recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Geologisk tidsspiral over jordens historie, paleontologien undersøker hele historien om liv på jorden  Foto: US Geological Survey; Graham, Joseph; Newman, William; & Stacy, John, 
**Paleontologi** er vitenskapen om forhistorisk liv, planter og dyr, inkludert fossiler, foruten også studiet av organismers evolusjon og forbindelser mellom hverandre og deres miljøer (deres paleoøkologi). Folk som utøver denne profesjonen og er faglært kalles en **paleontolog**.

Paleontologi er en del av naturvitenskapen og ligger i grenselandet mellom geologi og biologi. Til forskjell fra arkeologi studerer paleontologien ikke moderne mennesker. Vitenskapen ble etablert på 1700-tallet som et resultat av Georges Cuviers arbeid med komparativ anatomi, og utviklet seg hurtig på 1800-tallet. Paleontologien bruker metoder hentet fra en rekke vitenskaper som biokjemi, matematikk og ingeniørvitenskap. Ettersom kunnskapen har økt har det oppstått flere spesialiserte underdisipliner; noen konsentrerer seg om de forskjellige typene fossile organismer mens andre studerer økologi- og miljøhistorikk, som paleoklimatologi. 

Fossilene kan være forsteinete kalkskall etter muslinger og snegler, skjelett-rester eller det kan være avleiringer etter mikroorganismer. I all hovedsak både i antall arter og individer forekommer organismer i havet, og mikro-paleontologi gir også størst bidrag til stratigrafien.

Generell paleontologi tar for seg studier av hva som hender med organismene etter at de er døde samt hvorledes de som livløst materiale tar del i jordens geologiske prosesser.

Paleontologi omfatter også mikropaleontologi og palynologi. Disse fagfeltene omhandler fossiler av mikroorganismer, pollen og sporer.

I Norge finnes det kjente forekomster av fossiler i Oslo-feltet og på Svalbard.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  fra gresk: *palaios*, «gammel» + moderne latin: *ontologia*, «ontologi», som er læren om tingenes eksistens, vesen og egenskaper

Referanser
----------

1. ↑   «paleontology (n.)», «ontology (n.)», 
*Online Encymology Dictionary*
2. ↑  «ontologi», *Bokmålsordboka*
3. ↑   «paleontologi», *Bokmålsordboka*

Eksterne lenker
---------------

* «Livet etter katastrofen», *Forskning.no* 15. november 2003
* Smithsonians paleontologiske nettsted
* Spørsmål og svar (FAQ) om paleontologi, Universitetet i Californias Museum for paleontologi

  


| * v
* d
* r
Biologiens fagområder |
| --- |
| Anatomi **·** Astro **·** Atferd **·** Kjemi **·** Psykologi **·** Teknologi **·** Botanikk **·** Cytologi **·** Etno **·** Evolusjon (teori) **·** Fysiologi **·** Genetikk **·** Genteknologi **·** Gerontologi **·** Immunologi **·** Limnologi **·** Marin **·** Mikro **·** Molekylær **·** Morfologi **·** Mykologi **·** Paleontologi **·** Systematikk **·** Toksikologi **·** Utvikling **·** Zoologi **·** Økologi |
|  **Kategori** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Nylig avdød:** Artikkelen handler om en person som døde nylig. Slike biografier kan bli hyppig endret og oppdatert. Les som vanlig Wikipedia med kritisk sans.

**Irene Camber** (1926–2024) var en italiensk fekter som deltok i de olympiske leker og 1952 i Helsingfors, 1960 i Roma og 1964 i Tokyo.

Camber ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1952 i Helsingfors. Hun vant florett-turneringen for kvinner foran Ilona Elek fra Ungarn og danske Karen Lachmann.

Åtte år senere, under Sommer-OL 1960 i Roma, var hun med på det italienske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i florett, bak Sovjetunionen og Ungarn.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Gull **Gull** i fekting, florett, kvinner
* 1960 Italias flagg Roma - Bronse Bronse i fekting, florett lag, kvinner Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Irene Camber – Olympedia Rediger på Wikidata

* (it) Irene Camber – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Diskografi** er en systematisk, ofte kronologisk sammenstilling av plateinnspillinger (og av og til andre typer av fonogrammer, for eksempel fonografsylindre). En diskografi kan eksempelvis omfatte innspillinger av en bestemt artist, innen en bestemt musikalsk sjanger, et bestemt plateselskap eller en bestemt platetype (for eksempel 78-plater). En meget ambisiøs variant er såkalte «nasjonaldiskografier» som omfatter samtlige plateinnspillinger fra et helt land.

Diskografi som sjanger begynte å utvikle seg i 1930-årene innen den tidlige jazzforskningen.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Sergio Pagano** C.R.S.P. (født 6. november 1948 i Terrusso di Bargagli) er en kuriebiskop som var prefekt for Vatikanets apostoliske arkiv fra 1997 (som het Vatikannets hemmelige arkiv til 2019).

Liv og virke
------------

### Prest

Sergio Pagano sluttet seg til barnabittenes ordenei 1966. Han studerte teologi og filosofi i Roma og svla sine ordensløfter den 19. oktober 1975. Emeritert biskop av Novara, Placido Maria Cambiaghi C.R.S.P. ordinerte ham til prest den 28. mai 1978. Etter å ha mottatt sin teologiske doktorgrad med spesialisering i liturgi, oppnådde han et diplom fra Scuola Vaticana di Paleografia, Diplomatica e Archivistica i 1978. Deretter arbeidet han i Vatikanets hemmelige arkiver.

Sergio Pagano var professor i arkivstudier ved Det pavelige diplomatakademi fra 1978, akademiker ved Accademia di San Carlo Borromeo og medlem av [[[International Archives Council]]. Pave Johannes Paul II utnevnte ham til rådgiver for Kongregasjonen for helligkåringer (1985) og Den pavelige kommisjon for kirkens kulturarv (1997). Fra 1989 til 2001 var han direktør for Senter for barnabittiske historiske studier *i Roma.*

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til viseprefekt for Vatikanets hemmelige arkiv den 30. januar 1995 og kort tid etter rektor ved *Scuola Vaticana di Paleografia, Diplomatica e Archivistica*.

Den 7. januar 1997 ble han utnevnt til prefekt for Vatikanets hemmelige arkiv. Sergio Pagano ble medlem av Det pavelige vitenskapsakademi og Den pavelige komité for historiske studier. I 2000 ble han akseptert som et tilsvarende medlem i sentraldirektoratet for *Monumenta Germaniae Historica* og i *Società Romana di Storia Patria* i Roma. I 2005 ble han æresmedlem av *Associazione italiana per lo studio della santità* og medlem av *Fondazione Latinitas* for promotering og studier av det latinske språk. Fra 2007 til 2012 var han også vitenskapelig direktør for det historiske arkiv i erkebispedømmet Lucca.

### Titulærbiskop

Pave Benedikt XVI utnevnte ham til [[titulærbiskop}} av*Celene* den 4. august 2007. Paven orrdinerte ham personlig til biskop den 29. september samme år; medkonsekratorer var kardinal Tarcisio Bertone SDB, og kardinal Marian Jaworski, latinsk erkebiskop av Lviv.

I 2007 ble han utnevnt av pave Benedikt XVI til fullverdig medlem av *Den pavelige kommisjon for kirkens kulturarv*. Den 17. april 2012 ble han bekreftet som prefekt for Vatikanets hemmelige arkiv og utnevnt til medlem av *Sentralkommisjonen for Den hellige stols arkiver*. 10. november 2012 ble han utnevnt til fullverdig medlem av *Pontificia Academia Latinitatis*.

I desember 2018, i anledning hans 70-årsdag, ble det publisert en minnepublikasjon i **Vatican Secret Archives'*-serien med tittelen:* Incorrupta monumenta ecclesiam Defendunt**. Studietilbud til mons. Sergio Pagano, prefetto dell’Archivio Segreto Vaticano, red. av Andreas Gottsmann – Pierantonio Piatti – Andreas E. Rehberg, 5 bind, Città del Vaticano 2018.
**Ingeborg Steen-Hansen** (født 28. januar 1885 på Grorud i Østre Aker, død 26. desember 1964 i Oslo) var en norsk Røde Kors-sykepleier og forfatter som arbeidet som frivillig på slagmarkene under første verdenskrig.

Liv og virke
------------

Ingeborg Steen-Hansen fikk sin sykepleierutdanning ved Johns Hopkins Hospital i Baltimore i USA, hvor hun ble uteksaminert i 1910. Hun arbeidet fra 1913 i Paris. Da første verdenskrig brøt ut, reiste hun til Belgia sammen med en skotsk-canadisk venninne ved navn Claire Livingstone, en niese av misjonæren og oppdageren David Livingstone. Hun oppholdt seg ved Røde Kors-lasarettene i Charleroi i fem uker. Da byen ble evakuert, reiste hun via London til Paris. Senere arbeidet hun ved fronten i Frankrike og Serbia. Før hun kom til Serbia, hadde hun samlet inn 200 tonn forbindingssaker og medisin, som ble sendt til Serbia. I Serbia ble hun dødssyk av tyfus, og ble sendt til sykehuset i Neully utenfor Paris, hvor hun ble frisk. Hun var også krigskorrespondent for norske aviser.

I sin bok *Fra tre fronter – med det røde kors paa slagmarkene i Belgien, Frankrig og Serbien* (1916) skildrer hun sine opplevelser fra slagmarkene under første verdenskrig. Deler av boken er ført i pennen av Claire Livingstone.

Under andre verdenskrig deltok hun i humanitært arbeid i Frankrike, der hun delte ut forsyninger og pleiet sårede soldater. Hun bidro også til å redde norske sjømenn fra tysk fangenskap og drev en barnekoloni i hele okkupasjonstiden. Hun ble hedret med Norges Røde Kors' hederstegn.

Hun ble 30. desember 1964 bisatt fra Vestre gravlunds kapell.

Familie
-------

Ingeborg Steen-Hansen var datter av grosserer Martin Hansen og Marie Steen. Hun ble i 1918 gift i Paris med generalkommisær Wilhelm Jean Mette Heineman. Hun var mor til motstandsmannen Jean Heineman.

Bibliografi
-----------

* 1916: *Fra tre fronter – med det røde kors paa slagmarkene i Belgien, Frankrig og Serbien*, Cammermeyer, Kristiania

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 1910 for 0218 Aker herred, Tellingskrets: 019 Grorud, Bosted land: 0081 Nyborg
2. ↑  *Tønsbergs Blad 1914.10.02*. Norge, Vestfold, Tønsberg. 1914. s. 1.
3. ↑  *Søndre Trondhjems Amtstidende 1915.06.08*. Norge, Trøndelag, Orkdal. 1915. s. 1.
4. ↑  *Østlands-posten 1928.12.10*. Norge, Vestfold, Larvik. 1928. s. 6.
5. ↑  *Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947*. Grøndahl. 1947. s. 481.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 206. ISBN 8257900109.
* Steen-Hansen, Ingeborg (1916). *Fra tre fronter*. Kristiania: Cammermeyer.
* *Aftenposten 1964.12.29*. Norge, Oslo. 1964. s. 11-12.

Portal: Litteratur
**Claudealia Bernice Robinson** (1927–2019) var en friidrettsutøver fra USA som konkurrerte i sprintløp, hekkeløp og høydehopp. Hun representerte Washington Park Track Club, og ble innført i Greater Cleveland Sports Hall of Fame i 1986.

Idrettskarriere
---------------

Robinson ble USA-mester i friidrett tre ganger, med nasjonale titler på 80 meter hekk i 1948 og 1949, og på 50 yard hekk i 1949. Hun deltok i Sommer-OL 1948, og kom der på ellevteplass i høydehopp. Hun deltok også på 80 meter hekk, men ble der slått ut i forsøksheatet. Hun fortsatte med friidrett til 2000-tallet, i veteranklasser, og konkurrerte da særlig i kastøvelser som kulestøt, spydkast og diskos. Under World Masters Games 1983 fikk hun sølv i kulestøt og diskos, og hun kom på fjerdeplass i spydkast. To år senere deltok hun i World Masters Games 1985, og kom der på fjerdeplass i kulestøt og diskos og sjetteplass i spydkast.

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. 1 2  Greater Cleveland Sports Hall of Fame - *Bernice Robinson Holland*, besøkt 9. november 2020.
4. ↑  Sports-Reference.com - *Bernice Robinson*, besøkt 9. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernice Robinson – Olympedia Rediger på Wikidata
En stripe fra nettegneserien *Diesel Sweeties* av Richard Stevens.
En **nettegneserie** er en digital tegneserie som publiseres på internett. Nettegneserier omfatter tradisjonelt tegneserier som leses gjennom en internettleser, men også gjennom smarttelefonene sine applikasjoner som for eksempel Instagram, Tapas og Webtoon.

Enhver med tilgang til internett kan publisere sin egen nettegneserie og de kan sammenlignes med selvutgitte trykte tegneserier. 

Mange tegneserieskapere lager nettegneserier som senere blir samlet i trykte bøker, eller blir publisert i aviser og tidskrifter. Et norsk eksempel på dette er Hanne Sigbjørnsen sin serie Tegnehanne. 

Antall lesere av nettegneserier varierer mye. Noen leses bare av forfatterens nære venner og familie, mens noen av de største har over en million lesere. Nettegneserier kan ligne tradisjonelle tegneserier, grafiske romaner, eller være mer unike. De kan også dekke flere sjangre, stiler og emner.

Tapas og Webtoon og norske Nettserier.no er nettegneserieportaler, der skapere kan publisere tegneseriene sine på ein felles plattform, og kollektivt nå ut til leserane. Fenomenet med slike portaler kom tidlig på 2000 talet, og i dag er Webtoon den ledende og medt brukte portalen, i et internasjonalt perspektiv. 

Det finnes ulike presentasjonsformer som brukes i nettegneserier, og de mest utbredte er, sideformatet, skrolleformatet og sveipe-formatet. Skrolleformatet blir også omtalt som web toons, basert på portalen Web Toons og koreanske nettegneserier sin popularitet der formatet er hovudforma.

Referanser
----------

1. ↑  Allen, Todd (27. februar 2012). «Rich Burlew Talks About His $1 Million Kickstarter Book Project». *Publishers Weekly* **(engelsk)**. Besøkt 23. desember 2016.
2. ↑  O'Malley, Bryan Lee (2. oktober 2012). «‘Scott Pilgrim’ Guy Interviews ‘Homestuck’ Guy: Bryan Lee O’Malley On Andrew Hussie» **(engelsk)**. ComicsAlliance. Besøkt 23. desember 2016.
3. ↑  Geddes, John (1. april 2010). «'Penny Arcade' a testament to the power of gaming culture». *USA Today* **(engelsk)**. Besøkt 23. desember 2016.
4. ↑  Lacy, Steven (21. november 2007). «Webcomics are profane, explicit, humorous — and influencing trends». *Charleston City Paper* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 18. juni 2010. Besøkt 23. desember 2016.

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Chenresi med fire armer.
**Avalokiteśvara** (sanskrit, m. अवलोकितेश्ववर; *avalokita* = «ser på», *isjivara* = «herre»); Avalokiteśvara er «herren som ser ned»; på tibetansk **Chenresi** eller **Chenrezig** ([tçεnrεsi], སྤྱན་རས་གཟིགས, *spyan ras gzigs*), er en bodhisattva som utviser uendelig medlidenhet og nåde i tibetansk buddhisme. Han reinkarneres i hver Dalai Lama og skal ha vært den som innførte bønneformelen *om mani padme huṃ!* tolket som «juvelen i lotusen».

Avalokitesvara avla løfte om aldri å hvile før han hadde befridd alle skapninger fra samsara, gjenfødselens syklus, og lovet at om han noen gang ga opp, skulle hodet hans sprekke. Dagen kom da han ble overveldet av all nød og elendighet i verden og merket at han ikke maktet mer, men fikk tenke på seg selv. I samme øyeblikk gikk hodet hans i knas. Han ropte på Amitabha Buddha om hjelp, og Amitabha Buddha klarte å samle Avalokiteśvaras hode igjen. I tillegg fikk han tusen armer så han kunne hjelpe flere, og Amitabha Buddha satte et øye i hver av de tusen hendene hans.

Siden Avalokitesvara skal ha sprukket i 11 biter, ble han utstyrt med 11 hoder, som også står for de ti trinn på Buddhas vei til opplysning.

Hans kvinnelige form er i Kina kalt *Guanyin*, i Japan *Kannon* og i Vietnam *Quan Âm*.

Referanser
----------

1. ↑  «Avalokiteshvara», *Britannica*
2. ↑  «Avalokiteshvara», *South Asia*
3. ↑  *1.000-armed Bodhisattva*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Ole Meier Kjerkol** (født 6. oktober 1946 i Grong i Nord-Trøndelag, død 2. mai 2017) var en norsk psykolog og politiker (Ap).

Han vokste opp i Grong og Steinkjer som sønn av veioppsynsmann Ivar Kjerkol og hustru Gunhild Skogmo. Han var gift med hjelpepleier, senere sykepleier Bodil Johanne Holmen. Deres datter er stortingsrepresentant og helseminister i Jonas Gahr Støres første regjering, Ingvild Kjerkol.

Han hadde psykologisk embetseksamen fra Universitetet i Oslo fra 1973 og spesialistutdannelse i samfunnspsykologi fra 1993. Kjerkol var ansatt innen alkoholomsorgen 1970–1974 og skolepsykologitjenesten 1974–1984. Han var helse- og sosialsjef i Stjørdal kommune 1984–1989, leder for Ressurssenter for omsorgstjenester 1989–1994 samt sjefpsykolog og faglig leder ved Lade behandlingssenter i Trondheim 1994–1995. Kjerkol var førstelektor i organisasjons- og ledelsesfag ved Høgskolen i Nord-Trøndelag 1996–2014 og høgskolerektor 2003–2007.

Kjerkol var 1. vara til Stjørdal kommunestyre for SV 1976–1979. Han var fast medlem av kommunestyret for SV 1980–1983, men var ikke politisk aktiv så lenge han var helse- og sosialsjef i Stjørdal kommune. Kjerkol var medlem av kommunestyret for Arbeiderpartiet 1992–2011. Han var i to perioder leder for kontrollkomiteen i kommunen og var i én periode nestleder i samme komite. Han var leder i fylkesskattenemnden i Nord-Trøndelag i to perioder, vara til Nord-Trøndelag fylkesting, styremedlem og fungerende styreleder i Helse Nord-Trøndelag, styreleder i Nord-Trøndelagsforskning, styremedlem ved Høgskolen i Nord-Trøndelag og styremedlem i SpareBank 1 Midt-Norge.

Referanser
----------

1. ↑   www.stortinget.no, besøkt 5. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Juul, Berit Buran (4. mai 2017). «Ole Meier Kjerkol er død». *Trønder-Avisa*. Besøkt 22. mai 2017. [*død lenke*]
3. 1 2 3  «Kjerkol, Ole Meier». *Steinkjerleksikonet*. Besøkt 22. mai 2017.
4. ↑  «Kjerkol, Ingvild (1975–)». Stortinget. Besøkt 22. mai 2017.
5. ↑  «Minneord: Ole Meier Kjerkol». *Adresseavisen*. 9. mai 2017. Besøkt 22. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Bakklandet Bassangforening** (også kalt **Det norske Mosartensemble**) var en norsk politisk humorvisegruppe som eksisterte i perioden 1975 til 1978. Bakgrunnen for prosjektet var Trondheim kommunes planer om å rive de gamle bygningene i Bakklandet til fordel for en ny innfartsvei. Disse planene førte til sterke reaksjoner fra folket. Blant annet okkuperte ungdom og voksne i Trondheim husene på Bakklandet på 60-tallet og 70-tallet. Visegruppen ble startet av Knutsen & Ludvigsen og Gerd Gudding, etter hvert forsterket med Arve Tellefsen og Kaare Ørnung, og de spilte inn platene *Ned med Nidaros* og *Du milde Mosart* og dro på turné og opptrådte på NRK flere ganger med musikalske innslag og sketsjer i bl.a. *Knutsen & Ludvigsen inviterer til årsmøte i Bakklandet Bassangforening* og *Etter Dagsrevyen* (bare Dolmen & Lorentzen). I 1978 ble kommunens planer om en innfartsvei skrinlagt, og gruppen takket for seg. I 2010 ble Bakklandet Bassangforening gjenforent med Øystein Dolmen, Gerd Gudding, Arve Tellefsen og Kaare Ørnung i Olavshallen i Trondheim med flere gjester. I dag er Øystein Dolmen og Arve Tellefsen de eneste gjenlevende av **Bakklandet Bassangforening**. I 1978 vant Arve Tellefsen Spellemannprisen 1977 i åpen klasse for Sindings fiolinkonsert og *Du milde Mosart*. Flere av Bakklandet Bassangforenings sanger og sketsjer finnes på Knutsen & Ludvigsens samleplater og DVD-en *Knutsen & Ludvigsen*.

Medlemmer
---------

* Øystein Dolmen - gitarer, mandolin, sang, kor, konferansier
* Gustav Lorentzen - gitarer, bass, tuba, sang, kor, konferansier
* Gerd Gudding - fele, bass, sang, kor
* Arve Tellefsen - fiolin, sang, kor
* Kaare Ørnung - piano, fiolin, sang, kor

Diskografi
----------

* *Ned med Nidaros* (1975)
* *Du milde Mosart* (1977)

### Medvirkninger

* 12 Ess: *12 Ess* (1975)
* Karussell: *Norsk på topp Vol. 4* (1976)
* Polydor: *12 originale norske topper* (1976)
* Karussell: *Knallgo'e låter Vol. 1* (1981)
* Knutsen & Ludvigsen: *Knutsen & Ludvigsen samleplate* (1984)
* Romilla Records: *Trondhjæm, Trondhjæm, at æ reist ifra dæ...* (1984)
* NorDisc: *Fine norske sommerlåter 1* (1993)
* Knutsen & Ludvigsen: *Knutsen & Ludvigsens beste* (1996)
* Egmont Music Club: *Det beste av norsk musikk 1973–1977* (1998)
* MTG: *Æ e trønder æ* (2000)
* Rosenborg Ballklub: *Vi e' stolt – RBK-historien i lyd* (2007)
* Knutsen & Ludvigsen: *Dum og deilig: Knutsen & Ludvigsens beste* (2008)
* Knutsen & Ludvigsen: *Knutsen & Ludvigsen komplett* (2010)
* Crispin Glover Records/Sorgenfri: *Sorgenfrie øyeblikk Vol. 1* (2012)
* ESS Engros: *Æ e trønder æ – Den beste trøndermusikken* (2013)

TV-opptredener
--------------

* *Knutsen & Ludvigsen inviterer til årsmøte i Bakklandet Bassangforening* (1977)
* *Etter Dagsrevyen* (1978)
* *Folk: Livet etter Ludvigsen* (2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bakklandet Bassangforening på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Bakklandet Bassangforening på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (no) Bakklandet Bassangforening på Rockipedia Rediger på Wikidata
* (no) Årsmøte i Bakklandet Bassangforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Ridin' Wild*** er en amerikansk stumfilm fra 1922 regissert av Nat Ross.

Handling
--------

Cyril Henderson vokste opp i et samfunn hvor våpen er vanlige og brennevin fritt blir drukket. Cyrils kjæreste Grace Nolan kommer tilbake fra college, og til sin forferdelse kunngjør Art Jordan at Grace er kjæresten hans. Grace går med på dette, i håp om å lære Cyril en lekse. Når Cyril deretter forsøker å få henne tilbake, ler de andre innbyggerne i byen av ham.

Gamle Andrew McBride som nesten alle i byen skylder penger til, blir funnet myrdet. Faren til Cyril blir snart arrestert som mistenkt, ettersom han var den siste personen som hadde møtt McBride. Cyril planlegger å tilstå forbrytelsen for å frigjøre faren sin, men sheriff Nolen - som er faren til Grace - ønsker ikke at Cyril skal gjennomføre denne planen.

Skuespillere
------------

* Hoot Gibson som Cyril Henderson
* Edna Murphy som Grace Nolan
* Wade Boteler som Art Jordan
* Jack Walker som George Berge
* Otto Hoffman som Andrew McBride
* Wilton Taylor som Sheriff Nolan
* Bert Wilson som Alfred Clark

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 8. januar 2024.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 8. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Vassøy** er en liten øy (0,73 km²) i Rogaland, få minutter med båt fra Stavanger. Vassøy hører til Storhaug kommunedel som ligger øst i Stavanger, og regnes som del av de såkalte «byøyene». Øyen har egen barneskole hvor elevtallet varierer mellom 70 og 80. Når elevene når ungdomsskolealder må de ta båt til Stavanger for å gå på skole, oftest på St. Svithun skole på Storhaug

Trafikkmessig betjenes Vassøy i dag av ferje («Rygerbuen») og diverse hurtigbåter, ansvarlig for tilbudet er trafikkselskapet Kolumbus. Det har i mange år vært diskusjon om bruforbindelse til Vassøy, men foreløpig er ferjeforbindelsen eneste tilknytning til fastlandet. Bygging av bro er godkjent for planlegging, men man har ikke blitt enig om den skal bygges.

Per 2022 var folketallet 622.

Referanser
----------

1. ↑  Vassøy skole - Om skolen
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 26. januar 2022. Besøkt 19. mai 2022.
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Blir ikke bru til Vassøy før Ryfast er på plass", 7. desember 2005 s.31
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Globe icon.**Geografisk omfang:** Perspektivet og/eller eksemplene i denne artikkelen/seksjonen fokuserer på norske forhold og representerer ikke et globalt ståsted.

**Arbeidstillatelse** (oppholdstillatelse for å arbeide) er en tillatelse fra det offentlige som gir en person rett til å arbeide i et fremmed land.

Norge
-----

*Oppholdstillatelse for å arbeide* er en tillatelse som kreves av utenlandske statsborgere for å arbeide eller drive ervervsvirksomhet i Norge, uavhengig om personen skal motta godtgjørelse eller ikke. I hovedsak gir Norge to typer oppholdstillatelser til utlendinger som skal arbeide her: faglært og sesongarbeid (i tillegg finnes det ordninger for enkelte arbeidssøkere, sjøfolk, forskere, kulturarbeidere mv.). Det er ikke nødvendig med slik oppholdstillatelse for nordiske statsborgere (danske, svenske, finske og islandske statsborgere) eller statsborgere fra et land som omfattes av EØS-avtalen. Utenlandske statsborgere som bor i Norge og har permanent oppholdstillatelse, har generell adgang til å arbeide og drive ervervsvirksomhet. Utlendingsdirektoratet (UDI) har ansvar for behandling av søknader fra utlendinger som vil besøke eller bo i Norge.

Hvis en norsk arbeidsgiver skal ansette noen som er borger av et land utenfor EU/EØS-området, må man sjekke at arbeidstakeren har gyldig oppholdstillatelse.

Du kan få oppholdstillatelse som sesongarbeider hvis du skal gjøre en jobb som bare kan gjøres på en spesiell tid av året, eller du skal være ferievikar for en fast ansatt. Du må ha fått en jobb før du søker om oppholdstillatelse hos UDI.

Referanser
----------

1. ↑  «Skal søke: Arbeidsinnvandring - UDI». *www.udi.no*. Besøkt 12. oktober 2018.
2. ↑  «Permanent oppholdstillatelse - UDI». *www.udi.no*. Besøkt 12. oktober 2018.
3. ↑  «Skal søke - UDI». *www.udi.no*. Besøkt 12. oktober 2018.
4. ↑  «Arbeidsgivere: Ansette en person som ikke er EU/EØS-borger». *UDI*. Arkivert fra originalen 27. juni 2019. Besøkt 27. juni 2019.
5. ↑  «Skal søke: Sesongarbeider». *UDI*. Besøkt 27. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Bestemmelser om arbeidstillatelse* på Bedin.no
* UDI sine nettsider
* Work in Norway

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN
 |
***Ugeblad for Lovkyndighed, Statistik og Statsøkonomi*** (ofte forkortet *UfL*) var et norsk rettsvitenskapelig tidsskrift som utkom fra 1861 til 1870.

Historie
--------

De norske høyesterettsadvokatene hadde fra 1836 gitt ut *Norsk Retstidende*, hvor det ble trykt utskrifter av dommer. Da advokatene stiftet Den norske Sagførerforening, begynte de også å gi ut *Ugeblad for Lovkyndighed*, hvor det ble trykt juridiske avhandlinger, notiser om aktuelle spørsmål som ble debattert, og avtrykk av forelesninger som var holdt ved universitetet. Hovedmannen bak opprettelsen var Jens Peter Andresen. Redaksjonen besto av Emil Stang, Ole Andreas Bachke, Johannes Bergh og Johan Heffermehl.

*Ugeblad for Lovkyndighed, Statistik og Statsøkonomi* ble slått sammen med *Norsk Retstidende* i 1871, slik at dette overtok utgivelsen av stoffet som til da hadde stått i *Ugeblad for Lovkyndighed*.

Dag Michalsen ga i 1983 ut en avhandling hvor han gjennomgikk stoffet i de ti årgangene av tidsskriftet.

Litteratur
----------

* Haukaas, Kaare (1992). *norske rettslitteraturen - og dei som skreiv han*. [Det juridiske fakultetsbibliotek]. s. 6.
* Michalsen, Dag (1983). *Ugeblad for lovkyndighed, statistikk og statsøkonomi, 1861-1870*. Oslo: [Privatrettsfondet]. ISBN 8272360365.
**Micipsa** (død 118 f.Kr.) var den eldste legitime sønn av Masinissa, konge av Numidia. Numidia var et berberrike i Nord-Afrika vest for Kartago omtrent der dagens Algerie ligger. Micipsa ble konge av Numidia etter sin fars død i 148 f.Kr.

Kongedømmet Numidia ble opprettet i 202 f.Kr. etter den andre punerkrig mellom Roma og Karthago. Da Masinissa døde våren 148 f.Kr. ble riket delt mellom hans tre sønner Micipsa, Gulussa, og Mastanabal. Delingen fant sted under ledelse av den romerske Publius Cornelius Scipio den yngre slik Masinissa hadde gitt myndighet til.

Sønnene fortsatte sin fars politikk og ga sin støtte til Roma under krigen mot Kartago, selv om Micipsa vaklet litt i støtten til Roma som «*alltid lovte våpen og penger, men alltid utsatte og ventet på å se hva som ville skje*». I 146 f.Kr. da Mastanabals uekte sønn Jugurtha var fjorten år gammel, ble Karthago ødelagt av romerne. Kort tid etterpå døde Galussa og senere døde også Mastanabal med den følge at Micipsa fikk kontroll over hele riket. I Micipsas regjeringstid fikk Numidia en stor kulturell og kommersiell utvikling etter at tusenvis av karthagenere flyktet til Numidia som følge av den romerske ødeleggelsen av Karthago.

Micipsa hadde to sønner, Hiempsal og Adherbal. I tillegg adopterte han brorsønnen Jugurtha som var av lavere ætt (frillesønn), men han hadde ledet en numidisk militæravdeling i Spania under ledelse av romerne Gaius Marius og Scipio den yngre og fått ros for sin innsats. Jugurtha ble behandlet som kongens sønn og fikk en solid militær opplæring. 

I 118 f.Kr. døde Micipsa og Numidia ble etter kongens ønske delt i tre deler som skulle styres av henholdsvis Micipsas egne sønner, Adherbal og Hiempsal, og kongens adoptivsønn, Jugurtha. Etter kort tid hadde Jugurtha drept både Adherbal og Hiempsal og styrte Numidia alene. I 112 f.Kr. kom han på kant med romerne som innledet jugurthakrigen mot Numidia. Krigen varte til 105 f.Kr. da Jugurtha ble fanget og tatt av dage i Roma

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   RSKD / Micipsa[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ESBE / Masinissa[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Q45174046[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Q45205920[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   ESBE / Gijempsal[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Q45274407[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   РСКД / Adherbal[Hentet fra Wikidata]
8. ↑  Appian, *Romas historie, Punerkrigene*, § 111
9. ↑  Sallust, *Jugurtha*

Litteratur
----------

* Sallust, *Jugurtha*, omsett av Eiliv Skard, Studentmållaget/Det norske samlaget, 1923

Eksterne lenker
---------------

* Appian, History of Rome, The Punic Wars (på nettstedet livius.org)
* Sallust, *The War with Jugurtha*
* Titus Livius, *The history of Rome* (wikisource)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Delta-klasse ubåt** er en betegnelse på fire fartøysklasser av ubåter fra den russiske og tidligere sovjetiske marinen.

Disse strategiske ubåtklassene ble bygget av Sovjetunionen under den kalde krigen. Delta-klassene er som regel bestykket med ubåtmissil (SLBM), som fortsatt er russiske andreslagvåpen.

Prosjekt 667B Murena (Delta I)
------------------------------

Ubåt av Murena-klassen.
Utviklingen av Projekt 667B "Murena" begynte i 1965, da Sovjetunionen ville ha en ubåt som kunne avfyre missil uten å passere SOSUS-feltet i Atlanterhavet.

Prosjekt 667BD Murena-M (Delta II)
----------------------------------

*Murena-M*.
Murena-M-klassen var en videreutvikling av Murena-klassen. Murena-M bygde på samme skrogdesign som Murena, med en viss forskjell. Mellom annet hadde man øket lengden på ubåten med 16 meter for å få plass til fire missilrør til.

Prosjekt 667BDR *Kalmar* (Delta III)
------------------------------------

En ubåt av Kalmar-klassen.
Kalmar-klassen var et stort steg frem for den sovjetiske stridsmakten. Dette var den første ubåten som kunne avfyre alle missilene på en gang. Disse missilene var også de første til å bære mer enn ett stridshode (MIRV).

Prosjekt 667BDRM Delfin (Deltaer IV)
------------------------------------

Ubåt av Delfin-klassen.
Delta IV-klasse ubåt er den fjerde og siste av Delta-klassen. Utviklingen startet sent i 1970-årene, og i årene 1985–1992 var syv stykker levert til sovjetmarinen. Denne hadde en ny type propell med fem blad og kunne fare stillere fram under vannflaten enn tidligere.

Kilder
------

* Warfare.ru
* Globalsecurity.com
stjernesafirstjernesafir
**Safir** er en verdifull blå edelsten med formel Al2O3. Den er en gjennomsiktig varietet av mineralet korund, hvor den blå fargen skyldes små menger titan og jern. Røde varianter av korund kalles for rubin. På Mohs skala har safir hardhet 9,0.[]

Safir er nevnt i Bibelen, i skildringen av det himmelske Jerusalem i Johannes' åpenbaring 21,19-20:

> Grunnsteinene i bymuren var prydet med edelstener av alle slag. Den første grunnsteinen var av jaspis, den andre var av **safir**, den tredje av kalsedon, den fjerde av smaragd, den femte av sardonyks, den sjette av karneol, den sjuende av krysolitt, den åttende av beryll, den niende av topas, den tiende av krysopras, den ellevte av hyasint, den tolvte av ametyst.
> 
> 
>

Se også
-------

* Bryllupsdager

Referanser
----------

1. 1 2 3  «safir». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 24. januar 2023. Besøkt 22. februar 2024.
2. ↑  «Sapphire». mindat.org. Besøkt 22. februar 2024.
3. ↑  «rubin». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 23. august 2023. Besøkt 22. februar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
**Grantgaselle** (Gazella granti eller Nanger granti) er med sin mankehøyde på 82 cm og en gjennomsnittlig vekt på 80 kg en av de større artene i slekten Gazelle. Den er oppkalt etter den skotske naturforskeren James Augustus Grant (1827-1892).

Gaselle er helt rødbrun på toppen og hvit på magen. Det er to hvite streker i ansiktet som går fra hvert øye til nesen. Hornene ligner en langstrakt S og snur seg rundt aksen, men det er forskjeller mellom de forskjellige underartene. Individene når en kroppslengde (hode og torso) på 140–166 cm og en halelengde på 20–28 cm. Hunnene med sine 38–67 kg er betydelig lettere enn hanner, som når 60-81,5 kg. I tillegg er hunnens horn smalere. Det er en kjertel nær øynene, men kjertelvæsken brukes ikke til å markere territorium. Den dominerende hannen markerer i stedet med urin og avføring.

Arten lever i Øst-Afrika. Området strekker seg fra Tanzania, Kenya og Uganda nord til Etiopia og Somalia. Habitatet består av halvørkener og savanner med sprette trær. I fjellområder er denne gasellen 2500 meter over havet.

Grantgasellen unngår områder med langt gress. Den lever av løv og gress. Hun gaseller bor i flokker med rundt 30 personer ledet av en han. I tillegg er det ungkarsflokker. Grantgaseller danner ofte blandede flokker med andre planteetere. Hunnen er gravid i ca 6 måneder, og da blir det vanligvis født en unge. Den veier 5–7 kg ved fødselen. Væskebehovet dekkes av mat, og arten finnes derfor også i regioner som ikke har vassdrag eller dammer.

Referanser
----------

1. ↑  «grantgaselle». *Store norske leksikon*. 11. desember 2020. Besøkt 14. januar 2021.
2. ↑  «See what AWF is doing to protect Grant’s Gazelle’s from further population decline.». *African Wildlife Foundation* **(engelsk)**. Besøkt 14. januar 2021.
3. ↑  «Grant’s gazelle | mammal». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 14. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Grantgaselle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Grantgaselle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Grantgaselle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Grantgaselle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Nanger granti* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Nanger granti* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Nanger granti* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Eidsvåg kirke
**Eidsvåg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Arna og Åsane prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Eidsvåg kirke.

Eidsvåg kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Åsane prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Eidsvåg sognet fra gammelt av til Aasene, som ble annekssogn under Hamre prestegjeld i 1871. Ved kronprinsreg.res. av 20. april 1956 ble Åsane sogn opprettet som eget Åsane prestegjeld. Den store befolkningsøkningen som fant sted i Åsane bydel i løpet av 1970- og 80-årene gjorde etterhvert at et deling av prestegjeldet var nødvendig. Følgelig, den 1. januar 1982 ble Åsane prestegjeld delt, ved at Eidsvåg og Salhus menigheter ble utskilt som egne sognekall. Eidsvåg kirke ble innviet av biskop Thor With den 23. mai 1982.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Eidsvåg

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
2. ↑  Forskrift om utskillelse av Åsane prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  *Kirken i Salhus*. [Salhus menighet, jubileumsskriftkomiteen]. 1999. s. 36. ISBN 8299540909.
4. ↑  «Bergens Arbeiderblad 1982.05.24». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 24. mai 1982. s. 32.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Ciego de Ávila** ligger omtrent midt på Cuba. Provinsen grenser i vest mot *Sancti Spiritus*, Floridastredet i nord, *Camagüey* i øst og Det karibiske hav i sør. 

Provinsen preges av det flate slettelandet *Júcaro-Morón* som avbrytes av høydedragene *Lomas de Punta Alegre* i nordvest og av *Loma de Cunaguaills* i nordøst. Høyeste punkt er på 332 meter over havet. Kysten i sør og nord domineres av store våtmarker og mange flotte strender. De største elvene i provinsen er *El Majagua* (72 km) og *El Chambas* (68 km) og provinsen har også den største naturlige innsjøen på Cuba, *La Leche* på 67 km² (Se kart ). 

Provinsen dekker et areal på 6910 km² og er inndelt i 10 kommuner. Provinshovedstaden er byen *Ciego de Avila*, grunnlagt i 1840 og bygd opp etter en rektangulær planløsning som ikke akkurat kjennetegner andre provinshovedsteder på Cuba. Mens Ciego de Avila gir inntrykk av å være planlagt, bærer mange av de andre preg av å ha «vokst seg til» opp gjennom århundrene. 

Provinsen har også en rekke arkeologiske funn fra tida før Columbus, og i *El Museo Moron* i byen *Moron* skal det finnes over 1600 indianske gjenstander.

Befolkning
----------

Folketallet var 410 700 i 2000 og folketettheten var på 59 innbyggere pr. km². Kjønnsfordelingen var på 50,7 % menn og 49,3 % kvinner, og omtrent 75 % av befolkningen bor i byene i provinsen. Dette var det samme som landsgjennomsnittet i 2000.

Næringsliv
----------

Jordsmonnet er fattig og begrenser landbruksproduksjonen. I likhet med naboprovinsen Camagüey synes produksjon av storfekjøtt å dominere landbruket. 
Mye tyder imidlertid på at provinsen kommer til å utvikle seg sterkt innen turisme med kystperlene *Cayo Guillermo* og *Cayo Coco*. Sistnevnte er den fjerde største øya på Cuba med 22 km med flotte strender. Pr. 2006 planlegges bygd et turistområde med hoteller på i alt 22 000 rom. Det er også i dette området at sportsfiske etter sverdfisk er mest hyppig. 

| * v
* d
* r
Cubas provinser |
| --- |
| Artemisa **·** Camagüey **·** Ciego de Ávila **·** Cienfuegos **·** Ciudad de La Habana **·** Granma **·** Guantánamo **·** Holguín **·** Las Tunas **·** Matanzas **·** Mayabeque **·** Pinar del Río **·** Sancti Spíritus **·** Santiago de Cuba **·** Villa Clara(særkommunen Isla de la Juventud) | Cubas flagg |
| ISO 3166-2:CU |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Egersund kirke
**E(i)gersund prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Dalane prosti. Det omfattet sogn i Eigersund kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Egersund kirke.

Eigersunds kirkesogn er nå en del av Eigersund kirkelige fellesråd, som er underlagt Dalane prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Eikundarsund sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Egersund prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Egersund med Ogna annekssogn. Prestegjeldet er i 1620 oppført i Graagaas som *Eiggerszund Præstegjeld* under Dalernes Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Egersund prestegjeld dannet grunnlaget for Egersund formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

I 1988 besluttet Kirkedepartementet en omfattende revisjon av kirkesogn og prestegjeld i Dalane prosti, med det formål å få samsvar mellom prestegjeld og kommuner. Således ble Ogna sogn overført fra Eigersund til Hå prestegjeld. Helleland prestegjeld ble avviklet og dets hovedsogn Helleland overført til Eigersund mens annekssognet Bjerkreim ble eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Eigersund
* Helleland
* Eigerøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 78.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 66.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
8. ↑  *Helleland før og nå*. Commentum. 2020. s. 173. ISBN 9788284161587.
9. ↑  «Dagbladet Rogaland 1987.08.22». Norge;Rogaland;;Stavanger;;;;. 22. august 1987. s. 6.
10. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
11. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Ingeborg Boye** (1871–1948) var en norsk kvinnesaksforkjemper, venstrepolitiker og journalist, som var en av de mest sentrale personene i kvinnesaksbevegelsen fra tiden rundt første verdenskrig og frem til 1930-årene. Hun var stifter og den første lederen i landsforbundet Norges Venstrekvinnelag fra 1928 til 1936. Hun var også styremedlem i Norsk Kvinnesaksforening og Norske Kvinners Nasjonalråd, og leder i Oslo Venstrekvinnelag 1930–1934. Hun var journalist og redaksjonssekretær i *Norges Kvinder*, som ble etablert etter initiativ fra Ragna Nielsen i 1921. Hun var medlem av Oslo bystyre for Venstre 1914–1937 og hadde en rekke andre offentlige verv, bl.a. som medlem i statens boliglovkommisjon fra 1916.

Referanser
----------

1. ↑  «Rauma Tidende». 18. juli 1928.
2. ↑  *Norsk kvinnesaksforening gjennom 65 år*. 1950.
3. 1 2  Ingeborg Boye i *Hvem er hvem?* (1948)
4. ↑  *Norske kvinners nasjonalråd 25 år*. Steen. 1929.
5. ↑  Lønnå, Elisabeth (1996). *Stolthet og kvinnekamp*. I samarbeid med Norsk kvinnesaksforening. s. 83. ISBN 8205244952.
Fridalen kirke
**Fridalen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bergen domprosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Fridalen kirke.

Fridalens kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergensdalen prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Fridalen sognet fra gammelt av til Årstad sogn og sognekall. Fridalen kirke ble vigslet 6. mai 1937 som kombinert interimkirke og menighetshus for sydlige bydelen av Årstad prestegjeld. Ved Kronprinsreg.res. av 21. juni 1957 ble Årstad delt i tre selvstendige menigheter, ved at det skiltes ut to nye, Fridalen med Slettebakken og Landås, og Solheim, gjeldende fra 1. mars 1958. Ved kgl.res. av 23. oktober 1959 ble Fridalen delt ved at det skilles ut to nye, selvstendige menigheter under navn av Landås og Slettebakken, gjeldende fra 25. august 1960.

Den 1. mars 1996 ble Årstad og Fridalen menigheter slått sammen til Årstad prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Hartvedt, Gunnar Hagen (1994). *Bergen byleksikon*. xx: Kunnskapsforlaget. s. 192. ISBN 8257304859.
2. ↑  *Kirken på fortauet*. Løvstakksiden menighetsråd. 2006. s. 21. ISBN 8299722500.
3. ↑  Forskrift om menighetsinndeling i Bergen av 1957, lovdata.no
4. ↑  Forskrift om menighetsinndeling i Bergen av 1959, lovdata.no
5. ↑  *Landås*. Kanonhaugen forl. 2002. s. 325. ISBN 8299637104.
6. ↑  «Bergens tidende 1996.02.10». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 10. februar 1996. s. 3.
Grønnåsen kirke
**Grønnåsen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Tromsø domprosti. Det omfattet sogn i Tromsø kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Grønnåsen kirke. 

Grønnåsens kirkesogn er nå en del av Tromsø kirkelige fellesråd, og underlagt Tromsø domprosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 24. juni 1966 ble det opprettet et nytt *Tromsøy sogn* og Tromsøy sognekall, bestående av de områder av Tromsøysund sogn og prestegjeld som lå på Tromsøya, gjeldende fra 1. februar 1967. Tromsøy sogn ble delt i to kirkesogn, Elverhøy på søndre Tromsøy, og Grønnåsen på Nordre Tromsøy, gjeldende fra 1. januar 1974.

Ved kgl.res. av 23. januar 1976 ble Trømsøy prestegjeld delt:

> Fra den tid Kirke- og undervisningsdepartementet fastsetter blir Grønnåsen sogn i Tromsøy prestegjeld under Tromsø domprosti i Nord-Hålogaland bispedømme skilt ut som et eget *Grønnåsen prestegjeld*. Navnet på Tromsøy prestegjeld endres fra samme tid til *Elverhøy prestegjeld*. Tromsøy residerende kapellanembete overføres fra samme tid til Grønnåsen prestegjeld.
> 
> 
> 

Gjeldende fra 1. juli 1976.

Grønnåsen kirke ble vigslet av biskop Ola Steinholt på sankthansaften, 23. juni 1996.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Grønnåsen

Referanser
----------

1. ↑  Omregulering av Tromsøysund prestegjeld, lovdata.no
2. ↑  *Elverhøy kirke 1803-2003*. [Elverhøy menighetsråd]. 2003. s. 31.
3. ↑  «Tromsø 1973.09.17». Norge;Troms og Finnmark;;Tromsø;;;;. 19730917. s. 4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
4. ↑  Forskrift om deling av Tromsøy prestegjeld, lovdata.no
5. ↑  «Tromsø 1976.07.02». Norge;Troms og Finnmark;;Tromsø;;;;. 19760702. s. 4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
6. ↑  *Kirkene i Troms*. Bok i nord. 2017. s. 249. ISBN 9788293393108.
7. ↑  «Nordlys 1996.06.22». Norge;Troms og Finnmark;;Tromsø;;;;. 19960622. s. 18.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.