recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fransiskushjelpen har i dag kontorer i bygningen til høyre på bildet, i tilknytning til St. Hallvard kirke og kloster
**Fransiskushjelpen** er en karitativ katolsk organisasjon startet i 1956 av Brita Collett Paus. Den ideelle organisasjonen er knyttet til Fransiskanerordenen i Den katolske kirke, og yter hjelp til alvorlig syke, døende mennesker og mennesker i nød. Arbeidet utføres i «Frans av Assisis ånd» og er åpne for alle uansett livssyn.

Da Fransiskushjelpen startet i 1956 var alle medarbeidere engasjert på frivillig basis. Etter mange års utvikling består Fransiskushjelpen av både ansatte og frivillige.

«Besøkstjenesten», «Fratello Oppsøkende Tjeneste» (på gata i Oslo sentrum blant rusmiddelavhengige, kvinner og menn i prostitusjon, uteliggere og sinnslidende) og «sorgtjenesten» drives i hovedsak av frivillige medarbeidere. En lønnet leder koordinerer disse tjenestene. I tillegg til Fratello Oppsøkende Tjeneste består Fransiskushjelpens gatetjeneste også av «Sykepleie på hjul», en bobil som på dagtid (hverdager) yter sykepleiefaglige tilbud til folk som lever mye av sitt liv på gata. Pleietjenesten hjelper alvorlig syke og døende og deres pårørende i deres private hjem.

Fransiskushjelpen ble tildelt Livsvernprisen av organisasjonen Menneskeverd i 1998.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Fransiskushjelpen på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Fransiskushjelpen på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Adelaide Franziska Semb Welhaven** (født Semb 28. mars 1869 i Christiania, død 1. juli 1944 i Oslo) var en norsk sangerinne og musikkpedagog.

Familie
-------

Adelaide Welhaven var datter av agent Fredrik Herfordt Semb og Josefine Maximiliane Eugenie Dahm. Hun var søsterdatter av skuespiller, sanger og komponist Thalia Dahm, og det ble sagt at hun hadde sin musikalske interesse fra moren, som pleide å sette seg ned med gitaren om aftnene og synge.

Hun ble 18. februar 1899 gift med postbetjent Ernst Georg Welhaven, en brorsønn av dikteren Johan Sebastian Welhaven. Hun ble annen gang gift med redaktør og presseattaché Mons Monsen Mjelde (1862-1924).

Liv og virke
------------

Adelaide Welhaven var elev av Mally Lammers, Ida Basilier-Magelssen og Nina Grieg, før hun gjennomførte et toårig studieopphold hos Wilma Manti i Berlin (1896) og hos den italienske professor Juliani i Paris (1897). Deretter vendte hun tilbake til fødebyen Kristiania mot slutten av 1890-årene, der hun etablerte seg som sanger og sanglærerinne, og underviste etter det hun omtalte som *italiensk metode*.

Hun fikk sin konsertdebut i fødebyen Kristiania høsten 1896, i Brødrene Hals' konsertlokale, før hun la ut på en turné med pianisten Therese Stang.

Welhaven opptrådte i Paris ved flere anledninger, blant annet i Trocaderopalasset i 1898 og i mai 1901. Hun hadde dessuten flere opptredener i Tyskland.

Etter sin første ektemanns død, reiste hun i 1909 til Dresden, hvor hun underviste og ga konserter. I 1914 vendte hun tilbake til Norge, og i 1915 etablerte hun sin egen sangskole.

I 1930-årene meldte Welhaven seg inn i Nasjonal Samling, men var aldri politisk aktiv.

Kilder
------

* *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1906. s. 541.

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten 1944.07.06*. Norge, Oslo. 1944. s. 4. )
2. ↑  Ministerialbok for Johannes prestegjeld 1882-1896 (0301M8): Konfirmerte: 1886-05-02
3. ↑  *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1906. s. 541.
4. ↑  *Morgenbladet 1899.02.17*. Norge, Oslo. 1899. s. 2.
5. ↑  Heide, Eivind (1983). *Lysakerelva*. [E. Heide]. s. 146.
6. ↑  *Illustrert biografisk leksikon over kjendte norske mænd og kvinder*. Withs forl. 1920. s. 937-938.
7. ↑  *Morgenbladet 1898.09.11*. Norge,Oslo. 1898. s. 2.
8. ↑  *Morgenbladet 1901.05.26*. Norge, Oslo. 1901. s. 2.
9. ↑  *Morgenposten 1908.11.13*. Norge, Oslo. 1908. s. 2.
10. ↑  *Aftenposten 1944.04.20*. Norge, Oslo. 1944. s. 2.
11. ↑  «Øvre Smaalenene 1944.04.24». Norge;Viken;;Indre Østfold;;;;. s. 3.
Fransk Ekvatorial-Afrikas beliggenhet.
**Fransk Ekvatorial-Afrika** (fransk: *Afrique Équatoriale Française, AEF*) var en føderasjon av franske kolonier med beliggenhet i Sentral-Afrika, fra Kongoelven og nord til Sahara-ørkenen. 

Føderasjonen, etablert i 1910, besto av fire territorier: Gabon, Mellom-Kongo (nå Republikken Kongo), Oubangui-Chari (eller Ubangi-Shari, nå Den sentralafrikanske republikk) og Tsjad, selv om sistnevnte ikke var under full kontroll før i 1920. Guvernør-generalen var stasjonert i Brazzaville, med representanter i hvert av territoriene.

I 1911 oppga Frankrike deler av området til tysk Kamerun som et resultat av Agadir-krisen. Området ble tilbakelevert etter at Tyskland tapte første verdenskrig, men Kamerun ble, som et resultat av et mandat i Folkeforbundet, ikke igjen integrert i AEF.

Gjennom andre verdenskrig støttet Fransk Ekvatorial-Afrika, under ledelse av Félix Éboué de frie franske styrkene (med unntak av Gabon, som støttet Vichy-regimet i perioden 16. juni 1940 til 12. november 1940) og ble et senter for deres aktiviteter i Afrika.

Under den fjerde franske republikk (1946–58) var føderasjonen representert i det franske parlamentet. Da territoriene i Fransk Ekvatorial-Afrika hadde folkeavstemning i september 1958 om hvorvidt de skulle kreve autonomt selvstyre, ble føderasjonen oppløst. I 1959 ble de nye republikkene samlet i Unionen av sentralafrikanske republikker, før de oppnådde fullstendig uavhengighet i august 1960.

Litteratur
----------

* Pakenham, Thomas (1991)  *The scramble for Africa, 1876-1912*, London : Weidenfeld and Nicolson, s. 738, ISBN 0-29-781130-4
* Petringa, Maria (2006) *Brazzà, A Life for Africa*, Milton Keynes : AuthorHouse, s. 276, ISBN 1-4259-1198-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Eva Arna Ottesdotter Sköld**
(født 18. juli 1928 ved Stockholm, død 27. juli 1999 i Malmö)
var en svensk regissør som ofte virket i Norge.

Hun var født i Engelbrekts församling, Stockholm, og studerte ved
Operans balettskola 1936-1939, Royal Academy of Dramatic Art 1947-1948 og The Old Vic 1948-1950.
Hun var regiassistent ved Intima teatern 1950-53, 
ved Malmö stadsteater 1954-55, 
Riksteatern 1955-57, 
atter ved Intima teatern og Kammarteatern 1957-1958, samt ved
Riksteatern 1958-1963.
Derpå returnerte hun til Malmö Stadsteater fra 1963
der hun ble sjef 1980-83.

Hennes mange oppdrag i Norge var først 1967-69 som 
gjest og rådgiver ved Trøndelag Teater der hun
debuterte med *Hedda Gabler*, som med en iskald
Rut Tellefsen i hovedrollen ble en salgssuksess. 
Anerkjennelse fikk
hun for hennes regi av Witold Gombrowicz sin *Yvonne* (1968).
Ved Nationaltheatret regisserte hun 
Peder W. Cappelens *Loke* (1972) og *Kark* (1974),
Molières *Tartuffe* (1975),
Witold Gombrowicz' *Yvonne* (1974),
Federico García Lorcas *Blodbryllup* (1977) og
Georg Büchners *Dantons død* (1978), 
August Strindbergs *Påske* (1987) og
George Taboris *Mein Kampf* (1989).
Andre oppdrag var ved Rogaland Teater, Den Nationale Scene, samt
Molières *Lærde damer* 1984 og *Det grenselause landet* 1987 ved Det norske teatret.
Hun ga også regien til *Brødrene Løvehjerte* ved Teatret Vårt i 1994.

Hun var også involvert i film.
Hun var datter av kunstneren Otte Sköld (1894–1958).

Verk
----

* *Hela mitt liv har varit konst* (1996). Skuespiller (som seg selv)
* *Första varningen* (1967). TV, regi.
* *Moderskärlek* (1967). TV, regi.
* *Gabrielle* (1954). Ass. regi og script
* *Barabbas* (1953). Script.
* *Den blodiga tiden* (1960). Narrativ.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Sveriges dödbok, oppført som 19280718-0522 Sköld-Celander, Eva Arna Ottesdotter, besøkt 2. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Eva Sköld i Store norske leksikon
3. ↑  biografi fra det Svenska Filminstitutt
4. ↑  oppdragsliste[*død lenke*] fra Nationaltheatret
5. ↑  Ola B. Johannessen, *Eva Sköld* nekrolog i Aftenposten (20.8.1999)
6. ↑  Se profil på Internet Movie Database

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eva Sköld på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Eva Sköld i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
En **billion** er tusen milliarder, eller en million millioner, tallet 1 000 000 000 000, eventuelt 1012.

Ordet er dannet av det latinske prefixet *bi*- (to) og med endelse fra *million*. Prefikset henviser til at tallet tilsvarer 1 000 0002 (en million i annen potens).

På amerikansk engelsk brukes tallet *billion* i betydningen tusen millioner, det vil si 1 000 000 000 eller 109, som på norsk er en *milliard*. Britisk engelsk hadde opprinnelig samme tallbetydning som norsk, men det er blitt mer og mer vanlig med den amerikanske betydningen.

Forskjellen i betydning fører rett som det er til misforståelser.

Se også
-------

* Den korte og den lange skalaen for store tall

Referanser
----------

1. ↑  How many is a billion? Arkivert 2. september 2011 hos Wayback Machine. i Oxford Dictionaries; besøkt 2. juni 2011.
2. ↑  Sam C. Chan: A Billion is a Billion?; besøkt 2. juni 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN
 |
**Claus Hansen Gaas** også kjent som Claus Hanssøn Gaas, Claus Gantzius, Claus Gantz og Claus Gantzio (født omkring 1625, død februar 1694) var en norsk prest. Faren Hans Clausen Gaas (1599–1616) var sogneprest i Borgund, han var ifølge Lampe tredje generasjon Gaas i Borgund. I Borgund kirke henger en minnetavle over Hans Gaas. Broren Knud var sogneprest i Kinn. Han var gift med prestedatteren Lisbeth Brandal. Gaas var sogneprest i Ulstein fra 1660.

*En Klage-Dicht*
----------------

Gaas skrev *En Klage-Dicht* (1681) på 30 vers om de mange snøskredene som på en natt tok opp mot 140 liv på Nordvestlandet. Ulykkene skjedde 6. februar 1679 etter den tids kalender, men 16. februar den gregorianske kalender som brukes nå. Hele tittelbladet på klagediktet:

En KLAGE-DICHT  

offuer det Sørgelige og Uformodelige Tilfald, som skeede i  

Bergen-Huus Lehn på Sundmør  

i Nordalens og Jørnefiorens Sogner den 6. Febr. 1679  

Der een mangfoldig Snee  

i en Hast udbrød af de høie Fielder oc i Grund nedstødte  

20 Gaarder oc  

Ynkeligen ihjelslog 130 Mennisker foruden Fæ og Qvæg.  

Alle til Advarsel oc til en Sand Poenitentzes  

Tilskyndelse  

Sammenskreuffen aff Claus Hansøn Gantzio.  

Siunges som  

Propheten Jonæ Vise: Guds Naade oc Barmhiertighed.  

Prentet i Kiøbenhavn Aar 1681.  

«Nordalens» viser til den tids Norddal prestegjeld som omfattet Norddal kommune og Sunnylven med Geiranger i Stranda kommune. «Jørnefiorens» gjelder Hjørundfjorden i dagens Ørsta kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Lampe, Johan Fredrik (1895): Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen: Biografiske Efterretninger. Kristiania: Cammermeyers Boghandel.
2. ↑  Borgund og Giske. Bind 1. Bygdebok. Trykt i Bergen, 1957.
3. ↑
4. ↑  Slik det er gjengitt av Aagaat Daae: Sneskredet 6. februar 1679. Tidskrift for Sunnmør Historiske Lag, 1915, 7de Aargang. Sunnmørspostens bok & akcidenstrykkeri, Ålesund, 1916.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Svartlønn** (*Acer nigrum*) er en nordamerikansk art i lønneslekten. Den er nært beslektet med sukkerlønn og regnes ofte som underarten *Acer saccharum* subsp. *nigrum*.

Det er et løvfellende tre som blir 200 år gammelt og 21–34 m høyt med en stammediameter på mer enn 100 cm. Bladene skiller seg fra sukkerlønn ved som regel ha tre lapper, bladrand med få eller ingen tenner og en underside som er sølvhåret. Barken er svartere med dypere furer.

Utbredelsen strekker seg fra New England, New York og sørlige Québec vestover gjennom sørlige Ontario til sentrale Michigan, nordlige Wisconsin og sørøstlige Minnesota. Videre finnes den sørover til nordøstlige Kansas og Missouri og østover i Tennessee til vestlige Nord-Carolina, Virginia, Vest-Virginia, Maryland, Pennsylvania og New Jersey. Arten vokste i Delaware, men er utdødd der. 

Den er tilpasset et tørrere og varmere klima enn sukkerlønn og finnes lenger vest på prærien, men de to artene vokser side om side i store deler av utbredelsen. I øst danner svartlønn skog sammen med amerikabøk, tulipantre, svartlind, sukkerlønn, gul hestekastanje, rødeik, kviteik og kanadahemlokk. Langs elvene på prærien vokser den sammen med svartlind, rødalm og kvitalm. Undervegetasjonen varierer fra sted til sted og omfatter blant annet *Dirca palustris*, korsved, arter i bjørnebærslekta, hyll, kryparalia, amerikatrollbær, *Smilax*, *Asimina triloba*, *Lindera benzoin* og giftsumak.

Trevirket brukes på samme måte som hos sukkerlønn. Sevjen kan brukes til å lage lønnesirup.

Litteratur
----------

* W.J. Gabriel. «Black Maple». *Silvics of North America*. Besøkt 31. mai 2019.
* «Black Maple». Illinois Wildflowers. Besøkt 31. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svartlønn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Svartlønn* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Svartlønn* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Svartlønn* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acer nigrum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acer nigrum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Maserati Shamal** (1989–95) er en svært rask todørs coupé produsert av den italienske bilprodusenten Maserati i om lag 370 eksemplarer. Den var en kraftig utgave av Maserati Biturbo og ble delvis videreført i Maserati Ghibli II.

Navnet kommer fra shamalvinden, en varm sommervind i Mesopotamia-området. Shamal ble designet av Marcello Gandini, som også er kjent som designeren bak Lamborghini Countach og Lamborghini Miura, og et av hans særegne designtrekk kan sees i profilen rundt bakre hjulbue – et designtrekk som også kan sees på Lamborghini Countach.

Midtstolpen fungerer også som veltebøyle, og er alltid lakkert i sort, et gjenkjennende trekk ved Shamal. Navnet "Shamal" står på begge sider av midtstolpen i forkrommede bokstaver. Bilen har dessuten aluminiumsfelger, en liten hekkspoiler og en sort grill med kromdekor.

Bilen har en 3,2-liters V8-motor med doble turboladere og 32 ventiler, som yter 325 hestekrefter. Den har en sekstrinns manuell girkasse fra Getrag og et elektronisk styrt understell som endrer stivheten basert på veibanen og ønsket komfort. Fabrikken antydet en toppfart på 270 km/t, og akselerasjon fra 0–100 km/t på 5,3 sekunder.

Mens Maserati Biturbo ble lagt ned omkring 1993, ble Shamal laget frem til 1995. Modellen Maserati Ghibli II fra 1993 var omtrent lik av utseende og videreførte således Shamal (tross en litt mindre V6-motor), frem til V8-eren Maserati 3200 GT kom i 1998.

* Biturbo 222 SR Biturbo 222 SR
* Ghibli Ghibli
* Shamal Shamal

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Maserati Shamal***
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Enrico Musiani, *The Maserati Shamal Register Production (1990-1996)* fra maserati-alfieri.co.uk.
2. ↑  *Shamal Arkivert 2. februar 2016 hos Wayback Machine.* fra www.maserati.com.
**Fabrizio Tescari** (født 6. april 1969 i Asiago) er en italiensk tidligere alpinist. Han var en rendyrket slalåmspesialist. Han markerte seg for første gang i internasjonal sammenheng under junior-VM 1987 i svenske Sälen, der han ble nummer 4 i slalåmrennet, som ble vunnet av landsmannen Roger Pramotton.

Tescari debuterte i verdenscupen 10. desember 1991 i et slalåmrenn i Sestriere, der han ble nr. 15. 29. november året etter vant hans karrierens eneste verdenscupseier.

Han kjørte sitt siste renn 23. januar 2001 i Schladming (Østerrike), der han ikke greide å kvalfisere seg til finaleomgangen.

Verdenscupseire
---------------

| **Dato** | **Sted** | **Disiplin** |
| --- | --- | --- |
| 29. november 1992 | Italias flagg Sestriere | Slalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fabrizio Tescari – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fabrizio Tescari – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Fabrizio Tescari – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Fabrizio Tescari – ski-db.com Rediger på Wikidata
Glass med amazake.
**Amazake** (甘酒, *søt sake*), også kalt *rei* (醴), er en tradisjonell japansk drikk av gjæret ris. Den er søt med lite eller ingen alkohol. Den lages ved hjelp av soppen *kouji* (麹, *aspergillus oryzae*). Dessuten benyttes miso, soyasaus og sake.

Den grunnleggende oppskriften på amazake har vært den samme i århundrer: Kouji blir tilsatt nedkjølet, kokt fullkornsris.[] Enzymene i soppen omdanner risens stivelse til sukker slik at blandingen blir søt.

Amazake kan benyttes som dessert, snack, naturlig søtningmiddel, babymat eller salatdressing.[] Den tradisjonelle drikken fremstilles fortynnet med vann, oppvarmet til kokepunktet og ofte dekorert med litt finrevet ingefær. Tidligere ble det ofte utskjenket av gateselgere, men nå er den mer å finne i kroer og tehus.[] Mange shintohelligsommer deler ut og selger dessuten amazake til nyttår, likesom den er en tradisjonell drikk ved dukkefesten hinamatsuri.[]

Amazake sies å være meget næringsrik og inneholder ingen tilsatte konserveringsmidler, søtstoffer eller kjøkkensalt.[] Utenfor Japan selges det derfor ofte i butikker for sunn mat.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amazake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Avenida Colón
Interiør fra den danske kirken
**Tres Arroyos** er en by i Buenos Aires-provinsen, Argentina. Den er administrasjonssenter i Tres Arroyos Partido.

Byen har et betydelig antall innbyggere av nederlandsk og dansk opphav.

Arkeolologisk område
--------------------

Om lag 5 km fra byen ligger «Arroyo Seco», et arkeologisk område, trolig det eldste i Argentina. Det er funnet over 40 skjeletter, antagelig har det vært en gravplass der. De stammer antagelig fra ca 9 000 f.Kr. I området er det funnet redskaper, jaktutstyr og fossiler av et utdødd pattedyr. Mye av dette er utstilt i byens museum, José A. Mulazzi Municipal Museum, som også har rekonstuert en boplass som viser hvordan livet var.

Referanser
----------

1. ↑  Arroyo Seco (spansk språk)

Eksterne lenker
---------------

* Dansker i Argentina Arkivert 14. august 2016 hos Wayback Machine.
* Kommunens nettsted (spansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Trento erkebispedømme** er et av Italias 42 metropolitanbispedømmer. Dets areal er siden 1964 sammenfallende med den politiske provinsen Trento. Sammen med suffraganbispedømmet Bolzano-Brixen utgjør det kirkeprovinsen Trento, som er sammenfallende med den autonome regionen Trentino-Syd-Tirol.

Trento bispedømme er spesielt kjent for Trient-konsilet, som fant sted her mellom 1545 og 1563.

Beliggenhet og utstrekning av høystiftet Trento (mørkt) i Det tysk-romerske rike (andre geistlige områder er lilla)
Trento bispedømme ble grunnlagt i Trento (tysk *Trient*) ikke senere enn på 300-tallet. Biskopen fikk i 1004 grevskapene Trient (dvs. landskapet Trentino) og Bozen (italiensk *Bolzano*) i gave fra den tysk-romerske keiseren Henrik II. Biskopen var dermed blitt fyrstbiskop med verdslig makt over sitt eget høystift, bare underlagt keiseren. Keiser Konrad II bekreftet i 1027 privilegiene ved også å gi grevskapet Vinschgau (*Val Venosta*) til fyrstbiskopen av Trento. På dette tidspunktet var dermed fyrstbiskopens verdslige territorium større enn selve bispedømmet, siden Vinschgau på det kirkelige plan lå under Chur bispedømme. I løpet av middelalderen ble Trento mer og mer avhengig av grevene av Tirol, som var bispedømmets fogder fra 1206. Fyrstbiskopen mistet etter hvert både Vinschgau, Bozen og deler av Trentino til grevene. Da bispedømmet ble sekularisert i 1803, falt også det resterende territoriet til Tirol. Fyrstetittelen gikk over på Østerrikes erkehertug.

Mens bispedømmet hørte til patriarkatet Aquileias kirkeprovins gjennom hele middelalderen, var det immediat fra 1772 til 1825, og igjen fra 1920 til 1964. I mellomtiden lå det under Salzburg erkebispedømme. 14. juni 1929 ble Trento bispedømme opphøyet til erkebispedømme. 1964 ble de nordlige, tysktalende sognene rundt Bolzano (Bozen) overført til Bolzano-Brixen bispedømme, mens de ladinsktalende sognene i Fassadalen gikk motsatt vei. Samtidig ble Trento erkebispedømme opphøyet til metropolitanbispedømme (over Bolzano-Brixen).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Archdiocese of Trento – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Bispedømmer i den italienske kirkeregionen Triveneto |
| --- |
| Adria-Rovigo **·** Belluno-Feltre **·** Bolzano-Brixen **·** Chioggia **·** Concordia-Pordenone **·** **Gorizia** **·** Padova **·** **Trento** **·** Treviso **·** Trieste **·** **Udine** **·** **VENEZIA** **·** Verona **·** Vicenza **·** Vittorio Veneto | Den hellige stols våpen |
| (erkebispedømmer i fet; patriarkat i kapitéler) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ICCU **·** CatolicDiocese
 |
***Hybosinota*** er en artsrik slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore, knudrete, brunspraglete skjoldbiller. Kroppsformen er nærmest avrundet rektangulær. Kroppen er dekket av pronotum og dekkvinger som danner et skjold, dette er hvelvet og ikke så flatt som hos mange andre skjoldbiller, med flere høye, rundede utvekster. Hodet er lite, antennene tynne og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er noe rundet, beina forholdsvis korte.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne slekten finnes blant annet på søtvierfamilien og vindelfamilien.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Aspidimorphini** Chapuis, 1875
						* slekten ***Hybosinota*** Spaeth, 1909
							+ *Hybosinota nodulosa* (Boheman, 1854)
							+ *Hybosinota turrigera* (Boheman, 1862)

Litteratur
----------

* Nettside om slekten, med bilder av artene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hybosinota* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hybosinota* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hybosinota* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Hybosinota* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Randi Haugstveit** (født 3. oktober 1923 i Bergen, død 5. februar 2014) var pinsevenn og utsendt som misjonær til India. For sin tro og lange tjeneste fikk hun Kongens fortjenstmedalje.

Unge år
-------

Randi Haugstveit vokste opp i Lonevåg på Osterøy. Hun er utdannet jordmor og sykepleier.

Misjonær
--------

Randi Haugstveit ble vigslet til misjonær 27. april 1952 i den norske pinsebevegelsen, og utsendt fra Pinsekirken Tabernaklet Bergen til Katihar, Bihar i India.

Katihar, Bihar var et kriserammet område i India og nøden var stor. Randi Haugstveit startet en provisorisk sykestue i 1953. Sykestuen hjalp hovedsakelig spedalske og ble drevet frem til 1973. Hun har ledet arbeidet med å bygge barnehjem og skoler. En av skolene har plass til 500 elever. Hun ledet også byggearbeidet av den store kirken i Katihar.

Randi Haugstveit har fra hun kom til Katihar satset på ledertrening og opplæring av nasjonale medarbeidere. Indiske medarbeidere har overtatt mye av ansvaret de norske misjonærene tidligere hadde.

Under de store flomkatastrofene i 1970- og 1980-årene ledet Randi Haugstveit et større hjelpearbeid sammen med Kirkens Nødhjelp.

For sin lange tjeneste som misjonær og sin nød og omsorg for sine medmennesker, ble Randi Haugstveit i 1997 tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Litteratur
----------

* Johansen, Oddvar; Hagen, Kjell; Nyen, Astrid Neema; Kolbjørnsrud, Paul og Filberg, Trond. 2010. *I all verden. Pinsemisjon i 100 år. PYM 100 år 1910-2010* (jubileumsskrift) De norske pinsemenigheters ytremisjon (PYM).
* Instebø, Ragnhild og Osvald. *Randi Haugstveit*. Korsets Seier oktober 2003 og oktober 2013.
* Rødland, Kjartan: *Glede i Gud : pinsekirken Tabernaklet Bergen 1920-2010.* Bergen 2010. Jubileumsbok utgitt i anledning menighetens 90-årsjubileum 17. juni 2010.
* Instebø, Osvald; Samuel, Subhash. *Randi Haugstveit*. Dagbladet Dagen 3. oktober 2013

Referanser
----------

1. ↑  Bergens Tidende 11. febr. 2014, side 47 (dødsannonser)
**Kriminalitet i Japan** er lavere enn i mange industriland.[]

Statistikk
----------

I 2002 var kriminalitet i Japan på sitt aller høyeste med 2,85 millioner rapporterte saker. 80 prosent var av disse var mindre alvorlige lovbrudd som tyveri.
Det var 22 294 meget alvorlige lovbrudd som mord, ran, brannstifting, kidnapping og voldtekt.
I 2003 begynte tallene å synke for første gang på mange år med 2,2 prosent.
I 2005 var det 2,56 millioner rapporterte saker i Japan som sto i kontrast til f.eks. Storbritannia som hadde 5,6 millioner rapporterte saker det året. Bare 3,5 prosent av Japans lovbrudd var voldelige i motsetning til Storbritannias 21 prosent.
I 2006 var tallet nede i 2,05 millioner, hele 28 prosent fra 2002.
Over denne fireårsperioden gikk ratene for bevæpnet ran ned 16 prosent og tyveri av kjøretøy gikk ned 40 prosent. 
I 2007 gikk anmeldelsene for kriminalitet under 2 millioner for første gang på 10 år. I tillegg er mordraten i Japan en av de laveste i verden med 0,83 per 100 000 mennesker hvert år.

Håndvåpen
---------

I Japan er det ulovlig for sivile å eie en pistol. Jaktvåpen og seremonielle sverd må registreres hos politiet og salg av våpen er regulert. Det er sjelden at kriminelle handlinger skjer med pistoler, men kniver er fremdeles et stort problem ettersom de ikke er vanskelige å få tak i.

Yakuza
------

Yakuza(ヤクザ) er navnet som brukes på den japanske mafia og deres medlemmer, som driver med organisert kriminalitet både i og utenfor Japan.

Kōban
-----

En kōban(交番) er en liten politistasjon ofte funnet i nabolag rundt i Japan med plass til en til ti politimenn. Opprettet i den hensikt for politiet å holde øye med nabolag nærmere, avverge og demoralisere kriminalitet og være der for mennesker på en nærmere måte enn fra en politistasjon. Deres tjenester varierer fra å hjelpe personer finne veien når de har gått seg bort til å respondere på nødanrop og motta rapporter om lovbrudd. I tillegg har de fleste nabolag i Japan en egen gruppe med frivillige som patruljerer gatene i likhet med Norge som har Natteravnene.

Kriminalitet blant eldre
------------------------

I Japan har kriminalitet blant Japans gamle (klassifisert som borgere fylte 65) økt de siste årene. Der økningen av unge kriminelle i Japan var på 2% i 2000 til 2004 var økningen på eldre kriminelle på 125%. 
I 1998 var 13 739 av kriminelle handlinger begått av borgere fylte 65 og over. I 2008 hadde dette tallet økt til 48 637 
I 2006 var 12 % av de insatte menn og kvinner over 65. Dette står i sterk kontrast til de 2,8% av eldre kriminelle i Storbritannia og USAs 1,8%. Av disse 12% var det rundt 1000 innsatte som hadde store vanskeligheter med å gå, spise selv og gjøre fengselsarbeid.

Eksterne lenker
---------------

* White Paper on Crime

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Hybophthiridae** er en gruppe av hudparasitter som lever i pelsen på pattedyr. Den tilhører gruppen av lus (kalt Anoplura) som har sugende munndeler og får næring ved å drikke blod fra verten. Denne arten lever på jordsvin.

Utseende
--------

En ganske stor (voksen lengde 3,5 – 4,5 mm) og bred lus. Forkroppen er ganske liten, bakkroppen stor, bredt oval og flat. Hodet er temmelig stort og firkantet, antennene middels lange. Beina er korte og kraftige, forbeina ganske små, mellom- og bakbeina større. De ender i en kraftig klo som griper mot en "tommel" på leggen (tibia). Langs sidene av bakkroppen er det hårbærende vorter.

Liv og utvikling
----------------

Denne lusen lever på jordsvin (*Orycteropus afer*), som danner en pattedyr-orden for seg selv.

Utbredelse
----------

Siden arten er knyttet til en vertsart som bare lever i Afrika sør for Sahara, finnes denne lusen også bare i dette området.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Insekter (Ectognatha)
	+ Vingede insekter (Pterygota)
		- Lus (Psocodea)
			* Pels- og fjærlus (Phthiraptera)
				+ underorden Sugende lus, Anoplura
					- familie Hybophthiridae Ewing, 1929
						* slekten *Hybophthirus* Enderlein, 1909
							+ *Hybophthirus notophallus* (Neumann, 1909)

Kilder
------

* Tree of life – Hybophthiridae

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hybophthiridae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hybophthiridae* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
* Tree of life – Lus (engelskspråklig)
* Tegning av *H. notophallus*
**Randi Lindtner Næss** (født 11. mai 1905 i Bergen, død 20. mai 2009) var en norsk operasanger og teaterskuespiller.

Hun fikk utdannelse som sopransangerinne under professor Zavilovsky i Berlin og Arne von Erprekom Sem i Oslo. Hun debuterte på Den Nationale Scene i Bergen, og var knyttet til dette teateret i årene 1925 til 1990. 23 år gammel, i september 1928, fikk hun en hovedrollen i Walter Kollos *De tre små piker*. Hennes gode sangstemme åpnet for en enestående karriere. Hun spilte i alt den kvinnelige hovedrollen i ni operaer og sytten operetter, og gjestespilte også ved Det norske teatret og Det Nye Teater.

Som skuespiller opptrådte hun ofte i komedier av Ludvig Holberg, og gjorde alltid lykke, men hun var også et mangfoldig talent, som fikk spille sentrale kvinneskikkelser i dramaer av William Shakespeare, Henrik Ibsen og Nordahl Grieg. Hun gjorde også en enestående innsats i Hans Wiers-Jenssens komedie om kjøpmannen Jan Herwitz, hvor handlingen er lagt til Bergen i 1830-årene.

Hennes barn, Berit Søder, Eli Lindtner og Arne Lindtner Næss, er også skuespillere. Randi Lindtners yngre bror var den kjente skuespilleren Lothar Lindtner.

Se også
-------

* Liste over Norges eldste personer

Referanser
----------

1. ↑   www.ba.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Randi Lindtner Næss i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Randi Lindtner Næss på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Randi Lindtner Næss hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Hybridflyselskap** er et begrep som oppstod sent på 2000-tallet som en betegnelse for lavprisflyselskap som tilførte elementer fra fullserviceselskapene for å tilpasse seg markedsutviklingen og tiltrekke seg flere forretningsreisende. I 2007 befordret selskapene som karakteriseres som hybrider 64% av alle passasjerene som valgte selskap tradisjonelt tilhørende lavprissegmentet.

Den harde konkurransen i lavprissegmentet ansporet mange rene lavprisselskap til å finne nye måter for å utvikle kundebasen og betalingsviljen for fortsatt å være konkurransedyktige og lønnsomme, og tok opp serviceelementer fra fullserviceselskapene.

Dette inkluderer blant annet langdistanseflyvninger, tilpassede forbindelser videre, flere forskjellige flytyper, samarbeidsavtaler mellom selskaper, rutedeling og flere serviceklasser. Man regner at selskap som innfører mer enn tre av disse elementene fra tradisjonell fullservicedrift, som hybridselskap.

En studie fra 2008 viste at av 123 selvutnevnte lavprisselskap hadde 64 utviklet seg til hybridselskaper, mens 9 kunne kalles fullserviceselskaper. Bare 41% av lavprisselskapene hadde sine lavpriskarakteristika i behold.

Ut fra denne definisjonen er de amerikanske selskapene Southwest Airlines, JetBlue, WestJet og AirTran nå å betrakte som hybridselskaper. I Europa og Asia gjelder det samme for easyJet, Germanwings, Norwegian Air Shuttle, bmi Baby, KD Avia, Centralwings, Blue Panorama Airlines og Flybaboo samt Virgin Blue og Air Asia.

Referanser
----------

1. ↑  New Breed of «Hybrid» Airlines Beginning to Outshine Low Cost Carriers Arkivert 11. april 2011 hos Wayback Machine. besøkt 1. juli 2011
2. ↑  Hybrid airlines 'edging out LCCs', besøkt 1. juli 2011
**Sutrakrtanga sutra** er en hellig tekst i jainismen, og inneholder en innledende undervisning i jainistiske ideer, begreper og etiske idealer. Teksten framstår som undervisning fra Sudharman (Sudhamma), som regnes som hoveddisippelen til jainismens «grunnlegger» Mahavira (599-527 f.Kr.)

Svetambararetningen i jainismen regner med seks grupper av hellige tekster; Sutrakrtanga sutra er den andre av de tolv tekstene i gruppen av angaer; og regnes som en av de eldste tekstene i jainenes kanon. Tekstens formål er å «styrke unge munker i deres tro på – og hengivenhet til – jainismen ved å motbevise de konkurrerende, kjetterske lærene de vil møte på, og slik hjelpe dem med å oppnå det høyeste gode, frigjøring.» Teksten inneholder også avsnitt som skildrer jainismens visjoner og beskrivelser av helvete. «Når jainlitteraturen snakker om syndere og folk som ikke følger den etikk og moral jainismen foreskriver, så gjøres det alltid klart at de i neste gjenfødelse ble født i et grufullt helvete … som ligner svært mye på de forestillinger man finner i de helvetesbeskrivelsene de fleste forbinder med kristendommen.»

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Jens W. Borglands innledning til *Jainismen*, 2011. Et ti-siders utdrag fra teksten er oversatt til norsk i denne antologien.

Eksterne lenker
---------------

* Engelsk oversettelse fra 1884
Basketbana på Suttestad med tennisbaner i bakgrunnen til venstre og Mariakirken til høyre
**Suttestad** er et boligstrøk sør for Lillehammer sentrum som også utgjør en grunnkrets i Lillehammer kommune.

Den svenske dikteren Gustav Fröding hadde flere lengre opphold på dr. Jens Torps Sanatorium på Suttestad i 1890-årene. Den katolske kirka på Lillehammer, Mariakirken, ligger i Weidemannsgate på Suttestad, rett ved Sportsplassen og Nansenskolen. Lillehammer Lawn Tennisklubb, landets nest eldste tennisklubb, flyttet i 1929 fra Søndre park til Suttestad og de nye banene der.

Flere av medlemmene i den nå oppløste rap-gruppa Ridderne av den norske hus, som senere gikk inn i rap-kollektivet Dirty Oppland, vokste opp på Suttestad. Pål Tøien (OnklP) forteller at han «hang på stasjonen» med sin første rap-gruppe Verbal SNC's, mens Johny Engdahl Silseth (Jaa9) «hang med sin gjeng på Suttestad.» I låta High Five på albumet *Lasse* (2011) minnes Jaa9 lykkelige tider på Suttestad.

Referanser
----------

1. ↑  «Diktning i Norden: Unionspoeten (PDF)» (PDF).
2. ↑  Harald Lykke i *Tennis gjennom hundre år: Lillehammer Lawn tennisklubb*, 1993, 9
3. ↑  Intervju i *Gudbrandsdølen Dagningen,* 20. juni 2014
4. ↑  Jaa9 & OnklP: High five

Eksterne lenker
---------------

* Suttestad sett fra lufta (film) på Vimeo
* Teksten til låta High Five
**Hybosispini** er en gruppe av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange skjoldbiller, gjerne matt gulbrunlige og svarte. Hodet er fremstrakt, ikke påfallende lite (ulikt mange andre skjoldbiller). Antennene er nokså korte og kraftige. Pronotum er firkantet. Dekkvingene er snale og jevnbrede, med rader av fine punkter.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Sør-Amerika (Brasil, Peru og Bolivia).

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. 

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Hybosispini** Weise, 1910
						* Slekten *Hybosispa* Weise, 1910
							+ *Hybosispa macella* (Pic, 1923)
							+ *Hybosispa melanura* Weise, 1910
							+ *Hybosispa nitida* Uhmann, 1939
							+ *Hybosispa rufiventris* Uhmann, 1940
							+ *Hybosispa strandi* Uhmann, 1933

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World - *Hybosispa*
* (en) *Hybosispini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Hybosispini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Lotus-sutraen, angivelig skrevet av prins Shōtoku.
**Sutra** (sanskrit; pali: *sutta*) er navn på en særlig type litteratur med hjemstavn i India, hvis hensikt er å uttrykke i en språklig så kortfattet form som mulig (i språklig ytterst sammentrengte regler, *sutra*, egentlig «tråd») gi forskrifter og utgjøre lærebøker om emner som i større eller mindre grad stod i sammenheng med veda og forskjellige retninger innen vedastudiet. 

Sutralitteraturen utgikk primært fra Brahmana. De spesifikt rituelle sutraer, Kalpasutra i utvidet forstand, inndeles i Shrautasutra med
anvisninger vedrørende de offentlige offerseremoniene (hvordan offerilden skulle anlegges, de større ofrene som dyre- og somaofrene samt tidsbestemte ofre til månen og til årstidene); samt Grhyasutra, som meddelte regler om de huslige offer og seremonier. 

Til Kalpasutra regnes iblant de såkalte Shulvasutra, som inneholder detaljerte anvisninger for oppmåling og anlegg av offeralteret i forening med de hertil nødvendige geometriske og astronomiske forhold. Sidestilte med Kalpasutra er Dharmasutra, som inneholder lignende
regler vedrørende den indiske sedvaneretten, og som har blitt opphav til de senere i metrisk form avfattede Dharmashastra (Manavadharmashastra). 

Sutraformen for indiske rent pedagogiske verk levde videre opp gjennom tidene og ble benyttet også for rent verdslige lærebøker. Det grammatiske studium stod opprinnelig i tett samband med vedastudiet, og i så måte er Paninis storartede grammatiske arbeide («vyakarana»), som danner sluttpunkt i den grammatiske tradisjon som opprinnelig var tilknyttet sutralitteraturen. Her har sutraformen nådd sitt høydepunkt hva gjelder korthet, uttrykt i en type betegnelser som kan sammenlignes med matematiske formler. Sutraformen ble også benyttet for poesi, filosofi og tekniske vitenskaper, til og med for en litteraturgren som behandlet *ars amandi* og heter Kama Sutra.

I den buddhistiske litteratur fortsatte man å benytte den videreutvikling fra sutraene som heter *sutta* (eller *suttanta*, «trådende»): Dette begrepet benyttes om den andre store hovedavdelningen av den buddhistiske Palikanonen (Tipitaka), Sutta pitaka, med Buddhas taler og prekener. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** NDL **·** NKC
 |
Chintila, her en statue fra Jardines del Retiro de Madrid, på et populært sted kalt *El paseo de las estatuas*.
**Chintila** (død 20. desember 639) var vestgoternes konge i Spania fra 636 til 639. Han etterfulgte Sisenand i en tid med svakhet og styrte til han døde.

Biografi
--------

Han ble valgt og bekreftet av en konvensjon av biskoper og adelsmenn i henhold til det fjerde konsil i Toledo. Valget av ham forandret ingenting, og ustabilitet herjet. Han løste aldri de mange problemene som plaget hans tid, som krønikene fra den tiden forteller oss. Dette inkluderte opprør i Septimania og Galicia. I de tre årene hans styre varte, gav han biskopene vide fullmakter og de var *de facto* monarker, om ikke *de jure*.

Han dedikerte sin tid til konsilene, det femte konsilet i Toledo i juni 636 og det sjette konsil i Toledo i juni 638. De dekket mange emner og fastsatte mange nye regulativer. Kongen måtte velges blant adelsmennene, aldri en *tonsurado* (presteskapet), bønder eller utlendinger. De dikterte staffer for opprør og bestemte at eiendom som kongen skaffet seg på rettferdig vis ikke kunne konfiskeres av hans etterfølger. Til slutt forbød de ikke-katolikker innenfor rikets grenser, noe som medførte mange påtvungne konverteringer. 

Chintila døde i 639 av naturlige årsaker og ble etterfulgt av Tulga.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chintila – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Sisenand** | **Vestgoternes konge**(636–640) | Etterfølger:**Tulga** |

| * v
* d
* r
Vestgotiske konger |
| --- |
| 
* Fritigern
* Atanarik
* Alarik I
* Ataulf
* Sigerik
* Wallia
* Teoderik I
* Torismund
* Teoderik II
* Eurik
* Alarik II
* Gesalek
* Amalarik
* Teudis
* Teudigisel
* Agila
* Atanagild
* Liuva I
* Liuvigild
* Reccared I
* Liuva II
* Witterik
* Gundemar
* Sisebut
* Reccared II
* Suintila
* Sisenand
* Chintila
* Tulga
* Chindasuinth
* Recceswinth
* Wamba
* Erwig
* Ergica
* Witiza
* Roderik

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BNE
 |
**Aguingay** eller Agingay er en legendarisk skikkelse i filippinsk mytologi, knyttet til Sorsogon. Hun var den kvinnelige ledsager til Bulusan-krigeren i byen Bulusans mest populære folklore. Hun er hovedskikkelsen i det episke eventyret *Si Bulusan nan Si Aguingay*, som antas å ha vært kjent i flere hundre år før de første spanjoler satte sine ben i landet.

Si Bulusan nan Si Aguingay-festivalen
-------------------------------------

Hvert år avholdes festivalen *Si Bulusan nan Si Aguingay* i byen Bulusan, dagen før selve byens *fiesta* som er på den 25. juli. Festivalen er en parade med legendens skikkelser i forseggjorte drakter.

Referanser
----------

1. ↑  «An Overview: The Luzon Theater Network». *National Commission for Culture and the Arts*. Arkivert fra originalen 1. november 2012. Besøkt 3. august 2012.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 1. november 2012. Besøkt 6. desember 2014. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Agingay Festival in Bulusan». *Bulusan NGC*. Arkivert fra originalen 11. juli 2012. Besøkt 3. august 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. juli 2012. Besøkt 6. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Redefining Sorsogon History, studentarbeid
**Sutthoffska palatset** er en bygning i *Python-kvartalet* på Skeppsbron 16 i Gamla stan i Stockholm. Bygningen er med sin knapt ti meter brede gatefasade skeppsholmsrekkens smaleste bygning.

Portutsmykning
Sutthoffska palatset ligger inneklemt i det smale kvartalet mellom Kråkgränd i nord og Nygränd i sør. Joachim Sutthoff var skeppsbrokjøpmann på 1750-tallet og fikk oppført denne bygningen. Han hadde da kjøpt hele tomten i *Pyton-kvartalet* som var bebygd med to eldre hus, som på 1600-tallet var eid av handelsmannen Stigler og *kamreraren* Hans Törner. På 1800-tallet gjennomgikk bygningens fasade en kraftig forandring.

Dagens (2009) bygning har en 1 ½ etasjer høy sokkeletasje, hvis fasade mot Skeppsbron er kledd i granitt, deretter følger fire etasjer og en attikaetasje, samt et kobberkledd seteritak med en midtplassert ark. Den smale fasaden mot Skeppsbron tillater bare to vindusakser. Pussfargen går i lyst rødbrun med varmhvite vindusomramninger og hushjørner.

Over inngansporten finnes utsmykningene som er typiske for bygningene på Skeppsbron; Merkurs bevingede hatt, to putti som holder et eldre handelsfartøy av type hansakogge samt vindrueklaser forteller at en av de tidligere eierne drev med skipshandel med blant annet vinimport.

Kilder
------

* Ohlmarks, Åke; Vera Siöcrona, Oscar Wieselgren (1953). *Boken om Gamla stan: en jubileumsskrift.* Stockholm: Förlagsaktiebolaget Boken. Side 513. Libris 1445167

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sutthoffska palatset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* 

* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Sutthoffska palatset

| * v
* d
* r
Skeppsbron |
| --- |
| Bygninger | 
* Stockholms slott
* 2: Stockholms telegrafstation
* 4: Ruuthska palatset
* 6: Wittmarckska huset
* 8: Skeppsbron 8
* 10: Sjöfartshuset
* 12–14: Hotel Reisen
* 16: Sutthoffska palatset
* 18: Skeppsbron 18
* 20: Brandstodsbolagets hus
* 22: Hobelinska huset
* 24: Dångerska huset
* 26: Pauliska huset
* 28: Schönska huset
* 30: Brandenburgska huset
* 32: Hebbeska huset
* 34: Nordström & Thulins hus
* 36: Thuenska huset
* 38: Tullhuset
* 40: Küselska huset
* 42A: Norra Bankohuset
* 42B: Södra Bankohuset
* 44: Skeppsbron 44
* 46: Skeppsbron 46
* 48: Räntmästarhuset

 |  |
| Tidligere bygninger | 
* 2: Saltkompaniets hus
* 8: Kadous hus
* 18: Clason-Hebbeska huset
* 20: Tottieska huset

 |
| Annet | 
* Gustav III:s staty
* Logårdstrappan
* Räntmästartrappan
* Carl Milles *Sjöguden*

 |
| Gamla stan Stockholm |
Livgardets Dragonmusikkår 2008
**Livgardets dragonmusikkår** er et svensk regiment som består av 30 musikere, større delen består av tillsvidareansette musikere, 8 er så kalte GSS-ansette soldater. Korpset ble grunnlagt i 1990 med tanke på å kunne bevare tradisjonen med den beridne «högvakten» som snart har eksistert i 100 år. 

Deres tjenstegjøringstid begynner i november og de utdannes ved Livgardets kavallerikaserne på Lidingövägen i Stockholm samt i Kungsängen.

Foruten at korpset hvert år gjennomfører drøyt 40 beridne «högvakter» så er det også aktivt med annen parade- og seremonimusikk i Stockholm med omegn samt tjenestgjør ved audienser og statsbesøk. Korpset gjennomfører også konserter.

Livgardets dragontrumpetarkår er et av de tre vernepliktige musikkorpsene i Sverige. De andre er Arméns trumkår og Arméns musikkår som er det største.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Life Guards' Dragoon Music Corps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Livgardets Dragonmusikkår på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Försvarsmusikcentrum
* LDK:s officiella hemsida
* LDK:s inofficiella hemsida Arkivert 1. desember 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |