recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gerd-Ragna Bloch Thorsen** (født 16. mai 1951 på Våland i Stavanger, død 19. august 2006) var en norsk lege og forfatter.

Bloch Thorsen var overlege på psykiatrisk klinikk ved Stavanger universitetssjukehus, Rogaland, og arbeidende styreformann i Stiftelsen Psykiatrisk Opplysning (Psykopp).

I 1970 tok Bloch Thorsen examen artium ved Stavanger katedralskole. Hun studerte medisin i Bergen, og gjennomførte turnustjenesten i Hammerfest. Sammen med sin mann var hun bydelslege i Stavanger fra 1980 til 1985 ved Kongsteinsgaten legesenter. Hun begynte så ved Psykiatrisk avdeling i Stavanger, og ble spesialist i psykiatri i 1989. 

Fra 1992 til 2001 var hun avdelingsoverlege ved Rogaland Psykiatriske Sjukehus i Stavanger. I 2002 fikk hun Karl Evangs helseopplysningspris for sitt fremragende arbeid med folkeopplysning. Gerd-Ragna Bloch Thorsen hadde et navn i skandinavisk psykiatri og i ledende miljøer også internasjonalt. Hun var en av drivkreftene bak opprettelsen av konferansen Schizofrenidagene, som har blitt til Europas største regelmessige psykiatrikonferanse som hvert år avholdes i Stavanger. Hun var også med på å starte Forlaget Hertervig, som i dag er Skandinavias største nisjeforlag innen psykiatrisk helseopplysning.

Thorsen døde av akutt hjertesykdom, 55 år gammel. Hun var gift med lege Olav Thorsen til sin død. Sammen fikk de to barn.

Gaten som er hovedinnkjøringen på Stavanger universitetssjukehus, er kalt opp etter Bloch Thorsen; Gerd-Ragna Bloch Thorsens gate.

Bibliografi (fag) utvalg
------------------------

* *Den lille boken om følelser* (Roman) (2009)
* *Gate closed* (Roman) (2008)
* *Veien til Louisiana* (Roman) (2006)
* *Elena* (2005)
* *Schizofreni : for pasienter, pårørende, helsepersonell og andre* (2005)
* *Uttrykk- bilder* (2004)
* *Hva er det med Monica* (2004)
* *Minilex : psykiatrisk minileksikon* (2003)
* *Du ser sliten ut* (2002)
* *Depresjon* (2001)
* *Mestringsbok ved angstlidelser* (2000)
* *Ansikt til ansikt* (Dikt) illustrert av Petter Hegre. (1996)

Alle Hertervig Forlag, Psykiatrisk opplysning, Stavanger

Priser
------

* 2002: Karl Evangs pris
* 1989: Norsk Pasientforeningspris, sammen med sine medarbeiderne.
* 1995: Pårørendeprisen for sitt banebrytende arbeid med å trekke pårørende inn i behandlingen av psykiske lidelser.

Referanser
----------

1. 1 2   National Library of Israel Names and Subjects Authority File, National Library of Israel J9U ID 987012330121105171, besøkt 1. juni 2023[Hentet fra Wikidata]

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** BNE
 |
Astana syklet med Trek-sykler i 2008 og 2009
**Trek Bicycle Corporation** er en amerikansk sykkelprodusent. Trek produserer også tilbehørsmerket Bontrager. Navnet *Trek* betyr «den lange ferden». Firmaet ble etablert i 1976 og er en familiebedrift. 

Firmaet har salgsagenter over hele verden, og har siden 1993 vært representert i Norge gjennom importør Foss Sykler, som ble etablert i 1987, og hadde inntil 1993 merker som Gary Fisher, Lemond og Klein Bikes. Disse merkene ble samtidig i 1993 en del av Trek.

Hovedkvarteret ligger i Waterloo i Wisconsin, hvor selskapets fortsatt produserer flere av sine modeller, samt sine Project One-sykler. Monteringen i USA foretas på fabrikken i Wisconsin. En stor del av syklene blir også produsert i Taiwan, samt Kina.

Syklene benyttes av blant andre Fabian Cancellara, Jens Voigt, Emily Batty, Sven Nys, Katie Compton, Brook MacDonald og Brandon Semenuk. 

Fabrikkteamene konkurrerer under navnene Trek-Segafredo, Trek Factory Racing Cross-country, Trek Factory Racing Downhill, C3 Project, Trek Factory Racing Enduro, Trek Factory Racing CX, Baloise-Trek, Trek Factory Racing Triathlon og RockShox-Trek.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Trek bicycles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Trekkspilleffekt** er en forstyrrelse som påvirker flyten av elementer ved at hastighetsendringer blir forsterket idet de forplanter seg bakover. Fenomenet kan oppstå i trafikken, marsjering, sykkelritt og motorsport. Små rykk og napp fremme i køen vil forsterke seg og bli til voldsomme rykk og napp lenger bak i køen

Mer generelt kan trekkspilleffekten oppstå i alle fysiske prosesser hvor masse eller informasjon transporteres etter hverandre i et ledningsnett. Dette er eksempler på ikke-lineære prosesser. Ettersom flyten forplanter seg med forsinkelse er det et eksempel på transportforsinkelse. Når trekkspilleffekter oppstår reduserer de generelt gjennomstrømningen i systemet.

I trafikken
-----------

Ujevne luker i en trafikkork.
I trafikken refererer trekkspilleffekten til dannelse av kø og luker på grunn av at et kjøretøy i front retarderer og akselererer. Disse fartssvingningene forplanter seg bakover, og vil vanligvis bli større og større for hvert kjøretøy som må følge på, hvilket fører til redusert trafikkflyt. Av denne grunn anbefaler statens vegvesen at man hele tiden følger tett på kjøretøyet foran når man står i kø.

Andre relaterte anbefalinger fra vegvesenet er å ta i bruk alle kjørefelt, og kjøre helt frem i flette- og påkjøringsfelt.

I motorsport
------------

Trekkspilleffekten kan også opptre i motorsport. I formel 1 2020 Toscana Grand Prix oppstod det en trekkspilleffekt under omstarten som førte til fem av de bakre bilene i feltet kræsjet. Dataanalysen viste at førerne bakover akselererte kraftigere og kraftigere, med påfølgende senere og senere bremsing.

Se også
-------

* Køsniking
* Dominoeffekt
* Bølgelengde
* Dopplereffekt

Referanser
----------

1. ↑  «Årsaker til kø : case E 18 vest for Oslo» (PDF). [*død lenke*]
2. ↑  What really happened in Tuscan GP’s huge restart crash - The Race
3. ↑  Mugello Restart Madness | Jolyon Palmer Analysis | 2020 Tuscan Grand Prix - YouTube

Kilder
------

* SA Nobe, FY Wang - PROC IEEE INT CONF SYST MAN CYBERN, 2001 - ieeexplore.ieee.org
* Y. Sugiyama1, M. Fukui, M. Kikuchi, K. Hasebe, A. Nakayama, K. Nishinari, S. Tadaki and S. Yukawa, "Traffic jams without bottlenecks-experimental evidence for the physical mechanism of the formation of a jam", *New Journal of Physics* '**10'** (2008), p. 033001, doi:10.1088/1367-2630/10/3/033001, url:
**Venjum-ætten** var en uradelsslekt i Hafslo og Sogndal i Norge på 1500-tallet. Slekten ble etablert som en del av den norske adelen. Imidlertid gikk Venjum-ætten ned i bondestanden omkring 1600-tallet, på grunn av en rekke interne konflikter, og ikke lengre politisk makt.

Slekt fra vikingtiden
---------------------

Venjum-ætten var en del av den såkalte "Uradelen", som omfattet de eldre, lokale adelsfamilier i Norge. Disse familiene hadde ofte røtter tilbake til vikingtiden og var knyttet til de gamle godsbesittelsene i området. Venjum-ætten hadde store jordeiendommer i Hafslo, Luster og Sogndal, og deres rikdom kom fra jordbruk og mest trulig handel. Segnet seier at Venjum ætten skal ha hatt en stridshammer av stål fra vikingtiden som vart brukt til og drepe Ivar Dapi, som var en av kong sverre sysselmenn. Denne strids hammeren er mulig og finne i Museum i Kaupanger.

Fremtredende familie
--------------------

På 1500-tallet var Venjum-ætten en av de mest fremtredende familiene i området, og var på formuestoppen når det gjaldt eiendom og de hadde en stor innflytelse på lokal samfunnsutvikling, sånn posisjon har dei nok hatt i flere århundre. Giftet seg inn i "Dall/slee" ætten i Sogndal som var også en Uradel slekt med riddere og mulig forbindelse til Smør ætten.

Bondestanden
------------

Imidlertid begynte Venjum-ætten å falle i rang på 1600-tallet. Økonomiske nederlag, interne konflikter ved fogden og styremaktene og svekket politisk innflytelse førte til at deres posisjon ble svekket. 

Venjum-ættens forfedre er vanskelig og spore, men vi kan forvente at dei stammer fra "Olav Erlandsen i Hafslo" som var en adelsmann på 1300 tallet. Historien til denne slekten er spennende med tanke på Gamle "Sogndal" og dens opprinnelse under vikingtiden. Slekten hadde en mye større betydning ved den tiden en på slutten av 1600 tallet, kan vi forvente.
Dei Danske på 1500-1700 kongene visket litt og litt, og fikk fjernet makten på desse gamle Uradel slektene i Norge blant anna Venjum, men overlevde "Bondestanden"
**Geirangerelva** (også omtalt som Geirangelva) er et vassdrag i Geiranger i Stranda kommune. Elven munner ut i Geirangerfjorden ved Maråk (Geiranger sentrum).

Vesteråselva som kommer til fra høyre ble vernet i 1986 i verneplan III. Vassdraget ble vernet av Stortinget i 1993, Verneplan IV. Vernet var delvis begrunnet med elvens verdig i for besøkende turister. Blant annet beskrives Flydalsjuvet og Storsæterfossen å ha nasjonal verdi. Grindalselva/Grinddalsfossen (også kalt Holeelva) kommer til fra høyre. Hovedstrengen kommer fra Djupdalen med flere innsjøer og tjern (Bjørnstigvatna og Dyregravvatna) der fjerneste kilde er ved Dyregrava omkring 11 km fra munningen ved fjorden. Avstanden fra høyfjell til fjord er kort og det er stort naturmangfold på lite område. Det er et lite kraftverk og gamle kverner nederst i elveløpet.

Nedbørfeltet omfatter alpine fjell med isbreer og innsjøer, og størstedelen ligger i høyfjellet. Vannet er svært klart med få arter. Indre Sunnmøre er kjennetegnet ved dype fjorder og daler som skjærer seg inn i alpine fjell. Geirangerdalen er bratt med flere markerte trappetrinn i lengdeprofilen. Hovedelven og sideelvene har skåret seg dypt ned i grunnen og vann går derfor i mange fosser og stryk, blant annet i Flydalsjuvet og Storsæterfossen. Klimaet i nedbørfeltet er svakt oseanisk med årsnedbør på 1000-1500 mm i lavlandet og 1500-2000 i høyden. Elven er kanalisert gjennom jordbruksområdene i Flydal og Opplendskedal, og forbygd gjennom bebyggelsen i sentrum. 

Geirangerelva sett ned Flydalsjuvet.
Geirangerveien går langs elven.

Vannskillet mellom Østlandet og Vestlandet ved Djupvasshytta. Djupvatnet (til venstre) drenerer til Glomma. Skjerdingdalsbreen drenerer dels til Geirangerelva.
Vannskillet mellom Glommavassdraget (Otta og Geirangerelva går blant annet på Dalsnibba og enden av Djupvatnet. Nedbørfeltet grenser også til Tafjordvassdraget, Strynevassdraget og Bygdaelva.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Melby, Morten W. (2000). *Verdier i Geirangelva, Stranda kommune i Møre og Romsdal*. Trondheim: Direktoratet for naturforvaltning. ISBN 8270725196.
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. september 2017
3. ↑  Lillebø, P.A. (1949). *Sunnylven og Geiranger*. Hellesylt: [Sunnylven sogenemnd].
4. 1 2  «098/2 Geirangelva - NVE». *nve.no*. NVE. Besøkt 14. oktober 2021.
5. ↑  *Kulturminner og vassdragsvern*. Oslo: Universitetsforlaget. 1983. ISBN 8200708616.
6. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. september 2017
***Erotides*** er en slekt av biller i familien rødvinger.

Utseende
--------

Middelsstore (ca. 7-8 mm, avlange, brunrøde rødvinger. Antennene er middels kraftige, svakt sagtakkede. Pronotum er rektangulært med skarpe hjørner. Dekkvingene er som oftest røde, nokså jevnbrede. De har en nettmønstret overflate og lengderibber. Beina er korte og kraftige. Alle føtter har fem ledd.

Levevis
-------

Artene finnes i løv- eller blandingsskog. De voksne billene er dagaktive og treffes gjerne på blomster, der de spiser nektar og pollen. Larvene kan finnes i død ved av ulike løvtrær. Munndelene tyder på at de lever av flytende føde, men det er uvisst hva de faktisk spiser.

Mimikrykomplekser
-----------------

Rødvingene inneholder en rekke usmakelige og giftige stoffer og blir derfor unngått av rovdyr. De sterke fargene, med røde dekkvinger som gjerne har en svart spiss, er signaler om dette (aposematisme). En rekke andre insekter ligner på rødvingenes farger, i noen tilfeller er likheten så stor at de er vanskelige å skille fra ekte rødvinger. Dette kalles et mimikry-kompleks.

Utbredelse
----------

Slekten har en holarktisk utbredelse, i Europa nord til det sørlige Sverige.

Systematisk oversikt med noen arter
-----------------------------------

Inndelingen følger 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien nettrødvinger, (Erotinae LeConte, 1881)
					- stammen Erotini LeConte, 1881
						* understammen Erotina LeConte, 1881
							+ slekten ***Erotides*** Waterhouse, 1879
								- *Erotides cosnardi* (Chevrolat, 1829)
								- *Erotides kanoi* (Nakane, 1967)
								- *Erotides lalashanus* Matsuda, 2010
								- *Erotides sculptilis* (Say, 1835)
								- *Erotides taiwana* (Kono, 1932)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  BioLib - Lycidae  Besøkt 18. oktober 2018

Eksterne lenker
---------------

* UK Beetles - *Erotides cosnardi*
* (en) *Erotides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Erotides* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Erotides* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Erotides* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Erotides* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Erotides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Frem fra glemselen – Kjente viser fra en svunnen tid*** er den første visesamlingen fra Per Johan Skjærstad, mannen bak plateserien Frem fra Glemselen. Boken kom på Norsk Musikkforlag AS høsten 1975, og var mer hefte enn en bok. Plateserien «Frem fra Glemselen», som året før hadde kommet med det første kapitlet, hadde solgt mer enn noen hadde forventet, og med *Frem fra Glemselen kap. 2* hadde skillingsvisene fått sin nye renesansse. Rita Engebretsen og Helge Borglund sang visene inn på plate, viser som Per Johan Skjærstad hadde reist rundt på østlandsområdet og samlet inn med båndopptaker. Han fikk eldre mennesker som husket disse visene til å synge de inn på kassett.

I denne første boken er det samlet 22 skillingsviser, og alle var i 1975 spilt inn på platene *Frem fra Glemselen kap. 1* og *Frem fra Glemselen kap. 2*, og utgitt på plateselskapet Talent. Platene lå også høyt på VG-lista. 
I boka er de gjengitt med noter, og kommer i den rekkefølgen de er innspilt i på plate. Per Johan Skjærstad har og med notiser om visene, samt hvem han har fått de av. Blant annet hadde Rita Engebretsen bidratt med visa «Anna på søndagskolen». Opplaget på denne boken var ikke stort, og et eksemplar er nesten umulig å få tak i idag.

Visene
------

1. «Ved Idas grav»
2. «En drankers hytte»
3. «Fisker-pikens sang»
4. «Burobengvisa»
5. «Tatervise ved bålet»
6. «Gale-Truls»
7. «Tullingen»
8. «I en sal på hospitalet»
9. «Lille mor»
10. «Brevet»
11. «Fant-Sonja»
12. «Lille Ragnhild»
13. «Moder, jeg er trett»
14. «Anna på søndagskolen»
15. «Vesleblakken»
16. «Bruno (Aftenbønnen)»
17. «Adjø, farvel»
18. «Elfsborgvisen»
19. «Lille, vakre Anna»
20. «Krigens offer»
21. «Mjøsvisen»
22. «Farvel, min venn»

Utgivelser
----------

* 1975 Norsk Musikkforlag (heftet)
**Estelle Romaine Ekstrand** (født **Estelle Romaine Manville** 26. september 1904 i Pleasantville i New York i USA, død 28. mai 1984 i Uppsala i Sverige) var en amerikansk-svensk filantrop og grevinne Bernadotte av Wisborg fra 1928 til 1973.

Ekstrand var datter av den amerikanske industrimannen Hiram Edward Manville og Henrietta Estelle Romaine og var fra 1928 gift med den svenske diplomaten grev Folke Bernadotte. Med Bernadotte fikk hun fire barn hvorav to døde i tidlig alder. Som enke etter at Bernadotte ble myrdet i Jerusalem i 1948 var hun president i speiderforbundet Sveriges Flickors Scoutförbund fra 1949 til 1957. Hun var dessuten aktiv innen Røde Kors og støttet FNs barnefond UNICEF samt miljøvern på internasjonalt nivå. Ekstrand støttet et aldershjem for kvinner i Stockholm samt var formann i Folke Bernadotte Stiftelsen for barn med cerebral parese. 

Fra 1973 til sin død var Ekstrand gift med Carl-Erik Ekstrand. Hun er gravlagt i urnelunden på Norra begravningsplatsen i Solna.

Hennes fornavn Estelle har gjennom prinsesse Estelle blitt brukt igjen innen huset Bernadotte.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, oppført som Estelle Manville, The Peerage person ID p10346.htm#i103458, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage person ID p10346.htm#i103458, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   «Norra begravningsplatsen: Kändisarna», besøkt 14. desember 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Svensk filmdatabas, lest 24. februar 2012
* New York Times, 5. juni 1984, lest 24. februar 2012
* Scouthistoria, lest 25. februar 2012
* Estelle Manville Bernadotte (1944), lest 25. februar 2012

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** KulturNav
 |
**Romanias kvinnelandslag i fotball** representerer Romania i internasjonal fotball. Landslaget har aldri kvalifisert seg til noe mesterskap.

Romanias første kvalifisering var til EM i 1993. Romania endte på andreplass, poenget bak Nederland. En uavgjort mot tabelljumbo Hellas avgjorde til Nederlands fordel. Romania var også nære ved neste kvalifisering, men deretter gikk det litt dårligere. Romania ble sist i kvalifiseringen til EM i 1997, og rykket deretter ned til klasse B. De påfølgende kvalifiseringene var Romania nære opprykk, men de tapte alltid den siste kvalifiseringskampen. Romania kom ikke tilbake til kvalifiseringen før de to klassene ble fjernet både for EM- og VM-kvalifiseringsøyemed. Dermed ble kvalifiseringen til EM i 2009 Romanias første kvalifisering siden 1997. Romania måtte begynne i første kvalifiseringsrunde, men vant den uten problemer. I den neste runden endte Romania nest sist, etter å ha slått og spilt uavgjort mot Ungarn og tapt mot de andre motstanderne.

I kvalifiseringen til VM i 2011 kom Romania i en noe merkelig gruppe med Ungarn, Ukraina, Bosnia-Hercegovina og Polen. Romania bidro til å gjøre gruppen høyst uforutsigbar ved å spille uavgjort mot storfavoritten Ukraina og Ungarn. Romania slo også Bosnia-Hercegovina begge gangene, men tapte de resterende kampene, og endte nest sist.

Se også
-------

* Fotball for kvinner
* EM i fotball for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Europa (UEFA) |
| --- |
|  | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·**. Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** England **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Færøyene **·** Georgia **·** Gibraltar **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Israel **·** Italia **·** Kasakhstan **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Irland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Skottland **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Wales **·** Østerrike |  |
***Euplinthus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (17-26 millimeter), litt brede, rødlige og svarte smellere. Fasettøynene er lite utviklede. Antennene er nokså korte. Pronotum er omtrent så langt som bredt, rundet med skrått tilbaketrukne bakhjørner med en kjøl, med en knøl ved roten, rødt med to svarte flekker. Dekkvingene er bredest litt bak roten, med fine punktstriper, rødlige med svart ytre tredjedel og en svart lengdestripe.

**Larvene** er slanke, litt flate, glatte med en voksaktige overflate og nokså lange hår på sidene, gulaktige på farge bortsett fra hodet som er mørkt. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Larvene i denne slekten er trolig rovdyr.

Utbredelse
----------

Artene er utbredt i Surinam, Fransk Guyana og Brasil.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien skjellsmellere, Agrypninae Candéze, 1857 eller Dendrometrinae
					- Stammen Euplinthini Costa, 1975
						* Slekten ***Euplinthus*** Costa, 1975
							+ *Euplinthus notatissimus* (Candéze, 1881)
							+ *Euplinthus ophthalmicus* (Perty, 1830)

Referanser
----------

1. ↑  Cleide Costa (1975) Systematics and evolution of the tribes Pyrophorini and Heligmini, with description of Campyloxeninae, new subfamily (Coleoptera, Elateridae). *Arquivos de Zoologia, São Paulo* 26(2): 49-190.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Euplinthus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Eupinopsis*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Bittesmå (gjerne 1-2 millimeter), blanke, mørkbrunlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er trapesformet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels kraftige. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet ganske stort. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten, med runde, dype groper. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, er blanke og rundede. Bakkroppsleddene er ganske korte, det aller meste av den synlige delen av bakkroppen er dekket av ett ryggledd. Beina er nokså lange, leggene litt krumme.

Levevis
-------

Disse billene lever på fuktige steder, som sumper og elvebredder, og også i maurtuer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det østlige Australia.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Gruppen Brachyglutini Raffray, 1904
						* Slekten ***Eupinopsis*** Raffray, 1897
							+ *Eupinopsis perforata* (Schaufuss, 1880)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Eupinopsis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Eupinopsis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Eupinopsis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
| Konflikten på Hanish-arkipelet |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 15. desember 1995 til 17. desember 1995 |
| Sted | Hanish-arkipelet |
| Resultat | Eritrea seiret militært  Jemen seiret politisk |
| Territorialeendringer | Eritreisk okkupasjon av Hanish-øya. Domstolen i Haag konkluderte senere at mesteparten av arkipelet tilhørte Jemen, mens de mindre øyene tilhørte Eritrea. Eritrea trakk seg ut i 1998. |

 |
| Stridende parter |
| Eritreas flagg Eritrea | Jemens flagg Jemen |
| Kommandanter og ledere |
| Sebhat Ephrem | Ali Abdullah Saleh |
| Hanish-arkipelets plassering mellom Eritrea og Jemen |

**Konflikten på Hanish-arkipelet** var en konflikt mellom Eritrea og Jemen over Hanishøyene i Rødehavet. Den militære konflikten gikk fra 15. desember til 17. desember 1995.

Bakgrunn
--------

I 1995 gjorde Eritrea krav på Hanish-arkipelet på grunnlag av at dette området var en del av Eritrea da landet var en italiensk koloni fra 1923 til 1941. I tillegg hadde EPLF brukt øyene som base under den eritreiske selvstendighetskrigen, som varte mellom 1961 og 1991. Da Jemen startet byggingen av turistattraksjoner på øyene, inkludert et dykkersenter og et hotell, stilte Eritrea et ultimatum om at Jemen skulle trekke seg ut og oppgi øyene innen en måned. Jemen svarte på ultimatumet med å sende soldater til øyene for å vokte byggeplassene. 

Den 15. desember 1995 gikk Eritrea til angrep. Eritreerne brukte alle de militære skipene de hadde, i tillegg til fiskebåter og en egyptisk ferge. Etter tre dager med kamp var all motstand slått ned, og den største øya, Hanish al-Kabir, var okkupert av eritreerne. I løpet av slaget ble et russisk skip skadet av eritreerne, som mistok det for å være et jemenittisk militærfartøy.

Etter internasjonal megling aksepterte begge partene et forslag om å bringe saken inn for den internasjonale domstolen for voldgiftssaker i Haag. Voldgiftsretten konkluderte omsider i oktober 1998 at hovedøyene tilhørte Jemen, mens enkelte mindre øyer tilhørte Etirea. Eritrea trakk omsider sine styrker ut i november 1998.

Det har i ettertid blitt spekulert fra jeminittisk hold rundt hvorvidt Israel kan ha hatt en rolle i krigen.

Referanser
----------

1. ↑

Se også
-------

* Den eritreisk-etiopiske krig
* Eritrea
* Jemen
***Modellen*** er en norsk roman forfattet av Lars Saabye Christensen som ble utgitt på Cappelen Forlag i 2005.

Hovedpersonen i romanen er maleren Petter Wihl som snart skal åpne en ny utstilling. Under arbeidene med maleriene kjenner Petter at begynner å miste synet, og han inngår en pakt med djevelen, i skikkelse av en tidligere klassekamerat. Viktige spørsmål i romanen er hvor langt Petter er villig til å gå for å få laget kunsten, og hva som er viktigst av kunst og mennesker. Handlingsforløpet i romanen ble i en bokanmeldelse beskrevet som enkelt og noe tafatt helt til man har kommet om lag halveis hvor den brått blir mer rystende.

Romanen er også utgitt på engelsk av forlaget Arcadia Books under tittelen *The Model*, på dansk under tittelen *Modellen* på forlaget Athene og på flere andre språk.

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmesiden til Cappelen Damm: Skjønnlitteratur - Modellen Arkivert 14. november 2012 hos Wayback Machine.. Besøkt 15.10.2012.
2. ↑  Dagbladets bokanmeldelse av Cathrine Krøger, publisert 05.09.2005, *Kunst, liv og dommedag*. Besøkt 15.10.2012.
3. ↑  Ready Steady Books bokanmeldelse av *The Model*. Besøkt 15.10.2012. (engelsk)
4. ↑  Litteratursiden.dk *Modellen* af Lars Saabye Christensen. Besøkt 15.10.2012 (dansk).

Kilder
------

* Hjemmesiden til Cappelen Damm Arkivert 3. september 2014 hos Wayback Machine..
**Modena** (Fullt navn **Modena Team**) var et Formel 1-team fra Italia, også kjent som Lamborghini-teamet, som kjørte i 1991-sesongen.

Teamet dukket først opp som meksikanske GLAS sent i 1990, med den tidligere Alfa Romeo-føreren Mauro Baldi som fører og med en avtale med Lamborghini om bruk av deres V12-motor. Etterhvert forsvant de meksikanske investorene, og Lamborghini kjøpte opp teamet. Teamet flyttet til Modena i Italia (derav det endrede navnet), og deltok i Formel 1 i 1991. Lamborghini ønsket ikke at teamet skulle være et rent fabrikksteam, da dette kunne bety negativ oppmerksomhet rundt merket, men de fleste så allikevel på teamet som et fabrikksteam til tross for at Modena Team opererte helt uavhengig av Lamborghini.

Ifølge de offisielle deltakerlistene for 1991-sesongen var Modena Team navnet på teamet, mens basis-chassiset var *Lambo 291*. Nicola Larini og Eric van de Poele var førere. Ingen av bilene fullførte mer enn ett løp hver (Larini kom på 7.-plass i åpningsløpet, USAs Grand Prix, mens van de Poele lå på 5.-plass i San Marinos Grand Prix før et mekanisk problem sørget for en 9.-plass). Innen midten av sesongen var teamet i alvorlige økonomiske problemer, og Lamborghini nektet dem mer støtte. Larini startet i ytterligere fire løp, men brøt alle fire, og teamet stilte ikke til start i 1992-sesongen.
**Moskegrunden** er populærbetegnelsen for plassen mellom Islands Brygge, Amagerbro og Ørestad Nord i København. Plassen kalles Moskegrunden fordi den kommunale reguleringsplanen har hatt som krav at det skulle føres opp en moské på plassen. Plassen grenser mot Njalsgade og KUA i sør, Amager Fælledvej i øst, Statens Serum Institut i nord og Faste Batteri i vest.

De siste årene er det blitt presentert to eiendomsprosjekter for plassen, et fra firmaet Bach Gruppen, og et fra The Tabah Foundation. Bache Gruppens prosjekt kalles *Bryggebjergene* og er tegnet fra arkitektgruppen Bjarke Ingels Group (BIG). Det er dette prosjektet som eier plassen, og eiendomsprosjektet er godkjent av kommunen. Det er imidlertid fortsatt uløste utfordringer i forbindelse med oppføring av moske på plassen.

Referanser
----------

1. ↑  Bach Gruppens planer for Faste Batteri
2. ↑  Stadig usikkerhed om Amager-moské

Eksterne lenker
---------------

* *Børsen* 3. mai 2007 om Moskegrunden[*død lenke*]
* Moskegrunden i *Bryggebladet*
* *Politiken* om moskebyggingen

Portal: Danmark
Seksdagersritt i Ballerup Super Arena
**Seksdagersritt**, i profesjonell banesykling en konkurranseform mellom to- eller tremannslag over seks døgn, hvor syklistene på hvert lag stadig avløser hverandre. Man får bl.a. poeng for å vinne innlagte spurtrunder. Seksdagersritt oppstod i Storbritannia i 1870-årene, men ble først populært i USA. Her ble den første konkurransen arrangert i New York 1891 (Madison Square Garden) som et individuelt løp, fra 1899 som parløp. Opprinnelig gjaldt det å sykle lengst mulig, og man kjørte kontinuerlig. Nå sykler man bare en viss periode ettermiddag og kveld hvert døgn. Seksdagersritt gir anledning til veddemål og er en stor publikumsattraksjon, og er særlig populært i Frankrike, Belgia, Tyskland, USA og Danmark.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Six-day racing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Harads riksvåpen eller merke
**Harad** (Sindarin: Sør, **Haradwaith:** Sørland eller sørfolk) er et oppdiktet sted i Ringenes herre av J.R.R. Tolkien. Harad betegner landene sør for Gondor og Mordor, nedenfor elven *Harnen*.
Harad er satt sammen av det Ytre- og Indre Harad. Dermed var det ikke et stort enhetlig rike, men et sammen satt rike av mange små land som kriget seg imellom, og noen av disse landene hadde slått seg sammen med Sauron. Et av disse rikene, og det som sannsynligvis var det farligste, var Umbar.

I tidligere tider var Harad under Númenor, men på ringkrigens tid var de en stadig trussel for Gondors sørgrenser. Som sagt, er Harad navnet på landene sør for Gondor, og er ikke et bestemt rike. I det Ytre Harad lå det farlige riket Umbar, som var bebodd av svarte númenoreaner. Disse var etterkommere av númenoreamerne, men var regnet som onde og slemme mennesker. De ble igjen i grupper i Umbar når kolonimakten til Númenór trakk seg tilbake, og dermed er de ikke lik menneskene fra Gondor og Arnor. Derfor er Umbars urbebodde urfolk ukjent, men noen grupper lever trolig enda i korsarenes by i en halvøya nord i Umbar. De var veldig i slekt med haradrim, et annet folk som var fryktet av de krigerske mûmakilene (olifanter).

Øst for Indre Harad lå et land og rike, kalt Khand. Dette riket hadde sin storhetstid de første århundrene i tredje tideverv, og de startet krig og angrep etter at den store pesten tok av livet av de fleste borgerne i Gondor. De ble kalt variager, eller "vognfolket". De var rødkledde og hadde skarlagensrøde klær, og huden var mer gyllen enn den Gondoriene hadde. De ble nesten uttryddet på slutten av de første århundrene i tredje tideverv av kong Ondoher, og vendte aldri tilbake før Sauron samlet og allierte med dem i Ringkrigen.

Enda et fryktet folkeslag var Easterlings, eller "austringene" som kom fra øst for Rhûn-havet. De hadde krumme sabler, fryktelige spyd, utmerkede økser som fikk fiendene til å få fryktelig angst. Det ble sagt at de var igjen ved fødselen av de sistefødte (menneskene) og at de ikke vandret vestover som skogsmennene gjorde og bosatte seg i Rhovánion, Myrkskog over i vest for storhavet Rhûn. Så det blir sagt at de er i nær slekt med mennene ved Langsjø i nord og med skogsfolket øst for tåkefjellene. Austringene hadde sine storthetstider på samme tid som vognfolket, men var flere ganger trusler for Myrkskog og Gondor opp gjennom tidene, helt til slutten av Ringkrigen, da Sauron allierte seg med dem. I begynnelsen av fjerde tideverv ble de sendt tilbake av Kong Elessar og bedt om å leve i fred resten av deres storthetsklare tider. 

Portal: Litteratur
*For det japanske selvmord, se stavingen Harakiri*

***Hara-Kiri*** var et fransk satirisk månedsblad som først utkom i 1960. Det ble startet av Georges Bernier, François Cavanna og Fred Aristidès. Et ukentlig motstykke, ***Hara-Kiri Hebdo***, tilkom i 1969.

Blant bidragsyterne var Melvin Van Peebles, Jean-Marc Reiser, Roland Topor, Jean Giraud (*Moebius*), Georges Wolinski, Gébé, Cabu, Delfeil de Ton, Jean-Claude Fournier, Jean-Pierre Bouyxou og Bernhard Willem Holtrop. I 1966 publiserte det *Les Aventures de Jodelle*, tegnet av Guy Peellaert og skrevet av Pierre Barbier.

Hara-Kiri-utgavene, med undertittelen *«Journal bête et méchant»* («stupid og voldsomt magasin»), tok stadig for seg det etablerte, det være deg politiske partier og institusjoner som kirken og staten. Fra 1961 til 1966 var månedsbladet forbudt av den franske regjering.

*Hara-Kiri Hebdo* blir *Charlie Hebdo*
--------------------------------------

I november 1970, etter Charles de Gaulles død i sitt hjem i Colombey-les-Deux-Églises, utkom ukeutgaven *Hara-Kiri Hebdo* med overskriften *« Bal tragique à Colombey : 1 mort »* («Tragisk ball i Colombey: 1 død»). Overskriften var inspirert av en tragedie åtte dager tidligere, en brann i brann i et diskotek der 146 omkom. Som følge ble magasinet straks og permanent forbudt for salg til mindreårige og fikk reklameforbud av innenriksminister Raymond Marcellin.

*Charlie Hebdo* ble startet rett etterpå. Charlie skulle sikte til General de Gaulle (sa Georges Wolinski); men det fantes også et annet magasin fra Éditions du Square, *Charlie Mensuel*, som var oppkalt etter skikkelsen Charlie Brown fra Charles M. Schulz' *Knøttene*.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon fra „professeur Choron"
* Samling av forsider fra *Charlie Hebdo* og begge *Hara-Kiri*-serier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Har ni hört kamrater*** er et svensk musikkalbum, utgitt av Fria Proteatern (NJA-gruppen) i 1971. Artistene bak plata hadde en uttalt politisk målsetting med albumet: «Folkets kultur har skapats i kampen för bättre villkor. Den har också skapats i kamp mot herrarnas kultur. Vi måste slå vakt om och utveckla folkets kultur!» 

Ti av sangene på plata var ifølge coverteksten skrevet sammen med arbeidere ved Volvo Göteborgsverken og arbeidere og bønder i Övertorneå kommune. Ni av dem inngikk i Fria Proteaterns oppsettinger *Strejken på Volvo* og *Pjäsen om Norrbotten*, mens en var fra *Nya Norrbottenspjäsen*. En sang var hentet fra Vietnam, og en var skrevet av medlemmer i De förenade FNL-gruppernas sanggruppe Fridom Singers. 

Albumet var av og med Rolf Adolfsson, Mia Benson, Gudrun Berg, Thomas Bolme, Stefan Böhm, Stig Engström, Anders Forsslund, Gunilla Hammarström, Helena Henschen, Gunnar Idring, Angelica Langhammer, Lennart Lidström, Inger Liljefors, Ann-Sofi Nilsson, Gunnar Ohrlander, Stefan Ringbom, Per Sandborgh, Rolf Skoglund, Marie-Louise Söderström og Röda Stjärnan.

Sporliste
---------

### Side 1

1. «Har du hört vad som hänt»
2. «Det blir hårda tider»
3. «Sång om enhetsfronten»
4. «Balladen om en by»
5. «Hårt mot hårt»
6. «Ni Volvos höga herrar»
7. «Har ni hört kamrater»
8. «Så skapar vi en front»

### Side 2

1. «Familjerna splittras»
2. «Strejk i skogen»
3. «Minns du vår kommun»
4. «Jag kommer hem igen»
5. «Steg för steg»
6. «Frihet är det bästa ting»
7. «Glanshammarvisa»
8. «Ut til fronten»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Har ni hört kamrater på Discogs

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
| معركة أنوالDesastre de Annual |
| --- |
| Konflikt: Rifkrigen |
| Slagmarken ett år etter slaget. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 22. juli-9. august 1921 |
| Sted | Annual, Marokko35°7'12"N 3°35'0"V |
| Resultat | Avgjørende rifisk seier. |

 |
| Stridende parter |
| Spanias flagg Spania |  Rifrepublikken |
| Kommandanter og ledere |
| Spanias flagg Manuel Sylvestre † Spanias flagg Felipe Navarro #  Spanias flagg Gabriel Morales † |  ʿAbd al-Karīm al-Ḫaṭṭābī |
| Styrker |
| 18.011 (13.358 spanjoler & 4.653 marokkanere)-60.000  ~5000 i Annual  24 kanoner | ~3.000-18.000 |
| Tap |
| ~13.363 døde, savnede og fanger | ~1000 døde |

**Slaget ved Annual** (arabisk: معركة أنوال DIN: *Maʿrakat Anwāl*; spansk: *Batalla de Annual*), også, i Spania, kjent som **katastrofen ved Annual** (*Desastre de Annual*), ble utkjempet i Spansk Marokko mellom Den spanske afrikaarméen og berberske opprørsstyrker fra Rif-regionen. Det spanske nederlaget førte til store politiske kriser i hjemlandet og en ny spansk kolonipolitikk mot Rif. Riferne hadde framgang i sin kamp mot spanjolene i flere år etter dette slaget, men i 1926 klarte de spanske og franske styrkene med flere soldater og bedre våpen å bekjempe berberne og ødelegge deres Rifrepublikk. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Ladislaus Postumus** (født 22. februar 1440 i Komorn, død 23. november 1457 i Praha) av huset Habsburg var hertug av Østerrike og konge av Böhmen fra 1440 og konge av Ungarn fra 1444. Han ble født etter farens død og ble derfor kalt *Ladislaus Postumus*, eller *Vladislav Postumus* (tsjekkisk *Ladislav Pohrobek*; ungarsk *Utószülött László*).

Ladislaus ble født i Komárom, som sønn av kong Albrecht II av det tysk-romerske rike og Elisabeth av Luxembourg datter av keiser Sigismund av huset Luxembourg.

Mens Østerrike og Böhmen godtok ham som sin hersker ved fødselen vraket den ungarske høyadelen barnekongen, og valgte isteden kong Władysław III av Polen til ungarsk konge som *Vladislav I*. Ladislaus' mor stjal den ungarske kronen og hindret dermed at Vladislav ble kronet i Székesfehérvár, slik tradisjonen krevde.

Etter Vladislavs trolige død i slaget ved Jalowaz i 1444 valgte den ungarske adelen Ladislaus til konge, med János Hunyadi som riksstyrer, mens Georg av Podiebrad ble tsjekkisk regent.

Kongens siste år var preget av strid med familien Hunyadi etter János' død. Ladislaus døde i Praha i 1457, 18 år gammel, trolig av leukemi.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jn20000401592, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Habsburg, Ladislaus VI. Posthumus (BLKÖ)[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ladislaus V of Hungary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Vilhelm IX, greve av Poitiers** (født 17. august 1153, død 1156), ikke til å forveksle med hertugen og trubaduren Vilhelm IX av Aquitaine (1086 – 1127), en av sine forfedre på morsiden, var greve av Poitiers og hertug av Aquitaine, den eldste sønn av Henrik Plantagenet (den senere kong Henrik II av England) og Eleanora av Aquitaine, født i Normandie på den samme dag da hans fars rival Eustace IV av Boulogne døde. 

Vilhelm var en yngre halvbror på farsiden av Marie de Champagne og Alix av Frankrike. Han var en eldre bror av Henrik den unge konge, Matilda av England, hertuginne av Sachsen, Rikard Løvehjerte, Geoffrey II, hertug av Bretagne, Leonora av Aquitaine, Joan Plantagenet og Johan av England.

Han døde to år gammel ved Wallingford Castle og ble gravlagt i klosteret Reading Abbey ved føttene av sin oldefar Henrik I av England.

Da han døde var han allerede gitt tittelen greve av Poitiers. I århundrer har hertugene av Aquitaine holdt denne som en av deres mindre titler og den hadde gått videre til Eleanora fra hennes far. Da hun ga den til sin sønn var det en gjenoppliving av tittelen og skilte den fra hertugdømmet. En del autoriteter har også hevdet at han holdt tittelen «erkebiskop av York», men det er sannsynligvis en feilskriving. Hans halvbror Geoffrey Plantagenet (død 1212), som ble født innenfor noen måneder av Vilhelm, holdt senere denne posisjonen, noe som antagelig førte til forvirringen.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Vilhelm III av Gulik** (født 5. mars 1364, død 16. februar 1402 i Arnhem, Nederland) styrte Geldern fra 1371 som hertug Vilhelm I, og fra 1393 var han hertug av Gulik.

Vilhelm er Vilhelm II av Gulik og Maria av Gelderns eldste sønn. Hans mor, Maria, var halvsøster av den siste hertugen av huset Geldern (Reinoud III). Etter at Reinoud døde, krevet hans far sin rett med hensyn til hertugdømmet Geldern, noe som førte til den Gelderske arvefølgekrigen mot Jan I av Kleve. I 1377 fikk Vilhelm herredømmet over hertugdømmet Geldern av den tyske keiseren Karl IV, men først i 1379 ble hans herredømme akseptert i hele Gelderland. Han deltok i korstogene til Østpreussen (1383, 1388/1389,1393), og overvant sammen med sin far kampen mot hertugdømmet Brabant 9 (1386–1388). I 1393 døde Vilhelm II av Gulik, og hertugdømmet Gulik tilfalt Vilhelm III.

I hundreårskrigen stred han på Englands side mot Frankrike, og i den tyske politikken deltok han takket være at en del av kroningsveien mellom Frankfurt am Main og Aachen var under hans kontroll. Slik forhindret han for eksempel at Rupert av Pfalz ble kronet i 1400.

I år 1400 ervervet han byen Cuijk for hertugdømmet Geldern, og Born, Euskirchen, Sittard, Boslar, Aldenhoven, Grave, Millen, Waldfeucht og Gangelt for hertugdømmet Gulik.

Vilhelm III giftet seg med Catharina av Bayern-Holland (1360–1400) i 1379, hun var datter av hertug Albrecht av Bayern og hertug Eduard av Gelderns enke. De fikk ingen barn, og Vilhelm IIIs bror Reinoud IV ble dermed hans etterfølger som hertug av Gulik og Geldern.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vilhelm II av Gulik** | **Hertug av Gulik**(1393–1402) | Etterfølger:**Reinoud IV av Gulik** |
| Forgjenger:**Reinoud III av Geldern** | **Hertug av Geldern**(1377–1402) | Etterfølger:**Reinoud IV av Gulik** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BPN **·** BPN
 |
**Vigilo-saken** ble avdekket i Bergen kommune september 2019. Saken handlet om at et nytt system for skole og barnehager i Bergen – som skulle bidra til å effektivisere blant annet barnehageopptak, føring av fravær og kommunikasjon med foreldre – fikk store problemer ved utrulling. Problemene bestod blant annet i at personer som ikke skulle ha tak i personsensitive opplysninger fikk dette. Blant annet lekket appen informasjon om barn med hemmelig adresse og barn som har familieforhold som gjør at foreldrene ikke skulle ha noen informasjon om barna. 

Saken førte til at byråd for barnehage Linn Kristin Engø fikk et mistillitsforslag mot seg fra partiene SV, FNB, Høyre og Frp. Byrådet truet da med å gå av på saken hvis partiene som varslet mistillit, stemte for det på bystyremøte i mars 2020.

Engø valgte den 27. januar 2020 å gå av som byråd, for å unngå at byrådet stilte kabinettsspørsmål i marsmøtet.

I 2022 ble Vigilo innført på nytt.

Referanser
----------

1. ↑  Bente-Line Svellingen (14. november 2019). «(+) Flere ting gikk galt i Vigilo-saken». *www.ba.no* **(norsk)**. Besøkt 25. november 2022.
2. ↑  Kristin Jansen (9. oktober 2019). «Foreldre med besøksforbud ble lagt til i skoleappen Vigilo». Bergens Tidende. Besøkt 25. november 2022.
3. ↑  «(+) Flertall bak mistillit mot Linn Kristin Engø. Byrådet varsler avgang.». *www.ba.no* **(norsk)**. 23. januar 2020. Besøkt 27. januar 2020.
4. ↑  «(+) Valhammer varsler at byrådet går av». *www.ba.no* **(norsk)**. 23. januar 2020. Besøkt 27. januar 2020.
5. ↑  TV 2. «Byråd i Bergen går av etter skoleapp- skandale». *TV 2*. Besøkt 27. januar 2020.
6. ↑  Anja Salzmann (23. juni 2022). «Derfor ønsker jeg ikke å bruke Vigilo». Bergens Tidende. Besøkt 25. november 2022.
**Aud Kari Steinsland** (født 27. april 1950 i Askvoll) er en norsk lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Hun var ordfører i Askvoll kommune i Sogn og Fjordane fra 2003 til 2011. Hun var første Ap-ordføreren i kommunen, og første ordfører fra et annet parti enn Senterpartiet på 32 år. Hun var fylkestingsrepresentant i perioden 1999-2003, men hadde ikke tidligere sittet i kommunestyret. 

Steinsland var fylkesleder i Sogn og Fjordane Arbeiderparti 2007-2009. Hun er leder av Askvoll Arbeiderparti fra 2014.

Steinsland har lærerskoleeksamen fra Sogndal lærerskole fra 1974 og er lærer av yrke.

Referanser
----------

1. ↑  Aud Kari Steinsland - Allkunne, levande leksikon, besøkt 12. august 2016
2. ↑  Historisk AP-ordførar i Askvoll - NRK/Sogn og Fjordane 30.9.2003, besøkt 12. august 2016
3. ↑  Steinsland ny leiar i Askvoll Ap Arkivert 19. september 2016 hos Wayback Machine. - Askvoll Arbeiderparti 17.2.2014, besøkt 12. august 2016

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Kjellaug Veivåg Høyvik** | **Askvolls ordfører**(2003–2011) | Etterfølger:**Frida Melvær** |
**Cai Wu** (kinesisk: 蔡武; pinyin: *Cài Wǔ*; født i oktober 1949 i Wudu i provinsen Gansu i Folkerepublikken Kina) er en tidligere kinesisk kommunistisk politiker. Han ble i 2008 Folkerepublikken Kinas kulturminister.

Liv og virke
------------

Under kulturrevolusjonen arbeidet han i kullgruvene. Senere studerte han internasjonal politikk ved Pekinguniversitetet, ble medlem av Kinas kommunistiske ungdomsliga og gjorde kerriere i denne ungdomsorganisasjonen. 

Senere har han arbeidet som analytiker for regjeringen, tatt doktorgrad i jus, fått en undervisningspost som professor ved Renminuniversitetet og ble i 2008 kulturminister. 

Han pensjonerte seg i 2014.

Referanser
----------

1. ↑   news.xinhuanet.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   china.org.cn[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Beijing names new culture chief to drive soft-power push». *South China Morning Post* **(engelsk)**. 29. desember 2014. Besøkt 29. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cai Wu hos China Vitae Rediger på Wikidata
* Biography of Cai Wu
**Andreas Hans Emil Christian Weihe** (født 7. juli 1867 på Selatrað, død 16. november 1946 i Tórshavn) var en færøysk kongsbonde og politiker (Sb.). Han var medlem av det færøyske Lagtinget fra 1903 til 1910.

Han var sønn av bonde, kjøpmann og lagtingsmann Lassen Weihe og hustru Elsebeth Christine Djurhuus. En yngre bror var Hans Peter Weihe, som ble kjøpmann, skipsreder og lagtingsmann. På farssiden nedstammet han (i direkte mannslinje) fra lagmann Samuel Pedersen Lamhauge, hvis sønn Peder Samuelsen Lamhauge tok navnet Weyhe (Weihe) på 1700-tallet. Lamhauge-slekten nedstammer fra Færøyenes første lutherske prest, Heini Havreki.

Weihe ble sterkt interessert i arkeologi og kulturhistorie allerede som barn. I voksen alder reiste han Færøyene rundt og samlet inn oldsaker som han donerte til samlingen som senere ble Færøyenes nasjonalmuseum. Weihe regnes derfor blant hovedmennene bak museet. På sine eldre dager utgav han også to historiske verk, *Søga og søgn* (1933) og *Tjóðminni* (1938), hvor han også samlet gamle færøyske sagn og ordspråk.

Weihe var innvalgt på Lagtinget fra Eysturoy fra 1903 til 1910. Ved splittelsen av den færøyske nasjonalbevegelsen i 1906 var han blant lagtingsmennene som dannet Færøyenes første politiske parti, Sambandsflokkurin.

Han døde av hjertestans under et opphold i Tórshavn, 79 år gammel. Han etterlot seg hustru og en adoptivsønn.

Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 358. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. ↑  Lamhauge, Jacob (18. januar 1996). «Minni úr Lamba». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 12.
3. ↑  Dahl, Árni. «Weihe, Andreas» **(færøysk)**. snar.fo. Arkivert fra originalen 10. februar 2018. Besøkt 9. februar 2018.
4. ↑  Hansen, Steffen Stummann (2002). «A Dane and the Dawning of Faroese Archaeology». *Fróðskaparrit* **(engelsk)**. 50: 11–32. ISSN 0367-1704.
5. ↑  Pól á Kletti (12. september 1998). «Stongd var ei bóndans stova». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 10.
6. 1 2 3  «Andreas Weihe, Selletræ». *Dimmalætting* (nekrolog) **(dansk)**: 2. 20. november 1946.

Portaler: Litteratur | Færøyene