recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
D’Arcy-konsesjonen
**William Knox D'Arcy** (født 11. oktober 1849 i Newton Abbot i Devon i England, død 1. mai 1917 i Stanmore i Middlesex) var en av grunnleggerne av olje- og petrokjemisk industrien i Persia (Iran).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født i Newton Abbot i England. Faren var advokat. Han gikk på Westminster School til 1866 da familien emigrerte til Australia og slo seg ned i Rockhampton i Queensland. D'Arcy fortsatte sine studier og valgte å utdanne seg innen jus.

### Forretningskarriere

Han sluttet seg senere til sin fars advokatforretning. Han gjorde det godt og begynte å spekulere, innledningsvis i landeiendommer. I 1872 giftet han seg med Elena Birkbeck fra Rockhampton.

I 1882 ble han partner i et syndikat sammen med Thomas, Frederick og Edwin Morgan. De åpnet en gruve i Ironstone Mountain (senere omdøpt til Mount Morgan). I oktober 1886 ble D'Arcy direktør og største aksjeeier i syndikatet Mount Morgan Gold Mining Company. I 1889 flyttet han og familien til England med en betydelig formue der han kjøpte Stanmore Hall, Bylaugh Park og et hus på Grosvenor Square. Hans kone Elena døde i 1897 og i 1899 giftet han seg med Nina Boucicault, også hun fra Rockhampton.

### Persia

I 1900 gikk han med på å finansiere leting etter olje og mineraler i Persia ledet av Wolff, Kitabgi og Cotte. Forhandlinger med sjahen begynte i 1901 og med et tilbud på £10 000 ble en seksti års avtale om leting etter olje sikret i mai. Leteområdet dekket 1,2 millioner km². Et borelag under George B. Reynolds ble sendt til Persia og begynte letingen. I 1903 ble et selskap dannet, og D'Arcy måtte bruke £500 000 for å dekke utgiftene. Falske forhåpninger ble vekket i 1904 og D'Arcy ble tvunget til å finne mer finansiell støtte. Burmah Oil Company gikk med på å legge inn £100 000 i foretaket mot mange av aksjene. 

Leteboring i det sørlige Persia fortsatte til 1907. Da ble letingen flyttet til Masjid-I-Sulaiman (Maidan-i-Naftun). Leteboring begynte på et sted i januar 1908 og på et annet i nærheten i mars. I april var foretaket i ferd med å kollapse, og D'Arcy var nesten konkurs, men den 16. mai fant mang tegn på petroleumsforekomster og den 26. mai ble olje funnet på 400 meters dyp.

I april 1909 ble Anglo-Persian Oil Company (APOC) stiftet, og D'Arcy ble selskapets direktør. Selskapet ble senere British Petroleum. I 1911 hadde APOC strukket en oljeledning til et raffineri ved Abadan. I 1912 ble Mount Morgan-selskapet tatt opp på børsen i London og D'Arcy ble valgt til styreformann.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w644602m, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Carment, David (2006). «D'Arcy, William Knox (1849 - 1917)». *Australian Dictionary of Biography, Online Edition*. Australian National University. Besøkt 4. april 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Australian Dictionary of Biography **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Støpeasfalt** består av bindemiddelet bitumen, tilslagsmaterialer som sand, graderte slitesterke, knuste steinmaterialer samt fyllstoff (vanligvis fint oppmalt kalkstein). 

Sammensetningen gir en hulromsfri masse (porefri), som derved er vanntett. På grunn av støpeasfaltmassens sammensetning er det ferdige belegget også meget slitesterkt – spesielt overfor piggdekk. Støpeasfalt benyttes i første rekke i parkeringshus, på parkeringstak og/ eller trafikkarealer hvor kombinasjonen vanntetthet og slitestyrke er essensielle krav.

Støpeasfalt er en membranløsning som er benyttet på de fleste store parkeringshus i Norge, som på Trondheim lufthavn Værnes, Oslo lufthavn Gardermoen Torp lufthavn og Moss lufthavn Rygge.

Støpeasfalt som den formen vi kjenner i dag har vært brukt i Norge siden 1851, da det ble benyttet på terrassene på taket til Oscar Is lystslott på Bygdøy. Etter den tid er det brukt i kirker, bygårder parkeringareal og andre steder som trenger slitesterke dekker. I utlandet benyttes støpeasfalt også til andre dekketyper som tennisbaner, fuktmembraner på bad og svømmehaller, og som gulv. Den europeiske sentralbanken har benyttet støpeasfalt som er slipt og polert som gulv i sin resepsjon.

Støpeasfaltens tradisjoner i Norge som et kommersielt produkt strekker seg tilbake til 1920-tallet da Fjeldhammer Bruk ved Strømmen og Sigurd Hesselberg i Oslo startet opp med bitumenbaserte tetningsprodukter. Frem til 1970 drev Sigurd Hesselberg (Kolo Veidekke) Nodest (NCC Roads) og Fjeldhammer Bruk (Lemmikäinen) hver for seg med støpeasfalt membraner, og fuging av flyplasser, men etter 1970 startet de et selskap i fellesskap sammen ved navn AS SpesialDekker. NCC Roads AS, avd Spesial, er idag videreføringen av tidligere spesialdekker.
Byste av Erik Anker avduket i Sokndal 14. juni 1975. Anker er avbildet som en eldre mann, og bysten står på en pidestall av stein med innskriften "Erik Anker".
**Erik Anker** (født 15. oktober 1903 i Halden, død 16. august 1994 samme sted) var en norsk forretningsmann og seiler som deltok i de olympiske leker 1928.

Han var sønn av Johan Anker (1871–1940) og Julie Frederikke Jacobsen (1872–1962). Faren konstruerte båter og var i 1912 og 1928 OL-gullvinner i seiling.

Etter examen artium i 1922 studerte han handel i Sveits, sosialøkonomi i Frankrike og kjemi i Brussel. Fra 1924 til 1929 hadde han ymse jobber i Paris, blant annet bokholder og korrespondent. Han ble i 1929 direktør i Titan sitt Brusselkontor. I 1935 fikk han jobb i Oslo hos firmaet Norsk Aluminium A/S som eksportsjef. Fra 1937 var han direktør i firmaet Titan i Fredrikstad. I 1949 etterfulgte han Gustav Jebsen som administrerende direktør i Titania (bedrift) i Jøssingfjord. I 1950 ble han sjef for alle titanselskapene i landet, og formann for de som lå i utlandet. Han ga seg i 1969. Fra 1970 til 1974 var han styreformann i Norsk Hydro og formann i Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd. Fra 1949 til 1959 var han belgisk visekonsul for Østfold. For alt dette fikk han i 1973 St. Olavs Orden. Han hadde også Deltagermedaljen. Det ble reist en byste av ham i Sokndal kommune i 1975 for hans betydning for titanindustrien.

Anker ble selv olympisk mester i seiling under sommer-OL 1928 i Amsterdam sammen med faren. Han var med på den norske båten «Norna» som vant 6-metersklassen foran den danske båten «Hi-Hi» og «Tutti V» fra Estland. Mannskapet på «Norna» var Kronprins Olav, faren Johan Anker, Erik Anker og Håkon Bryhn. Seilasene ble gjennomført på Zuiderzee i perioden 2. til 9. august 1928. Han var nær venn av den senere kong Olav V, og fra 1948 til 1951 var han formann i Kongelig Norsk Seilforening (æresmedlem i 1977).

Erik Anker ble gift i 1936 med Eva Esther Laurell (1909–1997), datter av den svenske industrimannen Anders Laurell (1879–1959) og Signe Trolle. De etterlot seg ikke barn men legatet *Eva og Erik Ankers legat*, opprettet i 1996 for utveksling av kultur mellom Norge og Frankrike.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i seiling, 6-metersklassen (Norge)

Referanser
----------

1. ↑   Roglo, Roglo person ID p=erik;n=anker[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Olympedia utøver-ID 61185[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *80 år i dag* i Aftenposten den 15. oktober 1983.
4. ↑  Truls Tandberg, *Erik Anker*, nekrolog i Aftenposten den 25. august 1994.
5. ↑  *Titania A/S 90 år: 1902-1992*. Egersund: Titania A/S. 1992.
6. ↑  «Byste av industrimannen Erik Anker avduket i Sokndal lørdag». *Dalane Tidende*. 18. juni 1975. s. 3.
7. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Anker – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Erik Anker – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Erik Andresen** (født 21. mars 1941, død 8. august 1991) var en norsk musiker (altsaksofon, klarinett) og arrangør.

Som 15-åring debuterte han som klarinettist i The Modern Swing Group (1956). Han spilte på Amerikabåten allerede 1958-59 (med spesialtillatelse fordi han var så ung) og debuterte i radio 1959 i en kvintett sammen med Bjørn Johansen, samme år som han ble engasjert i Kjell Karlsens storband.

Som yrkesmusiker var han ansatt i Forsvarets Stabsmusikk 1961-67, Den Norske Blåsekvintett og Filharmonisk Selskaps orkester 1967-91 (soloklarinettist).Han var lektor på musikkhøyskolen til 1978 og leder av skolens storband.

Som jazzmusiker (med tilnavnet «Gorki») spilte han altsax hos Kjell Karlsen til 1964 (plateinnspilling 1963), i Frode Thingnæs kvintett fra 1961 (plateinnspilling 1963, jazzfestivalen i Montreux 1969), sporadisk med Eilif Holm, Bernt Steen, Roy Hellvin o.a. foruten at han spilte fast med Helge Hurum storband på 60-tallet og Østereng/Hurum (Radiostorbandet) fra 1964 til midt på 1980-tallet.

Fra 1969 til 1972 ledet han en egen kvartett som var jamband ved både jazzfestivalene i Kongsberg og Molde i 1970 og spilte samme år inn LP-en «Gip». I perioden 1979 til 1985 ledet han egne kvartetter, ved siden at han deltok i konsertband til Arild Boman og Fred Nøddelund, EBU Big Band (1973) og George Russell/Jan Garbarek (1979). Han spilte fast med Appaloosa Mainstream Ensemble fra 1977 til 1985 (platene «Live at Downtown» (1978) og «Andresen songbook» (1979), den siste med bare egne komposisjoner), Atle Hammer kvintett fra 1980 til 1985, og gjorde innspillinger med Norwegian Big Band (1976), Laila Dalseth (1978), Rolf Jacobsen/Egil Kapstad (1978) og Helge Hurum (1987). Opptak fra EBU Big Band (1973) ble utgitt på Helge Hurums CD «Spectre» i 2007.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Cool, kløver & dixi - Jazz i Norge 1950–1960, side(r) 351[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 691509, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Andresen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Erik Andresen hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Erik Andresen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Erik Andresen på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (no) Biografi fra Jazzbasen.
* (no) Diskografi fra Jazzbasen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Flygehunder** (Pteropodidae) er den ene av de to gruppene av flaggermus, den andre er småflaggermus,.
De fleste (men ikke alle) artene er større enn småflaggermus: De minste er 6 cm lange, de største blir 40 cm lange og har et vingespenn på 1,5 m. Disse kjempene kan bli over et kilo tunge.
De fleste flygehunder har store øyne som gjør at de kan orientere seg i halvmørke og i huler. Luktesansen er utmerket. I motsetning til småflaggermusene, bruker flygehundene ikke ekkolokalisering. Unntaket er grotteflygehunder (slekten *Rousettus*), som bruker høyfrekvente klikkelyder for å orientere seg i huler.

Flygehunder er utbredd i tropiske og subtropiske strøk fra Afrika til Øst-Asia og Australia. Rosettflaggermus (*Rousettus aegyptiacus*) finnes nordover til Kypros og Sør-Tyrkia.

Flygehunder lever av frukt og nektar fra blomster. Ofte blir frukten most, og bare fruktsaften blir konsumert. Tennene er tilpasset til å bite gjennom harde fruktskall. 
Store flygehunder må lande for å ete fruktene, mens de mindre artene er i stand til å stå stille i luften foran en blomst eller frukt. 

Mange flygehunder hjelper til med å spre pollen og frø.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *flygehunder* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *flygehunder* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *flygehunder* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *flygehunder* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *flygehunder* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *flygehunder* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *flygehunder* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pteropodidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pteropodidae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pteropodidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Flyboarding i Malmö i 2014
**Flyboard** er en vannsport hvor en står på et brett med vannjetmunnstykker og således kan sveve opptil 19 meter over vannflaten, dykke opp og ned i vannet som en delfin og gjøre volter eller andre tricks. Selve vannjetdriften kommer fra en vannscooter som er koblet til brettet via en lang slange. Brettet styres ved å flytte kroppsvekten og gjennom å anvende føttene for å vinkle brettet.

Flyboard ble lansert i 2012 av den franske verdensmesteren i jetski Franky Zapata. Zapata ville skape et nytt sportsredskap som kombinerte skigåing, akrobatikk med flyvning, dykking og vannlek.

Verdens første verdensmesterskap i Flyboard ble gjennomført den 20. oktober 2012 i Doha i Qatar.

Kilder
------

* Daily Mail: Flippin' eck! Jetpakk lets you become a human dolphin Publisert den 6. desember 2011
* Chicago Business: It's a bird, it's a plane, it's Flyboard! Publisert den 1. oktober 2012
* BBC: Flyboard takes off on Australia's Gold Coast Publisert den 2. oktober 2012
* Zapata Racing: Franky Zapata med Flyboard
**Flygeknurr** (*Dactylopterus volitans*) er en saltvannsfisk. Til tross for navnet tilhører den en egen familie, Dactylopteridae, og ikke knurrfamilien.

Fremre del av kroppen er nesten firkantet i tverrsnitt, og den smalner av bakover. Hodet er stort med en lang, bakoverrettet pigg bak gjelleåpningen. Øynene er ganske store, og munnen er overbitt og sitter lavt. Det er to ryggfinner. Den første består av 2 frie piggstråler og 4 som er forbundet med membran. Den bakre har 1 piggstråle og 8 bløtstråler. Brystfinnene er store og minner om vinger. De består av 6 bløtstråler. Gattfinnen er kort med 6 bløtstråler.

Kroppen er dekket av harde, nesten plateaktige, skjell. Det er en kant på hver side av sporden. Kroppen er oransjebrun og har ofte blå flekker. Brystfinnene er brune med linjer av blå flekker. Arten blir opptil 50 cm lang SL og veier opptil 1,8 kg, men en lengde på opptil 38 cm TL er mer vanlig.

Flygeknurren er bunnlevende på både bløt- og hardbunn. Den finnes fra fjæra ned til 80 m. Føden består av krepsdyr og andre bunnlevende organismer. Arten er utbredt i kystfarvann på begge sider av Atlanterhavet. I øst finnes den fra Den engelske kanal sørover til Angola, inkludert Middelhavet. I vest finnes den fra Massachusetts i USA til Argentina, inkludert Mexicogolfen og Det karibiske hav.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Flying gurnard (*Dactylopterus volitans*)». Marine Species Identification Portal: Fishes of the NE Atlantic and the Mediterranean. Arkivert fra originalen 27. august 2016. Besøkt 19. august 2016.
2. ↑  L.S. Torgersen og F. Terofal (1980). *Fisker: Våre vanligste fiskearter*. NKS-forlaget. s. 130–131. ISBN 82-508-0939-4.
3. 1 2  (en) *Dactylopterus volitans* (Linnaeus, 1758) Flying gurnard - FishBase

Eksterne lenker
---------------

Flygeknurr
«Flygende» flygeknurr
* (en) *Dactylopterus volitans* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylopterus volitans* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylopterus volitans* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylopterus volitans* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylopterus volitans* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dactylopterus volitans* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylopterus volitans* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dactylopterus volitans* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Fykse** er ei grend i Kvam herad i Hordaland med 187 innbyggere (2012). Grenden ligger på østsiden av fjorden Fyksesund omtrent syv kilometer øst for Norheimsund.

Det har bodd folk på Fykse siden 1324. Beboerne på klyngetunet var leilendinger under Rosendal baroni.

I 1999 ble Fykse tildelt fylkesmannen i Hordalands kulturlandskapspris for sin skjøtsel av kulturlandskapet.

Bøndene i bygda driver med sau. Noen av gårdene driver med frukt. Ellers består næringslivet av en gårdsrestaurant som serverer mat lagd av lokale råvarer, pølsemakerverksted, et gjestetun med overnatting i Botnen innerst i Fykesundet, og et lokalt småkraftverk i Steinstø like sør for Fykse.

Landskapet er preget av steinsprang og jordskred med store klippeblokker liggende rundt. Det har dannet seg «kaldeholer» som brukes til lagring av matvarer. En 18 meter lang og 4 meter høg underjordisk grotte er kjent som «Døse».

I en grotte funnet på gården Storastovo i Nordetun på Fykse trenger sollyset inn ved sommersolverv, beveger seg 60 cm bortover gulvet, og blir borte. Innerst midt i grotten ligger en stor stein, som peker i en spiss opp mot taket. Det kan ha fungert som alter. Ved solnedgang kommer to solstråler inn fra grotteåpningen, og ender midt i rommet der den andre solstrålen åpenbarer seg presis klokka 12:00.

Fykse er endepunkt for fylkesvei 5124 som tar av fra fylkesvei 79. Det går lokale veier videre nordover til Klyve og sørover til Bjørke.

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk sentralbyrå - Statistikkbanken: Emne 02, Tabell 04317 - Grunnkrets 12380201 Fykse (2012).
2. ↑  «Mat og hulekonsert» *Verdens Gang* 25. februar 2003
3. ↑  Kulturlandskapsprisen i Hordaland 1995-2011. Besøkt 17. oktober 2012.
4. ↑  Hjemmesiden til Kvam herad Arkivert 29. oktober 2012 hos Wayback Machine.: om Kvam - Fykse. Besøkt 17. oktober 2012.
5. ↑
6. ↑  «Mystisk lys kl. 12» *Dagbladet* 11. desember 2016

Noter
-----

1. ↑  Målt i luftlinje

Se også
-------

* Fyksesundbrua

Eksterne lenker
---------------

* Gryto kraft
* Gamlastovo gardsrestaurant
* Lagsportalen.no: Fykse grendalag[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Fuzhou i Fujian
Hovedhallen i Hualinsi-tempelet i Fuzhou
**Fuzhou** (kinesisk: 福州; pinyin: *Fúzhōu*; EFEO: *Fou-Tchéou*; Wade-Giles: *Fu-chou*) er en kinesisk by på prefekturnivå som er hovedstad i provinsen Fujian ved Kinas kyst mot Taiwanstredet og Sørkinahavet. Befolkningen innen bygrensene anslås (2004) til 1 120 000, men hele storbyområdet har 5,75 millioner innbyggere.[] Fuzhou er en viktig havneby. 

Det er en stor kristen minoritet i byen.[] Etter den første opiumkrig ble Fuzhou havn tvangsmessig åpnet for vestlig handel som en av de første traktatbyene. Byen har siden 1980-årene gjennomlevet en rask og sterk økonomisk vekst. 

Språket mindong er det dominerende i Fuzhou, og fuzhoudialekten er standard for mindong.

Administrasjon
--------------

De administrative inndelinger av byprefekturet er blitt justert en rekke ganger. Siden 1994 har inndelingen vært slik:[]

Distrikter: 

* Gulou (鼓楼, Gū-làu),
* Taijiang (台江, Dài-gĕ̤ng på den lokale dialekt),
* Cangshan (仓山, Chŏng-săng),
* Mawei (马尾, Mā-muōi),
* Jin'an (晋安, Céng-ăng).

Byer på fylkesnivå: 

* Fuqing (福清，Hók-chiăng)
* Changle (长乐，Diòng-lŏ̤h).

Fylker: 

* Minhou (闽侯，Mìng-âu),
* Minqing (闽清，Mìng-chiăng),
* Yongtai (永泰，Īng-tái),
* Lianjiang (连江，Lièng-gŏng),
* Luoyuan (罗源，Lò̤-nguòng),
* Pingtan (平潭，Bìng-tàng).

Samferdsel
----------

### Jernbane

Høyhastighetsjernbanen Wenzhou–Fuzhou-banen har sitt sørlige endepunkt i Fuzhou.

### Vei

Kinas riksvei 104 har sitt endepunkt i Fuzhou. Den begynner i Beijing, løper sørover via Dezhou og så til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou.

Kinas riksvei 316 begynner i Fuzhou og fører via Nanchang i Jiangxi og Wuhan i Hubei til Lanzhou i Gansu. 

Kinas riksvei 324 går fra Fuzhou og gjennom Guangdong, Guangxi, Guizhou, og ender i Kunming i Yunnan.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fuzhou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Fuzhou – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fuzhou lokalregjering
* Tidlig historie - Fujian og Fuzhou
* Maritime Art - On the River Min
* Fuzhou dagblad
* Historic US Army map of Fuzhou, 1945

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

1. ↑  ; *Folketellingen 2020 i Kina*.
Firmalogo
**Fuzz AS** er et regionalt filmfond, opprettet i 2006 og heleid av Bergen kommune, som finansierer driften av selskapet sammen med fylkeskommunene på Vestlandet; Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Fuzz AS toppfinansierer kinofilmer (spillefilmer og kinodokumentarer), tv-serier og videospill med både privat og offentlig kapital.

Styreleder i Fuzz AS er Tom Remlov (også teatersjef på Riksteatret). Styrets nestleder er Tonje Trandum Woll (Head of Procurement Drilling & Completion i Statoil, og i styret representant for Fondet av 1949 for Bergens handelsstand). Øvrige styremedlemmer er Åsmund Bjørndal Heen (leder Treasury og Kapitalforvaltning i Sparebanken Vest), Elisabeth Halvorsen (direktør på Bergen Kino), og Thorstein Leif Selvik (finansrådgiver og partner i Artesia Capital DA). 

Fuzz AS´ administrasjon består av daglig leder Lars Leegaard Marøy og økonomi- og administrasjonssjef Olav Mellgren. Fondets formål er å generere aktivitet i film og videospillbransjen på Vestlandet, samt avkastning til fondets investorer. Administrasjonen innstiller, og styret beslutter saker som omhandler investering av fondets kapital, hvor fondets regelverk legges til grunn.

Referanser
----------

1. ↑  Regionale filmfond
2. ↑  «Fondets formål». Arkivert fra originalen 19. juni 2015. Besøkt 3. september 2013.
3. ↑  «Regelverk». Arkivert fra originalen 19. juni 2015. Besøkt 3. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Fuzz AS´ hjemmeside Arkivert 10. september 2013 hos Wayback Machine.
* Fondets Investeringer og Co-produksjoner Arkivert 18. september 2013 hos Wayback Machine.
**Johan Nicolai Mohn** (født 4. juli 1960) er barokkoboist og blokkfløytist, ansatt i Oslo Musikk- og Kulturskole siden 1994 og administrativ leder for barokkensemblet Barokkanerne.

Johan Nicolai har studert blokkfløyte ved Universitetet i Oslo med Tom Tofteberg (1982) og ved Norges Musikkhøyskole med Hans Olav Gorset (1986). Våren 1989 tok han eksamen ved Det Kongelige Konservatorium i Den Haag efter to års barokkobostudier med Ku Ebbinge. 

Foruten jevnlige opptredener med Barokkanerne, har Johan Nicolai blant annet spilt med Bachcollegium Stockholm, Bardu Barokk, Concerto Copenhagen, Drottningholm Barokkensemble, Norsk Barokkorkester og Wasa Barokkorkester.

Våren 2003 mottok han Oslo kommunes Kulturstipend for sitt arbeid med Blokkfløytistene St. Sunniva, et blokkfløyteorkester med omkring 60 medlemmer fra 7 – 25 år. I Oslo Musikk- og Kulturskole er han også initiativtager og dirigent for Gateorkesteret, et prosjektorkester for barn, som opptrer hvert år under RÅDHUSKONSERTEN i Musikk- og Kulturskolens uke i Oslo.

Han er oldebarn av Ragnvald Hvoslef, som sammen med ektefelle overtok villaen Nøisomhed i 1917. Mohn overtok selv eiendommen sammen med sin bror.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810649223605606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Løkken Nøisomhed». *Skarpsno: fra løkke til fasjonabelt strøk*. Oslo: Skarpsno vel. 1998. s. 47–59.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Haug landbruksskole** lå i Vardal i Oppland. Her var det skolevirksomhet fra 1857 til 1896. Christians amt (det seinere Oppland fylke) kjøpte garden Haug til skolegard i 1856, og fikk arkitekt Otto Hjort Friis til å planlegge bebyggelsen. Husa på skolegarden ble bygd 200 meter nordøst for det gamle tunet. I løpet av sine 39 år uteksaminerte skolen 395 elever, i tillegg til de som hadde vært innom uten å ta eksamen.

Haug var den første landbruksskolen i Christians amt og et av de første store prosjektene til formannskapet i amtet. Da skolen ble flytta til Storhove i 1896, var det mot stemmene til ordførerne på Vestopplanda. Også i 1850-åra, da amtsformannskapet diskuterte kjøp av landbruksskolegard, var det ei klar geografisk deling mellom Gudbrandsdalen på den ene sida og Vestopplanda og Valdres på den andre. Landbruksskoledebattene er således tidlige eksempler på de politiske kløyvingstendensene i Oppland fylke.

Skolestyrere på Haug
--------------------

* Theodor Koller (1827–1897), styrer fra 1856 til 1880
* L.P. Nilssen, styrer fra 1881 til 1892
* Nils K. Ødegaard (1853–1921), styrer fra 1893 til 1896

Litteratur
----------

* Nøkleby, Olaf: *Boka og plogen. Landbruksopplæring i Oppland gjennom 150 år*, Lena 2007.
* Nøkleby, Olaf: "Landbruksskolen på Haug i Vardal", i *Årbok for Mjøsmuseet 2007*, Kapp 2007, s. 124-136.

Eksterne lenker
---------------

Widerøe-bilde av Haug (1951)[*død lenke*]
**Haugaland Billag** A/S (HB) var et rutebil- og transportselskapet som ble opprettet 1. januar 1970 basert på fusjon av en rekke mindre rutebilselskaper i Haugesund-området. Selskapet hadde hovedkontor i Haugesund.

Historikk
---------

Det var 11 rutebilselskaper som gikk inn i Haugaland Billag ved opprettelsen i 1970 (Bergsåker 1986):  

* Haugesund-Tittelsnes Billag A/S
* Sveio Billag A/S
* Haugesund Busselskap A/S m/ Fosenøy Billag
* Vestlandsbussen A/S (seinere Vest-Transport A/S)
* A/L Haugesund Turistbil
* Vormedalsruta v/ Wilhelm Eiternes
* Tysvær Rutebillag A/L
* Høie-Ruta v/ Konrad Kallevik
* Vordeneset Billag A/L
* Nedstrandruta v/ Palmer Baustad
* Vatsruta v/ Sakarias Nesheim

* Bokn Rutelag ble overtatt 1. januar 1986.

Men dette fikk det nye selskapet et ruteområde som omfattet kommunene Sveio, Haugesund, fastlandsdelen av Karmøy, Tysvær og deler av Vindafjord.

Haugaland Billag deltok aktivt i omstruktureringen av norsk busstrafikk på 1990-tallet gjennom eierskapet i Norgesbuss fra høsten 1993. 

Haugaland Billag ble med virkning fra 1. juli 2003 overtatt av HSD. Haugaland Buss ble fra samme dato samordnet med bussvirksomheten i HSD.

Virksomhet
----------

Haugaland Billag videreutviklet seg gjennom årene på flere områder. I 1986 hadde selskapet 71 personbusser, 8 godsvogner, 4 kombinertvogner og 6 tilhengere, og 124 ansatte. Da selskapet ble solgt i 2003 var driften organisert i følgende datterselskaper:

* Haugaland Buss
* Haugaland Transport
* Haugaland Reiseliv
* Haugaland Transportskole

Litteratur
----------

Bergsåker, J. (1986). 50 år i samarbeid og utvikling : Norges rutebileier forbund avd. Rogaland 1936-1986. Stavanger: NRF, Avdeling Rogaland.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
«White House» i Voorschoten i Nederland.
**Hugh Newell Jacobsen** (født 11. mars 1929 i Grand Rapids i Michigan i USA, død 4. mars 2021 i Front Royal i Virginia) var en amerikansk arkitekt.

Han er best kjent som den som utformet Jacqueline Kennedy Onassis hjem i Martha's Vineyard i 1980-årene. Han restaurerte også *Hôtel de Talleyrand*-delen av den amerikanske ambassade i Paris, og den amerikanske ambassadørens residens *Spaso House* i Moskva.

Andre godt kjente av hans verk var utbedringen av *vestterrassen* på United States Capitol. Han tegnet strukturer for universiteter som for eksempel Georgetown University, University of Maryland (hans alma mater), University of Michigan og University of Oklahoma.

Jacobsen ble innvalgt i National Academy of Design i 1988.

Jacobsen døde den 4. mars 2021 på et eldreboende i Front Royal i Virginia av lungebetennelse etter å ha testet positiv for covid-19, en uke før sin 92. fødselsdag.

Referanser
----------

1. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID n82094543, besøkt 20. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Hugh Newell Jacobsen, award-winning modernist architect, dies at 91»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.philly.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.chinadaily.com.cn[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3  Orton, Kathy (4. mars 2021). «Hugh Newell Jacobsen, award-winning modernist architect, dies at 91». *The Washington Post*.
6. ↑  «National Academicians». National Academy of Design. Besøkt 12. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Hugh Newell Jacobsen, Architect offisiell nettside
* The Artist Toolbox – Hugh Newell Jacobsen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Stølåa** er en sideelv fra vest til Driva i Drivdalen, Oppdal kommune i Trøndelag fylke.

Geografi
--------

Selve Stølåa er 7,2 km lang men vassdraget medregnet Raudåa er 14 km og drenerer et nedbørsfelt på 43 km². Elven har sitt utspring i Storbrean ca 1 800 moh. ca. 1 km sørøst for Namnlauskollen (1862 moh). Fra utspringet renner den nordøstover gjennom et smalt tjernsystem før den dreier øst-sørøst gjennom nok et tjern og tar opp noen mindre bekker i det grunne dalsystemet som kuliminerer med Stølådalsoksli, begynnelsen på Stølådalen. Fra Stølådalsoksli renner den i en bue, først mot nordøst til den ender i Drivdalen retning sørøst

Vern
----

Elva er vernet i sammenheng med verneplan 108/2 Driva (øvre deler).

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑  NVE. «109/2 Driva (øvre deler)». Arkivert fra originalen 12. september 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. september 2014. Besøkt 12. september 2014.
**Rainulf Trincanocte** var den tredje greven av Aversa og fikk tittelen Rainulf den andre (1045–1048). Han var fetter til sin forgjenger Asclettin og nevø til Asclettins forgjenger Rainulf Drengot, som hadde skapt Drengot-slektens makt i Sør-Italia. Da greve Asclettin døde etter kun noen få måneders regjeringstid, oppstod det uro om arvefølgen, og Guaimar 4. av Salerno, som var lensherre over Aversa, forsøkte å få sin egen kandidat valgt. Normannerne valgte imidlertid Trincanocte, og det lyktes dem å få Guaimar til å anerkjenne valget. I 1047 deltok Rainulf i et møte hvor den tysk-romerske keiseren Henrik 3. uten større hell forsøkte å ordne forholdene i Italia, innen han reiste tilbake til Tyskland. Den viktigste begivenheten for Rainulf var da Guaimar 4. ble fratatt verdigheten som hans lensherre, og greven av Aversa var heretter direkte vasal under keiseren, noe som gav ham en betydelig høyere status. 

Rainulf klarte bare å nyte den nye verdigheten i ett år, ettersom han døde i 1048 og etterlot Aversa til sin mindreårige sønn Herman.

Kilder
------

* Brown, Gordon S. *The Norman Conquest of Southern Italy and Sicily*. McFarland, 2003, ISBN 978-0-7864-1472-7
* Norwich, John Julius. *The Normans in the South 1016-1130*. Longmans: London, 1967.
* Amatus av Montecassino. *History of the Normans* Oversat af Prescott N. Dunbar. Boydell, 2004. ISBN 1-84383-078-7

Eksterne lenker
---------------

* Sicily/Naples, Nobility (Conti d'Aversa)
*Dutch Stranger Church* i London.
***Stranger church*** var navnet på kirker som ble opprettet for utenlandske protestanter (*strangers* hadde opprinnelig samme betydning som fransk *étranger*) i England, eller for engelske protestanter i andre land under reformasjonen.

Stranger churches på kontinentet
--------------------------------

De fleste av de engelske kirkene på kontinentet ble grunnlagt av de som var i eksil under Maria I av England.

Stranger churches i England
---------------------------

Den første stranger church i England ble opprettet av den italienske reformatoren Bernardino Ochino i 1547. Thomas Cranmer gav sin godkjenning i januar 1548. Den ble grunnlagt for italienere i London, men tok også imot protestanter av andre nasjonaliteter. Cranmer uttrykte klart at dette var en utvikling han støttet, gjennom å tvinge den konservative biskopen Edmund Bonner til å delta i den første gudstjenesten i kirken. 

Mot biskop Nicholas Ridley av Londons ønske ble det opprettet andre stranger churches i hans bispedømme i 1550, med assistande fra blant annet William Cecil, 1. baron Burghley og Katherine Brandon, hertuginne av Suffolk. Den 24. juli 1555 ble en nederlandsk kirke godkjent ved kongelig charter. Menigheten fikk augustinernes kirke nær Threadneedle Street som gave; det ligger fortsatt en nederlandsk protestantisk kirke der, men den opprinnelige bygningen ble ødelagt av bombingen under andre verdenskrig. Kirken fikk navnet «Herren Jesu tempel» («Temple of the Lord Jesus»), og fikk ha fire pastorer, to for den nederlandske kirken og to for den fransk-vallonske som møttes i et kapell på samme sted. 

Cranmers motivasjon for å godkjenne kirkene ser ut til å ha vært todelt. For det første kunne de illustrere hvordan protestantiske kirker kunne fungerer i England, innenfor en episkopal ordning som de mer radikale protestantene ville avskaffe. For det andre, og dette var kanskje viktigst, hjalp de utenlandske protestantene Cranmer og hans allierte i å rense ut det de oppfattet som heresi, f.eks. anabaptister til George van Parris som ble brent i 1551 med hjelp fra Jan Łaski.

Litteratur
----------

* Hallowell Garrett, Christina (1938). *The Marian exiles, a study in the origins of Elizabethan Puritanism*. Cambridge University Press. ISBN 1-108-01126-8. OCLC 6812695.
* MacCulloch, Diarmaid, Thomas Cranmer (London, 1996)
* MacCulloch, Diarmaid, Tudor Church Militant
* Pettegree, Andrew (1986). *Foreign Protestant communities in sixteenth-century London*. Oxford University Press. ISBN 0-19-822938-0. OCLC 13525196.
* Spicer, Andrew (2012), "'A Place of Refuge and Sanctuary of a Holy Temple': Exile Communities and the Stranger Churches." In: Nigel Goose and Lien Luu (eds.), *Immigrants in Tudor and Early Stuart England*, Brighton: Sussex Academic Press, pp. 91–109.
* Spicer, Andrew, "The Consistory Records of Reformed Congregations and the Exile Churches." In: *Proceedings of the Huguenot Society*, 28 (2007), pp. 640–663.
***Størst av alt*** (svensk originaltittel: *Störst av allt*) er en kriminalroman i form av en rettsthriller av Malin Persson Giolito. Den svenske utgaven ble gitt ut i 2016, mens den norske oversettelsen ble utgitt året etter.

Romanen handler om den unge overklasseeliten ved den oppdiktede videregående skolen Djursholms allmänna gymnasium. Fortellingen skjer fra eleven Majas perspektiv og hennes tanker og kompliserte forhold til fem medelever og en lærer. En skoleskyting skjer etterpå, hvorpå Maja ni måneder etter stilles for retten, tiltalt for ugjerningen. Romanen tar blant annet for seg klasse, sosiale stigmaer og rasisme, men også kjærlighet.

Romanen fikk Svenska Deckarakademins utmerkelse for beste svenske kriminalroman i 2016. Den vant også prisen Glassnøkkelen i 2017.

Filmatisering
-------------

Romanen har blitt bearbeidet til den første svenskproduserte originalserien på Netflix. *Quicksand – Størst av alt* (engelsk: *Quicksand*). Serien ble spilt inn i 2019 og hadde premiere på Netflix 5. april 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges nye krimdronning: Bokanmeldelse: Malin Persson Giolito: «Størst av alt»». *www.vg.no*. Besøkt 27. desember 2019.
2. ↑  'Intressant och lyckad rättegångsthriller' Skånska Dagbladet
3. ↑  "Succéromanen blir Netlix första svenska serie' Svenska Dagbladet
4. ↑  «Kåret til Nordens beste krimroman, vinner av Glassnøkkelen og som serie på Netflix». *Boktips*. 9. august 2017. Besøkt 27. desember 2019.

Portaler: Litteratur | Sverige
Politisk fragmentering av Balkan.
Oppdeling av Jugoslavia.
**Balkanisering** vil si å dele opp et større område i små, svake og lite selvstendige stater som gjerne er fiendtlig innstilt til hverandre. Uttrykket oppstod omkring første verdenskrig, da tyske sosialister brukte det om det russiske press mot statene på Balkan. På 1990-tallet, da Jugoslavia ble delt opp etter etniske, språklige, kulturelle og religiøse linjer, ble uttrykket brukt om situasjonen der. Denne fragmenteringen blir av mange oppfattet som en ulykke for området. 

Uttrykket har fått en videre betydning og anvendes på ulike fagområder. Blant annet er det brukt om fragmenteringen i skolen hvor de ulike fagprofesjoner kjemper for sine revirer i stedet for institusjonen som helhet. Balkaniserte kulturer kjennetegnes ved lav gjennomtrengeliget fordi gruppene er skarpt isolerte fra hverandre og har lite kunnskap om andre. Undergruppene er også stabile over tid og medlemmene identifiserer seg med undergruppene mer enn med hovedgruppen.

Litteratur
----------

* Alexander Vodopivec: *Die Balkanisierung Østerreich – Folgen einer grossen Koalition* 1966
* Michael Swerin: *A case for the Balkanization of practically everyone – the new nationalism* 1976 ISBN 0-7045-0173-2
* Stjepan G. Meštrović: *The Balkanization of the West – the confluence of postmodernism and postcommunism* 1994 ISBN 0-415-08755-4

Referanser
----------

1. ↑  William Gunnesdal: *Balkanisering – hva er det?* Omtale av Øyvind Østerud: *Statsvitenskapelig leksikon* i Utdanning 11. januar 2008.[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Om balkanisering i skolen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Alfred Lien** (født 23. mars 1904 på Hyllestad, død 5. juni 1974) var luthersk misjonær i Kina og Tanzania, tilknyttet Norsk Luthersk Misjonssamband. Han var også lærer, og gift med misjonæren Dagny Karoline Lien. Han var i Kina fra 1928 til 1936 og fra 1939 til 1946, den siste perioden uten at kone og barn var med. I denne perioden var han også internert japansk krigsfangenskap. Etter krigen ble Kina stengt for misjon, og Lien reiste sammen med sin kone til Tanzania, hvor han var i tjeneste fra 1950 til 1962. Der var han også tilsynsmann for feltet. Hans siste oppdrag for NLM var i Hongkong fra 1967 til 1969. 

Lien grunnla misjonsstasjonen Kansay i det tanzanianske distriktet ved samme navn i 1951 etter at NLM overtok feltet som befinner seg i Mbulu fylke fra svenske misjonærer i 1950. Han var også med ved etableringen av sykehuset i Haydom i 1952. I 1956 stod Lien for byggingen av misjonsstasjonen i Dongobesh i Mbulu-distriktet, og i 1961 ble han valgt til president og forstander for den nyopprettede Iraqw lutherske kirke. Kirken ble dannet av fem Mbulu-menigheter i Tanzania 1. januar 1961, og hadde da 1 500 medlemmer.

Alfred og Dagny Lien fikk tre døtre.

Referanser
----------

1. ↑  Hvem, hva, hvor i Norsk Luthersk Misjonssamband Arkivert 22. mars 2012 hos Wayback Machine. (se L: Lien, Alfred)

Kilder
------

* Hvem, hva, hvor i Norsk Luthersk Misjonssamband Arkivert 22. mars 2012 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Alfred Jørgen Bryn** (født 29. mai 1862 i Trondhjem, død 3. august 1937 i Oslo) var en norsk patentingeniør. Han var en av nestorene i utviklingen av patentvesenet i Norge. 

Bryn tok eksamen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1880 og arbeidet så noen år i Tyskland og USA. Tilbake i Norge var han ei tid privatlærer hos familien Jølsen, blant annet for datteren i huset, den seinere forfatteren Ragnhild Jølsen.

Han begynte i 1887 som ingeniør i Otto Schönheyders patentbyrå. Da eieren kort tid etter døde, overtok Bryn driften og utviklet firmaet – under navnet Bryns patentkontor A/S – til å bli markedsledende i Norge. Alfred Bryn drev kontoret fram til sin død i 1937, da sønnen Harald overtok. Det er nå en del av Zacco-gruppen.

Bryn stod sentralt i å utvikle patentbransjens juridiske side. Fra 1900 til 1904 var han medlem av en offentlig kommisjon for å revidere patentloven. Den nye loven trådte i kraft i 1910 og var gjeldende fram til 1968. Bryn skrev flere bøker om patentrettslige emner og ble omtalt som «Patentlovens far».

Bryn var i 1910 med på å stifte Norsk Forening for Industriel Retsbeskyttelse, og seinere en tilsvarende nordisk forening.

Under en debatt i 1915–16 om regulering av rådhusområdet i Pipervika i Oslo lanserte Bryn ideen om å ha en utsiktsakse fra Nationaltheatret til Vestbanen. Dette ble gjennomført som Roald Amundsens gate (nå Olav Vs gate).

Bryn var gift med Sofie Augusta Bonnevie (1868–1942) av slekten Bonnevie og datter av statsråd Jacob Aall Bonnevie (1838–1904). Tre av parets sønner, Alf, Harald og Tom, ble aktive i patentbransjen, etter hvert med hvert sitt firma.

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 20. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Henrik Pryser Libell: «Kamp om patentkundene», i *Juristkontakt* nr. 3, 2014, side 20.

Kilder
------

* Artikkel av Knut Bryn i *Norsk biografisk leksikon*; besøkt 1. april 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Danny Shone** (født 22. mai 1899 i West Derby i Liverpool, død 1974) var en engelsk fotballspiller.

Shone startet sin karriere i amatørklubbene *Earle FC* og *Grayson's* før han skrev under en amatørkontrakt med Liverpool i 1915. På grunn av 1. verdenskrig skrev han først under en profesjonell kontrakt med klubben i mai 1921.

Han fikk sin debut for klubben 27. august 1921 i bortekampen på Roker Park mot Sunderland i en kamp Liverpool tapte 0-3. Hans første mål for klubben kom 5. november i bortekampen på Goodison Park mot Everton i Merseyside-derbyet. Kampen endte 1-1. Han var med å vinne liga-mesterskapet for Anfield-klubben denne sesongen selv om han ikke ble regnet som fast på laget.

Året etter fikk han kun en kamp for de røde, og året etterpå 15 kamper. Det var først i sesongen 1924/1925 han for alvor kjempet seg inn på laget i det han var den eneste spilleren i klubben som var involvert i de samtlige 46 kampene Liverpool spilte i denne sesongen.

Han ble i klubben til 1928 da han skrev under for West Ham. Han spilte også for Coventry før han la støvlene på hylla.

Statistikk
----------

### Kamper

* **1915-1928:** Ligakamper – mål: **76 kamper – 23 mål.**
* **1915-1931:** Totalt kamper – mål: **81 kamper – 26 mål.**

### Medaljer

* **1921/1922:** Ligavinner 1. Divisjon.

Se også
-------

* Statistikk om Liverpool FC.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Strata Diocletiana** (latin for «Diokletians vei») var en befestet militær- og handelsvei som løpe langs den østre ørkengrense, Limes Arabicus, i den romerske provinsen Syria, i dagens Syria og Jordan. Som navnet antyder ble den anlagt i keiser Diokletians regjeringstid (284–305 e.Kr.)- Den var som del av en omfattende befestningsenhet. Veien ble kantet av en serie rektangulære festningsverk (quadriburgia), alla bygd på et lignende vis ved vannrike steder, rundt en dagsmarsj (cirka 20 romerske mil) fra hverandre. Langs veien ble bygd store vanntanker og milstolper for å underlette ferden begge veier og for å underlette forsvaret mot forskjellige beduinstammer. Veien begynte ved elven Eufrats søndre bredd og strakk seg derfra mot sørvest, med trasé øst for Resafa, Palmyra, Damaskus og Bosra og så ned til nordøstre Arabia.

Litteratur
----------

* Michaela Konrad: *Der spätrömische Limes in Syrien. Archäologische Untersuchungen an den Grenzkastellen von Sura, Tetrapyrgium, Cholle und in Resafa* (= *Resafa.* Bd. 5). Philipp von Zabern, Mainz 2001, ISBN 3-8053-2600-9.
* Thomas Bauzou: «Les routes romaines de Syrie.» I: Jean-Marie Dentzer, Winfried Orthmann (Hrsg.): *Archeologie et histoire de la Syrie.* Band 2: *La Syrie de l'Époque Achéménide à l'Avènement de l'Islam* (= *Schriften zur Vorderasiatischen Archäologie.* Bd. 1). SDV, Saarbrücken 1989, ISBN 3-925036-34-2, s. 205–221.
* Thomas Bauzou: «Activité de la mission archéologique Strata diocletiana en 1990 et 1992.» I: *Chronique archéologique en Syrie.* Bd. 1, 1992 (1997), ZDB 2021453-4, s. 136–140.
* Jörg Wagner: *Die Römer an Euphrat und Tigris.* In: *Antike Welt*, Sonderausgabe Nr. 16, Mainz 1985.
**Raise Gruppen** er et norsk selskap, og et av Europas største frisørkonsern. Raise Gruppen driver frisørkjedene Nikita Hair Norway, Nikita Hair Sweden, Nikita Hair USA, Sayso Hair & Style AS, Sayso Hair & Style AB, Norsk Frisørskole, International Hair Academy og Raise Studio & Academy. Selskapet ble startet av gründer Inger Ellen Nicolaisen i 1984, og har i dag over 1000 medarbeidere. Nicolaisens datter, Christinah Nicolaisen, er styreleder i Raise Gruppen AS. Raise Gruppen AS eies av Raise Gruppen Holding AS hvor Inger Ellen Nicolaisen er styreleder og eier 100% av aksjene.

Referanser
----------

1. ↑  potenzaglobalsolutions.com. «Best Hair Salon in Boca Raton | Delray Beach». *Nikita Hair* **(engelsk)**. Besøkt 1. februar 2019.
2. ↑  «Forside - Hair & Style (tidligere HairShop Frisør)». *sayso.no*. Besøkt 1. februar 2019.
3. ↑  «Forside - Hair & Style, frisörsalonger». *sayso.se* **(svensk)**. Besøkt 1. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Raise-Gruppen
* Nikita-Gruppen
* Raise AS[*død lenke*] fra Proff
**Bonginkosi Dlamini** (født 24. april 1977 i Johannesburg, Sør-Afrika) er en sørafrikansk poet, musiker, skuespiller og programleder. 

Dlamini er programleder på et program sendt av South African Broadcasting Corporation. Gjennom hans lyrikk skriver Dlamini blant annet om hvor stolt han er over Sør-Afrikas mange unike språk, inkludert afrikaans, et språk som er svært likt nederlandsk. Dlamini har også spilt i den Oscar-vinnende filmen Tsotsi som ble lansert i november 2005. Dlamini ble ofte stemplet som apolitisk, ofte forbundet med utvikling av personlig rikdom, og hans livsstil som var mest lik en gangster-stil.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bonginkosi Dlamini på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Bonginkosi Dlamini hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Bonginkosi Dlamini på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Bonginkosi Dlamini på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Bonginkosi Dlamini på Songkick Rediger på Wikidata
* Zola's Official Homepage Arkivert 11. juni 2020 hos Wayback Machine.
* Interview with Zola on NPR's *Talk of the Nation* (March 7, 2006)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Strangfords Apollon fra gresk arkaisk tid i British Musuem.
**Strangfords Apollon** er en antikk gresk *kouros*-skulptur i marmor fra en gang rundt 500-490 f.Kr. Kouros er en gresk betegnelse for ung mann som står i en bestemt positur.

Statuen er litt mindre enn legemesstor, rundt 1 meter høy, og ble gjort på slutten av den arkaiske perioden da det konvensjonelle smilet (se Arkaisk smil) ble gradvis erstattet av det mer nyanserte uttrykket til gresk klassisk skulptur. Det er dog fortsatt et lite preg av smil her. Lengden på ungdommens hår er tilsvarende for en ung atlet på arkaisk tid.

Etter sigende ble den funnet på den greske øya Anafi, og navngitt etter Percy Smythe, 6. vicomte Strangford, som en gang eide den. Armene og beina under knærne har gått tapt. Den er nå utstilt i rom 15 på British Museum, London, med referansenummer i katalogen som GR 1864.2-20.1 (*Skulptur B 475*).

Litteratur
----------

* Richter, G. M. A.: *Kouroi: Archaic Greek youths*, 3. rev. utg. (London and New York, Phaidon, 1970)

Eksterne lenker
---------------

* British Museums nettsted: Strangford Apollo

Portal: Kunst