recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Batalla de Pichincha |
| --- |
| Konflikt: Sørfelttoget, den ekvadoreanske uavhengighetskrigen, de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene |
| Quito og Pinchincha-vulkanen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 24. mai 1822 |
| Sted | Pichincha-vulkanen, Quito, Ecuador |
| Resultat | Seier til patriotene |

 |
| Stridende parter |
| **Partioter:**Gran Colombias flagg Gran ColombiaPerus flagg PeruGuayaquils flagg Friprovinsen Guayaquil Argentinas flagg Río de la Platas forente provinserChiles flagg ChileStorbritannias flagg Britisk-irske frivillige | **Rojalister:**Spania Spania
Spanias koloniflagg Quito |
| Kommandanter og ledere |
| Gran Colombias flagg Antonio José de SucreGran Colombias flagg José Mires Perus flagg Andrés de Santa Cruz | Spania Melchor Aymerich |
| Styrker |
| 2971 soldater | 1894 soldater |
| Tap |
| 200 døde og  140 sårede | 400 døde,  190 sårede og  1260 fanger |
|  |

**Slaget ved Pichincha** (spansk: *La Batalla del Pichincha*) var et slag under Ecuadors frigjøringskrig 24. mai 1822 som en del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene, og fant sted på skråningene opp til Pichincha-vulkanen, 3500 meter over havet, rett ved byen Quito, nå Ecuadors hovedstad. 

I slaget ved Pichincha sloss en forent patriothær ledet av general Antonio José de Sucre, bestående av kolombianere, peruanere, ecuadorianere, argentinere, chilenere, skotter, engelskmenn og irlendere inndelt i en colombiansk og en peruansk divisjon, mot en rojalisthær ledet av feltmarskalk og Quito-*audenciaens* president, Melchor Aymerich, som for det meste bestod av amerikanske rojalister, men også inkluderte en spansk bataljon, *1. Aragón-bataljon*, som hadde erfaring fra Napoleonskrigene i Spania. 

General Sucres styrker endte opp med å beseire Aymerichs rojalisthær. Dette nederlaget førte til at patriotene fikk kontroll over Quito og sikret selvstendigheten til området styrt av *Audiencia Real de Quito*, den delen av Visekongedømmet i Peru som i dag utgjør Ecuador, som dermed utviklet seg til Republikken Ecuador. 

Uniformen til grenaderene som vokter presidentpalasset i Quito

| Avgjørende slag i Sør-Amerika under de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene  1811-1824 |
| --- |
| **Bolivia**Guaqui  **Chile** Chacabuco  MaipúAgüi **Colombia**  Boyacá **Venezuela** Carabobo  **Ecuador** Pichincha  **Perú**  Junín  Ayacucho |

Fotnoter
--------

1. ↑  1200 peruanere og 1771 storkolombianere og guayaquilesere

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Martin Schøyen** (født 31. januar 1940) er en norsk forretningsmann og samler av historiske skrifter og andre gjenstander. Schøyen var arving og eier av Ingeniør M.O. Schøyens Bilcentraler.

Schøyen-samlingen
-----------------

Utdypende artikkel: Schøyen-samlingen

Schøyen startet å samle på gamle skrifter i 1955, og eier verdens største private samling av historiske håndskrifter; over 13 500 skrifter fra hele verden, der de eldste er 5 000 år gamle. 

Antikk gresk amulett, MS 5236. Det er gjort for påkalle guden Phoebos Apollo. Datert til 500-tallet f.Kr. dets lamell (tynne blader) av gull er et tidlig eksempel på blokktrykk.
Disse skriftene dekker alt fra papyrus og papir til leire og stein. Schøyen-samlingen er lokalisert både i Oslo og i London. Samlingen har blitt forsøkt solgt til norske myndigheter og anslått pris var 850 millioner. Salget ble ikke gjennomført siden deler av samlingen mangler eierhistorie og kan være smuglet ut av opprinnelseslandene. Opprinnelsen av deler av samlingen har også senere vært undersøkt i en rapport fra University College London  i forbindelse med en utstilling. Rapporten ble aldri offentliggjort.

I august 2021 har beslagla Økokrim nesten hundre kulturgjenstander fra oldtidens Mesopotamia fra samlingen. En rekke kulturhistoriske gjenstander som irakiske myndigheter krever tilbakelevert var blant beslagene.

Eksempler fra samlingen
-----------------------

* En koptisk bibeloversettelse fra det 3. århundre, verdens eldste bok i privat eie
* Biter av Dødehavsrullene
* Sumerernes lov fra det 21. århundre f.Kr.; *Ur-Nammus lover* (leire) – verdens eldste kjente lovverk
* Babylonsk kalender fra 2000-1600 f.Kr
* Tutankhamons signetring

Se også
-------

* The Schøyen Human Rights Foundation

Referanser
----------

1. ↑  «Skriftsamleren, NRK Brennpunkt». 2004. Besøkt 11. juli 2019.
2. ↑  Michael Balter (26. oktober 2007). «University Suppresses Report on Provenance of Iraqi Antiquities». Science. Besøkt 11. juli 2019.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* The Schøyen Collection

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Verdenshovedkvarteret til Bektasji-ordenen i Tirana, Albania.
**Bektasji-ordenen** (tyrkisk: Bektaşi Tarikatı) er en sufistisk-alevittisk religiøs orden (*tariqa*) grunnlagt i det 13. århundre av Haji Bektasj Veli. Den er i dag utbredt i Anatolia og Balkan-området.

Bektasji-ordenen var utbredt i Det ottomanske riket, og var nært knyttet opp til janitsjarene. Da janitsjar-korpset ble lagt ned av Mahmud II i 1826, ble Bektasji-ordenen samtidig forbudt. Avgjørelsen ble støttet både av sunni-eliten og ledere av mer ortodokse sufi-ordener. I tanzimat-perioden ble det lettet på forbudet, men etter dannelsen av den tyrkiske republikken, beordret Kemal Atatürk stenging av alle sufi-ordener i 1925. Lederskapet i Bektasji-ordenen flyttet da til Tirana i Albania.

Litteratur
----------

* Birge, John K. *The Bektashi Order of Dervishes* London : Luzac Oriental 1994, Opprinnelig utgitt 1937
* Küçük, Hülya, *The role of the Bektās̱ẖīs in Turkey's national struggle*, Leiden : Brill, 2002

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
**NOU 2013: 9, Politianalysen**, med undertittel «*Ett politi – rustet til å møte fremtidens utfordringer*», er en norsk offentlig utredning fra et utvalg oppnevnt av Justis- og beredskapsdepartementet 8. november 2012, som en følge av 22. juli-rapporten, for å vurdere Politi- og lensmannsetatens «ressursbruk, prioriteringer, kompetanse, ledelse og organisering, herunder om sentrale administrative ressurser kan omdisponeres for å gi mer politikraft ute i distriktene.»

Utredningen ble avgitt til justis- og beredskapsminister Grete Faremo 19. juni 2013. Den konkluderte med at det er store utfordringer i det norske politiet, men at det ligger store muligheter for økt politikraft dersom politiet organiseres på en bedre måte.

Utvalgets sammensetning
-----------------------

Utvalget bestod av åtte medlemmer, inkludert leder:

* Arne Røksund (leder), departementsråd i Fiskeri- og kystdepartementet
* Frede Hermansen, avdelingsdirektør i Forsvarsdepartementet
* Ellen Seip, departementsråd i Arbeidsdepartementet
* Odd Reidar Humlegård, politidirektør
* Svein Ragnar Kristensen, skattedirektør
* Anne Lise Fimreite, professor ved Universitetet i Bergen
* Marie Benedicte Bjørnland, sjef for Politiets sikkerhetstjeneste
* Monica Hansen Nylund, lagdommer i Hålogaland lagmannsrett

Se også
-------

* Sønderland-rapporten

Referanser
----------

1. ↑  Presseinvitasjon: Faremo tek imot Politianalysen[*død lenke*]
2. ↑  Faremos innlegg ved overrekkelsen av Politianalysen[*død lenke*]
3. ↑  Politianalysen peker ut ny retning for norsk politi[*død lenke*] – politi.no

Eksterne lenker
---------------

* NOU 2013: 9, Ett politi – rustet til å møte fremtidens utfordringer (Politianalysen)[*død lenke*]
***Julepostillen*** er en samling prekener av den tyske reformatoren Martin Luther, skrevet mens han i perioden fra mai 1521 til mars 1522 satt i skjul på Wartburg, og utgitt i februar 1522. Preknene dekker kirkeårets tekster fra julaften til helligtrekongersdag. Den er den andre delen av Luthers Kirkepostillen; den første delen var *Adventpostillen*, utgitt samme år, og den tredje delen, som utkom i 1525 dekket tiden fra Helligtrekongersdag til påske. Verket, med prekner til alle kirkeårets tekster, ble ikke fullført før i 1544. 

Preknene er skrevet på tysk.

Norske utgaver
--------------

* *Predikener, over alle søn- og helligdagers epistler samt lidelseshistorien*. Tønsberg : Det Evangelisk lutherske kirkesamfunn, 1971. (Hele kirkepostillen)
* I: *Verker i utvalg*; bd 2. Redigert av Inge Lønning og Tarald Rasmussen. 6 bind. Gyldendal, 1979–83. ISBN 82-05-11584-2
* I: *Utvalgte tekster*. Utvalg og innledende essay ved Sigurd Hjelde. Bokklubben, 2008. (Verdens hellige skrifter; 50) ISBN 978-82-525-6920-9

Eksterne lenker
---------------

* Luthers Kirkepostille på norsk?
Barn med beksømstøvler og «Kandahar-binding» (skibinding med tåfeste av metall og metallfjærer langs skoen og rundt hælen), trolig på 1950-tallet.  Foto: Landslaget for reiselivet i Norge / Riksarkivet 
Tidstypisk skiantrekk med strekkbukser og beksømstøvler på Majorstua stasjon i Oslo 1951. Det var vanlig å bruke beksømstøvler som skistøvler til inn på 1960-tallet. Foto: Jac Brun 
**Beksømstøvler** er en type lave støvler eller kraftige sko av lær som var vanlige som skistøvler til inn på 1960-tallet. Sålen var randsydd sammen med overlæret med bekatråd, tråd impregnert med bek, derav navnet.

Konstruksjon og bruk
--------------------

Beksømstøvler nådde like over ankelen. De var laget i kraftig skinn, med hæler og såler av lær. Fordelen med randsyingen var at sålen kunne skiftes ut av en skomaker. Han satt da og stakk hull til tråden med syl. Tråden var forhåndsimpregnert med bek, og påsatt en grisebust i enden. Denne tjente som synål. Nye hæler ble limt og stiftet fast. Ulempen med lærsåler var at det var praktisk talt umulig å få dem til å la være å trekke vann.

Støvlene kunne utstyres med heljern, tåjern og ble ofte satt under med skobespar. Skobesparene måtte fjernes før en kunne få på seg ski med «Kandahar»-bindinger. De seneste beksømstøvlene hadde tåparti som passet inn i de første skibindingene av typen «Rottefella», bare det ble satt hull for piggene.

Etterhvert ble lærsåler og randsøm avløst av såler av kunststoff som lot seg støpe sammen med overlæret. Nyere typer av ski og bindinger førte også til andre krav til støvler.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av beksømstøvler i Digitalt Museum
**NOU 2008:17 «Skift og turnus – gradvis kompensasjon for ubekvem arbeidstid»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalgt som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 16. november 2007 og som avga sin innstilling til Arbeids- og inkluderingsdepartementet 3. oktober 2008. Utvalget ble ledet av Steinar Holden og ble referert til som **«Skift/turnusutvalget»**.

Bakrgunnen for utvalgets arbeid var at partene i arbeidslivet etter flere forsøk ikke hadde blitt enige om en regulering av arbeidstiden for skift/turnusarbeid. Utvalget foreslo at den eksisterende trappetrinnsordningen, der en fikk får en reduksjon i arbeidstiden ned til 33,6 timer i uken dersom en jobber minst 526 nattetimer og 226 helgetimer i året, erstattes med en ordning med gradvis kompensasjon for den ubekvemme arbeidstiden. I utvalgets forslag blir reduksjonen i arbeidstiden gradvis større jo flere natte- og helgetimer en jobber.

Referanser
----------

1. ↑  Holden, Steinar (2009-02-25), «Misvisende om skift/turnus», *Dagens Næringsliv* **120** (47): 4
Domstolens lokaler i München**Bundespatentgericht** (**BPatG**) er en tysk føderal domstol i immaterialrett og har sete i München. Domstolen ble grunnlagt 1. juli 1961 og er dermed en relativt ung domstol sammenliknet med de øvrige føderale domstoler i Tyskland.

Bundespatentrecht har 118 dommere i 29 avdelinger kalt senater. Den er administrativt underlagt Bundesministerium der Justiz (justisdepartementet)

Domstolen avgjør saker i industrielt rettsvern såfremt det dreier seg om å gi, nekte eller trekke tilbake en slik rett. Den avgjør i første instans klager over sletting av patenter. I andre instans avgjør domstolen klager over vedtak i Deutsches Patent- und Markenamt (Patentstyret) i saker om patenter, varemerker, bruks- eller smaksmønstre. Videre avgjør domstolen klager over vedtak i Bundessortenamt (plantesortnemnda). 

Domstolens sammensetning med hensyn til juridiske og andre fagkyndige dommere varierer med de enkelte saker. Dommer i Bunderspatentgericht kan ankes til Bundesgerichtshof.

Bundespantentrecht behandler ikke saker som knytter seg til brudd på immaterielle rettigheter og de økonomiske konsekvenser av slike. Disse sakene hører inn under de alminnelige sivile domstoler og blir i siste instans behandlet av Bundesgerichtshof.

Se også
-------

* Tysklands politiske system

Referanser
----------

1. ↑  «Bundespatentgericht - Startseite». *www.bundespatentgericht.de*. Arkivert fra originalen 18. desember 2020. Besøkt 2. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Bundespatentgericht Arkivert 9. februar 2012 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Tyske føderale domstoler |
| --- |
|  | *Føderale høyesteretter* | Bundesarbeitsgericht **·** Bundesfinanzhof **·** Bundesgerichtshof **·** Bundessozialgericht **·** Bundesverwaltungsgericht **·** Fellessenatet for Tysklands føderale høyesteretter |
| Føderale spesialdomstoler | Bundespatentgericht **·** Truppendienstgerichte |
| Føderal forfatningsrett | Bundesverfassungsgericht |

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Trænstaven (336 moh) på Sanna (i midten) og Lovundfjellet (623 moh) på Lovund (til høyre) er Norges hhv. 128. og 63. høyeste øytopper.
En **øytopp** er en uformell betegnelse på den høyeste fjelltoppen på en øy. Begrepet har hatt økende bruk fra 2010-tallet.

Norske øytopper
---------------

I Norge er Langlitinden (1 276 moh) på Andørja den høyeste øytoppen. De 22 høyeste øytoppene i Norge ligger i Nord-Norge. I Sør-Norge er Innerbergsalen (908 moh) på Stabblandet høyest, mens Gudfjellet (812 moh) på Gudfjelløya i Tunnsjøen (358 moh) er Norges høyeste punkt på en øy i en innsjø.

Eksempel på andre kjente øytopper i Norge er Møysalen (1263 moh) på Hinnøya, Trænstaven (336 moh) på Sanna, Sukkertoppen (314 moh) på Hessa og Vestre Hornelen (889 moh) på Bremangerlandet.

Om vi regner med Norges biland og særstatusområder, er Haakon VII topp, eller Beerenberg (2 277 moh), på Jan Mayen og Newtontoppen (1 717 moh) på Spitsbergen de to høyeste øytoppene.

Øytopper i verden
-----------------

På verdensbasis er Puncak Jaya (4 884 moh) på Ny-Guinea den høyeste øytoppen, mens Teide (3 718) på Tenerife er Atlanterhavets høyeste.

De høyeste toppene på de kontinentale landmassene (Afrika-Eurasia, Amerika, Amerika, Australia og Antarktika), som inngår i "Seven summits", regnes ikke som øytopper.

Referanser
----------

1. ↑  Lund, Otto Teksum (2013). *Norges beste toppturer*. Oslo: Gyldendal. ISBN 978-82-05-42090-8. OCLC 1028389441.
2. ↑  Lauritzen, Per Roger (2015). *Tusen padleturer : med kajakk og kano Norge rundt*. [Oslo]: Larsforl. ISBN 978-82-92708-39-2. OCLC 942216668.
3. ↑  Thorsnæs, Geir (6. mai 2020). «Andørja – øy». *Store norske leksikon*. Besøkt 13. juni 2021.
4. ↑  Morten Helgesen. «Øytopper». Glittertind forlag. Besøkt 13.6.2021.
Kart over Øst-Friesland.
Carolinensiel i Ostfriesland
**Øst-Frisland** (tysk: *Ostfriesland*, plattysk: *Oostfreesland*) er et område i delstaten Niedersachsen, som består av fylkene (Kreise) Aurich, Wittmund, Leer og byen (Kreisfreie Stadt) Emden.

De fleste østfrisere snakker i dag høytysk og nedertysk. Kun friserne i Saterland, cirka 2000, snakker fortsatt frisisk.

Det finnes også frisere i det nederlandske Friesland og i Nord-Friesland syd for den dansk-tyske grensen. Friserne i Øst-Friesland, både de tysktalende og de saterfrisisktalende, har interkulturelle kontakter med den frisiske minoriteten i Nederland og Nord-Friesland.

I 1955 underskrev frisere fra Friesland i Nederland, Øst-Friesland og Nord-Friesland deres egen grundlov, Friesisches Manifest, ved Upstalsboom utenfor hovedbyen Aurich.

Det finnes tospråklige byskilter (høytysk og plattysk) flere steder i Øst-Friesland, bl.a. i Aurich og Saterland.

Eksterne lenker
---------------

* Øst-Frieslands turistside
* Bakgrunnsartikkel fra Flensborg Avis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**NOU 1992:34 «Skatt på kraftselskap»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble ledet av Asbjørn Rødseth. Utvalget blir gjerne referert til som **«Rødsethutvalget»** eller **«Kraftskatteutvalget»**.

Vannkraft er en av Norges viktigste naturressurser, og produksjon av vannkraft kan gi grunnrente. I NOU 1992:34 definerte Rødseth-utvalget grunnrente som «[d]en kapitalavkastningen utover avkastningen i andre næringer som oppstår fordi det er en gitt tilgang på utbyggbare vassdrag, kalles grunnrente.» Utvalget drøftet så ulike alternativer til skatt på grunnrente.

Om prinsipper for utforming av en særskilt skatt på grunnrente skrev flertallet av Rødseth-utvalget: «Normalavkastninga til eit verk bør ikkje skattleggjast hardare enn normalavkastning i andre bedrifter. For at normalavkastninga skal vera friteken for grunnrenteskatt, må noverdien av dei summane som er fritekne minst vera lik investeringskostnaden.»

Flertallet i Rødseth-utvalget definerte grunnlaget for grunnrenteskatten som: «Bruttoinntekta [...] er lik brutto salsverdi med fråtrekk for driftsutgifter, eigedomsskatt og konsesjonsavgifter. [...] Skattegrunnlaget for bruttoskatten er lik bruttoinntekta med fråtrekk for ei friinntekt. Friinntekta skal skjerma normalavkastninga frå å bli ilikna grunnrenteskatt.» Rødseth-utvalget skisserte så flere alternativer for å beregne friinntekten.

Ot.prp. nr. 23 1995-96, som var forarbeidet til kraftskattereformen, bygget på forslaget fra Rødseth-utvalget om innføring av skatt på grunnrente.

Se også
-------

* NOU 2019:18 «Skattlegging av havbruksvirksomhet» (Havbruksskatteutvalget)
**NOU 2006:18 «Et klimavennlig Norge»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon 11. mars 2005, også kjent som **Lavutslippsutvalget**. Utredningen ble avgitt til Miljøverndepartementet 4. oktober 2006. Utvalgets mandat var å utrede hvordan Norge kan oppnå betydelige reduksjoner i de nasjonale utslippene av klimagasser på lang sikt.

Utvalgets hovedkonklusjon var at en betydelig reduksjon i norske utslipp innen 2050 er nødvendig, gjennomførbart, og ikke prohibitivt dyrt. I et intervju med forskningsnettstedet forskning.no oppga utvalgets leder, Jørgen Randers, at prisen var 2 000 kroner pr. år, for hver innbygger i landet. Norge kan uten vesentlige forsakelser bli et klimavennlig land innen midten av dette århundret. Videre ble det konkludert med at det vil være billigere for samfunnet jo tidligere man starter.

Utvalget ble ledet av Jørgen Randers.

Se også
-------

* NOU 1992: 3, Miljøavgiftsutvalget
* NOU 1996: 9, Grønn skattekommisjon
* NOU 2000: 1, Kvoteutvalget
* NOU 2015:15, Grønn skattekommisjon
* NOU 2018:17, Klimarisikoutvalget

Referanser
----------

1. ↑  Siw Ellen Jakobsen (8. juli 2016). «Forskningsaktivisten». forskning.no. Besøkt 9. februar 2022. «Etter å ha ledet regjeringens Lavutslippsutvalg som i 2006 leverte rapporten «Et klimavennlig Norge», så endret han oppfatning. Utvalget fant fram til de 15 enkle grepene som skulle til for å redusere klimautslippene i Norge. Prisen var 2000 kroner per nordmann i året.»

Eksterne lenker
---------------

* «NOU 2006: 18 Et klimavennlig Norge»
**Wormwood Scrubs** er et åpent område i det nordøstlige hjørnet av distriktet Hammersmith and Fulham i vestlige London. Det ligger rett nord for Shepherd's Bush og White City, og er mest kjent for fengselet HMP Wormwood Scrubs, bygget mellom 1875 og 1891. Det er det største åpne området i distriktet, 80 hektar, og et av de største fellesområdene i London. Den østlige delen av området som er kjent som Little Wormwood Scrubs ble kappet av ved veien Scrubs Lane og jernbanen West London Line. Det har vært et offentlig område siden vedtatt lov av 1879

Linford Christie stadion ligger i Wormwood Scrubs.

Historie
--------

Stedet er første gang omtalt på slutten av 1100-tallet som **Wormeholte**, deretter **Wormholtwode**, og så **Wormewood**. Navnet er avledet av de angelsaksiske ordene *wyrm* og *holt*, antagelig i betydningen «kratt» eller eventuelt en skog med slanger (framfor ormer, som på engelsk heter *worms*). Villmarken som ble skapt ved trefelling, hadde dårlig jordsmonn, kun egnet som beitemark. Siste ledd i stedsnavnet, *Scrubs*, betyr et område med kratt og forkrøplete trær.

Særlig før 1900-tallet var Wormwood Scrubs kjent i London som et sted der flere dueller skal ha blitt utkjempet her.

Spionen George Blake klarte å rømme fra fengselet. Musikerne Keith Richards og Pete Doherty har også sonet straff her.

Referanser
----------

1. 1 2   «Wormwood Scrubs, Hammersmith & Fulham», *Hidden London*
2. ↑   «The Portland Peerage Romance (1907)», *Nottshistory.org.uk*. 16. april 2004
3. ↑  George Blakes flukt
4. ↑  Fem fakta om fengselet Wormwood Scrubs

Eksterne lenker
---------------

(en) Wormwood Scrubs Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Hammersmith and Fulham Volunteer Centre

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain
 |
**Leppegurami** er en art i gruppen *Trichogaster*. Det er en liten ferskvannsfisk som i likhet med andre medlemmer i gruppen er i stand til å puste luft. Den blir opptil 9 cm lang. Hunnen er sølvfarget, mens hannen har tynne røde og blå striper på sidene. 
Den er populær som akvariefisk.
Den har blitt introdusert i Colombia.

Leppeguramien er stort sett fredelige, enkle å holde og vel tilpasset et tropisk selskapsakvarium. Den foretrekker planter å gjemme seg under når den føler seg truet. Den eter et utvalg av fôr, som flakfôr, mygglarver og *Artemia*. Det anbefales ikke å holde leppegurami sammen med barber og andre finnenappere som kan redusere de trådaktige bukfinnene til stumper.

Som andre guramier, bygger hannen et skumrede hvor eggene plasseres. Hannen hos leppegurami er mindre pågående enn hos andre guramier hvis hunnen ikke er klar for lek.
Han vokter eggene, men ignorerer yngelen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Leppegurami* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Leppegurami* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Leppegurami* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Leppegurami* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Leppegurami* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Leppegurami* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Trichogaster labiosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Trichogaster labiosa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Håkon Nordhaug** (født 30. desember 1917 i Kina, død 18. oktober 2007 i Molde) var en norsk offiser. Som pensjonist bosatte han seg i Molde etter at han hadde vært sjef ved Møre forsvarsdistrikt / Møre infanteriregiment nr. 11 fra 1975 til 1981.

Biografi
--------

Håkon Nordhaug gjennomgikk Hærens krigsskole i London under andre verdenskrig. Han har også tatt Senior Officers Course, Infantry School, USA, Forsvarets høgskole, samt en rekke faglige kurs.

Han har vært tilknyttet Skyte- og vinterskolen for infanteriet, Elverum, var kontorsjef ved Forsvarets overkommando i 1956 til 1960. Han ble så utnevnt til oberstløytnant og tjenestegjorde som sjef ved Alta bataljon fra 1960 til 1963. Siden var han tilknyttet Forsvarsstabens operasjonsavdeling, Oslo. Han var også stabsoffiser ved Nordkommandoen, Kolsås. Siden ble han hovedlærer fra Hæren og senere oberst og sjef ved Transport og forsyningsavdelingen, Forsvarets overkommando. Han var også en periode stabsoffiser, International Military Staff i Brussel, Belgia.

Fra 1966 til 1973 var han også redaktør av Norsk Militært Tidsskrift.

Kilder
------

* *Håkon Nordhaug 70 år*. Aftenposten 28. desember 1987

Portal: Andre verdenskrig
Sankt Paul utenfor murene var patriarkalbasilikaen til den latinske patriarken av Alexandria
**Den latinske patriark av Alexandria** var en av den romersk-katolske kirkens patriarker. Tittelen eksisterte fra 1215 til 1964, men var en ren ærestittel (titulærpatriark).

Alexandria var et av oldkirkens fem patriarkater. Etter det store skisma mellom den katolske og den ortodokse kirke anerkjente ikke den katolske kirke lenger rettmessigheten til de fire østlige patriarkene. Korstogene muliggjorde opprettelsen av latinske (katolske) patriarkater i Konstantinopel, Antiokia og Jerusalem, men deres eksistens var kortvarig. Titlene ble likevel videreført som æresbetegnelse for utvalgte biskoper eller kardinaler, og for å markere den katolske kirkens krav på disse bispesetene.

Det latinske patriarkatet av Alexandria var derimot fra grunnleggelsen av et rent titulært bispesete, siden korsfarerne aldri erobret Egypt. Pave Innocens III innførte tittelen i 1215, men det er usikkert hvem som var den første innehaveren av tittelen. Patriarkalbasilikaen som var knyttet til Alexandria, var Sankt Paul utenfor murene.

Den katolske kirkens krav på patriarksetet i Alexandria gjorde det vanskelig å oppnå forsoning med den ortodokse kirke. Etter 1954 ble patriarkatet derfor ikke lenger besatt. Pave Paul VI opphevet patriarkatet endelig i 1964.

Dagens latinsk-rituelle jurisdiksjon i Alexandria er det apostoliske vikariatet Alexandria (grunnlagt i 1839 som *det apostoliske vikariat Egypt og Arabia*). I tillegg eksisterer fra 1895 igjen en katolsk patriark av Alexandria (med sete i Kairo), men denne er overhode for den koptisk-katolske kirke og følger den aleksandrinske ritus, ikke den latinske.

Se også
-------

* Liste over latinske patriarker av Alexandria
* Andre kirkers patriarker av Alexandria:
	+ Den gresk-ortodokse patriark av Alexandria
	+ Den koptisk-katolske patriark av Alexandria
	+ Den koptisk-ortodokse patriark av Alexandria
	+ Den melkittiske patriark av Alexandria

  


| * v
* d
* r
Den katolske kirkens patriarkater |
| --- |
| «Store» patriarkater | 
Alexandria (koptisk) •
Antiokia (maronittisk) •
Antiokia (melkittisk) •
Antiokia (syrisk) •
Babylon (kaldeisk) •
Kilikia (armensk) •
Roma (latinsk)
 | En patriarks våpenskjold |
| «Små» og *titulære* patriarkater | 
*Alexandria* (melkittisk) •
Jerusalem (latinsk) •
*Jerusalem* (melkittisk) •
Lisboa (latinsk) •
Venezia (latinsk) •
*Vestindia* (latinsk) •
*Østindia* (latinsk)
 |
| Historiske patriarkater | 
Alexandria •
Antiokia •
Aquileia •
Grado •
Karthago •
Konstantinopel (alle latinske)
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
Satellittoto av reservoaret sett fra vest mot øst (høyre billedkant ligger lengst sør). Byene som utgjøret hvitt felt midt i bildet er argentinske Concordia og i øst byen Salto på andre side av elva.
**Salto Grande-demningen** er en grensedemning med vannkraftstasjon ved byen Concordia i elva Uruguay i det nordøstlige Argentina, på grensen til Uruguay. I sistnevnte land er den plassert ved byen Salto i fylket Salto, hvor den har separat vannkraftstasjon ved tettstedet Parque Jose Luis. 

Foto av anlegget.
Jordfyllingsdammen er 7 meter høy og 1 200 meter lang

Reservoaret er på 783 km², og kraftstasjonene har 14 turbiner med installert vannkraftproduksjon på 1 890 MW. Anlegget ble ferdigstilt i 1979, med kraftproduksjon fra 1982. Det er vei og jernbane mellom de to landene oppå demningen. Det produseres årlig 3,6 TWh elektrisk kraft, som fordeles mellom Argentina og Uruguay.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Industcards – Uruguay – besøkt 1. januar 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |
**Saltorofjellene** (også kjent som **Saltoro Parvat** eller **Saltoro Muztagh**) er en fjellkjede i Karakorum. Fjellkjeden ligger i hjertet av Karakorum på den sørvestre siden av Siachen-breen, som er en av de lengste isbreene utenfor polarområdene. 

Fjellene hevdes som en del av den indiske delstaten Jammu og Kashmir og som en del av Gilgit-Baltistan i Pakistan. Under en militær operasjon i 1984 fikk India kontroll over de viktigste toppene og fjellovergangene i fjellkjeden, og pakistanske styrker ble presset inn i de glasiale dalene like vest for Saltororyggen. Av den grunn blir Saltorofjellene lite besøkt med unntak av militære styrker som tar del i den pågående Siachen-konflikten, til tross for at området byr på høye fjell og utmerkede klatremuligheter. 

På den sørvestre siden faller Saltorofjellene bratt ned mot dalene rundt elvene Kondus og Dansam, som løper sammen og danner Saltoro-elven, en sideelv til Shyok. Denne renner igjen ut i Indus. I nordvest skiller Kondus-breen fjellkjeden fra de nærliggende Masherbrumfjellene, mens i sørøst skiller Gyong-elven, Gyong-breen og Gyong-passet (Gyong La) Saltorofjellene fra Kailasfjellene (må ikke forveksles med det hellige fjellet Kailasha, som ikke ligger i denne regionen).

Utvalgte fjelltopper
--------------------

Nedenfor er det en tabell over fjelltopper i Saltoro-kjeden som er over 7 200 meter høye og som har en primærfaktor på over 500 meter. (Det er et vanlig kriterium for fjelltopper med slike høyder å være selvstendige.) 

| Fjell | Høyde (m) | Høyde (ft) | Koordinater | Primærfaktor (m) | Hovedfjell | Først besteget | Bestigninger (forsøk) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Saltoro Kangri | 7 742 | 25 400 | 35°23′57″N 76°50′51″Ø | 2 160 | Gasherbrum I | 1962 | 2 (1) |
| K12 | 7 428 | 24 370 | 35°17′42″N 77°01′18″Ø | 1 978 | Saltoro Kangri | 1974 | 4 (2) |
| Ghent Kangri (Mount Ghent) | 7 401 | 24 281 | 35°31′03″N 76°48′01″Ø | 1 493 | Saltoro Kangri | 1961 | 4 (0) |
| Sherpi Kangri | 7 380 | 24 213 | 35°27′58″N 76°46′53″Ø | 900 | Ghent Kangri | 1976 | 1 (1) |

Se også
-------

* Liste over verdens høyeste fjell

Kilder
------

* Jerzy Wala: *Orographical Sketch Map of the Karakoram*, Swiss Foundation for Alpine Research, Zurich, 1990.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saltoro Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Fredslinjene** (**Peace lines**) er en rekke fysiske sperringer mellom protestantiske og katolske områder i Belfast, Derry og enkelte andre steder i Nord-Irland. Formålet med sperringene er å minske sekterisk vold i disse områdene ved å ha en mulighet for å holde gruppene atskilt. 

Sperringene varierer i lengde fra noen hundre meter til mer en 5 kilometer. De består av jern- eller stålplater eller mur som er opptil 7,5 meter høy, og nettinggjerde på toppen av dette. Det er en rekke porter som er bevoktet av politiet, slik at man på dagtid kan bevege seg mellom områdene. På natten eller dersom det bryter ut opptøyer eller annen uro blir portene stengt. 

Det første fredslinjene ble reist i begynnelsen av 1970-årene. Det var først noen få, men i begynnelsen av 1990-årene hadde man kommet opp i atten sperringer, og pr. 2006 er det 40 sperringer med total lengde på nesten 21 kilometer. 

Ettersom konflikten i Nord-Irland har blitt mindre intensiv har fredslinjene blitt et turistmål, og i Belfast er det mange drosjer som har faste ruter til fredslinjer, veggmalerier og kjente steder knyttet til konflikten.
**Martin Schröttle** (født 1. september 1901, død 17. februar 1972) var en tysk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i St. Moritz og 1932 i Lake Placid.

Schröttle vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det tyske laget som kom på tredjeplass, bak Canada og USA, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Tyskland tapte begge kampene til både USA og Canada med slo Polen med 2-1 og 4-1. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Tysklands lag var Rudi Ball, Alfred Heinrich, Erich Herker, Gustav Jaenecke, Werner Korff, Walter Leinweber, Erich Römer, Martin Schröttle, Marquardt Slevogt og Georg Strobl. Schröttle spilte fem kamper for Tyskland i OL-turneringen og scoret et mål.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i ishockey, Tysklands flagg Tyskland
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Bronse Bronse i ishockey, Tysklands flagg Tyskland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Schröttle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Martin Schröttle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Martin Schröttle – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Martin Schröttle – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Martin Schröttle – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Saltrød** ligger i Arendal kommune, øst for Arendal sentrum, og er en del av tettstedet Arendal.

Saltrød lå tidligere i Moland kommune. Før 1962 lå stedet i Stokken kommune.

På Saltrød ligger Stokken kirke. Stedet har også kjøpesenter, grunnskole (Stuenes skole), og en bensinstasjon. Før i tiden var stedet preget av skipsbygging på Saltrød verft og et arbeidermiljø der 1. mai var større enn 17. mai. Mange av arbeiderne jobbet på industribedriftene på Eydehavn, som ligger ca. to kilometer fra Saltrød.

Fra Saltrød kom Gunnar Knudsen som var statsminister i to perioder. Han har fått Gunnar Knudsens vei i boligfeltet Alvika på Saltrød oppkalt etter seg. Slekten Knudsen var bosatt på Saltrød i generasjoner.

Bilder
------

* Stokken kirke  Foto: Karl Ragnar GjertsenStokken kirke  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Statoilstasjon  Foto: KENStatoilstasjon  Foto: KEN
* Saltrød kjøpesenter  Foto: KENSaltrød kjøpesenter  Foto: KEN

Eksterne lenker
---------------

* Saltrød-Posten lokalavis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Martin Shaw** (født 1945) er en engelsk skuespiller, kjent fra TV-serier som *The Professionals*, *The Chief*, *Judge John Deed* og *Mysterier med George Gently*. Han har også spilt på teaterscener og i spillefilmer og vært vert for flere TV-serier, inkludert en serie om fly, *Martin Shaw: Aviators* (2006).

Han har medvirket i over 70 film- og tv-produksjoner, de fleste innen TV.

Biografi
--------

Shaw vokste opp i Birmingham-området. Da han var 18 flyttet han til London for å gå på London Academy of Music and Dramatic Art. Han scenedebuterte 1968 i John Osbornes stykke *Se deg om i vrede* og debuterte på TV året i forveien. Etter kort tid fikk han en fast rolle i den britiske såpeserien *Coronation Street*. Han har også spilt rollen som detektiven Adam Dalgliesh i to TV-produksjoner. Mest bemerket har han gjort seg i seriene *The Professionals*, *The Chief*, *Judge John Deed* og *Mysterier med George Gently*.

Shaw har i hovedsak befattet seg med teater og TV, og i mindre grad film. Av filmer kan en nevne Roman Polańskis versjon av *Macbeth* (1971), *The Golden Voyage of Sinbad* (1973) og *Attentat ved daggry* (1975). 

Shaw har vært gift og skilt tre ganger og har tre barn fra første ekteskap.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 5. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 59753, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zx6scj, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Who trained at LAMDA?, www.lamda.org.uk[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Martin Shaw flying a World War One plane, *YouTube*
6. ↑  «Martin Shaw». *IMDb*. Besøkt 1. august 2022.
7. ↑  Carter, Claire (19. september 2014): «Martin Shaw living apart is key to happy relationship», *The Telegraph*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Shaw på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Martin Shaw i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Martin Shaw på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Martin Shaw hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Martin Shaw hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Bjørn Aslak Loge** (født 10. juni 1946 i Drøbak) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Han er vokst opp på Gulbjørnrud i Frogn kommune, like ved grensa til Nesodden.

Bjørn Loge har vært med i arbeiderbevegelsen fra han ble medlem i Drøbak A.U.L. tidlig på 1970-tallet, og i Drøbak-Frogn Arbeiderparti fra 1973. Der har han hatt en rekke verv, og han har også vært nestleder i Akershus arbeiderparti og medlem av landsstyret i Det norske Arbeiderparti. Han satt i Frogn kommunestyre sammenhengende i seks perioder, fra 1975 til 1999. I 22 år var han medlem av formannskapet og fra 1987 til 1999 var han ordfører. Etter en pause på 8 år, sitter Bjørn Loge igjen i kommunestyret. Han har også verv i interkommunale organer.

Loge er betegnet som en dyktig politiker, med evne til å glatte over motsetninger og få folk med ulikt politisk utgangspunkt til å samarbeide.

Utenom politikken har Bjørn Loge arbeidet innenfor spedisjon og shipping, bl.a. som terminalsjef og direktør i rederiet Fred. Olsen & Co. som direktør for Teatersentralen, og som generalsekretær i Oslo Pensjonistforening.

Referanser
----------

1. ↑  K.O. Winther på Blogspot ved 100-års jubiléet til Frogn arbeiderparti

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jorunn Kolbjørnsrud** | **Ordfører i Frogn**(1987–1999) | Etterfølger:**Ruth Lilian Brekke** |
*Se også Fredsprismedaljen (dansk)*
Båndstripe for Fredsprismedaljen 1988
**Fredsprismedaljen** *(Den internasjonale fredsprismedalje 1988)* er en norsk medalje som ble utstedt etter tildelingen av Nobels fredspris i 1988 til FNs fredsbevarende styrker til personell som inntil 10. desember 1988 hadde deltatt i FNs fredsbevarende operasjoner.

Alle, både sivile og militære i alle land, som har tjenestegjort i fredsbevarende FN-tjeneste i UNTSO, UNMOGIP, UNEF, ONUC, UNYOM, UNFICYP, UNEF II, UNDOF, UNIFIL eller UNIIMOG før 10. desember 1988, om så bare en dag, kan få medaljen.

Siden de mange militære tjenestegjørende forventet et synlig bevis på at man var en av dem som hadde mottatt nobelprisen tok Bergen og Hordaland FN-Veteranforening initiativ til å få laget en medalje og sertifikat. Bergen og Hordaland FN-Veteranforening var tildelt enerett på salgsrettighetene på verdensbasis av eier og rettighetsinnehaver av medaljen og diplom. Avtalen er utgått og alle rettigheter er tilbakeført til eier og rettighetsinnehaver ved Bergen og Hordaland FN-Veteranforening sær utskrift av årsmøte avholdt på Kronstad Hovedgård torsdag 19. februar 2009. Rettighetshaver av medaljen samt diplom: Kenneth Namtvedt.

Det norske Nobelinstitutt gav i 1995 en spesialtillatelse til å mangfoldiggjøre det originale nobeldiplomet som medfølger medaljen. Det norske Forsvarsdepartementet godkjente et spesielt sertifikat som også medfølger medaljen og som er underskrevet av den daværende forsvarsminister, Jørgen Kosmo.

I november 1996 ble medaljen godkjent tillatt båret på norsk militær uniform.

Se også
-------

* Liste over norske dekorasjoner

Litteratur
----------

* *Heder og ære. Nasjonale og internasjonale dekorasjoner brukt i Norge*, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 5, 2012, Oslo: *Forsvarets Forum*/Forsvarets Veterantjeneste, 2012
* Oversikt over norske sivile og militære utmerkelser] i *f-xtra*, nr. 1, 2009, bilag til *Forsvarets Forum*, nr. 11, 2009

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Fredsprismedaljen 1988
* Nobeldiplomet for FNs fredsbevarende styrker
* Eksempel på sertifikat fra Forsvarsdepartementet
**Martin Riedlinger** (født 7. november 1920 i Nagyvejke i Ungarn; død 6. mars 2021 i Wien) var en østerriksk publisist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Martin Riedlinger var en såkalt *Donauschwabe*, med forfedre fra Niedereschach i Schwarzwald og fra området rundt Fulda. Han ble født i Ungarn. Fra 1934 og til nasjonalsosialistene stengte det i 1928, gikk han på redemptoristenes gymnasium i Katzelsdorf ved Wiener Neustadt. Han levde, delvis alene og i skjul, i klosteret Hernals, og klarte i 1942 å sikre seg *matura*eksamen fra et gymnas der i nærheten. 

Med hjelp fra redemptonistenes ordensfellesskap kunne han ta lærerstudiet i historie, geografi og tysk ved Universitetet i Wien. Men i det tredje semester ble han nektet videre studium, ettersom han var ungarsk borger. Kontakter gjennom han *studentenverbindung* «Silesia» klarte å ordne det slik at han fikk fortsette ved Universitetet i Berlin. Ved krigsslutt kom han seg til fots tilbake til Wien, og ble igjen tatt inn hos redemptoristpatrene. Han fikk avsluttet sine studier i Wien med doktorgraden.

Martin Riedlinger startet senere et hjelpefond for den katolske ordenens sosialarbeid og var selv redemptorist«oblat» - tilknyttet ordenen som lekmann i yrkeslivet.

### Karriere

han begynte sin yrkesvei ved handelsministeriet i Wien. I 1949 hentet Jakob Fried ham inn til å være journalist og redaktør for *Wiener Kirchenzeitung*; i 1961 etterfulgte han Franz Gstaltmeyr som sjefredaktør der. I 1965 ble han sjefredaktør for Bildpost, som den gang var den største kirkelige avis i Tyskland og hadde sete i Lippstadt. Også etter sin avgang fra dette verv var han fra 1972 engasjert i «Hilfsfond der Neuen Bildpost».

I 2018 gav St. Klemens Hofbauer-Komitee i Wien ham *Ehrennadel in Silber*. Han var det eldste formundsmedlem i *Verband katholischer Publizisten*.

Han levde etter sin pensjonering i 1995 med sin hustru Dolorosa Maria i Wien; de fikk tre barn. Begge døde omtrent til samme tid av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  „Katholischer Publizist Martin Riedlinger gestorben" i *diepresse.com* 13. mars 2021
2. ↑  „Interview 2016 mit dem ältesten Schriftleiter der Wiener Kirchenzeitung. Alles nur ein Zufall?" auf *meinekirchenzeitung.at* 22. oktober 2020, lest 14. mars 2021
3. 1 2 3  „100 Geburtstag: Dr. Martin Riedlinger - Oblate und Förderer der Redemptoristen" Arkivert 28. januar 2021 hos Wayback Machine. på *redemptoristen.com*, lest 14. mars 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Fredshuset** ble etablert i 2011 med mål om å bli et samlingssted for fredsbevegelsen i Norge. Det ble lagt ned i 2019. Fredshuset ble drevet av Norges Fredsråd.

Fredshuset hadde som formål å bidra til økt deltakelse i organisert, frivillig fredsarbeid. Fredshuset hadde adresse Møllergata 12, i Oslo sentrum.

Per 2014 var 8 frivillige organisasjoner som arbeider med freds-og sikkerhetspolitikk samlet på Fredshuset. Fredshuset søkte å legge til rette for kunnskapsformidling og økt samarbeid mellom tilsluttede organisasjoner. 

Flere av Fredshusets organisasjoner arrangerte seminarer, konferanser, filmkvelder, konserter og såkalte faglunsjer på Fredshuset.

Referanser
----------

1. ↑  «Fredshuset nedlegges – fredsbevegelsen overlever». *Journalen*. Besøkt 7. juni 2022.

| * v
* d
* r
Organisasjoner i Fredshuset i Oslo |
| --- |
| 
* ICAN
* Norges Fredslag
* Norges Fredsråd
* Peace Brigades International (PBI)
* Childrens International Summer Villages (CISV)
* Nansen Fredssenter
* Nei til atomvåpen
* Likestilling, Integrering, Mangfold (LIM)

 |
**NOU 2003: 9 «Forslag til endringer i skattesystemet»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 11. januar 2002 og som avla sin innstilling for Finansdepartementet 6. februar 2003. Utvalget ble ledet av Arne Skauge, og det blir gjerne referert til som **«Skaugeutvalget»** eller **«Skatteutvalget»**.

Denne offentlige utredningen er én av tre store offentlige utredninger som har bidratt til omlegging av kapital- og bedriftsbeskatningen, med stor betydning både for den personlige beskatningen og næringsbeskatningen. De to andre offentlige utvalgene er Skattekommisjonen (NOU 1984: 22) og Aarbakke-utvalget (NOU 1989:14).

Skatteutvalget argumenterte blant for nøytralitetsprinsippet, hvilket blant annet ville innebære at alle formuesobjekter, inkludert boliger, burde skattebehandles likt. [*død lenke*]

Referanser
----------

1. ↑  
Ulltveit-Moe, Karen Helene (2009-08-31), «Boligskatt», *Dagens Næringsliv*: 2,

Eksterne lenker
---------------

* NOU 2003: 9 «Forslag til endringer i skattesystemet»
**NOU 2009:16 «Globale miljøutfordringer – norsk politikk. Hvordan bærekraftig utvikling og klima bedre kan ivaretas i offentlige beslutningsprosesser»** er en norsk offentlig utredning (NOU) fra et utvalg som ble oppnevnt ved kongelig resolusjon 30. mai 2008. Utredningen ble avgitt til Finansdepartementet 22. juni 2009. Utvalget ble ledet av Øystein Olsen. De øvrige medlemmene av utvalget var: Olav Bolland, Bente Christiansen, Michael Hoel, Per Botolf Maurseth, Karine Nyborg, Gunn Paulsen, Joakim Sonnegård og Ingeborg Rasmussen.

Utvalget anbefalte at en karbonprisbane skulle tas inn i Finansdepartementets rundskriv om nytte-kostnadsanalyser, slik at dette blir obligatorisk for alle samfunnsøkonomiske analyser i staten. Retningslinjer for prissetting av klimagassutslipp sees i lys av to alternativer; en karbonprisbane som gjenspeiler nåværende forventning om framtidig pris i EUs kvotemarked, og en bane som støtter opp under 2-gradersmålet som Norge har sluttet seg til.

Andre norske utredninger om samme eller tilgrensende tema
---------------------------------------------------------

* NOU 1992: 3, Miljøavgiftsutvalget
* NOU 1996: 9, Grønn skattekommisjon
* NOU 2000: 1, Kvoteutvalget
* NOU 2006:18, Lavutslippsutvalget
* NOU 2015:15, Grønn skattekommisjon
* NOU 2018:17, Klimarisikoutvalget

Referanser
----------

1. ↑  «NOU 2009:16». Besøkt 18. april 2017.
***Elaphrus tuberculatus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) sumpløpere (Elaphrinae) i familiegruppen løpebiller.

Den ble av Carl H. Lindroth regnet som et synonym til *Elaphrus riparius*, men regnes nå som en god art.

Utbredelse
----------

*Elaphrus tuberculatus* finnes nord i Europa, i Norge, Sverige og Russland. Den finnes også nord i Nord-Amerika.

Utseende
--------

*Elaphrus tuberculatus* er omtrent 6,5-8 millimeter. Hele billen er vanligvis grønn eller mer gul-grå, av og til bronsefarget og svakt metallisk. Dekkvingene har kun antydning til noen svake punktrekker. På dekkvingene finnes flere dype runde groper, slik som mange av sumpløpere har. Disse har en annen farge farge og skiller seg ut fra resten av dekkvingen. Halsskjoldet (ponotum) har en fin og svak punktur. Beina er grønnlige, men leggene (tibia) kan være litt lysere, rødlig eller brunlige.

Levevis
-------

*Elaphrus tuberculatus* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Lindroth, C.H. 1985. Side 88.
2. ↑  www.carabidae.ru/

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1985. *The Carabidae Coleoptera of Fennoscandia and Denmark*. Fauna Entomol. Scand. 15(1). Side 1-232.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elaphrus tuberculatus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus tuberculatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Elaphrus tuberculatus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus tuberculatus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus tuberculatus* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus tuberculatus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Elaphrus tuberculatus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Elaphrus tuberculatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tree of Life – Sumpløpere (Elaphrinae, Carabidae) – engelskspråklig
* Database Carabidae of the World – Elaphrinae (sumpløpere) – engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening