recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ebel es-Saqi,** egentlig: **Ebel el-Saqi**, eller **Ibl es-Saqi**, (arabisk: إبل السقي) er en landsby i distriktet Marjayoun i guvernementet Nabatiye i Sør-Libanon. Navnet betyr «stedet hvor dyrene kommer for å drikke». Befolkninga er på ca. 2000 personer (1990), og de er hovedsakelig kristne og drusere. Byen ligger 720 moh. på en åsrygg vest for elva Hasbani. Landsbyen har tre kirker, en greskortodoks, en katolsk og en protestantisk. Ebel es-Saqi var hovedkvarter for den norske infanteribataljonen Norbatt fra 1978 til 1998, og fikk i denne perioden et voldsomt økonomisk oppsving med mange forretninger, restauranter, frisørsalonger og vaskerier. Etter at Norbatt trakk seg ut, falt bunnen ut av forretningslivet. Inderne som tok over etter nordmennene, har begrenset kjøpekraft, så nesten alle butikkene er lagt ned. I nordre del av byen ligger Norbatts plass til ære for de norske styrkene.

I 1991 ble de fleste forlegningene flyttet ut av Ebel es-Saqi til en ås nord for byen, Jabal Qalaat Jabbour, som i norsk oversettelse har fått navnet Falkehøyden. 

Ordfører (valgt i mai 2004) var Ryad Abu Samra (død 28. november 2006).

Vennskapsbyer
-------------

* Norges flagg Kongsvinger

Eksterne lenker
---------------

* Satellittfoto over Ebel es-Saqi med lokalisering av bygninger og posisjoner under Norbatt
***Ayashi no Ceres*** (妖しのセレス, *Ceres: Himmelsk legende*) er en tegneserieserie, manga, laget av Yû Watase som ble utgitt fra 1996 til 2000. I 2000 kom en animeserie.

Historien forteller om Aya og tvillingbroren hennes Aki; begge er medlemmer av den rike og mektige Mikage-familien. På deres 16-årsdag blir de tilkalt til bestefarens hus for å motta en spesiell gave. Gaven er egentlig en slags prøve. Gjennom denne prøven viser det seg at Aya er en reinkarnasjon av en tennyô (himmelsk kvinne), og når hun blir opprørt forvandles hun til denne tennyôen: Ceres. Ifølge legenden vil Ceres ødelegge Mikage-familien om hun får leve. Aya oppdager derfor snart at familien jakter på henne i den hensikt å drepe henne.

Figurer
-------

* *Aya Mikage* (御景妖 *Mikage Aya*)
* *Aki Mikage* (御景明 *Mikage Aki*)
* *Ceres* (セレス)
* *Mikagi*
* *Tôya* (十夜)
* *Yûhi Aogiri* (梧雄飛 *Aogiri Yūhi*)
* *Suzumi Aogiri* (梧納涼 *Aogiri Suzumi*)
* *Alexander 'Alec' Howell*
* *Oda Kyû* (小田玖)
* *Chidori Kuruma* (来間千鳥 Kuruma Chidori)
* *Shuro Tsukasa* (司珠呂 Tsukasa Shuro)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (en) *Ayashi no Ceres* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ayashi no Ceres* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

Portal: Tegneserier
**Panjiakou (Panjia Kou) vannkraftverk** er to vannkraftverk knyttet til de to ***Panjiakou-demningene*** i det nordlige Kina, i vassdraget Luan He. Det ene er et såkalt pumpekraftverk med to vannmagasiner, det andre er et tradisjonelt elvekraftverk knyttet til demningen. Vannkraftverket ligger i Qianxi fylke i provinsen Hebei. 

Demningen fra 1975 er 108 meter høy og 1.040 meter lang, og er en gravitasjonsdam i betong. Demningen fra 1994 er en betongdekket steinfylt gravitasjonsdam (RCC) som er 25 meter høy og 277 meter lang. Reservoaret som dannes er på 67 km². Det brukes også til vannforsyning.

Ved igangsettelse hadde vannkraftverket en kapasitet på 430 MW, hvorav 270 MW nyttes i pumpekraftverket. Begge kraftstasjonene har 3 turbiner hver. Anleggsarbeidene fior pumpekraftverket startet i 1991, og var ferdige i 1992. Årsproduksjonen er 350 GWh.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* MD&A database over RCC betongdemninger, Kina - besøkt 8. januar 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Eberhard Fechner** (født 21. oktober 1926 i Liegnitz i Schlesien, død 7. august 1992 i Hamburg) var en tysk skuespiller, teater- og filmregissør, særlig av dokumentarfilm, 

Fechner
Fechner studerte ved skuespillerskolen til Deutsches Theater i Berlin fra 1946 til 1948. Han debuterte der ved «Kammerspiele» i 1947. Senere var han engasjert ved flere teatre i Berlin, Hamburg, Hannover og Celle. Fra 1961 arbeidet han som regiassistent ved Piccolo Teatro i Milano. Fra 1963 arbeidet han igjen i Tyskland som skuespiller og regissør.

Fra 1953 hadde Fechner film- og fjernsynsroller. I 1965 ble han engasjert som regiassistent i NDR. Han fikk etterhvert muligheten til å lage egne filmer og fikk dokumentarfilm som hovedinteresse. Han var en begavet intervjuer. I 1975 intervjuet han de gjenlevende medlemmene av vokalgruppen Comedian Harmonists for en dokumentarfilm, og i 1979–1981 flere vitner og anklagede i Majdanek-rettssaken. Han greide gjennom tålmodig lytting og spørring å lokke fram svært personlige, kontroversielle og dypt gjemte minner hos sine intervjuobjekter.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eberhard Fechner på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Eberhard Fechner i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Eberhard Fechner på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Eberhard Fechner på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Eberhard Fechner hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Martin Petráš** (født 2. november 1979 i Bojnice) er en slovakisk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den italienske klubben Cesena og for det slovakiske herrelandslaget som forsvarsspiller.

Klubbkarriere
-------------

Petráš startet sin fotballkarriere i den lokale klubben Baník Prievidza i 1998 før han i 2000 dro til den tsjekkiske klubben FK Jablonec 97. Etter å ha spilt over 50 seriekamper på to sesonger dro han videre til storklubben Sparta Praha i 2002. Her fikk han moderat med spilletid fordelt på tre sesonger, hvor han blant annet scoret ett mål mot Ajax Amsterdam i Mesterligaen i første halvdel av 2005/2006-sesongen.

I januar 2006 ble han lånt ut til FBK Kaunas, men fikk ingen kamper for klubben. Etter å ha returnert til Sparta Praha ble han umiddelbart lånt ut til den skotske klubben Heart of Midlothian FC, men etter kun å ha spilt fem kamper for Hearts returnerte Petráš igjen til Sparta Praha, hvor han ble løslatt fra kontrakten i juli 2006. Like etter dro han til Italia hvor han skrev under for Lecce og debuterte den 9. september 2006 i en seriekamp mot AlbinoLeffe. I januar 2007 gikk han på utlån til Treviso. I 2007 ble Petráš solgt til Triestina, hvor han tilbrakte to sesonger og spilte 44 kamper.

I 2009 dro han til Cesena, som ved sesongslutt 2009/2010 rykket opp til Serie A.

Landslagskarriere
-----------------

Petráš fikk sin landslagsdebut for Slovakia den 6. februar 2002 i vennskapskampen mot Iran og har siden spilt jevnlig for sitt landslag. Han var for øvrig én av 23 spillere som våren 2010 ble tatt med i den slovakiske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Vladimír Weiss.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Martin Petráš – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Martin Petráš – Soccerway Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Slovakias tropp – VM i fotball 2010 |
| --- |
| 
* 1 Mucha
* 2 Pekarík
* 3 Škrtel
* 4 Čech
* 5 Zabavník
* 6 Štrba
* 7 Weiss
* 8 Kozák
* 9 Šesták
* 10 Sapara
* 11 Vittek
* 12 Perniš
* 13 Hološko
* 14 Jakubko
* 15 Stoch
* 16 Ďurica
* 17 Hamšík (k)
* 18 Jendrišek
* 19 Kucka
* 20 Kopúnek
* 21 Saláta
* 22 Petráš
* 23 Kuciak
* Landslagstrener: Weiss

 | Flagget til Slovakia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Pankstraße undergrunnsstasjon** er en undergrunnsstasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Pankstraße er på linjen U8. Stasjonen ligger i Gesundbrunnen i Mitte under krysset mellom Badstraße, Pankstraße og Prinzenallee.

Pankstraße som stasjonen har navnet sitt fra er oppkalt etter Panke som er en av bielvene til Spree.

Allerede i begynnelsen av 1900-tallet var det planer om en stasjon i nærheten av Pankstraße. Men utbruddet av første verdenskrig og økonomiske problemer gjorde at kun linjen frem til Gesundbrunnen stasjon ble bygget. Etter andre verdenskrig og delingen av Berlin fikk planene høyere prioritet.

Stasjonen ble åpnet 30. april 1976 som del av den nordlige utvidelsen av U8 mot Osloer Straße undergrunnsstasjon.

I likhet med Siemensdamm undergrunnsstasjon på U7 kan Pankstraße fungere som tilfluktsrom i tilfelle krise eller krig. Tilfluktsrommet kan huse 3300 mennesker og er selvforsynt med strøm, vann og surstoff.


| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Osloer StraßeWittenau |  | U8 |  | GesundbrunnenHermannstraße |

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Pankstraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Pekahja** (hebraisk: פקחיה, *Peqakhyāh*, «Jahve har åpnet øynene»; latin: *Phaceia*) var konge av det nordlige israelittiske Israel og sønn av Menahem som han etterfulgte. Han ble den andre og siste kongen av Israel fra Huset Gadi. Han hersket fra hovedstaden Samaria.

Pekahja ble konge i femtiende året i kongetiden til Ussia av Juda (også kalt Asarja), konge av Judea. William F. Albright har datert hans styre fra 738 til 737 f.Kr. mens Edwin R. Thiele har kommet fram til datoene 742–740 f.Kr.

Andre Kongebok er like fordømmende for Pekahja som med de foregående kongene ved å komme med den faste bibelske frasen om at han «gjorde det som var ondt i Herrens øyne, og holdt ikke opp med de syndene som Jeroboam, sønn av Nebat, hadde fått israelittene med på.» 

Etter å ha sittet med makten i to år ble Pekahja myrdet i borgfestningen i Samaria av sin egen hærfører, Pekah, sønn av Remalja, med hjelp av femti menn fra Gilead. Pekah tok deretter selv tronen over kongedømmet Israel.

Referanser
----------

1. ↑  Nettbibelen: *Andre Kongebok* 15: 23[*død lenke*]
2. ↑  Thiele, Edwin (1951): *The Mysterious Numbers of the Hebrew Kings*, (1. utg.; New York: Macmillan, 1951; 2. utg.; Grand Rapids: Eerdmans, 1965; 3. utg.; Grand Rapids: Zondervan/Kregel, 1983). ISBN 0-8254-3825-X, 9780825438257
3. ↑  Nettbibelen: *Andre Kongebok* 15: 24[*død lenke*]
4. ↑  Nettbibelen: *Andre Kongebok* 15: 25[*død lenke*]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Menahem** | **Konge av Israel**(742 f.Kr.–740 f.Kr.) | Etterfølger:**Pekah** |
Rosenberg skipsverft i Stavanger
**Skipsverft**, eller bare **verft**, er en industribedrift som nybygger, vedlikeholder, reparerer eller gjør modifikasjoner av skip og andre flytende enheter. Verft er aktører innenfor maritim næring. De første skipsverftene man kjenner til ble opprettet i India for over 4 000 år siden. 

Inntil den industrielle revolusjon bygget skipsverft skip med trevare som byggemateriale, men fra 1800-tallet ble jern og stål stadig mer brukt. Frem til den andre verdenskrig var klinkbygging enerådende, men deretter overtok sveising mer og mer, og ble etter hvert enerådende.

I dag er de fleste ledende skipsverft lokalisert i Asia, men Europa og USA har fremdeles en viss skipsbygging, særlig av marinefartøy og spesialiserte fartøy. I Norge er verftsindustrien i dag sterkt engasjert med arbeid for oljeindustrien.

Et lite skipsverft kalles for et båtbyggeri som ikke bygger skip, men båter. Fra gammelt av var disse verkstedene ei spartansk bu hvor man bygget trebåter. I dag er det gjerne et moderne lokale på lik linje med andre produksjonslokaler en benytter til verksteder. Et moderne båtbyggeri har i dag konvensjonelle snekkermaskiner, håndverktøy og datahjelpemidler. Noen båtbyggerier er med årene blitt så store at de er blitt omdannet til skipsverft.

Se også
-------

* Norske Skipsverft – en nasjonal og samlende bransjeorganisasjon for norsk verftsindustri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Martin Reielson Andenes** (også skrevet Andenæs) (født 5. oktober 1881 på Vereide, død 8. desember 1959 på Vereide i Gloppen kommune) var en norsk lokalpolitiker, sjøkaptein og bonde. Han var ordfører i Gloppen kommune i Sogn og Fjordane fra 1942 til 1945. Han tok over for Elias Faleide i krigsårene, og Faleide tok over ordførervervet igjen fra 1945.

Bakgrunn
--------

Martin R. Andenes var sønn av Reiel Andenes, en gårdbruker som eide en fjerdedel av Holvikejekta. Martin Andenes seilte Holvikejekta som skipper på noen turer før han mønstret på, og dro til sjøs. Han ble skipskaptein og var på sjøen under den første verdenskrig. Andenes returnerte til Gloppen og tok over gården i 1923. Med sin historie ble han en kjent mann i kommunen. Det skrives om ham at han var «litt av en kraftkar», og at han ikke stod i veien for et «basketak med mannskapet».

Andenes giftet seg i 1923 med Laura Eckhoff, datter til prost Kr. Martin Eckhoff som var prest i Gloppen fra 1895 til 1925. De fikk syv barn.

Referanser
----------

1. ↑  «HOLVIKEJEKTA -eit skuleopplegg frå Nordfjord Folkemuseum». Kulturnett. Arkivert fra originalen 12. oktober 2004. Besøkt 2. september 2008.  *Sitering fra kapittel: SKIPPERAR, andre avsnitt*

Kilder
------

* NRK: «Ordførarar i Gloppen kommune»
* Per Sandal, «Soga om Gloppen og Breim», Band IV, 1992, ISBN 8299272009


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Elias Faleide** | **Ordfører i Gloppen kommune**(1942–1945) | Etterfølger:**Elias Faleide** |
**Pei Xiu** (tradisjonell kinesisk: 裴秀, forenklet kinesisk: 裴秀, pinyin: *Péi Xiù*, Wade–Giles: *P'ei2 Hsiu4*; født i 224 i Wenxi i provinsen Shanxi i Kina, død i 271) var en kinesisk minister, geograf og kartograf i riket Wei i de tre rikers tid og inn i Jin-dynastiets tid. 

Pei Xiu hadde Sima Zhaos tillit og var med på å undertrykke Zhuge Dans kuppforsøk. Etter at Sima Yan ble innsatt som keiser for det påfølgende Jin-dynastiet ble fratatt sitt embede, for - som Jia Chong skriver - at det himmelske mandat skulle skje fyldest. I 267 ble Pei utnevnt til minister for offentlige arbeider i Jin.

Pei Xiu fremstilling og analyse av de viktige fremskritt som var blitt gjort på kartografiens, geometriens og matematikkens områder er av stor betydning for historieforskningen. Han kritiserte (i urettferdig og overdreven grad, vet man nå) kartene fra gamle Han-dynastiet for deres mangel på presisjon og kvalitet i fremstilling og måling av avstander. Han viste også at Zhang Heng (78-139) var den første til å etablere et system av rutenett som referanserammer innen kinesisk kartografi.

Litteratur
----------

* Hsu, Mei-ling. "The Qin Maps: A Clue to Later Chinese Cartographic Development," *Imago Mundi* (Volume 45, 1993): 90-100.
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 3, Mathematics and the Sciences of the Heavens and the Earth*. Taipei: Caves Books Ltd.
* Nelson, Howard. "Chinese Maps: An Exhibition at the British Library," *The China Quarterly* (Number 58, 1974): 357–362.
* Temple, Robert. (1986). *The Genius of China: 3,000 Years of Science, Discovery, and Invention*. With a forward by Joseph Needham. New York: Simon and Schuster, Inc. ISBN 0-671-62028-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Blynitrat** er en uorganisk kjemisk forbindelse med kjemisk formel Pb(NO3)2. Blynitrat er et salt av salpetersyre og bly. Det framstår som fargeløst krystallisk eller hvitt pulver og er sterkt oksiderende. Ulikt de fleste andre blysalter, er blynitrat løselig i vann. Blynitrat er kjent brukt siden Middelalderen, den gang som råstoff for fargepigmenter. Fra 1900-tallet har stoffet blitt benyttet industrielt som en varmestabilisator for nylon og polyester, og som dekklag i fototermografisk papir. 

Blynitrat ble ikke produsert kommersielt i Europa før inn i det 19. århundret, og i USA fra 1943. Produksjon av blynitrat skjer ved en prosess med metallisk bly eller blyoksid og salpetersyre.

Blynitrat er giftig og sannsynligvis kreftfremkallende. Det må derfor behandles og lagres med forsiktighet.

Historie
--------

Siden middelalderen har blynitrat i små mengder blitt produsert som råvare for produksjon av fargepigmenter, som kromgult (blykromat), kromoransje (blyperkromat) og lignende blyforbindelser. 

Selv om produksjonsprosessen er en enkel kjemisk prosess, var produksjonen minimal fram til 1800-tallet, og man kjenner ikke til framstilling av blynitrat utenfor Europa før 1900-tallet.

Kjemi
-----

Ved oppvarming dekomponerer blynitrat til blyoksid fulgt av en sprakende lyd. På grunn av denne egenskapen, blir blynitrat noen ganger brukt i pyroteknikk, som fyrverkeri.

2 Pb(NO3)2(s) → 2 PbO(s) + 4 NO2(g) + O2(g)
Blynitrat lar seg villig løse opp i vann, noe som gir en klar, fargeløs løsning.

Produksjon
----------

Blynitrat blir vanligvis framstilt ved å løse opp bly som et metall eller oksid i vannholdig Salpetersyre. Blynitratet kan bli krystallisert direkte fra løsningen. Det er ingen kjent industriell produksjon av blynitrat.

3 Pb + 8 HNO3 → 3 Pb(NO3)2 + 2 NO + 4H2O
PbO + 2 HNO3 → Pb(NO3)2 (s) + H2O

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. oktober 2006. Besøkt 11. oktober 2006.  *Encyclopædia Britannica* Eleventh Editions artikkel om bly fra 1911 (Engelsk). Hentet ut 11. oktober 2006
2. ↑  Andreas Libavius, *Alchemia Andreæ Libavii* (1595).
3. ↑  L.M.Ferris, «Lead nitrate—Nitric acid—Water system» (PDF). Fra *Journal of Chemicals and Engineering Date* (1959), Oak Ridge National Laboratory. Hentet ut 11. oktober 2006
4. ↑  Adlam, G.H.J. (1945). *Higher School Certificate Inorganic Chemistry*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Quebec-toktet** eller **Walker-toktet til Quebec** var et britisk forsøk på å angripe Québec i 1711 i Dronning Anne-krigen, den nordamerikanske delen av den spanske arvefølgekrigen. Det mislyktes etter et skipsforlis i Saint Lawrence-elven den 22. august 1711, da syv transportskip og et lagerskip forliste og 850 soldater druknet. Katastrofen var på denne tiden en av de mest alvorlige sjøulykkene i britisk historie.

Toktet var planlagt av administrasjonen til Robert Harley, og basert på planer som opprinnelig var lagt fram i 1708. Harley ønsket å utføre toktet som en del av en større endring i britisk militærpoiltikk, hvor de skulle legge vekt på styrkene sine til sjøs. Kommandanten for toktet, admiral Hovenden Walker og brigadegeneral John Hill, ble valgt ut på grunn av deres politiske ståsted og deres forbindelsene til Kronen. Planene ble holdt hemmelige selv for admiralitetet. Trass i hemmeligheten klarte franske agenter å finne ut hva britiane planla og advare myndighetene i Québec.

Toktet var ventet å få alle forsyninger fra Boston, hovedstaden i provinsen Massachusetts Bay, men byen var ikke forberedt da de kom fram og myndighetene måtte skrape sammen forsyninger for tre måneder. Admiral Walker hadde også vansker med å få tak i erfarne rormenn og nøyaktige sjøkart for å seile i farvannet i nedre delen av Saint Lawrence. Toktet nådde Saint Lawrence-bukten uten vansker, men tåke, vanskelige strømforhold og sterk vind gjorde at flåten drev mot nordsiden av Saint Lawrence nær et sted som i dag heter Pointe-aux-Anglais, hvor skipet forliste. Etter katastrofen avbrøt Walker toktet og reiste tilbake til England. Selv om toktet var mislykket, holdt Harley frem å realisere «blue watere»-politikken sin.

Kilder
------

* Carr, James (2008). *Seeds of Discontent: the Deep Roots of the American Revolution, 1650–1750*. New York: Bloomsbury Publishing USA. ISBN 9780802715128. OCLC 192082387.
* Drake, Samuel Adams (1910) [1897]. *The Border Wars of New England*. New York: C. Scribner's Sons. OCLC 2358736.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Bjarne Johannes Buntz** (født 2. september 1901, død 24. januar 1982) var en norsk prisbelønt operasanger og tenor.

Etter middelskole og handelsskole jobbet han i administrasjonen ved Vaksdal Mølle i åtte år, derpå like mange år som disponent ved Ladegården Dampbakeri. Samtidig lærte han sang under L. Jespersen, og kunne etter anbefalinger fra dirigenten Harald Heide, debutere i hjembyen som Alfredo i *la traviata* av Giuseppe Verdi 1933, ved Den Nationale Scene under Sverre Jordans ledelse.

Han fortsatte ved Nationaltheatret 1934. Buntz turnerte USA 1947-48 og ble med i Norsk Operaselskap 1949-1957. Han ble fast ved det nystartede Den Norske Opera 1959-68 og var i 1961 nær valgt som Kirsten Flagstads etterfølger den gang Odd Grüner-Hegge fikk jobben. Buntz ble programsekretær i NRK 1967-71 med ansvar for opera og kunstmusikk, deriblant programpostene *Min romanse* og *For operavenner*.

Premier
-------

* Statens kunstnerlønn 1962
* Augusta Jerwells premie fra Det Norske Operafond, for å ha utvist betydelig innsats for fast opera i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Bjarne\_Buntz[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Bjarne Buntz i Store norske leksikon
3. ↑  *Operaens verden*. Hjemmenes forlag. 1980. s. 220. ISBN 8270061700.
4. ↑  Reidar Storaas, «Fra Ladegården til operaen» i *Bergens Tidende* 18.2.2002

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Pekhorka** er ei elv i Moskva oblast i Russland. Den er ei venstre sideelv til elva Moskva). Den er 42 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 523 km².

Langs elva ligger byene Balasjikha og Zjeleznodorozjnyj, og de bymessige bosetningene Tomilino og Kraskovo. På 1800-tallet ble elva mye brukt som kraftkilde for bomullsfabrikkene i Balasjikha, og mange av reservoarene og vannveiene eksisterer fremdeles. 

I 1971 var elva inkludert i Moskvas generalutviklingsplan, som blant annet omfattet bygging av en båtkanal øst for Moskva for å minske belastningen på den sterkt trafikkerte Moskva-elva. Pekhorka ville ha blitt en del av Ljubertsy-reservoaret, men kanalen ble aldri bygget.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Река ПЕХОРКА». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 28. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pekhorka River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Quazi Nuruzzaman** (født 24. mars 1925, død 6. mai 2011) var en bengalsk militær offiser.

Nuruzzaman var en sentral kommandant i den bengalske frigjøringshæren under Den bangladeshiske frigjøringskrigen i 1971. Under denne krigen ble Bangladesh delt inn i elleve sektorer og hver av disse sektorene hadde en kommandør som skulle lede geriljakrigføringen i denne sektoren. Nuruzzaman ble utnevnt til Kommandør av sektor syv og han spilte en nøkkelrolle i Bangladesh sin uavhengighet fra Pakistan i løpet av krigen i 1971. 

Nuruzzaman fikk sin utdannelse fra det eksklusive St. Xavier's College i Calcutta med hovedfag i kjemi. Deretter meldte han seg til den britisk-indiske marinen, men på grunn av Jawaharlal Nehru sine overtalelser meldte Nuruzzaman seg senere til de væpnede styrkene og han fullførte sin opplæring ved Royal School of Artilleri som ligger i Storbritannia. Nuruzzaman ble kort tid senere forfremmet til major, men bestemte seg for å avslutte sin karriere i de væpnede styrkene. 

Nuruzzaman var også innrullert i den pakistanske hæren og fordi han var bengalsk ble han ofte utsatt for rasistiske kommentarer og fornærmelser. I 1971 meldte Nuruzzaman seg til frigjøringskrigen som kommandør og han ble for tapperhet i strid tildelt Bir Uttom-prisen, som er den nest høyeste prisen for individuell tapperhet i Bangladesh. Men med den begrunnelse at tusenvis av frivillige, for det meste fattige bønder, ble drept og ikke fikk noen anerkjennelse, bestemte Nuruzzaman seg for ikke å godta tapperhetsmedaljen og han avviste tildelingen av Bir Uttom-prisen.

Referanser
----------

1. ↑   www.thedailystar.net[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Utbredelse markert i rødt
En rød krukke med to små ørehåndtak, fra Peiligangkulturen, ca. 6000-5200 f.Kr. Utstilt i Shanghaimuseet.
**Peiligangkulturen** (kinesisk: 裴李崗文化, pinyin: *Péilǐgāng Wénhuà*) er arkeologenes navn på en gruppe neolittiske samfunn i Yi-Luo-elvebassenget i provinsen Henan i Kina. 
Kulturen bestod fra 7000 til 5000 f.Kr. Over 70 funnsteder er blitt knyttet til Peiligangkulturen. Kulturen har sitt navn etter det funnsted som ble oppdaget i 1977 i Peiligang (i Xinzheng fylke). Arkeologene tror at Peiligangkulturen var egalitær, med lite politisk organisasjon.

Steinrull og malestein, utstilt i Zhengzhoumuseet.

Kjennetegn og levninger
-----------------------

Innbyggerne i området drev i denne perioden jordbruk ved dyrking av hirse og husdyrhold med griser. Kulturen var en av de første i Kina som laget steintøy.

Funnstedet i Jiahu (i Wuyang fylke) er et av de eldste og viktigste knyttet til kulturen.

Referanser
----------

1. ↑  Liu, Li (2005). *The Chinese Neolithic: Trajectories to Early States* **(engelsk)**. Cambridge University Press. s. 25. ISBN 9781139441704.

Litteratur
----------

* *Cihai*. Shanghai: Shanghai cishu chubanshe 2002; ISBN 7-5326-0839-5
* Li Liu: *The Chinese Neolithic: Trajectories to Early States*, ISBN 0-521-81184-8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Bjarne Gaarder** (født 12. juli 1892 i Skedsmo, død 17. oktober 1956 i Wien i Østerrike) var en norsk lege og radiotelegrafist. Gaarder var distriktslege i Hamarøy, Nord-Odal og Hemnes og han var ordfører i Hamarøy i 1945. Han var en forkjemper for å få startet ambulanseflyvninger i distrikter.

Gaarder var fra 1911 ansatt i tre år i det belgiske Companie international de la télégraphie sans fil og tok dansk og norsk eksamen som radiotelegrafist mellom 1912 og 1913. I og etter studietiden var han en rekke ganger med til Amerika som telegrafist og skipslege om bord på «Stavangerfjord».

I 1923 fullførte Gaarder candidatus medicinae og 1. januar 1924 ble han konstituert som distriktslege i Hamarøy, hvorpå han ble fast ansatt i stillingen fra september samme år. Som distriktslege kjempet Gaarder for å få etablert ambulanseflyvninger i Hamarøy. Han sto bak de første vellykkede forsøkene, med resultat av at et fly ble fast stasjonert i kommunen. 
I 1931 gikk han til innkjøp av redningsskøyta «Stadt» fra Redningsselskapet. 
I deler av sin tid på Hamarøy bodde og drev Gaarder legepraksisen på gården Skogheim på Oppeid. 
Bjarne Gaarder var midlertidig ordfører i Hamarøy fra 9. mai til 15. september 1945.

Etter andre verdenskrig ble Gaarder distriktslege i Nord-Odal, men han returnerte etter kort tid til stillingen i Hamarøy. Fra 1948 til 1949 var han lege i Svolvær, før han var ansatt i Helsedirektoratets tuberkuloseavdeling frem til 1951. Fra juli 1951 var Gaarder ansatt som distriktslege i Hemnes.

Bjarne Gaarder døde i 1956 under et ferieopphold i Østerrike.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Norges leger*. Oslo: Den norske lægeforening. 1996. s. 233. ISBN 8290921411.  Besøkt 4. mars 2020.
2. 1 2 3  *Lofotposten 1956.10.26*. Norge;Nordland;;Vågan;;;;. 26. oktober 1956. s. 6 - *In memoriam*.
3. ↑  *Gamle Hamarøybilder*. Lofotboka. 1986. s. 56. ISBN 8290412533.  Besøkt 4. mars 2020.
4. ↑  Foss, Bjørn (1994). *Hundre år med redningsskøyta*. Grøndahl Dreyer. s. 328. ISBN 8250420772.
5. ↑  *Nordlandsposten 1990.09.29*. Norge;Nordland;;Bodø;;;;. 29. september 1990. s. 18.  Besøkt 4. mars 2020.
6. ↑  *Nordlands Framtid 1945.05.16*. Norge;Nordland;;Bodø;;;;. 16. mai 1945. s. 3.  Besøkt 4. mars 2020.
7. ↑  *Lofotposten 1946.03.25*. Norge;Nordland;;Vågan;;;;. 25. mars 1946. s. 4.  Besøkt 4. mars 2020.
8. ↑  *Nordlands Avis 1951.07.24*. Norge;Nordland;;Hemnes;;;;. 24. juli 1951.  Besøkt 4. mars 2020.
9. ↑  *Nordlands Framtid 1956.10.19*. Norge;Nordland;;Bodø;;;;. 19. oktober 1956. s. 4.  Besøkt 4. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**William J. Jones** med tilnavnet **«Dub»** (født 14. mai 1928 i Shreveport i Louisiana, død 16. januar 2000 i Long Beach i California) var en amerikansk rhythm-and-blues-sanger. Han var bassvokalist i The Coasters og blei med denne gruppa innvotert i Rock and Roll Hall of Fame i 1987.

Jones var først gospelsanger. I 1954 var han med og danna The Santa Monica Soul Seeekers, som tok navnet The Cadets når de etter hvert begynte med ikke-religiøse sanger. De fikk i 1956 en hit med «Stranded In The Jungle». I 1958 gikk Jones – sammen med Cornelius Gunter – inn i The Coasters som erstatning for Leon Hughes og Bobby Nunn. Herfra er han mest kjent for basstemmen på «Yakety Yak» og «Charlie Brown».

Jones har også spilt inn plater med andre artister/grupper, blant annet *The Crescendos* (1956) og *Jesse Belvin & The Space Riders* (1957). Han og Cora Washington utgjorde duoen *Cora & Dub*.

På 1970-tallet sang han periodevis både med Leon Hughes' og Billy Guys Coasters-grupper. Sammen med kollegaen Lloyd McCraw fra The Cadets var han seinere med i en del gospel-grupper.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Will J. Jones, Find a Grave 13526481, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Omtale på nettstedet til Rock and Roll Hall of Fame; besøkt 21. februar 2016.
3. ↑  Nick Talevski: *Rock Obituaries - Knocking On Heaven's Door*, Omnibus Press 2010, ISBN 9780857121172, side 322 f.
4. ↑  Marv Goldberg: «The Hollywood Flames», på Marv Goldberg's R&B Notebooks; besøkt 21. februar 2016.
5. ↑  Marv Goldberg: «The Jacks/Cadets», på Marv Goldberg's R&B Notebooks; besøkt 21. februar 2016.
6. ↑  Talevski, side 322 f.
7. ↑  Talevski, side 322 f.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Will «Dub» Jones på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Will «Dub» Jones på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Will «Dub» Jones på AllMusic Rediger på Wikidata
* The Coasters Web Site

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**«Croce di Oro»** (**«Kors av gull»**) er en amerikansk populærmusikksang med melodi og tekst av James «Kim» Gannon. Den ble popularisert av Patti Page i 1955.

Innspillingen med Patti Page ble utgitt av Mercury Records med katalognummer 70713.

En britisk innspilling med Joan Regan ble også utgitt i USA av London Records med katalognummer 1605.

Norsk versjon
-------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Et kors med rubiner». 

### Innspillinger

| År | Sangttittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognumer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | «Et kors med rubiner» | Åse Wentzel med Robert Normanns kvartett | 78-plate | Odeon ND&ndsh;7283 |
|  |  |  |  | Single | Odeon MSON1 |
| 1956 | «Et kors med rubiner» | Nora Brockstedt, Frank Cooks orkester | 78-plate | Musica A 5175 |
|  |  |  |  | EP-plate | Musica NEP 821 |

De to Odeon-platene er samme innspilling. Det samme gjelder de to Musica-platene.

Listeplasseringer
-----------------

Pages versjon nådde Billboard-listene 12. november 1955. På Most Played By Jockeys-listen lå den som best som nummer sytten, på Best Sellers In Stores-listen nummer tyve og på Most Played In Juke Boxes-listen nummer seksten. På den sammensatte listen av Top 100-sanger nådde den som best nummer seksten.

På Cash Box magazines' liste nådde sangen (i alle versjoner kombinert) den høyeste plasseringen som 15 femten.

Referanser
----------

1. 1 2  «Miss Patti Page». Arkivert fra originalen 11. februar 2009. Besøkt 7. april 2010.
2. ↑  Cash Box Top Singles 12/17 1955 Arkivert 3. januar 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  Åse Wentzel med Robert Normanns kvartett: *Barmbino vals*/*Et kors med rubiner* (Odeon ND&nbdsp;7283, 78-plate)
4. ↑  Nora Brockstedt, Frank Cooks orekster: *Et kors med rubiner (*Croce di oro*) - Vals Nora Brockstedt, Egil monn-Iversens orkester:* Apollo Umberto Silvano Roberto Romani - Vals *(Musica A 5075, 78-plate)*
5. ↑  Artist 111 - Patti Page[*død lenke*]
***Arme syndige menneske*** er en norsk spillefilm fra 1980, regissert av Egil Kolstø. Filmen handler om en ung manns alkoholmisbruk og tiden hans på et psykiatrisk sykehus. Han jobber som journalist og drar til København for å oppsøke rusmiddelavhengige ungdommer. Dette kommer til å prege livet hans og han får mange riper i lakken.[*klargjør*]

Handling
--------

Den tilsynelatende vellykkede, unge journalisten Erik Mogensen reiser til København for å skrive en artikkel om rusmiddelavhengige ungdommer. Erik er periodedranker og sliter en del med dette. Han oppsøker ungdommer i det illegale rusmiljøet i København og på samme tid begynner han å misbruke alkohol for alvor. Innimellom i filmen får vi tilbakeblikk fra den tiden Erik ble innlagt på et psykiatrisk sykehus, og vi ser scener fra hans fortrolige samtaler med andre pasienter på denne institusjonen. Vi følger også Erik under gruppebehandlingen på det samme sykehuset. Gjennom filmen forstår vi at Erik bærer på mye av den samme angsten og utryggheten som disse unge rusmiddelavhengige i København. Han får på disse dagene blant de rusmiddelavhengige flere riper i den tilsynelatende vellykkede fasaden.

Mottakelse
----------

Filmen mottok terningkast 3 i VG og Programbladet, mens Aftenposten ga den terningkast 4.

I rollene
---------

* Svein Scharffenberg – *Erik, journalist*
* Anne Marie Ottersen – *Karin*
* Mona Hofland – *Irene, pasient*
* Peter Lindgren – *Svensk seiler*
* Ole Ernst – *Gjest på kafé*
* Erik Hivju – *Psykiatrisk pasient*
* Frank Robert – *Eriks far*
* Marit Halset – *Eriks mor*
* Wenche Medbøe – *Sykepleier*
* Anette Jørgensen – *Astri, rusmiddelavhengig*
* Unn Vibeke Hol – *Pasient*
* Martin Seguera – *Erik som barn*
* Jytte Valbak – *Sosialarbeider*
* Egil Kolstø – *Terapeut*
* Andreas Kolstø – *Jens*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Arme syndige menneske* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Arme syndige menneske* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Arme syndige menneske* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Arme syndige menneske* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Arme syndige menneske* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
* *Arme syndige menneske* hos Filmweb
Vrátna-dalen
**Malá Fatra nasjonalpark** (slovakisk: *Národný park Malá Fatra*) er en nasjonalpark i Nord-Slovakia, og en del av den lange fjellkjeden Karpatene.

Beliggenhet
-----------

Parken ligger i den nordøstre delen av Malá Fatra-fjellene; den delen som kalles *Krivánska Malá Fatra*. 
(Den andre delen av Malá Fatra-fjellene (*Lúčanská Malá Fatra*), ligger mot sørvest på den andre siden av elven Váh.)

Parkområdet var mellom 1967 og 1988 et landskapsvernområde. I 1988 ble nasjonalparken opprettet.
Arealet er 226,3 km². I tillegg kommer en 232,62 km² buffersone.

Naturforhold
------------

Parken er dominert av dalen Vrátna og fjellene som omkranser denne til en slags gryteform. Fra nordsiden kan man fra landsbyen Terchová følge den eneste veien inn i dalen. Nordsiden av fjellene er lavere enn på sørsiden, men desto mer dramatiske. Her finner man bratte kalksteinsklipper gjennomskåret av små elver i dype juv. Dalen og fjellsidene er skogkledde (83 %), og mot sør reiser fjellene seg over tregrensen til en lang rygg med høye topper. Høyeste topp er *Veľký Kriváň* (1709 moh.). Fra toppen her har man utsikt sørover mot Martin og fjellene Veľká Fatra, som tross navnet er lavere enn Malá Fatra-fjellene.

Flora og fauna
--------------

Av trær er bøk, furu og gran vanligst. Dalen har områder som er kultivert til enger for sauehold. Andre planter er f.eks aurikel.

Dyrelivet er rikt, og omfatter bl.a bjørn, ulv, oter, gaupe og kongeørn.

Turisme
-------

Dalen er godt besøkt hele året, og har et par skiheiser som kan frakte de besøkende til toppene.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,
2. ↑  «Národný park Malá Fatra». *www.npmalafatra.sk*. Besøkt 26. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Národný park Malá Fatra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Slovakia |
| --- |
| Malá Fatra • Muránska planina • Nízke Tatry • Pieninský • Poloniny • Slovenský kras • Slovenský raj • Tatra • Veľká Fatra | Slovakias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
Mała Fatra i Žilina (region)
fra Krivánska Malá Fatra
**Malá Fatra** ( også kalt **Lille Fatra**, polsk: *Mała Fatra*) er en fjellkjede i Nord-Slovakia, og en del av fjellkjeden Karpatene. I det geomorfologiske system er Malá Fatra også del av det såkalte Fatra-Tatra-området.

Malá Fatra, som er ca 60 km lang og 10 km bred, består av to områder:

* *Lúčanská Malá Fatra* (den sørvestre delen)

og

* *Krivánska Malá Fatra* (den nordøstre delen)

som er delt av elva Váh gjennom en 12 kilometer lang gjennombruddsdal som kalles *Strečnianska tiesňava* («juvet ved Strečno»). Denne veien ble i tidligere tider kontrollert fra borgen Strečno (*Strečno Hrad*).

De høyeste toppene i Lúčanská Malá Fatra er *Veľká Lúka* (1 475 m), *Kľak* (1 351 m) og *Minčol* (1 364 m).
De høyeste toppene i Krivánska Malá Fatra er *Veľký Rozsutec* (1 610 m), *Malý Rozsutec* (1 343 m), *Veľký Kriváň* (1 709 m) og *Malý Kriváň* (1 671 m).

Geologi
-------

Lúčanská Malá Fatra og den sørlige kammen av Krivánska Malá Fatra består hovedsakelig av granitt, og er derfor mindre erodert enn resten av fjellkjeden. 
Den nordlige og østlige siden av Krivánska Fatra inneholder store mengder av kalkstein, dolomitt, kvartsitt og sandstein. Her kan man finne alle disse typene på små områder. Kalksteinen har ført til dannelse av en rekke spektakulære karstformasjoner.

Flora og fauna
--------------

Malá Fatra er, bortsett fra de høyeste områdene, dekket av skog. Dominerende treslag er bøk og andre løvtrær, men også gran og furu. Den høyeste ryggen er dekket av lav- og gresstyper.

Den varierte vegetasjonen skaper gode livsvilkår for en rekke insekter, særlig sommerfugler og biller. Et resultat av dette er at det også finnes et rikt artsutvalg av større dyr som hjort og villsvin, og også bjørn, gaupe, mår og oter. Av rovfugler kan ugler, falker, fjellvåk, og spurvehauk nevnes.

I en del av Krivánska Malá Fatra ble i 1988 nasjonalparken Malá Fatra opprettet.

Referanser
----------

1. ↑  «Lesser Fatra (Malá Fatra) | Slovak-Republic.org». *www.slovak-republic.org*. Arkivert fra originalen 1. januar 2016. Besøkt 8. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Malá Fatra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Malá Fatra – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Luczańska Mała FatraLuczańska Mała Fatra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
Elveløpet
**Willamette River** er en sideelv til Columbia River med en lengde på om lag 300 kilometer i det nordvestlige Oregon. Navnet *Willamette* kommer fra de lokale clackamasindianernes språk.

Elveløp
-------

Willamette River blir til i elvemøtet mellom Coast Fork Willamette River og Middle Fork Willamette River ved Springfield (301 km fra utløpet) og munner ut i Columbia River ved Portland.

### Sideelver

De større sideelver til Willamette er McKenzie River (km 282, høyre), Long Tom River (km 240, venstre), Marys River (km 212, venstre), Calapooia River (km 190, høyre), Santiam River (km 174, høyre), Luckiamute River (km 174, venstre), Yamhill River (km 89, venstre, Molalla River (km 58, høyre), Tualatin River (km 45, venstre) og Clackamas River (km 40, høyre).

Mennesker har levd langs Willamette River i minst 10.000 år. Noen av de fisker som finnes er laks, stør og regnbueørret. Vanlige pattedyr er amerikansk bever og oter. Kinnposerotten *Thomomys bulbivorus* lever endemisk i dalgangen.

Willamette Valley
-----------------

Vassdraget danner Willamette Valley, og denne dalen var et av de første bosettingsområder for pionererene og nybyggerne som fulgte Oregon Trail mot vest mot den amerikanske Stillehavskysten. På 1900-tallet spesialiserte man seg her på vindyrking. Willamettedalen, har (medregnet Portland) to tredjedelrr av Oregons befolkning og er et av USAs mest fruktbare områder.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  2008 *Thomomys bulbivorus* Fra: IUCN 2012. *IUCN Red List of Threatened Species*. Versjon 2012.2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Willamette River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Willamette River – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GNIS
 |
**Malyuginring** er kirurgisk hjelpemiddel benyttet ved øyekirurgi når pupillen ikke oppnår tilstrekkelig størrelse ved operasjon. Tilstanden kan f.eks. være forårsaket av IFIS.

Konstruksjon og innpakning
--------------------------

Leveres som oftest i pakke med injektor som brukes til å sette inn og fjerne ringen. Konstruksjonsmessig består Malyuginring av en sammenhengende semifleksibel plastikktråd som er formet som en firkant med løkker i hvert hjørne. Vanlige størrelser er 6.25 og 7mm. Engangsbruk.

Kirurgisk metode
----------------

### Plassering

Etter at hovedincisjonen er gjort, fylles fremre kammer med viskoelastisk, især under iris. Malyuginringen føres så inn gjennom incisjonen og den distale ringen hektes fast til iriskanten. Ved bruk av injektoren slippes så to sideringer inn i forkammeret og manipuleres til å hekte pupillekanten. Injektoren trekkes så tilbake, og man lar den proksimale ringen ligge oppå iris. Denne hektes til slutt i iriskanten med eget verktøy.

### Fjerning

Bruk eget verktøy, f.eks. irismanipulator, til å hekte fra først distale ring, deretter proksimale ring. Injektor føres så inn i fremre kammer, griper proksimale ring og trekker hele konstruksjonen ut av øyet.

Fordeler og ulemper
-------------------

Den store fordelen med Malyuginringer sammenliknet med for eksempel irisretraktorer, er at det ikke er behov for ytterligere incisjoner. Ulempene inkluderer noe mer komplisert innsettelse og fjerning som gir lettere anledning til irisskader og -blødninger.
Matvarer fra regionen Franche-Comté.
**Det franske kjøkken** er mat fra Frankrike. Den er utviklet gjennom mange hundre år med sosial og politisk forandring. I middelalderen ble det kjennetegnet av ekstravagante banketter med utførlig utsmykkede og sterkt krydrete matretter som ble laget av kokker som Guillaume Tirel. Under den franske revolusjonen minket bruken av krydder og den ble etterhvert erstattet av urter og mer raffinerte matlagingsmetoder der kokker som François Pierre La Varenne viste vei og som senere ble ytterligerer videreutviklet av kokker i tjeneste hos Napoleon, som for eksempel Marie-Antoine Carême.

Det franske kjøkken ble på 1900-tallet definert av Georges Auguste Escoffier og det ble den moderne versjonen av *haute cuisine.* Escoffier utelot imidlertid mye av den karakter som man finner i mange av Frankrikes regioner. Gastronomisk turisme og Guide Michelin bidro senere til å opphøye landsbygdens og borgerskapets mat samt innflytelsen fra etniske minoriteter, for eksempel baskisk innflytelse på sørvestfransk mat.

Ingredienser og matretter varierer fra region til region. Det finnes mange kjente lokale retter som er opphøyd til både nasjonal og regional standard. Ost og vin er en viktig del av kosten og disse har også mange regionale og nasjonale innslag med varianter som reguleres i loven om kontroll av geografisk opphav *Appellation d'origine contrôlée* (AOC).

Fra 2010 er *det franske kjøkken* oppført på UNESCOs liste over Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv.

Referanser
----------

1. ↑  UNESCOs hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cuisine of France – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** BBC Things
 |
Geografisk omfang for Det felles europeiske luftrom
**Det felles europeiske luftrom** (engelsk: Single European Sky, SES) er en lovgivningspakke i EU. Formålet er bedring av sikkerheten i europeisk luftfart, halvering av kostnadene for flysikringstjenestene, reduksjon av miljøbelastningene og dobling av kapasiteten for trafikkavvikling og reduksjon av forsinkelser. Lovgivningen som definerer programmet eller initiativet, består av fire direktiver, og disse er gjennomført i EØS-avtalen.

Den første versjon av SES ble lansert i 2004 og en ny, revidert versjon i 2009.

Rammeverket i SES-lovgivningen suppleres av EASA som er gitt myndighet på feltet flyplasser og administrasjon av lufttrafikken og navigasjonssystemer. Det er videre supplert av SESAR Joint Undertaking, som administrerer Single European Sky ATM Research, og en SESAR Deployment Manager. Det er etablert en Network Manager for det europeiske ATM-nettverket (air traffic management), mens et uavhengig organ, Performance Review Body (PRB) støtter Europakommisjonen i utviklingen og administrasjonen av SES' arbeid der funksjonelle luftromsblokker har en nøkkelrolle.

Referanser
----------

1. ↑  «Det felles europeiske luftrom (Single European Sky)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 8. oktober 2015. Besøkt 8. oktober 2020.
2. ↑  Samferdselsdepartementet (8. oktober 2015). «Funksjonelle luftromsblokker - NEFAB». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 8. oktober 2020.
3. ↑  «Luftfarten - en internasjonal næring». *Regjeringen.no* **(norsk)**. 25. november 2014. Besøkt 11. oktober 2020.
4. 1 2  Smith, John (22. september 2016). «Single European Sky». *Mobility and Transport - European Commission* **(engelsk)**. Besøkt 10. oktober 2020.
**Abel Muzorewa** (født 14. april 1925 i Umtali, død 8. april 2010 i Borrowdale) var en zimbabwisk politiker og metodistbiskop. Muzorewa var statsminister i det såkalte Zimbabwe-Rhodesia noen måneder i 1979.

På 1970-tallet var Muzorewa leder for partiet United African National Council (UANC), som talte for ikkevold mot det rådende britiskdominerte hvite styret i Rhodesia. Partiet var det eneste lovlige partiet, ettersom Joshua Nkomos ZAPU og Ndabaningi Sitholes og Robert Mugabes ZANU drev geriljakrig. I mars 1978 undertegnet Muzorewa og andre nasjonalistledere en avtale om overgangsregjering til svart majoritetsstyre, men slik at et bestemt antall plasser i landets parlament skulle være forbeholdt landets hvite. Det første valget ble avholdt i 1979, og Muzorewa tiltrådte som statsminister. Joshua Nkomo og Robert Mugabe motsatte seg ordningen, og borgerkrigen fortsatte til det ble avholdt nyvalgt i februar 1980. I valget tapte Muzorewas UANC klart.

Abel Muzorewa stilte opp i presidentvalget mot Robert Mugabe i 1995, men tapte klart.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   allafrica.com, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** Munzinger (iba)
 |