recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kowloon innen dagens Hongkong

**Kowloon** (kinesisk: 九龍) henviser til det området av Hongkong som omfatter Kowloonhalvøya og New Kowloon. Det er avgrenset i øst av Lei Yue Mun-stredet, Mei Foo Sun Chuen og Stonecutter's Island i vest, Tate's Cairn og Lion Rock i nord, og sundet Victoria Harbour som skiller fastlandet fra Hongkongøya i sør. Befolkningen var i 2000 på 2 071 000 innbyggere.

Administrasjon
--------------

Kowloon består av de følgende av Hongkongs administrative distrikter:

* Kowloon City
* Kwun Tong
* Sham Shui Po
* Wong Tai Sin
* Yau Tsim Mong

Underområder
------------

Følgende områder regnes som en del av Kowloon:

* Tsim Sha Tsui
* Kwun Chung
* Yau Ma Tei
* Mong Kok
* Prince Edward
* West Kowloon
* Tai Kok Tsui
* Sham Shui Po
* Cheung Sha Wan
* Lai Chi Kok
* Shek Kip Mei
* Kowloon Tong
* Kowloon City
* Kai Tak
* To Kwa Wan
* Ma Tau Wai
* Hung Hom
* Ho Man Tin
* Wong Tai Sin
* San Po Kong
* Hammer Hill
* Ngau Chi Wan
* Tsz Wan Shan
* Diamond Hill
* Kowloon Bay
* Ngau Tau Kok
* Kwun Tong
* Sau Mau Ping
* Lam Tin
* Yau Tong
* Tiu Keng Leng
* Cha Kwo Ling
* Lei Yue Mun

Historie
--------

Navnet Kowloon betyr *ni drager*, nemlig åtte omliggende fjelltopper (1.Castle Peak (583m), 2.Tai Mo Shan (958m), 3.Tate's Cairn (583m), 4.Lion Rock (495m), 5. Ma On Shan (702m), 6. Kowloon Peak (602m), 7. Sharp Peak (468m), etc...) og, som den niende drage, den kinesiske keiser. Den delen av Kowloon som ligger sør for Boundary Street ble, sammen med Stonecutters Island, avstått av det kinesiske Qing-dynastiet til Storbritannia i 1860 som følge av Pekingkonvensjonen etter andre opiumskrig. I mange år lot britene for det meste være å utbygge området, og besøkte det hovedsakelig for å jakte på tiger. 

Den delen av Kowloon som ligger nord for Boundary Street (New Kowloon) kom til i 1898, som en leieavtale for 99 år. I New Kowloon ligger Kowloon City, og det siktet til Kowloon Walled City som lå der. Kowloon Walled City ble revet i 1993. (Samme region ble kalt *Guanfuchang* (官富場) under Song-dynastiet.)

I dagligtale regner man imidlertid sjelden New Kowloon som del av New Territories, men som en del av Kowloons byområde på begge sider av Boundary Street. 

En storstilt utbygging av Kowloon tok til tidlig på 1900-tallet, sammen byggingen av jernbanen mellom Kowloon og Kanton, Kowloonverftet og kort tid etter av Kai Tak-flyplassen. Flyplassens beliggenhet medførte byggerestriksjoner som stod ved lag inntil slutten av 1990-tallet. 

Den 1. juli 1997 ble hele Kowloon returnert til Kina sammen med det øvrige Hongkong.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |

1. ↑  Census and Statistics Department (november 2012) (på zh-hant, en), *2011 Population Census - Main Report: Volume One*, Census and Statistics Department, Wikidata Q15711229
**Kleive Auto** var et rutebilselskap som ble etablert i 1930 av Harald Dyrli og Hans Romuld på Kleive, i dagens Molde kommune i Møre og Romsdal.

Kleive Auto hadde konsesjoner for person- og godsruter Botterli-Kleive-Molde og Solemdal-Osen-Kleive-Molde. På 1960-tallet drev selskapet også en del godstrafikk utenfor rute. Datterselskapet Kleive Transport A/S ble opprettet i 1970 for å ta hånd om denne godstrafikken. Selskapet hadde 3-4 vogntog som gikk i langtransport i inn- og utland.

Kleive Auto hadde 10 rutevogner og 12 helårsansatte i 1972 før fusjonen[1]. Biler og busser fra Kleive Auto og Kleive Transport var lakkert grønne, og hadde gul overdel (se bilder, lenke nedenfor).

På 1970-tallet ble det arbeidet for mer samordning av rutebilselskapene i Møre og Romsdal. Det ble laget en utredning med forslag til ny selskapsstruktur. I dette forslaget ble Kleive Auto lagt sammen med rutebilselskapene i Molde og Gjemnes. 1. januar 1973 ble Kleive Auto innlemmet i nystiftene Molde Bilruter AS, eller Aarø-Batnfjord-Kleive Auto A/S (AaBK) som det hette fram til 1. januar 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Innstilling om rutebilstrukturen i Møre og Romsdal : fra en komite nedsatt av fylkesutvalget 5. desember 1970 : innstillingen er avgitt 16. november 1973 (1973). Molde: Fylkesutvalget.

Litteratur
----------

* Haugen, K. R. Skudal, S. & Ottesen, H. (1966). Over til rutebil : avdeling Møre og Romsdal 1930-1965. Ålesund: NRF.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av busser fra Kleive Auto på Digitalt Museum
**Dokumentarteater** er betegnelsen på et teater laget ved anvendelse av materiale som er hentet fra reelle situasjoner, som rettssaksreferater, avisartikler, intervjuer etc.

Dokumentarteater ble skapt i 1920-årenes Tyskland i kjølvannet av den nye sakligheten (Neue Sachlichkeit), en retning som fulgte etter ekspresjonismen og som krevde politisk engasjement.

Ikke minst omfattet det dramaturgiarbeidet og oppsetningene Erwin Piscator foretok ved sitt teater i Berlin. På mange vis dominerte sjangeren tysk teater frem til 1970-årene.

To kjente eksempler i Norge er «Pendlere» ved Nationaltheatret i 1972 samt Hålogaland Teaters «Det e her æ hære tel» i 1973.

I 2008 satte Hedmark Teater opp dokumentarteater-forestillingen «En del forestillinger om rovdyr». Regissør Aslak Svensgaard Moe dramatiserte et omfattende researchmateriale, innhentet av ham og skuespillerne. De reiste rundt i Hedmark, Oppland og Oslo og pratet med sauebønder, jegere, bygdefolk, forskere, skolebarn samt politikere om rovdyr og sauer. Samtalene ble tatt opp på lydbånd. Stykket, som ikke er et skuespill i vanlig forstand, består av ordrette sitater.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Dolce & Gabbana** er et italiensk motehus. De er kjent for å lage eksklusive og dyre klær og har butikker i blant annet Milano og New York.

Det hele startet i 1985 i Milano, der hovedkontoret ligger, men underavdelinger over hele verden.

Motehusets eierne og hoveddesignerne er ekteparet Domenico Dolce og Stefano Gabbana. De er populære i Hollywood og har kledd opp blant annet Madonna, Isabella Rosselini, Kylie Minogue,Gisele Bündchen og Victoria Beckham.
Konsernet er delt inn i to hoveddeler:

* Dolce & Gabbana
* D&G

De har også en barneavdeling som heter D&G Junior.

Dolce & Gabbana betraktes for å være blant de rikeste personene i Italia. Klærne deres er populære i celebre kretser. D & G designer klær, sko, tilbehør, solbriller, møbler og mobiltelefoner.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dolce & Gabbana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** BBC Things
 |
**Interkommunalt Arkiv i Rogaland IKS** (IKA Rogaland) er et interkommunalt selskap eid av 22 kommuner i Rogaland, Rogaland fylkeskommune og fire interkommunale selskaper. IKA Rogaland ble stiftet 1. januar 1976 og var det første interkommunale arkivet som ble etablert i Norge. Arkivet har 13 ansatte og har per i dag plass til 15 km med arkivmateriale. Arkivet er et av flere interkommunale arkiv som finnes i Norge.

Historie
--------

Interkommunalt arkiv i Rogaland ble etablert fordi daværende statsarkivar i Stavanger, Hans Eyvind Næss, ønsket å styrke arkivvernet i offentlig sektor. Da IKA Rogaland ble etablert i 1976 hadde det 13 medlemskommuner. I dag er alle kommunene i Rogaland medlemmer, unntatt Stavanger kommune som har eget byarkiv. Fra 2017 gikk også Rogaland Fylkeskommune inn som eier. 

De første ti årene drev IKA Rogaland hovedsakelig med ordning av eldre og avsluttet arkivmateriale til medlemskommunene. Etterhvert begynte også IKA Rogaland med konsulentbistand og kursvirksomhet. På 1990-tallet begynte også IKA Rogaland å gi rådgiving innenfor bruk av IT i arkivdanningen og var med på å utvikle KOARK, som er et arkivsystem. 

I 1992 vedtok Odelstinget Lov om akiv og i 1999 forelå forskriftene til denne loven. Denne loven hadde stor betydning for videreutviklingen av IKA Rogaland og åpnet også opp for at det også skulle være et depot. I 2002 ble dermed IKA Rogaland depot og mottok i august samme året første avlevering av arkivsaker. En annen følge av loven var at IKA Rogaland gikk fra å være et interkommunalt foretak til et interkommunalt selskap.

I 2017 flyttet Interkommunalt Arkiv i Rogaland til Arkivenes hus på Ullandhaug i Stavanger. De ble da samlokalisert med Statsarkivet i Stavanger, Stavanger byarkiv og deler av Misjonsarkivet. Arkivenes Hus er et moderne arkivbygg med utstillingsområde, lesesal og kafe.

Oppgaver
--------

IKA Rogaland sine hovedoppgaver er både å gi rådgiving og holde kurs innenfor moderne arkivdanning og arkivplanlegging og være et depot for eldre arkivmateriale i kommunene. Som depot, tar IKA Rogaland imot både arkiv, både i papir og elektronisk format.

Arkivet skal ta vare på materiale og gjøre det tilgjengelig for offentlig bruk, forskning og kulturelle formål. Det skal også være med å utvikle effektive og rasjonelle arkivtjenester for sine eiere.

Styreform
---------

Det øverste organet for selskapet er representantskapet, som alle medlemskommunene deltar i. Representantskapet velger 4 representanter fra kommunene til styret. I tillegg skal også de ansatte velge 1 representant til styret.

Beliggenhet
-----------

IKA Rogaland har kontorer og magasin i Arkivenes Hus, som har adresse Richard Johnsens gate 12 på Ullandhaug i Stavanger. Arkivenes Hus er en del av Ipark. IKA Rogaland deler også lesesal med Statsarkivet i Stavanger og Stavanger byarkiv. Her kan publikum få tilgang til arkivmaterialet.

Kilder
------

* Interkommunalt arkiv i Rogaland sin hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Dokumenthåndtering** er en organisasjonsfunksjon viet til informasjonsforvaltning i en organisasjon gjennom hele livssyklusen fra opprettelse eller mottakelse til lagring og eventuell destruksjon. Dette inkluderer å identifisere, klassifisere, lagre, sikre, hente, spore og ødelegge eller permanent bevare oppføringer. ISO-standarden 15489-1: 2001 "Informasjon og dokumentasjon - Dokumentasjonsforvaltning" gir en definisjon på dokumenthåndtering som et felt ansvarlig for effektiv og systematisk kontroll av opprettelse, mottak, vedlikehold, bruk og disponering av dokumenter, inkludert prosessene for å fange og vedlikeholde bevis på og informasjon om forretningsaktiviteter og -transaksjoner i form av dokumenter.

En organisasjons dokumenter er med på å bevare en institusjons minne. Når det skal bestemmes hvor lenge dokumentene skal beholdes er deres verdi for gjenbruk viktig. Mange tas vare på som bevis på aktiviteter, transaksjoner og beslutninger, mens andre dokumenterer hva som har skjedd og hvorfor. Dokumenthåndtering inngår som en del av en organisasjons bredere styring, risikostyring, samsvar og etterlevelse, og håndterer bevis på en organisasjon sine aktiviteter og reduksjon av assosiert risiko. Forskning har vist sammenhenger mellom journaladministrasjon og ansvarlighet i styring.

Se også
-------

* Dokumenthåndteringssystem
* Innholdsforvaltning
* Personvernforordningen (GDPR)
* Picture archiving and communication system ("bildearkivering og kommunikasjonssystem")
* Relasjonsdatabase
* Riksarkivet, norsk statlig kulturvern- og forvaltningsinstitusjon

Referanser
----------

1. ↑  ARMA International. «Glossary of Records and Information Management Terms, 3rd Edition». ARMA International. Arkivert fra originalen 28. september 2013.
2. ↑  International Organization for Standardization – ISO. «ISO 15489-1:2001 – Information and Documentation – Records Management – Part 1: General». International Organization for Standardization – ISO. Arkivert fra originalen 2. april 2014.
3. ↑  Megill, Kenneth (2005). *Corporate Memory: Records and Information Management in the Knowledge Age* (2nd utg.). Munich: K.G. Saur/Thomson.
4. ↑  Anthony Tarantino (25. februar 2008). *Governance, Risk, and Compliance to the Handbook*. ISBN 978-0-470-09589-8.
5. ↑  David, R. (2017). Contribution of records management to audit opinions and accountability in government. South African Journal of Information Management, 19(1), 1-14.
**Bombardier BD-100 Challenger 300** er et mellomstort jetfly fra Bombardier Aerospace i stand til å gjennomføre transkontinentale flyvninger. Det er ikke utviklingsmessig knyttet til Challenger 600-serien, eller den 600-avledede Challenger 800-serien.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

TAG Aviation Challenger 300
Prosjektet ble presentert på Paris Air Show 13. juli 1999 da det ble kalt **Bombardier Continental**. Det var en "rett frem" konstruksjon bygget i Bombardier's Learjet fabrikk på Wichita midtkontinentale flyplass, Kansas. Jetflyet  ble omdøpt i september 2002 etter mye debatt om hvilken kategori (Learjet, Challenger, eller Global) det nye flyet passet inn i.

Varianter
---------

Challenger 300
Med betegnelsen Bombardier BD-100, er Challenger 300 den opprinnelige versjonen av Challenger 300 familien.

Challenger 350
Den 20. mai 2013 annonserte Bombardier Challenger 350, en forbedret versjon av 300, og lovet å begynne leveranser i mai 2014 til en pris på 25,9 millioner dollar. Med Honeywell HTF7350-motor fløy Challenger 350 for første gang 2. mars 2013.

Den 12. juni 2014 fikk Challenger 350 full typesertifisering fra Transport Canada, og kort tid etter fra EASA. Challenher 350 kan frakte åtte passasjerer 5 926 km med en marsjhastighet på Mach 0.80. Med sin nye sterkere motor som gir økt kraft og lavere utslipp er Challenger 350 også det raskeste forretningsfly til å klatre .

Spesifikasjoner
---------------

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 20,92 m |
| Vingespenn | 19,46 m |
| Høyde | 6,20 m |
| Vingeareal | 48,50 m² |
| Nyttelast | 1 588 kg |
| Vekt (maksimalt) | 17 622 kg |
| Motor | 2 × Honeywell HTF7000 (2 × 30,4 kN) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | M=0,82 |
| Rekkevidde | M=0,80 |
| Marsjhøyde | 13 716 m |
| Rekkevidde | 5 741 km |
| Passasjerer | når 16 |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. oktober 2013. Besøkt 14. februar 2017.
2. ↑  Warwick, Graham (14. oktober 2013). «In the Pipeline:New business aircraft now in development». *Aviation Week & Space Technology*. 175 (36): 68–71.  Parameteren `|registrering=` støttes ikke av malen. (hjelp)
3. ↑  flightglobal.com - Challenger 350 receives Transport Canada certification
4. ↑  Van Wagenen, Juliet.
5. ↑  bombardier.com - Challenger 350 performance
6. ↑  Odehnal, Zdeněk. Challenger 300. Letectví a kosmonautika. 2008, kull 84. tall 12, s. 36, ISSN 0024-1156.

Eksterne lenker
---------------

* Challenger 300
**Intergenerasjonell rettferdighet**  (også omtalt som **intergenerasjonell solidaritet** eller **rettferdighet mellom generasjonene**) er et relativt nytt begrep. Begrepet anvendes for å belyse vår generasjons etiske forpliktelse til å forvalte jordens miljø og naturressurser på en slik måte at kommende generasjoner har like forutsetninger til å leve i velferd som vår generasjon har. 

Begrepet har oppstått som et supplement til det tradisjonelle rettferdighetsbegrepet, som vanligvis omfatter rettferd i et geografisk og sosial perspektiv. Behovet for et begrep som omfatter rettferd i et tidsperspektiv begrunnes med at vår generasjon forurenser og forbruker naturressurser i et tempo som ikke er bærekraftig. Fortsetter dette, vil miljøet og naturressursene overlates i langt dårligere tilstand til kommende generasjoner. Miljøbevegelsen tar derfor til orde for intergenerasjonell rettferdighet, som innebærer en bærekraftig ressursbruk og reduksjon av forurensing og klimagassutslipp, slik at kommende generasjoner kan overta jorden med et miljø som er i minst like god stand som i dag.

Referanser
----------

1. ↑  «University of Wollongong». Arkivert fra originalen 17. november 2013. Besøkt 23. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Intergenerational Justice, Stanford Encyclopedia of Philosophy (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND
 |
**Reimerswaal** er en relativt ung kommune i den nederlandske provinsen Zeeland, oppkalt etter den tapte middelalderbyen Reimerswaal. Denne byen fikk byrettigheter i 1375, og lå nord for dagens kommune i området som kalles Zuid-Bevelands oversvømte land (ned. *het Verdronken land van Zuid-Beveland* eller *het Verdronken land van Reimerswaal*). Etter gjentatte oversvømmelser forlot de siste beboerne byen i 1632. Dagens Reimerswaal ble til i 1970, da kommunene Krabbendijke, Kruiningen, Rilland-Bath, Waarde og Yerseke ble slått sammen.

I kommunen ligger tettstedene Bath, Hansweert, Krabbendijke, Kruiningen (rådhus), Oostdijk, Rilland, Waarde og Yerseke. Bortsett fra disse er det to små tettsteder til, som kanskje heller burde kalles en "husklynge" enn tettsted, *Gawege* og *Stationsbuurt*.

I Stationsbuurt ligger jernbanestasjonen Rilland-Bath, de to andre stasjonene i Reimerswaal heter Krabbendijke og Kruiningen-Yerseke. Riksvei *A58* og jernbanelinjen *Vlissingen-Roosendaal* er hovedtrafikkårene til Reimerswaal, mens fergen mellom Kruiningen og Perkpolder ble nedlagt i 2003 ved Westerscheldetunnelens åpning. Med hensyn til næringsliv, er Yerseke Reimerswaals mest kjente tettsted takket være handelen i blåskjell og østers.

Reimerswaal er en grensekommune, på sørsiden trekkes grensen i elvemunningen av Westerschelde, med den belgiske kommunen Antwerpen på den andre siden. I øst grenser Reimerswaal til provinsen Noord-Brabants kommuner Bergen op Zoom og Woensdrecht. I nord er kommunegrensen trukket i Oosterschelde. Vest for Reimerswaal ligger kommunene Goes, Kapelle og Borsele.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Reimerswaal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Reimerswaal – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Grunnleggende informasjon om Reimerswaal (på nederlandsk)
* Kart Arkivert 30. april 2008 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Kommuner i Zeeland |
| --- |
| Zeelands flagg | Borsele **·** Goes **·** Hulst **·** Kapelle **·** Middelburg **·** Noord-Beveland **·** Reimerswaal **·** Schouwen-Duiveland **·** Sluis **·** Terneuzen **·** Tholen **·** Veere **·** Vlissingen | Nederlands flagg |
| Nederland **·** Provinser **·** Kommuner |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Grand Hotel etter bombeattentatet.
**Bombeattentatet i Brighton** ble utført tidlig på morgenen den 12. oktober 1984 av Den provisoriske IRA mot det konservative partiets årlige kongress på hotellet Grand Hotel i den engelske byen Brighton. Attentatet var rettet mot den britiske statsministeren Margaret Thatcher. Fem mennesker døde av bombingen og 34 ble skadet.

Bombingen
---------

Bomben ble detonert kl 02.54 på natten. Thatcher var fortsatt våken, hun skal ha sittet oppe og jobbet med en tale. Baderommet, som hun hadde forlatt bare to minutter tidligere, ble sprengt av bomben. Hun og mannen Denis kom gjennom det hele uskadd. Thatcher byttet klær og ble deretter eskortert av sikkerhetsvakter til Brightons politistasjon. Thatcher-paret ble senere ført til Lewes Police College der de tilbragte resten av natten.

Selv om attentatmannen mislykkes med å drepe Thatcher, eller noen av hennes ministre, ble fem personer drept, deriblant Anthony Berry og John Wakehams første kone Roberta. Flere andre ble handikappede for resten av livet.

IRA ansvarlige for aksjonen
---------------------------

Dagen etter tok Provisoriske IRA på seg ansvaret for aksjonen, og sa at de skulle gjøre nye forsøk. Et berømt sitat var: «I dag hadde vi uflaks, men husk, vi behøver bare ha flaks en gang. Du må ha flaks hver gang.» (*Today we were unlucky, but remember we only have to be lucky once. You will have to be lucky always.*)

Patrick Magee
-------------

I september 1986 ble Patrick Magee, da 35 år, dømt skyldig for å ha plassert ut og detonert bomben som drepte fem personer. Han hadde tre uker før konferansen tatt inn på hotellet under navnet Roy Walsh, plassert bomben i rom 629 og satt en langtidstimer på som skulle utløses under konferansen 24 dager senere. Donald Maclean bodde da i rommet med sin kone, som ble drept mens Maclean ble alvorlig skadd av bomben.

Patrick Magee ble dømt til åtte livstidsstraffer, hvorav sju var for Brighton-bombingen og det åttende for forberedelse til en annen aksjon. Dommeren anbefalte at Magee skulle sitte minst 35 år i fengsel. Innenriksminister Michael Howard økte det til «resten av livet». Magee ble imidlertid løslatt i 1999 etter bare 14 år i fengsel, som et ledd i Langfredagsavtalen. En talsmann for regjeringen uttalte at det «var vanskelig å svelge» og daværende innenriksminister Jack Straw klagde løslatelsen, men Nord-Irlands høyeste domstol tok ikke klagen til følge.

Etter løslatelsen har Magee uttalt «Det jeg gjorde, gjorde jeg av overbevisning og så bra jeg kunne. Om det er noen mord jeg angrer i dag? Nei, det kan jeg ikke påstå.» som opprørte mange av ofrenes familie.

Referanser
----------

1. ↑  New Statesman: Scaring people may be the only way to avoid the risks of new-style terrorism
2. ↑  BBC News – Straw queries early IRA releases
3. ↑  Jakobsson Hatay – Nord-Irland Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* BBC News – Tory Cabinet in Brighton bomb blast
* BBC News – Brighton bomb 20 years on
* *An Phoblacht:* Intervju med Pat Magee
* BBC News – Magee convicted of Brighton bombing
Dol Amroths byvåpen
**Dol Amroth** var en havneby i Gondor, som lå på en halvøy nord for Belfalas. Fra byen styrte en prins over Dor-en-Ernil, et len i Gondor. Under ringkrigen var Imrahil prins i Dol Amroth.

Området nord for det som senere ble Dol Amroth, Edhellond, var bebodd av alver, og det var derfor flyktninger fra Númenor bosatte seg i Belfalas. Det var Elendil som ga prinsene av Dol Amroth sin tittel, mot slutten av andre tideverv.

Den alviske kongen Amroth var den siste alven som forlot området, først i 1981 i det tredje tideverv, da han forsvant på sjøen på letning etter sin kone Nimrodel. Det var herfra de tok navnet Dol Amroth (Amroths fjell).

Galador var den første prinsen av Dol Amroth. Han var sønn av Imrazôr, et menneske som ifølge legendene giftet seg med alven Mithrellas. Dette alveblodet kunne Legolas se i prins Imrahil, 22 generasjoner senere. Ellers var det godt kjent at númenorsk blod rant tykt gjennom årene til folket i Dol Amroth. De var høye, med grå øyne og mørkt hår, og de var noen av svært få i Gondor som snakket Sindarin på en daglig basis.

Dol Amroth var sannsynligvis en av de største militære maktene i Gondor, da de ved slaget på Pelennor-engene brakte 700 godt utstyrte soldater, mer enn noen av de andre lenene, selv om landet deres var truet korsarene fra Umbar, allierte av Sauron.

Referanser
----------

1. ↑  Tolkien, John R. R. (1955). *Atter en Konge*.
2. ↑  Tolkien, John R. R. «Historien om Galadriel og Celeborn». *Ufullendte fortellinger*.
**Richard «Bibi» Torriani** (født 1. oktober 1911, død 3. september 1988) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1928 i St. Moritz, 1936 i Garmisch-Partenkirchen og 1948 i St. Moritz.

Rüedi vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og Sverige. Sveits' resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var seier med 4-0 over Storbritannia og tap med 0-4 mot Sverige og 0-13 mot Canada. OL-turneringen i ishockey 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey.

Tjue år senere, under Vinter-OL 1948 i St. Moritz, var han med på det sveitsiske ishockeylaget som kom på tredjeplass, bak Canada og Tsjekkoslovakia. OL-turneringen i ishockey 1948 var også både det femtende verdens- og det tjuesjette europamesterskapet i ishockey.

Det var Torriani som avla den olympiske ed på vegne av deltakerne under Vinter-OL 1948 i St. Moritz.

OL-, VM- og EM-medaljer
-----------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* OL 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* VM 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey, Sveits’ flagg Sveits
* EM 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey, Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richard Torriani – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Richard Torriani – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Richard Torriani – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Richard Torriani – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Richard Torriani – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

* (en) Richard Torriani – Eliteprospects.com (personale) Rediger på Wikidata
Et **dokument** er en lesbar meddelelse som inneholder informasjon.

Tradisjonelt er et dokument en tekst som er skrevet på papir, og som kan brukes som et bevis på innholdet. I flere århundre har slike dokumenter vært grunnlaget for forretningslivet. Som regel er et slikt dokument utformet som en meddelelse undertegnet av en eller flere person(er). Tradisjonelle former for dokumenter:

* Brev
* Avtaler *(f.eks.: Kjøpekontrakt, skjøte, festekontrakt, forhandleravtale)*
* Bevitnelser *(f.eks.: Attest, målebrev, skylddelingsforretninger, eksamensbevis, legeerklæring, pass)*
* Tillatelser *(f.eks.: Førerkort, våpenkort, skjenkeløyve, byggetillatelse, adgangskort)*
* Verdipapirer *(f.eks.: Aksjebrev, pantedokument)*

Idag blir også forskjellige elektroniske medier regnet som sikre nok til forretningsbruk, som telefaks, https-protokollen HBCI og andre. Slike dokumenter inneholder ofte en elektronisk signatur. De gjør det mulig å drive elektronisk handel, som for eksempel å få levert billetter på skriveren hjemme.

Dokument blir også brukt som betegnelse på lagrede filer skrevet i et tekstbehandlingsprogram på en PC, men anses, ifølge definisjonen her, ikke som et dokument før det er skrevet ut på papir eller eventuelt presentert i lesbar form på en dataskjerm.

Kopier av trykte meddelelser *(f.eks.: Kopi av bokside)*, og fotografier blir dokumenter når de legges fram som bevis for å underbygge påstander, for eksempel i en rettssak.

Det har lenge pågått diskusjoner om hva som kan anses som et dokument, og oppfatningene er forskjellige.

Rettslig i Norge er et **dokument** en logisk avgrenset informasjonsmengde som er lagret på et medium for senere lesing, lytting, fremføring, overføring eller lignende (forvaltningsloven). Dokumentbegrepet er dermed medieuavhengig.

Referanser
----------

1. ↑  «What is a document? JASIS 1997». *people.ischool.berkeley.edu*. Besøkt 1. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Documents – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC **·** BNE
 |
**Interkommunalt politisk råd for Trøndelag sørvest – Lakseregionen** (inntil 2021 **regionråd for Orkdalsregionen**) er et interkommunalt politisk råd og samarbeidsorgan i den sørvestlige delen av Trøndelag fylke som også omfatter en kommune i Møre og Romsdal. Det omfatter ni kommuner i og ved Orkladalføret og på kysten utenfor: Orkland, Skaun, Rennebu, Rindal, Aure, Heim, Hitra, Frøya og Ørland.

I fogderienes tid – inntil 1894 – var Hitra og Frøya og Ørland en del av Fosen fogderi. Aure, Rindal og Surnadal tilhørte Nordmøre fogderi, Skaun tilhørte Strinden og Selbu fogderi mens de resterende deler av distriktet hørte til Orkedalen fogderi.

Alle kommunene med unntak av Aure og Surnadal er underlagt Trøndelag tingrett, mens Aure og Surnadal inngår i domsmyndighetsområdet til Møre og Romsdal tingrett, alle i Frostating lagdømme. Seks av kommunene utgjør virkeområdet til Orkdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke. Orkdal og Skaun deltar samtidig i regionrådet Trondheimsregionen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Hertugdømmet Alamannien (her med Elsass) og Høyhburgund på 900- og 1000-tallet.
**Hermann I** (død 10. desember 949) fra adelsslekten konradinerne var fra 926 til 949 som den første fra sin slekt hertug av Schwaben.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hermann var sønn av den lotharingiske hertug Gebhard og fetter av den østfrankiske kongen, Konrad I.

### Hertugutnevnelse

I 926, da hertug Burchard II av Schwaben falt i Italia, blusset atter kampen om den ennå ikke arvelige hertugtittelen til Schwaben. Den ble avgjort av kong Henrik I, da han senere på året ved Riksdagen i Worms gav den til en utenforstående slektning. Dermed gjorde han det endelig klart at det var kongen, og ikke adelen, som hadde ansvaret for schwaberhertugens investitur. Henrik bestemte frankeren og konradineren til hertug.

### Hertug av Schwaben

Hermann giftet seg med Burchards enke, Regelinda, og kom med dette de schwabiske adelige i møte slik at den fronten som de var i ferd med å gå inn i mot kongen for hans fremgangsmåte ble dempet. Men Hermann måtte også komme med ytterligere konsesjoner: Sankt Gallen ble definitivt understilt de romersk-tyske konger, bispedømmet Chur ble tilkjent riksgods som tidligere var blitt benyttet av hertugen.

Samtidig ble landet mer og mer sentralt i den europeiske maktpolitikken: Herredømmet over passene i Alpene styrket hertugens interesser på italiensk side, og kontrollen over de burgundiske porter hans interesser i Burgund.

Ved siden av hertugtittelen ble Hermann i 939 greve av Lahngau, og i 948 greve i Auelgau; han ble i 947 legabbed av Echternach og grunnla St. Florin i Koblenz.

Hermann var liksom sin bror, Udo I av Wetterau, blant kong Ottos nærmeste rådgivere. Ottos sønn, Liudolf, ble ved årsskiftet 947/948 trolovet med Hermanns eneste datter og arving, Ida (Ita), († 17. mai 986).

Etter Hermanns død 10. desember 949 overdro kong Otto den store på Riksdagen i Worms i 950 hertugdømmet til sin egen sønn Liudolf.

Hermann ble begravet i Erasmuskapellet i Kloster Reichenaus kirke på øya Reichenau i Bodensjøen. Dette kapellet finnes ikke lenger.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p67298.htm#i672973, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Otto Gerhard Oexle: «Hermann I av Schwaben.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 8, Duncker & Humblot, Berlin 1969, ISBN 3-428-00189-3, s. 641 (digitalisering).
* (de) Paul Friedrich von Stälin: «Hermann I. (Herzog von Schwaben)». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 12, Duncker & Humblot, Leipzig 1880, s. 153 f.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Tommy Emmanuel** (født 31. mai 1955 i New South Wales i Australia) er kjent for å spille akustisk gitar med fingerplukking slik at han bruker alle 10 fingre når han spiller. I 1999 ble han tildelt tittelen *Certified Guitar Player* av Chet Atkins og derfor blir navnet hans ofte avsluttet med C.G.P.

Biografi
--------

I ung alder ble Emmanuel inspirert av gitarlegenden Chet Atkins og han fikk sin første gitar allerede da han var fire år gammel. Han lærte å spille etter gehør og fikk ingen formell undervisning. Sammen med broren, Phil, startet de et familieband og da faren døde i 1966 fikk den australske countrystjernen Buddy Williams øye på de begavede brødrene. Han tok dem ut på veien helt til de ble tvunget å slutte å reise av barnevernet. Emmanuel måtte begynne på vanlig skole og i helgene spilte han i bandet *The Trailblazers* med søsknene Chris på trommer og Virginia på slidegitar. Samtidig underviste han i gitar og deltok i konkurranser på TV. 

Som tenåring flyttet Tommy Emmanuel til Sydney på søken etter en profesjonell karriere som musiker. Han spilte på klubber rundt om i byen og ble etterspurt som studiomusiker, og i 1985 begynte han i bandet Dragon som allerede var kjent i Australia. Senere i karrieren sin har han spilt med musikere som Chet Atkins, Eric Clapton, Les Paul, George Martin og Air Supply.

Tommy Emmanuel spiller turneer i hele verden og konsertene hans er spesielt populære av tilhengerne hans på grunn av den energiske og engasjerende sceneopptredenen. 

Emmanuel ble i dronningens fødselsdagsliste for 2010 utnevnt til medlem av Order of Australia for sin musikalske innsats og for sitt samfunnsnyttige bidrag til Kids Under Cover.

Referanser
----------

1. ↑   Australian Honours Search Facility, honours.pmc.gov.au, Australian Honours-ID 1142663[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «The Queen’s Birthday 2010 Honours» Arkivert 14. juli 2010 hos Wayback Machine. *Commonwealth of Australia Gazette*, nr. S 84, 14. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* TommyEmmanuel.com offisiell hjemmeside (engelsk)
* Gitar tabs

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Reinaldo Costa Teles Pinheiro** (født 14. februar 1950 i Paços de Ferreira i distriktet Porto i Portugal, død 25. november 2020 i Porto, Paranhos) var en bokser, manager og sportsadministrator av Futebol Clube do Porto, en klubb han hadde tilknytning til i mer enn femti år.

Biografi
--------

Han meldte seg inn i FC Porto som tolvåring, som bokser. Han ble i 1971 regional mester og i 1973-1974 nasjonal mester i kategorien mellomvekt.

Etter sin tid som aktiv bokser arbeidet han som leder i klubben. I 1982 ble han assisterende direktør for seksjonen fotball, fire år etter ble han direktør. Han steg stadig i ledelseshierarkiet og ble i 1997 administrerende direktør. For perioden 2020-2024 skulle han være ikke-administrende direktør.

Den 27. oktober ble han innlagt på *Hospital de São João* i Porto med covid-19, og havnet raskt på intensivavdelingen. Han døde en måned etter, den 25. november 2020.

Referanser
----------

1. 1 2   www.publico.pt[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *SAPO 24* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  *PÚBLICO* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. 1 2  *www.ojogo.pt* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  *www.ojogo.pt* .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
Lagoppstillingen i finalekampen
**UEFA Women's Champions League 2013/2014** i fotball var 13. gang UEFA arrangerte Mesterligaen i fotball for kvinner.

Tyske VfL Wolfsburg vant 4–3 over svenske Tyresö FF i finalen på Estádio do Restelo i Lisboa den 22. mai 2014. Om lag 11 000 tilskuere overvar finalen på denne hjemmebanen til CF Os Belenenses.

54 lag deltok. Fra Norge deltok LSK Kvinner Fotballklubb som vant Toppserien 2012, men de tapte allerede i 32-delsfinalen mot svenske LdB FC Malmö med 1–3 og 0–5.

Referanser
----------


| * v
* d
* r
Mesterligaen i fotball for kvinner |
| --- |
| UEFA-cupen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sesong | 
* 2001/02
* 2002/03
* 2003/04
* 2004/05
* 2005/06
* 2006/07
* 2007/08
* 2008/09

 |
| Finaler | 
* 2001/02
* 2002/03
* 2003/04
* 2004/05
* 2005/06
* 2006/07
* 2007/08
* 2008/09

 |

 |
| Mesterligaen | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sesong | 
* 2009/10
* 2010/11
* 2011/12
* 2012/13
* 2013/14
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* 2020/21
* 2021/22
* 2022/23

 |
| Finaler | 
* 2009/10
* 2010/11
* 2011/12
* 2012/13
* 2013/14
* 2014/15
* 2015/16
* 2016/17
* 2017/18
* 2018/19
* 2019/20
* 2020/21
* 2021/22
* 2022/23

 |

 |
**Smit** (fra tysk *Schmidt*, dvs. smed) er en norsk slekt som stammer fra Didrik Smidt (1675–1717), født i grevskapet Diepholz i Tyskland, som tok borgerskap som kjøpmann i Bergen i 1698. Familien etablerte seg i Norge som del av handelsborgerskapet i Bergen.

Historie
--------

Didrik Smidt var gift med Else Nienstedt og far til kjøpmann i Bergen Berent Smidt (1707–1749), gift med Marie Elise Geelmuyden (1707–1796). De var foreldre til kjøpmann i Bergen Didrik Lyder Smit (1737–1801), gift med Emmiche Meyer (1738–1801). Deres sønn var kjøpmann i Bergen Paul Meyer Smit (1762–1844), som var far til kjøpmann i Bergen Didrik Lyder Smit (1791–1844). Han var far til stiftamtmann i Bergens stiftamt, ordfører i Bergen og stortingsrepresentant Paul Meyer Smit (1813–1875), som var gift med Gesine Judithe Janson og far til overrettssakfører Didrik Lyder Smit (1849–1894).

Didrik Lyder Smit var gift med Jacoba Johanne Sundt (1856–1936), datter av forretningsmagnaten Christian Sundt. De var foreldre til advokat, fylkesmann i Bergen og antroposof Christian Smit (1886–1960). Christian Smit var gift med Lily Faye (1893–1979), datter av overrettssakfører Jørgen Breder Faye (1867–1922; sønn av bankdirektør og Bergensordfører Jørgen Breder Faye), og var foreldre til antroposofen Jørgen Smit (1916–1991).

Paul Meyer Smit fikk bl.a. bygget Fjøsanger hovedgård i Bergen som lystgård rundt 1810.

Litteratur
----------

* Den vestlandske Slegt Sundt, 1916
*
**Smith & Wesson Model 500** er en femskudds revolver produsert av Smith & Wesson (**S&W**), kamret i kaliber .500 S&W Magnum.

Våpenet er bygget på S&W største ramme, X-rammen. Revolveren er påstått å være verdens mest kraftige serieproduserte revolver da den ble introdusert. I 2008 kom Politidirektoratet i Norge med forbud mot revolvere i kaliber over .455 (11,25 mm), noe som da gjelder denne revolveren. Forbudet kom med bakgrunn at det er uønsket med slike kraftige håndvåpen blant kriminelle, og at det påstås at det er en viss lekkasje av våpen til det illegale markedet fra private våpeneiere. Ca. 100 slike revolvere er solgt i Norge før forbudet kom.

Bilder
------

* TønneTønne
* TønneutløserTønneutløser
* Kompensator og forsikteKompensator og forsikte
* LogoLogo

Referanser
----------

1. ↑  Dick Metcalf. «Smith & Wesson's Monster Magnum». The Shooting Times.
2. ↑  Aftenposten – Forbud mot salg av store håndvåpen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Smith & Wesson Model 500 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) SW Model 500 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Oversikt over de forskjellige utgavene av S&W Model 500 på S&Ws offisielle websider
Et **Smith-diagram** er en nyttig måte å plotte S-parametre på for å kunne lese ut refleksjonskoeffisienten samtidig som man leser ut impedansen til en elektronisk krets. Det er også svært nyttig å bruke et Smith-diagram for å analysere hvordan forskjellige elektroniske komponenter vil endre refleksjonskoeffisienten.

Phillip Hagar Smith fant opp Smith-diagrammet. Det er et nomogram som er dannet ved å vri impedansaksene slik at de treffer oppå et polart plott av S-parameteren.

Impedans er gitt ut fra S-parameter ved hjelp av følgende uttrykk:

{\displaystyle Z=Z\_{0}\left({\frac {1+S\_{nm}}{1-S\_{nm}}}\right)},
og dette uttrykket danner derfor grunnlaget for Smith-diagrammet. Som man kan se må {\displaystyle Z\_{0}}, den karakteristiske impedansen, være definert for å komme fra S-parameter til impedans. Vanligvis markeres Smith-diagrammet med normaliserte akser der {\displaystyle Z\_{0}} er satt til 1. For å konvertere til impedans må man derfor multiplisere med {\displaystyle Z\_{0}} når man leser ut fra Smith-diagrammet. {\displaystyle Z\_{0}} settes vanligvis til 50 Ohm.

En nettverksanalysator kan plotte direkte resultatet i et Smith-diagram. En prikk i midten indikerer en tilpasset last, en prikk til venstre (ved -1+j0), indikerer en kortslutning, og en prikk til høyre (ved +1+j0) indikerer en åpen krets.

Referanser
----------

1. ↑  «P.H.Smith and his famous chart». *smithchart.org*. Besøkt 20. desember 2020.
***Skumringens korsvei*** (engelsk: *Crossroads of Twilight*) er den tiende boka i fantasy-serien Tidshjulet, skrevet av Robert Jordan. Boka ble gitt ut 7. januar 2003 i USA, og blir utgitt i Norge i løpet av 2005 av Tiden Norsk Forlag. Den norske boka er oversatt av Morten Hansen.

Boka ble den tredje i serien som havnet på førsteplass på The New York Times' bestselger-liste, og var på lista de tre neste månedene. Fans av serien mener likevel at dette er en av de dårligste bøkene i serien, fordi den var for opptatt av utviklingen til mindre viktige karakterer, og ikke flyttet hovedhandlingen framover, da boka omhandlet den samme tiden som i den forrige boka.

|  |
| --- |
| Romanserien ***Tidshjulet*** av Robert Jordan |
| Forhistorie: *Ung vår* 
Bok 1: *Verdens øye* 
Bok 2: *Den store jakten* 
Bok 3: *Den gjenfødte Dragen* 
Bok 4: *Skyggen stiger* 
Bok 5: *Himmelens flammer*  | Bok 6: *Kaosets herre*  
Bok 7: *Sverdkronen* 
Bok 8: *Dolkenes vei* 
Bok 9: *Vinterhjerte* 
Bok 10: *Skumringens korsvei* 
Bok 11: *Drømmekniven* |
| Hovedpersoner | Andre personer | Steder | Hendelser | Begreper |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Jens Jacob Keyser** (født 1780 på Strømsø, død 1847 i Aker) var den første professor i fysikk og kjemi ved Universitetet i Oslo. Han var sønn av en kjøpmann i Drammen og het egentlig Jens Jacob Krum. Etter at hans mor døde i 1789 vokste han opp hos sin onkel, presten Johan Michael Keyser i Kristiania. Jens Jacob Keyser var elev ved Kristiania katedralskole og ble i 1806 adjunkt ved Metropolitanskolen i København, der han underviste i fysikk og matematikk. Han tok også juridisk embetseksamen i 1810.

Keyser underviste, i to år fra høsten 1811, i fysikk og kjemi ved Københavns Universitet i anledning Hans Christian Ørsteds utenlandsopphold. I 1814 ble Keyser utnevnt til professor i de samme fag ved det nyopprettede universitet i Kristiania, en stilling han beholdt til sin død i 1847. Han ble fritatt fra å undervise i kjemi fra 1837. Fra 1817 til 1843 underviste han også ved Den militære høyskole.

I hans tid ved universitetet var fysikk obligatorisk fag ved anneneksamen, så han brukte mye tid på undervisning. Keyser hadde ingen vitenskapelig produksjon av betydning.

Jens Jacob Keyser var fetter av historikeren Rudolf Keyser.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Isaachsen, D. «Fysikken og meteorologien» fra *Det kongelige Fredriks universitet 1811–1911. Festskrift. Bind II*. Kristiania: H. Aschehoug & Co. 1911.
* Jens Jacob Keyser i Store norske leksikon (2011-11-15).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon **·** VIAF
 |
**Duro** er et lett kjøretøy med firehjulstrekk eller sekshjulstrekk, opprinnelig utviklet av sveitsiske Bucher-Guyer. Rettighetene eies nå av sveitsiske MOWAG.

Kjøretøyet er i militær tjeneste som feltvogn, sambandsbærer (radiovogn), ambulanse eller spesialkjøretøy i blant annet Sveits, Venezuela, Storbritannia og Malaysia. Sivile brukere inkluderer kraft- og skogbruksselskaper. Fram til 2004 var 3.600 eksemplarer solgt.

Kjøretøyene har permanent trekk på alle hjulene, firetrinns automatisk girkasse, fordelingsgirkasse med lavserie, automatiske differensialsperrer av type Torsen i både fordelingskassen og differensialene, hjuloppheng av De Dion-type med skruefjærer og skivebremser montert på differensialene.

I Norge stilte firmaet Sigurd Stave Maskin AS Duro på Transport 2001-messen på Sjølyst. Det virker som om interessen var laber, for deretter ble det stille rundt Bucher Duro i Norge.

Varianter
---------

DURO IIIP / Duro GMTF Swiss Army
Duro IIIP 6 × 6lettpansret
Duro GMTF 6 × 6Geschütztes Mannschaftstransportfahrzeug - utgave for den sveitsiske hæren. Den skal brukes til patruljering og overvåking, samt i fredsbevarende oppdrag i utlandet. Den kommer i tjeneste fra 2010.
Duro II 6 × 6fås med forskjellige karosserityper, opp til 4,2 m lang, vekt opp til 6 tonn
Duro II 4 × 4fås også med forskjellige karosserityper, opptil 5,1 m lang, vekt opp til 7,49 tonn

Referanser
----------

1. ↑  Bilnorge.no sin historie om Bucher
2. ↑  Zürcher Kantonalbank: Nachrichten[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) MOWAG Duro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Produsentens produktside (engelsk, tysk)

| * v
* d
* r
Moderne hjulgående pansrede kjøretøyer |
| --- |
| 4×4 | 
* Badger ILAV
* BOV
* Bushmaster
* Casspir
* Cobra
* Cougar
* Dingo
* Duro III
* Eagle
* FNSS Pars
* Fennek
* Iveco LMV
* M1117 Guardian
* Mamba
* M-ATV
* MaxxPro
* Mungo ESK
* Pinzgauer
* Puma
* Reva
* RG-12
* RG-31 Nyala
* RG-32 Scout
* RG-33
* S600
* Sand Cat
* Storm
* Tempest MPV
* VAB
* VXB
* Vodnik
* Wolf
* Renault Sherpa 2
* Komatsu LAV
* Tiuna
* Dozor-B

 |
| 6×6 | 
* AVGP Grizzly
* Boxer MRAV
* Buffalo
* CAVS
* Cougar HE
* Duro III
* EE-9 Cascavel
* EE-11 Urutua
* FNSS Pars
* Fuchs
* Grizzly HPV
* Mastiff PPV
* Pandur 6×6
* Pegaso BMR
* Pegaso VEC-M1
* Patria 6×6
* Pinzgauer
* Puma
* Ratel
* Patria Pasi
* WZ551 Type 92
* VAB
* LKOV Valuk
* Rheinmetall YAK

 |
| 8×8 | 
* Patria AMV
* ASLAV
* AV-81 Terrex
* Boxer MRAV
* BTR-3
* BTR-4
* BTR-80
* BTR-90
* BTR-94
* Centauro VBC
* CM-32
* FNSS Pars
* LAV-25
* LAV III
* Luchs
* Piranha
* Pandur II 8×8
* Rooikat
* Stryker
* OT-64
* VBCI

 |
| 10×10 | 
* FNSS Pars
* Piranha

 |
**Skulpturstopp** er et kunstprosjekt på Østlandet, initiert og drevet av Sparebankstiftelsen DNB. Målet med Skulpturstopp er å bidra til økt bevissthet og kunnskap om kunst ved å plassere kunstverk av samtidskunstnere i norske lokalmiljøer.

Skulpturstopp springer ut fra et formidlingsprosjekt som Lillehammer Kunstmuseum gjennomførte i 2007 med støtte fra Sparebankstiftelsen DNB. Formidlingsprosjektet «Kunst som finnes» ønsket å gjøre folk oppmerksom på den kunsten som fantes i lokalmiljøet og utenfor de tradisjonelle kunstinstitusjonene. Lillehammer Kunstmuseum registrerte og dokumenterte i den forbindelse kunstverk både i Oppland og Hedmark. Én av erfaringene fra «Kunst som finnes» var at omfanget av kvalitetskunst i lokalmiljøet var lite. Dette ønsket Sparebankstiftelsen DNB å gjøre noe med. De dannet en arbeidsgruppe med Svein Olav Hoff og Birthe M. Selvaag fra Lillehammer Kunstmuseum, Anders Bjørnsen og Sissel Karlsen fra Sparebankstiftelsen DNB, og kurator Maaretta Jaukkuri. Arbeidsgruppen utviklet idéen om prosjektet «Skulpturstopp».

Høsten 2008 ble kommunene Vågå, Gran og Sør-Fron i Oppland tilbudt skulpturer, under forutsetning av at kunstnerne ikke ble ilagt føringer. Alle kommunene takket ja. Våren 2011 ble Dan Grahams skulptur i Vågå avduket, som den første av en rekke skulpturer i Skulpturstopp.

Kunstnerne velges av et kunstnerisk råd som består av Sune Nordgren og Hanne Beate Ueland, og Anders Bjørnsen og Birthe M. Selvaag fra Sparebankstiftelsen DNB.

Kunstverk
---------

* «Norwegian Wood Lattice Bisected By Curved 2-way-mirror» (2010) av Dan Graham, Vågå
* «FLOKK» (2011) av Gitte Dæhlin, Sygard Grytting i Sør-Fron
* «Menneske i Moderskipet» (2011) av Antony Gormley, Lillehammer
* «The Gran Boathouse» (2012) av Rachel Whiteread, Gran
* «Gripping» (2014) av Richard Deacon, Gjøvik
* «Allium» (2014) av Sverre Wyller, Østre Toten
* «HODET N.N.» (2014) av Marianne Heske, Oslo
* «Mental genbank» (2016) av Per Inge Bjørlo, Dovre
* «14–7–2006» (2016) av Kirsten Ortwed, Nesparken i Moss
* «Yes to all» (2016) av Sylvie Fleury, Lillestrøm i Skedsmo
* «I min tro, i mitt håp, i min kjærlighet» (2018) av Jaume Plensa i Fredrikstad
* «Skapning fra Iddefjord» (2020) av Martin Puryear i Oslo
* «Broken Thrones» (2020) av Camilla Løw i Ullensaker

Se også
-------

* Skulpturlandskap Nordland

Eksterne lenker
---------------

* Skulpturstopp