recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Voiles de Saint-Tropez 2007
**Regatta** eller **seilas** er en eller flere konkurranser mellom båter på vann eller hav. Regattaer for såvel motordrevne som ikke motordrevne båter forekommer, dog er seil- eller robåtsregattaer vanligst. Termen anvendes også for de festligheter som skjer før, under, og etter selve konkurransen.

Typer
-----

* Drag boat racing
* Dragon boat racing
* Hydroplane racing
* Jet sprint boat racing
* Offshore powerboat racing
* Outrigger canoe racing
* Kapproing
* Yacht racing
* Match race
* Team racing

Kjente regattaer
----------------

* The Boat Race mellom Oxford og Cambridge-universitetene.
* Harvard-Yale Regatta, også kjent som «The Race»

Seiling i Norge
---------------

I Norge er den største regattaen Færderseilasen med Kongelig Norsk Seilforening (KNS) som arrangør, og har over 1 000 deltagende båter. I tillegg foregår det flere større regattaer, både lengre havseilaser, som Shetland Race og Hovdan Skagen. Videre arrangeres lokale regattaer hos de fleste seilforeninger. Det er Norges Seilforbund som er øverste myndighet i Norge, og alle klubber og foreninger er underlagt seilforbundet. Internasjonalt er det the International Sailing Federation (ISAF) som er øverste myndighet. ISAF har blant annet ansvaret for de store mesterskapene, og de omfattende Kappseilingsreglene, som revideres hvert fjerde år. Den gjeldende versjonen er fra 2021 til 2025. 

I tillegg til større lokale regatter, er det vanlig å ha noen faste regattadager lokalt i klubbene i seilsesongen. De fleste seilaser med kjølbåt benytter LYS som handicapsystem for resultatberegning.

I Nord-Norge er Vestfjordseilasen størst med 112 deltagende båter i 2007.

Store internasjonale regattaer
------------------------------

* Round The World Alone
* America's Cup
* Fastnet Race
* Hovdan Skagen Race
* Shetland Race
* Sjælland Rundt
* Tjørn Rundt
* Vendée Globe
* Volvo Ocean Race

Seiling internasjonalt
----------------------

* ISAF (Det internasjonale seilforbundet, øverste myndighet)
* RaceNet
* Offshore Racing Council (ORC)
* European Classic Yacht Union
* US Sailing (USS) Royal Yachting Association (RYA)
* Yachting New Zealand (YNZ)
* Royal Ocean Racing Club (RORC)
* The Australian Yachting Federation (AYF)

Eksterne lenker
---------------

* Norges Seilforbunds nettsider

Annet
-----

Boat race (lek), en drikkekonkurranse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Fridericianum** også kalt **Kunsthalle Fridercianum** er et museumsbygg i Kassel. Bygningen ble fullført 1779 og regnes dermed som den første bygning oppført som museum. Forøvrig er museet også ett av de første offentlige museer på det europeiske kontinent. Museet inneholdt ved åpningen kunstsammlingen til den hessiske landgreven Friedrich II av Hessen-Kassel og det fyrstelige bibliotek. Fra 1955 har Fredericianum vært senter for den femårlige utstillingen for samtidskunst documenta. Bygningen finnes på Friedrichsplatz i Kassel, mellom den opprinnelige gamleby og bydelen Oberneustadt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fridericianum (Kassel) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portaler: Kunst | Museum | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Langnes skanse** er en feltbefestning i Indre Østfold som ble anlagt i 1813–1814. Festningen er kjent fra slaget ved Langnes skanse, det siste slaget mellom to skandinaviske land, som ble utkjempet den 9. august 1814. Befestningen ligger på Langnes­tangen ned mot Glomma, like ved Langnes stasjon og jernbanebrua mellom Askim og Spydeberg.

Anlegget hadde et omfattende vollverk med skyttergraver og brystvern som var anlagt langs en morene, og en batteristilling på en kolle som siden har blitt kalt Batteriåsen. Det ble anlagt ei pongtongbru over Glomma over til Spydebergsiden der ytterligere forsvarsverker ble bygd. 2000 norske soldater ble disponert i og ved skansen, og den 9. august 1814 sto et av de siste større slagene mot svenskene her. Skansen ble evakuert etter tre harde trefninger og bruforbindelsen til vestsiden revet.

I august 1814 var det klart at krigen mot Sverige var tapt, og man forsøkte å redde situasjonen ved å trekke den norske hæren tilbake til den andre siden av Glomma. Etter den svenske retretten ble det bestemt at også de norske styrkene skulle trekke seg tilbake, men slaget hadde bidratt til en bedre norsk posisjon i forhandlingene om kapitulasjon, i og med at den norske hæren fortsatt var intakt.

Det ble på 140-årsdagen for slaget, i 1954, reist en minnestein på toppen av Batteriåsen. Skansene ble dessverre fjernet ved nydyrking på 1960-tallet. Bare dårlig synlige rester er bevart på et par steder.

I forbindelse med 200-årsdagen i 2014 foretok Østfold fylkeskommune på oppdrag av Riksantikvaren utgravninger og kartla at skansen var større enn tidligere antatt.

Eksterne lenker
---------------

* Forsvarsanlegget ved Langnes, askimmuseum.no
**Lurcher** er tradisjonelt en blandingshund mellom skotsk hjortehund, greyhound og en eller flere terriertyper, men i dag kalles gjerne alle blandinger der hjortehund inngår for en lurcher. Mange bruker også betegnelsen så lenge det inngår ei mynde i blandingen.

Opprinnelse og alder
--------------------

«Blaze» er ¾ hjortehund og ¼ langhåret collie
Lurcheren har sin opprinnelse fra middelalderen i Storbritannia, da det ikke var tillatt for andre enn konge og adel å holde mynder. Lurcher betyr krypskytter, så denne hunden kan kalles en krypskytterhund.

Tradisjonelt skulle lurcher være en blanding mellom skotsk hjortehund, greyhound og en eller flere terriertyper, men nå mer er det en hvilken som helst blanding mellom en mynde og en eller flere andre hunderaser. En god lurcher var mye verd i tidligere tider, i det man primært benyttet disse hundene til å supplere matforrådet på en ulovlig måte. Lurchere har således alltid vært synonymt med tyvjakt på De britiske øyer, der viltet gjerne tilhørte konge, adel og rikfolk i tidligere tider.

I noen grad førers visse linjer av lurchere videre. Det fortelles blant annet at det skal finnes linjer som går tilbake til tidlig 1800-tallet i både Storbritannia og Irland. I USA finnes også en lurcher som kalles amerikansk staghound, hvilket tyder på et opphav fra hjortehund. Likeledes finnes det i Australia en såkalt australsk kenguruhund som også skal ha sitt opphav fra hortehund. Begge disse lurcherblandingene skal ha linjer som går langt tilbake i tid, uten at dette har latt seg verifisere.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Lurcher skal alltid ha myndepreg, men naturlig nok varierer både utseende, anatomi og fysikk mye, alt etter hvilke hundetyper som er inngår i blandingen. Lurchere er gjerne nesten like hurtige som mynder, men ofte mer utholdende og røffe. Den skal tåle mer og orke mer.

Bruksområde
-----------

Lurcher har først og fremst vært arbeirklassens jakthund på rådyr, hare og annet småvilt på De britiske øyer. Den er tradisjonelt en hetsende hund, men avhengig av blanding bruker den såvel lukt som hørsel når den jakter.

Lynne og væremåte
-----------------

Det er nærmest umulig å gi en beskrivelse av lurcherns lynne og væremåte, fordi dette naturlig nok varierer med både blandingen og individet. En «ekte» lurcher skal imidlertid være tøff, pågående og lojal til «the bitter end». Den skal ha jaktinstinkt, men må kunne kontrolleres. Lurchere er ofte litt sky og skeptiske av natur.

Annet
-----

* Lurcheren på hovedbildet er en blanding mellom skotsk hjortehund, greyhound og border collie, men blandingsforholdet er ikke kjent.
**Fride på skipet** er en norsk dokumentarserie for barn og ungdom produsert av TV Inter. Serien gikk på som Barne-TV på NRK Super våren 2010. I serien følges syv år gamle Fride Tvedt som er på tokt med sykehusskipet MS «Africa Mercy» som seiler langs Afrikas vestkyst i humanitær tjeneste for den kristne organisasjonen Mercy Ships. Frides far er tannlege og mor er sykepleier. Frides bror på tolv år og søster på fjorten år er også med. 

Over ti episoder vises Frides spesielle liv gjennom hendelser ombord på skipet og på turer på land med familien. Hver episode slutter med en leggesekvens før Fride slår på lyset og skriver en hilsen til bestemor som bor i Norge. Serien fikk gode seertall og ble blant de mest populære innslagene i Barne-TV i perioden serien gikk, med 186 000 seere og 80 % oppslutning. Den figurerte også som det mest sette programmet på NRK Supers nett-TV.

Serien har også blitt vist på nederlandske KRO 1.

Referanser
----------

1. ↑  Vårt Land.no (publisert 30. april 2010) *TV-seerne fryder seg over Fride* Arkivert 11. august 2010 hos Wayback Machine. besøkt 13. mai 2010

Eksterne lenker
---------------

* Serien på NRK Nett-TV
**Judith Gram Skarland** (1889–1958) var en norsk politiker (H) og gymnaslærer i Trondheim.

Hun vokste opp i et borgerhjem i Kristiania. Hennes far Hjalmar Gram var grossist i firmaet Caspary & Joerges.

Hun tok lærerutdannelse og hadde studieopphold i England og Tyskland. Ved siden av studentforeningsarbeid var hun religiøst interessert. Hun var oppdratt som lutheraner, men ble katolikk i 1922.

Hun hadde sine første år i læreryrket ved Nordstrand middelskole.

Hun giftet seg i 1923 med Per Skarland, direktør ved Trondheims handelsgymnasium. Hun begynte samtidig som norsk- og tysklærer ved denne skolen. De fikk to barn før de skilte lag i 1944.

Judith og Per Skarland delte forkjærligheten for tysk kultur, men opptrådte ulikt under den tyske okkupasjonen av Norge. Per Skarland meldte seg inn i NS og spilte en sentral, men ifølge vitner passiv rolle i Trondheims skolevesen under okkupasjonsstyret. Han ble dømt i landssvikoppgjøret. Judith Gram Skarland var på sin side aktiv i Norske Kvinners Frivillige Verneplikt før okkupasjonen og deltok i motstandsbevegelsen.

Judith Gram Skarland var medlem av Trondheim bystyre og formannskap fra 1934 til 1946, formann i Trondheim Høyrekvinners Klubb fra 1934 og formann i Høyrekvinners Landsforbund fra 1937 til 1946.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Studentene fra 1910. Biografiske oplysninger samlet til 25-årsjubileet 1935*. Oslo. 1935. s. 307–308.
2. 1 2 3  Gram, H.T. (1982). *Trønderslekten Gram*. Oslo. s. 151–153.
3. 1 2  Bassøe, Bjarne (red.) (1960). *Studentene fra 1910. Biografiske opplysninger samlet til 50-års jubileet 1960*. Oslo. s. 200–201.
4. ↑  «Påstand om et halvt års fengsel og rettighetstap for Per Skarland». *Nidaros*: 1. 17. september 1948.
5. ↑  «Per Skarland dømt». *Nidaros*: 3. 18. september 1948.
6. 1 2  «Judith Gram Skarland død». *Adresseavisen*: 3. 9. juli 1958.
Fylker på Long Island
**Long Island** er en øy i den amerikanske delstaten New York. Den er rundt 190 km lang og 20–32 km bred, og deler seg i to grener ved sin østlige ende, kjent som North Fork og South Fork.

Vest på øya ligger fylkene Kings og Queens, og øst for dem er fylkene Nassau og Suffolk.

Geologisk er øya dannet av to rygger av istidsmorener hovedsakelig bestående av grus og løs sten over dypt grunnfjell. Teknisk sett er øya egentlig en halvøy adskilt fra fastlandet av East River, et tidevannsestuar fra Hudsonelva. Den østre siden av øya er fortsatt delvis preget av landbruk, og inneholder nå mange vingårder i tillegg til tradisjonelle jordbruk. Fiske er også en industri på øya, i landsbyene Northport and Montauk.

Siden andre verdenskrig har Long Island fått et stadig større forstadspreg og er i noen områder fullt ut urbanisert. South Fork inkluderer området kjent som *The Hamptons*, som er et populært sommersted for New Yorks velstående innbyggere.

Referanser
----------

1. ↑  Infoplease.com: *Long Island*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Long Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Kart over LIRRs strekninger på Manhattan og Long Island.
**Long Island Rail Road** (forkortet **LIRR**) er et jernbaneselskap i New York i USA, som betjener pendlere mellom øyene Manhattan i New York City og Long Island. LIRR driver den travleste nærbanen i Nord-Amerika, med cirka 335 000 passasjerer i døgnet. Som det eneste pendlertogselskapet i USA, kjører LIRRs tog døgnet rundt, alle årets dager, med en del tog utenfor myldretiden, i helger og på helligdager. Det er til sammen 124 stasjoner og mer enn 1100 kilometer med jernbanespor.

Selskapet ble etablert i 1834, og er dermed det eldste jernbaneselskapet i USA som fortsatt er aktivt. Selskapet eies av Metropolitan Transportation Authority (MTA) som **MTA Long Island Rail Road**. MTAs andre pendlertogselskap er Metro-North Railroad.

Referanser
----------

1. ↑  Dickens, Matthew (24. mai 2013). «TRANSIT RIDERSHIP REPORT: First Quarter 2013» (PDF). American Public Transportation Association. Besøkt 5. april 2016.
2. ↑  «Long Island Rail Road - General Information». Metropolitan Transportation Authority (MTA). Besøkt 5. april 2016.
3. ↑  «LIRR History». mta.info. Besøkt 5. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Long Island Rail Road – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* MTA Long Island Rail Road

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Long Litt Woon** (født 1958) er en malaysiskfødt norsk sosialantropolog, embedsmann og konsulent.

Hun er utdannet mag. art. i sosialantropologi ved Universitetet i Oslo i 1988. Long begynte som førstekonsulent i Departementet for utviklingshjelp (1988–89), og var senere førstekonsulent, prosjektleder og byråsjef i Kommunaldepartementet (1989–1998). Hun var tilknyttet Europakommisjonen som nasjonalekspert 1994-95. Fra 1998 til 2003 arbeidet hun i Deloitte. Hun var direktør for Likestillingssenteret fra 2003 til 2005, og har siden arbeidet som konsulent i Long & Olsen. Long sitter i flere styrer, råd og utvalg. 

I 2017 utga hun boken *Stien tilbake til livet. Om sopp og sorg*, som tar utgangspunkt i at forfatterens mann døde brått og hun ble kjent med sopp og sopplukkere. Boken er blitt solgt til tolv land.[]

Bibliografi
-----------

* Long Litt Woon: «Norsk friluftsliv sett utenfra. Eller: Hvordan jeg lærte å gå på tur», i Kristin Bodsberg og Kjersti Moltubakk (red.): *Friluftsliv*, Trondheim: Direktoratet for naturforvaltning, 1995, ISBN 8270721921
* Long Litt Woon (red.): *Fellesskap til besvær? Om nyere innvandring til Norge*, Oslo: Universitetsforlaget, 2002, ISBN 8200029492
* Long Litt Woon: *Stien tilbake til livet. Om sopp og sorg*, Bergen: Vigmostad & Bjørke, 2017, ISBN 9788241915482


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |



1. ↑   NUKAT, oppført som Litt Woon Long, NUKAT autoritetspost n2019069353[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Hurtigløp på skøyter:  |
| Skøyter hurtigløp Stafett-SM Sveriges flagg |
| Konkurrerte for Karlstads SK (1992/93–1996/97) |
| Sølv |   |  3×1 000 m |
| Konkurrerte for IFK Lidingö (1997/98–2000/01) |
| Bronse |   |  3×1 000 m |

**Daniel Cabelduc** (født 11. april 1970) er en svensk idrettsadministrator, leder og dommer og tidligere skøyteløper.

Som overdommer
--------------

I hurtigløp på skøyter har han vært overdommer i to OL (2014 i Sotsji og 2018 i Pyeongchang), flere VM i både allround, enkeltdistanser, sprint og junior og europamesterskap. I tillegg har han utallige verdenscupoppgaver.

Som skøyteløper
---------------

Cabelduc har to medaljer fra svenske mesterskap på skøyter i tre ganger 1 000 meter stafett, en sølv for Karlstads SK og en bronse for IFK Lidingö. Han var også med i en kombinert junior- og neoseniorlandskamp i daværende Sverdlovsk i februar 1991 mot henholdsvis Sovjetunionen og Norge og for Sverige hvor Cabelduc stilte i neoseniorklassen. Cabelduc representerte klubbene Uddevalla IS (1977/78–1991/92), Karlstads SK (1992/93–1996/97) og IFK Lidingö (1997/98–2000/01).

Referanser
----------

1. ↑   www.speedskatingbase.eu, besøkt 7. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7  Sofia Larsson (14. desember 2017). «Skiljedomare OS-klar!» **(svensk)**. Svenska Skridskoförbundet. Arkivert fra originalen 10. januar 2018. Besøkt 7. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Cabelduc – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Cabelduc – Speedskatingbase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Cabelduc – SpeedSkatingNews.info Rediger på Wikidata
* Bilder av Daniel Cabelduc på SpeedSkatingPhotos.info/DesgPhoto.com
**Det russiske fascistpartiet** (russisk: Российская фашистская партия), forkortet **RFP**, var en liten russisk immigrant-bevegelse som holdt til i Mandsjukuo i løpet av 1930- og 1940-tallet. Fascistiske holdninger hadde eksistert blant de mandsjuriske russerne siden oktoberrevolusjonen og blitt fremmet av den russiske fascistorganisasjonen. Hemmelige møter mellom de forskjellige russiske fascistgruppene førte til at Det russiske fascistpartiet ble grunnlagt 26. mai 1931 under ledelse av generalmajor Vladimir Dmitrievisj Kozmin. Partiet brukte slagordet «gud, nasjon, arbeidskraft» og publiserte tidsskriftet *Natsiya*. Partiets mål var å utnytte den usikre posisjonen til de kommunistiske lederne når de ble satt under press fra både intern og ekstern opposisjon til å etablere et fascistisk styre etter italiensk mønster. 

Et opplyst hakekors på RFP hovedkvarter i Manzhouli
I tett samarbeid med Japan ble RFP den mest innflytelsesrike innvandrerbevegelsen i Mandsjukuo. I 1932 etablerte de blant annet en partiskole i Harbin. Partiets generalsekretær Konstantin Rodsajevskij assisterte den keiserlige japanske hær i å etablere Asano gruppen som var en etnisk russisk spesialstyrke i Kwantunghæren. Den hadde i oppgave å utføre sabotasje aksjoner mot den sovjetiske hæren i tilfellet en japansk invasjon av Sibir og det russiske fjerne østen. 

I 1935 skrev Rodzaevsky en bok *Den nasjonale staten Russland*. I boken sto partiets partiprogram. Målet deres var at fascisme skulle være den ledende ideologien i Russland innen 1. mai 1938 og fjerne jødene fra Russland. Partiet hadde et tett bånd til den russisk-ortodokse kirke, der partiet lovet at det skulle være tette relasjoner mellom staten og kirken. RFP lovet også å respektere de forskjellige nasjonalitetene som holdt til i Russland og iverksette korporativisme.

Under andre verdenskrig ble partiets aktiviteter utenfor Mandsjukuo stadig redusert. Partiet ble særlig sterkt begrenset etter at Japan inngikk en nøytralitetspakt med Sovjetunionen i 1941. Partiet ble offisielt lagt ned 1. juli 1943. De gjenværende delene av partiet ble ødelagt av Den røde armé under den sovjetiske innvasjonen av Mandsjukuo. Partiets generalsekretær Rodzaevsky ble tatt til fange og henrettet ett år senere.

Referanser
----------

1. ↑  E. Oberländer, *The All-Russian Fascist Party*, pp. 168-171
2. ↑  E. Oberländer, *The All-Russian Fascist Party*, pp. 172-173

Eksterne lenker
---------------

* 'The All-Russian Fascist Party'
* Various photos
|  |
| --- |
| artikkelen inngår i**«serien om tamhunden»** |
|  |
| Andre artikler om hunder |
| Generelle artikler |
| Artikler om brukshundtyper |
| Artikler om hundegrupper |
| Artikler om hunderaser |
| Artikler om hundesport |
| Artikler om hundeforeninger |
| Artikler om hundeskoler |
| Lister over hunderaser |
| Alfabetisk raseliste |
| Gruppevis raseliste |

**Lure coursing** (LC) er en form for hundesport, der hundene jakter på en falsk hare (lokkehare). Sporten tar utgangspunkt i ekte «*coursing*» på hare, men siden denne formen for (u)sport nå mer enten er forbudt (Skandinavia) eller står i fare for å bli det, er lokkeharen en bra erstatter. Hundene ser heller ikke ut til å bry seg i særlig grad om haren er ekte eller ikke.

En plastpose, fille el.l. knytes fast i enden av en lang line, som i sin tur strekkes i et mønster av mer eller mindre krappe svinger (gjennom trinser) rundt en bane av gress. Lokkeharen trekkes så rundt banen av en motor som styres av en pilot, mens hundene jakter på lokkeharen.

Sporten er i stor grad knyttet til mynderasene og deres naturlige jakt- og løpstrang, men også andre raser kan ha stor glede av denne leken. Det viktigste er at man stiller opp hunder med en forholdvis lik løpskapasitet. Det er også meget viktig at hundene er godt trente, da belastningen under løp er meget stor. Det er imidlertid svært sjelden skader i denne sporten.

Det er gjerne flere (2 er mest vanlig) hunder som «*jakter*» samtidig i en innbyrdes konkurranse. Dommerne bedømmer (gir poeng) til hver hund for seg, etter gitte regler og retningslinjer. Noen av kriteriene som bedømmes er (i rekkefølge) hundenes bevegelighet, fart, utholdenhet, entusiasme og jaktevne. I den offisielle delen av denne sporten konkurreres det rasevis, men tisper og hanner konkurrer sammen. Det løpes 2 omganger. Maksimal poengsum er 100, fordelt på 20 poeng på hver av kriteriene ovenfor. Godkjent prøve krever minst 50 poeng. Vinner er den som oppnår høyeste poengsum. Dersom 2 hunder har samme poengsum avgjører vinneren etter den som oppnådde flest poeng i det andre løpet.

Sporten er meget populær i utlandet. I Norge organiseres den offisielt gjennom Norsk Kennel Klub og raseklubbene, som arranger offisielle treninger, lisensløp og konkurranser.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Myndeklubb
* NKK regler for LC (PDF)
* (en) Lure-Coursing Explained? (YouTube)
* (fr) U'soon et R'icheriffen, les zazas de Rich (YouTube)

| * v
* d
* r
Hundesport |
| --- |
| Agility **·** Blodspor **·** Brukshundsport **·** Budføring **·** Feltsøk **·** Ferskspor **·** Flyball **·** Hundefrisbee **·** Hundekjøring **·** Hundekløving **·** Hundeveddeløp **·** IPO **·** Lure coursing **·** Lydighet **·** Rapportering **·** Rundering **·** Spor **·** Viltspor |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
*For den illegale avisen med samme navn i Telemark, se Fridom*
***Fridom***, senere ***Fri presse*** og ***Fritt Norge*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Avisen begynte å komme i Buskerud ved årsskiftet 1940 – 1941, og klarte å holde driften i gang med forskjellige navn og ulike utgivere helt fram til krigens slutt.

Avisen startet litt tilfeldig, da student Sverre Arntzen stakk innom forretningen til Simon Nystrøm i Drammen for å høre hva en duplikator kostet. *Fridom*s første nummer ble produsert i butikken. Senere ble virksomheten flyttet til en hytte på Konnerud. Avisen ble spredt flere steder i østlandsområdet. Etter hvert «outsourcet» gruppa også noe av produksjonen: Avisen ble sendt i stensil til Lillehammer, der den ble mangfoldiggjort lokalt av mottageren.

Avisens redaksjon hadde kontakt med flere andre illegale aviser. Et av redaksjonsmedlemmene, Per Waage, gikk også over grensa til Sverige og brakte med seg svenske aviser og materiell tilbake til *Fridom*.

Da avisen *Alt for Norge* ble rullet opp i november 1941 var også *Fridom* i faresonen, og innstilte utgivelsen i et par måneder. I februar startet man imidlertid opp igjen, med nytt teknisk utstyr og under det nye navnet *Fri presse*. Nå holdt man avisen i gang noen få måneder før neste anslag.

Tidlig på sommeren 1942 ble en av utgiverne, Kaare Gilhus, arrestert. Sammen med Edmund Norén ble han sendt til Tyskland. Redaksjonens Sverre Arntzen og Tollef Berg måtte flykte til Sverige. Det samme måtte John Marcussen og Harald Lund, begge sentrale i avisens distribusjon. Etter dette holdt det hardt å holde avisdriften i gang.

Rett før hadde imidlertid Bjarne Røgeberg gått inn i redaksjonen. Av sikkerhetshensyn hadde de impliserte forberedt en dekkhistorie som skulle benyttes om noen ble tatt. Gilhus holdt fast på denne da han satt arrestert, noe som gjorde det mulig for Røgeberg og Simon Nystrøm å fortsette avisutgivelsen. Nå ble den nye utgaven laget i en hytte ved Sandvika, og sendt ut med navnet *Fritt Norge*.

Senere ble Røgeberg alene om redaksjonen. Han var journalist, og hadde ikke vondt for å finne stoff. *Fritt Norge* brakte nyheter fra radiosendingene fra London, kommentarer og andre artikler. Fram til krigens slutt ble avisen stensilert på Skotselv, mens den hovedsakelig ble spredt i Drammen og andre deler av Buskerud.

Redaksjonens Per Waage ble på et tidlig tidspunkt ettersøkt i Norge, og kom på grunn av kurervirksomheten til Sverige også i søkelyset til myndighetene i nabolandet. Han ble arrestert i Sverige, men kom seg senere over til London. Mot slutten av krigen deltok han i frigjøringskampene i Nord-Norge, ble tatt av tyskerne, men befridd ved kapitulasjonen.

En av avisens distributører, Reinhart Halvorsen, ble arrestert på grunn av deltagelse i motstandsbevegelsen i Hønefoss. Han ble senere skutt av tyskerne på Trandumskogen.

Referanser
----------

1. ↑  Side 111. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
***Lure of Ambition*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Edmund Lawrence.

Handling
--------

Olga Dolan jobber som stenograf ved et fasjonabelt hotell i New York. Etter at hun sjarmerer Cyril Ralston, og introduserer ham for sin ufine far og fattigsle hjem, overtaler Ralston henne til å akseptere en suite på et hotell, og lover at han ønsker å gifte seg med henne en gang - men uten å si når. Når Ralston reiser tilbake til England, lover Olga hevn. Hun reiser også til England, og skaffer seg snart arbeid som sekretær for Lady Constance Bromley.

Men der oppdager Olga også at Ralston er hennes arbeidsgivers sønn, og at han allerede er gift med en annen kvinne. Olga blir interessert i hertugen av Rutledge, og får Ralston til å introdusere henne for ham. Olga begynner som hertugens private sekretær, og imponerer ham når hun flørter med en spansk diplomat for å få ham til å signere noen viktige papirer. Når hertugens sinnssyke kone rømmer fra hennes bortgjemte værelse på slottet, stopper Olga henne fra å drepe hertugen. Hertuginnens påfølgende dødelige hjerteinfarkt forårsaket av intens misunnelse gjør at Olga står fritt til å gifte seg med hertugen.

Skuespillere
------------

* Theda Bara som Olga Dolan
* Thurlow Bergen som greven av Rutledge
* William B. Davidson som Cyril Ralston
* Dan Mason som Sylvester Dolan
* Ida Waterman som en grevinne
* Amelia Gardner som Lady Constance Bromey
* Robert Paton Gibbs som Miguel Lopez
* Dorothy Drake som Muriel Ralston
* Peggy Parr som Minna Dolan
* Tammany Young som Dan Hicks

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 11. april 2016.
2. ↑   Internet Movie Database, besøkt 28. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lure of Ambition
4. ↑  LURE OF AMBITION

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lure of Ambition* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Lure of Ambition* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Lure of Ambition* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Lure of Ambition* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Arturo Kinch** (født 15. april 1956) er en langrennsløper fra Costa Rica. Under Vinter-OL 1980 i Lake Placid deltok han som første costaricaner i et vinter-OL. To år senere deltok han i VM i Oslo, og ble en av verdensmesterskapets store profiler. Han stilte til start på femmila, ble forbigått av alle de andre løperne, og kom i mål etter over fire timer. Kinch deltok også i vinter-OL i 1984, 1988 og 2002. 

I 2006, to måneder før han fylte 50 år, deltok han i sitt femte OL i Torino. På 15-kilometeren gikk han i mål på tiden 1.06.50,3 – 28 minutter og 49 sekunder bak vinneren Andrus Veerpalu, men hele 25,6 sekunder *foran* 48-åringen Prawat Nagvajara fra Thailand.

Referanser
----------

1. ↑   www.olympedia.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arturo Kinch – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Arturo Kinch – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Arturo Kinch – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Arturo Kinch – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Hall of Fame -profil på Colorado Christian University
**Lyrikk** eller **lyrisk diktning** er en av de tre skjønnlitterære hovedsjangrene, ved siden av epikk og drama.

Lyriske sjangre finnes det flere av. Stev og joik er eksempler som har vært utbredt i Skandinavia.

Ordet lyrikk kommer fra det greske ordet *lyra*, altså musikkinstrumentet «lyre». I antikken var lyrikk sang til lyrespill. Også i ikke-vestlige kulturer har betegnelser for lyrikk etymologisk tilknytning til sang, for eksempel det kinesiske *shi*, som betyr «ordsang».

Kjennetegn
----------

Kjennetegn ved lyriske tekster:

* Teksten er konsentrert og mettet med betydning
* Teksten oppviser stor grad av nærhet mellom 'stemmen' i teksten og det som omtales
* Teksten gjør bruk av musikalske eller visuelle virkemidler, som rim (innrim og/eller verserim) og/eller rytme.
* Teksten kan være strofisk, stikisk eller rapsodisk
* Teksten kan være rimfri og benytte seg av frie vers og/eller frie rytmer. (Jf.Henrik Wergeland "Mig selv")

Ifølge Platon skjelner Sokrates mellom tre slags fortelling, nemlig *eposet*, *dramaet* og *dityramben*, dvs. korlyrikk til ære for Dionysos. I dramaet taler poeten gjennom andre. I eposet taler han dels sjøl, dels gjennom andre. I dityramben taler imidlertid poeten sjøl helt og holdent. Denne typen fortelling kan da sies å være utgangspunktet for den lyriske diktninga. Kravet om nærhet mellom den talende og det uttalte må ikke forstås slik at det er forfatteren som taler i teksten. Et lyrisk jeg kan være synlig til stede i teksten eller det kan underforstås (implisitt jeg), og jeg-et kan ha egenskaper og erfaringer som minner om forfatterens, men behøver ikke å ha det.

I en lyrisk tekst vil klangvirkninger, rytme og typografi trekke oppmerksomheten mot ordenes stofflige kvaliteter, og ikke bare mot ordenes betydning. Disse sidene ved lyrikken behandles i metrikken.

Lyriske tekster kan variere mye i lengde, fra japanske haiku-dikt til tekster som går over flere titalls sider. Edgar Allan Poe stilte som krav til en lyrisk tekst at den ikke skulle være lengre enn at den skulle kunne leses «at one sitting». Hvis teksten måtte deles på flere opplesninger, ville «effekten som følger av inntrykkets enhet» gå tapt.

Litterære priser
----------------

Årlig deles ut Den norske lyrikkprisen, tidligere Hartvig Kirans minnepris.

Se også
-------

* Ballade
* Elegi
* Gruk
* Haiku
* Hymne
* Konkret poesi
* Limerick
* Madrigal
* Minnesang
* Ode
* Rap
* Sang
* Shi
* Slam
* Sonette
* Stev
* Strofe
* Vagantdiktning
* Vers
* Vise

Eksterne lenker
---------------

* Lyrikkmagasinet – Nyheter, lenker, videoer ++
* Lyrikk; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Epitalamium** er en latinsk form av greske ἐπιθαλάμιον, *epithalamion*, «brudesang» (avledet fra ἐπί, *epi*, «på», og θάλαμος, *thalamos*, «bryllupskammer»), som henviser til et dikt skrevet særskilt for bruden på veien til bryllupssengen. 

Denne formen fortsatte å være populær gjennom historien til den antikke verden. Den romerske poeten Catullus skrev en berømt epitalamium, som ble oversatt fra eller i det minste inspirert av et nå tapt verk av Sapfo. I henhold til Origenes kan *Høysangen* være en epitalamium for bryllupet til kong Salomo med faraos datter. Disse hymnene ved bryllupet lovpriste brudeparets skjønnhet og forestående fruktbarhet i høystemt stil. Av de diktfragmenter etter Sapfo er fragmentene 91-95 epitalamier.

  

Flere komponister har skrevet musikk inspirert av epitalamium-tradisjonen. Blant disse hører Fartein Valen med sitt orkesterverk «Epithalamion» op. 19 fra 1933.

Referanser
----------

1. 1 2   Lothe, Jakob; Refsyum, Christian; Solberg, Unni (2015): «Epitalamium» i: *Litteraturvitenskapelig leksikon*, 2. utg. Kunnskapsforlaget, s. 55
2. ↑  «epithalamium (n.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  Meek, Theophile J. (1956): *Introduction and Exegesis to The Song of Songs, The Interpreters' Bible*, bind V, s. 92

Eksterne lenker
---------------

(da) Hude, K.:  «Epithalamion», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. VII, København: J. H. Schultz, 1918, s. 379.

* Chisholm, Hugh, red. (1911): «Epithalamium», *Encyclopædia Britannica*. **9** (11. utg.). Cambridge University Press. s. 705.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
Salsadans
**Salsa** er en musikk- og dansestil. Musikksjangeren har utviklet seg fra forskjellige afro-kubanske musikkstiler som son, mambo, cha cha cha, guaracha og lignende. Salsa som begrep utviklet seg i miljøet blant den latinske bosetningen i New York på 1960-tallet, og beskrives ved at den består av de nevnte kubanske musikksjangre, samt innslag fra andre karibiske land, som for eksempel Puerto Rico (Bomba og Plena).

Salsa spilles og danses etter hvert i hele Latin-Amerika, og er også blitt populært i resten av verden, med dansekurs i forskjellige stilretninger.

En viktig musikalsk byggestein, som er dirigenten i salsamusikken, kalles for clavesrytmen, en synkopert figur med 3 slag i en takt og 2 i neste.

Norske salsaorkestre
--------------------

La Descarga (etablert i 1987) ledet av Sverre Indris Joner regnes som det første orkesteret som spilte salsa i Norge. I Bergen eksisterte tidligere (1981–1996) også latinjazz-bandet Son Mu, ledet av Knut Kristiansen, som også spilte salsa-relatert musikk. Hovedøen Social Club (dannet i 2007) også ledet av Sverre Indris Joner har gitt salsa et nytt uttrykk med å spille eldre norske slagere som salsa. Mambo Compañeros ble etablert 1996 i Trondheim, opprinnelig som Mambokameratene. Mayagueson ble opprinnelig etablert i 2002 av Morten Kildemo og Franck Molina i Genève og reetablert av Morten Kildemo et par år seinere etter at han flyttet til Trondheim.

Kjente salsakoreografer
-----------------------

* Jazzy (norsk), kjent fra *Dansefeber* og *So You Think You Can Dance — Scandinavia*.
* Marina Prada (dansk), kjent fra *So You Think You Can Dance — Scandinavia*.
* Alex Da Silva (brasiliansk), kjent fra *So You Think You Can Dance*.
* Eddie Torres (amerikansk), også kjent som «The Mambo King», er en av de mest kjente innen New York salsa.

Salsadansestiler
----------------

* Casino (cuban style) salsa
* LA (Los Angeles) salsa
* NY (New York) salsa
* Venezolana salsa
* Colombisk salsa
* Mambo
* Puerto Rico salsa
* Rueda de casino
* Disko salsa

Referanser
----------

1. 1 2  «Hovedøen social club – Biografi». Sverre Indris Joner. Arkivert fra originalen 14. mars 2012. Besøkt 11. juni 2012.
2. ↑  «Mayaguesons Roots and History». Mayagueson. Besøkt 11. juni 2012.

| * v
* d
* r
Selskapsdanser |
| --- |
| Standard | 
* Vals
* Tango
* Wienervals
* Slowfox
* Quickstep

 |  |
| Latin | 
* Cha-cha-cha
* Samba
* Rumba
* Paso doble
* Jive

 |
| Andre: | 
* Salsa
* Swingdans
* Lambada
* Two-step
* Foxtrot
* Tango
* Mambo
* Lindy hop
* Bolero
* Hustle
* Jenka

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**«Fascination»** er en populær sangvals. Melodien ble skrevet i 1904 av Fermo Dante Marchetti og teksten i 1905 av Maurice de Féraudy. Den engelske teksten ble skrevet av Dick Manning.

Den ble publisert i 1932, tilpasset soundtracket til filmen *The Diary of a Chambermaid* (1946), med Paulette Goddard i hovedrollen, og ble popularisert i filmen *Love in the Afternoon* (1957).

En innspilling med Jane Morgan ble utgitt på singlen Kapp 191. Den viste seg å bli hennes signatursang. 

«Fascination» ble også spilt inn av Dinah Shore, Dick Jacobs, Nat King Cole, Earl Grant og David Carroll. Alle disse versjonene, unntatt Grants, lå på listene.

The Melachrino Strings spilte inn en instrumentalversjon i London 26. januar 1949. Den ble utgitt på His Master's Voice B 9781, HN 2882, JK 2660 og SAB 121.

Paul Mauriat spilte inn en instrumentalversjon. Den ble utgitt på albumet *Best of France*. 

Det eksisterer også en portugisiskspråklig versjon, innspilt av Carlos Galhardo i 1943. Elias Regina spilte den også inn. Hennes versjon ble utgitt på albumet *Falso Brilhante* (1976). Pete Fountain spilte den inn i en medley bestående av «Basin Street Blues», «Tin Roof Blues» og «Way Down Yonder In New Orleans».

Den har også blitt spilt i *General Hospital* tallrike ganger, vanligvis under scenene med Luke og Laura. En versjon i raskere tempo var med i de første to KArate Kid-filmene: Én gang under scenen på countryklubben, hvor Ali og Johnny danset sammen. Den andre gangen var i Del II, da Daniel og Miyagi var bilen med Chozen, og Chozen søkte på radioen en stasjon som spilte denne sangen. En kan se at Daniel reagerte på å høre den og minnet av Ali som det fremkalte. I den neste Karate Kid-filmen lærte Miyagi Julie å danse til en vokalversjon av sangen.

Jerry Hermans melodi til «Before the Parade Passes By» fra Hello Dolly er ekstremt lik de første to taktene av «Fascination».

«Fascination» ble fremført i den franske filmen, *La Vie en rose (La Môme)*, av Maya Barsony, og er med på soundtracket.

Den første episoden av HBOs serie, *Boardwalk Empire*, inneholdt en instrumentalversjon.

Svensk versjon
--------------

Karin Wollgast har skrevet en svensk tekst. Den svenske tittelen er «Fascination (Huset ska rivas)».

### Innspilling

* Håkan Stahre. Utgitt på EP-platen Bonniers Folkbibliotek BFB 1077 i 1962.

Listeplassering
---------------

Versjonen til Jane Morgan kom på listene til magasinet Billboard 9. september 1957. På Disc Jockey-listen lå den som høyest på en syvendeplass, på Best Seller-listen lå den som høyest på en tolvteplass, på den sammensatte listen av Top 100-sangene lå den på en ellevteplass.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fascination (sang fra 1932)* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Fascination (sang fra 1932)* på MusicBrainz Rediger på Wikidata
***Cefu Yuangui*** (forenklet kinesisk: 册府元龟; tradisjonell kinesisk: 冊府元龜; pinyin: **Cèfǔ Yuánguī**) var det mest omfattende oppslagsverket som ble kompilert i Songdynastiets tid i Kina. 

Arbeidet med verket ble påbegynt i 1005 på oppdrag av keiser Zhenzong og ferdigstilt 1013 av Wang Qinruo og mange andre høylærde, i alt 15 i tallet. 

Oppslagsverket het opprinnelig *Fremstillinger om monarker og embedsmenn i forgangne dynastier* men fikk senere navn etter skilpaddeorakelbenskall *Yuangui* og det keiserlige litteraturlager *Cefu* - og blir på engelsk omtalt som *The Prime Tortoise of the Record Bureau*. Verket inneholder mange biografier om fremstående kinesere. Hovedhensikten med det var å beskrive godt statsmannsskikk, til bruk for herskere - altså som de europeiske middelalderske fyrstespeil. Kompilatorene trakk stoff og inspirasjon fra de kinesiske klassikere og gamle historieverk, og eldre encyklopedier som for eksempel Xiu wendian yulan 修文殿御覽. 

Verket var organisert i 1 104 emner (*men*, 門, «porter») i 31 seksjoner eller kapitler (*bu*, 部, «deler»). Hele verket var på 1 000 fascicler (卷, juan, «bind»).

Litteratur
----------

* Hu Wenjie: «Cefu Yuangui» («Prime Tortoise of the Record Bureau»). *Encyclopedia of China*, 1. utg.
* Johannes Kurz: «The Compilation and Publication of the Taiping yulan and the Cefu yuangui», i Florence Bretelle-Establet og Karine Chemla (red.): *Qu'est-ce qu'écrire une encyclopédie en Chine?*. Extreme Orient-Extreme Occident Hors série (2007), 39-76.

Eksterne lenker
---------------

* Cefu yuangui «The Prime Tortoise of the Record Bureau» — Chinaknowledge.de.
***Salt for Svanetia*** (originaltittel: *Соль Сванетии/Sol Svanetii*) er en sovjetisk stumfilm fra 1930 regissert av Mikhail Kalatozov.

Handling
--------

Mesteparten av filmen beskriver dagliglivet og landskapet til Svanere, som lever isolert fra resten av sivilisasjonen, i et tøft miljø i fjell-regionen Svanetia. Historien begynner med et sitat fra Vladimir Lenin: «Selv nå finnes det fjerne deler av Sovjetunionen, hvor den patriarkalske livsstilen vedvarer sammen med rester av klan-systemet»

Svanetia og fjell-landsbyen Ushguli er fullstendig avskåret fra sivilisasjonen, på grunn av fjell eller isbreer. I nærheten av landsbyen står det høye tårn som ble konstruert av landsbyboere for å tjene som et forsvar mot føydale tilsynsmenn, og den viser hvordan landsbyboere har brukt dem til å avverge skatteoppkrevere ved å hive steiner fra tårnene. Landsbyboernes daglige rutine innebærer å avle sauer, produsere ull eller garn, og produsere bygg. Disse sekvensene formidler også den kraftige teknologiske under-utviklingen i området.

Svan-folket produserer sine egne klær, klipper håret sitt, og begraver selv deres døde. Men etter hvert som filmen skrider frem kommer den isolerte regionen mer og mer i kontakt med omverdenen. En gruppe bygningsarbeidere skal blant annet hogge ned en stor skog som er det siste hinderet for å legge en vei som skal forbinde Svan-folket med resten av den sovjetiske sivilisasjonen.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 13. juli 2016.
2. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0019403, Wikidata Q37312,
3. ↑  Режиссер полета
4. ↑  Соль Сванетии

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Salt for Svanetia* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Salt for Svanetia* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***Celadonia*** er en slekt av biller med larver som lever i død ved. De kan særlig kjennes på hannenes antenner, der hvert ledd har en lang sideutvekst, og antennen derfor blir buskete.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, blank, brokete fargede biller. Hannen har lange utvekster på hvert antenneledd. Hodet er rundet med middelsstore fasettøyne. Pronotum er klokkeformet, dekkvingene nokså lange og jevnbrede. Oversiden er uten påfallende hår. Larvene er sylindriske, glatte og blanke, gulrødlige.

Levevis
-------

I motsetning til de fleste andre medlemmene i gruppen mudderbiller (Dryopoidea) (hvis det nå er der callirhipidene hører hjemme) er disse billene ikke knyttet til vann. Larvene utvikler seg i gamle, råtne trestokker som er sterkt angrepet av sopp (hvitråte). De voksne billene kommer gjerne til lys, og lever trolig ganske kort tid.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen, fra Mexico i nord til Argentina i sør.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea) (usikker plassering)
			* Familien **Callirhipidae** van Emden, 1924
				+ Slekten ***Celadonia*** Laporte de Castelnau, 1840 – Amerika
					- *Celadonia bicolor* (Laporte de Castelnau, 1834)
					- *Celadonia bocourti* Pic, 1927
					- *Celadonia costaricensis* (Emden, 1931)
					- *Celadonia gounelleii* (Pic, 1916)
					- *Celadonia hoodii* (Saunders, 1834)
					- *Celadonia laportei* Hope, 1846
					- *Celadonia luteonotata* (Pic, 1907)
					- *Celadonia scapularis* (Laporte de Castelnau, 1834)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Celadonia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
En cedratfrukt
**Cedrat** (latin *Citrus medica*) er en sitrusfrukt og tilhører rutefamilien. Den er bedre kjent i Norge som sukatsitron eller søtsitron, og brukes særlig til framstilling av sukat.

Historie
--------

Søtsitronen var den første av sitrusfruktene romerne benyttet. Plinius den eldres *Naturalis Historia* forteller om treet (HN xii.7) som enkelte kalte *Assyreren*, mens andre kalte den det *Medianske Eple* (det generiske gresk-romerske navnet for globøse frukter). I Plinius' tid ble frukten aldri spist (omtrent som idag), men dens intense parfyme ble benyttet som et middel for å holde mygg og slikt på avstand. Fra rundt 200 e.kr ble den brukt i matlaging. Ifølge Plinius ble det gjort flere mislykkede forsøk på å dyrke søtsitronen i potter, for medisinske formål.

Søtsitronen er kjent som **etrog** (hebraisk: אֶתְרֹג) blant religiøse jøder, som veiver den i luften på en rituell måte som en av «de fire arter» i høytiden sukkót hver høst.

Selv om den østasiatiske sitrusfrukten yuzu (yuja) av og til kalles søtsitron, er dette faktisk en separat art, Citrus junos. Den er mindre god til sukat.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
***Fridomsharpa*** er et musikkalbum av visegruppa Stein og Jord og artisten Tony Sheehan. Albumet ble utgitt i 1977 med undertittelen «*opprørssongar frå Irland, Skotland og England*».

Plata omfatter streikesanger, revolusjonære skotske bondesanger, sanger fra det irske påskeopprøret i 1916 og fra «den engelske okkupasjonen av Nord-Irland». På platas instrumentelle danselåter er musikeren Steinar Ofsdal sentral.

Albumet ble innspilt i Scanax studios, og ble utgitt på plateselskapet MAI. (MAI 7702). Med originalutgivelsen av LP-plata fulgte eget teksthefte.

Sporliste
---------

### Side A

1. «Erin go brath»
2. «Riflene til IRA»
3. «Jim Larkin»
4. «Irske svikar»
5. «Tabhair dom do Lamn»
6. «Gummikuler»
7. «Våre internerte menn»
8. «RUC-agenten»

### Side B

1. «Slaget om The Breas»
2. «Durham lockout»
3. «Silver Tip» / «Shandon Bells»
4. «Folket bak veven»
5. «Svartfotslusken»
6. «Streiken i South Medomsley»
7. «Road to Goldway»
8. «Connolly var der»

Referanser
----------

1. ↑  «Stein Og Jord Med Tony ‎– Fridomsharpa Opprørssongar Frå Irland, Skotland Og England». Discogs. Besøkt 24. januar 2018.
**Rydsgård** er et tettsted i Skurup kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 361 innbyggere.

Historie
--------

Rydsgårds stasjonsamfunn oppstod ved etableringen av Malmö-Ystads järnväg i 1874. En stasjon ble anlagt ved broen over Skivarpsån på grensen mellom Villie og Örsjö sogn. Stedet fikk sitt navn etter Rydsgårds gods som lå fem kilometer lenger nord. I 1895 ble også Trelleborg-Rydsgårds järnväg (TRJ) etablert. Persontrafikken på TRJ ble nedlagt i 1956, men godstrafikken på strekningen Rydsgård-Skivarp fortsatte fram til 1970. Rydsgård lå opprinnelig delvis i Villie landskommun, Ljunits härad og delvis i Örsjö landskommun, Vemmenhögs härad. Begge disse kommunene ble i 1952 innlemmet i Rydsgårds landskommun. Nå inngår Rydsgård i Skurup kommune.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 22. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Skurup kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Abbekås **·** Rydsgård **·** Skivarp **·** Skurup |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |