recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Deirdre Wilson** (født 1941) er en britisk språkforsker og kognisjonsforsker. Hun er professor emeritus i lingvistikk ved University College London og forskningsprofessor ved Senter for studier av rasjonell, språklig og moralsk handling (CSMN, *Centre for the Study of Mind in Nature*) ved Universitetet i Oslo. Hennes mest innflytelsesrike arbeid har vært innen pragmatikk, nærmere bestemt i utviklingen av relevansteorien med den franske antropologen Dan Sperber. Dette arbeidet har vært særlig innflytelsesrikt innen språkfilosofi.

Wilson fikk sin *B. Phil* fra University of Oxford (Somerville College) i samarbeid med filosofen Paul Grice. Sin ph.d. fikk hun fra MIT, hvor hun hadde Noam Chomsky som veileder. Wilsons arbeid er innen pragmatikk, som er læren om hvordan kontekstuelle faktorer påvirker den språklige betydningen ved tolkningen av ytringer. Wilson og Dan Sperber har publisert mange bøker gjennom 30 år. Deres bok *Relevance: Communication and Cognition* fra 1986 la grunnlaget for relevansteorien, som de har fortsatt å utvikle gjennom senere bøker og artikler.

Bibliografi
-----------

Roman
* Deirdre Wilson (1992). *Slave of the Passions*. Picador. ISBN 0330325779.

Akademiske bøker
* Deirdre Wilson (1975). *Presuppositions and Non-Truth-Conditional Semantics*. Academic Press. ISBN 0127574506.
* Dan Sperber og Deirdre Wilson (1986). *Relevance: Communication and Cognition*. Oxford University Press. ISBN 0631198784.
* Deirdre Wilson og Dan Sperber (2012). *Meaning and Relevance*. Cambridge University Press. ISBN 9780521747486.

Referanser
----------

1. 1 2  «Deirdre Wilson - CSMN - Centre for the Study of Mind in Nature» **(engelsk)**. Universitetet i Oslo. Arkivert fra originalen 6. juli 2018. Besøkt 6. september 2016.
2. ↑  Deirdre Wilson og Dan Sperber (2012). *Meaning and Relevance* **(engelsk)**. Cambridge University Press. ISBN 9780521747486.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ORCID **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Trier** er en jødisk slekt som innvandret til Danmark fra Trier på 1700-tallet.

Siden er slekten blitt inngiftet med en gren av slekten Mørch fra Nørrejylland og har satt betydelige avtrykk i dansk skole-, kunst- og kulturliv.

Historie
--------

Den vidtforgrenede slekten stammer især fra to brødre i andre generasjon: bankieren Schalom Seligman Trier (1768–1838) og grossereren Meyer Seligman Trier (1770–1837), som var stamfar til blant andre politikerne Herman Martin (1845–1925) og Gerson Trier (1851–1918) samt legen Seligman Meyer Trier (1800–1863). Sistnevnte var far til apotekeren Salomon Meyer von Trier (1804–1894), forretningsmannen Adolph Meyer Trier (1817–1889) og legen Frederik Jakob Trier (1831–1898).

Schalom Seligman Triers sønnesønn var høyskolemannen Ernst John von Trier (1837–1893), hvis morfar var M.L. Nathanson. Han etablerte Vallekilde Højskole. Ernst Trier fikk med sin andre hustru, Julie Marstrand, fem barn:

Ingeborg Trier (1868–1904),

Sigrid Trier (1871–1954), gift med Povl Hansen, som etterfulgte Ernst Trier som forstander for Vallekilde Højskole.

Gudrun Trier (1877–1956), gift med arkitekten Ejvind Mørch

Esther Trier (1881–1967), gift med arkitekten Jep Fink.

Ernst Triers sønn, maleren Troels Trier (1879–1962), var i ekteskap med Karen Dal far til fire barn, deriblant malerne Ernst Trier (1920–1979) og Niels Holmer Trier (1916–1999), som var gift med Aase Frederiksen og ble far til tre barn, herunder musikeren og kunstneren Troels Trier (født 1940) og gitaristen Lars Trier. Maleren Ernst Trier giftet seg for andre gang med Else Petersen. De hadde to døtre.

Musikeren Troels Trier var gift med Dea Trier Mørch og er far til musikeren Tobias Trier (født 1973) og forfatteren og billedkunstneren Sara Trier (født 1975). Journalisten Lars Trier Mogensen er gift med Sara Trier og har etter henne tatt mellomnavnet Trier.

Referanser
----------

Kilder
------

* Familien Merch i Ferslev-Gunderup
* Oversikt over andre Merch/Mørke-slekter i nord-jylland
* *Den Store Danske*
* *I Kunst*
* *American biografisk militært personell*

Litteratur
----------

* Inuk Luplau Janssen, *Mendel Levin Nathanson og hans familie*, København 1960.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
Trifels-festningen
**Trifels-festningen** (tysk *Reichsburg Trifels*) er en middelalderfestning som ligger på 500 meters høyde i nærheten av den lille byen Annweiler i Palatinate i Tyskland. Den ligger på en høyde av et berg bestående av rød sandstein som er delt i tre. Selve navnet «Trifels» betyr *trefoldig*. Festningen er på toppen av *Sonnenberg*, og begge sider av de andre to berghøydene er det også festningsruiner av henholdsvis Anebos og Münz.

Trifels og deler av bergetTrifels-festningen er en av de mest populære turiststedene i dagens Palatinate. Kopi av de keiserlige regalier (Reichskleinodien) fra Det hellige romerske rike av den tyske nasjon kan bli sett her.

Kopier av de keiserlige kronjuvelene ved Trifels.
Trifels-festningens hall.Festningen ble første gang nevnt i et dokument fra 1081. På 1100- og 1200-tallet ble det et oppbevaringssted for keiserens kronjuveler. Festningen er kjent for å være stedet hvor den engelske konge Rikard Løvehjerte ble holdt fange etter han kom tilbake fra korstog. En periode på tre uker er godt dokumentert, fra 31. mars til 19. april 1193. Han kan dog ha sittet her lengre, kanskje inn i 1194.

Ved avslutningen av Huset Hohenstaufen på slutten av 1200-tallet mistet festningen sin betydning. I 1410 ble det overført til hertugdømmet Palatinate-Zweibrücken. I 1602 ble det rammet av lynet og det ble siden forlatt. Med tiden forfalt festningen mer og mer. Kongedømmet Bayern fikk satt i gang restaurering i 1841 og i 1866 ble velferdsforbund for festningens bevarelse opprettet. I 1935 ble det gjort utgravninger foran hovedtårnet. I 1937 ble det oppgradert til «nasjonalt konsekrasjonsted». Nye bygningsarbeider ble satt i gang i 1938, men det nye palasset var ikke en historisk realistisk rekonstruksjon. Etter den andre verdenskrig kom nye utbedringer i gang fra 1954 med byggingen av slottsforvalterhus og en ytre ringmur. Arbeidet fortsatte inn i nyere tid.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trifels Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Reichsburg Trifels – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Trifelsland, informasjon om festningen
* Live-Bilder vom Trifels mit den aktuellen Wetterverhältnissen
* Panorama-bilder fra Trifels

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Deir ez-Zors hengebro** var en sykkel- og gangbro som krysset Eufrat i byen Deir ez-Zor i det nordøstlige Syria. Den forbandt byens hoveddel på Eufrats sydbank med den østlige delen på nordbanken.

Historie
--------

Broen ble oppført i 1927 under Det franske mandatet for Syria og Libanon (1920−1941), og var den gang byens eneste bro over Eufrat. Den var 467 m lang, 4,5 m bred og 36 m høy, og hadde fire pyloneer hvorav to sto på elvebredden, mens de to andre hvilte på små øyer. 

Det tok seks år å ferdiggjøre broen, og flere liv skal ha gått tapt under konstruksjonen. I 1947 fikk broen lys, hvoretter den frem til 1980 ble brukt til biltrafikk.

Broområdet ble brukt rekreativt av byens beboere, og ungdommen hoppet gjerne fra broens høyeste punkt og ned i vannet for å vise sine kunster. Ved inngåelse av ekteskap var det tradisjon at byens befolkning ledsaget bruden over broen.

I 2013 ble broen ødelagt i kampene mellom regjeringsstyrkene og Daesh.

Referanser
----------

1. 1 2  «*Three years have passed since the destruction of the Deir Ezzor suspension bridge (Al-jeser Al-moa’alaq)*, en.deirezzor24.net. Besøkt 11. desember 2016». Arkivert fra originalen 22. desember 2016. Besøkt 11. desember 2016.
2. ↑  *Deir Ezzor*, newsdeeply.com. Besøkt 11. desember 2016
**Trier domkirke** (tysk: *Hohe Domkirche St. Peter zu Trier*) i byen Trier i Rheinland-Pfalz er Tysklands eldste kirke.

Kristendommens historie i Trier strekker seg tilbake til 200-tallet, og allerede mot slutten av århundret fantes det en biskop for området. Sannsynligvis var det på stedet også bygget et menighetshus, men det er usikkert hvor dette var plassert. Byggingen av den første kirken på stedet ble påbegynt etter at Konstantin den store (romersk keiser 306 – 337) i 313 innførte religionsfrihet i området. Arkeologiske utgravninger og myntfunn viser at en basilika var under oppføring i år 315. Kirken har i de 1 700 årene som er gått siden den første byggingen, tilnærmet uavbrutt vært samlingssted for den kristne menighet i området og dessuten sete for biskopen i Trier. 

Domkirken ble i 1986 oppført på UNESCOs verdensarvliste som del av Verdensarvsteder i Trier og Igel. Den er også er vernet som kulturminne etter Haagkonvensjonen av 1954.

Kirken ligger i umiddelbar tilknytning til Vår Frue kirke som også er oppført på verdensarvlisten.

Bildegalleri
------------

* Detalj fra det såkalte vestverket, oppført under karolingertiden.Detalj fra det såkalte vestverket, oppført under karolingertiden.
* Interiørbilde, siktretning mot høyalteret (østlig retning).  Foto: Berthold WernerInteriørbilde, siktretning mot høyalteret (østlig retning).  Foto: Berthold Werner
* Barokk stukkatur i vestkoret.  Foto: Han WangBarokk stukkatur i vestkoret.  Foto: Han Wang

Referanser
----------

1. 1 2  «Rhenland-Pfalz' sekretariat for verdensarven i denne delstaten.». Arkivert fra originalen 2. mai 2013. Besøkt 28. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cathedral of St. Peter (Trier) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kirkens historie. Internettsiden til Rheinland-Pfalz' sekretariat for verdensarven (på tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***Insuetaspis*** er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én art.

Utseende
--------

En ganske stor (40-50 millimeter), bred trebukk, en av de største artene i Mallaspini. Kroppen er ganske blank og litt bronseaktig brunlig. Antennene er kraftige, noe lengre enn kroppen hos hannen og noe kortere hos hunnen. I alle fall de midtre leddene har en fiolett glans. Hodet er firkantet, minst så langt som bredt, med en bred, V-formet midtfure i pannen. Fasettøynene er ganske små og sitter langt framme på hodet. Kjevene er ikke forstørrede. Pronotum er omtrent trapesformet med en lang, skarp pigg litt foran bakhjørnet på hver side. Scutellum er nokså stort, trekantet, med flekker av påfallende, lysgul bestøvning. Dekkvingene er rundet tilsmalnende bakover, med skarpt markerte, rettvinklede "skuldre", uten opphøyde ribber. Beina er forholdsvis kraftige.

Levevis
-------

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mellom-Amerika (Nicaragua, Costa Rica, Panama).

Systematisk inndeling
---------------------

Arten har vært plassert i flere ulike slekter, vanligst i *Pyrodes*. Det finnes en lang rekke synonymer for denne påfallende og variable arten.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
						* Stammen Mallaspini Thomson, 1861
							+ Slekten *Insuetaspis* Galileo & Martins, 1992
								- *Insuetaspis paradoxa* (Bates, 1869)

Kilder
------

* Liste over artene
* Prioninae of the World - *Insuetaspis paradoxa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Insuetaspis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Insuetaspis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Narkotikalisten** var en norsk forskrift hjemlet i legemiddelloven. Forskriften oppførte de stoffer, droger og preparater det til enhver tid var straffbart å fremstille, forhandle, besitte og bruke uten resept eller annen lovlig adkomst. Disse ulovlige stoffene og deres salter og derivater ble regnet som narkotika i juridisk betydning.

Statens legemiddelverk (underlagt Helse- og omsorgsdepartementet) hadde fullmakt til å føre opp nye stoffer på listen, og manglende kjennskap til nyoppføringer var ikke grunnlag for straffrihet. Det juridiske grunnlaget og retningslinjen for listen og Helsedirektoratets avgjørelser lå i to FN-konvensjoner: Narkotikakonvensjonen av 1961 og Konvensjonen om psykotrope stoffer av 1971.

Narkotikalisten ble opphevet i 2013 da narkotikaforskriften trådte i kraft.

Se også
-------

* Narkotikalovbrudd
* Rusmiddel

Referanser
----------

1. ↑  § 21 annet ledd

Eksterne lenker
---------------

* Narkotikalisten, Lovdata.no
* Legemiddelloven, Kap. VII. Narkotika m.v. Lovdata.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Gaspésie-Îles-de-la-Madeleine markert med rødt
**Gaspésie–Îles-de-la-Madeleine** er navnet på den østligste administrative regionen, eller fylket, i provinsen Québec i Canada. Regionen er satt sammen av Gaspé-halvøya og øygruppa Îles de la Madeleine. Regionen består av 53 kommuner, samlet i fem såkalte MRC, eller regionale kommuner.

Geografi
--------

Gaspésie-Îles-de-la-Madeleine ble opprettet 22. desember 1987, og består av to ulike geografiske enheter. Gaspéhalvøya, som på fransk ofte også kalles Gaspésie, og øygruppa Îles de la Madeleine (Engelsk: Magdalen Islands). Gaspésie utgjør 20 223 km², noe mindre enn Nord-Trøndelag, mens Madeleine-øyene utgjør 202 km², litt under halvparten av Oslos areal. Det meste av halvøya utgjøres av kupert ås- og fjellandskap, og 80% er skogkledd, for det meste med barskog. Langs kysten og i elvedalene drives det en del jordbruk, og befolkningen bor nesten i sin helhet i små lokalsamfunn langs kysten. Noen steder finnes det også gruvedrift. Næringsveiene er preget av fiske, skogbruk og reiseliv. 

Den etniske og språklige sammensetningen er dominert av franskspråklige. I Gaspésie regner de fleste seg som *québecois*, men noen regner seg også som tilhørende den franskspråklige etniske gruppa *acadiens*, akadierne. Mindre grupper av engelskspråklige holder til i lokalsamfunn på sørkysten av Gaspé-halvøya og på Madeleine-øyene. På Gaspé-halvøya holder også micmacfolket til, den opprinnelige urbefolkninga, i to reservater og et lokalsamfunn. På grunn av svakt næringsgrunnlag går befolkningen gradvis tilbake, noen som skyldes sterk avhengighet av primærnæringene og store sesongvariasjoner i behovet for arbeidskraft.

Befolkning
----------

* Folketall: 96 924 (2001)
* Areal: 20 272 km²
* Befolkningstetthet: 4,8 hab./km²
* Fødselshyppighet: 6,6 ‰ (2004)
* Dødelighet i befolkninga: 8,8 ‰ (2003)

*Kilde: Institut de la statistique du Québec*

Språk i hjemmet

* Fransk, 89,7 %
* Engelsk, 9,2 %
* Fransk og engelsk, 0,7 %
* Andre, 0,4 %

Eksterne lenker
---------------

* Kart
* Portal for Gaspésie-Îles-de-la-Madeleine
* Turistregion|Gaspésie Arkivert 15. februar 2006 hos Wayback Machine.
* Turistregion|Îles-de-la-Madeleine Arkivert 13. februar 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Levanterskyer danner seg på østsiden av Gibraltarklippen.
**Viento de levante** eller **levanter** viser til en østlig vind som blåser vest i Middelhavet og er et eksempel på en «gapvind».

Beskrivelse
-----------

Vinden oppstår sentralt i Middelhavet eller rundt Balearene og blåser vestover og gjennom Gibraltarstredet hvor den blir ekstra kraftig. Vinden fører er fuktig og fører med seg tåke og nedbør på østsiden av sundet, men er tørr på vestsiden, siden fuktigheten faller ned som regn i fjellene mellom Algeciras og Tarifa. Vinden er kjent for å skape skyformasjoner over Gibraltarklippen. Levantervinden kan oppstå til alle tider av året, men oftest fra mai til oktober.

Gibraltarstredet
----------------

I Gibraltarstredet fører vinden til en kraftig gapvind som kan være farlig til sjøs, særlig når vinden blåser mot tidevannstrømmene. Gibraltarstredet er bare om lag 15 km på det smaleste og 55 km langt, og stredet er omgitt av forholdsvis høye fjell. Vinden kan nå en styrke på 10 til 20 m/s og er kraftigst vest i sundet. Høytrykkene i området fører ofte til vertikalt stabile luftlag i området, og dette medvirker til kraftigere vind gjennom stredet. Under slike forhold kan vinden gå fra nesten stille i Alboransjøen til sterk kuling på vestsiden av sundet.

Navn
----

Navnet på vinden kommer fra *levante* (spansk for «øst») og viser til hvor vinden kommer fra. Det motsatte til levante er *poniente* (spansk for «vest»).

Se også
-------

* Borene
* Mistralvinden
* Sjirokko

Eksterne lenker
---------------

* Lokale middelhavsvindar Arkivert 22. september 2007 hos Wayback Machine.
* Navn på vinder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Norge
-----

I norsk straffeprosess er en **siktelse** et foreløpig anklagedokument mot en person som påtalemyndigheten antar har begått en straffbar handling. Det er bare påtalemyndigheten som kan beslutte å sikte en person. Siktelsen skal henvise til en lovbestemmelse, og et faktisk grunnlag. Den mistenkte får automatisk stilling som siktet også dersom det er besluttet eller foretatt pågripelse, ransaking, beslag eller lignende forholdsregler rettet mot ham/henne. Reglene om når en person anses siktet finnes i straffeprosessloven § 82.

Statusen som siktet gir en del prosessuelle rettigheter som en mistenkt ikke har. Blant annet har siktede alltid rett til å la seg bistå av forsvarer, han har rett til innsyn i saksdokumentene og han har rett til å bli varslet om rettsmøter og til å være til stede i disse. En siktet person har ikke plikt til å forklare seg – verken overfor politiet eller overfor retten – og han kan heller ikke straffes for å ha gitt en uriktig forklaring om egne forhold. Legger han skylden på andre, kan han straffes for falsk anklage.

Danmark
-------

I Danmark har politiet rett og plikt til å reise siktelse hvis det anmeldes eller konstateres en overtredelse av straffeloven. Forutsetningen er at det kan utpekes en mulig gjerningsmann, og at det er begrunnet mistanke mot denne personen. Siktelsen er derfor en påpekning av at mistanken er rettet med en viss styrke mot denne bestemte personen.

Siktelsen betraktes i Danmark som det første leddet i en rettslig forfølgelse av den mistenkte, og derfor utløser den en lang rekke følger som er regulert gjennom rettssikkerhetsgarantier, som i Danmark er formulert i retsplejeloven.

Det dreier seg om regler for den rettmessige bruk av

* Varetektsfengsling
* Forsvar
* Avhør
* Anklageskrift

Etter at politiet har etablert det nødvendige bevismateriale, tar den danske påtalemyndigheten stilling til om siktelsen skal frafalles eller om den skal opprettholdes. Før innledningen av strafferettssaken endres siktelsen i såfall til en anklage (også kalt *tiltale*), som danner grunnlaget for rettergangen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
***Vier um die Frau*** er en tysk stumfilm fra 1921, regissert av Fritz Lang.

Handling
--------

Harry Yquem er en velstående eiendomsmegler. Han forkler seg for å kjøpe et smykke til sin kone Florence (spilt av Carola Toelle) fra Upton (spilt av Rudolf Klein-Rogge) med falske penger. Han møter en mann som han tror han kjenner igjen som en tidligere elsker av Firenze, før hun hadde giftet seg med Harry. Dette var Werner Krafft som hadde returnert til storbyen etter flere år, og som nå er på leting etter sin tidligere elskerinne Florence. Men fordi han sliter økonomisk, oppsøker han tvilling-broren sin William Krafft for å be om penger.

Yquem tror at William er Werner, og sørger for at hans fortrolige Meunier holder et øye med det han tror er William. Sendere sender han en falsk melding til det han tror er William om at Florence angivelig ønsker å møte ham, hvorpå William kjører hjem til Yquem-huset. En bevæpnet Yquem følger etter ham, i håp om å oppdage ham og hans egen kone sammen. Werner Krafft har forgjeves forsøkt å finne igjen broren sin William. Samtidig har Upton oppdaget Yquems betalinger med falske penger, Upton og assistenten hans ønsker derfor å kidnappe Firenze for å presse løsepenger fra Yquem. Alt disse forviklingene fører til en rekke uforutsette problemer for alle involverte.

Skuespillere
------------

* Hermann Böttcher
* Carola Toelle som Florence Yquem
* Lilli Lohrer
* Ludwig Hartau som Harry Yquem
* Anton Edthofer som Werner Krafft
* Robert Forster-Larrinaga som Meunier
* Lisa von Marton som Margot

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 1. juli 2016.
2. ↑   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
3. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 18. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vier um die Frau* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *Vier um die Frau* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Vier um die Frau* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Vier um die Frau* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Vier um die Frau* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Vier um die Frau* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
For andre personer som heter Hans Cappelen, se Hans Cappelen.

**Hans Cappelen** (fullt navn: Hans Johan Zeier Cappelen, men han brukte bare Hans Cappelen) (født 12. juni 1910 på Hamar og død 17. juli 1986 i Oslo) var en norsk jurist, motstandsmann, sosialrådmann og politiker (A).

Utdannelse og yrkesliv
----------------------

Hans Cappelen ble cand.jur. 1937. Etter illegalt motstandsarbeid måtte han i 1943 flykte fra nazistene i Oslo, og han ble sekretær i det norske Sosialdepartementet i London til 1945. Han var sekretær og konsulent i Sosialdepartementet i Oslo 1945-48, sekretær for Arbeiderpartiets stortingsgruppe 1948-50, byråsjef i Sosialdepartementet 1951 og sosialrådmann i Oslo 1951-72.

Politisk
--------

Han var medlem (A) av Oslo bystyre 1946-51 og formann i Norges Sosialforbund 1958-68.

I en omtale av ham i Dagbladet 19. juli 1972 står det at «Hans kraftige og til dels meget kontante argumentasjon har skaffet ham betydelig innflytelse over formannskap og bystyre. ... Politisk er Hans Cappelen den helt typiske sosialdemokratiske akademiker. Aktiv fortid i Mot Dag i 30-åra, seinere ansvarlig og meget dyktig administrator. ... En av det sosialdemokratiske Velferds-Norges ideologer.»

I Flyum og Wangens bok *Rinnans testamente* (2007) bringes videre nazisten Henry Rinnans lite troverdige påstander om «kommunisten advokat Hans Cappelen» som vanskelig kan ha vært en annen enn Hans Johan Zeier Cappelen.

Familie
-------

Hans Cappelen var sønn av den konservative overrettssakfører Hans Blom Cappelen (1879–1965), Hamar, og ektefellen Erna Margrethe Zeier (1877-1967). De hadde også sønnene Andreas (Zeier) Cappelen og Johan Zeier Cappelen. De tilhørte Skiensgrenen av den norske slekten Cappelen.

Hans Cappelen var gift første gang med Margot Schaefer (1913–1990) og andre med Eddie Weyergang Ellefsen (død 2012). Han har i første ekteskap barna Margrete og Tore Cappelen.

Litteratur
----------

* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008, side 112

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Sikt- og sakefallsretten** er den rett som tilkom en føydalherre til å stille en lovbryter til rette (sikte ham) og til å putte idømte bøter/boslodd (sakefall) i egen lomme. 

Sikt- og sakefallsretten er nær knyttet til «hals- og håndsretten», som var adelens rett til å fange forbrytere, reise tiltale og gi dom. Hals- og håndsrett ble innført i Norge ved adelsprivilegier i 1646, men på grunn av liten adel i eneveldetiden fikk aldri hals- og håndsretten noe stor rolle i Norge. 

I 1666 ble krongodset i Nord-Norge forpaktet til privatpersoner og dermed var sikt- og sakefallsretten bortforpaktet eller overdratt til private i stor utstrekning helt til unionen med Danmark ble oppløst, men selv om sikt-og sakefallsretten for private formelt sett falt bort etter overgang til den svensk-norske unionen i 1814 levde rudimenter videre frem til siste halvdel av forrige århundre. Grunnloven forbyr sakefall som består av jord eller boslodd (§ 104).

Kilder
------

* Norsk historisk leksikon: Hals- og Håndsrett
* Norsk historisk leksikon: Sakefall
**Norge digitalt** er et bredt samarbeid mellom virksomheter som har ansvar for å fremskaffe stedfestet informasjon og/eller er store brukere av slik informasjon. Partene i Norge digitalt får tilgang til et bredt spekter av hverandres geografiske data og tjenester, bl.a.:

* FKB-data fra Geovekst-samarbeidet og fra de største bykommunene (vektordata til bruk i målestokk 1:500 til 1:30 000) (dvs. alle landets kommuner)
* Nasjonale kartdataserier fra Kartverket (vektor- og rasterdata til bruk i målestokk 1:25 000 og mindre)
* Digitale terrengmodeller (DTM)
* Vegdatabaser
* Administrative inndelinger
* Stedsnavn
* Flyfoto (ortofoto) og satellittbilder
* Eiendomsinformasjon (matrikkelen)
* Sjøkart og dybdedata
* Posisjonsstjenester (CPOS og DPOS)
* Data fra Norsk Polarinstitutt over Svalbard og Jan Mayen
* Plandata som kommuneplaner, reguleringsplaner mv.
* Temadata om mange forhold, f.eks. bonitet, biomangfold, naturvernområder, kulturminner, vassdrag, meteorologi, fiskeri, reindriftens arealbruk og befolkningsdata

Kartverket er koordinator
-------------------------

Kartverket koordinerer og leder samarbeidet både nasjonalt og på fylkesnivå. Dette omfatter ansvaret for den samlete nasjonale organiseringen, å følge opp avtaler om deltagelse og andelsfinansiering, samt videreutviklingen av samarbeidet i dialog med Samordningsgruppen for geografisk informasjon.[]

Kartverket har ansvaret for nettportalen Geonorge som formidler data mellom partene over Internett.[]

Om Norge digitalt-samarbeidet
-----------------------------

Ved utgangen av 2015 var det registrert flere enn 600 parter i Norge digitalt.

Samarbeidet har sin forankring i Stortingsmelding nr. 30 (2002-2003), «Norge digitalt» - et felles fundament for verdiskaping. Samarbeidet omfatter i hovedsak offentlige virksomheter som kommuner, fylkeskommuner, energibedrifter og nasjonale virksomheter.

Referanser
----------

1. ↑  Fra www.geonorge.no Arkivert 24. juli 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Oversikt over parter
3. ↑  miljødepartementet, Klima- og (17. oktober 2006). «St.meld. nr. 30 (2002-2003)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 19. mai 2016.
**Gudmund Olav Beitland** (født 9. desember 1940 i Stjørdal) er en norsk general, offentlig tjenestemann og politiker for Høyre. Han var ordfører i Malvik kommune 2003–2007.

Han er utdannet offiser og sivilingeniør fra Krigsskolen og Militärhögskolan. Han har også gått NATO Defense College. Beitland har vært bataljonssjef og sjef for stående bataljon i Nord-Norge, sjef for operasjonsstaben i Forsvarskommando Nord-Norge, sjef for Finnmark landforsvar, sjef for operasjonsstaben ved Forsvarets Overkommando 1989–1990 og sjef for Distriktskommando Trøndelag 1990–1996. Han har generalmajors grad.

I 1996 gikk Beitland over i sivile stillinger, først som fylkesrådmann i Sør-Trøndelag fylkeskommune 1996–2000, senere som stabssjef i Sør-Trøndelag fylkeskommune og seniorkonsulent i et rekrutteringsselskap.

I 2003 ble Beitland valgt til ordfører i Malvik kommune med stemmene fra Høyre, Fremskrittspartiet og Malviklista (Senterpartiet, Venstre og Kristelig Folkeparti). Det viktigste politiske målet var balanse på kommunebudsjettet, så kommunen kom ut av ROBEK, noe som ble oppnådd. Norturas etablering i kommunen og oppussing av Vikhammer skole skjedde også i denne perioden. Beitland stilte ikke til gjenvalg som ordfører i 2007.

Han har blitt tildelt Forsvarsmedaljen og den amerikanske Legion of Merit.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Mollan, Aud (9. desember 2000). «Jubilanter». *Adresseavisen*: 19.
3. ↑  Mollan, Aud (9. desember 2010). «– Økonomien, Nortura, skolen». *Adresseavisen*: 42.
4. ↑  Fordal, Roar A. (26. juli 2007). «Trer av for å reise». *Trønder-Avisa*: 42.

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
Sikringen på en håndgranat. Tennmekanismen kan ikke utløses uten at at splinten som henger i ringen er trukket ut.
**En sikring** er en mekanisk innretting som hindrer maskineri i skade operatøren eller andre. Normalt vil en sikring koble ut kraftkilden fra maskineriet eller blokkere bevegelige deler. Slike sikringer finnes vanligvis på maskineri som trykkluftbor, våpen, slåmaskiner og andre innrettninger som har en sterk kjemisk eller elektrisk kraftkilde. Noen ganger kan slikt maskineri ha flere former for sikringer, som kombinasjon av jording og sikring på trykkluftbor. Særlig maskiner med høyt omdreiningsmoment, som sirkelsager blir noen ganger utstyrt med sikringer som stopper bevegelige deler.

Sikringen kan være en separat bryter som må vris om eller slås på, eller en del av håndtaket, slik at operatøren må være korrekt posisjon i forhold til maskineriet før det kan startes/avfyres. Et beslektet fenomen er dødmannsknapp, som vil kutte krafttilførselen til maskineri.

Se også
-------

* Sikring (skytevåpen)

Referanser
----------

1. ↑  «Best Practice». Safetyquarry.com. 2006. Besøkt 23. november 2015.
2. ↑  Kirby, Ian (1998). *The Accurate Table Saw*. Cambium Press. s. 10–11. ISBN 978-0964399952.
3. ↑  «How to Replace a Mower Safety Switch». Sears parts direct. Besøkt 23. november 2015.
**Vidyapati** Thakur (født 1352? i Madhubani i Bihar, død 1448?) var en indisk forfatter som skrev religiøse dikt og sanger på maithili. Navnet hans er dannet av to sanskritord: *Vidya* for kunnskap og *Pati* for mester, altså en vismann; han er også kjent under tilnavnet *Maithil Kavi Kokil* (maithilis diktergjøk). Han skal ha vært tilknyttet hoffet til kong Shiva Singh og dronning Latchima Devi, inntil hoffet i 1406 ble brutt opp og kongen måtte flykte som følge av en islamsk invasjon. Vidyapati skal etter dette ha flyktet til Nepal.

Hans forfatterskap utspant seg i en tid da moderne språk som bengali, oriya og maithili var i ferd med å finne sin form, og hans betydning i denne prosessen har blitt sammenlignet med Dantes for italiensk og Chaucers for engelsk. Han har hatt stor betydning for senere diktere og er blitt mye imitert. 

I sin kjærlighetsdiktning følger han tradisjonen i vaishnavismen og arven fra Jaydebs *Gitagobinda*, og skildrer kjærligheten mellom Radha og Krishna. «Mens Radha hos Chandidas glemmer sin egen kropp for Krishna, smykker og sminker Vidyapatis Radha sin kropp uavlatelig. Smerten er størst hos Chandidas; leken og ynden er størst hos Vidyapati.»

Han har også skrevet tilbedelsessanger rettet mot Shiva. Legendene om Vidyapati forteller at Shiva fant behag i sangene, og oppsøkte ham for å bo i hans hus som tjeneren *Ugna*. I tillegg skrev han også etiske tekster, historie og geografi, og selvbiografien *Vibhāgasāra*.

Noen av hans tekster er utgitt på norsk i antologien *Bengalske sanger*, 2005.

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Wera Sæthers innledning til *Bengalske sanger*, 2005

Eksterne lenker
---------------

* Poetry Chaikhana, Sacred Poetry from Around the World
* youtube.com Sang av Vidyapati fra filmen *Kakhan harb dukh mor*, 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
Bønder fra Greidung i Erdalen arbeider med å senke vannstanden i Erdalselva tidlig på 1900-tallet.  Foto: Knut A. Aaning /Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane 
Brudepar og bryllupsgjester i Stryn.  Foto: Knut A. Aaning /Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane 
**Knut A. Aaning** (født 23. april 1880, død 1922) var en norsk fotograf 
fra Stryn. Han fikk opplæring i Bergen og fra rundt år 1900 arbeidet han i Oppstryn frem til han døde i 1922. 

Etter hans død ble negativsamlingen hans lagret i kjelleren i huset han hadde eid, for så å bli flyttet ut i revefarmen. På 1970-tallet endte den på søppelfyllingen. Av en negativsamling som sannsynligvis har bestått av mange tusen glassplater er kun
23 bevart. De tilhører Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane.

Referanser
----------

1. ↑   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 384885, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane
* (no) Knut A. Aaning i Fotografregisteret.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Knut A. Aaning – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
**Instone Air Line** var et tidlig britisk flyselskap fra 1919 til 1924. Sammen med andre private flyselskap i tiden, ble det absorbert av, og dannet Imperial Airways.

Historie
--------

**S. Instone & Company Limited**, et rederi etablert av Sir Samuel Instone hadde drevet en privat rute fra Cardiff via London (Hounslow Heath Aerodrome) til Le Bourget lufthavn siden 1919. I april 1920 ble det en offentlig rute mellom London og Paris under navnet **Instone Air Line**. I 1920 ble det første selskap som transporterte en veddeløpshest og 1. januar 1922 introduserte selskapet uniformer til sine piloter og stab. (Instone er antatt å ha gjort dette). Instone startet en London to Køln - Butzweilerhof Airport i mai 1922. London-Paris ruten ble nedlagt i oktober 1922 på grunn av konkurranse. I 1923 anbefalte en regjeringsoppnevnt komite at viktige britiske flyselskap skulle slå seg sammen og danne et finansielt sterkt selskap, og sette det istand til å foreta nødvendige utvidelser. Som resultat av denne anbefaling ble Imperial Airways dannet 1. april 1924 ved å overta materiell, stab og rutene til Handley Page Transport, Instone Air Line, Daimler Airway og British Marine Air Navigation Co Ltd.

Det foreligger en bok : *Early Birds - Air Transport Memories 1919-1924* av Alfred Instone (utgitt av Western Mail & Echo, Cardiff, 1938)

Ulykker og hendelser
--------------------

* I februar 1923 ble et fly tilhørende Instone skadet ved en ulykke på Saint-Inglevert, Pas-de-Calais, France.
* Den 13? august 1923 landet de Havilland DH.34 G-EBBW på Marden Airfield, Kent på grunn av brudd på et oljerør. Flyet ble reparert og returnert til Croydon.

Flåte
-----

de Havilland DH.18 which was loaned to Instone from 1921 to 1924 and named "City of Cardiff"
* Airco DH.4
* BAT F.K.26
* Bristol Type 47 Tourer
* Bristol Type 62
* de Havilland DH.18
* de Havilland DH.34
* Vickers Vimy Commercial
* Vickers Vulcan
* Westland Limousine

Referanser
----------

1. ↑  British Airways Museum archives. Sourced 25th Aug 2007.
2. ↑  «London Terminal Aerodrome». *Flight*. No. 15 February 1923. s. 296.
3. ↑  «British Air Travellers Increasing». *Flight*. No. 18 August 1923. s. 474.
**San Marino Calcio** er en sanmarinsk fotballklubb fra Serravalle. Klubben ble grunnlagt i 1960 som **S.S. Serenissema**. I 1973 slo klubben seg sammen med **S.S. Juvenes**, og skiftet navn til **A.C. San Marino** (*Associazione Calcio San Marino*), og senere til dagens navn.

Historie
--------

Klubben ble grunnlagt i 1960, av San Marinos fotballforbund for å få en profesjonell klubb til å representere republikken San Marino i den italienske ligaen. Klubben ble senere kjøpt av sanmarinske og italienske intreprenører.

San Marino Calcio er det eneste laget fra San Marino som får lov til å delta på et profesjonelt nivå i det italienske ligasystemet, men et annet lag fra San Marino, *A.C. Juvenes/Dogana*, spiller i amatørligaer i Italia.

Siden den sanmarinske fotballigaen er en amatørliga, er San Marino Calcio også det eneste profesjonelle klubben i republikken.
Laget spiller i Serie C2 etter å ha rykket ned i 2006–2007 season. Lagets farger er hvit og lys blå. 

San Marino Calcios sponsor er Alfa Lum, som også er sponsor av Coppa Italia.

Stadio Olimpico
---------------

Stadio Olimpico er San Marino Calcios hjemmebane i Serravalle og ble bygget i 1969. Den er også hjemmebanen til San Marinos herrelandslag i fotball og klubben A.C. Juvenes/Dogana. Stadio Olimpico har en kapasitet på 7000, bare sitteplasser.

Referanser
----------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juli 2011. Besøkt 1. juli 2017.
2. ↑  «Serie C2/B 2006-07 league table». www.soccerway.com. Arkivert fra originalen 24. august 2007. Besøkt 25. oktober 2007.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. september 2007. Besøkt 25. oktober 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Ruiner av en *insula* i nærheten av Kapitolhøyden og Aracoeli i Roma.
En insula fra 100-tallet ved havnebyen Ostia Antica
en **insula** (flertall: insulae) var en murleiegård for vanlige innbyggere i antikkens Rom og andre byer i Romerriket, mens domus, énfamiliehuset, var for den velstående overklassen. Ordet **insula** kommer fra latin og betyr opprinnelig øy, og blokkene var ofte store og bygd sammen så de kunne fylle et helt kvartal, nesten som en øy i byen.

Allmuen i Rom var trengt sammen på et relativt lite område, bymuren begrenset utvidelse på bakkenivå, og det var nødvendig å bygge tett og høyt for å få boliger til alle, dette ga også best inntjening for huseierne. Blokkene var gjerne oppført i flere etasjer, og kunne ha kommersielle virksomheter, som butikker og tavernaer, i første etasje og leieboere i rom og leiligheter i de øvre etasjene. De nederste etasjene var mest solid bygget, og inneholdt leiligheter for bedrestilte borgere. Disse leilighetene hadde pumpeanordninger som sørget for vannforsyning, mens leieboerne i de øvre etasjene måtte bruke offentlige vannkilder og avtreder.

Den romerske dikteren Martial refererte flere ganger til seg selv og andre fattige som måtte bo aller øverst i de dårligste rommene i leiegårdene. I et av diktene skriver han om en kjenning som måtte gå 200 trappetrinn for å komme hjem. Dette kan være en satirisk poets overdrivelse, men faktum er at flere keisere innførte lover som skulle begrense høydene på leiegårdene. Augustus bestemte at en insula kunne være maksimum 70 romerske fot høy, det vil si rundt 21 meter, eller minimum sju etasjer. Dette tyder på at denne høyden var overskredet mange nok ganger til å kreve en regulering.

En insula var som regel oppført av en huseier som ikke selv bodde i bygningen, men som var interessert i mest mulig profitt, og derfor bygget husene raskt og av til dels dårlige materialer. Et typisk eksempel på en slik hushai er Cicero, som eide et mangfold av insulae. Han skal ha vært kynisk og bare interessert i fortjeneste, ikke i leieboernes sikkerhet. Den romerske historikeren Strabon har beskrevet hvordan det gikk en endeløs strøm med leveranser av byggematerialer inn til byen, for å erstatte insulae, som stadig kollapset.

Det finnes bare en håndfull delvis bevarte insulae. Tre av dem hadde opprinnelig fire etasjer, én av dem hadde fem. De best bevarte blokkene er i Ostia Antica, Romas havneby ved Tiberens munning.

Referanser
----------

1. ↑  Gunnarsjaa, Arne (1999). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt forlag. s. 367. ISBN 8279350071.
2. ↑  «Insula | architecture». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 30. januar 2019.
3. 1 2  Aldrete, Gregory S. (2007). *Floods of the Tiber in Ancient Rome*. Johns Hopkins University Press. s. 105–108. ISBN 978-0801884054.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Insula – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Dr. Jeffrey A. Becker om insula på khanacademy.org Arkivert 4. februar 2019 hos Wayback Machine. Besøkt 3. februar 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Seán MacDermott** (født 28. februar 1883 født i Kiltyclogher i Leitrim i Irland, henrettet 12. mai 1916 i Kilmainham Gaol i Dublin) var en irsk nasjonalist og en av lederne for påskeopprøret i 1916. Han ble henrettet for sin rolle i dette. 

Macdermott het opprinnelig John MacDermott, men tok i bruk formen Seán MacDermott, som er en blanding av den engelske formen han ble født med og den irske som var Seán mac Diarmada.

Liv og virke
------------

Han fikk sin utdannelse hos Christian Brothers. I 1908 flyttet han til Dublin, og hadde da allerede vært involvert i den republikanske bevegelsen gjennom Sinn Féin, Irish Republican Brotherhood (IRB) og Conradh na Gaeilge. Han kom inn i IRBs øverste råd og ble organisasjonens sekretær. Sammen med IRBs økonomiansvarlige, Tom Clarke, styrte han i en periode organisasjonen, selv om det nominelt fantes en leder over dem. 

I 1910 ble han ansvarlig for den radikale avisen *Irish Freedom*, som han grunnla sammen med Bulmer Hobson og Denis McCullough. Kort tid senere ble han rammet av polio, og måtte begynne å gå med stokk. 

MacDermott ble i 1913 et av de første medlemmene av Irish Volunteers, og var sterkt involvert i arbeidet med å få Volunteers under IRBs kontroll. I mai 1915 ble han arrestert i Tuam i Galway under *Defence of the Realm Act* fordi han holdt en tale der han oppfordret til ikke å la seg verve til British Army. Han ble løslatt i september, og kom da inn i IRBs militærkomité, som planla påskeopprøret. Sammen med Clarke var MacDermott helt sentral i planleggingen. 

På grunn av sin funksjonshemning tok MacDermott i liten grad del i kampene under opprøret, men han var hele tiden ved hovedkvarteret i General Post Office. Etter overgivelsen klarte han nesten å unngå å bli gjenkjent gjennom å blande seg med en stor gruppe fanger, men han ble tilslutt pågrepet. Det ser ut til at han da allerede var dømt til døden in absentia som en av de som hadde signert påskeproklamasjonen. Henrettelsen ble utført ved skyting den 12. mai 1916. Den britiske offiseren som hadde gjenkjent ham ble senere skutt ned og drept i Cork på ordre fra Michael Collins under den irske uavhengighetskrig. 

Seán MacDermott Street i Dublin er oppkalt etter ham. Det samme gjelder MacDiarmada stasjon i Sligo og Páirc Seán Mac Diarmada, GAAs stadion i Carrick-on-Shannon.

Referanser
----------

1. ↑   opwdublincommemorative.ie[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Torbjørn Olsen** (født 10. november 1953) ble 9. november 2006 valgt til bispedømmeadministrator *sede vacante* for det katolske Tromsø stift. Han fungerte i denne stillingen frem til Berislav Grgic ble viet til ny biskop av Tromsø 28. mars 2009.

Han er utdannet cand. theol. ved Menighetsfakultetet i 1977 og virket i omkring et tiår som prest i Den norske kirke, bl.a. som feltprest. I 1989 konverterte han til Den katolske kirke. Han tok diplomgrad i katolsk teologi ved Johannes-Gutenberg-Universität i Mainz i 1991, og ble presteviet i Tromsø 8. september samme år av biskop Gerhard Goebel. Med sin avhandling *Die Natur des Militärordinariats* ble han første nordmann i nyere tid som tok doktorgraden i kirkerett (doctor in iure canonico) den 3. februar 1999 ved det pavelige universitetet Gregoriana i Roma.

Olsen har virket i forskjellige funksjoner i Den katolske kirke i Norge, og ble i 1998 generalvikar for Trondheim stift. 29. desember 2003 ble han utnevnt til pavelig æresprelat med tittel monsignore.

Litteratur
----------

* *Die Natur des Militärordinariats*, 1998, Berlin: Duncker & Humblot

Eksterne lenker
---------------

* Biografi for Torbjørn Olsen på katolsk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Personekvivalent** eller **personenhet** er et uttrykk fra kommunalteknikk, og er et uttrykk for kapasitet og belastning i vannforsyning, kloakkanlegg og avløpsrensing.

*Personekvivalent, pe:* Den mengde organisk stoff som brytes ned biologisk med et biokjemisk oksygenforbruk målt over fem døgn, BOF5 , på 60 g oksygen per døgn. Forurensningsforskriften

Personer har en del av sitt forbruk av vann og sitt bidrag av avløp der de bor, og en del på jobb eller skole. Derfor regnes en beboer som 0,8 pe, mens en arbeidsplass eller elev regnes som 0,2 pe.

Meierier, slakterier og andre virksomheter bidrar også med organisk stoff. Det samme gjør jord. Personekvivalent er derfor ikke det samme som person. Organisk stoff kan sedimentere i avløpsledninger for så å spyles ut når det regner. Mengden organisk stoff i avløpet varierer derfor.

For å beregne hvor mange personer som er knyttet til et avløpsanlegg, kan man regne at hver person bidrar med 1,6 gram totalt fosfor, tot P, pr døgn. Fosfor fra mennesker er i større grad enn organisk stoff løst, slik at mengden ikke varierer så mye med nedbør. Nitrogen (12 g pr. person og døgn) og koksalt (10 gram pr. person og døgn) kan også med forbehold brukes i slik beregning.

Vannforbruk i husholdninger beregnes til 130–180 liter per persondøgn; 

Avløpsrør og kummer er ikke så tette som man kunne ønske. I tillegg kommer en del feilkoblinger. Derfor er det vanlig at mengden avløpsvann er dobbelt så stor som vannforbruket skulle tilsi.

Også forbruk innenfor landbruk og industri kan omregnes til personekvivalenter.

Se også
-------

* Biologisk oksygenforbruk

Referanser
----------

1. 1 2  Vollen, Øistein (1989). *Kommunalteknikk 2: vann og avløp*. Oslo: Yrkesopplæring. s. 58, 61, 124. ISBN 8258505955.
2. ↑  Sigvaldsen, L. (1992). *Rensing av avløpsvann*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 17. ISBN 8200407357.
**Person** (gresk *prosopon*) eller **hypostase** (gresk ὑπόστᾰσις (*hypostasis*)) er i kristen teologi et begrep som særlig brukes for å beskrive de tre bestanddelene i Treenigheten, det vil si Faderen, Sønnen og Den hellige ånd. Det heter at Treenigheten er «tre personer i ett vesen», og at man tror på «Én Gud i tre personer». 

Enkelte kristne er forsiktige med å bruke dette begrepet, fordi det lett kan misforstås i og med at *person* normalt oppfattes som ensbetydende med *(menneskelig) individ*, noe som kan være vanskelig å forene med treenighetslæren dersom man ikke kjenner hele den teologiske utlegningen.

Begrepets opprinnelse
---------------------

Det opprinnelige begrepet er det greske *hypostasis* (ὑπόστᾰσις). Grunnbetydningen av ordet er «det som står under». Aristoteles og nyplatonistene brukte det for å beskrive en indre realitet, eller en tings objektive virkelighet. Tidlige kristne forfattere brukte det i betydningen «værende» eller «substansiell realitet», til tider sammenfallende med *ousia* («værende», «essens»). Det ble brukt slik blant annet av Tatian og Origenes, samt i anathemaene som ble vedtatt ved konsilet i Nikea i 325. Begrepet ble også brukt i sammensetningen «hypostatisk union», den teologiske forklaringen på hvordan to realiteter eller naturer kan finnes i ett individ. Både i gammelgresk og nygresk kan det også brukes med betydningen «eksistens». 

De kappadokiske fedre var sentrale i å klargjøre og standardisere terminologien. Formelen «tre personer i ett vesen» (tre hypostaser i en *ousia*) ble gjennom deres arbeid akseptert som den ortodokse treenighetsdoktrine. Vestlige teologer brukte noe tid på å akseptere dette, fordi hypostasis ble oversatt med *substantia* («substans»). De mistenkte derfor at den østlige læren var treteistisk, det vil si at den forkynte tre guder som virket i fellesskap, og ikke én gud som viste seg på tre forskjellige måter. Men fra midten av det 4. århundre hadde dette blitt klargjort, og begrepet var universelt akseptert. 

I forhold til treenighetslæren blir hypostasis gjerne forstått med samme betydning som gresk *prosopon*. Dette ble oversatt til latin *persona*, hvilket er bakgrunnen for det norske begrepet. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |