recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ulrika Eleonora av Danmark malt av d'Agar rundt 1690
Christian V
**Jacques d’Agar** (**Jacob d’Agar**; døpt 9. mars 1640 i Charenton-le-Pont, død 16. november 1715 i København) var en fransk-dansk maler.

d’Agar var utdannet hos Jakob-Ferdinand Voet og ble medlem av Akademiet i Paris i 1675. Ettersom han var hugenott ble han ekskludert fra Akademiet i 1682 og måtte forlate hjemlandet. Han reiste i første omgang til England og herfra sendte han i 1683 en søknad til den danske kongen om å få overta etter stillingen etter Abraham Wuchters, som var død året før. Han kom til København hvor Christian Vs reformerte dronning Charlotte Amalie beskyttet og begunstiget sine trosfeller.

d'Agar fikk tittel som Oberkontrafejer med 1500 Rigsdaler i årlig lønn og ble utnevnt til hoffjunker. Han ble etter hvert også et fremtredende medlem av den reformerte menigheten som hørte til Reformert kirke på Christianshavn.

d'Agar utførte flere portretter av medlemmer av kongefamilien, blant annet av kongen selv, enkedronning Sophie Amalie, dronning Charlotte Amalie og Ulrika Eleonora av Danmark. Han døde som en ansett og velhavende mann, og ble begravet på Reformert kirkes kirkegård.

Referanser
----------

1. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500011115, utgitt 2. november 2017, besøkt 11. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Kunstindeks Danmark, «Jacob d&#039; Agar», Kunstindeks Danmark kunstner ID 1586[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Agar, Jacques d’, oppført som Jacques d’ Agar[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 28. februar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacob d'Agar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (da) Jacques d’Agar på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Type 61** er en japansk stridsvogn med 90 mm kanon, fra Mitsubishi Heavy Industries. Den kom i tjeneste i 1961.

Historie og utvikling
---------------------

Type 61 var den første middelstunge stridsvognen utviklet i Japan etter andre verdenskrig. Utviklingsprogrammet tok til i 1954, og i 1961 kom de første vognene i tjeneste. Fra 1984 begynte Type 61 å bli tatt ut av tjeneste.

Type 61 ligner på mange måter på en mindre utgave av amerikanske M47 Patton, som japanerne hadde hatt til testing på 1950-tallet.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme til høyre i skroget, med noe ammunisjon på sin venstre side. Vognkommandør og skytter sitter til høyre i tårnet, med laderen til venstre.

Motoren er en Mitsubishi Type 12 HM 21 WT V-12 dieselmotor som yter 600 hk ved 2 100 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget.

Varianter
---------

DummiesNoen Type 61 ble ombygget så de lignet sovjetiske T-54/55 med mineryddingsutstyr.

Andre kjøretøyer basert på Type 61-chassis
------------------------------------------

Type 70Bergepanser.
Type 67 broleggerBrolegger.
Type 67 ingeniørkjøretøyHar et brøyteskjær og en liten kran.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Mitsubishi PX33** er en konseptbil bygget av Mitsubishi Heavy Industries, selskapet som til startet Mitsubishi Motors.

Bygget på oppdrag for militær bruk av den japanske regjeringen i 1934, den var den første japanskbygde sedanen som hadde kontinuerlig firehjulsdrift, en teknologi selskapet ville vende tilbake til femti år senere i jakten på suksess i motorsport. Fire fungerende prototyper ble bygget, og en versjon var under utvikling med Mitsubishis 6,7 liter, 51 kW (69 hk) motor, Japans første dieselmotor med direkte innsprøytning.

Imidlertid ble hele PX33-prosjektet kansellert i 1937 etter at regjeringen bestemte seg for å prioritere Mitsubishis produksjonskapasitet på kommersiell utvikling av lastebiler og busser.

PX33 fikk fornyet oppmerksomhet som et markedsføringsverktøy for Mitsubishi under utgivelsen av fjerde generasjon Mitsubishi Pajero.

PX33s historiske og teknologiske kobling til selskapets nyeste sportsbil så begge bilene ble vist samtidig på Paris Motor Show i september 2006.

Referanser
----------


1. ↑  «Mitsubishi Motors History » Mitsubishi Motors - South Africa». *Mitsubishi Motors - South Africa* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2022.
2. ↑  «PX33 | Mitsubishi Motors Norge». *Mitsubishi Motors NO*. Besøkt 12. januar 2022.
3. ↑  «Mitsubishi PX33». *Classic Cars Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 12. januar 2022.
**Bidevindseiler** er en småmanet som driver i overflaten i varme hav. Den ligner på portugisisk krigsskip, men er mye mindre, som regel ca. 30 mm i diameter. Kroppen er en avlang, blå skive som driver i vannskorpa. På skiva sitter et seil som stikker opp i lufta. Seilet har en vinkel på 45 grader i forhold til skivas lengste akse. I motsetning til seilet på en seilbåt, kan dette seilet ikke justeres etter vinden, så bidevindseileren må ofte seile bidevind. Bidevindseileren eter plankton som den fanger med tentaklene, men den får også næring fra dinoflagellater i kroppen (zooxanthellae). 

Den 18. november 2011 drev en bidevindseiler i land ved Uttakleiv på utsiden av Vestvågøy i Lofoten. Dette er sannsynligvis den første observasjonen av maneten i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Storm.no: Tropisk Manet Drev i Land i Lofoten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bidevindseiler* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Bidevindseiler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Bidevindseiler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Bidevindseiler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Bidevindseiler* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Bidevindseiler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Velella velella* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Velella velella* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Bidevindseilere som har drevet i land på ei strand
* Netarts Bay: By the Wind Sailors
* MarLIN: By-the-wind sailor Arkivert 24. mars 2018 hos Wayback Machine.
**Jens Gregoriusson Riber** (født ca. 1480 i Ribe i Danmark, død 9. august 1571 i Stavanger i Norge) var en dansk-norsk evangelisk-luthersk prest. Han er mest kjent som superintendent på Færøyene 1540–1556 og deretter i Stavanger 1557–1571.

Han ble født i Danmark, og etter en tid som kapellan ved Bergen domkirke ble han den første luthersk-evangeliske biskop (superintendent) i Kirkjubøur på Færøyene i 1540. Han ble værende i stillingen frem til 1556. Han ble røvet av franske sjørøvere flere ganger før han kom seg tilbake til København. Jens Riber ble ordinert til biskop i Stavanger i 1557 som en relativt gammel mann, og fikk neppe utrettet stort i den perioden han var i byen. I 1564 bidro han til ombyggingen av Stavanger domkirke, og fikk også kong Frederik II til å gi en befaling om at geistligheten i Stavanger stift skulle yte katedratikum, en skatt til domkirken, som på tidspunktet var svært forfallen.

