recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Den Islamske Republikkens riksvåpen siden 1979.
The **Irans riksvåpen** ble i sin nåværende utforming offisielt antatt 9. mai 1980, ved ayatollah Ruhollah Khomeinis godkjennelse.

Riksvåpenet framstiller navnet Allah i stilisert form med persiske bokstaver og kan også leses som trosbekjennelsen "La ilaha ill Allah" (Det er ingen annen Gud enn Allah).

Emblemet består av fire halvmåner og ett sverd. De fem delene symboliserer også sjiaenes fem religionsprinsipper. Over sverdet ligger et shadda-tegn. I det arabiske alfabetet betegner det vanligvis en lang konsonant. Her er betydningen en dobbelt styrke til sverdet. Emblemets form er valgt å ligne en tulipan, til minne om alle som har falt for Iran. I iransk tradisjon heter det at en rød tulipan vil vokse på graven til en ung soldat som dør for fedrelandet. I nyere tid er tulipanen brukt som symbol for martyriet.

Utformingen av emblemet kan ha vært inspirert av sikh-symbolet khanda.

Emblemet er tatt med i Unicode med koden U+262B (☫) under navnet "persisk symbol". Det er uklart hvorfor det ble tatt med i Unicode 1.0, siden det teknisk sett er en logo og ikke et tegn. Det blir ikke brukt i persiske tekster som et eget tegn, og blir ikke betegnet som "persisk symbol" utenom i Unicode-standarden.

Historisk utvikling
-------------------

* Kyros den stores banner 6. århundre f.Kr.Kyros den stores banner 6. århundre f.Kr.
* Faravahar, symbol for kongeverdigheten benyttet av Dareios I av Persia og hans etterkommere 5. århundre f.Kr.Faravahar, symbol for kongeverdigheten benyttet av Dareios I av Persia og hans etterkommere 5. århundre f.Kr.
* Løve og sol. Irans riksvåpen 1423-1796, og nå et symbol for opposisjonenLøve og sol. Irans riksvåpen 1423-1796, og nå et symbol for opposisjonen
* Qajar-dynastiets våpen (1796-1907)Qajar-dynastiets våpen (1796-1907)
* Qajar-dynastiets våpen (1907-1925)Qajar-dynastiets våpen (1907-1925)
* Pahlavi-dynastiets våpen (1925-1979)Pahlavi-dynastiets våpen (1925-1979)

Før den Iranske revolusjonen i 1979 hadde et emblem med løve og sol vært det dominerende nasjonale symbolet siden Safavidene antok det som dynastisk symbol. Løvens sverd ble lagt til i det 19. århundre.

Referanser
----------


| * v
* d
* r
Asiatiske riksvåpen |
| --- |
| Afghanistan  **·** Armenia  **·** Aserbajdsjan  **·** Bahrain  **·** Bangladesh  **·** Bhutan  **·** Brunei  **·** De forente arabiske emirater  **·** Filippinene  **·** Georgia  **·** India  **·** Indonesia  **·** Irak  **·** Iran  **·** Israel (Palestina)  **·** Japan  **·** Jemen  **·** Jordan  **·** Kambodsja  **·** Kasakhstan  **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong  **·** Macao)  **·** Republikken Kina  **·** Kirgisistan  **·** Kuwait  **·** Kypros  **·** Laos  **·** Libanon  **·** Malaysia  **·** Maldivene  **·** Mongolia  **·** Myanmar  **·** Nepal  **·** Nord-Korea  **·** Oman  **·** Pakistan  **·** Qatar  **·** Russland  **·** Saudi-Arabia  **·** Singapore  **·** Sri Lanka  **·** Syria  **·** Sør-Korea  **·** Tadsjikistan  **·** Thailand  **·** Turkmenistan  **·** Tyrkia  **·** Usbekistan  **·** Vietnam  **·** Øst-Timor |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den.

**Jakob Semb Aasmundsen** (født 9. mars 1996) er en norsk journalist og foredragsholder. Aasmundsen ble fast ansatt som kulturjournalist i Aftenposten i mars 2022.   Aasmundsen har jobbet i Aftenposten fra januar 2020, først som ansvarlig for debattsiden for ungdom, Si ;D. 

Han startet den frivillige organisasjonen World Against Prejudice (WAP) i 2014, som jobbet med å få søkelyset på og å bryte ned fordommer.

17. mai 2015 holdt Aasmundsen, som yngste noensinne, 17. mai-talen i Tønsberg. Talen tok opp temaer som fordommer, åpenhet og toleranse. Den vakte stor oppsikt og kontrovers landet over.

Sommeren 2015 skrev han en artikkelserie om fordommer i *Tønsbergs Blad*, hvor han tok utgangspunkt i sine egne fordommer. Serien ble belønnet med «Amedias Journalistpris 2015».

For sitt engasjement og arbeid for bekjempelsen av fordommer, mottok Aasmundsen også Mangfoldprisen 2015 og Årets Homotopp 2015.

Bibliografi
-----------

* *Fri? Fanget i en seksuelt frigjort tid* (Spartacus Forlag 2020)

Referanser
----------

1. ↑  Henriksen, Torill (16. mars 2022). «Jakob Semb Aasmundsen fast ansatt som kulturjournalist i Aftenposten». *m24.no*. Medier24 AS. Besøkt 26. januar 2023.
2. ↑  «Journalist Jakob Semb Aasmundsen». Aftenposten.
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. juni 2016. Besøkt 31. mai 2016.
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. juni 2016. Besøkt 31. mai 2016.
9. ↑  Catrine Krøder. «Pinlig svakt om kynisk sex». *Dagbladet 2020.02.28*. s. 31.
**Norkart AS** er en norsk leverandør av geografiske informasjonssystemer (GIS). Selskapet har drevet salg og utvikling av slike systemer siden 1971 og er totalleverandør innenfor dette fagfeltet. Selskapet er medlem av organisasjonen Open Geospatial Consortium (OGC).

I 2008 fusjonerte Norkart med datterselskapet Geoservice og ble til Norkart Geoservice. I juli 2012 endret selskapet navn tilbake til Norkart AS. I tillegg til GIS programvare leverer Norkart AS programvare og tjenester knyttet til kommunal tjenesteproduksjon.

Norkart leverer tjenester til alle bransjer som har behov for oppdatert eiendomsinformasjon, og har utviklet eiendomsløsninger for meglere, takstmenn, advokater, finans- og energisektoren.

Norkart har hovedkontor på Skøyen og distriktskontorer i Bergen, Trondheim, Lillehammer og Kristiansand

Hovedproduktene er i dag GISLINE, KOMTEK og NORKART Datavarehus

Eksterne lenker
---------------

* Norkart hjemmeside
* e-Torg.no
* ebyggesøk.no
* Open Geospatial Consortium
* Norkart på 3 minutter (film)
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Even Tronstad Sagebakken** (født 20. mai 1977) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. 

Han var varaordfører i Mandal kommune fra 2011 til 2015. Etter kommunestyrevalget 2019 blei han valgt til ordfører i Lindesnes kommune, som etter kommunesammenslång i 2020 omfatter de tre kommunene Mandal, Marnardal og Lindesnes. Sagebakken har også erfaring fra Vest-Agder fylkesting, der han blei innvalgt i 2015 og gjenvalgt i 2019.

Sagebakken var fra 2012 rektor ved Spangereid skole og blei i 2017 rektor ved Lindesnes ungdomsskole. Han er adjunkt fra Høgskolen i Agder i 2003 og tok mastergrad i skoleledelse ved BI i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  «Satset høyt – og vant», *Lindesnes* 15. september 2011.
2. 1 2 3  «Politikeren i ham ble født på en busstur», *Fædrelandsvennen* 16. november 2019.
3. ↑  «Trolig klare for fylkestinget», *Lindesnes* 16. september 2015.
4. ↑  «– Vi skal løfte hele Agder», *Agder* 23. oktober 2019.
5. ↑  «Sagebakken ny Spangereid-rektor», *Lindesnes* 21. mars 2012; besøkt 16. april 2013.
**John Einar Sandvand** (født 17. mars 1963) er en norsk journalist og forfatter, som jobber som kommunikasjonsdirektør i Schibsteds datterselskap i Polen.

Han var i mange år journalist og redaksjonell leder i Aftenposten. Fra 1997 til 2000 var han avisens Asia-korrespondent med kontor i Hongkong. Siden 2006 har han utelukkende jobbet med digitale medier, blant annet som digital strateg i Aftenposten. Fra 2010 ble han redaktør i Media Norge Digital (senere Schibsted Norge Digital). Sandvand skriver den digitale mediebloggen *BetaTales.com*. 

Sandvands bestefar var misjonær i Kina, som danner grunnlaget for reiseskildringen han har skrevet fra Asia – og spesielt i Kina.

John Einar Sandvand ga våren 2014 ut eboken "Smertens smil - en reise i Kambodsja".

Bibliografi
-----------

* *Smertens smil - en reise i Kambodsja (2014), eget forlag*
* *Å flytte fjell – En personlig reise i Asia (2005), Aschehoug forlag*
* *Religion til salgs. Søkelys på Scientologikirken (1993), Aventura forlsag*

Referanser
----------

1. ↑  *Hva skjer på himmelen?*, Akershus Amtstidende, 3. desember 2016

Eksterne lenker
---------------

* Sandvand.net - John Einar Sandvands personlige nettside
* Kampanje: Han blir digital-redaktør i Media Norge Arkivert 6. juni 2010 hos Wayback Machine.
* BetaTales.com
***Fredriksstad Tilskuer*** var en norsk avis som ble utgitt i Fredrikstad.

*Fredriksstads Tilskuer* ble startet i 1867. Den første redaktøren var Jørgen Flood Sandberg. Fra 1879 til 1902 var landeier Harald Stabell redaktør og førte avisen i konservativ retning. Men *Fredriksstads Tilskuer* var også innovativ; fra 1898 til 1902 var det den første dagsavisen i Østfold. *Fredriksstad Blad* ble den viktigste konkurrenten. Redaktør fra 1902 til 1907 var Sølfest Ørn, og Sven Elvestad hadde en kort karriere som journalist, men fikk sparken. En annen forfatter som startet sin karriere her var Olaf Gjerløw.

I 1902 ble avisen tatt opp i *Fredrikstad-Posten*, og i 1908 skiftet avisen navn til *Fredriksstad Tilskuer*. Den ble utgitt fra mars 1912 til 30. desember 1916 som *Fredrikstad og Omegn Tidende*, men ble så nedlagt. Den ble tatt opp i *Fredriksstads Blad*.

Referanser
----------

1. 1 2  Jacobsen, Frank Kiel (2010). «*Fredriksstad Tilskuer*». I Flo, Idar. *Norske aviser fra A til Å*. Bind fire av *Norsk presses historie 1660–2010* **(norsk)**. Oslo: Universitetsforlaget. s. 128. ISBN 978-82-15-01604-7.
2. ↑  Bonde, Arne. «Olaf Gjerløw». I Helle, Knut. *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Oslo: Kunnskapsforlaget.
Måleblende
**Måleblende**, eller måleskive, er en skive med ett hull i, montert på innsiden av ett rør. Skivens oppgave er å måle gjennomstrømning ved hjelp av Bernoulli-prinsippet. Måleblenden er som oftest koblet opp mot en d/p-celle for presise målinger. Målingen baserer seg på forskjellen mellom dynamisk trykk og statisk trykk før og etter måleskiven.  Som alternativ til måleblenden, har vi Venturidysen som gjør samme målinger, etter samme prinsipp, men lager mindre trykkendringer. 

**Strømningshastighet** over måleblende, dyse, orififice eller venturi 

For å finne strømningshastighet Q i m³/s gjennom dyse/venturi så kan man bruke følgende formel hvis man har trykkfallet over dyse/ ventur og største og minste areal samt en gjennomstrømningskoeffisient ( en faktor som oppgis for dyse/ venturi på f.eks. 0.85) 

Q =  (C\_d α\_2) / √(1-(α\_2 - α\_1)^2 ) x √((2∙Δp) / ρ + 2gΔh) 

hvor leddet (C\_d α\_2) / √(1-(α\_2 - α\_1)^2 ) justerer for areal og gjennomstrømningskoeffisient mens leddet √((2∙Δp) / ρ + 2gΔh) er utledet fra Bernoulli-prinisppet. 

Q = m³/s 

C\_d = gjennomstrømningskoeffisient for dyse (discharge Coeffisient) 

α\_2 = (alfa 2) arealet av det minste hullet. Det vil si arelet av det minste hullet i dysen/venturi. I m^2 (kvadratmeter). 

m^2 = m er her en bokstav. Sett inn kvadratet av arealet av det minste hullet over arealet av det største hullet. 

Δp = differansetrykket over dyse/ venturi, i Pascal (N/m^2) 

g = tyngde akselerasjon 9,81m/s^2 

Δh = høyde forskjell i meter. Ved en horisontal venturi, så er det null høydeforskjell og dette (+ 2gΔh) leddet kan utelates.

Referanser
----------

1. ↑  Ignatowitz, Eckhard (2008). *Prosess-kjemi*. Gyldendal. s. 184,185.
Hovedinngangen til Kungliga Musikhögskolan
**Kungliga Musikhögskolan i Stockholm** (etablert 1771), er et av verdens eldste musikkakademi, grunnlagt av Gustav III.

De initielle mål var fremme av «hvad till Musicaliske Vetenskapen hörer, så väl Composition som Execution ... at nya musicaliska Arbeten och Poëmer blifva författade och granskade ... af svensk infödd Ungdom ... utsöka tjenlige ämnen, hvilka på hennes (akademiens) egen bekostnad komma att undervisas i Composition, Sång och uppå Musicaliska Instrumenter, var och en efter sin böjelse.»

Frem til 1941 hadde skolen navnet **Kungliga Musikaliska Akademiens konservatorium**, eller bare «Ackis», og var inntil 1971 den eneste, statlige utdanning innen musikk, et ansvar som i 1971 ble overført til Musikhögskolan i Stockholm. Fra 1975 har skolen gitt ut tidsskriftet «ARTES», i samarbeid med bl.a. Svenska Akademien.

Fra å ha nærmere tyve spesialiserte institutt på 90-tallet, har skolen i dag av seks institutt: Klassisk, folkemusikk, jazz og afroamerikansk tradisjon, musikk- og medieteknikk, komposisjon og direksjon, samt musikk, pedagogikk og samfunn. Skolen har om lag 700 studenter og 200 tilknyttede lærere. Tidligere har Gunnar Bucht (1987–93), Gunilla von Bahr (2000–06) og Johannes Johansson (2006–2012) vært rektor.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal College of Music in Stockholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* kmh.se
* musakad.se

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |



1. 1 2 3   *Public register of government agencies in Sweden*, Wikidata Q18649284,
2. ↑  ; besøksdato: 21. oktober 2022.
3. ↑   eua.eu, besøkt 16. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
**Henrik Fisker** (født 10. august 1963) er en dansk gründer og bildesigner.

Han er grunnlegger av Fisker Automotive og også formann. Han har bodd og arbeidet i Tyskland, London og det sørlige California. Fisker studerte ved Californias Art Center College of Design, hvor han ble ferdig i 1989.

Han har siden arbeidet som bildesigner for BMW 1989–2001 og Ford/Aston Martin 2001–05. hvoretter han startet drev sitt eget bilfirma Fisker Coachbuild 2005–07 og Fisker Automotive 2007–13 som laget kostbare elektriske biler. Etter konkursen i 2013 har han blant annet startet HF design og bilfirmaet VLF Automotive.

Den 3. oktober 2016 startet han Fisker Inc. med kona Geeta Gupta-Fisker (født 1974) som administrerende direktør og styreleder for Fisker Norway. De lanserte den elektriske familiebilen Fisker Ocean i 2023. Hovedsetet ligger i California. Fisker uttalte under Ocean's lansering på Oslo Motor Show i 2022 at han dessverre ikke trodde noen ville kjøpe bilene deres om fem år.

Kreasjoner
----------

Blant hans best kjente kreasjoner er Aston Martin DB9, Aston Martin V8 Vantage, Fisker Karma og BMW Z8, Viking Motorcycle, Fisker Galpin Rocket, Destino V8 og Force 1 V10.

Referanser
----------

1. ↑   www.forbes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Geeta Gupta-Fisker hos proff.no sist lest den 17. november 2023.
3. ↑  Tror ingen kjøper bilene deres om fem år i elbil24.no den 13. november 2022.
4. ↑  2016 Force 1 - Henrik Fisker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Smålenene bru** eller **Smaalenene bru** er en 4-felts motorveibro på europavei 18 over Glomma mellom Spydeberg og Askim i Indre Østfold kommune. Brua er en skråkabelbro og er et landemerke i regionen. Den ble åpnet 23. november 2010.. 
Anleggsfasen startet våren 2008 og den tyske entreprenøren Bilfinger Berger var hovedentreprenør for byggingen. Smålenene bru har en total lengde på 315 meter, og spissen på tårnet rager 88 meter over vannspeilet i Glomma. Brua er bygget som en skråkabelbro, der 14 kraftige kabler bærer brua. I kablene er det fra 43 til 83 vaiere, spennarmeringstau, og hvert enkelt vaier er beregnet til å tåle en belastning på 14,5 tonn. Kablene tar fra 620 tonn opptil 1200 tonn på den lengste. Fartsgrensen over brua er satt til 100 km/t.

Utforming
---------

Brua er utformet av arkitekten Yngve Aartun i firmaet PLAN Arkitekter. Lysdesignet er utført av lysdesigner Erik Selmer.

Byggverket
----------

Smaalenene bru under bygging våren 2009
Brua er konstruert av rådgivende ingeniører Johs Holt as.

Bilfinger Berger ble valgt som entreprenør. Og etter en intensiv byggeperiode fra 2008 til høsten 2010 sto brua klar for åpning 23. november 2010

Ny E18
------

Den gamle E18 brua, Fossum bro som nå er en del av fylkesvei 128
Brua er en del av E18 fra Krosby til Knapstad som er firefelts motorvei med veibredde på 20 meter. Kostnadene er beregnet til 1,3 milliarder kroner. Strekningen ble påbegynt høsten 2007 og ble offisielt åpnet 23. november 2010. Den nye E18 ligger på sørsiden av den gamle E18 fram til Knapstad. Vest for Krosby går veien i den 1050 meter lange Askimporten tunnel. Tunnelen går gjennom Romsåsen før den har sin åpning mot den nye Smålenene bru i vest.

E18 fra Krosby til Knapstad er en mindre del av utbyggingsprosjektet riksgrensen (Ørje)–Vinterbro (totalt 70 km). Gjennom indre Østfold er veien ferdigbygget med motorvei til Momarken og motortrafikkvei mot riksgrensen øst for Ørje. Strekningen Vinterbro–Retvedt har antatt byggestart i 2023.

Se også
-------

* Askimporten

Priser
------

* Norsk Lyspris (2011)

Referanser
----------

1. ↑  Vegkart (2018)
2. 1 2  «Smålenene bru åpnet». tungt.no. 23. november 2010. [*død lenke*]
3. ↑  «Smaalene bru». PLAN Arkitekter. Arkivert fra originalen 5. mars 2017. Besøkt 5. mars 2017.
4. ↑  «Møt arkitekt og lysdesigner Erik Selmer». Norske arkitekters landsforbund. Arkivert fra originalen 5. mars 2017. Besøkt 5. mars 2017.
5. ↑  «Johs Holt as».
6. ↑  «E18 Ørje–Vinterbro». *Statens vegvesen*. Besøkt 26. juli 2020.
7. ↑  Samferdselsdepartementet (10. desember 2017). «E18 gjennom Østfold ferdig utbygd». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 26. juli 2020.
8. ↑  «Retvet-Vinterbro». *Statens vegvesen*. Besøkt 26. juli 2020.
9. ↑  «Lyspris til Smålenene bru». Statens vegvesen. Arkivert fra originalen 5. mars 2017. Besøkt 5. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Vegvesen.no – Smålenene bru bygget på 3 minutter[*død lenke*]
* Vegvesen.no – Om delprosjektet Krosby-Knapstad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
**Jan Petter Solberg** kjent som **JP Solberg** (født 1983) er en norsk snøbrettkjører og gründer. Han vokste opp i Laksevåg i Bergen. I 2006 var han regnet som en av verdens beste snowboardere, og spesielt kjent for sin fine stil. Han har vært med i kjente filmer som *Afterbang*, "More", *Futureproof*, *Stand And Deliver* og *Chulksmack*.[]

Han kom på 5.-plass i US Open i 2003.

I 2009 startet han Yes Snowboards sammen med DCP (David Carrier-Porcheron), Romain De Marchi og Tadashi Fuse, han er selskapets styreformann (2020). Han har sammen med flere andre i Bergens restaurantmiljø startet konseptet EKTE.MAT.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «JP Solberg Influences By YES Snowboards». *SNOWBOARDER Magazine* **(engelsk)**. 17. oktober 2014. Besøkt 28. april 2020.
3. ↑
4. ↑  Snowboards, Yes. «Yes Snowboards Global Team». *Yes Snowboards* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 15. januar 2020. Besøkt 28. april 2020.
5. ↑  «EkteMat». *www.facebook.com*. Besøkt 28. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* Jan Petter Solberg på Facebook Rediger på Wikidata

* Jan Petter Solberg på Instagram Rediger på Wikidata
**Nikolaus Graf von Üxküll-Gyllenband** (født 14. februar 1877 i Güns i den ungardske det av Østerrike-Ungarn, død 14. september 1944 i Berlin) var en tysk oberst som var sentral i motstandskampen mot Hitler og sentral i 20. juli-attentatet. Han ble dømt til døden for sin rolle i attentatet.

Hans eldre søster Caroline var mor til Claus Schenk Graf von Stauffenberg.

Liv og virke
------------

Han stilte seg positiv til den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen i starten og arbeidet fra 1936 i Reichskommissariat for prisfastsettelse. Han ble medlem av NSDAP i 1933. Etter utbruddet av andre verdenskrig i 1939 hadde han rekruttert sin nevø i motstandsarbeidet mot nasjonalsosialistene. Senere ble han kontaktperson for Stauffenbergs motstandsgruppe overfor protektoratet Böhmen og Mähren.

Etter at 20. juli-attentatet slo feil ble han arrestert tre dager etter. Üxküll oppgav uhyrlighetene i de nazistiske konsentrasjonsleirer som grunnen til hans deltakelse i kuppforberedelsene. Den 14. september 1944 ble han dømt til døden etter en hastig rettssak i Volksgerichtshof, under ledelse av Roland Freisler. Samtidig ble også offiseren Heinrich Graf zu Dohna-Schlobitten, den tidligere *Zentrum*-politiker Michael Graf von Matuschka og den katolske prest Hermann Josef Wehrle anklaget og dødsdømt.

Nikolaus von Üxküll-Gyllenband ble hengt i Plötzenseefengselet i Berlin samme dag.

Litteratur
----------

* Peter Hoffmann: *Claus Schenk Graf von Stauffenberg und seine Brüder.* DVA, Stuttgart 1992, ISBN 3-421-06533-0.

Referanser
----------

1. ↑  Biografi Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. for Michael Graf von Matuschka

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på minnested for den tyske motstandbevegelsen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**29 Commando Royal Artillery** er et regiment i British Army, dannet i 1947 som en del av Royal Artillery. Regimentets rolle er å gi ildstøtte til 3 Commando Brigade, som er kampforbandet i Royal Marines.

Regimentet er bestykket med L118 skyts og har som spesialkompetanse artillerioppgaver i amfibiske og arktiske miljøer samt fjell-, jungel og ørkenkrigføring. Det har også artillerijegere som er trent på innsettelse ved bruk av helikopter, båt, fallskjerm, ski og kjøretøy. Det har en størrelse på ca. 500 mannskaper og består av fem batterier:

* 7 (Sphinx) Battery
* 8 (Alma) Commando Battery
* 23 (Gibraltar 1779–1783) Commando Battery
* 79 (Kirkee) Commando Battery
* 148 (Meiktila) Battery

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. februar 2021. Besøkt 6. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) 29th Commando Regiment, Royal Artillery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Karlslunds Idrottsförening Örebro Damfotbollsförening** er en svensk kvinnefotballklubb fra Örebro. Klubben har hatt til sammen åtte sesonger i den øverste ligaen i svensk kvinnefotball, men det var først i 2003 at de debuterte i Damallsvenskan.

Historie
--------

I 1971 kom noen turnjenter fra klubben til herrelaget for å sette igang et eget kvinnelag. Etter ni år ble etter hvert laget tatt inn i varmen til Karlslund Idrottsförening. KIF var i lang tid ikke blant de beste lagene, men de spilte én sesong på øverste nivå da serien var inndelt etter regioner fram til 1988. Karlslund forble i divisjonene under Damallsvenskan fram til 2003, da de debuterte. 

Laget debuterte midt på tabellen med en 8.-plass, og har holdt seg der i en stund. I 2004 endte de på en sjuendeplass. I 2005 ble laget et autonomt medlem av Karlslund IF, og byttet navn til KIF Örebro. Dette markerte at KIF Örebro satset, og de skaffet seg Pia Sundhage som trener og Kristine Lilly som en av stjernene (riktignok bare for en halv sesong). Resultatet ble beskjedent, og laget endte fortsatt på sjuendeplass. Året etter endte KIF Örebro på sjetteplass på målforskjell foran Hammarby IF DFF. 2007- og 2008-sesongen var laget imidlertid tilbake på sjuendeplass. Den store overraskelsen kom i 2009-sesongen, da KIF Örebro kom på femteplass, lagets beste plassering. I 2010 gjentok man femteplassen, men tok ni poeng færre enn året før; laget viste imidlertid store takter i cupen, hvor man først slo ut de suverene seriemestrene LdB FC på bortebane, deretter slo ut fjorårets doublevinnere Linköping og til sist vant finalen over Djurgården med 4–1, lagets første nasjonale tittel og den største finaleseieren siden 2002.

Trenere
-------

* Pia Sundhage (2005–2006)
* Richard Holmlund (2007–2009, 2010

Referanser
----------

1. ↑  Karlslunds hjemmeside Arkivert 11. august 2010 hos Wayback Machine. (under Damfotboll)
2. ↑  Klubbens hjemmeside Arkivert 11. august 2010 hos Wayback Machine. opererer med 1980 som stiftelsesdato
3. ↑  sr.se[*død lenke*] - Noen steder står Hammarbys innslupne mål feilaktig som 33. Det riktige er 43.
4. ↑  Richard Holmlund lämnar KIF Örebro – igen Arkivert 21. november 2010 hos Wayback Machine. damfotboll, 17. november 2010

| * v
* d
* r

* Fotball
* Damallsvenskan
* 2021

 |
| --- |
| Lag | 
* AIK
* Djurgården
* Eskilstuna United
* Hammarby
* Häcken
* KIF Örebro
* Kristianstad
* Linköping
* Piteå
* FC Rosengård
* Vittsjö
* Växjö

 |
| Sesonger | 
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* 2020
* 2021

 |
Dronefoto av Moss havn i Værlebukta. Lossing av containerskipet Sven D.
**Moss Havn KF** er en storbåthavn som tar imot lasteskip og er et kommunalt foretak i Moss kommune. Havnen ligger i Værlebukta og har 670 meter kailengde og opp til 11 meter dybde. 

Havnen har også bastøferjetrafikk, ferjesambandet mellom Moss og Horten drives av Bastø Fosen.

Gjestehavnen ligger i sentrumsområdet ved Østre kanalgate, skal man fylle drivstoff må man til Fuglevik eller Kambo.

Historie
--------

På 1800-tallet lå havneanleggene i Mossesundet. I 1807 kom det første bryggeanlegget i Værlebukta. Kanalen gjennom Værlesanden som ga forbindelse mellom Mossesundet og Værlebukta og gjorde Mossesundet isfritt tidligere på våren, ble gravd ut i 1850-årene. Den første båten gikk gjennom kanalen 6. november 1855.

I 1919 vedtok bystyret at videre utbygging av hovedhavnen skulle skje ved Værla som med det ble det nye kallenavnet på Værlebukta og hvor Moss Havn har sitt tilholdsted i dag.

Moss havns historiske utenlandsferjer
-------------------------------------

* MS «Stena Nordica» (1979)
* MS «Stena Nordica» (1973)
* MS «Stena Nordica» (1969)
* MS «Sagafjord»
* MS «Skagen»

Oversikt over Bastøferjene
--------------------------

* Bastøfergene
* Bastø Fosens ferjer Arkivert 19. juli 2016 hos Wayback Machine.

Gjestehavnen i sentrum
----------------------

*

Referanser
----------

1. ↑  Moss Gjestehavn Oslofjorden.com

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Harbour of Moss, Norway – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Moss havn
* Havnealliansen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MarineTraffic
 |
**Rune Winum** (født 1971) er en norsk lokalpolitiker (H) som er ordfører i Nittedal. Han ble valgt som ordfører etter valget i 2023, gjennom et samarbeid mellom Høyre, Fremskrittspartiet, Venstre og KrF.

Før han ble ordfører jobbet Winum som avdelingssjef for frivillighet, friluftsliv, idrett og integrering i Viken fylkeskommune. Han har også vært assisterende fylkesdirektør i Akershus fylkeskommune og kultursjef i Nittedal kommune. Han gikk på Bjertnes videregående skole og tok senere en bachelorgrad ved Høgskolen i Finnmark. I ungdomstiden var han aktiv i Unge Høyre.

Winum oppvokst og bosatt i Hakadal.


1. ↑  Hansen, Truls-Jarle (7. oktober 2023). «(+) Firkløveret forsvarer tidsbruken: – Vi tok oss den tiden vi trengte». *Varingen* **(norsk)**. Besøkt 21. november 2023.
2. ↑  «Rune Winum (Høyre) mener | Valgomat VG – 2023». *VG Nett*. Besøkt 21. november 2023.
3. 1 2  Høidalen, Sigbjørn (11. oktober 2022). «(+) Rune Winum (51) er Høyres ordførerkandidat: – Nittedal trenger ny vitalitet og positivitet». *Varingen* **(norsk)**. Besøkt 21. november 2023.
Et **PRO-drop-språk** (eller **null-anaforspråk**) er et språk som har visse typer pronomen som ikke trenger å uttrykkes. Eksempler er finsk *(minä) tulen kohta* («(jeg) kommer snart"») og spansk *(yo) leo* («(jeg) leser»). I disse språka er ikke subjektet nødvendig, fordi bøyningsendelsen til verbet forteller hvilken person som er subjektet. PRO-drop-språk kan omgå pronomener som fungerer enten som subjekt eller som objekt. Alle språk som ikke trenger å uttrykke pronomenet når det fungerer som subjekt, kalles null-subjektsspråk.

Svensk, norsk og dansk har ikke personlige bøyninger av verb, og bruker offisielt ikke pro-drop. Likevel i uformelt talespråk blir første person entall noen ganger droppet, f.eks "Kommer snart".

Begrepet oppsto i styrings- og bindingsteorien på 1980-tallet.

Litteratur
----------

* Bresnan, Joan (ed.), 1982, The Mental Representation of Grammatical Relations, MIT Press, Cambridge, Massachusetts.
* Chomsky, Noam, 1981, Lectures on Government and Binding: The Pisa Lectures. Holland: Foris Publications. Reprint. 7th Edition. Berlin and New York: Mouton de Gruyter, 1993.
* Graffi, G. (2001) 200 Years of Syntax. A critical survey, John Benjamins, Amsterdam, The Netherlands.
* Moro, A. 1997 The raising of predicates. Predicative noun phrases and the theory of clause structure, Cambridge Studies in Linguistics, Cambridge University Press, Cambridge, England.
* Rizzi, L. (1982) Issues in Italian Syntax, Foris, Dordrecht.
***Sogn og Fjordane*** var en avis som ble utgitt i Leikanger i Sogn og Fjordane. Avisa ble etablert i 1932 under navnet *Sogn* av Ivar Tveit. Tveit var utdannet lærer og hadde kommet tilbake til Hermansverk fra Gjøvik der han hadde vært redaktør i avisa Velgeren på 1920-tallet. Avisa ble etablert som en typisk venstreavis.

Mellom 1933 og mai 1934 kom avisa ikke ut. I 1936 endret avisa navn til *Sogn og Fjordane*, ettersom avisa hadde fått en bedre spredning. Den kom imidlertid under hele andre verdenskrig. redaktør Tveit måtte imidlertid rømme til Sverige, men kom tilbake og fortsatte noen år til.

I 1947 kjøpte avisa rettighetene til Sogns Tidend og lot denne gå opp i *Sogn og Fjordane*.

På 1970-tallet var avisa den største lokalavisa på nynorsk med sitt opplag på over 7500.

I 1992 ble avisa slått sammen med Sogningen/Sogns Avis og de to avisene etablerte den nye avisa Sogn Avis.

Ansvarlig redaktør
------------------

* Sigrid Svartefoss 1987-1992
* Einar Svartefoss 1947-1987
* Ivar Tveit 1932-1944 og 1945-1947
General Post Office i 2002
**General Post Office** (forkortet til *GPO*, irsk: *Ard-Oifig an Phoist*) er hovedpostkontoret i hovedstaden Dublin, hovedkvarteret for An Post, Irlands postvesen. Det første hovedkvarteret var en mindre bygning på annet sted i byen, men den 6. januar 1818 flyttet postvesenet inn i det nye postkontoret på Sackville Street, som senere er omdøpt til O'Connell Street, nå byens fremste vei for gjennomkjørsel.

Bygningen ble tegnet av Francis Johnson, og grunnstenen ble lagt ned av Charles Whitworth, 1. jarl Whitworth den 12. august 1814. Konstruksjonen tok bare tre år, og kostet 50 000 pund. Det er en av Irlands mest kjente bygninger, ikke minst ettersom den fungerte som hovedkvarter for lederne av påskeopprøret i 1916 mot britisk styre i Irland. Det var den siste store georgianske offentlige bygningen som ble reist i den irske hovedstaden. Det er et museum i bygning med interaktiv framstilling av opprøret.

Gardaí Síochána, GPO, Tostal 1954
Fasaden er nesten 70 meter lang, og har en bred portiko med seks joniske søyler. Frisen er rikt dekorert, og i tympanon er det kongelige våpen avbildet. Akroteriene har tre statier av John Smyth: Til høyre Merkur (som brukes som symbol for postvesenet i flere land), til venstre personifikasjonen av troskap og i midten Hibernia. Portikoen er i portlandskalkstein, mens resten av bygningen er i granitt. Det er tre etasjer, og en kuppel med klokketårn over midten av bygningen.

Nelsons søyler sto tidligere foran bygningen, men den ble sprengt av IRA i 1966. Nå finner man i stedet Spire of Dublin foran GPO, som er et stort, stiftlignende monument i rustfritt stål, 120 meter høyt.

Påskeopprøret
-------------

Plakett på stedet hvor påskeproklamasjonen ble lest opp
Under påskeopprøret i 1916 var GPO hovedkvarter for opprørsledelsen, og påskeproklamasjonen ble lest opp utenfor bygningen. Under det britiske angrepet ble bygningen sterkt skadet av artilleriild, og store reparasjoner måtte utføres etter opprettelsen av Den irske fristaten i 1922. Merker på søylene skal være laget av kuler under opprøret. 

Til minne om opprøret er det reist en statue av den mytiske helten Cúchulainn utenfor. I 2005 ble det annonsert planer om å flytte hovedpostkontoret til en ny bygningen, og gjøre om GPO til et minnesmerke og museum for opprøret.

Referanser
----------

1. ↑  «General Post Office», *Visit Dublin*
2. ↑  Weibel, Barbara (13. omtober 2014): «O’Connell Street, the Main Thoroughfare in Dublin, Ireland», *Hole in the Donut Cultural Travel*
3. ↑  «General Post Office, Dublin», *Designing Buildings*
4. ↑  «GPO Museum», *An Post*
5. ↑   «Spire of Dublin», *Ian Ritchie Architects*

Eksterne lenker
---------------

(en) General Post Office (Dublin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* An Post History and Heritage, GPO Museum
* The 1916 Rising Arkivert 30. juli 2020 hos Wayback Machine. ved Norman Teeling]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Vjeranika Valjerjewna Tsapkala** (belarusisk: Вераніка Валер’еўна Цапкала, russisk: Вероника Валерьевна Цепкало, *Veronika Valerjevna Tsepkalo* ) (født 7. september 1972) er en partiløs belarusisk borgerrettsforkjemper.

Tsapkala ble født 7. september 1976 i Mahiljow. Hun gikk ut fra fakultet for internasjonale forbindelser ved Belarus' statlige universitet i 1998. Hun studerte videre ved den statlige handelshøyskole fra 2004 til 2006. Tsapkala er gift med Valjeryj Tsapkala, IT-rådgiver og kandidat ved presidentvalget i 2020. Paret har to barn. Under valgkampen støttet hun sin mann som imidlertid ble arrestert samme år. Sammen med Svjatlana Tsikhanowskaja støttet hun deretter Maryja Kaljesnikavas kandidatur ved presidentvalget. Sammen ble de tre kvinnene symbolet på en samling av opposisjonen i landet. Inntil Tsapkala måtte flykte fra landet, arbeidet hun for Microsoft i Belarus.

Tsapkala er leder for Belarus' kvinneforbund som støtter kvinnelige, politiske fanger og deres barn. Hun ble sammen med Tsikhanowskaja og Kaljesnikava tildelt Karlsprisen for 2022.

Referanser
----------

1. ↑   LinkedIn, LinkedIn personlig profil-ID veronica-tsepkalo-961b1a82, besøkt 23. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Der Tagesspiegel, «Belarussische Oppositionelle: Swetlana Tichanowskaja erhält den Karlspreis 2022», utgitt 17. desember 2021, besøkt 26. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  «Karlspreis > Aktuelles > Karlspreis 2022». *www.karlspreis.de*. Besøkt 27. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Veronica Tsepkalo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:Klaus Iohannis | **Mottager av Karlsprisen**(2022 sammen med Svjatlana Tsikhanowskaja og Maryja Kaljesnikava) | Neste mottaker: |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Knut Jørgen Røed Ødegaard** (født 6. mai 1966 i Jevnaker) er en norsk astrofysiker og formidler av populærvitenskap. Han har tidligere operert som formidlingsansvarlig ved Institutt for teoretisk astrofysikk ved Universitetet i Oslo og har vært daglig leder for virksomheten ved Solobservatoriet på Harestua.

Ødegaard har stått sentralt i planleggingen og gjennomføringen av en rekke astronomirelaterte arrangementer de senere årene, slik som arrangementene i forbindelse med Venuspassasjen i 2004 og solformørkelsen i 2003. Han hjalp også til med prosjektledelsen for Astrofestivalen i 2001. Ødegaard har vært en viktig medvirkende i barne- og ungdomsprogrammet Newton på NRK1. Med sitt engasjement og brede kunnskapsfelt har han vært med på å øke interessen for astronomi og realfag i Norge. Han virker også som forfatter og oversetter, og ledet en periode radioprogrammet *Hurum og Ødegaard* i Kanal 24 sammen med paleontologen Jørn Hurum. I 2004 mottok han prisen *Årets kommunikator* av Norsk kommunikasjonsforening for sin omfattende innsats for formidling av vitenskap i massemediene. Fra 2003 – 2008 var han leder av Norsk Astronomisk Selskap.

Ødegaard har også hatt en gjesteopptreden i en sketsj som seg selv med komikergruppen Tre brødre som ikke er brødre i 2006 for NRK.

Ødegaard er gift med science fiction-forfatter og vitenskapsformidler Anne Mette Sannes. Sammen holder de foredrag, astroshow, skriver artikler, formidler astronomi i media og jobber aktivt med meteorittleting og krysspeiling av observerte meteorittfall. De ledet også utenlandssendingen under Venus-passasjen i Tromsø i 2012.

Han har uttalt at han tidlig interesserte seg for en rekke vitenskaper før han til slutt endte med å studere astronomi. Ødegaard tror det eksisterer intelligent utenomjordisk liv, og at vi innen år 2025 sannsynligvis får kontakt.

Bibliografi
-----------

* *Solsystemet* (Damm forlag) 2005
* *På vei til Mars og Saturn* (Mangschou) 2005
* *Bang!* (Cappelen) 2006
* *Bang!* (Aller Forlag) 2007

Utgivelser sammen med Anne Mette Sannes
---------------------------------------

* *Terra Nova* - tredje bok i science fiction-trilogien Ad Astra (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2015
* *Proxima Centauri* - andre bok i science fiction-trilogien Ad Astra (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2013
* *Apollomannen - første bok i science fiction-trilogien Ad Astra* (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2012
* *Vårt magiske univers - DVD og Blu-ray* (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2011
* *Himmelbegivenheter i Norge – DVD* (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2010
* *Himmelbegivenheter i Norge – Hefte* (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2010
* *Universet – DVD* (Sannes & Ødegaards Univers AS) 2009

Referanser
----------

1. ↑  «Stjerneforskeren». Dagbladet. 8. november 2008. Besøkt 8. november 2008.
2. ↑  Student-TV i Trondheim – Intervju med Ødegaard[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Formidlingsnettsted til Anne Mette Sannes og Knut Jørgen Røed Ødegaard
* Formidlingsnettsted til Anne Mette Sannes og Knut Jørgen Røed Ødegaard om stjernereiser og liv i rommet

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Frédéric Chopins Pleyel-piano i hans rom i karteuserklosteret i Valldemosa på Mallorca, Spania.
**Pleyel** er en fransk pianoprodusent som under navnet *Ignace Pleyel & Comp.ie* ble grunnlagt av Ignace Pleyel i Paris 1807. 

Ignaz Pleyels sønn, pianisten Camille, overtok bedriftsledelsen i 1824. Sammen med de franske konkurrentene Érard, Gaveau og Mangeot Freres var Pleyel blant de store europeiske klaverfabrikantene fram til rundt 1870. På midten av 1800-tallet var bare *Broadwood* fra London større, målt etter antall produserte instrumenter.

Pleyel-pianoene var på 1830- og 1840-tallet intimt forbundet med Frédéric Chopin, som foretrakk Pleyels instrumenter. Ett av de to bevarte av Chopins Pleyel-instrumentene er bevart i Storbritannia, og dette har fremdeles en utmerket klang.

På 1800-tallet ble mange taffelpianoer og opprettstående pianoer fra fabrikken eksportert til Norge. Importører var blant annet Cappelen og Dietrichsen i Christiania. 

I perioden september 1923 til august 1927 utga selskapet det musikalske tidsskriftet *Revue Pleyel*, som utkom en gang i måneden.

I 2000 ble Pleyel overtatt av *Manufacture française de pianos*, som også eier *Érard* og *Gaveau*. På grunn av sterk konkurranse fra asiatiske produsenter har den sistnevnte bedriften lagt ned produksjonen ved hovedfabrikken i Alès, som ble åpnet 1973, for å flytte produksjonen til Saint-Denis. Klaverproduksjonen opphørte rundt slutten av 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Jean-Jacques Eigeldinger. Chopin et Pleyel. Fayard 2010.
2. ↑  Pleyel : registre de fabrication  Arkivert 16. april 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Nathaniel Herzberg, *Pleyel quitte Alès sur une fausse note*, *Le Monde*, 24/12-2006

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pleyel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Kongsten fra luften under arrangementet i 2012
Merkur fra luften under arrangementet i 2012

**Fredrikstad Cup** er en skandinavisk håndballturnering for barn, ungdom, og voksne, både gutter og jenter som avholdes i Fredrikstad. Den har blitt avholdt årlig siden 1982.

Fredrikstad Cup arrangeres hvert år i Pinsen, og er Norges største håndballcup. I 2012 deltok 520 lag, etter en historisk påmeldingsrekord på 600 lag fra 150 klubber. Totalt ble det avholdt ca. 1600 kamper i løpet av 3 dager. 2013 slo denne rekorden, da var 783 lag påmeldt.

Østsiden IL Fredrikstad er hovedarrangør, men arrangementet gjennomføres av 23 forskjellige organisasjoner i Fredrikstad.

Totalt bidrar 1100 frivillige rundt 13000 timer i løpet av året.

Underholdning
-------------

Fredrikstad Cup har fokus på det sosiale utenom håndballbanen. Hvert år kommer kjente artister til Fredrikstad for å underholde 7000 deltagere, og noen av de som tidligere har underholdt er blant annet: Karpe Diem, Erik&Kriss, Cir.Cuz, Katastrofe, JokR, Robin&Bugge, Kesera, WigWam og MadCon.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 (Kilde for denne artikkelen)
Sabina Jacobsson videoartistTitel: Ideas & Doubt. A three channel videoinstallation 30 min. 2021. 
**Sabina Jacobsson** (født 30. november 1967 på Gotland) er en svensk kunstner som bor og arbeider i Oslo. Jacobsson arbeider med film, foto og installasjoner. Hun gikk på Kunstakademiet i Trondheim i perioden 1996 til 2000, og har siden det hatt flere utstillinger i både inn- og utland. I tillegg til sin egen kunstnerkarriere, arbeider hun med video-scenografi på forskjellige danse- og teateroppsetninger. 

Jacobsson har også vært lærer ved flere kunstskoler i Norge, og er i dag ansatt som Høyskolelektor ved Westerdals ACT i Oslo. 

Jacobsson mottok Statens garantiinntekt for kunstnere i 2012.

Under Trøndelagsutstillingen 2016 ble hun utnevnt til NTNU-kunstner, med «virketid» 2016–2017.

Referanser
----------

1. ↑  Statens kunstnerstipend, garantiinntekten
2. ↑  NTNU om prisen

Eksterne lenker
---------------

* Sabinas nettsted
* The G.U.N. Ladies' nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Gesù Divino Maestro alla Pineta Sacchetti** er en romersk tittelkirke. Menigheten her ble opprettet 2. mars 1964 med dekretet *Percrescente de die* gitt av kardinalvikar Clemente Micara. Kirken ble bygget 1966/67 etter arkitekten Carlo Bevilacqua tegninger, og innviet 30. september 1967 av kardinal Luigi Traglia. Den 29. april 1969 fulgte dens opphøyelse til tittelkirke av pave Paul VI. Det var den samme pave som valgte dens navn; hans mening var å knytte an til det medisinske fakultet på Pineta Sacchietti som det ligger tett ved, del av det Milano-baserte katolske universitet Università Cattolica del Sacro Cuore. 

Kirken ligger til Via Vittorio Montiglio i bydelen Trionfale.

Referanser
----------

1. ↑  „Carlo Bevilacqua" på *info.roma.it*, lest 29. april 2016

Eksterne lenker
---------------

* *Gesù Divino Maestro alla Pineta Sacchetti* på *gcatholic.org*
* *Parrochia Gesù Divino Maestro alla Pineta Sacchetti* på *vicariatusurbis.org*
* Webseite der Pfarrgemeinde *Gesù Divino Maestro alla Pineta Sacchetti*
* Roma, Chiesa di Gesù Divin Maestro alla Pineta Sacchetti (Video; 3:30 min)
Lambertseter kirke
**Lambertseter menighet** var en menighet i Søndre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Lambertseter i Oslo kommune, med Lambertseter kirke som menighetskirke.

Lambertseter menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Lambertseter sokn underlagt Søndre Aker prosti.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 3. oktober 1958 ble Lambertseter menighet opprettet, utskilt fra Nordstrand og Bekkelaget menighet, gjeldende fra 1. januar 1959.

> Fra den tid Kirke- og undervisningsdepartementet fastsetter blir det gjort følgende endringer i menighetsinndelingen i Oslo: Det opprettes en ny Lambertseter menighet med følgende grense: Den østre grense dannes av Europaveien fra Abildsøveien og sørover til et punkt nordenfor Nordstandsveien, derfra går grensen vestover gjennom grønnbeltet slik at bebyggelsen på begge sider av Nordstrandsveien fortsatt tilhører Nordstrand menighet, grensen går så nordover gjennom grønnbeltet hvor Lambertseterbanens trasè tidligere var regulert til Munkelia stasjon, videre Oppegårds vei til Radarveien, men slik at begge sider av Oppegårds vei tilhører Nordstrand menighet, videre etter Radarveien slik at begge sider av denne vei tilhører Lambertseter menighet, videre følger grensen Raschs vei slik at begge sider av denne vei tilhører Lambertseter menighet, til Østerliveien som følges nordover til Gisles vei, følger denne vei østover og på nordsiden av Soltoppen Borettslags område til Abildsøveien og deretter denne vei tilbake til Europaveien.
> 
> 
> 

Grunnsteinen til Lambertseter kirke ble nedlagt i 1964, og den ferdige kirken ble innviet av biskop Johannes Smemo den 15. mai 1966.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Lambertseter

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Oslo, arkivverket.no
3. ↑  Lamberseter prestegjeld, Oslo bispedømme, lovdata.no
4. ↑  Lambertseter kirke, norske-kirker.net
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Paul Ingolf Ingebretsen** (1904–1968) var en norsk jurist, offentlig tjenestemann, og politiker (V) fra Stavanger. Han var stortingsrepresentant i tre perioder fra 1950 til 1961, og fylkesmann i Rogaland fra 1959 til sin død i 1968. I den første perioden på Stortinget representerte han bykretsen Kjøpstedene i Vest-Agder og Rogaland fylker; etter at stortingsvalgordningen ble lagt om ved valget i 1953 representerte han Rogaland.

Han tok artium i 1923, og ble cand.jur. i 1927. Han var dommerfullmektig ved Ryfylke sorenskriveri 1928–40, og arbeidet ved fylkesmannsembetet fra 1940. I årene 1945–46 var han fylkeskontorsjef, det vil si assisterende fylkesmann. Han var ligningssjef i Stavanger 1947-1958 og fylkesmann i Rogaland fra 1959.

Han satt i bystyret i Stavanger 1934–55, avbrutt av krigen. Han var formann i Stavanger Venstre 1947-1949 og nestformann i Venstre 1958-1960.

Ingebretsen hadde ellers en rekke i både privat og offentlig regi. Han var formann i Idrettslaget Viking 1937-1938, formann i Utvalget til å se på spørsmålet om utflytting av statsinstitusjoner fra Oslo 1961-1964 og formann i Bygningsfredningskomiteen fra 1967 til sin død. Han var styremedlem i Norsk Folkeakademi 1946–1957, og nestformann de siste fire åra. I 1968 ble Ingebretsen utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Paul Ingebretsen». Stortinget.no.
3. ↑  *Studentene fra 1923*. Cammermeyer. 1950. s. 173–174.
4. ↑  *Hundre år for folkeopplysning : Stavanger forelesningsforening 1891-1991*. foreningen. 1990.
5. ↑  *Idrettslaget Vikings historie*. Dreyer. 1963.
6. ↑  Johansen, Vincent (1974). *Hovedregister til innstillinger og betenkninger 1935-1971 fra kongelige og parlamentariske kommisjoner, departementale komiteer m. m*. Statens trykningskontor. s. 155. ISBN 8200701654.
7. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer: Ingebretsen, P.».

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (no) Paul Ingebretsen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Paul Ingebretsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |