppbygget og drev kysttrafikk og tankskip.

I 1993 ble Kristian Jebsens rederi slått sammen med Paal Wilson & Co under det nye navnet Wilson.

Privatliv
---------

Kristian Stange Jebsen var sønn av banksjef Kristian Gerhard Sundt Jebsen (1872-1950) og skuespiller Jenny Sophie Stange (1873-1962), og sønnesønn av konsul Peter Jebsen (1824-1892). Han var gift med Sigfrid («Sissi») Kjerland (1904-1993). De var foreldre til Atle Jebsen (1935-2009), Kristian Gerhard Jebsen (1927–2004) og Aldis Jebsen (1938-1985).

Død
---

12. august 1967 var Jebsen på togreise fra New York til Montréal med sin sønn Atle Jebsen. Toget de var passasjerer på kolliderte med et godstog 64 kilometer nord for Albany. Kristian Stange Jebsen omkom, men sønnen overlevde ulykken.

Referanser
----------

1. ↑  Kristian Jebsens Rederi AS - Bergen byleksikon
2. ↑  Aldis Schotel Jebsen
3. ↑  «Desert Sun 12 August 1967 — California Digital Newspaper Collection». *cdnc.ucr.edu*. Besøkt 26. oktober 2017.
4. ↑  Atle Jebsen - Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Skopolamin**, C17H21NO4, er en av de tropane alkaloidene som inneholder et epoksid. Den forekommer i mange arter i søtvierfamilien, for eksempel i piggeple, *Datura stramonium*, bulmeurt, *Hyoscyamus niger* og engletrompet, *Brugmansia*  sp.

Stoffet, som er svært giftig, fungerer som kompetetiv acetylkolinantagonist ved M1-reseptorer. Substansen er svært hallusinogen, og kan forårsake delirium og vrangforestillinger. Det er muskelavslappende og beroligende. Skopolamin er ikke narkotikaklasset. Innen moderne medisin anvendes skopolamin for eksempel i preparatene Scopoderm, Morfin-skopolamin og i visse middel mot reisesyke. Det har også vært anvendt i såkalte sannhetsserum.

Referanser
----------

1. ↑  Focus Uppslagsbok, 3:e upplagan, Band 4, Almqvist & Wiksell Förlag AB

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
*Ordensburg Sonthofen*
*Må ikke forveksles med middelalderslottene kalt Ordensburgen*
**NS-Ordensburg** (flertall: *Ordensburgen*; tysk for «ordensborg»), også kalt *Schulungsburgen* (norsk: «opplæringsborger»), var skoler utviklet for å utdanne og opplære nazistpartiets militærelite. Det var strenge krav for adgang til skolen. Junkerkandidater måtte være mellom 25 og 30 år, høre til enten Nazipartiet, Hitlerungdommen, *Sturmabteilung* eller *Schutzstaffel*, måtte være fysisk friske, og være renrasede med ingen arvelige defekter.

Skolene i seg selv var ofte kraftige, moderne strukturer med utbredte fasiliteter. Vogelsang, for eksempel, inneholdt angivelig verdens da største gymnasium.[] Hver student gikk på alle fire institusjoner i rekkefølge, for spesialisering, og endte i Marienburg for trening i blant annet militærøvelser med skarpskudd. []

Navnet henspiller på de gamle tyske ridderborgene også kalt *Ordensburg*.

Liste over institusjoner
------------------------

De tre institusjonene for utdanningen av politiske ledere, og deres utdanningsfokus var:[]

* Ordensburg Vogelsang i Nordrhein-Westfalen

fokus: «Den nye ordnens rasefilosofi»;

* Ordensburg Sonthofen i Bayerns del av Allgäu, bygd 1934:

fokus: «administrative og militære oppgaver og diplomati»
Anlegget ble brukt av Tysklands Bundeswehr fram til slutten av 2007.

* Ordensburg Krössinsee i Pommern

fokus: «karakterbygning»

Ifølge treningsmodellene måtte rekruttene tilbringe ett år på hvert slott for å bli kjent med hvert utdanningsfokus.[]

En fjerde *Ordensburg* ble planlagt ved det historiske Ordensburg Marienburg i Vest-Preussen, og skulle etter planene etableres i middelalderslottet Malbork.[]

Referanser
----------

1. ↑  *Der Spiegel*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***Vampyr Ritus*** (eng.**Vampire Rites**) er den andre trilogien i Sagaen om Darren Shan av forfatteren Darren Shan. Den inneholder bøkene *Vampyrfjellet*, *Dødsprøvene* og *Vampyrprinsen*. Denne trilogien gir oss en dypere innsikt i de forskjellige vampyr karakterene, og deres tro, regler og normer (som deres syn på døden, livet og forskjellene på rett og galt). Denne trilogiens hovedtema er religion, sammenlignet med den forrige trilogien som bare viste oss deler av vampyrkonseptet. I denne trilogien blir de manglende hullene dekket og det blir virkelig visst hvor høyt vampyrene setter ære. Disse bøkene viser en mer avslappes side av Darren Shan når han møter de grusomme sidene av vampyrlivet.

Eksterne lenker
---------------

* *Vampire Rites* informasjon


| * v
* d
* r
Sagaen om Darren Shan |
| --- |
| Vampyrblod | Skrekkens sirkus  **·** Vampyrens assistent  **·** Tunneler av blod |
| Vampyr ritus | Vampyrfjellet  **·** Dødsprøvene  **·** Vampyrprinsen |
| Vampyrkrig | Vampanjegere  **·** Alliansenatten  **·** Skjebnemorgen |
| Vampyrartens skjebne | Sjelesjøen  **·** Mørkets hersker  **·** Skjebnens sønner |
| Se også | Liste over rollefigurer fra Sagaen om Darren Shan  **·** Darren Shan  **·** Cirque du Freak (film)  **·** Shanopedia |
***Vampyrfjellet*** er fjerde boken i sagaen om Darren Shan. Boka er skrevet av forfatteren Darren Shan.

Handling
--------

Det har gått noen år siden Darren og Mr. Crepsley kjempet mot den onde vampanen Murlough. Nå stunder det mot vampyrenes store samling, så Darren og Mr. Crepsley forlater Cirque Du Freak og legger ut på en strabasiøs reise som skal føre dem til Vampyr-fjellet. Underveis må de kjempe mot mer enn kulden – de oppdager nemlig at vampanene er på farten igjen, og etter blodsporene å dømme har de ikke godt i sinne.

Denne boka er fortsettelsen av «Tunneler av blod»

| * v
* d
* r
Sagaen om Darren Shan |
| --- |
| Vampyrblod | Skrekkens sirkus  **·** Vampyrens assistent  **·** Tunneler av blod |
| Vampyr ritus | Vampyrfjellet  **·** Dødsprøvene  **·** Vampyrprinsen |
| Vampyrkrig | Vampanjegere  **·** Alliansenatten  **·** Skjebnemorgen |
| Vampyrartens skjebne | Sjelesjøen  **·** Mørkets hersker  **·** Skjebnens sønner |
| Se også | Liste over rollefigurer fra Sagaen om Darren Shan  **·** Darren Shan  **·** Cirque du Freak (film)  **·** Shanopedia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Skomakargatan** er en gate i Gamla stan i Stockholm. Den går fra Stortorget til Tyska brinken. Sammen med Köpmangatan er *Skomakargatan* Stockholms tidligst dokumenterte gatenavn som ennå er i bruk.

Allerede i 1337 er gata nevnt med navnet i latinsk form *in vico sutorum/på skomakarnas gata*. Navnet viser at gata i middelalderen var skomakernes spesielle strøk, der de bodde og produserte og solgte sine varer. Helt til begynnelsen av 1700-tallet fantes det et stort antall skomakere blant tomteeierne i denne gata.

Skomakargatan førte til *Skomakarbrinken*. Dette stedet ble også kalt *Skomakarporten* etter en port i bymuren. Denne porten er nevnt første gang i 1432. Da Tyska kyrkan (1638–1642) ble bygd endret Skomakarbrinken navn til *Tyska brinken*.

De høye gatenumrene skyldes at Skomakargatan regnes som en fortsettelse av Trångsund.

I TV-serien Fiendens fiende basert på boka av Jan Guillou ved samme navn bor Carl Hamilton på Skomakargatan.

Virksomheter (i utvalg)
-----------------------

* Nationalgalleriet, Skomakargatan 3

Referanser
----------

1. 1 2  «StockholmGamlaStan - Skomakargatan i Gamla Stan i Stockholm». *www.stockholmgamlastan.se*. Arkivert fra originalen 2. oktober 2016. Besøkt 28. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skomakargatan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Skomakargatan (Stockholm)
**«Kaster opp»** er en sang med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)*. Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer), Geir Langslet (synth), Jahn Teigen (flygel og orgel).

Inspirasjonen er gruppen The Goodies som i 1975 ga ut en singel ved navn «Sick-Man Blues». Melodimessig er «Kaster opp» og «Sick Man Blues» helt forskjellige, men tekstmessig er de veldig like. Tekstens jeg i begge sanger føler seg dårlig i magen og må kaste opp og det foregår overalt hvor de befinner seg. Jahn Teigen synger og ellers er gitaren til Marius Müller veldig fremtredende i arrangementet.

En musikkvideo ble inkludert på VHS-kassetten *De gærne har'e godt* hvor Teigen er på soverommet og mimer etter sangen, mens han vrir seg i smerte.

> Halsbrekkende melodi om en mann som kaster opp baller, leirduer, kjøttkaker, fiskepudding og lapskaus.
> 
> 
> Kommentar til «Kaster opp» på albumomslaget.
> 
>

Andre utgivelser
----------------

* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994)
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – konsert-versjon 1)
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – konsert-versjon 2)
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)* – albumomslag informasjon
**Valåsen** er en herregård i bydelen Valåsen, Karlskoga, Karlskoga kommune i Sverige. Herregården ligger i østre del av Karlskoga kommune, ved Valån mellom innsjøene Möckeln og Angsjön. Herregården er bland annet kjent for at være knyttet till flere svenske forfattere. Bland disse er Selma Lagerlöf, Hjalmar Bergman, Erik Gustaf Geijer och Sven Stolpe noterat, men den er også knyttet til flere familieobjekt[*klargjør*], bland annet den adelige von Hofsten-familien, men også andre slekter, for eksempel Ysing-familien.

Gårdens historie
----------------

Herregården var eid fra 1779 av familien von Hofsten, da Bengt von Hofsten kjøpte eiendommen. Der anla han også en stor park, inspirert av engelske hager.

Gården er bland annet omtalt i romantriologin *Löwensköldska ringen* av den svenske forfattaren Selma Lagerlöf.

I midten av 1900-tallet bodde den svenske forfattaren Sven Stolpe og Karin von Euler-Chelpin på herregården. Parets datter, programleder Lisette Schulman, ble født på Valåsen.

Referanser
----------

1. ↑  «Värmländska Radioarkivet: Kvällsbesök Hos Sven Stolpe 1957 - Radioarkivet P4 Värmland». *Radioarkivet P4 Värmland* **(svensk)**. Sveriges Radio. Besøkt 27. september 2022.
2. ↑  «Valåsen, Karlskoga». *www.adolfssons.se* **(svensk)**. Besøkt 27. september 2022.
3. ↑  Ulvenstam, Lars (1955). *Den åldrade Selma Lagerlöf: en studie i hennes Löwensköldscykel* **(svensk)**. Bonniers. s. 105.
4. ↑  Ekelöf, Maja (1972). *Brev: Av Maja Ekelöf & Tony Rosendahl* **(svensk)**. Rabén & Sjögren. s. 200. ISBN 978-91-29-49196-8.
5. ↑  «Lisette Schulman». *Fokus* **(svensk)**. 23. april 2015. Besøkt 27. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Valåsen Manor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Mestisene utgjorde kjernen i byens borgerskap i kolonitiden. Foto: Edmond Fortier, ca 1900
**Saint-Louis** (wolof: *Ndar*) er en by i regionen Saint-Louis i Senegal. Den var hovedstad i Senegal fra 1872 til 1957. Den opprinnelige bykjernen på *Saint Louis-øya* i Senegalelva er godt bevart, og har siden 2000 vært et verdensarvminne.

Kolonitidens arkitektur og byplan er godt bevart i *gamlebyen* på øya
Kart over Senegal
Øya er 2,5 km lang og gjennomsnittlig 350 m bred, den ligger 25 km oppover elva fra munningen. Den første fransk bosetningen kom i 1659, og besto av handelsmenn. De kalte opp øya og kolonien etter kong Ludvig XIV. Øya ble befestet, og byen ble et sentrum for handel på Senegalelva og etterhvert med hele Vest-Afrika. Den franske koloniguvernøren Faidherbe kom til byen i 1854 og iverksatte flere byutviklingsprosjekt: bruer, vannforsyning, telegraf og jernbane. 

Byen var i sine velmaktsdager en hjørnesten i den franske kolonimaktens økonomi og -kultur. Et betydelig mestis-borgerskap var et vesentlig innslag i byens urbane kultur, og den første mestis ble utnevnt til borgermester i 1778. 

Begrunnelsen for verdensarvstatus er at byen med sin velbevarte arktitektur, byplan og kaier er et fremragende eksempel på en kolonitids byanlegg, og på byens etablering og kolonitidens historie.

Etter at Dakar i 1957 ble Senegals hovedstad mistet byen sin betydning. Samtidig avsluttet Frankrike sitt militære nærvær på øya, noe som innledet en økonomisk nedtur som i dag delvis kompenseres av turisme. 

Senegals andre universitet, *Université Gaston Berger*, ble opprettet her i 1990. Militærakademiet *Prytanee Militaire de Saint Louis* ble etablert i 1922, og tilbyr videregående utdanning i en militær kontekst til ungdom fra hele Vest-Afrika. Den senegalesiske politikeren Lamine Guèye kommer fra byen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Saint-Louis (Senegal) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Kastelruth** (tysk) eller **Ciastel** (ladinsk; italiensk *Castelrotto*) er en kommune i Nord-Italia. Den ligger i Eisacktal i Syd-Tirol ved inngangen til Gherdëina, ca. 15 km nordøst for provinshovedstaden Bolzano.

Kommunen består av tolv landsbyer («fraksjoner»), hvorav Bula (tysk *Pufels*), Runcadic (*Runggaditsch*) og Sureghes (*Überwasser*) ligger i Gherdëina og er ladinskspråklige. Resten er tyskspråklig (Kastelruth, St. Michael, St. Oswald, St. Valentin, St. Vigil, Seis am Schlern, Seiser Alm, Tagusens og Tisens). I snitt over hele kommunen snakker 82 % av innbyggerne tysk, 15 % ladinsk og 3 % italiensk.

Til forskjell fra de fleste andre stedsnavn i Syd-Tirol hadde Kastelruth et etablert italiensk navn (eksonym) allerede før italieniseringspolitikken på 1920-tallet. Både den tyske, ladinske og italienske formen av navnet er avledet av den latinske betegnelsen *castel ruptum* («ødelagt borg»), som er dokumentert fra 900-tallet.

Til Kastelruth hører også landsbyen Seis am Schlern (italiensk: *Siusi*) med Seiser Alm. Seiser Alm er Europas største seter. Bak Seiser Alm troner fjellmassivet Schlern, et av Syd-Tirols landemerker.

Siusi er ikke langt unna Gossensaß der Henrik Ibsen og familie oppholdt seg flere somre. Suisi ble stedet der hans sønn, Sigurd Ibsen (1859–1930) og kona Bergljot Bjørnson (1869–1953) i 1922 anskaffet sin «Villa Ibsen», mens Bjørn Bjørnson (1859–1942) og kona Eileen (1883-1944) fra 1930 bebodde Siusi i sitt nybygde «Casa Bjørnson» frem til 1939.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
3. ↑  Eileen Bjørnson (1946). *Boken om Bjørn*. Gyldendal.  [244 sider]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kastelruth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kastelruth – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ICCU **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Josef Loos** (født 13. mars 1888 i Praha, død 15. februar 1955) var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Loos vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på tredjeplass i ishockeyturneringen bak Canada og USA. Tsjekkoslovakia spilte tre kamper i turneringen, i første kampen tapte de mot Canada med 0-15 og i neste kamp tapte de med 0-16 til USA. I kampen om bronsemedaljene beseiret de Sverige med 1-0. Ishockeyturneringen i Antwerpen var også det første verdensmesterskapet i ishockey.

Loos ble europamester under ishockey-EM 1914 i Berlin med Bøhmen.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i ishockey (Tsjekkoslovakia)
* VM 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i ishockey (Tsjekkoslovakia)

Referanser
----------

1. 1 2 3   Czech Committee database, www.olympijskytym.cz, besøkt 25. april 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   oppført som Josef LOOS, biography.hiu.cas.cz[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (cz) Josef Loos – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Josef Loos – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Josef Loos – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* 1909 - 1920 bei historie.hokej.cz

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
Duplikat av SAI KZ I ved Danmarks Flymuseum.
**SAI KZ I** var det første i en rekke av danskkonstruerte og danskbygde fly fra Kramme & Zeuthen, det senere Skandinavisk Aero Industri (SAI). SAI ble først etablert i august 1937, så KZ I er teknisk sett ikke et SAI-bygget fly.

Historie
--------

Karl Gustav Zeuthen designet flyet, og i fellesskap bygde han og Viggo Kramme dette en-persons fly som fløy for første gang den 24. februar 1937 med registreringen OY-DYL. Under andre verdenskrig ble det ikke bygget flere maskiner av typen, og dette eneste eksemplar forsvant i løpet av krigen. Dets skjebne er aldri blitt oppklart.

I 1972 ble det satt igang bygging av en duplikat av KZ I av Gunnar Fjord Christensen, men han fikk aldri gjort prosjektet ferdig pga. sykdom, og i stedet ble flyet solgt til Danmarks Flymuseum i 1977. Her ble duplikaten gjort ferdig, og den 20. november 1988 kunne KZ I igjen sees i luften over Danmark, nå med registreringen OY-KZI. Denne kan stadig sees på flymuseet.

Utførelse
---------

KZ I var et lavvinget en-motors fly med åpen cockpit til én person. Den underliggende konstruksjon var utelukkende av tre med en ytre bekledning av finér. Som motor ble brukt en engelsk ABC Scorpion motor på 38 h/k. (den senere reproduksjonen fikk en større 50 hk motor pga. økt vekt).

Spesifikasjoner
---------------

* Besetning: 1 pilot
* Vingepenn:: 7,20 m
* Vingeareal: 8,4 m2
* Vekt, tom 192 kg (duplikat: 265 kg)
* Maks. vekt: 325 kg
* Motoreffekt: 38 h/k (duplikat: 50 h/k)
* Toppfart: 100–180 km/t
* Marsjfart 160 km/t
* Maksimal høyde 5 000 m

Eksterne lenker
---------------

* (en) SAI KZ I – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Danmarks Flymuseum information om KZ I
Kastrasjon av lam i Volda på 1910-tallet. Foto: Anders Folkestadås/Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane 
**Kastrasjon**, **kastrering** eller **gjelding** er et kirurgisk inngrep som består i å fjerne deler eller alt av kjønnsorganene på et dyr eller et menneske. Vanligvis tenker man på å fjerne testiklene til hanndyr. Det gjøres på dyr for at de skal bli ufruktbare eller for at de skal bli roligere.

Kastrasjon av dyr
-----------------

Veterinær i Israel kastrerer huskatt. Foto: 2012 
Det har vært mest vanlig å kastrere produksjonsgris for slakt, men også hester, tamfe, katter og hunder blir tidvis eller oftere og oftere kastrert. Det anbefales for eksempel, at frittgående katter bør være kastrerte, av hensyn til spredning (utilsiktet paring) og slåssing.

Kastrering av gris skjer primært når man ønsker å kvitte seg med den såkalte «rånelukten», en lukt og smak som oppstår når hanngrisen blir kjønnsmoden og gjør kjøttet fra råner uspiselig. Kastrasjonen skjer derfor når grisungene er små (før fylte fire uker). I 2002 ble det i dyrevernloven innført et forbud mot å kastrere grisunger i Norge fra 2009 dersom det ikke foreligger medisinske årsaker. Dette forbudet ble likevel ikke innført. Kastrering av gris skal i Norge utføres av veterinær, og det skal brukes lokalbedøvelse.

Kastrasjon av mennesker
-----------------------

Medisinsk illustrasjon av kastraksjon, fra et verk fra ca. 1466 av den persiske historikeren Sharaf ad-Din Ali Yazdi. Foto: Bibliothèque Nationale i Paris 
Kastrasjon har iblant også blitt utført på mennesker. En kastrert mann kalles en evnukk. I dag anses slik kastrasjon å være i strid med allmenn etikk. Ofte bytter man også betegnelse på dyr som blir kastrert. Blant oksedyrene kalles for eksempel hannen tyr som ukastrert, men gjeldokse som kastrat. Likeledes kalles hanngrisen råne som ukastrert, men galte som kastrat. Hannhesten kalles hingst som ukastrert, vallak eller jelk som kastrert.

### Kjemisk kastrasjon

Den samme effekten som en fysisk kastrasjon kan oppnås med medikamenter og betegnes noen ganger som medikamentell kastrasjon eller kjemisk kastrasjon. Det finnes flere ulike medikamenter som brukes til dette. På mennesker brukes medikamentell kastrasjon bl.a. som ledd i behandling for prostatakreft og i forbindelse med hormon-substitusjonsbehandling for transkjønnede.

Se også
-------

* Sterilisering, kirurgisk inngrep der egglederne hos en kvinne eller sædlederne hos en mann blir kuttet og dermed fratar individet å få barn
* Kastratsanger, mannlig sanger kastrert før stemmeskiftet
* Evnukk, kastrert mann eller gutt, haremsvokter

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Castration – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Welf II av Bayern**, (*Welf den tykke*, *Welfhard*), født 1072, død 24. sptember 1120, var hertug av Bayern fra 1101 til sin død. I Welf-slektens egen genealogi regnes han som *Welf V*.

Welf var eldste sønn av hertug Welf I og hans kone Judith av Flandern, grevinne av Northumbria og datter av grev Baldwin IV av Flandern. I 1089 giftet han seg med Matilde av Toscana. Hun var en mektig adelskvinne med sterke bånd til pave Gregor VII og denne forbindelsen styrket pavens side i den heftige investiturstriden (striden om retten til å utnevne biskoper) som preget forholdet mellom paven og keiseren. Under keiser Henrik IV’s felttog i Italia i 1090 kjempet Welf og Matilde mot keiseren.

Matilde av Toscana hadde i hemmelighet overført sine veldige eiendommer til kirken før giftermålet med Welf. Da han oppdaget dette i 1095 skilte han seg fra henne og han og hans far skiftet side i investiturstriden. Sannsynligvis fikk han da også løfte fra keiseren om støtte til å overta hertugdømmet i Bayern etter sin far.

Da faren, Welf I, døde i 1101 arvet Welf II hertugtittelen, og han fortsatte i allianse med keiseren. Han giftet seg ikke på nytt og døde barnløs i 1120. Welf ble gravlagt i klosteret i Weingarten.

Referanser
----------

1. ↑   Sapere.it, oppført som Guèlfo V, De Agostini ID Guèlfo+V[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10668.htm#i106674, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Luscombe & Riley-Smith 2006, s. 755

Kilder
------

* *The New Cambridge Medieval History*. Cambridge University Press. 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Roosevelt 4-Dørs Sedan 1929
**Roosevelt** var merkevare på en amerikansk bil som ble produsert av Marmon Motor Car Company i Indianapolis, Indiana, USA i modellåret 1929 og 1930 .

Roosevelt var oppkalt etter president Theodore Roosevelt og konstruert for å være en «rimelig bil». Roosevelt var den første bilen i Amerika med en åtte-sylindret rekkemotor til å være priset under 1 000 dollar. Sedan og coupe kostet 995 dollar.

Da Roosevelts navn ikke ble brukt på 1931-modellen blant Marmons modeller, ble bilen til den nye modellen kalt Marmon 70.

En av de unike funksjonene til 29-modellen var horn-knappen. Den tjente tre formål. Trykk ned og det ville tute, trekk opp og den ville starte, og vri den og lysene skrus på og av. Den hadde også en radiatorcap av Theodore Roosevelt, svart og hvit, på toppen foran midt på radiatoren.

Referanser
----------

1. 1 2  Kimes, Beverly Rae. *The Standard Catalog of American Cars: 1805-1942*. Iola, IA: Krause Publications. ISBN 0873414284.
2. ↑  «The Roosevelt». *Pittsburgh Press*. 21. april 1929.
3. ↑  «Marmon-Built Roosevelt Auto On Display Here». *Schenectady Gazette*. 27. mars 1929.

Eksterne lenker
---------------

* 1929 Roosevelt Victoria coupe
* 1930 Roosevelt coupe
**St. Govan's Chapel** er et kapell ved St. Govan's Head i Pembrokeshire sørvest i Wales.

Kapellet er bygd inn til en kalksteinsklippe, og bygningen måler ca. 6,1 x 3,7 meter med vegger bygd av kalkstein, og består kun av et rom. Hoveddelen av kapellet ble bygd i det trettende århundre, selv om deler av det muligens kan være eldre og stamme fra det sjette århundre da munken Saint Govan flyttet inn i en hule der hvor kapellet ligger. En legende vil ha det til at Saint Govan er gravlagt under kapellets alter, som ligger i østenden av bygningen. Inngangen er via en dør i nordenden, lave steinbenker løper langs nord- og sørveggene, og et tomt oppheng for en klokke er lokalisert i vestenden. Skifertaket blir antatt å være av nyere dato sammenlignet med resten av bygningen.

Bygningen er tilgjengelig fra toppen av klippene ved å klatre ned 52 trappetrinn, selv om turistaktører gjerne sprer myten om at det er forskjellig antall trinn opp og ned om man teller.

Bygningen ble vernet med såkalt *Grade I* status 2. august 1996. I dag ligger bygningen innenfor det britiske forsvarets skytefelt *Castlemartin East Firing Range*, noe som begrenser adgangen til bygningen når skytefeltet er i bruk og stengt for allmennheten.

Referanser
----------

1. ↑   historypoints.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *The Beauties of England and Wales, or, Delineations, topographical, historical, and descriptive, of each county, Volume 18*. 1815. s. 805.
3. ↑  «St Govan's Chapel». Arkivert fra originalen 28. september 2013.
4. 1 2  «St Govan's Chapel». *Coflein*. Royal Commission on the Ancient and Historical Monuments of Wales. Arkivert fra originalen 25. mai 2014. Besøkt 1. juni 2014.
5. ↑  *An Inventory of the Ancient Monuments of Wales and Monmouthshire: VII - Country of Pembroke*. His Majesty's Stationery Office. 1925. s. 21.
6. ↑  «St. Govan's Head - Walk 6» (PDF). Pembrokeshire Coast National Park. Arkivert fra originalen (PDF) 27. september 2013. Besøkt 1. juni 2014.
***St. Hallvard*** er et tidsskrift som utgis av Selskabet for Oslo Byes Vel. 

Tidsskriftets interesseområde er bysamfunnet Oslo – byens historie, kultur og aktuelle utvikling. *St. Hallvard* utgis med med fire utgaver hvert år og redaktør er Ole Rikard Høisæther.

Tidsskriftet har navn etter Oslos skytshelgen Hallvard Vebjørnsson.

Historie
--------

*St. Hallvard* utkom første gang i 1915, startet av arkeologen Anton Wilhelm Brøgger og historikeren Edvard Bull d.e. Tidsskriftet rettet seg mot et bredt publikum, og ville sette byens historie og egenart på dagsordenen. Utgivelsen stanset i 1923. 
Oslo Byes Vel å ta over som redaksjonelt ansvarlig. Redaksjonskomité ble påtroppende formann, byarkitekt Harald Aars, Edvard Bull og Arno Berg, den gang nyansatt sekretær i selskapet. Arno Berg ble senere redaktør, inntil sin død i 1974. Jan Sigurd Østberg var redaktør fra 1974 til 2014, da Ole Rikard Høisæther overtok.

Aschehoug forlag var utgiver fra 1915 inntil 1964. Opplaget var cirka 600 i 1927 og cirka 2100 i 1936. I løpet av 1980-årene økte opplaget fra 2–3000 til over 6000. I 1989 og 2009 var opplaget ca. 3000.

Litteratur
----------

* Jan Sigurd Østberg: «Tidsskriftjubileum: St. Hallvard 75 år.» *St. Hallvard* 1/1990, ss. 4–7
* Jan Eivind Myhre: «St. Hallvard jubilerer: Om å skrive byen vakker.» *St. Hallvard* 2/1990, side 33–45. Besøkt 21.3.2020.
* Helge Høifødt og Tallak Moland: «St. Hallvard: En byhistorisk gullgruve gjennom 100 år.» *St. Hallvard* 4/2015, side 45–65. Besøkt 21.3.2020.
* Arno Berg: *Selskabet for Oslo Byes Vel 1811-1936.* Oslo, Det mallingske boktrykkeri, 1938, ss. 315–17

Eksterne lenker
---------------

* Oslo Byes vel, hjemmeside, om tidsskriftet. Besøkt 21.3.2020.
* Årgangene 1915-2016 er per 2020 digitalisert av Nasjonalbiblioteket. Besøkt 21.3.2020.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Roos af Hjelmsäter** er en svensk adelsslekt med adelig og kongelig opphav i Norge. Slekten er en av få norske uradelsslekter som fortsatt lever idag.

Sudreimsætten i Norge
---------------------

Sudreimsætten
Slekten var opprinnelig del av Norges adel, og dens stamfar, lendmann Åge varg, var gift med en datter av kong Harald IV.

Åge varg var farfar til Olav mokk, sysselmann på Hedmark, som selv var far til lendmann Ivar på Skedjuhov († om. 1240). Den sistnevntes sønn, baron Jon Ivarsson til Sudreim, var far til baron Havtore Jonsson († om. 1320), som var gift med kong Håkon Vs datter Agnes Håkonsdotter. Deres sønner var Jon Havtoresson til Elingård og Sigurd Havtoresson til Sudreim.

Jon Havtoresson var far til Håkon Jonsson, som ble foreslått som Konge av Norge etter kong Olav Håkonssons død i 1387. En annen sønn av Jon, Ulv, ble stamfar til familien Roos af Hjelmsäter i Sveriges adel.

Sigurd Havtoresson giftet seg med Norges rikeste arving, Ingeborg Erlingsdotter, og kom dermed i besittelse av Giske-Bjarkøygodset. Deres datter var Agnes Sigurdsdotter, som ble gift med den svenske adelsmann Jon Marteinsson (Stjerne) († om. 1400) og som ble mor til Sigurd Jonsson (Stjerne) († 1453) til Sudreim, Giske og Bjarkøy. Sigurd var norsk regent, og han ble som kongelig etterkommer tilbudt tronen, men avslo forslagene. Hans sønn, junker Hans Sigurdsson (Stjerne) († 1466), var slektens siste mann i Norge.

Roos af Hjelmsäter i Sverige
----------------------------

Roos af Hjelmsater
Sørums kommunevåpen hentet fra Sudreimsættens og Roos af Hjelmsäters våpenskjold
Ulv Jonsson, sønn av Jon Havtoresson, ble stamfar til den svenske adelsslekt Roos af Hjelmsäter.

Slekten ble i 1625 introdusert på Ridderhuset med navnet *Roos af Hjelmsäter* og som adelig slekt nr. 51. En gren ble i 1705 opphøyet til friherrer med navnet *Roos* og som friherrelig slekt nr. 186. Denne døde ut i 1765.

Roos af Hjelmsäter er en av få norske uradelsslekter som fortsatt lever i dag.

Slektsvåpen
-----------

Slektens våpenskjold er i gull skjold en rød rose. I Norge brukte Sudreimsætten også andre våpen.

Litteratur
----------

* H.J. Huitfeldt-Kaas m.fl.: *Norske Sigiller fra Middelalderen*, Oslo 1899-1950
* C. M. Munthe: «Norske slegtsmerker», *Norsk slektshistorisk tidsskrift*, bind I, Oslo 1928, side 32 ff og side 155 ff særlig sidene 168-171 og figurene 166-172
* Hallvard Trætteberg: *Norges våbenmerker. Norske by- og adelsvåben*, utgitt av Kaffe Hag, Oslo 1933
* Jan Raneke: *Svensk adelsheraldik*, Malmö 1990

Se også
-------

* Norske adelsslekter
* Svenske adelsslekter

Fotnoter
--------

1. 1 2 3 4  Sudreimsætten i Store norske leksikon.
2. ↑  uradel in Store norske leksikon.
Selvagensøyene
**Selvagensøyene** (portugisisk: *Ilhas Selvagens*) er en portugisisk øygruppe som ligger i det nordlige Atlanterhavet mellom Madeira og Kanariøyene. Øyene utgjør den sørligste delen av Portugal. Øygruppen består av to større øyer og flere små. Øygruppen er en del av Makaronesia sammen med Kanariøyene, Madeira, Kapp Verde og Asorene.

Administrativt er øyene en del av Madeira, men det har vært oppe til vurdering om øygruppen skal bli en egen kommune (portugisisk *concelho*). Øygruppen har én innbygger, en vakt.

I 2002 ble øyene nominert til UNESCOs verdensarvliste, uten foreløpig å ha blitt tatt opp.

Historie
--------

Som de øvrige øyene i Makaronesia er Selvagensøyene av vulkansk opprinnelse.

Øyene ble først oppdaget i 1438. Diogo Gomes de Sintra så øyene på hjemturen til Portugal fra Guinea, 18 år etter at Madeira ble oppdaget.

Geografi
--------

Selvagensøyene ligger 280 km sør for Madeira og 165 km nord for Kanariøyene.

Øygruppen er inndelt i to undergrupper. Den nordøstre omfatter:

* Selvagem Grande
* Palheiro de Terra
* Palheiro do Mar
* Sinho

Den sørvestre omfatter:

* Selvagem Pequena
* Ilhéu de Fora
* Ilhéu Grande
* Ilhéu do Sul
* Pequeno
* Alto
* Comprido
* Redondo
* Ilhéus do Norte (3 små holmer)

Selvagem Grande og Selvagem Pequena ligger 15 km fra hverandre. Det totale arealet på øygruppen er 2,73 kvadratkilometer.

Klima og miljø
--------------

Lufttemperaturen på Selvagensøyene er høyere enn Madeiras og vanntemperaturen er jevn året rundt. Det kreves særskilt tillatelse fra portugisiske myndigheter for å få besøkt øyene.

I 1971 gjorde Portugal øyene til et nasjonalt reservat (*Selvagensreservatet*) som omfatter både land og havbunnen til et dyp på 200 meter, og i 1978 ble øyene et naturreservat.

Referanser
----------

1. ↑  Jon Michelet: En sjøens helt - Blodige strender. S.240

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Manzanar** er best kjent som en av ti leirer der over 110 000 japansk-amerikanere ble fengslet under den andre verdenskrig. Manzanar ligger i Owens Valley i Sierra Nevada i California mellom byene Lone Pine i sør og Independence i nord. Det er 230 miles (370 km) nordøst for Los Angeles. Manzanar (som betyr "Apple Orchard" (eplehage) på spansk) ble kåret av USA National Park Service som den best bevarte av de tidligere leirene, og ble døpt om til Manzanar National Historic Site.

Lenge før de første fangene kom i mars 1942, var Manzanar bosted for indianere, som bodde i landsbyer i ulike fjellkløfter i området. Gårdbrukere og gruvearbeidere etablerte byen Manzanar i 1910, 
men forlot byen i 1929 etter at byen Los Angeles kjøpte vannrettighetene for nesten hele området. Selv om disse to gruppene kan synes å være veldig forskjellige, har de begge vært gjenstand for forvisning (forced relocation).

Etter at de siste fangene reiste i 1945, har tidligere fanger og andre arbeidet for å etablere Manzanar som National Historic Site for å bevare stedet for fremtidige generasjoner. Hovedfokus er Japanese American Internment-bestemmelsene, 
som spesifisert i lovverket som skapte Manzanar National Historic Site. Stedet forteller også historien om byen Manzanar, gårdshistorien, bosetningen Owens Valley Paiute, og rollen som vannet spilte for å forme historien til Owens Valley.

A hot windstorm brings dust from the surrounding desert July 3, 1942

Se også
-------

* Ansel Adams

Referanser
----------

1. 1 2  «Manzanar National Historic Site: History & Culture (U.S. National Park Service)». National Park Service, United States Department of the Interior. Besøkt 12. april 2007.
2. ↑  «Manzanar National Historic Site - Orchard Community (U.S. National Park Service)». National Park Service, United States Department of the Interior. Besøkt 26. juli 2007.
3. 1 2  National Park Service, United States Department of the Interior (august 1996). *Manzanar National Historic Site: General Management Plan and Environmental Statement*. National Park Service, United States Department of the Interior. s. 13–16.
4. ↑  «THOMAS (Library of Congress) HR 543». Besøkt 17. september 2007. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Manzanar War Relocation Center – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Manzanar – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* "American Indian Links to Manzanar," (PDF) by Larry Van Horn
* Eastern California Museum
* Manzanar Committee
* Manzanar Committee-official blog
* Manzanar National Historic Site, National Park Service
* "Manzanar: A Photo Essay," by Mario G. Reyes, *Rafu Shimpo*
* Mono Basin Paiutes: Mono Lake And Owens Valley Native Americans
* Prehistory of Owens Valley
* Smithsonian Institution: A More Perfect Union

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |

Portal: Andre verdenskrig
**To gode naboer** er det norske navnet på en animert dukkefilmserie ved navn *Pat & Mat*, produsert i det tidligere Tsjekkoslovakia og nå i Tsjekkia. Serien handler om de to naboene Pat og Mat, som hjelper hverandre å fikse alle mulige slags ting, oftest med uheldig resultat. Likevel kommer de alltid fram til en slags løsning. Serien ble opprinnelig sendt på Den tsjekkoslovakiske televisjonen. Etter at Tsjekkoslovakia ble delt ble den sendt på Slovakisk televisjon og Tsjekkisk televisjon.

Serien ble laget av Lubomír Beneš og Vladimír Jiránek. Animasjonen er såkalt stop-motion, der figurene er dukker som beveges ørlite grann mellom hvert bilde, hvilket gir illusjonen av at dukkene beveger seg når bildene kjøres etter hverandre. Omgivelsene dukkene beveger seg i er også kunstige og utført i tilsvarende stil. Serien er en stum serie uten dialog (dog ikke i den nederlandske versjonen hvor Pat og Mat faktisk snakker), kun bakgrunnsmusikk og lydeffekter. Handlingen er gjort slik at man likevel forstår hva som foregår uten nærmere forklaring. Dette har ført til at serien er lett å distribuere i utlandet, siden den ikke behøver oversettes. Episodenes lengde varierer mellom 6 og 10 minutter. 

Serien ble kjent i Norge gjennom Barne-TV, som sendte mange episoder av den i løpet av 1970-, 80- og 90-tallet.

Historie
--------

De to karakterene dukket først opp i en kortfilm fra 1976, som het *Kuťáci (Klønene)*. Senere ble det laget flere episoder som deler av sesonger 2: *... a je to! (... og det var det!)*, hvor figurene fikk sitt endelige utseende. De to fikserne fikk navnene *Pat* og *Mat* i 1989, og fra da av var det navnet på showet.

Forfatterne hadde et voksent publikum i tankene da de skapte serien, men den ble fort populær blant alle aldersgrupper. I tidligere Tsjekkoslovakia ble de første 35 episodene av serien produsert i barnevennlig kortformat på 7 minutter.

Serien ble populær i mange land, og ble sendt i blant annet Tsjekkoslovakia (nå Tsjekkia og Slovakia), Sverige, Polen, Jugoslavia, Island, Tyskland, Sveits, Brasil, Finland, Nederland, Kroatia, Norge, Spania og Iran.

I 1990 startet Lubomír Beneš (død 1995) sitt eget aiF Studio i Praha (produksjon) og Zürich (markedsføring, salg, finansiering), der han sammen med sitt team produserte 14 nye episoder. De introduserte alle 49 episodene på det internasjonale markedet.

Senere tok Lubomír Beneš' sønn, Marek Beneš, over og har laget ytterligere episoder av serien. I 2019 fantes det totalt 117 episoder, og mange av disse er også utgitt på DVD.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *To gode naboer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *To gode naboer* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* patandmat.com Hjemmeside for Lubomír Beneš' Pat & Mat
* Sveitsisk fan-side
***To kvinners datter*** (originaltittel: *Min and Bill*) er et amerikansk komi-drama fra 1930 regissert av George W. Hill med Marie Dressler og Wallace Beery i hovedrollene.

Dreieboken er av Frances Marion og Marion Jackson etter Lorna Moons roman *Dark Star* fra 1929. Dressler vant en Oscar for beste kvinnelige hovedrolle for sin rolle i filmen.

Handling
--------

Min Divot driver et vertshus ved en kai. Hun har oppdratt Nancy Smith som hennes egen datter, etter at hennes prostituerte mor, Bella, forlot henne ved vertshuset som spedbarn. Min krangler ofte med en fisker Bill, om hans nesten konstante drikking. Men de bryr seg veldig om hverandre. Bill og Min er de eneste som vet identiteten til Nancys biologiske mor. Min gjør sitt beste for å oppdra Nancy, og hindre henne fra å oppdage de virkelige aktivitetene til menneskene som bor og arbeider ved havna.

Min sparer opp nok penger til å sende Nancy til en fancy internatskole. Hun håper skolen kan lære Nancy bedre oppførsel, enn det hun får fra Bill og de andre ved havna. Nancy kommer tilbake fra skolen med nyheten om at hun nå er forlovet med en meget velstående mann ved navn Dick Cameron. Hun ønsker at Min skal delta ved bryllupet deres.

Min håper bryllupet vil finne sted, og at paret kan reise på bryllupsreise, før Bella rekker å blande seg inn. Men Bella ankommer i det bryllupseremonien skal finne sted. Hun har oppdaget datterens egentlige identitet, og hennes meget velstående nye ektemann. Hun ønsker at Nancy og hennes nye ektemann skal gi henne penger, og ta henne med til deres nye hjem. Men Min tar frem en skjult pistol, og skyter moren sin før hun flykter fra rommet.

Medvirkende
-----------

* Marie Dressler - Min Divot
* Wallace Beery - Bill
* Dorothy Jordan - Nancy Smith
* Marjorie Rambeau - Bella Pringle
* Donald Dillaway - Dick Cameron
* DeWitt Jennings - Groot
* Russell Hopton - Alec Johnson
* Frank McGlynn - Mr. Southard
* Gretta Gould - Mrs. Southard

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *To kvinners datter* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *To kvinners datter* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *To kvinners datter* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *To kvinners datter* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *To kvinners datter* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *To kvinners datter* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *To kvinners datter* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *To kvinners datter* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |