recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
PAHOs hovedkontor i Washington DC
**Den panamerikanske helseorganisasjonen** (engelsk *Pan American Health Organization*, PAHO, opprinnelig Pan-American Sanitær Bureau) er en internasjonal organisasjon som arbeider for bedre folkehelse og levestandard i Amerika. Det ble grunnlagt i desember 1902. Det er i dag en del av fnsystemet, og fungerer både som regionalavdeling av Verdens helseorganisasjon, og som helsefagavdeling i det panamerikanske samarbeidet.

PAHO har hovedkontor i Washington, USA, kontorer i 27 land og tre større sentre. Medlemsstatene er alle 35 land i Amerika; Puerto Rico er assosiert medlem. Frankrike, Nederland, og Storbritannia er medlemmer, mens Portugal og Spania har observatørstatus.

Referanser
----------

1. ↑   (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 18. april 2016.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pan American Health Organization – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** NKC
 |
Mercy Ships M/V «Anastasis» i Cape Town havn
**Mercy Ships** er en global kristen hjelpeorganisasjon grunnlagt i 1978 av Don Stephens og hans kone Deyon fra den internasjonale misjonærorganisasjonen, Youth With A Mission (YWAM). I 2002 gikk Mercy Ships ut av YWAM og ble uavhengig. Organisasjonen bruker sykehusskip for å gi gratis helsehjelp og samfunnsutbygging til fattige og trengende i U-land. 

Mercy Ships har sitt hovedkontor i Garden Valley, Texas, og har avdelinger i 17 land.

* Flåten

Skipene til Mercy Ships er de største statsuavhengige sykehusskip i verden. Per november 2020 har Mercy Ships kun et skip i tjeneste:

MS «Global Mercy» - Blir levert april 2021. Seiler til Liberia høsten 2021.

* MS «Africa Mercy» – Aktiv. Ombygd Dansk jernbane ferge "Dronning Ingrid". Seiler til Dakar, Senegal april 2021.

* MS «Anastasis» – pensjonert i juni 2007.
* MS «Island Mercy» – pensjonert våren 2001
* MS «Caribbean Mercy» – Det tidligere hurtigruteskipet MS «Polarlys» fra 1952, pensjonert i 2006.

Eksterne lenker
---------------

* mercyships.no: Nettsider på norsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Guvernementet Podolia
Europeisk Russlands guvernementer i 1917
Podolere, ca 1878
**Guvernementet Podolia** var et guvernement i regionen Podolia i keiserriket Russland, begrenset av guvernementene Volynia i nord, Kiev og Cherson i øst, Bessarabia i sørvest, og Østerrike-Ungarn (Galizien) i vest, der grensen var Dnestrs sideelv Zbrutsj. Guvernementet ble dannet i 1793 og opphørte i 1925.

Området ble russisk ved Polens andre deling, i 1793. 

Befolkningen var år 1912 3 882 700 innbyggere, for det meste ukrainere, og dessuten polakker (4 proaent), jøder (13 prosent) og rumenere, tyskere og armenere. Podolia tllhørte det jødiske bosettingsområdet i keiserdømmet Russland.

Området ble gjennomdratt fra nord til søer av to nesten parallelle, lavere åsrygger, den ene løpende mellom Dnestr og Sørlige Bug, den andre øste for Bug på grensen til Kyiv; den førstnevnte nådde en høyde i nord på 360 meter, den sistnevnte på 320 meter. Hovedelver var Dnestr, som dannet grense mot Bessarabia, og Bug.

Jordsmonnet var nesten overalt svartjord, og Podolia hørte tll de medt fruktbare trakter i det russiske rike. Jordbruket var hovednæring og gav betydelige overskudd av spannmål for eksport. Også industrien var utvuklet, i særdeleshet sukker- og brennevinsproduksjonen. Handelen ble fremmet av de seilbare elvene og jernbanen fra Lemberg til Odessa med sidespor til Kyiv og Poltava.

Guvernementet var inndeat i 12 kretear (*ujezd*): Balta, Bratslav, Gajsin, Jampol, Kamenets-Podolsk, Letitsjev, Litin, Mohilev, Novaja-Usjitsa, Olgupol, Proskurov og Vinnitsa.
(en) Category:Podolia Governorate – galleri av bilder, video eller lyd på Commons

Referanser
----------

1. ↑  WHKMLA - Gubernia Podolia

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* {{{artikkel}}} *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Våpen for fyrstene av Schwarzenberg
**Schwarzenberg** er en europeisk adelsslekt som opprinnelig stammer fra Franken og senere gjennom lang tid har vært knyttet til Bøhmen. Slekten nevnes første gang i forbindelse med ridderturneringen i Magdeburg i 938.

I 1405 kom slekten i besittelse av det frankiske herskapet Schwarzenberg, borgen Schwarzenberg og fikk tittelen *friherre til Schwarzenberg*. På denne tiden eide slekten også gods i Bøhmen. I 1599 ble slekten opphøyet til riksgrever og i 1670 til riksfyrster. I 1661 arvet slekten store gods i Bøhmen, Steiermark og Krain. De slo seg ned i Bøhmen i 1670-årene. Gjennom arv kom slekten i 1698 i besittelse av det fyrstelige landgrevskapet Klettgau. Schwarzenbergslekten førte deretter også titlene greve av Sulz og landgreve av Klettgau. Slekten hadde frem til 1918 sitt hovedsete i Böhmisch-Krumau (nå Český Krumlov).

Av slektens medlemmer hører flere statsmenn, feltherrer og kirkemenn, bl.a. erkebiskoper av Prag og kardinaler, foruten kunstsamlere.

Slektens nåværende hovedmann, fyrst Karel Schwarzenberg, er utenriksminister i Tsjekkia.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** HDS **·** NKC
 |
Haus kirke
**Haus prestegjeld**, inntil 1838 benevnt **Houg prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Osterøy prosti. Det omfattet sogn i tidligere Haus kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Haus kirke.

Haus' kirkesogn er nå en del av Osterøy kirkelige fellesråd, og underlagt Åsane prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hauss sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Haus prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Haus med Bruvik, Stamnes, Gjerstad og Mjelde annekssogn.

Houg prestegjeld dannet grunnlaget for Houg formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 16. januar 1864 ble Mjelde kirke lagt ned, opphørte som eget kirkesogn og lagt til Haus hovedsogn. Ved samme resolusjon ble Arne annekssogn skilt ut, og Arna kirke besluttet oppført. Ved kgl.res. av 20. juni 1868 ble Haus prestegjeld delt ved at Bruvik sogn ble skilt ut som eget sognekall med Stamnes som annekssogn, gjeldende fra 1. januar 1869.

Ytre Arna ble skilt ut fra Arna som eget sogn i 1955. Ved kgl.res. av 12. mai 1967 ble Haus prestegjeld delt ved at Arna sogn ble skilt ut som eget sognekall med Ytre Arna som annekssogn.

Bruvik sogn ble overført fra Bruvik prestegjeld i 1968, og Haus prestegjeld med sognene Haus, Gjerstad og Bruvik inngikk i Osterøy prestegjeld fra 1. januar 1975.

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 301,307.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 82.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hoff, Anne Marta (2003). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 103. ISBN 8205222452.
5. 1 2 3 4  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
6. ↑  Forskrift om nytt Arna prestegjeld, lovdata.no
**Nordgulelva** er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den er 7,3 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 21,0 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,64 m³/s.

Elva har utspring på nordvestsida av Dalsbotnfjellet. Den renner deretter mot vest gjennom Bjørndalen, hvor den kalles Bjørndalselva. Elva faller bratt ned i hoveddalen ved Trangane, hvor den skifter navn til Trangselva og snur mot sør og renner inn i Nordste Nordgulvatnet. Mellom Nordste og Synste Nordgulvatnet, en strekning på 0,6 kilometer, kalles den Vassoelva. Derfra renner den først mot sørøst, før den snur i en stor bue mot vest og munner ut i Nordgulfjorden ved Nordgulen. De største sideelvene er Skåldalselva, som den løper sammen med rundt 0,5 kilometer før munningen i fjorden, og Setreelva, som renner inn i Synste Nordgulvatnet fra nordøst.

På strekningen mellom Synste Nordgulvatnet og fjorden er det bebyggelse og jordbruksområder på begge sider av elva. Resten av nedbørfeltet er ubebygd, men Fv57 går langs elva fra fjorden til Trangane. Synste Nordgulvatnet er drikkevannskilde for Nordgulen-bygda. Det er ikke utbygd vannkraft i vassdraget, men Norsk Grønnkraft har i 2010 søkt konsesjon for et småkraftprosjekt på 11,5 GWh.

Nordgulelva er, som de fleste vassdrag i området, utsatt for sur nedbør, noe som på 1970- og 1980-tallet medførte at fiskebestandene i elva ble sterkt redusert. Etter at det de siste par tiårene har vært gjennomført kalking i flere innsjøer og vatn (Synste og Nordre Nordgulvatnet, Skåldalsvatnet, Lommestjørna og Omnstjørna) samt utlegging av skjellsand i Nordgulelva og Skåldalselva har imidlertid fiskebestandene igjen tatt seg opp.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  Norsk Grønnkraft → kraftstasjoner
3. ↑  Kalkingsplan for Gulen kommune[*død lenke*], Rådgivende Biologer, 1997
Filtvedt-orgelet på nordgalleriet i Nesna kirke. Det er senere avløst av et orgel fra Vestlandske orgelverkstad. Foto: Gunnar Misund 
**Jørgen Filtvedt** (født 1830, død 1909) var en norsk lærer og orgelbygger.

Filtvedt begynte som lærling hos Amund Eriksen i 1866 og etablerte egen orgelfabrikk i Christiania i 1876. Frem til avviklingen i 1907 leverte han orgler til en rekke norske bygdekirker — særlig på Sørøstlandet, men også i Nord-Norge og på Vestlandet og Sørlandet. De fleste orglene var små. Det største (13 stemmer) ble levert til Nesna kirke i 1880.

Filtvedt har ellers skrevet boken «Haandbog for Organister, Musikere og Pianostemmere med Oplysninger og Veiledning», utgitt i Kristiania i 1888.

Referanser
----------

1. 1 2   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Runeberg.org
3. ↑  Kolnes (1987), s. 187.
4. ↑  Kolnes (1987), s. 188.
5. ↑  Informasjon om de enkelte orglene er å finne i Stein Johannes Kolnes (1993). *Norsk orgelregister 1328–1992*. Organum. ISBN 82-992953-0-0.
6. ↑  Begrenset tilgang på Bokhylla.

Litteratur
----------

* Stein Johannes Kolnes (1987). *Norsk orgelkultur. Instrument og miljø frå mellomalderen til i dag*. Samlaget. ISBN 82-521-2922-6.
***Olsen-banden på spanden*** er en dansk film fra 1969 og er regissert av Erik Balling. Det er den andre filmen i den danske Olsenbanden-serien.

Handling
--------

Etter nok et mislykket ran havner Egon (Ove Sprogøe) bak murene igjen. Ved løslatelse har han nå blitt rehabilitert av den attraktive sosialarbeideren Bodil Hansen (Ghita Nørby) som vil at skurker skal bli snille. Han skaffer seg en jobb, og håper å imponere Bodil ved å være en lovlydig borger. Egon forsøker også å få Benny (Morten Grunwald) & Kjeld (Poul Bundgaard) til å forstå at forbrytelser ikke lønner seg. Først skjønner de ikke det. Men når Yvonne (Kirsten Walther) maser om penger, å Dynamit-Harrys planer er elendige, er de med. De får jobb i en bank. Men noen gangstere sendt av mafia-sjefen Serafimo har planlagt å rane de danske kronjuvelene fra den samme banken. Olsen-banden blir snart anklaget for dette ranet, og de må stjele tilbake kronjuvelene fra de virkelige kjeltringene for å bevise deres egen uskyld.

Men i løpet av denne prosessen blir de snart forfulgt av bådde gangsterne, og etterforsker Mortensen fra det danske politiet. Gjennom en rekke forkledninger klarer de å narre gangsterne og få tak i juvelene, og etter en lang bil-jakt møter de Bennys lett alkoholiserte bror Dynamitt-Harry. Han har peiling på eksplosiver, oglover å åpne kofferten med kronjuvelene ved en avsidesliggende byggeplass. Men det gjengen og Dynamitt-Harry ikke vet er at en gruppe tyske leiemordere, ansatt av Serafimo, også er på jakt etter dem. De har fått i oppdrag å utslette hele gjengen for godt, og gjenvinne alle kronjuvelene. Men Harry sprenger ved et uhell alle leiemorderne i luften. Til slutt ankommer Serafimo i et helikopter, sammen med Bodil som tror hun har klart å rehabilitert Serafimo. Gjengen tar med seg kofferten, men Serafimo har også noen skumle baktanker.

Om filmen
---------

* Det finnes en norsk versjon av denne filmen som heter Olsenbanden og Dynamitt-Harry.
* I den norske versjonen ble rollen, Dynamitt-Harry mye mere populær. Alle sa at Harald Heide-Steen jr. var mye flinkere enn Preben Kaas til å være Dynamitt-Harry. (Det sa danskene å). Så den norske ble med i 6 Olsenbanden-filmer. Men han danske, bare i 2.

Medvirkende
-----------

* Ove Sprogøe - Egon Olsen
* Morten Grunwald - Benny Frandsen
* Poul Bundgaard - Kjeld Jensen
* Jes Holtsø - Børge Jensen
* Kirsten Walther - Yvonne Jensen
* Ghita Nørby - Bodil Hansen
* Peter Steen - Politimester Mortensen
* Poul Reichhardt - Kriminalsjefen
* Benny Hansen - Politisjåfør
* Karl Stegger - K.O.R.S. inspektør
* Birger Jensen - Harrys læregutt
* Horold J. Stone - Serafino Motzerella
* Paul Hagen - Hansen
* Holger Vigtisen - Prest
* Preben Kaas - Dynamit-Harry

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Olsen-banden på spanden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Olsen-banden på spanden* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Olsen-banden på spanden* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Olsen-banden på spanden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Olsen-banden på spanden* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Sellevåg Treskofabrikk** er en treskofabrikk som ligger i Sellevåg i Gulen i Sogn og Fjordane. Den ble startet i 1899 og produserte tresko frem til 1975. Fabrikkanlegget står på Riksantikvarens liste over verneverdige industrikulturminner.

Historie
--------

Endre Torkjelsson kjøpte Sellevåg i 1870 og starta med å bruke Sellevågelva til mølledrift. Han dreiv mølla fram til 1899, då Jon Arnoldsson Kahrs kjøpte rettighetene i området.
Kahrs oppretta *Bergens Træskofabrik Ltd*. Trematerialene fikk fabrikken fra jekter som kom fra indre Sogn. De ferdige treskoa blei frakta til Bergen, der det var en stor etterspørsel etter tresko rundt århundreskiftet. 
Sønnen til Endre Torkjelsson, Torkjel Olai bosatte seg på Sæternes og blei formann på fabrikken. Joakim, Torkjel Olais sønn arbeidet på fabrikken og tok over driften og eiendommen i 1952. 

### Nye tider

Da etterspørselen etter tresko begynte å synke, blei det lagt større vekt på sagbruksdrift. I 1975 tok treskoproduksjonen slutt, men damanlegget, rørgata og treskofabrikken står fortsatt som det var, med alt produksjonsutstyr intakt. Magne Sellevåg, eldste sønn til Joakim, Endre Torkjelssons oldebarn står i dag for drifta av sagbruket.

Eksterne lenker
---------------

* Sellevåg Treskofabrikk
* Tekniske og industrielle kulturminne i Hordaland og tilstøtande kommunar
* Tripp, trapp tresko
* Riksantikvaren
* Fredningsforslag pdf[*død lenke*]
* (no) «Sellevåg Treskofabrikk». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Gulen
Årnes kirke
**Årnes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Østre Romerike prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet kirkesogn i Nes kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Årnes kirke.

Årnes prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nes kirkelige fellesråd underlagt Øvre Romerike prosti.

Historikk
---------

Årnes ble fra 1. januar 1998 utskilt fra Nes prestegjeld som eget sognekall. Den første sokneprest i Årnes var Ragnar Johannessen. Første prost var Øystein Trømborg.

Prekensteder:

* Årnes kirke
* Auli kirke
* Klodsbodung kapell

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Sokneprester i Årnes
--------------------

* 1998–2000: Ragnar Johannessen (sokneprest)
* 2000–2006: Øystein Trømborg (prost)
* 2006–d.d.: Liv Berg Krohn-Hansen (prost)

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Årnes
* Auli

Referanser
----------

1. ↑  «Raumnes 1998.01.03». Norge;Viken;;Nes;;;;. 19980103. s. 5.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
2. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Åsnes kirke
**Våler prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Solør prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Åsnes kommune i Hedmark fylke, og hovedkirken var Våler kirke.

Våler prestegjeld og dets sogn er nå en del av Våler kirkelige fellesråd underlagt Vinger og Odal prosti.

Historikk
---------

*Vála sókn á Sóleyjum* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Våler antas å være lagt under Hof prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 12. juli 1848 ble Hof delt i to: Hof og Aasnes. Hof prestegjeld besto deretter av Hof hovedsogn, mens Åsnes prestegjeld omfattet Åsnes og Våler annekssogn. Ved kgl.res. av 10. september 1853 ble Våler sogn fraskilt Åsnes prestegjeld og opprettet som Våler prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Våler
* Gravberget

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 293.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 36.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Hedmark, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Musikk- og Dramateater i Kyzyl
**Kyzyl** (russisk og tuvinsk: Кызы́л) er hovedstaden i republikken Tuva i Russland. Den ligger ved elva Jenisej, rundt 3700 km øst for Moskva. Innbyggertall: 105,931 (est. 2004), 104 105 (folketelling 2002). 

Bynavnet betyr «rød» på tuvisk (som i mange andre tyrkiske språk).

Kyzyl ligger der hvor elvene Bolsjoj Jenisej (Store Jenisej) og Malyj Jenisej (Lille Jenisej) løper sammen og danner Verkhnyj Jenisej (Øvre Jenisej). Kyzyl hevder å ligge nøyaktig i Asias geografiske senter. Påstanden er omtvistet, men det er reist et monument merket «Asias senter» på engelsk, russisk og tuvisk.

Kyzyl ble grunnlagt i 1914 som *Belotsarsk* (russisk: Белоца́рск). I 1918 ble navnet endret til*Khem-Beldyr* (russisk: Хем-Белды́р) og i 1926 til Kyzyl.

Mesteparten av bebyggelsen ligger sør for elva og følger elvebredden, med den tetteste bebyggelsen sentrert like nedenfor der hvor de to Jenisej-grenene møtes.

Byen er forvaltningsby for Republikken Tuva, og er republikkens økonomiske og politiske sentrum. Byens industri omfatter teglverk, sagbruk, møbelfabrikker og næringsmiddelindustri, foruten en betydelig transportvirksomhet. 

Kyzyl lufthavn ligger 6 km sørvest for byens sentrum.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 31. juli 2017; besøksdato: 31. juli 2017; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kyzyl – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Foto-slideshow av Kyzyl
* Detaljert kart
* Historien til monumentet «Asias senter»

| * v
* d
* r
Byer i Tuva |
| --- |
| Hovedstad: Kyzyl |
| Flagget til Tuva | Ak-Dovurak **·** Sjagonar **·** Tsjadan **·** Turan | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Steinsdalelva** er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den er ei sideelv til Frøysetelva og er 8,8 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 9,3 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,23 m³/s.

Elva har sitt utspring i fjellområdene sørøst for Austgulen, som en rekke små bekker som renner sammen i Austgulstølvatnet (389 moh). Derfra renner den mot sør-sørvest gjennom den 5 km lange Steinsdalen, hvor den mottar flere sidebekker. Rundt en kilometer før munningen snur elva brått mot øst, deretter mot sør, før den munner ut i Vetlevatnet like vest for Yndesdalsvatnet.

Avløpet fra Austgulstølvatnet er overført til Klyvtveitvatnet for å nyttes i kraftproduksjon i Kløvtveit kraftverk. Overføringen tilsvarer rundt 40% av Steinsdalelvas naturlige vannføring ved munningen i Vetlevatnet.

I likhet med mange andre vassdrag i området ble fiskebestandene i Steinsdalelva negativt påvirket av sur nedbør, spesielt i tiden 1960-1990. Ørretbestanden i Austgulstølsvatnet ble på 1970-tallet sterkt redusert. Men utviklingen har siden snudd noe og i 2003 var bestanden av aure i Austgulstølvatnet relativt god, og bestanden av ørret har tatt seg opp noe, til tross for at vatnet ikke har vært kalket og det ikke har vært satt ut fisk.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Sidenedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  Annie Elisabeth Bjørklund: *Naturressurskartlegging i Gulen kommune, Sogn og Fjordane: Miljøkvalitet i vassdrag*, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 155, mars 1995, ISBN 82-7658-050-5
3. ↑  Trygve Hesthagen Gunnel Østborg: *Endringer i areal med forsuringsskadde fiskebestander i norske innsjøer fra rundt 1990 til 2006*, NINA Rapport 169, Trondheim, desember 2008, ISBN 82-426-1724-4
4. ↑  Annie Elisabeth Bjørklund, Bjart Are Hellen: *Kalkingsplan for Gulen kommune, 1997*, Rådgivende Biologer AS, Rapport nr. 286, 1997, ISBN 82-7658-145-5

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**«Skokiian»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 på musikkalbumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.-27. august 1981 i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Lava var musikere.

Originalversjonen heter «Skokiaan» (altså to "a" i stedet for to "i") framført av The Four Lads, en kanadisk mannlig sangkvartett. Det var opprinnelig en instrumental som ble skrevet av August Msarurgwa fra Rhodesia (som i dag heter Zimbabwe) og utgitt med bandet med det lange navnet: African Dance Band of the Cold Storage Commission of Southern Rhodesia.

Opprinnelig var tittelen navnet på en type alhoholholdig drikke som ble illegalt laget i Afrika (altså hjemmebrent), men i sangen blir skokiaan mer fremstilt som navnet på en dans.

I 1954 ble det skrevet tekst på engelsk til sangen og det ble gjort av amerikaneren Tom Glazer. 4. august samme år ble den innspilt (med tekst) av den kanadiske gruppen The Four Lads og utgitt kort etter.

Original-teksten er en hyllest til Afrika og deres rytmiske dans. I Prima Veras tekst er dette opprinnelige temaet beholdt, men de har supplert med en del kjendiser som de mener spiller/elsker skokiian: Paul Simon, Bruce Springsteen, Cliff Richard, Mick Jagger, Broder Aage, Monn-Iversen, Åse Klevland, Dolly Parton, Bette Midler, Donna Summer, Liv Ullmann og Kirsti Sparboe. Videre mener de at musikkstiler som reggae, pønk, køntri, halling, rock er gammeldags i forhold til skokiian.

Tom Mathisen og Jahn Teigen veksler på å synge. Mathisen formidler det meste i første halvdel av sangen. Siste halvdel synges mest av Teigen.

På innerposen til *Den 5te* har de tegnet opp hvordan man skal danse skokiian. I VHS videoen *Uten en rød tråd* (1981) mimer de etter sangen med svart sminke i ansiktet og ditto hvit på leppene. De bruker flasker som mikrofoner. Syv personer i alle aldre danser i bakgrunnen, og deres navn er Gro Mette Garmo, Pål Berglie, Tor Berglie, Tor Garmo, Unn Gilljane, Cecilie Helgesen og Alexander Nicolic.

> Århunderets dans!!!!! Alt du trenger er to ben og platens vedlagte kurs. Overrask dine venner, bli kveldens midtpunkt. Dans Skokiika!!!!!
> 
> 
> Kommentar til «Skokiian» på albumomslaget.
> 
> 

«Skokiian» ble også utgitt i juni 1999 på *Prima Vera Show* (bonus CD)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  Turino, Thomas. 2000. Nationalists, Cosmopolitans, and Popular Music in Zimbabwe. University of Chicago Press, side 141.
3. ↑  Saungweme T, Khumalo H, Mvundura E, et al. 1999. Iron and alcohol content of traditional beers in rural Rhodesia. The Central African Journal of Medicine 45(6):136-40. Retrieved online 5 February 2008.
4. ↑  Muponde, Richard. 2006. Granny fined for brewing kachasu. Chronicle, March 18. Retrieved on 5 February 2008
5. ↑  LostAvenger. 2004. Old Billboard Charts from the 1940's & 1950's. ukmix.org. Retrieved 7 February 2008.
6. ↑  VHS video *Uten en rød tråd* – rulletekster
Vassbruksmiljø Takle  Foto: Bjarne Thune 
Vassbruksmiljø Takle  Foto: Bjarne Thune 
Vassbruksmiljø Takle  Foto: Bjarne Thune 
Fra venstre: Informasjonsbod, stampemølle, kvernhus
**Vassbruksmiljø Takle** ligger på Takle i Gulen kommune i Sogn og Fjordane fylke like ved veikrysset mellom Fv1Fylkesvei 1 og Fv3Fylkesvei 3. Det består av bygninger og redskap som viser hvordan vannkraft ble utnyttet i tidligere tider. Vassbruksmiljøet inneholder en stampemølle, et kvernhus og en vanndrevet slipestein som alle er i fullt operativ stand. En stampe er en bygning som ble brukt til framstilling av filt eller vadmel. Det er også bygget en informasjonsbod som viser historien til anlegget.

Historie
--------

Stølsvannet på Midttakle har fra gammelt av gitt grunnlag for regulering og nytte av vannmengden i Takleelva. Nedenfor et restaurert kvernhus nær broen på Midttakle er det reist en operativ stampe. Den var trolig bygget av Bård Eivindson Takle i 1880 og var i bruk frem til 1945. Nær broen på Midttakle står et kvernhus som i 1996–97 ble restaurert med ny kledning og torvtak, kvernkall og slok. I en tømmerstokk i kvernhuset er risset inn årstallet 1785. Det er grunn til å tro at alle brukerne på Midttakle var sammen om kvernen.

Stampen ble bygget opp igjen på de gamle murene i 1998–99 med stønad fra kommunen med midler til spesielle tiltak i landbruket sitt kulturlandskap. I august 1999 ble vassbruksanlegget og stampen på Takle åpnet under Kystsogevekene.

Toving
------

Toving ble gjort om våren eller sommeren for de ferdig tovede vevstuene skulle blekes, og det ble gjort på bøen like overfor stampen. En kunne bruke bøen på denne måten før gresset hadde vokst skikkelig til og når håen vokste opp etter første slåtten. Den ene enden av vevstuen ble festet til marken med to pinner, en i hvert hjørne. Vevstuen ble så rullet ut og strekt og festet i andre enden på samme måte. Så ble de bleket i solen.

Stampen ble drevet med vannkraft med et stort vannhjul. Det store hjulet gav jevn fart og trykk til kraften som ble brukt fire ganger per omdreining. En skulle løfte to store trestokker for hver vevstu og det var plass til tre stuer samtidig. Den høye stampestokken fikk plass oppe under mønet, og for hvert løft falt den ned på stuen. Da gikk vevstuene rundt og ble jevnt banket. De lå i hvert sitt kar fylt med varmt såpevann under tovingen.

I stampehuset var det en grue med en stor kjele som ble brukt til oppvarming av vann. I hellegulvet var der et sluk slik at det vannet som var brukt gikk rett i elven.
På Midttakle har en restaurert en stampe ut fra en modell av den som er laget av Magnus Takle for å vise hvordan dette håndverket ble utført tidligere.

Eksterne lenker
---------------

* Riksantikvaren
* Vestafjells.no

Portal: Gulen
**Austgulstølvatnet** er et vatn i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det er rundt 1 km langt og 0,2 km bredt. Austgulstølvatnet ligger 389 meter over havet, og har et areal på 0,21 km².

Austgulstølvatnet har navnet sitt etter Austgulstølen, som ligger ved nordenden av vatnet. Dette var stølen til gårdsbrukene i bygda Austgulen, som ligger innerst i Austgulfjorden, bare rundt tre kilometer nord for vatnet.

Kraftutbygging
--------------

Vannføringen fra Austgulstølvatnet er siden 2006 blitt overført til Klyvtveitvatnet gjennom en 750 meter lang tunnel for å nyttes i kraftproduksjon i Kløvtveit kraftverk. Overføringen tilsvarer rundt 40% av Steinsdalelvas naturlige vannføring. Da Yndesdalsvassdraget i 1986 ble vernet mot kraftutbygging ble det gjort unntak for Austgulstølvatnet og det nærliggende Transdalsvatnet. Dette ble begrunnet med at vannføringen fra de to vatnene var nødvendige for en lønnsom utbygging av Kløvtveit kraftverk, som ble vurdert å «ha avgjørende betydning for distriktets kraftforsyning i fremtiden».

I de opprinnelige utbyggingsplanene var det forutsatt at Austgulstølvatnet skulle demmes opp for å lette overføringen til Klyvtveitvatnet, som ligger høyere enn Austgulstølvatnet. Dette ville ha satt deler av Austgulstølen under vann, og blant annet for å unngå dette fikk BKK i 2003 tillatelse til en planendring som medførte at vannstanden i Austgulstølvatnet og Transdalsvatnet kunne beholdes uendret. Denne planendringen har imidlertid også ført til at skadevirkningene rundt hovedmagasinet i Klyvtveitvatnet er blitt større.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
3. ↑  St.prp. nr. 89 (1984–85) Verneplan III for vassdrag, Objekt nr. 83, Ynnesdalsvassdraget
4. ↑  «Større regulering enn vanleg», bt.no, 30. september 2007
5. ↑  «Fortvilar over brutal kraftutbygging», bt.no, 21. september 2007

  

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Guleskjeret naturreservat** er et naturreservat (fuglereservat) i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Formålet med fredningen er å bevare hekkende sjøfugl i øygarden i Sognesjøen. Arealer er på bare 20 dekar, hvorav 2 daa landareal og 18 daa sjøareal.

Regjeringen vedtok i 1993 Verneplan for sjøfugl som anviste 57 fuglereservat på i alt 11 km² langs kysten av Sogn og Fjordane. Planen er basert på de første verneforslagene fra 1977, videre St.meld. nr 68 (1980-81) *Vern av norsk natur* som fastslo målet om å verne et representativt naturutvalg i Norge, og første høringsforslag om sjøfuglvern i Sogn og Fjordane fra 1984. Det ble i tiden 1977-88 befart og utredet 350 sjøfugllokaliteter i fylket. Forarbeidet i fylkets delplan ble sendt ut på høring i 1991 som *Verneplan for sjøfugl – delplan 5 Sogn og Fjordane*. Hovedmålet er å verne fylkets hekkeplasser, med mål om å sikre hekkeplasser for halve bestanden av de mest vanlige sjøfuglene, og hele bestanden av de sjeldneste hekkefuglene i fylket.

I Gulen kommune fikk Lihellene naturreservat og Kvernøyna naturreservat 2. prioritet, mens de øvrige tre sjøfuglreservatene fikk 3. prioritet som vernelokaliteter.

Bestemmelser for reservatet
---------------------------

* Det må ikke iverksettes tiltak som kan skade eller forstyrre naturmiljøet.
* Det er forbudt å ferdes i området eller forstyrre fugl i hekkeperioden.
* Våpen- og jaktforbud, båndtvang, utsetting av vilt er forbudt.
* Ferdsel, camping, og oppankring nærmere enn 50 meter er forbudt.

Referanser
----------

1. ↑  Sogn og Fjordane – Sjøfuglreservat Arkivert 27. august 2011 hos Wayback Machine. – Miljøstatus.
2. ↑  *Verneplan for sjøfugl – delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] – Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991.
3. ↑  *Verneplan for sjøfugl – delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] – Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991, side 52.

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om verneområdet – Lovdata.
* Kart over naturreservatet[*død lenke*] – Miljøstatus. Besøkt 9. november 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Sogneoksen naturreservat** er et naturreservat (fuglereservat) i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Formålet med fredningen er å bevare hekkende sjøfugl i øygarden i Sognesjøen. Arealet er 137 dekar, hvorav 27 daa landareal og 110 daa sjøareal.

Regjeringen vedtok i 1993 Verneplan for sjøfugl som anviste 57 fuglereservat på i alt 11 km² langs kysten av Sogn og Fjordane. Planen er basert på de første verneforslagene fra 1977, videre St.meld. nr 68 (1980-81) *Vern av norsk natur* som fastslo målet om å verne et representativt naturutvalg i Norge, og første høringsforslag om sjøfuglvern i Sogn og Fjordane fra 1984. Det ble i tiden 1977-88 befart og utredet 350 sjøfugllokaliteter i fylket. Forarbeidet i fylkets delplan ble sendt ut på høring i 1991 som *Verneplan for sjøfugl - delplan 5 Sogn og Fjordane*. Hovedmålet er å verne fylkets hekkeplasser, med mål om å sikre hekkeplasser for halve bestanden av de mest vanlige sjøfuglene, og hele bestanden av de sjeldneste hekkefuglene i fylket.

I Gulen kommune fikk Lihellene naturreservat og Kvernøyna naturreservat 2. prioritet, mens de øvrige tre sjøfuglreservatene fikk 3. prioritet som vernelokaliteter.

Bestemmelser for reservatet
---------------------------

* Det må ikke iverksettes tiltak som kan skade eller forstyrre naturmiljøet.
* Det er forbudt å ferdes i området eller forstyrre fugl i hekkeperioden.
* Våpen- og jaktforbud, båndtvang, utsetting av vilt er forbudt.
* Ferdsel, camping, og oppankring nærmere enn 50 meter er forbudt.

Referanser
----------

1. ↑  Sogn og Fjordane - Sjøfuglreservat Arkivert 27. august 2011 hos Wayback Machine. - Miljøstatus.
2. ↑  *Verneplan for sjøfugl - delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] - Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991.
3. ↑  *Verneplan for sjøfugl – delplan 5 Sogn og Fjordane*[*død lenke*] – Fylkesmannen i Sogn og Fjordane, 1991, side 52.

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om vernetomrpdet – Lovdata.
* Kart over naturreservatet[*død lenke*] - Miljøstatus. Besøkt 9. november 2010.

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Nils Bruland** (født 27. september 1922, død 23. januar 2000) var en norsk billedhugger fra Eivindvik i Gulen. Han var bosatt i Jølster store deler av livet sitt.

Biografi
--------

Nils Bruland var sønn til Arne Bruland og Helga, født Brosvik. Han utdannet seg ved Kunstfackskolan i Stockholm, der han selv underviste i kunsthåndverk i mange år. Han jobbet ofte sammen med professor Carl Malmsten. Da mora til Nils Bruland, Helga døde i 1947, ble hun gravlagt i Koparvik. Nils Bruland ønsket å lage et minne etter henne, og han fikk reist ei gravstøtte i Rutledal, hjembygda hennes.

Han var sterkt knyttet til hjemfylket, og i et intervju med Bergens Tidende, uttalte han: *"Naturen her er noko av det vakraste vi kan finne på jordkula, men like mykje har folka ein livsrytme og livsrøynsle som er umåteleg verdfull. Eg kjenner heile dette området som ein heim."*

Nils Bruland arbeidet mye med treskulpturer, men har også laget flere krigsminnesmerke til norske kommuner. Han ble gift med Inga, og de ble boende i Gjesdal i Jølster fra 1974. Bruland ble foreslått til fylkeskulturprisen i 1980, men fikk ikke prisen. 

Inga døde i 1998, og Nils laget selv gravminnet etter henne. Hun ble gravlagt i Utvik i Stryn. Da han selv døde to år etter, ble han gravlagt på samme stedet.

Verk (utvalg)
-------------

* Treskulptur i vestibylen på Statens håndverks- og industriskole i Oslo (1948)
* Minnesmerker over falne ved Torvastad kirke (1950)
* Minnesmerker over falne ved Avaldsnes kirke (1950)
* Minnesmerker over falne ved Kopervik kirke (1950)
* Minnestein over veibyggeren Per Sægrov, Lunde i Jølster (1975)
* *Steintreet*, Mo i Førde (1978)
* Skulptur ved det tidligere HV10-senteret i Jølster
* Skulptur ved Førdehuset med innskrifta *Med begge beina på jorda står du still.*
* Storm-monumentet på Mo Jordbruksskule, til minne om Martin Luther Storm.

Kilder
------

* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Nils Bruland.[*død lenke*]
* Sogn og Fjordane fylkesarkiv: Bilethoggaren Nils Bruland - to private arbeid
* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Mo Jorbruksskule
* Bilde av skulptur i brosjyren På leit i Førde.[*død lenke*]
**Hans Brostrup Jacobsen von Schørt** (ca. 1630-1703) var kommandant på Akershus og overberghauptmester i Norge. 

Han skal ha vært sønn av borgermester på Christianshavn (København) Jacob Hans Drejer (Dreyer), og bror til Hans Jacob Schørt. Etter noen tid som offiser i utenlandsk tjeneste ble han generalmajor i 1675, og kom i dansk tjeneste fra 1680-86. Fra 1680 var han kommandant på Akershus og generalmajor i artilleriet, og samtidig overberghauptmester på Kongsberg. Han skal ha vært utilfreds med det dyre livet i Christiania, og kom i strid med feltmarskalk Wedel, som i sin tur klaget over Schørt til kongen. Han ble kaldt til København til megling, og skjønt overberghauptmannen fikk kongens medhold, ble han forflyttet til guvernør over *Fodfolket i Fyn* samt over festningene og artilleriet på Fyn og i Jylland. Han fortsatte dog med å være overberghauptmann i Norge. I 1683 mottok han ridder av Dannebrog og ble året etter generalløytnant.

I 1687 søkte han sin avskjed, og to år senere var han i hessisk tjeneste som sjef for artilleriet og kommandant i byen Kassel. Ifølge en gravsten døde han her den 25. mars 1703.

Konstruktør
-----------

Schørt var også konstruktør; han lot haubitser og kanoner støpe i Norge, og i 1684 var han på Hammermøllen ved Kronborg Geværfabrik, hvor han fikk utviklet et par geværmodeller. Det er også blitt hevdet at Schørt var den egentlige oppfinner av sentrifugalpumpen.

Våpenskjold
-----------

Ved en venstre rød skråbjelke, belagt med tre sølv roser, av gull og blått delt skjold. På hjelmen en krone, på hvilken en rød standart på sort stang, forved hvilken en rød sparre, belagt med tre sølv roser, mellom to av rødt og sølv vekselvis delte vesselhorn.

Referanser
----------

1. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 287[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 287. ISBN 8254800650.
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Schørt (Schort, Brostrup (Dansk biografisk Lexikon / XV. Bind. Scalabrini - Skanke)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 18. september 2022.
4. 1 2  «Erinnerungen im Netz: Die Waisenhausstraße in der Unterneustadt». *www.erinnerungen-im-netz.de*. Besøkt 18. september 2022.
5. ↑  Holtmeyer, Alois (1923). «Die Bau- und Kunstdenkmäler im Regierungsbezirk Cassel: Kreis Cassel-Stadt : Text, Teil 2». *-, Holtmeyer, Alois: Kreis Cassel-Stadt : Text, Teil 2, -: Elwert -.* **(tysk)**. Besøkt 18. september 2022.
6. ↑  Poggendorff, Johann Christian (1863). *Biographisch -- literarisches Handwörterbuch der exakten Naturwissenschaften* **(tysk)**. Akademie Verlag.
7. ↑  *Allgemeines Register über die Göttingischen gelehrten Anzeigen*.
8. ↑  *Lexicon over adelige Familier i Danmark, Norge og Hertugdommene udgivet af det kong. Danske genalogiske selskab* **(dansk)**. 1782.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Øvrebø kirke
Vennesla kirke
**Vennesla prestegjeld**, inntil 1905 benevnt **Øvrebø prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Otredal prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Vennesla kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Vennesla kirke.

Vennesla prestegjeld og dets sogn er nå en del av Vennesla kirkelige fellesråd, som er underlagt Otredal prosti.

Historikk
---------

*Éfrabœjar*, *Helgaland* og *Vendilslár sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Disse sognene antas å være lagt under Oddernes prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Gjennom de neste århundredene tilhørte disse sognene skiftevis til Oddernes og Christiansand prestegjeld, inntil ved reskr. 17. november 1805. Da skulle daværende Oddernes prestegjeld oppløses, ved at Oddernes sogn påny ble lagt til Christiansand prestegjeld, mens annekssognene Øvrebø, Vennesland og Hægland sogn skulle utgjøre et eget sognekall med **Øvrebø** som hovedkirke. Dette trådte i kraft ved prost og sogneprest Even Meldahl Schielderups død den 4. mars 1814.

Ved regj.res. av 22. juni 1905 ble det bestemt at Vennesla skulle bli hovedsogn i prestegjeldet så snart Øvrebø prestegård var blitt solgt. Prestegjeldet fikk således navnet **Vennesla** for ettertiden.

Ved avviklingen bestod Vennesla prestegjeld av menighetene i Vennesla, Øvrebø og Hægeland.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1912). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 29, 36, 41.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 62.
3. ↑  Edwin, Einar (1930). *Vennesla kyrkje 1830-1930*. xx#: [s.n.] s. 29.
4. ↑   Prestegjeld og sogn i Vest-Agder, arkivverket.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Ida Louise Larsen** (født 19. mai 1935 i Cannes, Frankrike), kjent som **IdaLou Larsen**, er en norsk journalist som særlig har arbeidet innenfor kulturområdet. Hun har arbeidet for flere forlag, vært adjunkt, journalist og redaktør. Larsen arbeidet som journalist i *Sirene* mellom 1974 og 1983, kulturredaktør i *Ny Tid* mellom 1984 og 1986, deretter var hun kulturredaktør i *Nationen* fram til pensjonsalder. Senere har hun blant annet vært teateranmelder i *Klassekampen*.

Larsen har oversatt et tjuetalls bøker.

Hun fikk i 1990 Norsk Amatørteaterråds jubileumspris, Norsk kulturråds pris for kulturjournalistikk i 1993, Den norske Forleggerforenings jubileumsstipend 1995 og Norsk Bibliotekforenings pris i 1996. IdaLou Larsen mottok Dalgards kritikarpris i 2012. Hun ble i 2012 tildelt Heddas Ærespris "for sitt kritiske engasjement, sin ustoppelige skrivetrang, sitt arbeid med Heddajuryen".

Referanser
----------

1. ↑   «Heddas ærespris til IdaLou Larsen», besøkt 17. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kritikker på Idalou.no
3. ↑  NTB (11. juni 2012). «Ane Dahl Torp lykkelig over sin første Hedda-pris». *adressa.no*. Besøkt 23. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* IdaLou Larsens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jens Pallesen Splid (Fasti)** (–1572) var adelsmann og lensherre i Norge. 

Han var sønn av Jørgen Splid eller Fasti til Mindstrup og Helvig Mogensdatter Krabbe. Jens trådte i tjeneste hos hr. Vincens Lunge, hvor han i 1531 var fogd for ham på Utstein kloster og året etter hans kjøgemester. I 1535 tjente han som skipssjef under Peder Skram, men ble året etter sendt til Bergen med tropper mot erkebiskopen i Trondhjem.

I 1540 ektet han Lunges enke Margrethe Nielsdatter Gyldenløve.

I 1537 hadde han fått Hardanger og i 1539 Halsnø kloster i forlening, som han pantsatte i 1546 og overdro til en annen i 1552. I 1542 skrives han til Vorgaard og 1547 til Brøden i Smaalenene. Etter at ektefellen døde, fortsatte han å bo på Lungegaarden i Bergen.

I 1557 ble han slått ihjel av en Olaf Eriksen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bricka, Carl Frederik. «Splid, Jens (Dansk biografisk Lexikon / XVI. Bind. Skarpenberg - Sveistrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 8. januar 2023.
2. ↑  Johansen, O.J. (1928). *Norge i det 17de århundre og slekten Bjelke til Østråt*. Trøndersk historisk forl. s. 37.
3. ↑  «Morgenavisen 1927.11.19». Bergen. 1927.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Fitjar kirke
**Fitjar prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sunnhordland prosti. Det omfattet sogn i Fitjar kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Fitjar kirke.

Fitjars sogn er nå en del av Fitjar kirkelige fellesråd, og underlagt Sunnhordland prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Fitjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Fitjar antas å være lagt under Stord i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I 1862 ble Stord prestegjeld delt, og Fitje opprettet som eget sognekall, bestående av Fitje sogn

Ved kgl.res. av 26. april 1963 ble de delene av Fitjar prestegjeld beliggende på Huftarøy lagt til Austevoll sogn og delene på Selbjørn til Møkster sogn, begge i Austevoll prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1964.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Fitjar

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 156.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 786.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
5. ↑  Eide, Arne (1998). *Bekkjarvik kyrkje 100 år*. no#: Austevoll sokneråd. s. 41.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Fusa kirke
**Fusa prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Midhordland prosti. Det omfattet sogn i tidligere Fusa kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Fusa kirke.

Fusas kirkesogn er nå en del av Bjørnafjorden kirkelige fellesråd, og underlagt Fana prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Fúsa sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Fusa antas å være lagt under Os i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Fuse ble utskilt fra Os som eget sognekall i 1855, med Haalandsdal og Strandvik annekssogn.

Ved avviklingen bestod Fusa prestegjeld av menighetene i Fusa, Strandvik og Hålandsdal.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 184.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 82.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.