I 1565 ble sokneprest Jakob Madssøn i Stavanger domkirke utpekt til Ribers «suffraganeus og visitator», stedfortreder og ansvarlig for visitaser. Han skulle ha en tredjedel av superintendentens rente. Jens Riber var dermed ikke i stand til å utføre sine plikter. Jakob Madssøn døde i 1569. 27. januar 1571 kom Jørgen Erikson til Stavanger som en ny «hjelpebiskop», men Jens Riber ville ikke overlate ham noen av sine inntekter så lenge han levde. Riber døde i Stavanger i 1571.

Litteratur
----------

* Bang, A. Chr. (1900). «Riber, Jens Gregersen». I Bricka, C.F. *Dansk biografisk Lexikon*. 14. København: Gyldendalske Boghandels Forlag. s. 82–83.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jon Guttormsen** | **Stavangers superintendent**(1557–1571) | Etterfølger:**Jørgen Erikson** |
| Forgjenger:**Ámundur Ólavsson** | **Kirkjubøurs superintendent**(1540–1556) | Etterfølger:**Ingen** |

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Portal: Film


**Dokumentarfilm** er en filmform som har utløp fra en virkelighet.

Mange fiksjonsfilmer er også basert på sanne historier, og har en forankring i noe fra virkelige hendelser. I noen tilfeller er det da litt vanskelig å skille dokumentarfilm fra fiksjonsfilm. 

Dokumentarfilmen bærer videre arven fra fotografiet, den har som hensikt å dokumentere og bevise. Dokumentarfilmen har historiske aner til før filmhistoriens begynnelse gjennom oppdrag i vitenskapens tjeneste: seriefotografiet. Videreført i filmmediet med filmer som blant annet: Toget ankommer stasjonen (Lumière, 1895), Arbeiderne forlater fabrikken (Lumière, 1895) Filmene viser små glimt fra hverdagen og kan derfor sies å ha en dokumenterende funksjon. 

Briten John Grierson kom med begrepet «dokumentarfilm» da han anmeldte en film for en amerikansk avis. I 1920- og 1930-årene blir begrepet ganske kjent. Grierson mente dokumentarfilmens funksjon var å dokumentere nå-tiden, noe som ble sammenkoblet med definisjonen. Med dette dannet det seg også en avstikker fra den fiksjonelle filmen som videre ble kjent som dokumentarfilm.

Grierson har blitt stående som opphavsmann til dokumentarfilmbegrepet, men det var også andre som anvendte dokumentarbegrepet i forbindelse med film. Grierson omformet imidlertid dokumentarfilmbegrepet og ga det ny betydning.

Historie
--------

På Grand Cafe på Bulevard des Capucines like ved Operaplassen i Paris 28. desember 1895 ble filmen Arbeiderne forlater fabrikken vist. Det var en enkel uklippet scene hvor vi ser arbeidere forlate en fabrikk. Filmen har det som kan kalles *dokumentarisk verdi*. 

Av de filmene som ble vist på kino før 1910 var ca. 90 prosent dokumentariske filmer av varierende lengde. Rundt 1930 utvikler dokumentarfilmen seg og får en annen og ny posisjon i samfunnet. Det skal ikke bare virke som et dokument for fremtiden, men som en hammer som skal være i stand til å endre samfunnet med argumenter.[]

Se også
-------

* Fiktiv dokumentarfilm, også kalt *mokumentar*.
* Filmhistorie
* Filmteori
* Filmproduksjon
* Talkshow
* Spillerfilmer basert på virkelige hendelser

Litteratur
----------

* Bjørn Sørensen *Å fange virkeligheten. Dokumentarfilmens historie* 1. utgave 2001 2. utgave 2007 ISBN 978-82-15-01186-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) Documentary films – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dokumentarfilm; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
**Jan Hendrich Lexow** (født 7. november 1918 i Bergen, død 28. juni 1995) var en norsk kunsthistoriker. Han var førstekonservator ved Stavanger Museum, der han var ansatt fra 1948 til han ble pensjonist.

Han tok magistergrad i kunsthistorie ved Universitetet i Bergen med temaet empiremøbler. Den første store oppgaven Lexow fikk i Stavanger var sluttføringen av restaurering og innredning av Ledaal, og etter det arbeidet han blant annet med Gamle Stavanger, Utstein kloster, Skudeneshavn og Breidablikk.

Lexow skrev en lang rekke kunst-, kultur- og lokalhistoriske bøker og artikler, i hovedsak geografisk avgrenset til Rogaland. Hans bibliografi for perioden 1944-1988 inneholder over 70 arbeider.

Lexow var styremedlem blant annet i Fortidsminneforeningen, foreningen Gamle Stavanger og stiftelsen Utstein kloster.

Han ble i 1988 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jan Hendrich Lexow, (07.november 1918 - 28.juni 1995).», besøkt 9. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Igår skulle bydel saneres, idag er den en attraksjon (reportasje i forbindelse med at Lexow ble 70 og gikk av)». *Aftenposten*. 7. november 1988. s. 10.
3. ↑  Ove Magnus Bore: Jan Hendrich Lexow 1918 – 1995, Stavanger Museums Årbok, Årg. 105 (1995), side. 121-122.
4. ↑  Kunst – kultur og historie – Jan Hendrich Lexow 70 år, 7. november 1988, utgitt av Stavanger Museum, Fortidsminneforeningen og Rogaland Historie- og ættesogelag. Side 389-390.
5. ↑  «Kongens fortjenstmedalje i gull». *Aftenposten*. 9. november 1988. s. 2.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
Besøkende ved gullgrvuen i Dolaucothi  Foto: Stephen McKay 
Romersk mynt av gull, av romerne benevnt som Aureus, preget på tiden for driften av Dolaucothi gullgruve

**Dolaucothi gullgruve**, også kjent som **Ogofau gullgruve**, var en romersk gullgruve nær Pumsaint i Carmarthenshire, Wales. Den ligger i dalen elven Cothi renner gjennom. Den er den eneste gullgruve i Wales utenom gullbeltet i Dolgellau, og er registrert som et fornminne. 

Arkeologiske undersøkelser ha vist at gruvedriften startet i bronsealderen. Den var da betraktelig grunnere enn den romerske gruven. Romerne kom omkring 75, og drev gruven som et offentlig foretak frem til 140. De brukte antagelig slaver fra området som arbeidere. Det ble også reist et fort like ved for å beskytte gruven. 

Det finnes ikke spor av at man har slått mynt i området, så gullet må ha blitt fraktet til andre steder. Det ser ut til at noe av det har blitt sendt helt til Roma, hvor man har brukt det til å slå mynt. 

Etter år 140 ser det ut til at gruven ble tatt over av privatpersoner. Driften fortsatte frem til slutten av det 4. århundre, kort tid før slutten på det romerske styret i Britannia. Den var deretter stengt helt frem til det 19. århundre, da det ble forsøkt å drive den igjen. I 1930-årene hadde sjakten nådd en dybde på 131 meter, men på grunn av problemer med sikkerheten på grunn av oversvømmelser og dårlig vedlikehold ble den nedlagt i 1938.

Gruven eies nå av National Trust, som arrangerer guidede turer til både gruven og romerske funn i nærheten.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dolaucothi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Dolaucothi Gold Mines, fra nettstedet til National Trust (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
En **mod** er en festival med gælisk sang, kunst og kultur. Historisk sett refererer det gæliske ordet *mòd* til hvilken som helst type forsamling. Det finnes lokale varianter, og en årlig, nasjonal mod. En mod tar stort sett form av å holde formelle konkurranser. Dominerende innslag er kormusikk (på gælisk, både solo og kor), og tradisjonell musikk med fiolin, sekkepipe og folkegrupper. Muntlige ord-øvelser inkluderer både barne- og voksenpoesi, historiefortelling og lesing fra Bibelen, og kategorier som antikke folkeeventyr eller humoristisk monolog. Barn kan også fremføre et originalt drama, og konkurranser i skriftlig litteratur.

Liste over mods
---------------

* Den Kongelige Nasjonale Mod
* Caithness og Sutherland Mod
* Dalriada Mod (Lochgilphead området)
* Easter Ross Mod
* East Kilbride Mod
* Edinburgh Mod
* Glasgow Mod
* Harris Mod
* Inverness Mod
* Islay Mod
* Kyle Mod
* Lewis Mod
* Lochaber Mod
* Oban Mod
* Mull Mod
* Perthshire og Angus Mod
* Skye Mod
* Stirling Mod
* Uist Mod
* Wester Ross Mod

Eksterne lenker
---------------

* Bilde
**Doktorlek** er betegnelsen på en type lek som små barn leker. Begrepet brukes vanligvis om leker som i en eller annen form er relatert til barnas kjønnsorganer, men også en hvilken som helst form for lek der barn bruker en doktor/pasient-situasjon kan omtales som doktorleker.

Lek som innebærer fokus på kjønnsorganer er et utslag av barns naturlige nysgjerrighet og utforskning av egen kropp. Et eksempel på dette kan være at vennen din liksom har vondt i penisen eller vagina og du må sjekke ham/henne. Denne formen for lek oppstår mellom barn uten innblanding fra voksne og må ikke forveksles med grovere seksuell adferd som barn utsatt for seksuelt misbruk kan fremvise. Ved å sette dette inn i en lekesituasjon vil barna i mindre grad bli hemmet av den sjenansen som ellers kunne oppstått.

I oktober 2007 uttalte pedagogen Pia Friis at hun syntes det burde aksepteres at barn i barnahagen er med på slike leker. Det vakte flere reaksjoner.

Barn som skal undersøkes av lege, opereres, eller er nylig operert, kan gjerne engasjeres i leker som antas å hjelpe dem å tilpasse seg en slik situasjon. Barneavdelingen på sykehusene har derfor teddybjørner utstyrt med legefrakk, stetoskop, og andre typiske trekk, slik at barnet kan «doktorere» og doktoreres.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Jhonattan Vegas** (født 19. august 1984 i Maturin) er en venezuelansk profesjonell golfspiller som spiller på PGA-touren. Hans store gjennombrudd kom 2011 da han vant Bob Hope Classic.

Etter å ha spilt college-golf for University of Texas, ble han profesjonell i 2008. I 2010 vant han en turnering på Nationwide Tour, og var ved sesongslutt nummer syv på den tourens pengeliste. Dermed var han kvalifisert for PGA-touren 2011. I sesongens tredje turnering slo han Bill Haas i omspill om seieren i Bob Hope Classic.

Under Sommer-OL 2020 i Tokyo som ble arrangert i 2021 ble han nummer 16.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2011 Bob Hope Classic

### Seire på Nationwide-touren

* 2010 Preferred Health Systems Wichita Open

### Andre profesjonelle turneringseire

* 2010 Abierto de la República (på den latinamerikanske profftouren)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jhonattan Vegas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jhonattan Vegas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jhonattan Vegas – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Jhonattan Vegas – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf



1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
**Walter Raymond Olds** (født 17. august 1949 i Warroad, Minnesota, død 11. januar 2009 i Marine on St. Croix, Minnesota var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.

Olds vant en olympisk sølvmedalje under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Sovjetunionen. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. USA kom foran Tsjekkoslovakia til tross for svakere målforskjell fordi de vant kampen mot Tsjekkoslovakia med 5-1. Olds spilte alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen til A-gruppen, i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Japans flagg Sapporo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   www.startribune.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Olds – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Walter Olds – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Walter Olds – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Mesterligaen i fotball for kvinner 2018/19** var den 18. gang UEFA arrangerte Mesterligaen i fotball for kvinner.

Lyon slo Barcelona 4–1 i finalen som gikk på Groupama Arena i Budapest. Dette var Lyons fjerde seier på rad. Danske Pernille Harder ble turneringens toppscorer med åtte mål for Wolfsburg, mens norske Ada Hegerberg scoret sju ganger for Lyon. 

Turneringen hadde 60 deltagende lag fra 48 av UEFAs 55 medlemsland. Fra Norge stilte LSK Kvinner Fotballklubb, fordi de vant Toppserien 2017, men ble utslått av de senere sølvmedaljører Barcelona i kvartfinalen med 0–4 tilsammen. Fra Karmøy nådde Avaldsnes Idrettslag 32.-delsfinalen der de tapte 0–5 og 0–2 mot de senere mestere Lyon.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) UEFA Women's Champions League 2018-19 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Mesterligaen i fotball for kvinner |
| --- |
| UEFA-cupen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sesong | 
* 2001/02
* 2002/03
* 2003/04
* 2004/05
* 2005/06
* 2006/07
* 2007/08
* 2008/09

 |
| Finaler | 
* 2001/02
* 2002/03
* 2003/04
* 2004/05
* 2005/06
* 2006/07
* 2007/08
* 2008/09

 |

 |
| Mesterligaen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sesong | 
* 2009/10
* 2010/11
* 2011/12
* 2012/13
* 2013/14
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* 2020/21
* 2021/22
* 2022/23

 |
| Finaler | 
* 2009/10
* 2010/11
* 2011/12
* 2012/13
* 2013/14
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* 2020/21
* 2021/22
* 2022/23

 |

 |
Morten Nilsson (ukjent fødselsår, død like før 6. april 1601) var lagmann i Stavanger i perioden 1590–1601, og er kjent for de lov- og domsamlingene som han etterlot seg.

Bakgrunn
--------

I 1578 var Morten Nilsson fogd i Moss og i 1586 i Luster i Sogn. Han var videre i tjeneste hos Jørgen Kruckow på Tjerne i Ringsaker før han kom til Bergen. Morten Nilsson var byskriver i Bergen i perioden 1588–1590.

Lagmann
-------

7. juni 1591 klokka 08.00 sverget Morten Nilsson lagmannseden på Akershus. Han fikk brev på Stavanger lagdømme da forgjengeren var død. Dagen etter var han som adelsmann med på hyllingen i Oslo. Han hadde likevel i praksis overtatt som lagmann allerede i 1590.

Vi kjenner Morten Nilsson som lagmann i en lang rekke saker i Rogaland og også som dommer ved møter i Herredagen. 2. august 1599 ble oppgavene til lagmannsstillingen delt. Lagmannen hadde også vært byskriver i Stavanger, men nå ble det ansatt en egen byskriver. 

Morten Nilsson hadde en skrivestue på Arnegård. Til stillingen hørte det gods, landskyld, leding, tiende, lagmannstoll og andre visse og uvisse renter og inntekter. Morten Nilsson eide flere eiendommer i Rogaland og skal også ha hatt et sagbruk på Jørstad på Ombo.

Lov- og domssamlinger
---------------------

Morten Nilsson har eid en rekke gamle håndskrifter om eldre norsk rett. Han laget også sine egne lov- og domssamlinger. 

Asgaut Steinnes skrev at Morten Nilsson skrev av Erlend Fraks lovbok i Bergen før 1580, så han må i perioden som fogd også vært interessert i lovsaker.

Morten Nilssons har etterlatt seg flere håndskrifter, blant annet:

* en lovbok er i Nasjonalbiblioteket i Oslo, arkivert som Ms 507 4o.
* en samling av dommer er i "En *dombog med adskillige norske Dommer fra det XIV Seculo, Bergens Sager især angaaende*", i Thotts samlinger 1279 fol. i Det kongelige Bibliotek i København.
* en samling av dommer og retterbøter med mer er i Kungliga biblioteket i Stockholms, arkivert som C 18 qv. Morten Nilsson skrev i 1590 om lag halve boken. Den første delen er skrevet med en annen og ukjent håndskrift.
* en samling av lover og forordninger er i Nasjonalbiblioteket i Oslo, arkivert som Ms 5 fol.

Han skrev av både danske, norrøne og latinske tekster.

Familie
-------

Han var sønn av Nils Marthensson som døde i 1599, og ble gravlagt i Stavanger. 

Han var gift med Barbra Trondsdatter, med ætt fra Gudbrandsdalen. De hadde sønnen Samuel Mortenson født i 1592. 

Morten Nilsson døde i 1601.

Litteratur
----------

* Kvitrud, Arne (2004): *Personer, familier og slekter i og i tilknytning til Stavanger i perioden 1400-1599*, Stavanger.
* Johannes Elgvin (1956): *En by i kamp, Stavanger bys historie, 1536-1814*, Stavanger.
**Walter Richard Brookins** (født 11. juli 1889, død 29. april 1953) var den første piloten som ble opplært av Brødrene Wright og var fast med i deres flyshow.

Biografi
--------

Brookins ble født i juli 1889 i Dayton, Ohio. Hans foreldre var Clara Belle Spitler (1873-1947) og Noah Holsapple Brookins (1858-1936). Han hadde tre søsken: Alpharetta Brookins (1891-1971) som giftet seg med Walter P. Hoffman; Noah Orville Brookins (1893-1954) og Jarlen Brookins (1898-1992). Walter giftet seg med Mary Lamke.

Walters lærer på skolen var Katharine Wright, søster av Brødrene Wright, noe som førte til hans interesse for fly. Hans første solo flytur var etter bare to og en halv time med demonstrasjon. Han ble Wrights' første instruktør for Wright Exhibition Team.

Han ble fremtredende etter et flystevne i Indianapolis 14. juni 1910, da han satte ny verdensrekord for høyde med 1 335 meter (4 380 fot).

Han satte senere verdensrekorder for høyde, transkontinentale flyvninger og utholdenhet.

10. juli 1910 ved Atlantic City i New Jersey, kom han til en høyde på 1 882 meter (6 175 fot) i sitt Wright biplan, og ble den første personen til å fly i en høyde på en engelsk mil. Han var en pioner på korketrekkere og andre stuntflyvninger.

29. oktober 1910 fløy Brookins den nye Wright Baby Grand, et fly med en V-8 motor med redusert vingespenn laget for å konkurrere i Gordon Bennett Trophy-konkurransen i Belmont, New York. Foran tribunen under den offisielle tidtakingen mistet flyet halvparten av sine sylindere og krasjet. Brookins ble kastet ut og fikk noen knuste ribbein.

Han døde i 1953 i Los Angeles, og hans aske ble gravlagt på Valhalla Memorial Park Cemetery i North Hollywood, California.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6666, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Walter Brookins, SNAC Ark-ID w6c68wbk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Walter Brookins, 63, Early Record Flyer». *New York Times*. 30. april 1953. Besøkt 17. november 2011. «Walter Brookins, pioneer aviator and leading aviation figure, died today at his home after an illness of four months. His age was ...»
4. ↑  «Aviator Brookins in Surprising Feats. Airmen, Viewing His Exhibition at Asbury Park, Say It Opens a New Era. 'Corkscrew Twists' and 'Nose-On Dives'. New Evolutions Never Attempted Before from Any Field». *New York Times*. 22. august 1910. Besøkt 17. november 2011. «Walter Brookins got out of the new Wright biplane this afternoon more twists and turns and high and low dives than any one here except the masters themselves, had thought possible. In one flight his machine came down for 1,000 feet as if it were twisting about a corkscrew, and then Brookins sent it on a ...»

Eksterne lenker
---------------

* «Hilltop Times: Walter Brookins». Arkivert fra originalen 10. mars 2007. Besøkt 17. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Karl Gunnar Götestam** (født 18. januar 1938 i Uppsala, død 14. desember 2016 i Trondheim) var en svensk/norsk lege, professor i medisin (psykiatri) ved Universitetet i Trondheim fra 1977 og avdelingsoverlege ved Trøndelag Psykiatriske sykehus, avdeling Østmarka.

Den 19. september 2003 ble Götestam utnevnt til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden for sitt kulturelle arbeid i Midt-Norge, og for sitt akademiske arbeid nasjonalt og internasjonalt.

Etter at han kom til Trondheim var han den drivende kraft bak oppbyggingen av psykiatri som universitetsfag. Han fremmet også i stor grad kontakt og samarbeid med internasjonal psykiatri, og var i 2015 arrangør for den 18. verdenskongress om psykiatri.

Han hadde også flere faglige verv både ved Det medisinske fakultet og ved NTNU for øvrig.

Götestam var i mange år aktivt medlem av Nidarosdomens oratoriekor. Han var nestleder av styret for Konserthusets venner i om lag ti år. Konserthusets venner stod bak finansiering og realisering av Olavshallen, som ble reist i 1989.

Referanser
----------

1. ↑  «vareminnesider.no - Karl Gunnar Götestams minneside». Arkivert fra originalen 21. desember 2016. Besøkt 21. desember 2016.
2. ↑  «Karl Gunnar Götestam – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 20. desember 2016.
3. ↑  «Heder til Götestam». *gamle.universitetsavisa.no*. Besøkt 20. desember 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
Fra Skulsfjorden, juni 2005. Fjellene i bakgrunnen ligger på vestsida av Kaldfjorden.
Bygda Skulsfjord og Skulsfjorden sett sørfra fra veien fra Belvika  Foto: Harald Groven 
**Skulsfjorden** er en fjordarm på østsida av Kaldfjorden på Kvaløya i Tromsø kommune i Troms. Fjorden er 2 kilometer lang og 1,3 km bred. Fjorden har innløp fra Kaldfjorden mellom Klubbnesodden i sør og Skorven i nord. Innerst, ved Trehørningneset deler fjorden seg i to viker, Belvika som går mot sørøst, og Bukta mot nordvest. Mellom de to delene ligger fjellet Trehørningen (283 moh), som stuper bratt ned mot fjorden.

Bygda Skulsfjord ligger på nordsida av fjorden, på ei 500 meter brei slette mellom fjorden og fjellene nord for bygda. Like sør for Skulsfjorden ligger Lyfjorden.

Fv58 går langs fjordbotnen. Fra Sommargamneset i Bellvika på sørsida av fjorden går det ferge ut til Vengsøya.

Referanser
----------

1. ↑  Skulsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Groruddalen Historielag** ble stiftet 27. oktober 1981.

Lagets formål er å samle og utbre kunnskap om Groruddalens historie. 
Historielaget skal arbeide for registrering og vern av kulturminner og historiske fornminner av alle slag i Groruddalen, i samarbeid med lokalbefolkningen, lokalavisen Akers Avis Groruddalen, andre historielag, organisasjoner, institusjoner, bydelsadministrasjoner og andre kommunale myndigheter.

Groruddalen Historielag ønsker å gjøre kunnskap om den historiske utviklingen i Groruddalen, kulturverdier og annet materiale tilgjengelig for lokalbefolkningen. Dette søkes oppnådd ved å arrangere turer, utstillinger o.l. gjennom publisering av artikkelstoff og på annen måte. Siden 1985 har historielaget gitt ut i alt 22 årbøker (2009) med lokalhistoriske artikler fra bydelene Alna, Bjerke, Grorud og Stovner, og har planer om ny årbok hvert år framover. En rikholdig bildebase, hvor det stadig tilflyter nye objekter, er tilgjengeling på Internett i samarbeid med Deichmanske Bibliotek. Gjennom de seneste årene har medlemstallet ligget noenlunde stabilt på om lag 550. Groruddalen Historielag har kontor på Nordtvet gård i et stabbur fra slutten av 1700-tallet. Stabburet, som har et sekskantet klokketårn dekorert med linnormer utskåret i tre, har opprinnelig stått på Nedre Grorud gård. Historielaget utgir medlemsbladet AkersDølen som kommer med fire nummer i året.

Groruddalen Historielag er medlem i Fellesrådet for historielagene i Oslo.

Styre
-----

* Leder: Dan Brovold
* Nestleder: Kristian Skaane
* Regnskapsfører: Øivind Bjørklund
* Sekretær: Sigrun Opheim

* Styremedlem: Anne Finhammer
* Styremedlem: Guri E. Bramness
* Styremedlem: Kari
* Styremedlem: Trine

* Varamedlem: Tore Bakker
* Varamedlem: Geir

Prosjekter
----------

Groruddalen Historielag har flere prosjekter, de viktigste er:

* Oldtidsveien på Stovner
* Bildebasen med bilder fra Groruddalen
* Årbøkene som gis ut hvert år
* Akersdølen – Medlemsbladet

Eksterne lenker
---------------

* Lagets hjemmeside
**Karl Genzken** (født 8. juni 1885, død 10. oktober 1957) var en tysk SS-general og nazi-lege som var involvert i rekke ulovlige eksperimenter på fanger i tyske konsentrasjonsleirer. Han var også tilknyttet Waffen-SS.

Genzken ble etter krigen dømt til fengsel på livstid for krigsforbrytelser og forbrytelser mot menneskeheten. Dommen ble senere redusert til 20 års fengsel, men han ble løslatt allerede i 1954.

Genzken var i Kina ved utbruddet av første verdenskrig, men greide å ta seg tilbake til Tyskland i 1915. Her arbeidet han som militærlege, blant annet for ubåttjenesten og marinen.

Han gikk inn i NSDAP den 7. juli 1926. Den 5. november 1933 ble han medlem i SS, hvor han etter hvert steg til graden Gruppenführer, med den parallelle graden Generalløytnant i Waffen-SS.

Han ble i 1934 knyttet til Kriegsmarines medisinske tjenester som reserveoffiser. Deretter ble han overflyttet til SS-Hauptamt. Han ble så forfremmet til medisinsk inspektør ved SS-hospitalet i Berlin, og i 1942 ble han sjef for Waffen-SS' medisinske avdeling. Han var innblandet i en rekke eksperimenter på fanger i konsentrasjonsleirer. 

Etter krigen ble Genzken stilt for retten i det som ble omtalt som Legeprosessen i Nürnberg. Her ble han i august 1947 dømt til livstid i fengsel for krigsforbrytelser, forbrytelser mot menneskeheten og medlemskap i kriminell organisasjon. Dommen ble senere redusert til 20 år, men allerede april 1954 ble han løslatt på prøve med tre års prøvetid.

Litteratur
----------

* *Das Personenlexikon zum Dritten Reich* **(tyska)**. Frankfurt am Main: Fischer Taschenbuch Verlag. 2007. s. 178. ISBN 978-3-596-16048-8.

Referanser
----------

1. ↑   Nuremberg Trials Project, nuremberg.law.harvard.edu[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dienstaltersliste der Schutzstaffel der NSDAP, Stand vom 1. Dezember 1936[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Sentences — United States Holocaust Memorial Museum». *www.ushmm.org*. Besøkt 8. desember 2020.
4. ↑  Eltzschig, Johannes; Walter, Michael (12. september 2011). *Guide to the Microfiche Edition: With an Introduction to the Trial's History by Angelika Ebbinghaus and Short Biographies of the Participants* **(engelsk)**. Walter de Gruyter. ISBN 978-3-11-095007-6.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Genzken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
Statue av den revolusjonære martyr Jiang Shangqing i Jingde. Han var onkel til den senere høyeste leder av Kina, president Jiang Zemin.
**Jingde** (kinesisk: 旌德县; pinyin:  *Jīngdé Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xuancheng.

Befolkningen var på 152 018 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Den tradisjonelle arkitektur i landsbyen Jiangcun (*Jiangcun gu jianzhuqun*, 江村古建筑群) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Jingde består av .

Storkommunene

|  |  |
| --- | --- |
| * Jingyang (旌阳镇)
* Baidi (白地镇)
* Sanxi (三溪镇)
 | * Miaoshou (庙首镇)
* Caijiaqiao (蔡家桥镇)
 |

Kommunene

|  |  |
| --- | --- |
| * Banshu (版书乡)
* Yucun (俞村乡)
* Suncun (孙村乡)
 | * Xinglong (兴隆乡)
* Yunle (云乐乡)
 |

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  «南京市-行政区划网 www.xzqh.org» **(kinesisk)**. XZQH. Besøkt 24. mai 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside
* Jiangcun Village of Jingde County
* Jiangcun gu jianzhuqun[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Beijing vestbanegård
Hung Hom Station (Kowloon Station) i Hongkong
**Jingjiubanen** (engelsk: **Jingjiu Railway**, også kjent som *Beijing-Jiujiang-Kowloon Railway*, *Beijing-Jiujiang-Kowloon Line*; 京九铁路 eller 京九线 / 京九鐵路 / 京九線; pinyin: *Jīngjiŭ tiĕlù* eller *Jīngjiŭ Xiàn*) er en jernbanelinje i Folkerepublikken Kina som løper fra Beijing til Kowloon i Hongkong. Den krysser den interne grensen mellom Fastlands-Kina og Hongkong rett ved Shenzhen.

Jernbanelinjen har dobbelspor. Byggingen begynte i februar 1993, og linjen ble åpnet for trafikk i 1996. Linjen har stoppesteder i provinsene Tianjin, Hebei, Shandong, Henan, Anhui, Hubei, Jiangxi ogd Guangdong, og er på 2397 kilometer. Den har 790 broer og 160 tunneler. Broen over Yangzifloden ved Jiujiang (Yangtzebroen i Jiujiang) er med sine 7679 meter den lengste broen (pr 2009) over denne elven.

Banen løper mellom Jinghubanen (Beijing-Shanghai) og Jingguangbanen (Beijing-Guangzhou), og ble konstruert for å avlaste den overbelastede Jingguangbanen og fremme den økonomiske utvikling østenfor denne jernbanelinjen.

Enkelte deler av linjen ble bygget før konstruksjonen av hele linjen offisielt ble startet; det gjelder blant annet Yangtzebroen i Jiujiang. Noen andre av strekningene ekstisterte fra før og trengte stort sett bare å bli oppgradert; det gjelder blant annet strekningene mellom Jiujiang og Nanchang, og mellom Fouyang og Shangqiu.

Banen deler trasé med Guangmeishanbanen (Guangzhou-Meizhou-Shantou) mellom Longchuan og Dongguan. Den løper sammen med Guangshenbanen (Guangzhou-Shenzhen, før kjent som det kinesiske avsnitt av Kowloon-Canton-banen) i Dongguan, og følger samme rute sørover. Innen Hongkong deler den trasé som East Rail Line (tidligere det britiske avsnitt av Kowloon-Canton-banen).

Man kan reise *non stop* mellom Beijing og Hongkong, men de togene følger ikke Jingjiubanen, men kobles over til Jingguangbanen og Guangshenbanen.

Byer med stoppesteder
---------------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| * Beijing
* Gu'an
* Bazhou
* Renqiu
* Suning
* Raoyang
* Shenzhou
* Hengshui
* Zaoqiang
* Daying
* Nangong
* Qinghecheng
* Linqing
* Liancheng
* Yanggu
 | * Taiqian
* Liangshan
* Heze
* Caoxian
* Shangqiu
* Haozhou
* Santangji
* Fouyang
* Founan
* Huaibin
* Huangchuan
* Xinxian
* Macheng
* Xinzhou
* Huangzhou
 | * Xishui
* Wuxue
* Jiujiang
* Lushan
* De'an
* Youxiu
* Nanchang
* Xiangtang
* Fencheng
* Zhangshu
* Xingan
* Xiajiang
* Jishui
* Ji'an
* Jinggangshan
 | * Xingguo
* Ganzhou
* Nankang
* Xinfeng
* Longnan
* Dingnan
* Heping
* Longchuan
* Heyuan
* Huizhou
* Dongguan
* Shenzhen
* Kowloon
 |

Eksterne lenker
---------------

* MTR Intercity Through Train e-Ticketing Services, Train Route
En blomsterflue (*Helophilus sp.*). Scutellumet er det brunlige, puteformede leddet mellom brystpartiet og bakkroppen.
**Scutellum** kalles den bakerste ryggplaten på brystet (*thorax*) hos insekter. Brystet består av tre segmenter, hvor scutellum er ryggplaten på det bakerste av disse segmentene. Scutellum er normalt synlig, men kan være skjult.

Hos noen primitive insekter, for eksempel steinfluer, har alle tre bryst segmentene utviklede ryggplater, slik at vi har tre synlige scuteller. Vanligvis er det bare det midterste (kalt *meso*-) segmentet som har en stor ryggplate (*notum*), dette blir derfor kalt *mesonotum*. 

Scutellum er vanligvis sett ovenfra formet som en trekant eller halvsirkel, med en spissen eller sirkelbuen pekende bakover. Sett fra siden er scutellum vanligvis mer eller mindre plateformet, men kan være høyt hvelvet og bære forskjellige slags utvekster (for eksempel hos tornsikader som hører til ordenen nebbmunner). Vanligvis er scutellum relativt liten, men den kan være stor og dekke mesterparten av bakkroppen som hos breitegefamilien Scutelleridae og den tropiske fluefamilien Celyphidae. 

Formen, fargen, overflatestrukturen og eventuelle børster på scutellum er ofte viktige karakterer når man skal bestemme arter av insekter.
**Sions Blad** var et menighetsblad som ble utgitt av altaretningen innenfor den læstadianske bevegelsen i Nord-Norge, de småførstefødte. Bladet kom ut første gang i 1930 i Hammerfest. Første redaktør var lærer og predikant Ananias Brune. Waldemar Ingemann overtok i 1938 og var redaktør til sin død i 1943, bosatt i Harstad. Senere ble bladet trykket i Alta. I perioder kom det ut annen hver måned, noen ganger hver måned. Bladet var skrevet på norsk, men det forekom også tekster på finsk. I 1982 gjennomgikk bladet et navneskifte fra «Sions Blad. Utkommer på Elvebakken en gang i måneden.» til «Sions Blad: Utkommer i Alta en gang i måneden. Utgitt av den Læstadianske menighet.» Bladet opphørte omkring 2010.

Referanser
----------

1. ↑  «Sions Blad». Vågan: Lofotposten. 4. februar 1930. s. 2.
2. ↑  Henry Baardsen (16. januar 2020). «Sions Blad og dens betydning for å spre evangeliet».
3. ↑  Sivertsen, Dagmar (1955). *Læstadianismen i Norge*. Oslo: Land og kirke. s. 159.
4. ↑  «Dødsfall». Harstad Tidende. 25. mai 1943. s. 2.
5. ↑  Eikeset, Kjell Roger (1966-) (1998). *Dramatiske tiår 1920-1964*. Alta: Alta kommune. s. 201. ISBN 8299214807.
6. ↑  *Internasjonal innflytelse på regional religiøsitet*. Oslo: Norges forskningsråd. 1996. s. 21. ISBN 8212008355.
**Birkenna** (gresk: Βιρκέννα; styrte ca. 292 – 272 f.Kr.) var en illyrisk prinsesse og senere dronning av Epirus.

Birkenna var datter av Bardylis II fra kongeriket Dardania, et av de mange illyriske stammene. Birkenna ble en av de fem hustruene til kong Pyrrhos av Epirus. Hun giftet seg med ham en gang rundt 292 f.Kr. Pyrrhos giftet seg med henne av diplomatiske årsaker og for å øke sin innflytelse i sørlige Illyria da han var en alliert med hennes far Bardylis.

Birkenna fikk en sønn ved navn Helenos som allerede da han var svært ung fulgte sin far på hans ambisiøse militære kampanjer på Den italienske halvøya. Lanassa, en av hans andre hustruer, forlot ham ettersom hun hevdet at han hadde større omsorg for sine barbariske hustruer enn henne.

Referanser
----------

1. ↑  «Bardyllis» Arkivert 3. mars 2006 hos Wayback Machine. *The Ancient Library*
2. 1 2  Plutark: *Livet til Pyrrhos, 9.*
3. ↑  Diodorus Siculus: *Bibliotheca historica* 22.8.2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Ala Lompolo**, eller **Ala Lombolo**, er en grunn, drøyt 25 hektar stor myrsjø, like sør for Kiruna, og like ved bebyggelsen *Lombobo strand*. Sjøen er Norrbottens läns mest forgiftede innsjø.[*når?*]

Litt lenger nord ligger innsjøen Yli Lompolo.

Økologi
-------

### Dyreliv

Det biologiske mangfoldet i Ala Lompolo er marginalt og begrenset på grunn av dens kraftige forurensninger og til dels oksygenfrie tilstand. Livet på sjøbunnen domineres av fjærmygglarver, men det er også ertemuslinger og vannmidder der.

Det ser ut til at større fisk har vært fraværende fra sjøen en betydelig tid. På begynnelsen av 1990-tallet ble det gjennomført fiske på sjøen med tanke på prøvetakninger, men det ble ikke fanget fisk der, til tross for gjentatte forsøk. Tidligere hadde blant annet større ørreter og røyer svømt i innsjøen. Småfisk, trolig nipigget stingsild, finnes derimot fortsatt, både i innsjøen og i Luossajoki.

Fuglefaunaen er mangeartet, i motsetning til de ovennevnte. Mange fugler hekker og hviler i det grunne vannet, deriblant horndykker, toppand, siland og hettemåke.

### Planteliv

Også Ala Lompolos over- og undervannsvegetasjon er minimal, og begrenset til sjøens grunnere deler. I den sørvestlige delen av sjøen er utbredelsen størst. Rundt sjøen finner man vier, starr og skoger av fjellbjørk.

Miljøproblem
------------

### Forurensning

Det var på begynnelsen av 1990-tallet, i forbindelse med LKABs undersøkelser i forkant av tømming av den sørlige delen av Luossajärvi, at man først oppdaget krisetilstandene i innsjøene. Fisken var borte, og sjøen inneholdt store mengder miljøgifter.

Bunnsedimentet inneholder høye verdier av diverse tungmetaller, spesielt kvikksølv; 230 kg ligger på bunnen, og innsjøen har tatt stor skade av dette. Utover kvikksølv beregnes sedimentet å inneholde ti tonn zink, tre tonn kobber, 1,6 tonn bly, ett tonn molybden og 33 kg kadmium. Det er ikke helt klart hvor kvikksølvet kommer fra, LKABs tidligere anvendelse av kvikksølvsalter ved malmanalyser er en mulig årsak. I tillegg er det 17 000 ustabile granater i innsjøen, som Sveriges forsvar dumpet en gang på 1950-tallet, samt høye verdier av PCB.

De ekstreme forurensningene i Ala Lompolo har ført til at blant annet fjærmygg har utviklet tydelig misdannede munndeler.

### Tiltaksmuligheter

Sanering av Ala Lompolo er aktuelt, da sjøen er kilde for elver som blir tatt opp av Torneälven, noe som påvirker hele vannsystemet nedstrøms. For høye verdier av kvikksølv er konstatert i blant annet gjedde i Jukkasjärvi siden begynnelsen av 1990-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sjölyftet» (Microsoft Excel). SMHI. Besøkt 10. desember 2012.
2. ↑  «Ladda ner data från Svenskt Vattenarkiv – Vattenytor (SVAR 2012)» (Esri Shape). SMHI. Besøkt 7. oktober 2012.

Litteratur
----------

* *Kiruna, 100-årsboken* ISBN 91-630-9371-5

Eksterne lenker
---------------

* Kiruna kommun: *Projekt Ala Lombolo*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Nomen conservandum** (latin, «bevart navn», forkortes: nom cons) er et begrep som benyttes innen biologisk taksonomi for et vitenskapelig navn som er bevart foran et alternativt navn som skulle hatt forrang etter regelverkene. Hensikten med dette er å bidra til stabilitet i navnebruk av vitenskapelige navn slik at innarbeida navn ikke skal måtte byttes ut på grunn av formaliteter e.l.

Regelverk - kodene
------------------

Reglene for hvordan et navn kan bevares og prosedyrene for å vedta slike beskrives i de respektive kodene for planter (i vid forstand); ICN («International Code of Nomenclature for algae, fungi, and plants») og for dyr (i vid forstand); ICZN («International Code of Zoological Nomenclature»).

Prosedyrer
----------

Prosedyrene for hvordan eventuelle vedtak skal gjøres er ulik innen botanikk og zoologi. Innen botanisk område skjer de formelle vedtakene på den internasjonale kongressen («International Botanical Congress») som avholdes ca. hvert sjette år etter saksforberedelse av IAPT («International Association for Plant Taxonomy»). Innen zoologisk område er det det tilsvarende sekretariatet, ICZN («International Commission on Zoological Nomenclature»)
som tar de endelige beslutningene etter forutgående saksbehandling.

Hensikt og konsekvenser
-----------------------

Bevaring av navn gjøres for å forhindre at et godt innarbeidet navn må forkastes til fordel for et annet lovlig og eldre navn. Selv om vitenskapelige navn endres av og til på grunn av endret oppfatning av hvordan taksa skal oppfattes, er det sjelden ønskelig at å bytte ut et innarbeida navn på bakgrunn av rent formelle årsaker (annet navn er eldre, aktuelle navnet ble ikke korrekt publisert osv.). Ofte vil navnet som formelt sett er det rette bli gitt status som «forkastet navn» (**nomen rejiciendum**) og skal derfor ikke brukes mer.

Eksempler
---------

* Hvete, *Triticum aestivum* er bevart mot *T. hybernum*. I dette tilfellet ble begge navn publisert av Linné i 1753, men for det som viste seg å være varianter av samme art.
* Rødrev, *Vulpes vulpes* mot *Alopex vulpes*. Linné ga arten navnet *Canis vulpes*, men navnet *Vulpes vulpes* ble foreslått Etienne Geoffroy Saint-Hilaire for over 200 år siden og dette navnet har vært det vanlige siden. Imidlertid har det vært tvil navnet ble korrekt publisert.
* En rekke plantefamilier har fått sine eldre navn bevart mot de nyere som følger mønsteret med at planters familienavn skal ende på '-aceae' og bygge på familiens typeslekt:
	+ Apiaceae - Umbelliferae (skjermplantefamilien), Arecaceae - Palmae (palmefamilien), Asteraceae - Compositae (kurvplantefamilien), Brassicaceae - Cruciferae (korsblomstfamilien), Clusiaceae - Guttiferae (perikumfamilien), Fabaceae - Leguminosae (erteblomstfamilien), Lamiaceae - Labiatae (leppeblomstfamilien), Poaceae - Gramineae (grasfamilien).

Referanser
----------

1. ↑  «International Association for Plant Taxonomy». Arkivert fra originalen 27. juli 2016. Besøkt 2. august 2016.
2. 1 2  «International Commission on Zoological Nomenclature». Besøkt 2. august 2016.
3. ↑  «*Triticum aestevium* (bread wheat)». Besøkt 2. august 2016.
**Birkeland Busser** var et busselskap i Birkeland i Aust-Agder som fra 2007 har vært et heleid datterselskap av Setesdal Bilruter (SBR). Selskapet kjørte fram til 2017 rutebusser i Birkenes kommune, og hadde fram til 2015 turbussavdelinger både i Birkeland og Kristiansand. Fra og med 2017 har selskapet ingen trafikk.

Historie
--------

Birkeland Busser var tidligere eid og drevet av Nils O. Birkeland.

Høsten 2007 ble hele selskapet solgt til Setesdal Bilruter, med overtakelse fra 1. januar 2008.

Høsten 2014 ønsket SBR å kvitte seg med aktivitetene som ikke hadde med rutetrafikk å gjøre, så turbussavdelingen til Birkeland Busser ble solgt til Boreal Travel. Virksomhetsoverdragelsen skjedde 1. januar 2015.

Rutene til Birkeland Busser var blant dem som fra 1. januar 2017 tilfalt SBRs anbudstrafikk i Arendal-området.

Referanser
----------

1. ↑  «Birkeland Busser». Arkivert fra originalen 7. desember 2006. Besøkt 6. september 2015.
2. ↑  «Birkeland Busser solgt til Boreal». Bussmagasinet. 10. desember 2014. Arkivert fra originalen 12. august 2015. Besøkt 5. september 2015.
3. ↑  «Markedsoversikt - bussoperatører i fylkeskommunal regi» (PDF). Kollektivtrafikkforeningen. 19. mars 2015. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 3. september 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |