recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Josefine Biseth Engmann** (født 9. august 1998 i Oslo) er en norsk ishockeyspiller (løper) som spiller for Lillehammer Ishockeyklubb.

Karriere
--------

Engmann begynte å spille ishockey hos Manglerud Star. Hun har spilt for fler klubber i Oslo som klubbene Vålerenga Hockey, Jordal. Ellers har hun spilt for Narvik, Sparta Sarpsborg, og svenske MODO Hockey.

I 2022 fikk Lillehammer Ishockeyklubb et eget damelag i eliteserien for kvinner i Norge, Bambusa-ligaen. Første kaptein for laget var da Engmann, og laget hadde en stor andel unge spillere fra NTG Lillehammer. I sin første sesong, 2022-2023, ble Lillehammer seriemestere, med Engmann og hennes 70 poeng på 27 kamper.

Referanser
----------

1. 1 2   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 368041[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Josefine har spilt på guttelag store deler av livet: – Jeg måtte alltid jobbe ekstra hardt for å bevise at jeg fortjente plassen
3. ↑  – Det har vært helt sinnssykt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josefine Biseth Engmann – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Josefine Biseth Engmann – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Kristian Haugers orkester** var et orkester som spilte jazzmusikk og lettere musikk. Orkesteret var ledet av Kristian Hauger. Han hadde med seg Haakon Buntz, Kristian Sletmo, Thorleif Østereng, tp, Trygve Fjelddalen, tb, Egil Langbrecke, klarinett, altsaksofon, vokalist, Alf Malm, altsaksofon, Harald Barwin, tenorsaksofon, Øivind Bergh, vokalist, Arild Andresen, piano, Frithjof Svendsen, gitar Bjarne Daffinrud, kontrabass, Rolf Birkedal, trommer.

Kristian Haugers orkester sto for musikken da Sølvi Wang, fem år gammel, debuterte som radioartist på midten av 30-tallet på en radiosending fra Hotell Continental i Oslo.

Orkesteret spilte på debutplaten til Nora Brockstedt 21. februar 1945 da hun sammen med Oddvar Sanne, som Harmony Duo sang inn «Kanskje engang tilbake den kommer» / «Enn en gang skal fuglene synge». (Telefunken T-8340).

Nasjonalbiblioteket har et opptak fra 17. mars 1936 hvor orkesteret spiller *Mr. Rythm Man* av Glifford/Watts/Grady, et opptak fra Herman Records, HJCD 9001, P & C 2001. Gjengitt med tillatelse fra Sonor as og TONO.

Referanser
----------

1. ↑  «Rockipedia: Sølvi Wang». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 21. september 2015.
2. ↑  Ecult.no[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Jazzbasen Kristian Haugers orkester - lydeksempel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Storbritannia Storbritannias flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(1 pallplassering) 
*Per 13. mai 2018* |
| Europamesterskap |
| Bronse | 2018 Sveits’ flagg Ticino |  Sprint |
| Junior-VM |
| Sølv | 2010 Danmarks flagg Ålborg |  Sprint |

**Kristian Jones** (født 4. mars 1991) er en britisk orienteringsløper. Han representerer den norske orienteringsklubben Lillomarka OL. Han har først og fremst hevdet seg på sprintdistansen.

Karriere
--------

Jones tok sølvmedalje på sprint under juniorverdensmesterskapet i orientering i Ålborg i 2010. Han debuterte i verdenscupen i 2011. Hans første VM løp han i Vuokatti i 2013. Under VM i Sverige i 2016 tok Jones hele tre 4.-plasser. Han ble nummer fire på den individuelle sprinten og løp på Storbritannias lag som ble nummer fire både på stafett og sprintstafett. Høydepunktet i Jones' karriere kom under EM i sveitsiske Ticino i 2018. Da løp han inn til bronsemedalje på sprinten bak hjemmefavorittene Matthias Kyburz og Daniel Hubmann, som delte gullmedaljen etter å ha løpt på lik tid.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristian Jones – World of O Rediger på Wikidata
**Kristian Horn** (født 12. mai 1903 på Brandbu på Hadeland, død 28. april 1981 på Stabekk i Bærum) var en norsk botaniker og human-etiker, kjent som grunnlegger av Foreningen for borgerlig konfirmasjon i 1950 og Human-Etisk Forbund i 1956. Horn utviklet og navnga selv forbundets livssyn, humanetikken. Han ledet Human-Etisk Forbund i tyve år, fra 1956 til 1976, og skrev en rekke artikler og holdt foredrag om humanetikk. 

Horn vokste opp i et homogent, kristent bedehusmiljø på Hadeland, som sønn av landhandler Martinius Horn og Gina Kristoffersen. Som 16-åring kom han til den erkjennelse at han ikke trodde på «frelsen i Kristus». Som student i Kristiania valgte han å studere realfag (botanikk), og på Universitetet i Oslo møtte han i 1924 den ett år eldre zoologi-studenten Ester Lind Jynge. De giftet seg i 1932. Gjennom henne fikk han også tilgang til det meget omfattende biblioteket til Andreas Jynge, hennes far, og gjennom lesningen ble han styrket i overbevisningen om et annet ståsted enn den kristne tro. Da deres eldste barn ble født, i 1934, meldte de to seg ut av statskirken. Ingen av barna ble døpt.

Kristian Horn var vitenskapelig assistent ved Universitetets botaniske hage 1929 – 47, ble cand. real. i 1937 og var førsteamanuensis i botanikk ved Botanisk laboratorium 1947 – 70. Hans hovedarbeidsområde var plantenes cytologi. Han underviste også i naturfag ved Oslo offentlige lærerskole.

I en bok om Human-Etisk Forbunds historie beskrives Horns innsats for det human-etiske livssyn i Norge.

Han er far til Kari Noer, f. Horn, lege (1934 – 2013), Kjell Horn, Per Horn og Anne Horn. Kristian Horn var bestefaren til lege og samfunnsdebattant Morten Andreas Horn.

Referanser
----------

1. ↑  «Kristian Horn – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 20. januar 2017.
2. ↑  Se Paul Knutsen, *Livet før døden. Human-Etisk Forbund 1956-2006*, Humanist forlag, 2006, ISBN 82-92622-15-2

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**-** | **Leder i Human-Etisk Forbund**(1956–1976) | Etterfølger:**Levi Fragell** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Kristian IVs gate** (1-103, 2-100) er en gate i Kvadraturen i Kristiansand som ligger i bydelen Kvadraturen/Eg. Gaten har sitt løp fra Vestre Strandgate til Otra. 82 eiendommer er matrikulert til gaten. Den hadde tidligere navnet Fjellgaten.

Parallellgaten mot nord er Tordenskjolds gate, mot sør, Henrik Wergelands gate.

Gaten er den eneste i Kvadraturen som fortsatt har trehusbebyggelse i samtlige kvartaler langs gateløpet. I kvartalet mellom Kirkegata og Festninggaten ligger Stener Heyerdahls park. Forøvrig er det karrébebyggelse som dominerer gaten, med unntak av et par området som etter sanering av trehusbebyggelse brukes til parkering.

Gaten har sitt navn etter byen grunnlegger, og kongen ga oppdraget med å utarbeide en byplan til den danske ingeniøren Hans Jacobsen Schiørt. Hans plan for en by med kvadratur etter renessanseidealer er i hovedsak fulgt frem til i dag, men noen Schiørtsgate har byen imidlertid ikke.

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Alf Kristian Hovde** (født 6. desember 1903 i Vikersund, død 19. august 1969 samme sted) var en norsk langrenns- og kombinertløper som konkurrerte på 1920- og 30-tallet. Senere var han bakkesjef i Vikersundbakken.

Hovde ble nummer 4 på 30 km i Holmenkollen i 1927 og nummer 2 på 50 km samme sted i 1928. I 1930 tok han 4. plass på 17 km i VM, også det i Holmenkollen. Året etter ble han norgesmester på 30 km på Hamar. Samme år tok han sølvmedalje på 18 km under VM i Oberhof, og dessuten 5. plass på 50 km og 4. plass i kombinert. I OL i Lake Placid i 1932 ble han nummer 13 på 18 km. Han tok 4. plass på 18 km i Holmenkollen i 1934.

Kristian Hovde var medlem i komiteen som planla og fikk bygd Vikersundbakken. Senere sto han på for å få utbygd bakken som til slutt ble Nordens første og eneste skiflygingsbakke i 1966. Han drev Hovde Skifabrikk, som han overtok etter faren Alfred i 1938.

Kristian Hovde var bror til skihopperen Arne Hovde.

Referanser
----------

1. ↑  Skiflyvning Vikersund AS/Stiftelsen Vikersund Hoppsenter: Utredning om framtidig skiflyging i Norge Arkivert 4. juni 2006 hos Wayback Machine. (2005)

Kilder
------

* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6. s. 108
* Team Løver: Krestjans store femmil
* (en) Kristian Hovde – Profil og resultatoversikt hos FIS (langrenn)
* (en) Kristian Hovde – Profil og resultatoversikt hos FIS (kombinert)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristian Hovde – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Hovde – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Hovde – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Kristian Hovde – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Josef Manger** (født 26. mai 1913 i Bamberg, død 13. mars 1991) var en tysk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Manger ble olympisk mester i vektløfting under OL 1936 i Berlin. Han vant den tyngste klassen, tungvekt over 87,5 kg. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de tre foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen, Paris og Los Angeles. Vektløftkonkurransen besto av tre ulike løft, press, rykk og støt. Manger løftet sammenlagt 410,0 kilo, ny verdensrekord og 7,5 kilo mer enn sølvvinneren.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i vektløfting, tungvekt Nazi-Tysklands flagg Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josef Manger – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Josef Manger – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Josef Manger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Josef Manger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Peter Jacobsen** (født 4. mars 1954) er en amerikansk golfspiller på PGA-touren og Champions-touren. Han er en av golfsportens mer farverike personligheter og er derfor populær blant publikum.

Jacobsen er født i Portland i Oregon, og studerte ved University of Oregon. Han ble profesjonell i 1976 og vant sin første turnering på PGA-touren i Buick-Goodwrench Open i 1980. Han har syv seire totalt, og den siste kom 23 år etter den første. Han har spilt i Ryder Cup to ganger, i 1985 og 1995.

På Champions-touren vant han en *major*-turnering, U.S. Senior Open, det første året han deltok, i 2004. Året etter fulgte han opp med en ny *major*, Senior Players Championship.

Jacobsen har hatt to programmer på The Golf Channel: *Peter Jacobsen Plugged In* og *Peter and Friends*. Begge var diskusjonsprogrammer, men *Plugged In* hadde større variasjon og har hatt med band som Hootie and the Blowfish og Jacobsens eget band. «Jake Trout & the Flounders» var et band Jacobsen («Jake») startet sammen med Mark Lye og Payne Stewart midt på åttitallet.

Meritter
--------

### PGA-touren

* 2003: Greater Hartford Open
* 1995: Buick Invitational of California; AT&T Pebble Beach National Pro-Am
* 1990: Bob Hope Chrysler Classic
* 1984: Sammy Davis Jr.–Greater Hartford Open
* 1984: Colonial National Invitation
* 1980: Buick–Goodwrench Open

### Champions Tour

* 2005: *Senior Players Championship*
* 2004: *U.S. Senior Open*

### Ryder Cup

* 1985, 1995

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Peter Jacobsen – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Peter Jacobsen – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Peter Jacobsen – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
| Junior-EM i friidrett |
| Sølv | 2009 Novi-Sad | 4 x 400 meter |
| Junior-VM i friidrett |
| Bronse | 2008 Bydgoszcz | 4 x 400 meter |

**Niklas Zender** (født 28. august 1990) er en tysk friidrettsutøver. Han konkurrerer hovedsakelig på 400 meter, men også på 100, 200 og 800 meter.

Han deltok ved Junior-VM i friidrett 2008 vant Tyskland bronse på 4 x 400 meter. De andre løperne på det tyske laget var Pascal Nabow, Alexander Juretzko og Marc-John Dombrowski.

Året etter, ved Junior-VM i friidrett 2009 deltok han både på 4 x 400 meter stafett, sammen Benjamin Jonas, Sascha Eder og Marco Kaiser, og de vant her sølv bak Storbritannia (Louis Persent, Ross McDonald, Nathan Wake og Chris Clarke). Han deltok også på 400 meter individuelt, her kom han på 4.-plass med tiden 46,84.

Han deltok også ved Lag-EM i friidrett 2010 i Bergen, på 4 x 400 meter stafett.

På nasjonalt nivå er han tysk juniormester (U17) i 2007, juniormester innendørs i 2008 og juniormester i 2009. I 2008 fikk han også sølv på 200 meter i det tyske juniormesterskapet.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niklas Zender – World Athletics Rediger på Wikidata
* Profil hos Leichtathletik.de
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Et **leg** i dart er et enkelt spill, og de fleste dartkamper består av et minimum antall leg. Alternativt kan en kamp deles inn i sett, hvor hvert sett avgjøres av førstemann til 3 legs eller førstemann til 5 legs.

Start og slutt
--------------

Ved starten av hver leg har hver spiller eller hvert lag en poengsum på 501. Et leg er over når den ene siden har kommet ned til null ved å avslutte med å treffe en dobbel eller okseøyet. Hvis man spiller flere sett veksles det på hvem av spillerne som kaster først, ettersom det regnes som en fordel.

Kilder
------

* «Playing darts». Talk Darts. Arkivert fra originalen 2. april 2018. Besøkt 20. desember 2019.

| * v
* d
* r
Dart |
| --- |
| Glossar | 
* Oche
* Leg
* Sett
* Innertreff
* Gjennomsnittlig poengsum
* 9-dart

 |
| Spill | 
* 501
* Cricket
* Halve it

 |
| Organisasjoner | 
* British Darts Organisation
* World Darts Federation
* Professional Darts Corporation

 |
| Se også | 
* Delingen i dart (1994-2020)
* Darts world rankings
	+ PDC
* World Professional Darts Championship
	+ BDO
	+ PDC
	+ WDF

 |
*Se også hennes tante, poeten og sjefsbibliotekaren Valborg Platou*
**Valborg Stoud Platou** (født 15. oktober 1881 i Bergen, død 11. november 1960) var en norsk dommer.

Etter examen artium 1900 ved Aars og Voss' skole i Kristiania, ble hun i 1906 den åttende norske kvinne som tok cand.jur. hvorpå hun jobbet ett år ved sorenskriveren i Søndre Østerdalen fogderi. Fra 1911 var hun overrettssakfører i hovedstaden Kristiania, men kun noen måneder ettersom hun i 1912 ble sekretær i Arbeidsdepartementet og ble til 1926. Dog hadde hun i 1923 vært fire måneder som rettsskriver (kontorsjef) i lagmannsretten og i 1924 vært tre måneder tilbake som konstituert og edsvoren fullmektig i nevnte Søndre Østerdalen fogderi, der hun jo hadde vært femten år tidligere. Valborg meldte i 1926 overgang til Oslo overrett, der hun tok seg av klagesaker fra underretten. Den ble naturlig nok avskaffet i 1936, men hun hadde i 1927 gått over til Oslo byrett, der hun var ekstraordinær dommer i 1932 og i 1936 fikk fast jobb. Med dette var hun en av de første kvinner i Norge som fikk jobb som dommer. Hun jobbet helt til 1947 da hun ble pensjonist.

Hennes foreldre var jurist Carl Ludvig Stoud Platou (1841–1898) og Mette Marie Grüner Christiansen (1846-1927). Broren Carl Nicolai Stoud Platou (1885–1956) ble fylkesmann i Oslo og Akershus. Hun døde i 1960 ugift. —*Se forøvrig Platou for mer om farsslekta*

Referanser
----------

1. ↑  Valborg Stoud Platou i lokahistoriewiki.no.
2. ↑  S. H. Finne-Grønn (1953). *Slekten Platou i Norge og Danmark*. Det Mallingske boktrykkeri.  [2. utgave]
3. ↑  *Studentene fra 1900: biografiske oplysninger samlet til 25-aars-jubilæet 1925*. Oslo: Grøndahl & Søn. 1925.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Prestestranna Vel Vel Vel** var en folkemusikk-/visegruppe fra Drangedal bestående av blant andre Tom Jackie Haugen, som senere startet duoen Drangedal Bortforklaring. Gruppen var inspirert av irsk folkemusikk og laget i tillegg til egne låter norske versjoner av kjente irske sanger. Tekstene inneholdt underfundig humor med høy gjenkjennelsesfaktor. Deres mest kjente sanger var «Gunnar GT», «Kjell Smirnoff» og «Bestefars hevn». Flere av tekstene er senere oversatt til svensk av Billey Shamrock og Birger Björnestedt. 

Prestestranna Vel Vel Vel var aktive i perioden 1990 til 1996 og ga ut tre CD-er på Busk Records, samt eget TV-program på NRK. I 2008 kom samlealbumet *Prestestranna Ja, Vel Vel Vel* som i tillegg til tidligere utgitte sanger, inneholdt liveinnspillinger og nye innspillinger med Sean Cannon fra The Dubliners. I forbindelse med utgivelsen var Haugen og Cannon på turné i Telemark og omegn.

Diskografi
----------

* *Hæimomkring i Drangedal* (1992)
* *Bestefars hevn* (1993)
* *Så prøvær me åss litt på Ingri Bergman* (1995)
* *Radio special* (1999)
* *Prestestranna Ja, Vel Vel Vel* (2008) samlealbum

Eksterne lenker
---------------

* «Fortsatt billetter til historisk konsert» fra krageronett.no[*død lenke*]
***Marispelet***, ***Marispelet ved Rjukanfossen*** eller egentlig ***Maristigen*** er et musikalsk skuespill som siden 2005 har blitt oppført ved Rjukanfossen i Tinn kommune i Telemark. Stykket framføres i friluft på kanten av stupet ved fossen fire kvelder i juli og spilles av profesjonelle skuespillere og musikere sammen med lokale amatører og statister. Handlinga bygger på et lokalt sagn om den vakre gårdsjenta Mari som trosser både Rjukanfossen og den velstående faren Ulf Fosso for å møte fattiggutten Øystein.

Initiativet til Marispelet ble tatt av læreren Gro Synnøve Brekka, som også er leder for styret i stiftelsen Marispelet. I årene 2005 til 2012 var manus skrevet av dramatikeren og skuespilleren Veslemøy Haslund etter Henrik Bjerregaards nedtegnelse av sagnet fra 1822. Musikken var ved jazzmusikeren og komponisten Guttorm Guttormsen.

I 2013 og 2015 var manus og regi ved Morten Joachim, musikk av Vidar Ytre-Arne og Unni Boksasp. Fra 2016 manus ved Ida Høy og Thomas Bye, regi ved Ida Høy, musikk av Vidar Ytre-Arne og Unni Boksasp.

Det regulerte vassdraget ovenfor Rjukanfossen er vanligvis nesten tørrlagt, men i forbindelse med Marispelet blir det sluppet ut vann i fossen som tilsvarer normal vannføring.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Marit Kristine Bockelie** (født i Bodø den 9. oktober 1933) er en norsk billedkunstner og musiker (fløyte), oppvokst i Tromsø og bosatt i Oslo. Hun er utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole (1953–1956), Accademia di Belle Arti («Mosaikkakademiet») i Ravenna (1956–1959) og Statens kunstakademi (1960–1964). Hennes verker inkluderer mosaikk, tegning, akvarell, maling og grafikk. Hun har også illustrert flere bøker, med hovedvekt på utgivelser med tema fra Nord-Norge. Hun er representert i flere utstillinger, deriblant Nasjonalgalleriet.

Senere studerte hun utøvende musikk ved Instituto Verdi (fire år) og ved Norges musikkhøgskole med diplomeksamen 1977. Hun har spilt solo i flere orkestre og NRK.

I 1994 åpnet hun Skulpturlandskap Nordland. Hun skrev og illustrerte sin egen musikkbok *Marits egne drikkeviser* (Emilia forlag, 2001).

Bockelie ble i 2020 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for virket som kunster.

Utmerkelser
-----------

* Tromsø bys stipend 1954-57, Troms fylkes kulturstipend 1965
* Statens arbeidsstipend 1985 og Tegneforbundets stipend 1985.
* Petter Dass-medaljen 1984
* Troms fylkeskommunes kulturpris 1986
* Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden (2020)

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Marit\_Bockelie, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 8a883116-5460-4eae-a061-fbc7e76a9017, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 19. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* maritgalleriet.no

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Sandefjord Ungdomskorps** (SUK) ble stiftet 10. februar 1925. SUK er et tradisjonsrikt korps og har vært og er en av grunnpilarene i Sandefjord bys musikkliv i over 80 år. Korpset har idag en ren janitsjarbesetning, bestående av ca. 60 musikere.

Av tradisjonelle konsertoppdrag kan nevnes Nyttårskonserten i Hjertnes Kulturhus, arrangert av SUK hvert år siden 1983. SUK har også deltatt jevnlig under NM for Amatørkorps, som hvert år avholdes i Trondheim. Beste plassering er 3.-plass i Elitedivisjonen i 1997.

Dirigent
--------

Odd Terje Lysebo har vært Sandefjord Ungdomskorps sin dirigent
siden 1991. Han har en bred musikalsk bakgrunn, med blant annet
studier i teori og komposisjon med komponisten Antonio Bibalo, og i
direksjon med Øivin Fjeldstad, Igor Markevitsj og Frederick Fennell.
I dag er han en anerkjent dirigent i så vel Norge som resten av
Europa, USA og Canada. I Norge har han blant annet dirigert samtlige
forsvarsmusikkorps og er stadig benyttet som gjestedirigent både i
inn- og utland. Han har gjestedirigert i de fleste europeiske land,
bl.a. det berømte franske korpset "Musique de la Garde Republicain
de Paris". I USA har han dirigert bl.a."The United States Army Band",
"The United States Navy Band" og "The United States Army
Field Band".
Lysebo er også stadig benyttet som gjesteforeleser og
gjestedirigent ved flere universiteter i USA, blant annet ved
"Eastman School of Music", "Northwestern University", "St. Olaf
College", "Luther College" og "Concordia College".
Mye av sin tid har Odd Terje Lysebo viet samtidsmusikk.
Flere norske og utenlandske komponister har skrevet og tilegnet
musikk til ham. Han har dirigert flere verdenspremierer,
europeiske og norske uroppførelser av en rekke betydningsfulle
verk av komponister som bl.a. Yngve Slettholm, Karel Husa,
Warren Benson og Michael Colgrass.
Odd Terje Lysebo er født i 1949 og bor i Larvik. Han har
mottatt en rekke priser for sitt arbeid, bl.a. Larvik kommunes kulturpris,
Hedrum Sparebank Kulturpris og Orpheus Award for sitt arbeid
innen amerikansk musikkliv.

Eksterne lenker
---------------

* Sandefjord Ungdomskorps

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Ekspedisjonsbygningen ved Moelv stasjon på Dovrebanen ble tegnet av Arne Henriksen ved NSB Arkitektkontor og oppført i 1981.
**NSB Arkitektkontor** (senere kjent som **NSB Eiendom Arkitektkontoret**) var et norsk arkitektkontor som fungerte fra 1913 til 2000. Kontoret lå under Norges Statsbaner, senere NSB AS og var mer eller mindre alene ansvarlig for utforming av både stasjonsbygninger og andre bygg tilknyttet jernbanedriften. Arkitektkontoret ble opprettet på grunnlag av å få lavere prosjektkostnader som følge av at statsbanenes bygninger fra midten av 1850-årene var blitt tegnet av private arkitekter.

Kontoret gjorde seg spesielt bemerket ved ombygningen av stasjonene på Drammenbanen under omleggingen til dobbeltspor, bygging av stasjoner langs Sørlandsbanen, Raumabanen og Nordlandsbanen. NSB Arkitektkontor tegnet også stasjonsbygninger og flere enkeltbygninger langs andre mindre banestrekninger. Etter andre verdenskrig ble jernbaneutbyggingen nedtrappet i Norge, og etter dette fokuserte kontoret på nybygg av servicebygninger samt modernisering av eldre stasjonsbygninger.

NSB Arkitektkontor fulgte mer eller mindre tidens stilutvikling med sine bygninger, dog med enkelte begrensninger i økonomien som førte til sparsommelig detaljering. Eksempler på dette er nybarokk rundt den første verdenskrig, nyklassisisme fra 1920-årene og funkis frem til etter andre verdenskrig. Arne Henriksen var for øvrig overarkitekt i perioden 1975 til 1989, den samme perioden som arkitektkontoret leverte flere nyskapende og moderne bygninger. Et eksempel på dette er Holmlia holdeplass, som ble premiert med Houens fonds diplom i 1988. Etter omstruktureringen og delingen av NSB i slutten av 1990-årene ble NSB Arkitektkontor lagt ned og videreført i det frittstående arkitektkontoret Linje arkitekter, som i 2012 fusjonerte med CFK arkitekter til Linje Arkitektur

Kontorets ledere
----------------

* Gudmund Hoel (1913–1947)
* Arvid Sundby (1947–1971)
* Aasmund Dahl (1971–1990)
* Ivar Lykke (1990–2000)

Utvalgte premierte arbeider
---------------------------

* Holmlia holdeplass (1982) – Houens fonds diplom i 1988.
* Dreiebenkshus ved Lodalen driftsbanegård (1984) – Brunel Award i 1985.
* Vognhall ved Lodalen driftsbanegård, Dyvekes vei 2 (1988) – Betongelementprisen i 1989, Houens fonds diplom i 1991.
* Kristiansand godsterminal, Langemyr (1991)
* Plattformtak på Jærbanen og Stavanger (1992) – Brunel Award i 1992.
* Bro ved Ås stasjon (1995) – Brunel Award i 1996.
* Flytogterminalen (2001) – Norsk Stålkonstruksjonspris i 2001.

Litteratur
----------

* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 558. ISBN 978-82-7935-197-9.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. Store norske leksikon
2. ↑  Linje Arkitektur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Aston Martin DB Mark III** (ofte omtalt som **Mark III**) var en sportsbil produsert av britiske Aston Martin fra 1957 til 1959. Mark III etterfulgte DB2/4, og hadde den den samme 2,9 liters (2922 cc) motoren.

Endringene på Mark III var en grill lik den på DB3S, et nytt instrumentpanel og nytt bremsesystem. Nytt var også den hydrauliske clutchen, samt mulighet for automatgir.

Mark III hadde 162 hk (121 kW), men en versjon med 178 hk (133 kW) var også tilgjengelig. Den vanlige modellen gjorde 0 – 100 km/t på 9,3 sekunder og hadde en toppfart på 193 km/t.

En omtale av magasinet *Road & Track* i 1959 lovpriste bilen, bortsett fra prisen på $ 7 450.[]

James Bond
----------

James Bond kjører en Aston Martin DB Mark III i bokutgaven av Goldfinger, men omtales som "DB III". Det er den eneste bilen i Ian Flemings bøker som har typiske James Bond-effekter installert. I filmen som kom fem år etter boken var bilen oppgradert til en Aston Martin DB5.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Aston Martin DB Mark III 1957–1959 på autoevolution.com. Besøkt 25. januar 2016. (en)
**Josefa Iloilo** (født 29. desember 1920, død 6. februar 2011) var president på Fiji fra 2000 til 2009, med unntak av en kort periode fra 5. desember 2006 til 4. januar 2007. Den 5. desember 2006 tok marineoffiser Frank Bainimarama makten i et statskupp, men kuppforsøket mislykkes. I en alder av 88 år var Iloilo verdens eldste statsoverhode.[]

Iloilo var legpredikant i mange år og var visepresident i Metodistkirken på Fiji og Rotuma i 1997 og 1998. I september 2004 arrangerte Iloilo en statsmiddag for den argentinskfødte amerikanske evangelisten Luis Palau. Iloilo led av Parkinsons sykdom og i løpet av hans presidentperiode krevde sykdommen regelmessig medisinsk behandling i Australia. lloilo ble tildelt den britiske utmerkelsen Order of the British Empire. Han døde den 6. februar 2011 i en alder av 90 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Ratu Josefa Iloilo Uluivuda, Munzinger IBA 00000023443, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.radionz.co.nz[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
**John Peale «Johnny» Bent** (født 5. august 1908, død 5. juni 2004) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid.

Bent vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass, bak Canada, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA og Tyskland. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs lag var Osborn Anderson, John Bent, John Chase, John Cookman, Douglas Everett, Franklin Farrell, Joseph Fitzgerald, Edwin Frazier, John Garrison, Gerard Hallock, Robert Livingston, Francis Nelson, Winthrop Palmer og Gordon Smith.

Bent spilte alle seks kampene i OL-turneringen og scoret tre mål.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Bent – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Bent – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Bent – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Bent – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) John Bent – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kristian Kildal** (født 1. desember 1906 i Trondheim, død 11. desember 1988 i Asker) var en norsk maler, grafiker og kulturvernarbeider.

Kildal var utdannet ved Statens håndverks- og kunstindustriskole 1927–31 og ved kunstakademiet i Wien 1931–32. Han debuterte på Høstutstillingen i 1932. Han var lærer ved Statens lærerskole i forming, Blaker 1953–66. Han arbeidet med maling, tresnitt, akvarell og gouache. Viktige arbeider omfatter utsmykning av Bondeheimen, Notodden; Rauland høyfjellshotell og kirkene i Rauland, Veum i Fyresdal, Skafså i Tokke og Blaker kirke.

Like viktig som hans skapende innsats var arbeidet med å samle og utgi motiver fra norske interiører fra 1000 til 1850. Kildal ble utnevnt til statsstipendiat i 1957.

Han var gift med Valborg (f. 1913, d. 2003) og hadde tre barn.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Kristian\_Kildal, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 4d7c2997-98d9-4650-9390-77382ebdbe40, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Nina Hagen. «Kristian Kildal» I: *Norsk kunstnerleksikon*, bd 2, 1983

* Kildal, Kristian. *Vår gamle folkekunst*. Grøndahl, 1961. 2 bind i ett. B.1: *Folkekunstens dekorative malinger; stilformene, maleteknikkene. Håndbok I*. 139 s. B.2: *Ornamentale og abstrakte uttrykksformer i norsk tre- og metallkunst; forhistorisk tid, middelalderen, folkekunsten i nyere tid. Håndbok II*. – 123 s.

* kulturnett Akershus biografi

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Josef Samek** (født 6. november 1957 i Vrchlabí) er en tsjekkisk tidligere skihopper som konkurrerte for Tsjekkoslovakia.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen fra 1976 til 1984. I Hoppuka var hans beste sammenlagtplassering 14.-plass i 1978/79, i verdenscupen ble han nummer 16 i 1981/82. Han vant rennet i Garmisch-Partenkirchen 2. januar 1979. I verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, var 2.-plass i St. Moritz 27. januar 1982 hans beste plassering i enkeltrenn.

Samek var med i VM i 1978 og 1982, med 14.-plass i normalbakken i Oslo i 1982 som beste individuelle plassering. I OL i Lake Placid i 1980 ble han nummer 23 i storbakken og nummer 39 (av 48 deltakere) i normalbakken. Han deltok i VM i skiflyging i 1977, 1979 og 1981, og ble nummer 5 i Planica i 1979.

Referanser
----------

1. ↑   www.olympijskytym.cz[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Josef Samek Arkivert 12. august 2011 hos Wayback Machine. (besøkt 17. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josef Samek – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Josef Samek – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Josef Samek – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Josef Samek – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Jernbanestasjonen i Manzhouli, der kineserne justerer sine vogner fra den kinesiske sporvidde på 1435 mm til russernes 1524 mm.
**Manzhouli**, eller **Mandchouli**, (kinesisk: 满洲里; pinyin: *Mǎnzhōulǐ*) er et byfylke i byprefekturet Hulun Buir i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 158 263 innbyggere i 1999.

Byen er grenseby mot Russland. Under den russiske borgerkrig var Manzhouli, som er tilknyttet det kinesiske jernbanenett, det militære hovedkvarter for general Grigorij Semenov.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 301, som går fra Suifenhe i provinsen Heilongjiang via blant annet Mudanjiang, Harbin og Qiqihar, ender i Manzhouli.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens nettside
* Artikkel i Inner Mongolia News

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Manzoor Hussain Atif** pakistansk: **نظور حسین عاطف**  (født 4. september 1928 i Gujrat i Punjab, død 8. desember 2008 i Islamabad) var en pakistansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors, 1956 i Melbourne, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.

Atif ble olympisk mester i landhockey under Sommer-OL 1960 i Roma. Han var med på det pakistanske laget som vant landhockeyturneringen. Pakistan vant kvartfinalen med 2-0 over Tyskland, i semifinalen slo de Storbritannia med 1-0 og i finalen beseiret de India med 1-0.

Fire år tidligere, under Sommer-OL 1956 i Melbourne vant han en sølvmedalje i landhockey. Pakistan vant semifinalen over Storbritannia med 3-2 men tapte finalen mot India med 0-1.

OL-medaljer
-----------

* 1960 Italias flagg Roma - Gull **Gull** i landhockey Pakistans flagg Pakistan
* 1964 Japans flagg Tokyo - Sølv Sølv i landhockey Pakistans flagg Pakistan
* 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv Sølv i landhockey Pakistans flagg Pakistan

Referanser
----------

1. ↑   www.dawn.net[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manzoor Hussain Atif – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Manzoor Hussain Atif – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Fra klosteret på 1960-tallet
**Mar Oraha-loosteret**, det vil si **Sankt Oraha-klosteret** (arameisk: ܕܝܪܐ ܕܡܪܝ ܘܪܐܗܐ) er et kaldeisk-katolsk kloster fra 500-tallet i det nordlige Irak. Det ligger nær Batnaya, en by som ble ødelagt av muslimske herskere.

Klosterets tilblivelse knyttes tradisjonelt til den hellige Oraha, som ble tvunget til å forlate sitt eneboerliv på fjellet Alfaf i en tørkeperiode. Han slo seg ned på Ninivesletten, og bygde opp klosteret i patriarken Ishoʿyahb Is tid (581-596). Det ble tatt i bruk av munker fra Østens kirke, frem til 1719, da det ble overgitt til den kaldeisk-katolske kirke. 

Klosteret ble fullstendig rasert under den persiske herskeren Shah Nadir under hans hærtog gjennom området i 1743, og munkene der ble massakrert. 

I 1921 ble det gjenoppbygd med assistanse fra dominikanerordenen.

Festen for Mar Oraha feires to ganger årlig i klosteret, på første søndag under den store fasten, og den andre søndag etter påske.

Referanser
----------

1. ↑  F. John Fiye, 'Assyrian Christianity', Chapter 2 , s. 265.
2. ↑  F. John Fiye, 'Assyrian Christianity', Chapter 2 , S. 533.
3. ↑  Sulaiman Al-Saigh, 'The Nineveh Villages', Al-Mashriq magazine, Issue 21, 1923 , s. 422.
**Mapungubwe** var en historisk by i det som nå er det nordlige Sør-Afrika. Byen eksisterte fra 1050 til 1270 i elvemøtet mellom Shasheeleven og Limpopoelven, og var senter for et kongerike som omfattet deler av dagens Botswana og Zimbabwe. Byen er i dag nasjonalpark, fortidsminne, utgravningsområde og verdensarvminne.

Mapungubwe betyr *sjakalenes område*. Mapungubwefjellet består av sandstein, med 30 meter høye kløfter og et 300 m langt platå på toppen. Fjellet var bebodd i perioden 1220-1290.

Mapungubwe nasjonalpark utgjør sammen *Tuli Block* i Botswana og *Tuli Safari area* i Zimbabwe det felles *Limpopo/Shashe Transfrontier Park*.

Kongedømmet
-----------

Mapungubwe-samfunnet har blitt beskrevet  som det mest avanserte i det sørlige Afrika. Arkeologer mener at det var det første samfunnet med klasseinndelt samfunnsorganisering, hvor lederne levde adskilt fra folket forøvrig. Viten og gjetninger om Mapungubwesamfunnet er basert på bygningsrester og andre arkeologiske funn, ettersom det ikke finnes skriftlige minner etter Mapungubwene. 

Et gyllent neshorn, fra gravstedet ved Mapungubwefjellet
Livet i Mapungubwe var basert på jordbruket og på familiegrupper. Egne områder var forbeholdt rituelle seremonier, husholdningsaktiviteter og andre funksjoner. Kveget bodde i innhegninger nær bolighusene.

Utgravningene
-------------

Mapungubwes historie var glemt inntil 1932. På nyttårsaften 1932 fant en lokal bonde og hans sønn en rekke gjenstander på toppen av fjellet. De meldte fra om funnet til professor Leo Fouché ved University of Pretoria. Dette innledet en serie utgravninger som har vedvart til i dag.

Ettersom det ble funnet flere gullgjenstander, ble funnene lenge holdt hemmelige av frykt for gravrøvere. Gjenstandene som ble funnet er datert til ca. 1000-1300. Funnene inneholder keramikk, glassperler, kinesisk glasert keramikk, gullsmykker (blant annet det gylne neshornet), keramikkfigurer, organisk avfall, utskåret elfenben, og gjenstander av kobber og jern.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* sanparks.org: *Mapungubwe National Park*
* mapungubwe.com
* safrica.info: *Mapungubwe: SA's lost city of gold*

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Sør-Afrika (liste) |
| --- |
|  | 
* Cape floraregion (2004/2015)
* Drakensberg (2000)
* Funnsteder for fossile hominider (2005)
* iSimangaliso våtmarksområde (1999)
* Khomanifolkets kulturlandskap (2017)
* Mapungubwe kulturlandskap (2003)
* Richtersveld (2007)
* Robben Island (1999)
* Vredefort-krateret (2005)

 | Sør-Afrikas flagg |
| Årstallene angir når stedet ble tatt opp på verdensarvlisten |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Lindesnesbibliotekene** er fellesnavnet for folkebibliotekene i Lindesnes kommune som består av Mandal bibliotek (hovedbibliotek), Vigeland bibliotek, Øyslebø bibliotek, Bjelland bok i butikk og Fengselsbiblioteket. Bibliotekene ble slått sammen ved kommunesammenslåingen 1. januar 2020.

Avdelinger
----------

### Mandal bibliotek

Mandal bibliotek er hovedbiblioteket i Lindesnes kommune. Det ligger i Kulturhuset Buen i Mandal. Biblioteket har 79 251 besøkende i året (2019). 

### Vigeland bibliotek

Vigeland bibliotek er en del av Kulturtorvet på Vigeland. Her er det også kafé, museum og innbyggertorv.

### Øyslebø bibliotek

Øyslebø bibliotek er en del av Øyslebø oppvekstsenter, og ligger på Øyslebø ungdomsskole. 

### Bjelland bok i butikk

Bjelland bok i butikk er en bibliotekfilial som ligger på Joker Bjelland. En del av butikken er satt av til biblioteket, og butikkens ansatte låner ut bøkene.

### Fengselsbiblioteket

Fengselsbiblioteket ligger i det nye fengselet i Mandal. Fengselet begynner driften fra sommeren 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Linderud** er et strøk i bydel Bjerke i Groruddalen nordøst i Oslo. Området grenser til Årvoll og Bjerkebanen i vest, Vollebekk, Økern og Alna i syd, Veitvet i øst og Lillomarka i nord. Østre Aker vei skiller Linderud fra Alna, mens riksvei 4, Trondheimsveien skjærer rett gjennom området.

Bygg og strukturer
------------------

Linderud ligger på en del av det som var Linderud gård, en middelaldergård, kirkegods og krongods fra ca. 1100–1671. I etterkrigsårene ble gården lagt ut til boligbygging, og Linderud ble en drabantby. Gatenavn som f.eks. «Erich Mogenssøns vei» og «Statsråd Mathiesens vei» har tilknytning til tidligere eiere av gården. Gården eies i dag av en privat stiftelse og er fredet.

I sør ligger det store, røde bygningene som Siemens hadde tilhold i før de fikk satt opp sine nye, hvite høybygg rett vest for de gamle. Både de hvite, men spesielt det høye røde bygget er landemerker ved Østre Aker vei. Det tidligere Aftenposten trykkeri ligger også i sør. Mellom disse ligger Linderud kunstgress, hjemmebanen til Linderud-Grei Toppfotball og Linderud IL. I nord, ved Lillomarka ligger Krigsskolen på Linderud leir. Skihoppanlegget Linderudkollen, med sin markastue bør også nevnes i forbindelse med Linderud, selv om det ligger nærmere Grefsen, ligger det på det som var stølen til Linderud gård. 

Områdets kombinasjon av kulturell historie og nærhet til natur gjør Linderud godt egnet som turdestinasjon.

Linderud senter er Linderuds samlingspunkt, med kjøpesenter, postkontor, legevakt, legesenter, helsestasjon, tannklinikk, kontoranlegg, bingo og tidligere bydelsadministrasjon. Den nyoppussede Linderud skole, Bjerke videregående skole og Linderudhallen med Linderud bad ligger mellom Linderud senter og Linderud T-banestasjon. T-banelinje 5 (ofte kalt Grorudbanen) gir lett kollektiv transport til sentrum og til Grorud, Stovner og Vestli.

Referanser
----------

1. 1 2  «Linderud (strøk)». *oslobyleksikon.no*. Besøkt 22. november 2022.
2. ↑  «Historisk turtips på Linderud». *historisketurtips.no*. Besøkt 22. november 2022.

Litteratur
----------

* Ole Rikard Høisæther (1992). *Linderud gård: Fra gods til stiftelse*. Oslo: Linderud stiftelse.
* *Lokalhistorie fra vårt nærmiljø. Omfatter områdene: Løren - Økern - Økernlund - Risløkka - Refstad - Linderud - Hovin - Ulven*. Oslo: Redaksjonskomiteen for «Østre Akern». 1997.
* Henning Sollied (1947). «Linderud». *Akersgårder: Hovedbølenes eierrekker*. Oslo: Akers sogneselskap / Grøndahl & søn. s. 155.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Linderudkollstua
*Denne artikkelen omhandler hele Linderudkollen, for hoppanlegget se Linderudkollen hoppsenter*
**Linderudkollen** er et idrettslanlegg, serveringssted, og tidligere støl i Lillomarka i Oslo. Stedet ligger idyllisk til ved Svartpytt. Husene har garderobe- og dusjanlegg, men ikke lenger overnattingsmuligheter. Linderudkollstua har åpent for servering.

Linderudkollstua
----------------

Linderudkollstua er en kombinert markastue og sportsstue. Stua ligger tett på idrettslanlegget og nyttes av idrettsutøvere og turfolk. Stua har sitteplasser for 170 personer, og tilbyr leie for store og små selskaper. 

Tidligere var det tilbud om overnatting, men nye brannforskrifter har stoppet dette. Disse lokalene er i dag Østre Aker skiklubbs klubblokaler.

Idrettsanlegget
---------------

Hoppbakkene
Linderudkollen er hjemmeanlegget til idrettsklubben Østre Aker skiklubb. 
Området rundt er godt tilrettelagt for aktivitet med godt løypenett for langrenn tilpasset både turski, trening og konkurranser. Løypene strekker seg til både Årvoll og Kjelsås. Her er også et godt utgangspunkt for bruk av skogsveier for gående, joggende og syklister, med strekninger til Solemskogen, Tonsenhagen, Trollvannstua, Årvoll og Breisjøen med veier til Ammerud og Grorud, samt vei videre til Lilloseter.

### Linderudkollen Hoppsenter

Utdypende artikkel: Linderudkollen Hoppsenter

Linderudkollen har hele fem hoppbakker fra K10 til K70, og brukes jevnlig til trening og konkurranse. Bakken nyttes til hopping på plast om sommeren. 

I 2009 var Linderudkollen arena for The Arctic Challenge.

Historie
--------

Driften ble lagt ned omkring 1934, og den siste seterbudeie som bodde på stedet var Mari. Det var stølen til Linderud gård som fortsatt eksisterer. 

### Eiere og bestyrere

* Oslo Arbeideridrettskrets 1931-1945
* Oslo-Ørn, Vidar og Rosenhoff 1945-1974
* Oslo kommune fra 1974
* Midlertidig drift av Østre Aker Skiklubb 1973-1975
* Pauline og Agnar Asheim 1975-1976
* Reidun og Thorleif Sohlberg 1976-1982
* Bente og Trond Hansen 1982-1987
* Solvor og Oddbjørn Hetne 1987

Eksterne lenker
---------------

* www.skiforeningen.no om Linderudkollen Arkivert 11. november 2005 hos Wayback Machine.

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lindesnes Bygdemuseum** ble etablert 24. november 1990 i lokaler i Vigeland sentrum. I 2009 ble museet flyttet til Kulturtorvet. Her er museet samlokalisert med Galleri Gustav Vigeland og Lindesnes bibliotek.

Ettersom Lindesnes kommune er en sammenslåing av tre kommuner, har samlingene en historie fra disse tre kommunene. Fra Vigmostad var det lærer Tore Bergstøl som gikk i gang med innsamling av gjenstander. I tillegg samlet han inn gamle sagn og opplysninger om tradisjoner fra Vigmostad. Fra Sør-Audnedal ble grunnlaget lagt ved at en rekke foreninger gikk sammen om en bygdeutstilling i 1949. En rekke av disse ble deretter overlatt til museet. I Spangereid gikk lærer Gustav Fladstad i gang med innsamling av gjenstandene fra denne delen av kommunen.

Innhold
-------

Samlinga inneholder en god del tekstiler fra siste halvdel av 1800-tallet, men det har også snekkerverksted, skomakerverksted og andre temasamlinger. En avdeling er viet forfatteren Asbjørn Aavik, som var misjonær i Kina. Museet har også en samling på over 10 000 gamle fotografier fra kommunen, dette er digitaliserte foto som for en stor del er lånt fra privatpersoner.

Eksterne lenker
---------------

* Kulturtorvets fotosamling på Flickr
* Lindesnes Bygdemuseum på DigitaltMuseum


| * v
* d
* r
Lindesnes |
| --- |
| Tettsteder og grender | Buhølen **·** Lillehavn **·** Lindesnes fyr **·** Lohnestrand **·** Ramsland **·** Reme **·** Skofteland **·** Snik **·** Spangereid **·** Svennevik **·** Svinør **·** Vigeland **·** Vigmostad **·** Åvik | Lindesnes kommune |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Adressen Frederiksholms Kanal 21 deles med Undervisningsministeriet
**Ministeriet for Ligestilling og Kirke** (tidligere **Kirkeministeriet**) er et ministerium i den danske regjeringen som primært har Folkekirken og likestilling som sine ansvarsområder.

Tidligere skulle Kirkeministeriet også godkjenne trossamfunn. I november 2007 ble denne oppgaven overtatt av Familiestyrelsen, som den gang hørte under Justisministeriet. I oktober 2011 ble styrelsen overført til Social- og Integrationsministeriet.

Kirkeministeriet ble i 1916 opprettet som et selvstendig ministerium og dermed utskilt fra Ministeriet for Kirke- og Undervisningsvæsenet (Kultusministeriet) fra 1848. Det har flere ganger hørt sammen med andre ministerier. I forbindelse med Helle Thorning-Schmidts regjerings tiltreden i 2011 ble Ligestillingsministeriets område således lagt under ministeriet og navnet endret til det nåværende.

Selv om Det Centrale Personregister hører under Økonomi- og Indenrigsministeriet, så er det Folkekirken – og dermed Ministeriet for Ligestilling og Kirke – som ivaretar *selve registreringen*. På samme måte administreres også begravelser med den tilhørende lovgivning.

Nåværende minister er Manu Sareen, som også er minister for nordisk samarbeid. Kirkeministeriet hadde inntil regjeringsskiftet i 2011 Per Stig Møller som minister.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Danmarks ministerier |
| --- |
| Beskæftigelsesministeriet **·** Erhvervsministeriet **·** Finansministeriet **·** Forsvarsministeriet **·** Justitsministeriet **·** Ministeriet for Ligestilling og Kirke **·** Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet **·** Kulturministeriet **·** Miljø- og Fødevareministeriet **·** Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling **·** Skatteministeriet **·** Social- og Indenrigsministeriet **·** Statsministeriet **·** Sundheds- og Ældreministeriet **·** Transport-, Bygnings- og Boligministeriet **·** Uddannelses- og Forskningsministeriet **·** Udenrigsministeriet **·** Udlændinge- og Integrationsministeriet |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |