recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Etterbilde** er det restsynsinntrykket som blir igjen når et vanlig menneskeøyesyn blir utsatt for ekstrem lys-og skyggepåvirkning, gjerne etter å ha vært i mørke. Dette kan inntreffe ved lyn eller annen brå lysendring. En annen måte å få etterbilde på, er å se mot en sterk lyskilde. Lyset fra denne vil «henge igjen» i noen sekunder i synsbildet og gjøre at en nesten ikke kan se andre ting som befinner seg i denne flekken når en flytter blikket. Slike synsfelter kan også opptre invertert, slik at det lyse blir mørkt og omvendt.

Psykologer har forsket på fenomenet, som også kan fremkalles ved å se intensivt på et enkelt, fargesterkt og godt belyst motiv, og så lukke øynene. Fargebildet vil da ofte fremstå med komplementærfarger.

Etterbilder kan også oppstå som visuelle minneinntrykk dersom en har opplevd noe som har gjort sterkt inntrykk (traumatisk opplevelse). Slike etterbilder kan dukke opp igjen senere og skape vansker for den som har dem. 

I sjeldne tilfeller kan etterbilder oppstå som konkret fenomen. Dette skjedde i Nagasaki, der eneste minnet om ett av atombombeofrene er en skyggeavtegning på en hagemur. Personen og et lag av hagemuren smeltet vekk i selve atomeksplosjonen, mens skyggen står igjen i relieff.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hagan** i Eggedal (cirka 530 moh.) er et småbruk og en boligeiendom i Sigdal kommune, der deler av bygningsmassen nå er museum og inngår i Buskerudmuseet. Stedet er kjent som kunstnerhjemmet til Christian Skredsvig (1854–1924), som stort sett virket og bodde der i årene 1894–1924. Det tidligere kunstnerhjemmet har adresse **Christian Skredsvigs vei 161, 3359 Eggedal**.

Hagan ligger høyt og luftig til, et stykke oppe i sørvesthellinga mot Norefjell og nord for Eggedal sentrum. Det er kort til snaufjell fra plassen. For å komme dit må man følge Tempelseterveien fra Eggedal sentrum et stykke, og så ta av inn i Christian Skredsvigs vei og følge denne veien til enden, der Hagan ligger.

Hagan var opprinnelig en husmannsplass, som Skredsvig kjøpte i 1894. Først ominnredet han låven til ateliér, og etter hvert ble huset utvidet og utviklet, slik at det kunne tjene som familiebolig da han i 1898 giftet seg for annen gang, med den langt yngre Beret Knudsdatter Holt. Da hadde paret allerede i 1897 fått datteren Solveig, det første av fire barn.

Skredsvig bodde her med sin familie det meste av tiden fra 1898 til sin død i 1924, lengst avbrutt av 3 års opphold på Slemdal ved Kristiania fra 1904. Hjemme på Hagan malte og skrev han, og mottok besøk av kolleger. Særlig hadde han kontakt med Theodor Kittelsen som bodde på Lauvlia ved Soneren, snaut tre mil lenger sør i dalen. Hustruen Beret hadde gått i «husmorlære» hos fru Inga Kittelsen i 1896. Sommeren 1899 hadde han, etter tilskyndelse fra Harriet Backer, sommerskole for ca 20 av Backers malerelever. Mellom disse var Søren Onsager, Arne Lærum, Rudolf Thygesen og Torstein Torsteinson. Torsteinson hadde også sommeren 1898 besøkt Hagan, og sammen med Theodor Lauveng hadde han hjulpet Skredsvig med husbygging, i bytte mot malerundervisning.

Huset og livet der er skildret i Skredsvigs delvis selvbiografiske roman *Evens hjemkomst* (1916), og huset, eksteriøret og miljøer fra Eggedal er avbildet i en lang rekke av Skredsvigs malerier, blant annet *Utsikten fra Hagan, Eggedal* (1899), *Beret vasker kjøreler i bekken* (udatert), *Hagan vinterstid* (udatert), *Åsjuvet* (1894), *Jupsjøen* (1904) og *Vesla en vinterdag i Hagan* (1901).

Huset eies fremdeles av Skredsvigs etterkommere, og ble åpnet som privat museum i 1993. Museet er åpent i sommermånedene, og markedsføres som en del av «Kunstnerdalen».

* Hagan fra oppkjørselen Foto: Helge HøifødtHagan fra oppkjørselen Foto: Helge Høifødt
* Hagan sett fra hagen Foto: Helge HøifødtHagan sett fra hagen Foto: Helge Høifødt

Litteratur
----------

* *Norske kunstnerhjem*; temanummer av *Fortidsvern*; nr 3, 2005
* Finn Jor og Jiri Havran. *Norske kunstnerhjem*. Boksenteret, 1997 (*bokhylla.no – fulltekst)*
* Ingrid Reed Thomsen. *Chr. Skredsvig*. Grøndahl Dreyer, 1995. ISBN 82-504-2198-1

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Tanum kirke Foto: Arnstein Rønning 
**Brunlanes prestegjeld**, også benevnt **Tanum prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Larvik prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Larvik kommune i Vestfold fylke, og hovedkirken var Tanum kirke.

Brunlanes prestegjeld og dets sogn er nå en del av Larvik kirkelige fellesråd underlagt Larvik prosti.

Historikk
---------

*Nesjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Brunlanes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 8. mai 1741 ble Larvik sogn utskilt fra Hedrum prestegjeld og Langestrand sogn overført fra Brunlanes, for å danne eget Larvik prestegjeld.

Friderichsværn ble skilt ut som eget prestegjeld i 1799, jfr. kanselli-promemoria av 27. april 1799.

Brunlanes prestegjeld dannet grunnlaget for Brunlanes formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Tanum
* Berg
* Kjose

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1907). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 308.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 30.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Vestfold, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Lågdalsmuseet** er et distriktsmuseum for kommunene Øvre Eiker, Kongsberg, Flesberg, Rollag og Nore og Uvdal og ligger i gangavstand fra bykjernen i Kongsberg. Det ble grunnlagt 22. februar 1924 av Tov Flatin, Per Mortensen og Otto Monsen. De første årene holdt museet til i Kongsberg Sølvverks gamle smeltehytte, der Norsk Bergverksmuseum holder til. 

Museet har 32 bygninger, blant annet flere Numedalstun, ei Kongsberggate med krambu, bergmannsstue og skolestue. 

Stedet har også mange ulike gårdsdyr som for eksempel geiter, griser, kuer, hester, kaniner, sauer og høns. 

På området ligger også Glitre gård, som var hjemmet til flere av byens bergembetsmenn. Her finner man også Norges siste bevarte tårnlåve. I sommerhalvåret er det et levende museum med beitende norske husdyr. 

Museets samlingsbygning har også gamle verksteder, butikker, hjemmefrontmuseum og Norsk optikkmuseum.

Numedalstun, Lågdalsmuseet, Kongsberg Foto: Kjetil Bjørnsrud 
Kongsberggata, Lågdalsmuseet, Kongsberg Foto: Kjetil Bjørnsrud

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lågdalsmuseet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kulturnett.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Arbeideravisa Øynytt sin logoFørste logo for Øynytt var brukt i 1981 og 1982
***Øynytt*** (Arbeideravisa Øynytt) var en avis som kom ut på Sortland i Nordland mellom 1981 og 1986.

*Andøya Avis* på Andenes gikk konkurs i 1979, og Norsk Arbeiderpresse (senere Amedia) gjennom *Nordlys* kjøpte navnet og rettighetene, og relanserte avisen samme år. Samtidig ble det opprettet en ny avis på Andenes, *Andøyposten*, og det utspant seg så en aviskrig som *Andøya Avis* tapte i 1982.

Som en del i denne aviskrigen etablerte A-pressen avisen *Arbeideravisa* *Øynytt* på Sortland i 1981. *Øynytt* holdt det gående i fem år før avisen måtte gi opp konkurransen med avisen *Vesterålen* i 1986.

Første redaktør var Bjørn Hall-Hofsø (fra 1981 til 1982) som ble avløst av Ronny Jensen (fra 1982 til 1986) og Thor Ivar Guldberg (fra 1985 til 1986). Styreleder og daglig leder var Harald Boye Svendsen i hele perioden.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Andøya avis i Store norske leksikon
2. ↑  Høst, Sigurd (1996). *Aviskonkurransen : nye og gamle teorier belyst gjennom A-pressens utvikling*. Institutt for journalistikk. s. 185. ISBN 8271471597.
3. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 18. oktober 2023.

Portal: Litteratur
interiør fra museet
**Theodor Kittelsen-museet** er et museum som inneholder en omfattende og allsidig samling av Theodor Kittelsens verker. Museet ligger ved Koboltgruvene i Modum kommune, ca. 10 km fra Åmot sentrum og 8 km fra Blaafarveværket. Det har vært åpent hver sommersesong siden den offisielle åpningen i 1993.

Historie
--------

Naturen ved Blaafarveværket tiltrakk seg på 1800-tallet naturromantiske malere fra hele Europa. 
Haugfossen har blitt gjenstand for malerier av Christian August Lorentzen i 1792, Christian Morgenstern 1827, Thomas Fearnley 1841, Frits Thaulow 1883. 
Også Theodor Kittelsen kan knyttes til området. 
Han leide gården Sole i Eggedal fra 1896, og bygget i 1899 sitt eget hjem kalt Lauvlia i Sigdal. Dette ble en kunstnerisk rik periode for Th. Kittelsen. 
Denne tilhørigheten til området er bakgrunnen for at Theodor Kittelsens familie i 1987 spurte om Blaafarveværket kunne åpne et permanent museum for Kittelsen.

Utstillinger
------------

Den permanente samlingen består av arbeider i olje og blandingsteknikker, tegninger, bøker, treskårne figurer og dekorasjoner, samt en rekke av kunstnerens personlige eiendeler.

I 2012 ble samlingen utvidet med «Fjelltramperne», treskjæringsarbeider opprinnelig tiltenkt Holmenkollen Turisthotel.

Hvert år vises egne temautstillinger.

Eksterne lenker
---------------

* Kittelsenmuseets side hos Blaafarveværket
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.

**Max Axe** var et band fra Bergen som eksisterte på 1980-tallet. Bandet spilte 

Besetningen var Reidar Karlsen («Max Axe») på vokal og gitar, Gisle Frøysland på gitar, Jørgen Knudsen på bass og Tom Rasmussen på trommer. Tre av dem hadde spilt i Alle Tiders Duster. Max Axe begynte med å få med en sang på ei samleplate fra belgiske Etiquette Records, og i 1985 ga de ut singelen «Here Comes Max Axe Ridin' Again» på Etiquette. Rasmussen kalte musikken for «psykedelisk country». Singelen ble avventende omtalt av Kjetil Rolness i *Nye takter*: «Max Axe's skranglete og svært urolige Psychowestern-billy er morsom her og nå, men om to uker?».

Referanser
----------

1. ↑  "Første singel fra Max Axe" av Petter Larsen, *Bergens Tidende* 22. oktober 1985
2. ↑  Singelanmeldelse av Kjetil Rolness, *Nye takter*/*Arbeiderbladet* 25. september 1985

Ekstern lenke
-------------

* Discogs
**Norgescupen i paralangrenn 2020/21** (langrenn for funksjonshemmede) gikk over ti renn fra 5. desember 2020 på Sjusjøen til 7. februar 2021 på Gålå.

Resultater menn
---------------

### Senior stående


| Plass | Utøver | Klubb | Poeng |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 1. | Trygve Toskedal | Trysilgutten IL | 860 |
| 02 2. | Thomas Oxaal | Sauda IL | 720 |
| 03 3. | Alexander Letrud | Øyer-Tretten IF | 210 |
| 4. | Nils Erik Ulset | Tingvoll IL | 100 |

Trygve Toskedal vant fem av rennene, Thomas Oxaal vant fire renn, og Nils Erik Ulset vant det ene rennet han deltok i.

  

### Senior sittende


| Plass | Utøver | Klubb | Poeng |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 1. | Andreas Skår | Svelvik IF | 860 |
| 02 2. | Lars Andresen jr | Nessegutten IL | 300 |
| 03 3. | Thomas Morud | Lyn Ski | 240 |

Andreas Skår Bjørnstad vant sju av rennene, og Lars Andresen jr vant tre renn.

Resultater kvinner
------------------

### Senior stående


| Plass | Utøver | Klubb | Poeng |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 1. | Vilde Nilsen | Kvaløysletta Skilag | 1000 |

Vilde Nilsen vant alle ti norgescuprennene, som eneste deltaker.

  

### Senior sittende


| Plass | Utøver | Klubb | Poeng |
| --- | --- | --- | --- |
| 01 1. | Indira Liseth | Fana IL | 940 |
| 02 2. | Birgit Skarstein | Frol IL | 200 |
| 03 3. | Isabel Valen | Innstanda IL | 180 |

Indira Leseth vant sju av rennene, Birgit Skarstein vant begge rennene hun deltok i, og Isabel Valen vant ett renn.

Kilder
------

* Norges skiforbund - Norgescup Langrenn 2020-2021 Para (syns og bevegelseshemmede) (resultater)
Robinsons kartprojeksjon
Forvrenging ved bruk av Robinsons kartprojeksjon.
**Robinsons kartprojeksjon** er en kartprojeksjon som viser hele Jorden. Den ble lagd for å vise hele verdensbildet på en gang, med så lite praktisk forvrengning som mulig.

Robinsons kartprojeksjon ble designet av Arthur H. Robinson i 1963 som en respons til Rand McNally, som nå bruker kartet som et av sine kart. Robinson ga ut detaljene rundt projeksjonens konstruksjon i 1974. National Geographic Society (NGS) begynte å bruke projeksjonen for generelt bruk i 1988, og erstattet da Van der Grinten projection. I 1998 forlot NGS Robinsons projeksjon, som da ble erstattet av Winkel tripel projection, siden den forvrenger landmassene mindre ved polene.

Egenskaper
----------

Robinsons kartprojeksjon er ikke konform og viser ikke områder med lik størrelse, den sikter heller for å være et kompromisskart. Skaperen av kartprojeksjonen mente at dette ville få kartet til å se bedre ut som en helhet.

Kartprojeksjonen forvrenger polområdene strekt, men blir forvrengingen blir raskt ganske moderat så snart som man beveger seg vekk fra polområdene.

Referanser
----------

1. 1 2  Wilford, John Noble (25. oktober 1988). «The Impossible Quest for the Perfect Map». Besøkt 23. desember 2015.
2. ↑  Snyder, John P. (1993)
3. ↑  "NG Maps Print Collection - World Political Map (Bright Colored)"
4. ↑  «"Selecting a Map Projection - National Geographic Education"». Arkivert fra originalen 1. desember 2012. Besøkt 23. desember 2015.
5. ↑  Myrna Oliver (November 17, 2004)
6. ↑  New York Times News Service (November 16, 2004)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
**Acciona, S. A.** (spansk uttale: [akˈθjona]) er et spansk konsern innen utvikling og drift av infrastruktur (bygg, vann, industri og tjenester) og fornybar energi.

Selskapet ble stiftet i 1997 gjennom sammenslåingen av Entrecanales y Tavora og Cubiertas y MZOV, men selskapet har røtter helt tilbake til 1862. Selskapets hovedkontor ligger i Alcobendas i Madrid-regionen i Spania. 

Selskapet har mer enn 30 000 ansatte, og har virksomhet i tretti land på fem kontinenter.[] Selskapet er notert på Madrid-børsen. 

I Norge ble selskapet i 2015 tildelt en stor kontrakt ved utbyggingen av den nye Follobanen. I et fellesforetak sammen med italienske Ghella boret selskapet 18,5 km tunnel (Blixtunnelen) ved hjelp av fire tunnelboremaskiner.

I 2018 begynte Acciona samarbeid med Nye Veier om 23 km motorvei E6 Ranheim–Værnes. Samarbeidet ble avsluttet i 2023.

Referanser
----------

1. ↑  «Kontrakt signert for tunnelboring med TBM - Jernbaneverket». *www.jernbaneverket.no*. Besøkt 4. oktober 2016.
2. ↑  Nye Veier fortsetter samarbeidet med Acciona. Nye Veier. Besøkt 21. november 2020.
3. ↑  «Nye Veier og Acciona avbryter kontrakten for E6 i Trøndelag». *Veier24.no* **(norsk)**. 3. juli 2023. Besøkt 11. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Acciona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNE
 |
**Henri Charrière** (født 16. november 1906 i Saint-Étienne-de-Lugdarès, død 29. juli 1973 i Madrid) var en fransk forfatter hvis forfatterskap har sin bakgrunn i at han ble dømt for mord av den franske domstol, og sendt til fengselsopphold i årene 1931-1945 i Fransk Guyana. Han var blant de ytterst få som klarte å rømme fra fangekolonien på Djevleøya. Han skrev siden en meget vellykket selvbiografi kalt *Papillon* (1969) om fengselsoppholdet og rømmingen. Denne ble siden filmatisert i 1973 som *Papillon* med Steve McQueen i hovedrollen som Charrière.

Mens Charrière hevder at hans framstilling i *Papillon* hovedsakelig er sannferdig, har senere undersøkelser hevdet at det meste av bokens materiale kommer fra andre medfanger framfor Charrière selv. Til sin siste dag har Charrière hevdet at han var uskyldig i mordet han ble dømt for. Charrière kom med en frittstående fortsettelse, *Banco* (1973), som i enda større grad blir sett på som en roman. Den forteller om Charrières liv i Venezuela, hvor han ankom etter flukten fra Djevleøya. Uansett nøyaktigheten i framstillingene, satte Charrières bøker verdens oppmerksomhet på de umenneskelige forholdene i franske fangekolonier.

Charrière døde i 1973 av strupekreft i Madrid i Spania.

Bibliografi
-----------

* *Papillon* (1969) ISBN 91-1-862292-5
* *Banco* (1973).

Referanser
----------

1. ↑  Hoyle, Ben: «Obituary», *The Times* 31. juli 1973. s. 14.Krever abonnement

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henri Charrière på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Henri Charrière hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Schofield, H.: «Papillon alive and well in a Paris retirement home» *Mail & Guardian Online*, 26. juni 2005
* The Man Who Was Called Papillon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** RLS **·** BNE **·** CiNii **·** Munzinger (iba) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |

Portal: Litteratur
**Raimo Esko Tapio Ylipulli** (født 13. juni 1970 i Rovaniemi) er en finsk tidligere skihopper som representerte Ounasvaaran Hiihtoseura.

Han deltok i verdenscupen i årene 1990 til 1994, med 15.-plass i 1990/91 som beste sammenlagtplassering. I 1991/92 ble han nummer 19 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 3.-plass i storbakken i Štrbské Pleso 30. mars 1991. Han var også på det finske laget som ble nummer 2 i lagkonkurransen i Predazzo 12. januar 1992.

I VM i Val di Fiemme (Predazzo) i 1991 var han på det finske laget som tok sølvmedaljer i lagkonkurransen. Han ble nummer 20 i storbakken og 21 i normalbakken. I OL på Lillehammer i 1994 ble han nummer 18 i storbakken og var på det finske laget som ble nummer 5 i lagkonkurransen.

Raimo Ylipulli er bror av kombinertløper Jukka Ylipulli og skihopper Tuomo Ylipulli, som begge har tatt medalje i OL, og skihopper Heikki Ylipulli.

Referanser
----------

1. 1 2   Olympedia, «Raimo Ylipulli - Biographical information», besøkt 25. juli 2021, «Olympic family relations: - Brother of Jukka Ylipulli. - Brother of Tuomo Ylipulli.»[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* 

* (en) Raimo Ylipulli – Profil og OL-resultater på *sports-reference.com*. (besøkt 21. april 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Raimo Ylipulli – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Raimo Ylipulli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Raimo Ylipulli – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kimmo Yliriesto** (født 28. januar 1983 i Rovaniemi) er en finsk skihopper som representerer Kouvolan Hiihtoseura.

Han debuterte internasjonalt i kontinentalcupen sesongen 1998/99. I 2000 var han på det finske laget som tok bronsemedaljer i lagkonkurransen i junior-VM i Štrbské Pleso, og året etter var han på laget som ble lagverdensmestre i junior-VM i Karpacz. I verdenscupen debuterte han med 56.-plass (av 78 deltakere) i Kuopio 3. desember 2000.

Han ble nummer 5 sammenlagt i kontinentalcupen i 2001/02, og samme sesong fikk han også sin så langt beste sammenlagtplassering i verdenscupen, 44.-plass. Beste individuelle plassering i enkeltrenn i verdenscupen er 7.-plass i Sapporo 5. februar 2005. Han var også på det finske laget som ble nummer 3 i lagkonkurransen i Sapporo 27. januar 2002.

Hans så langt (pr. april 2011) siste verdenscuprenn var i Sapporo i januar 2010.

Referanser
----------

1. ↑   FIS-databasen, FIS skihopper-ID 67479, besøkt 26. april 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kimmo Yliriesto – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Geithus bru**, også kalt **Nybrua** er ei hengebru i Geithus i Modum. Brutårnene er av granitt, og brua er 90 meter lang med ett spenn. Den ble åpnet i november 1909, etter at den forrige brua ble tatt av flom i 1860. Nybrua er i dag kommunal vei.

For å hindre tyskerne i 1940 ble brukablene saget over, slik at hele kjørebanen falt i vannet. Året etter ble brua satt i stand igjen.

|  |
| --- |
| Geithus bru, fotografert 2018  Foto: Karl Ragnar Gjertsen  
 |

Modum kommune vedtok 2018 reguleringsplan for ny Geithus bru. Den eksisterende brua skal bevares og brukes om gang- og sykkelvei, mens ny bru skal oppføres ovenfor denne og tilpasses den gamle bruas arkitektoniske uttrykk.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Veg på kryss og tvers i Buskerud : Statens vegvesen Buskerud 100 år
2. ↑  Geithus bru
3. ↑  Reguleringsplan for ny Geithus bru[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Paul Su Yongda** (født 1955 i Kina) er katolsk biskop i bispedømmet Zhanjiang i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. 

Su Yongda studerte til prest ved det regionale seminar i Wuhan fra 1985 og ble presteviet i 1991. Han tilhførte det annet klassekull i regionalseminarets historie etter at det ble gjenåpnet i 1980-årene, hvorav mange senere ble biskoper: Joseph Liao Hongqing (Meizhou), Francis Lu Shouwang (Yichang) og Joseph Gan Junqiu (Guangzhou).

Fader Su ble sogneprest i katedralen i Zhanjiang i 1997 og bispeviet 9. november 2004 med biskop John Fang Xingyao av Linyi som hovedkonsekrator.

Bispevielsen skjedde med pavelig mandat, men Vatikanet anser ham som biskop av Beihai, navnet det kanoniske bispedømme som dekker/dekket dette området.

Zhanjiang har om lag 30 000 katolikker (2004).

Referanser
----------

1. ↑   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID suyangda, besøkt 11. september 2021[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Rikspolitiet** var navnet på den norske militære politietaten i eksil under og like etter andre verdenskrig. Dette i motsetning til det alminnelige (tyskkontrollerte) norske politiet som fremdeles gikk under den tradisjonelle betegnelsen. I 1943 ble det ved kongelig resolusjon bestemt at «så lenge Norge er i krig, og så lang tid deretter som Kongen bestemmer, skal ledelsen av rikets politi ligge hos en Rikspolitisjef som hører direkte under Justisdepartementet».

Formålet med Rikspolitiet var å bygge opp en styrke som i overgangsperioden etter krigens avslutning skulle kunne løse vanskelige ordensmessige, og til dels militært pregede oppgaver, samt å danne stammen i oppbyggingen av en ny politietat. Rikspolitiet hadde en styrke på 1500 mann, og sammen med en Reservepolitistyrke på 13000 mann utgjorde de Polititroppene i Sverige som i praksis var kamuflerte norske millitæroppsetninger. Det ble opprettet en politiskole på Gottröra, og her hadde også Rikspolitiet sine forlegninger.

Polititroppene ble satt inn i frigjøringen av Finnmark i oktober 1944 under navnet Utrykningspolitiet og deltok med tre rikspolitikompanier og to feltbataljoner av reservepolitiet.

15. desember 1946 ble embetet som rikspolitisjef nedlagt, mens Rikspolitiet fortsatte å eksistere frem til forsommeren 1947 i en avviklingsfase under ledelse av en viserikspolitisjef.

Arkiv
-----

Arkivet etter Rikspolitisjefen består av to deler. Den ene delen dekker Rikspolitiets virksomhet frem til frigjøringen, og den andre dokumenterer Utrykningspolitiets virksomhet for perioden etter frigjøringen. I arkivet inngår også arkivene etter Politikorpset, Internatkontoret og Rettskontoret. I sær arkivet etter Rettskontoret ble dannet med tanke på at det skulle overføres til de ulike politikamrene etter okkupasjonen. Derfor finnes kun en liten del av det opprinnelige saksarkivet samlet i Rikspolitisjefens arkiv, mens det resterende materialet finnes spredt på de ulike straffesakene etter Landssvikoppgjøret.

Se også
-------

* Reservepolitiet

Eksterne lenker
---------------

* Arkivet etter Rikspolitisjefen[*død lenke*]

Portal: Andre verdenskrig
**Place de la Concorde** er en plass i Paris, ved den nedre enden av Champs-Élysées, på nordsida av Seinen. Ved plassen ligger *Tuileriene* (Jardin des Tuileries). Fra plassen kan man se oppover Champs-Élysées og til Triumfbuen.

Historie
--------

Den åttekanta plassen ble tegna av Ange-Jacques Gabriel i 1755, og fikk navnet **Place Louis XV**. På nordsida fikk plassen to like bygninger, én på hver side av Rue Royale; disse er eksempler på periodens arkitektur. Bygningene romma i begynnelsen regjeringskontorer, og den ene er fortsatt hovedadministrasjon for den franske marinen. Den andre er omgjort til luksushotell, Hôtel de Crillon.

Under den franske revolusjon ble statuen av Ludvig XV revet ned og plassen ble omdøpt til **Place de la Révolution**. Det gamle regimet hadde brukt plassen som offentlig rettersted; nå ble det reist en giljotin på plassen. Den 21. januar 1793 ble Ludvig XVI giljotinert her, og senere Marie Antoinette. Under den store terroren ble både Lavoisier, Danton og Robespierre henretta her. På én måned i 1794 ble over 1300 mennesker henretta.

Under thermidor-reaksjonen fra 1795 begynte myndighetene å kalle plassen Place de la Concorde, og i 1830 ble navnet gjort offisielt.

Obelisken
---------

Place de la Concorde med obelisken.  
I bakgrunnen Rue Royale og Madeleine-kirken. Hôtel de Crillon til venstre
Den 23 meter høye obelisken midt på plassen var en gave fra visekongen av Egypt til Louis-Philippe i 1836. Den er en 3300 år gammel granittobelisk fra Luxor med hieroglyfer som lovpriser farao Ramses II. I 1998 ble obelisken påsatt en gullbladet pyramide på toppen, til erstatning for den opprinnelige, som var antatt stjålet i 6. århundre f.Kr. Obelisken ligger på den såkalte Axe historique.

USAs ambassade ligger i det nordvestre hjørnet av plassen. Mot nord ligger Madeleine-kirken. Hovedkvarteret til Det internasjonale bilsportforbundet (FIA) ligger også ved Place de la Concorde.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNE **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Sabima** er en norsk miljøorganisasjon som jobber for å stanse tapet av naturmangfold. Sabima er også en paraplyorganisasjon for de biologiske foreningene i Norge. Organisasjonen ble stiftet i 1996 og het da «Samarbeidsrådet for biologisk mangfold».

Sabimas fagansatte er i hovedsak biologer eller naturforvaltere. Sabima jobber ved å spre biologisk kunnskap i politiske miljøer og hos forvaltningsmyndigheter for å sikre god forvaltning av det biologiske mangfoldet i norsk natur. Trusler mot naturen og mulige løsninger står ofte på agendaen når organisasjonens ansatte holder foredrag. Organisasjonen har jobbet særlig mye med bevaring av myr, vannforvaltning, artsmangfoldet i skog og pollinerende insekters levesteder.

Sabima arbeider også for å bedre omfang og kvalitet av kartleggingen av norsk natur gjennom koordinering av de frivillige amatørbiologene i Sabimas medlemsforeninger. Organisasjonen inviterer til kartleggingsturer og -kurs, står bak appen "Artsjakten" og det årlige, landsomfattende arrangementet "Den store artsjakten".

Sekretariatet holder til i Oslo sentrum. Generalsekretær i Sabima er Christian Steel.

Sabimas medlemsorganisasjoner
-----------------------------

* Norsk Biologforening
* Norsk Botanisk Forening
* Norsk entomologisk forening
* Norsk Limnologisk Forening
* Norsk Ornitologisk Forening
* Norges sopp- og nyttevekstforbund
* Norsk Zoologisk Forening
* Norske Havforskeres Forening
* Nordisk kulturlandskapsforbund – Norge

Se også
-------

* Artsdatabanken

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Monalocoris filicis***, er en tege tilhørende bladtegene (Miridae). Den lever på bregner og er ganske vanlig.

Utseende
--------

*Monalocoris filicis* har fine lyse hår på kroppen. Den er ganske oval (bred) og fargen er mest brunlig, men den kan være litt gul langs siden av bakkroppen. Unge voksne individer, om sommeren og utover høsten, er ofte litt lyse på farge, mens de som har overvintret er mørkere. Lengden er 2–3 mm.

Antennene er gulbrune, og det andre leddet er svart ytterst (distalt). Tredje antenneledd har en gul ring på midten. Det fjerde leddet er helt svart.

Beina er gule, mens det tredje fotleddet (tarsi) er mørkere.

Dekkvingens *membran* og *cuneus*, omslutter bakkroppspissen. Dekkvingens ytterste åre, på membranen, danner bare én lukket celle, og ikke to som hos de andre bladtegene (Miridae).

Kan skilles fra *Bryocoris pteridis*, den andre arten som lever på bregner, ved at første antenneledd er kortere enn halve hodets bredde. Dessuten når sugesnabelen bak til mellomhoften når den ligger bakover under kroppen.

Levevis
-------

*Monalocoris filicis* lever på bregner. De finnes på undersiden av bladene, hvor de suger plantevæske fra bregnens sporer.

Overvintringen er som voksen (imago). De voksne finnes derfor fra juli og utover høsten, og så igjen om våren.

Systematisk inndeling
---------------------

I norden er det to arter som lever på bregner, det er *Monalocoris filicis* (Linnaeus, 1758) og *Bryocoris pteridis* (Fallèn, 1807), begge tilhører underfamilien Byocorinae. I tropiske strøk finnes tallrike arter, de kan gjøre skade på planter av kakao, bomull, te og i gartnerier.

**Treliste**
* Nebbmunner (Hemiptera)
	+ underorden **teger** (Heteroptera)
		- gruppe **Cimicomorpha**
			* familie **bladteger** (Miridae)
				+ underfamilien **Bryocorinae**
					- slekten *Monalocoris*
						* *Monalocoris filicis* (Linnaeus, 1758) – vanlig i hele Norge, men sjeldnere lengst nord.
					- slekten *Bryocoris*
						* *Bryocoris pteridis* (Fallèn, 1807) – vanlig i hele Norge, men sjeldnere lengst nord.

Kilder
------

* Coulianos, C.-C. 1998. *Annotated Catalogue of the Hemiptera-Heteroptera of Norway*. Fauna Norv. Ser.B 45 (1-2), side 11-39
* Gaun, Sven 1974. *Blomsterteger (Miridae)*. Danmarks Fauna 81, 279 sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) *bregnetege* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *bregnetege* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *bregnetege* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *bregnetege* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *bregnetege* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *bregnetege* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *bregnetege* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Monalocoris filicis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Monalocoris filicis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
* Fauna Europaea - Europas fauna, arter og utbredelseskart.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Barn bader fra båt
**Nersetterbåten** (skrives enkelte ganger nedsetterbåt) går også under navnene nedsetterbåt "ne’setterbåt" eller "jaga’båt" og er en båttype fra Drammensvassdraget.

Det er en gammel elvebåt type, en elegante lang klinkbygget robåt med spisse stevner. Den har lav esing og stikker ikke dypt. Det karakteristiske ved båtene er at de er kjappe, lette å manøvrere og nesten lydløse i vannet.

Det er uvisst om nersetteren har sine aner fra tradisjonene med bygging av vikingskip eller om finnene som var bosatt inne i Finnemarka ha lært folk å bygge dem? Båtene lignet nemlig litt på finske båter.

Nedsetter navnet kommer fra tømmerfløting. En «nedsetter» var de som førte tømmerflåtene, «satte ned»,

fra Steinberg hengsle og til opplagsplassene lenger nede i elven, og helt ned til Drammensfjorden. På grunn av ulike strømforhold, stryk og ulik vannstand, var det å være nedsetter et vanskelig arbeide som man må trene seg opp til gjennom flere år. Farlig kunne det også være, særlig når man i flommen skal fortøye flåtene.

Nersetterbåten har vanligvis tre bordganger, men det finnes også en variant med to bordganger som også kalles Jagern og som navnet sier er dette den kjappeste av elvebåtene. En annen variant er en transportversjon (ca 6-7 meter lange og ca 2,5 meter brede) som kalles Røyert eller Storbåt, de ble brukt til transport av teglstein og tremasse fra Eikerbygdene og ned til Drammen havn, denne kunne ha en lasteevnen opp mot 10 tonn. Røyert var også yrkestittelen til de som arbeidet i disse store båtene.

Foruten å bruke Nersetteren til tømmerfløting og transport ble den også brukt til laksefiske. Den egnet seg også godt til dette for to mann kan stå på siden å trekke tunge garn uten at den kantrer.

Nersetterbåten kan ses på Temte Gård og Bygdesamling.

Referanser
----------

1. ↑  «Båtbyggere 300 år». *Hellefossen-historie* **(norsk)**. Besøkt 22. juli 2023.
2. ↑  «Nersetterbåten». *Hellefossen-historie* **(norsk)**. Besøkt 22. juli 2023.
3. ↑  «Nersetterbåtene skal gjenoppstå! | Eiker Arkiv». Besøkt 23. januar 2021.
4. ↑  «Nersetterbåt» (PDF).
5. ↑  «Tømmerfløting i Drammenselva og Steinberg hengsle | Eiker Arkiv». Besøkt 13. mai 2022.
6. ↑  Hansen, Roy (19. oktober 2022). «Fikk ny nersetterbåt på Temte Gård og Bygdesamling». *Eikernytt.no*. Besøkt 19. oktober 2022.
7. ↑  «Temte Gård og Bygdesamling | Aktivitetssenter og kulturell møteplass på Eiker.». Besøkt 19. oktober 2022.
**Begna bru** eller «**Begnabrua**» som den gjerne kalles av ringerikingene, er ei 216 meter lang jernbanebru av stein som løper over Ådalselva (Begnavassdraget nedstrøms Sperillen) mellom Hønefoss stasjon og Blyberghaugen i Hønefoss, rett på oversiden av Hønefossen. Brua sto ferdig til åpningen av Bergensbanen i 1909, men er i dag en del av Roa–Hønefosslinjen.

Brua ble vedtatt bygget i 1898, samtidig med at det ble besluttet at Bergensbanen skulle gå om Hønefoss. Arbeidene med å sett opp brua kom i gang utpå høstparten i 1907 og den sto ferdig til åpningen av Bergensbanen to år senere. Brua har ti hvelv, åtte på 21,2 meter hver, ett på 19 meter og ett på 10,7 meter der veien gikk (før Arnemannsveien ble åpnet).

Etterhvert som biltrafikken økte og bilene ble større, ble gamleveien under det minste bruspennet for liten. Spennet har en maksimal høyde på 3,5 meter ved sentrisk kjøring, men for tungtransporten var ikke dette lenger nok. Det ble derfor bygget en ny og større vei langs bredden av elva, som tok i bruk det første av de store bruspennene. Gamleveien er imidlertid fortsatt i bruk lokalt.

Begna bru var i sin tid Norges lengste steinbru. Den vakre brua ble etter årtusenskiftet kåret til «*århundrets byggverk*» (1900-tallet) på Ringerike.

Se også
-------

* Hønefoss stasjon
* Roa–Hønefosslinjen

Fotogalleri
-----------

* Begna bru ble lyssatt i 2022Begna bru ble lyssatt i 2022
* øst-vestøst-vest
* øst-vestøst-vest
* øst-vestøst-vest
* øst-vestøst-vest
* øst-vestøst-vest

Referanser
----------

1. ↑  *Banedata: data om jernbanene i Norge : banestrekninger, ekspedisjonssteder m.v*. Oslo: Norsk jernbaneklubb, Forskningsgruppen. 1985. s. 106. ISBN 8290286074.
2. ↑  *Ådalselva (stedsnummer 631558)*. Sentralt stadnamnregister (SSR). Besøkt 2023-08-11

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Fletting:** Det er foreslått at denne siden blir flettet med *Loe Rørprodukter*. (Diskusjon)
**Loe Betongelementer AS** er er en industribedrift som produserer betongelementer til byggeprosjekter. Bedriften ligger i Hokksund i Øvre Eiker kommune.

Firmaet leverer betongelementer til tak, dekker, søyler, bjelker, fasader, trapper og andre elementer spesialdesignet til byggeprosjekter. I tillegg driver de med montasje av betongelementer. Bedriften har en historie som går tilbake til 1933, da Kristoffer Loe startet med produksjon av takstein. Fra 1938 laget Loe rør og kummer. Produksjonen av betongelementer startet i 1960, i 1989 ble Loe Betongelementet AS grunnlag og i 2004 kjøpte Lars Kristoffer Loe, som var Kristoffer Loe sitt barnebarn, Loe Betongelementer AS.

De omsetter for ca. 330 millioner kr i året og bedriften har i dag ca. 160 ansatte, 2021.

Historie
--------

1933 – Etablert av Kristoffer Loe, produksjon av takstein

1938 – Produksjon av rør og kummer i betong

1960 – Produksjon av betongelementer

1989 – Loe Betongelementer AS blir grunnlagt

1997 – Loe Rørprodukter AS, Lars Loe overtar selskapet

2004 – Loe Betongelementer AS, Lars Loe overtar selskapet

2005/2006 – Ny selskapsstruktur, Holdingselskap med to produksjonsselskaper og ett eiendomsselskap.

Referanser
----------

1. ↑  «Loe Betong AS | Forsiden». *loe-betong.no*. Besøkt 5. august 2021.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.**Nøyaktighet:** Også arrangert i Østerdalen i 1980-åra. Se diskusjonssiden

**Norgesmesterskapet** (**NM**) **i kubb** er et årlig sportsarrangement avholdt i Larkollen under Larkolluka. NM i kubb hadde sin begynnelse med mål om 10 deltakende lag sommeren 2009, men endte med over dobbelt så mange lag til start.[*klargjør*] De lengstfarende dro fra Namsos for å delta.[] Konkurransen blir spilt som utslagsturnering.

Før 2020 ble NM arrangert i Folloparken på Orkanger i Trøndelag.[*bør utdypes*]

I 2020 var det 60 lag som var med for å kjempe om tittelen Norgesmester i kubb.[] Vinneren i 2020 ble laget Bryggebakken, mens laget Ferieforpesterne vant i 2021. Konkurransen i 2021 ble avholdt på Park Lane i Larkollen onsdag 21. juli. 74 lag deltok i 2021.[]

i 2023 ble det satt rekord for antall deltakere med hele 99 lag. Konkurransen ble avholdt på Park Lane i Larkollen onsdag 19. juli.

Premier
-------

Premiene for deltakelse i 2009 var følgende:

* Inngravert pokal til hver spiller på vinnerlaget
* En flaske champagne til hver spiller på vinnerlaget
* Diplom til alle lagene som tok seg til kvartfinale Premiene ble finansiert av et deltakelsesgebyr på 50 kroner.

Fra 2020 er det pokal til de tre beste lagene.

Vinnere
-------

* Vinnerne i det første norgesmesterskap i kubb ble Ivar Ustad og Johan Pääaho Svanem.[]
* Vinnerne i det andre norgesmesterskapet i kubb ble Martin Solem og Tore Druglimo.[]
* Vinnere av 2020 mesterskapet ble «Bryggebakken» med deltakerne Magnus, Martine og Thomas.
* Vinnere av mesterskapet i 2021 ble laget «Ferieforpesterne», med deltakerne Thea Fleischer og Jens Gundersen.
* Vinnere av mesterskapet i 2022 ble «Team Annekset» med deltakerne Henrik og Ellinor.
* Vinnere av mesterskap i 2023 ble laget «You never walk alone".

Referanser
----------

1. ↑  «NM i kubb 2023 – resultater». *Larkolluka*. 19. juli 2023. Besøkt 24. juli 2023.
2. ↑  «NM Kubbspill 2020». *Larkolluka*. 18. juli 2020. Besøkt 25. august 2022.
3. ↑  «NM i kubb 2021 – Resultater». *Larkolluka*. 22. juli 2021. Besøkt 25. august 2022.
4. ↑  «NM i kubb 2022 – Resultater». *Larkolluka*. 20. juli 2022. Besøkt 25. august 2022.
5. ↑  «NM i kubb 2023 – resultater». *Larkolluka*. 19. juli 2023. Besøkt 24. juli 2023.
Teahupoo
Bølgesurfing ved Teahupoo
**Teahupoo** er et sted i kommunen Taiarapu-Ouest på Tahiti i Fransk Polynesia. Stedet er kjent for sine gode forhold for surfing. Folketellingen i 2012 viste et innbyggertall på 1 289.

Surfested
---------

Teahupoo er kjent for bølger som gir surfeforhold som også tiltrekker seg utøvere utenlands fra. Om lag 1 km fra land dannes det store bølger. Disse storbårene er godt egnet for bølgesurfing og surfing inne i tunnelen som dannes. Bølgeforholdene er beskrevet som av de fremste i verden, men regnes også som utfordrende og farlige.

Den internasjonale surfekonkurransen Billabong Pro Tahiti for profesjonelle arrangeres i Teahupoo. Den er en del av World Championship Tour (WCT).

Referanser
----------

1. ↑  *Premiers résultats population légale* Arkivert 21. februar 2014 hos Wayback Machine. Institut de la statistique de la Polynésie française.
2. ↑  «Tahiti: Fransk Polynesias fineste», *Vagabond*, 1. mars 2010.
3. ↑  Hans Kristian Krogh-Hanssen: «Surfer verdens største bølge»[*død lenke*], *Bergens Tidende*, 14. mai 2012.
4. ↑  «EVENEMENT - Billabong Pro Tahiti 2012» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Institut de la Jeunesse et des sports de la Polynésie française.

Eksterne lenker
---------------

* «Teahupoo», Surfline

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
*Må ikke forveksles med Kroksundbrua i Marker kommune.*

**Kroksund bru** er ei to-felts veibru langs Europavei 16 som løper mellom Sundøya og Slettøya, to småøyer som ligger i Kroksundet mellom Tyrifjorden og Steinsfjorden i Hole kommune, Buskerud.

Den første brua over Kroksundet sto ferdig i 1807 og må sees i sammenheng med byggingen av den bergenske kongevei mellom Lommedalen og Sundvollen over Krokskogen. Peder Anker ville legge den bergenske hovedvei over Ringerike og sørget for å anlegge broen. Den ble åpnet fram til Sundvollen i 1805, der det var sundsted. Arbeidene med å bygge ei bru ble startet av militære mannskaper alt i 1806, men de rakk bare å få østre fylling mellom Sundvollen og Sundøya ferdig, før krigen med Sverige satte en stopper for det videre arbeidet.

Den første brua var ei flytebru gjort av tømmer, med en lem midt på som kunne løftes slik at båttrafikken kunne passere sundet. Utpå 1850-tallet ble det gjort ei ny steinbru der, og denne står fortsatt, i det den utgjør fundament for dagens to-feltsbru. Den gamle steinbrua, som hadde sterkt hvelvet veibane, er nå gang- og sykkelbru og synes lett fra vannsidene. Det lengste spennet på den gamle steinbroen ble sprengt 12. april 1940 for å hindre tysk fremrykning.

I dag er det fyllinger mellom Sundvollen og Sundøya og mellom Slettøya og Kroksund slik at det kun er bru mellom de to øyene. Midt under brua er det passasje for båttrafikken gjennom en større åpning i den gamle steinbrua.

Steinsfjorden har største dyp på 22 meter nord for Ulvøya, mellom Ulvøya og Storøya er det opp til 8 meter dypt med 2,5 meter dyp under Kroksund bru.

Utsyn over Ringerike i Buskerud fra Kongens utsikt 1965, med Holeveien (E16) over Kroksund bru, Sundøya og Slettøya i Kroksundet mellom Steinsfjorden og Tyrifjorden med Sundvollen foran.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Sellæg, Jo. (1998). *Veg på kryss og tvers i Buskerud: Statens vegvesen Buskerud 100 år*. Drammen: Statens vegvesen Buskerud. ISBN 8299368626.
2. ↑  Østlund, Jan Helge (1995). *Krigen på Ringerike*. [Hønefoss]: Kolltopp. ISBN 8299381002.
3. ↑  *Dybdekart over Steinsfjorden og del av Tyrifjorden*, opploddet 1977 og 1980, Vassdragsdirektoratet 1984.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
**Sportsfiske i Akershus** er en oversikt over typer av sportsfiske og geografisk utbredelse av denne sporten i Akershus.

Havfiske
--------

Indre Oslofjord har mange fiskeplasser for sjøørret og havabbor i tillegg til torsk, sei og makrell.

Drøbaksundet regnes som et av stedene i Norge hvor det er tatt flest fiskearter.

Ferskvannsfiske
---------------

*Se også*: Sportsfiske i Sandvikselva
I ferskvann finnes det en rekke forskjellige arter og man kan velge mellom fiske etter hvitfisk i næringsrike sjøer eller ørret og røyefiske i skogsvann.

Sandvikselva er den viktigste lakse- og sjøørretelva i Oslo og Akershus. Laks og sjøørret kan vandre opp i Lomma og Isielvai en strekning på 9 km. Det blir hvert år fanget mellom 0,5-3 tonn laksefisk i Sandvikselva. 60-80 % av fangsten er
normalt sjøørret. Andre fiskearter i vassdraget er ål, abbor, gjedde, mort, ørekyt, brasme, stingsild (tre- og nipigget), niøye (elve- og havniøye) og skrubbe.

Kultivering
-----------

I mange av åspartiene kalkes det og drives et utstrakt fiskestellarbeid. Grunnstammen av laks og ørret i Sandviksvassdraget opprettholdes ved hjelp av Hamang klekkeri.

Fiskekort
---------

Oversikten over fiskekortområder finnes hos NJFF og hos kommunene.

Det er innført fiskekort for deler av Glomma og Vorma.

Fiskeforeninger og organisasjoner
---------------------------------

* NJFF Akershus
* Oslo Havfiskeklubb

Eksterne lenker
---------------

* NJFF Akershus[*død lenke*]
* Oslo Havfiskeklubb
**Bente Johnsrud** (født 10. juli 1955) er administrerende direktør og kunstnerisk leder for Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival. 

**Studier og yrkesliv**

Johnsrud tok kandidatstudiet i kulturarbeid ved Høgskolen i Telemark fra 1983 til 1985. Hun fortsatte senere med en bachelorgrad i kunsthistorie ved Universitetet i Oslo (1985 -1988) og deretter en Master of Arts fra City University London (1989-1991). Ulike studier og arbeidssituasjoner har ført til flere lengre utenlandsopphold i Sveits, Tyskland, Danmark, Hongkong og England.

Johnsrud var ansatt som administrativ leder for Oslo Domkor i Oslo domkirke fra 1994 til 2000. I år 2000 initierte og stiftet hun Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival.

**Priser og utmerkelser**

I 2007 mottok hun Oslo bys kunstnerpris. Hun mottok i 2012 den spanske fortjenestemedalje Den sivile fortjenstorden (Spania) (*de la Orden del Merito Civil)* for sitt arbeid med spanske kulturprosjekter i festivalen. Johnsrud har også mottatt den internasjonale Paul Harris Fellow-medaljen «i takknemlighet for betydelig innsats gitt for å fremme bedre forståelse og vennlige forhold mellom verdens folk». I 2023 ble Johnsrud tildelt den franske ridderordenen «Chevalier de l’Ordre des Arts et Lettres» for sitt bidrag for å fremme fransk kultur og musikk i Norge. Florence Robine, Frankrikes ambassadør til Norge, overrakk utmerkelsen til Johnsrud på vegne av den franske kulturministeren under en seremoni i den franske ambassadørboligen i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo bys kunstnerpris». Arkivert fra originalen 14. april 2016. Besøkt 2. april 2011.
2. ↑  ««Spansk orden til Bente Johnsrud», Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestivals nettsider». Arkivert fra originalen 31. oktober 2014. Besøkt 5. juni 2014.
3. ↑  «Fransk pris til Bente Johnsrud». *Klassisk Musikk*. Besøkt 7. desember 2023.
4. ↑  «Festivaldirektør». *Oslo Internasjonale Kirkemusikkfestival* **(engelsk)**. Besøkt 7. desember 2023.