recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hillmo**, eller **Hilmo**, er ei grend som ligger lengst nord i Tydal. Navnet Hilmo kommer av det norrøne ordet hjallr som betyr avsats, platå eller hylle. Her bor ca. 30 mennesker fordelt på fire garder. I tillegg til gardsbruka har bedrifter som Hilmo Handlaft (handlafta hytter og hus) og Tydalskjøtt (kjøttforedling etter tradisjonelle metoder) tilhold i Hilmogrenda.

Gardene
-------

Det er idag fire garder som er i drift i Hilmo. Det er Kvernmoen (Hilmo Nedre), Neergarden (Hilmo Nordre) og Aunet, som driver med mjølk og kjøttproduksjon og Hilmo Øvre som driver med kjøttproduksjon og kjøttforedling. På den opprinnelige Hilmogarden (Øvergarden) bodde den kjente åkleveverksen Berit Hilmo (1766-1859). Denne gården er i dag bebodd, men leier bort dyrkamarka til naboer. Gullbrekka blir i dag benytta som fritidsbolig, mens Hilmohaugen er et kommunalt bygdatun, slik det framsto på 1800-tallet. Tidligere garder man i dag bare finner få spor av, er Pættersbakken (husmannsplass under Neergarden), Arnebakken og Hilmogjardet (husmannsplasser under Hilmo (Øvergarden).

Utmarka
-------

Hilmomarka omfatter området mellom Litj-Hynna og grensa mot Selbu og mellom Nea og Bokkhåmmårfjellet. Hilmogardene har setervoller både på Movollen (Hilmo og Aunet), Hyllingvollen (Hilmo øvre) og ved Usmesjøen(Kvernmoen og Neergarden). Tidligere var det også setervoller ved Granlund, Hynnøyan, Digeråsen, Skørbergåsen og Stugguvolldalen. Utmarka eies i hovedsak av Tomas Angels Stiftelser, mens Hilmogardene kun eier mindre biter rundt gardene og setervollene. To naturreservat ligger på Hilmomarka: Hilmoskogen barskogreservat ved Movollen og Stormyra våtmarksreservat, som ligger rett ovenfor grenda.

Referanser
----------

1. ↑  «Hillmo». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 9. januar 2020.
2. ↑  Rygh, O. (1965). *Norske Gaardnavne*. Oslo: Børsum. s. 392.

Litteratur
----------

* *Tydalsboka*. 2. Ås: Tydal kommune. 1972. s. 5–22.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**William Hanes** (født 24. januar 1974 i Kentucky, USA) er en amerikansk hundekjører fra Kasilof i Alaska i USA. 

Hanes flyttet til Alaska i 1993, og han begynte med hundekjøring i 1997. I 2002 deltok han, og ble nummer 19 i Canadian Challenge 340. To år senere var han med i Kuskokwim 300 der han endte som nummer 21, og han ble nummer 5 i Tustumena 200 i 2006.

I 2004 debuterte han i Iditarod med en 40.-plass. Neste gang han deltok i verdens lengste hundesledeløp var i 2006, og i dette løpet ble han nummer 19. 

William Hanes jobbet tidligere som fisker og er nå guide for fiskere.

Plasseringer i Iditarod
-----------------------

| År | Plassering | Tid |
| --- | --- | --- |
| 2004 | 40 | 11 døgn, 07 timer og 51 minutter |
| 2006 | 19 | 10 døgn, 04 timer og 20 minutter |

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Hanes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) William Hanes – Iditarod Trail Sled Dog Race Rediger på Wikidata
* Biografiside fra Cabela
**Jaime Sabines** (født 25. mars 1926 i Tuxtla Gutiérrez i Chiapas i Mexico, død 19. mars 1999) var en meksikansk lyriker og forfatter. Hans forfatterskap har nedtegnet erfaringene til folk flest i steder som på gaten, sykehuset og idrettsarenaen. Han var også politiker.

Liv og virke
------------

Jaime Sabines Gutiérrez var av delvis libanesisk opphav.

Før Sabines viet seg til litteratur tilbrakte han tre år med å studere medisin før han begynte å skrive skjønnlitteratur. Han studerte ved Universidad Nacional Autónoma de México (UNAM). I tillegg til hans litterære virksomhet, deltok han i politikken og ble en føderal stedfortreder for distriktet Chiapas fra 1976 til 1979. Sabines skrev hele ti bind med poesi, og hans litterære arbeider har blitt oversatt til mer enn tolv språk. Sabines ble tildelt Chiapas-prisen (1979), Xavier Villaurrutia-prisen (1972) og Elias Sourasky-prisen (1982). En samling av hans arbeider, *Nuevo recuento de poemas*, ble utgitt av forlaget Joaquín Mortiz i 1977. Han er hovedsakelig lest på spansk, men en del av hans poesi er blitt oversatt til blant annet engelsk. En del av hans kjærlighetsdikt ble oversatt av Colin Carberry som *Love Poems: Poetry by Jaime Sabines* (2011, Biblioasis).

Sabines døde 19. mars 1999, i en alder av 73 år.

Bibliografi
-----------

* *Horal* (1950)
* *La señal* (1951)
* *Adán y Eva* (1952)
* *Tarumba* (1956)
* *Diario semanario y poemas en prosa* (1961)
* *Poemas sueltos* (1951–1961)
* *Yuria* (1967)
* *Tlatelolco* (1968)
* *Maltiempo* (1972)
* *Algo sobre la muerte del Mayor Sabines* (1973)
* *Otros poemas sueltos* (1973–1994)
* *Nuevo recuento de poemas* (1977)
* *Los amorosos: Cartas a Chepita* (2009)

Referanser
----------

1. ↑  Sarmiento, Sergio (21 jun 2013): «El libanés», *El Siglo de Torreon*
2. ↑  *Love Poems*, inkludert et dikt, «My Heart Embarks»
3. ↑  «Jaime Sabines», Poemas del Alma

Eksterne lenker
---------------

* «Los Amorosos - The Lovers», Jaime Sabines i original og oversettelse

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
**St. Stefan til de tre Stene** er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 48), som ble grunnlagt den 8. mai 1998 i Sortland. Logen ble fra første stund underlagt Tromsø Provincialloge.

Vesterålen Broderforening ble grunnlagt på Melbo den 26. oktober 1925 underlagt St. Johanneslogen Midnatsol. I 1977 ble den flyttet til Sortland. Den 12. februar 1983 ble den opphøyd til deputasjonsloge, og den 1. juli 1983 ble den underlagt St. Johanneslogen Øystein. I 1998 ble den selvstendig loge. Logens valgspråk er I Broderskap mot Lyset.

Logen er oppkalt etter den første kristne martyren St. Stefanus, som ble steinet til døde og som tidligere var skytsengelen til Hadsel kirke i Vesterålen.

Ordførende Mestere
------------------

| # | Navn | Levetid | Innsatt | Avgikk |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | DisponentGeorg Andreas Ellingsen | 1938– | 8. mai 1998 | 2. desember 2005 |
| 2 | IngeniørArne Martin Seljeseth | 1943– |  |  |

Litteratur
----------

* Redaktørene Ivar Kr. Sellæg og Kjell Krey Dagsloth:. .. i fuldt brodersind. Nordlands frimurere i 100 år, 1899 – 1999, Festskrift ved markeringen av 100-årsminnet om frimureriets innføring i Nordland. Utgitt av St. Johanneslogen Midnatsol, Refsum Bokbinderi Oslo, oktober 2000, ISBN 82-995768-0-6
* Matrikkel over Den Norske Frimurerorden for arbeidsåret 2007, Aktietrykkeriet i Trondhjem

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Kapellet etter restaurering.
**St. Johannes' kapell** er et kapell viet til Evangelisten Johannes i Tower of London. Det ligger i White Tower, og ble bygget i 1080. Det er det eldste bevarte kapellet i London.[]

Kapellet er i normannisk romansk stil, og er et spesielt godt bevart eksempel på tidlig normannisk kirkearkitektur.[] Det er i kalkstein fra Caen, som er udekorert med unntak av kapitélene som har enkle utskjæringer av skjell og løv. Skipet har et tak med tønnehvelv, og det går et galleri over kurvene rundt apsis. Proporsjonene er perfekte, og leder blikket mot apsis med alteret. Som et kongelig kapell var det rikt dekorert, og den enkle tilstanden det er i nå er derfor villedende.[]

All dekorasjon ble fjernet i 1550, under reformasjonen.[] Etterhvert ble kapellet tatt i bruk som dokumentlager, og da dokumentene ble flyttet til en bygning utenfor Tower i 1857 ble det foreslått at kapellet skulle bli et kleslager for hæren, men det ble i stedet restaurert, og tatt i bruk som kapell igjen. Kapellet har status som Royal Peculiar, og brukes ved spesielle anledninger.[]

Det holdes gudstjenester i kapellet ved visse spesielle anledninger.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) St John's Chapel, Tower of London – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Pauliniidae** er en gruppe av rettvingene (Orthoptera) og tilhører en familiegruppe blant gresshoppene.

Utseende
--------

Små til middelsstore gresshopper med glatt kroppsoverflate. De er grønne på farge, har velutviklede vinger og ligner i det hele tatt på markgresshopper (Acrididae), en familie de av og til blir regnet til.

Levevis
-------

Pauliniidae er akvatiske gresshopper, det vil si at de lever i ferskvann. De kan gå på overflaten i likhet med vannløpere (Gerridae), dykke og svømme godt. Eggene legges under vann på vannplanter. De lever av vannplanter, men kan komme på land om natten.

Utbredelse
----------

Familien finnes naturlig bare i Sør-Amerika, men én art har blitt innført til Afrika i et forsøk på å kontrollere vann-bregnen *Salvinia*, som der skaper problemer ved å tette igjen vannløp.

Systematisk inndeling
---------------------

Pauliniidae blir noen ganger regnet som en undergruppe av den store familien Markgresshopper (Acrididae).

**Treliste**
* **vingede insekter** (Pterygota)
	+ **Neoptera** («nyvinger»)
		- **Orthopteroida** («gresshoppelignende insekter»)
			* Orden rettvinger (Orthoptera)
				+ Underorden **gresshopper** (Caelifera)
					- Overfamilie Acridoidea
						* Familie Pauliniidae Hebard, 1923
							+ Slekten *Marellia* Uvarov, 1929
								- *Marellia remipes* Uvarov, 1929
							+ Slekten *Paulinia* Blanchard, 1843 – én art
								- *Paulinia acuminata* (DeGeer, 1773)

Kilder
------

* Liste over artene, fra Orthoptera Species File Online

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pauliniidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Bilde av *Paulinia acuminata*
* Norsk Entomologisk forening
Sitronmelisse
**Sitronmelisse** (latin: *Melissa officinalis*) er en plante i leppeblomstfamilien, og er en typisk middelhavsplante med en syrlig duft. Den finnes i mange hager, hvor den også har en tiltrekkende virkning på bier – på gresk betyr melissa «honningbie». Den har en mild smak av sitron.

Planten blir opp til 60 cm høy og blomstrer fra juni til september med små, hvitaktige blomster.

Historie
--------

Sitronmelisse har blitt brukt som naturmedisin i århundrer. Medisinsk bruk av planten strekker seg over 2000 år bakover i tid, til antikkens Hellas, der den blant annet ble brukt for å kle sår, lege hudutslett, lindre insektbitt, dempe smerter ved graviditet og lindre leddplager. Spesielt utbredt er bruk av sitronmelisse som beroligende middel, enten i form av te eller som ferdig produkt i kombinasjon med andre beroligende planter.

Planten har siden blitt brukt som botemiddel for blant annet bronkiale betennelser, øreverk, feber, tarmgass, hodepine, høyt blodtrykk, influensa, hjertebank, tannverk og kvalme.

I matlaging
-----------

* Salat og frukt.
* Til lam, svin og kylling.
* Til desserter.
* Friske blader kan brukes til te.

Referanser
----------

1. ↑  «Sitronmelisse (Urtekildens planteleksikon)». Besøkt 28.05.2015.
2. ↑  «SITRONMELISSE - Melissa officinalis». *rolv.no*. Besøkt 26. april 2017.
3. ↑  «Sitronmelisse - Faktaside - Vitamail». Arkivert fra originalen 28. mai 2015. Besøkt 28.05.2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
**Sitrontetra**, også kalt **champagnetetra**, er en art tropiske ferskvannsfisk som blir opp til 5 cm lang. Den ble tilgjengelig i akvariehandelen i 1932.

Kjønnet til voksne fisk kan avgjøres ved å se på den svarte ytterkanten på gattfinnen. Hos hunner er dette en tynn svart strek. Hos hanner, spesielt hos alfahanner, er kanten mye tykkere. Hos lekende alfahanner kan den dekke opptil en tredjedel av gattfinnen.

I naturen lever denne fisken i klart vann med moderat strøm. Den holder seg på grunt vann, i nærheten av vannplantebed. Vannet er litt surt og hardheten er lav. Stimene omfatter flere tusen individer, hvor de svarte og gule fargetegningene gjør det vanskelig å følge ett enkelt individ med øynene. Den holder seg stort sett i midtre og lavre midtre vannlag.

De trives best i et beplantet akvarium, hvor de bør holdes i stim på minimum seks individer. Hvis man har plass til det, er enda flere fisk å foretrekke, da arten viser en klar tendens til å stime sammen ved enhver anledning. I et beplantet akvarium viser sitrontetraen klarere farger – unge eksemplarer i ubeplantede akvarier i zoo-butikken virker ofte «utvasket» i fargene.

Vannet i akvariet bør ha en hardhet på under 8° dH og være litt surt (pH 6,0 – 7,4, ideelt 6,6).
Temperaturen bør ligge mellom 21 °C og 28 °C, men de tåler temperaturer opp til 32 °C i lange perioder hvis vannet er oksygenrikt. En pH på 8 eller høyere, eller for hardt vann, kan være livsfarlig for denne fisken.

Den tar det meste av fôr den blir tilbudt.
Den kan leve opp til åtte år i akvarium, men seks år er mer vanlig.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sitrontetra* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Sitrontetra* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sitrontetra* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Sitrontetra* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Sitrontetra* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sitrontetra* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hyphessobrycon pulchripinnis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hyphessobrycon pulchripinnis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Hyphessobrycon pulchripinnis* Ahl, 1937 Lemon tetra - FishBase
**Mohammad Riad Hussain Ismat** (arabisk: رياض عصمت‎ , født 11. juni 1947 i Damaskus i Syria, død 13. mai 2020 i Glenview i Illinois i USA) var en syrisk forfatter, kritiker, teaterdirektør, kringkastingssjef, professor, rektor og kulturminister og ambassadør.

Liv og virke
------------

Ismat studerte engelsk litteratur ved universitetet i Damaskus til 1968.

### Teater, undervisning

I 2000 ble han rektor for Akademiet for dramatisk kunst, etter å ha undervist i mange år.

Ismat satte opp mer enn 15 teaterproduksjoner, som tolkninger av Shakespeare, Tennessee Williams og Frank Wedekind, og et stykke han selv hadde satt opp som var en personlig tolkning av *Tusen og én natt*. Han grunnla den første mimetruppen i Damaskus og underviste i miming, og spilte og dirigerte ved de syriske Akademiet for dramatisk kunst. Der underviste han i den Stanislavsky-baserte skuespillmetode. Hans gjennombrudd som teaterdramatiker kom med hans stykke *The Game of Love & Revolution*; blant hans mest kjent dramatiske stykker er: *Was Dinner Good, dear Sister*; *Mourning Becomes Antigone*; *Sinbad*; *Shahryar's Nights*; *Abla & Antar*; *Mata Hari*; *The Banana Republic* og *In Search of Zenobia*. Ismat dirigerte også sin egen fjernsynstrilogi for syrisk fjernsyn, «The Artist & Love», i 1985.

### Kulturpolitiske og diplomatiske verv

I 2003 ble Ismat generaldirektør for Syrias statlige radio og fjernsyn, og var så vise-kulturminister. I 2005 ble han ambassadør til Pakistan og i 2010 ambassadør til Qatar.

Han var Syrias kulturminister fra 3. oktober 2010 til 23. juni 2012 under president Bashar al-Assad.

### USA

Senere dro han til USA; fra 2013 til 2014 var han *Buffett Center Visiting Scholar* ved Concordia University i River Forest i Illinois. og så underviste han ved Columbia College i Chicago.

Riad Ismat døde 13. mai 2020 i Glenview i Illinois av covid-19, i en alder av 72 år.

Referanser
----------

1. 1 2   AlKindi, oppført som Iṣmat Riyāḍ, General Diamond Catalogue ID 108212[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Chicago Tribune, Chris Jones, «Evanston scholar Riad Ismat dies from COVID-19 — mourned by the Arab world as the brave former culture minister of Syria», verkets språk engelsk, utgitt 21. mai 2020, besøkt 21. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «وفاة وزير الثقافة السوري الأسبق رياض عصمت بفيروس "كورونا"للمزيد», besøkt 15. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  «وفاة وزير الثقافة السوري الأسبق رياض عصمت بفيروس "كورونا"». *enabbaladi.net* **(arabisk)**. 14. mai 2020.
5. 1 2 3  «An Interview with Riad Ismat on Art, Syria, & the Diaspora». *Muftah.org*. 7. februar 2014.
6. ↑  North Central College (10. februar 2015). «Scholar-in-residence Riad Ismat discusses the arts and statesmanship».
7. ↑  «Former Culture Minister Riad Ismat Dies of Coronavirus in Us». *The Syrian Observer*. 15. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Riad Ismat på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
| Den skotsk-norske krigen |
| --- |
| Konflikt: Den skotsk-norske krigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1261 – 1264 |
| Sted | Skottland |
| Resultat | Fredsavtalen i Peth. |

 |
| Stridende parter |
|  Norge |  Skottland |
| Kommandanter og ledere |
| Håkon Håkonsen | Aleksander III |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

**Den skotsk-norske krigen** (1261–1264) var et resultat av at den norske suvereniteten over Hebridene hadde blitt prøvd å bli kjøpt opp av den skotske kongen Alexander II siden 1240-tallet, men den norske kongen Håkon Håkonsen nektet dette, og Alexander prøvde å invadere Hebridene med skip. Han mislyktes med dette, fordi han døde av sykdom før han kom til Hebridene. Hans sønn Alexander III tok over tronen og erklærte krig mot Norge i 1261.

Krigen og slaget ved Largs
--------------------------

Slaget ved Largs.
Håkon svarte med å samle en flåte med over 120 skip i juli 1263 for å beskytte de Ytre Hebrider. Håkon stoppet på Isle of Arran hvor han forberedte seg på slaget ved Largs. Håkon angrep før planlagt, men dette viste seg å være en feil, fordi høststormene kom tidligere dette året og flåten fikk store skader. Håkon returnerte for å reparere skipene, men angrep Largs i oktober 1263. De norske soldatene ble angrepet av skotske bueskyttere da de ankom stranden, men de presset seg framover og Alexander IIIs styrker presset mot nordmennene. Slaget endte uavgjort, og Håkon spurte for en midlertidig fred for å hente de døde. Alexander innfridde dette. Håkon reiste tilbake til Orknøyene hvor han døde i desember.

Etter hans død skjedde det ikke mye bortsett fra at Alexander okkuperte Hebridene, men Magnus Lagabøte fikk Alexander til å kjøpe Hebridene og Man for 4 000 mark og måtte betale 100 mark hvert år på ubestemt tid. Dette skjedde ved fredssamtalen i Perth. Grunnen var at Magnus ville styrke det norske rike innad, og at krig på De britiske øyer ble for kostbart.
Krigen endte uavgjort.
**IK Akerselva** er en norsk innebandy-klubb fra Sagene i Oslo, startet 9. juni 1983. Klubben spiller hjemmekampene sine i Kringsjåhallen og Grefsen flerbrukshall

Historie
--------

Klubben ble stiftet under navnet Helgerud Ballklubb 9. juni 1983. Det var mennesker fra Sagene Menighet og ulike Bærumsmenigheter som sammen dannet klubben. Fotball var idretten som ble praktisert. Da det var ledig treningstider i Bærum ble treningene lagt til ulike baner i området. Men klubben levde et omflakkende liv og det å få et fotfeste noe sted var vanskelig. Årene gikk og klubben var delt med tanke på hvor de skulle spille kamper og hvor de hadde tilhørighet.

Etterhvert så hadde Helgerud Ballklubb kun medlemmer som opprinnelig kom fra Sagene. På et årsmøte i 1987 ble det bestemt at klubben skulle skifte navn. Navnet kom frem ved en tilfeldighet. IK Akerselva etter elven som deler Oslo i to. Dette var starten på rivaliseringen mellom Sagene, Spartacus og IK Akerselva. Fotball var fortsatt det som stod høyest på aktivitetslisten. I 1989 fikk klubben sitt første damelag. Medlemmene kom fra Sagene og Torshov. Klubben hadde sterke bånd til Lilleborg og Bjølsen skole.

Innebandy
---------

I 1990 startet klubben både herre- og damelag i Innebandy. Fotballen døde mer eller mindre ut noen år senere. Herrelaget kom til 5 divisjon som høyest. (i det gamle seriesystemet) Innebandy var den nye sporten og IK Akerselva var et meget sentralt navn. Klubbens damelag tok idretten med storm og har i årenes løp hentet hjem 5 offisielle NM og et uoffisielt NM-gull. 2 tredjeplasser i europacupen og 3 seriemesterskap. Jentene fra IK Akerselva var «landslaget» i mange år. Herrelaget fikk en litt treigere start på sin vei opp mot eliten og var i mange år et av de beste lagene i 1.divisjon østland. Etter et nedrykk i begynnelsen av 2000-tallet har avdelingen vokst seg stor og har tatt steget fra 2.div oslo og rykket endelig opp til eliteserien 2010/2011. 

Ik Akerselva trener unge spillere fra 4år og hele veien opp til eliteserien i innebandy.

**Paolo Caroprese**

Paolo Caroprese *var en tidligere Italiensk innebandy spiller og har vært en stor rolle i IK Akerselva sin suksess. Paolo var en høyt etterspurt trener på hans beste som trener. Paolo var en stor grunn til at ik Akerselva er der de er idag.*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Eliteserien i innebandy for menn 2022/23 |
| --- |
|  | 
* Akerselva
* Gjelleråsen
* Greåker
* Harstad
* Narvik
* NOR 92
* Sandnes
* Sarpsborg
* Slevik
* Sveiva
* Tunet
* Ullensaker/Kisa

 | Norges flagg |
***Den siste magiker*** er første bok i en barne-/ungdomstrilogi skrevet av Sigbjørn Mostue, utgitt av Cappelen Damm i 2010.

Handling
--------

Simen er en helt vanlig gutt fra Kløfta, han har venner, går på skole og lever et helt vanlig ungdoms-liv. En dag bestemmer derimot bestekompisen Anders at de sammen med kompisen Even skal knuse ei rute hos den gamle, langhårede originalen som bor i et falleferdig hus på enden av gata. Mannen blir omtalt som *Indianeren* blant ungdommene.
Anders knuser ruta og sammen med Even klarer han å stikke av. Simen, derimot, faller og ødelegger ankelen. Den gamle mannen, som egentlig har navnet Gregers Berge, tar ham med inn i sin koselig innredede stue, og klarer på mystisk vis å behandle ankelen med noen fingerbevegelser og en kopp varm kakao – eller sjokolade som originalen selv retter det til.

Gregers og Simen blir enige om at Simen skal jobbe litt hos Gregers for å gjøre opp for det knuste vinduet – låven kunne for eksempel trenge et strøk maling. Men egentlig blir simen lært opp til å bli en ekte magiker, som kan utføre eldgamle, fantastiske kunster. Men de må være raske, en organisasjon kalt Nimrod, finner snart ut hvor den siste magiker holder til. De svarte bilene til organisasjonen kjører rundt i Kløfta og er ikke langt vekk fra der Simen og Gregers holder til.

Magiker-opplæringen tar mye tid, og Simen henger stadig mindre med vennene. Samtidig prøver Simen å få den vakre Margrete sin oppmerksomhet. Hun blir tydelig mer og mer forelsket i bestekompisen, men når Simen bryter regelen om å ikke bruke magi andre steder enn Gregers' eiendom, kommer Nimrod nærmere det gamle huset på enden av Gamlevegen.

Virkelighetsspill
-----------------

Forfatteren, Sigbjørn Mostue, er selv oppvokst på Kløfta og kjenner godt til området. *Den siste magiker*, er som de tidligere bøkene, knyttet godt opp mot virkeligheten, noe som gjør det hele mye mer spennende og mystisk. I boka kommer det for eksempel frem at magikeren Gregers Berge tidligere het «Jabir» – Jabir Ibn Hayyan. Da er det kanskje ikke tilfeldig at denne gamle filosofen er kjent under sitt latinske navn *Geber*, som blir nettopp *Berge* om en stokker litt om på bokstavene. Andre kjente filosofer og kjente karakterer blir også dratt med i handlingen. Den kjente Walt Disney blir for eksempel omtalt som en tidligere magiker, noe som «gjenspeiles» i filmene hans.

Det skal også ha vært en original, lik Gregers – som blant ungdommene i boka kalles *Indianeren*, som tidligere bodde på enden av *Gamlevegen*. Med sitt spesielt lange, hvite hår og hatt skildres Gregers på samme måte som den noe spesielle mannen som tidligere bodde på Kløfta. Denne mannen ble blant befolkningen kalt *Jordbærgubben* – det er usikkert om *Indianeren* også var et kallenavn som ble brukt, eller om dette er noe forfatteren har funnet opp i fantasi-fortellingen.

Bøkene i serien
---------------

* *Den siste magiker* (2010)
* *Belz og Ebub* (2011)
* *Den siste magiker III Nimrod* (2012)
***Den siste natt*** (originaltittel: *Letty Lynton*) er en amerikansk drama- og førkodefilm fra 1932 regissert av Clarence Brown med Joan Crawford, Robert Montgomery og Nils Asther i hovedrollene.

Dreieboken var skrevet av John Meehan, etter teater-stykket *Letty Lynton* av Marie Belloc Lowndes.

Handlingsreferat
----------------

Letty Lynton har i en lengre periode bodd i Montevideo i Uruguay. Hun ønsker å avslutte sin affære med Emile Renaul. Etter flere mislykkede forsøk på å forlate ham, er den eneste måten hun finner på å forlate landet. På et dampskip tilbake til USA møter Letty en rik amerikaner Jerry Darrow (spilt av Robert Montgomery) og blir umiddelbart tiltrukket av ham. Etter to uker til sjøs, har de blitt forelsket. På julaften kysser de to for første gang, og han frir til henne kort tid senere. Men i New York City blir Letty sjokkert når hun ser Emile vente på henne ved en kai. Lettys mor, fru Lynton, er en forbitret, gammel kvinne som ikke viser noen kjærlighet til Letty, som hun anser som alt for uansvarlig.

Emile forsøker deretter å true Letty til å bli sammen med ham igjen, hvis ikke kommer han til å vise Jerry hennes eksplisitte kjærlighetsbrev som hun skrev til Emilie før hun ble forlovet med Jerry. Letty bestemmer seg for å begå selvmord, i stedet for å tilbringe livet sammen med Emile. Letty legger gift i et glass champagne, men Emilie dukker opp, slår henne ned, og plukker opp glasset hennes og drikker opp all giften.

Etter at Emilie har dødd, rydder Letty opp på rommet, tørker vekk hennes egne fingeravtrykk, og reiser sin vei. Dagen etter, kort tid etter at Letty og Jerry har reist på besøk til foreldrene hans, kommer en politi-etterforsker fra New York og tar med Letty til distriktsadvokat John J. Haney. Han beskylder Letty for dødsfallet til Emilie, og de konfronterer henne med de gamle kjærlighetsbrevene mellom henne og Emilie.

Skuespillere
------------

Joan Crawford.
* Joan Crawford som Letty Lynton
* Robert Montgomery som Jerry Darrow
* Nils Asther som Emile Renaul
* Lewis Stone som distriktsadvokat John J. Haney
* May Robson som Mrs. Lynton. Letty's mor.
* Louise Closser Hale som Miranda, Letty's hushjelp.
* Emma Dunn som Mrs. Darrow, Jerry's mor.
* Walter Walker som Mr. Darrow, Jerry's far.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den siste natt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Den siste natt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Den siste natt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Den siste natt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Den siste natt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Den siste natt* på American Film Institute Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Den siste striden*** (org. *The Last Battle*, utgitt 1956) er siste bok i serien om Narnia, skrevet av C.S. Lewis. Boka handler om slutten på verdenen Narnia.

Boken begynner med at landet Narnia er i stor fare. Det mener i alle fall kentauren Roonwit, som sier at ryktene om løven Aslans tilbakekomst er falske. Han advarer kong Tirian, og oppfordrer han på det sterkeste til å være på vakt. Men det hjelper ikke, for kongen tror (i likhet med alle andre) at ryktene er sanne, og sammen med sin trofaste venn, enhjørningen Juvel, ser han med glede frem mot å møte Aslan. 

Roonwit har dessverre rett, for onde konspirasjoner foregår ellers i verdenen. Folket fra landet Calormen planlegger nemlig å invadere Narnia, og den slue apen Listig er på deres side. En falsk Aslan dukker opp og tar kontrollen over landet. Listig, som sier han taler på vegne av Aslan, forklarer at løven har bestemt seg for å være strengere mot narnianerne. Forvirring spres, og samtidig dukker Calormen-folket opp. Kong Tirian blir tatt til fange og bundet til et tre. 

Han blir i midlertidig reddet av Jill Pole og Eustace Scrubb, som nok en gang havner i Narnia. Sammen prøver de å overtale Narnias folk til å gå til krig, men mange tør ikke pga. frykt for den falske Aslan(også kalt Tashlan), som de tror er ekte. Derfor blir de i sterkt undertall, og selv talende dyr og andre snille skapninger går over på Calormens side. Det blir et slag der mange dør og mange blir sårede.

  



| * v
* d
* r
Narnia-bøkene av C.S. Lewis |
| --- |
| Bøkene | *Drømmen om Narnia* **·** *Løven, heksa og klesskapet* **·** *Hesten og hans gutt* **·** *Prins Caspian* **·** *Reisen til det ytterste hav* **·** *Sølvstolen* **·** *Den siste striden* |
| Film & tv | *Drømmen om Narnia* (1988–90) | Legenden om Narnia (film): *Løven, heksa og klesskapet* (2005)  **·** *Prins Caspian* (2008)  **·** *Reisen til det ytterste hav* (2010) |
| Rollefigurer | Digory **·** Polly **·** Jadis (Heksa Hvit) **·** Peter **·** Susan **·** Edmund **·** Lucy **·** Eustace **·** Jill **·** Caspian **·** Aslan **·** Tumnus  **·** Dysterpytt **·** Rippipip |
| Steder | Charn **·** Narnia **·** Cair Paravel **·** Calormen **·** Telmar |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Den skitne protesten** (*The dirty protest*) var andre fase i en konflikt mellom republikanske paramilitære fanger i Maze fengsel i Nord-Irland og den britiske regjeringen. 

Da man i 1976 avskaffet *Special Category Status*, som hadde gitt paramilitære fanger status som politiske fanger og visse spesielle rettigheter, begynte fangene en protest rettet mot at de måtte gå i fengselsuniform og ikke i egne klær. Denne første fasen kalles pleddprotesten, ettersom deltagerne fra PIRA og INLA kledde seg i improviserte klær laget av pledd fra cellene. 

Det var et krav om at de måtte gå i uniform for å kunne bruke toalettene, og derfor hadde deltagerne i protesten bøtter på cellene. Etter flere fysiske angrep på fanger som skulle ut for å tømme dobøttene begynte mange av fangene å nekte å forlate sine celler. I stedet urinerte de mot dørsprekken og tømte ekskrementer ut av vinduene. Fengselsbetjentene svarte med å blokkere vinduene og å bruke mopper for å feie urinen inn i cellene igjen, og deltagerne begynte da å smøre sine ekskrementer på veggene, derav navnet *den skitne protesten*. Mange av dem ble syke som følge av dette. 

Høsten 1980 begynte en sultestreik i fengselet. Den ble avblåst da den britiske regjeringen tilsynelatende gav etter, men da det viste seg at dette ikke var tilfelle begynte protestene på nytt. Den 3. oktober 1981 endte den andre sultestreiken etter at ti fanger hadde dødd. To dager senere annonserte minister for Nord-Irland James Prior at fangene kunne bære egne klær. Dermed ble også pleddprotesten og den skitne protesten avsluttet.
**John Lawley** (født 31. desember 1859, død 9. september 1922), kjent sangforfatter i Frelsesarmeen, har skrevet fire sanger som fortsatt brukes i Frelsesarmeens sangbok.

John Lawley ble født i 1859 i Foulden i Norfolk. Familien flyttet til Bradford hvor han jobbet i en mølle. I 1877, da han var sytten år gammel, ble John omvendt av the Christian Mission, senere kjent som Frelsesarmeen ved James Dowdle, kjent som «den frelste jernbanevakten». John begynte snart som fulltids evangelist, den fjortende i misjonen. Lawley første oppdrag var å åpne Spennymoor kristne misjonsstasjon som åpnet søndag 28. april 1978.

John Lawley var svært utradisjonell i sin forkynnelse. For å illustrere den bunnløse sjøen av Guds kjærlighet og tilgivelse så stupte han en gang fra scenen og ned blant stolradene, hvor han fortsatte sin tale mens han tok svømmetak på gulvet.

Sangforfatter
-------------

Lawley skrev sin første sang i 1879 og er senere blitt kjent over hele verden som sangforfatter og sanger.
Mest kjent er trolig den som på engelsk heter "Wanted: Hearts baptized with Fire". På norsk heter den "Hjerter er det verden trenger". Denne sangen synges på en melodi fra fjerde sats i Beethovens niende symfoni, også kjent som "Ode til gleden", med en tekst av den tyske dikteren Schiller. Det skal ha vært den norske Frelsesarmé-musikeren Klaus Østby som oppdaget at Lawleys tekst kunne synges på denne tonen.

I 1916 hadde 19 av hans sanger funnet veien inn i Frelsesarmeens engelske sangbok. I de siste tyve årene av Frelsesarmeens grunnlegger William Booth sitt liv var det John Lawley som var hans assistent og solosanger på møtene som William Booth holdt. John Lawley var med på kampanjer over hele verden, slik som Japan, Australia og Amerika.

Siste år
--------

I sine siste år var kommandør Lawley soldat i Watford korps, hvor han også døde i en alder av 62 år. I begravelsen i Abney park kirkegård på ettermiddagen 14. september 1922 var det ikke mindre en åtte hornmusikkorkester som fulgte begravelsesfølget. 

General Bramwell Booth ledet minnestunden i Clapton Congress Hall den samme kvelden og han sa om kommandøren: «Han sang seg igjennom hele sitt liv og han vil synge igjennom hele evigheten».

John Lawleys sanger i Frelsesarmeens sangbok
--------------------------------------------

* 139 – «Til Golgata kom med meg»[*død lenke*]
* 142 – «Trette vandrer vil du lytte»[*død lenke*]
* 390 – «Det er et bedre land»[*død lenke*]
* 599 – «Hjerter er det verden trenger»[*død lenke*]

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** Hymnary
 |
*For filmen med samme navn, se Den skyldige (film)*
«**Den skyldige**» er en norsk vise skrevet av Alf Prøysen i 1948. Denne sto i den første viseboka han ga ut, *Drengstu'viser* fra 1948. Boka solgte i utrolige 135 000 eksemplarer, og sammen med platene var den startskuddet for den videre visekarrieren hans. 

«*Hu Lisa hadde så streng en fader, hæin tukte dotter si med hogg og slag. Og jinta bælja og vrei seg unda og lurte far sin hår skapte dag. Men verst var gubben om lordagsnatta, da læst'n døra så det ordentlig skræill. men jinta gikk og fekk gjort seg en stæga og geipte lurt: Hæin ska kommå lell*».
Prøysen bygger på tradisjonelle melodramatiske tema fra populærmusikken; kjærlighet som hindres av umulige foreldre. Her er både den «grumme fader» og moral i siste vers. Han lar også hedmarksdialekten veksle med det høytidelige visespråket. Men de to siste linjene av visa snur tragedien til humor - «Men største skylda, det har nå snekker’n, som laga stæga tå røtne bord! », og da er dialekten på plass igjen.

Melodien til denne er en dansevise. Prøysen spilte inn sangen i mars 1949. Den ble utgitt på 78-platen Columbia GN 1739 sammen med sangen «Steinrøysa neri bakken». 

Ulf Peder Olrog oversatte teksten til svensk og gav den ut i *Kökspolka och 7 andra av Alf Prøysens visor*, Stockholm 1953.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, av Elin Prøysen, Damm 2007
Arnarstapi på Snæfellsnes
**Snæfellsnes** er en halvøy vest for Borgarfjörður vest på Island.

Her ligger blant annet vulkanen Snæfellsjökull, som blir regnet som et nasjonalsymbol for Island. Med en høyde på 1 446 meter over havet er den det høyeste fjellet på halvøyen og har en isbre på toppen. Man kan se vulkanen fra Reykjavík på klare dager, en avstand på omtrent 120 km. Fjellet er også kjent fra romanen *Reisen til Jordens indre* av den franske forfatteren Jules Verne.

Halvøyen er også åsted for Laksdøla saga og var fødestedet til de vestnorrøne medlemmene av væringergarden, Bolli Bollasson. Andre historiske folk som levde i området ifølge sagaen var Guðrún Ósvífursdóttir, Bolli Þorleiksson og Snorre Gode.

Området rundt Snæfellsjökull har blitt omgjort til nasjonalpark av den islandske regjeringen. 

Av lokale fiskebygder og små tettsteder på nordsida av Snæfellsnes har en Rif, Ólafsvík, Grundarfjörður, Stykkishólmur og Búðardalur.

Nær Hellissandur står den høyeste konstruksjonen i Vest-Europa, radiomasten ved Hellissandur.

Det vakre fjellet Kirkjufell ligger på halvøya i nærheten av Grundarfjörður.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Snæfellsnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Snæfellsnes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informasjon om nasjonalparken
* Bilde av fjellet Kirkjufell nær Grundarfjörður

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Stein Tveite** (født 2. mai 1930 i Stavanger, død 22. oktober 2022 i Oslo) var en norsk professor emeritus i økonomisk historie ved Universitetet for miljø- og biovitenskap (NMBU). 

Tveite vokste opp i Vennesla nord for Kristiansand og tok artium ved Kristiansand katedralskole i 1947. I 1953 ble Tveite mag.art. ved Universitetet i Oslo. 1954-1956 tilbrakte han ved London Scool of Economics. Han disputerte for doktorgraden i historie i 1961. I 1959 fikk han stilling som førsteamanuensis ved Universitetet i Bergen. I 1969 ble han ansatt som professor i økonomisk historie ved Norges Handelshøyskole (NHH) i Bergen. I 1970 ble han ansatt som professor i landbrukshistorie ved Norges landbrukshøyskole på Ås.

Stein Tveite forsket særlig på norsk jordbrukshistorie, og påviste blant annet at norske bønder i senmiddelalderen var rasjonelle aktører og ikke slavisk bundet av tradisjoner i sine økonomiske valg.

Stein Tveite var bosatt på Hvasser.

Referanser
----------

1. ↑  Sigurd Rysstad og Arild Vatn: *Stein Tveite (1930-2022)* - Minneord i Aftenposten 3, november 2022

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Stein Tveite i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Stein Tveite i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Stein Tveite - Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Sitronmåler** (*Opisthograptis luteolata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne karakteristiske, sitrongule arten er vanlig i løvskog nord til Nordland.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 32 – 37 mm), slank, sitrongul måler som ikke kan forveksles med noen andre nordeuropeiske arter. Antennene er smalt fjærformede hos hannen, trådformede hos hunnen. Kroppen er kledt med sitrongule hår. Forvingen har tre rødbrune flekker langs forkanten, der den ytterste som sitter i vingespissen er stor og trekantet. Bak de to ytterste flekkene er det uregelmessige, mørke ringer. Forvingen har også to rader av mer eller mindre tydelige, grå flekker som antyder to tverrbånd, bakvingen, som ellers er ensfarget gul, har en slik rekke. Larven er middels slank, enten gressgrønn eller brun, med en spiss, brun pukkel midt på ryggsiden. Den brune fargevarianten ligner sterkt på en avbrukket kvist.

Levevis
-------

Arten er knyttet til løvskog og hager, og larvene lever på løvtrær og busker i rosefamilien (Rosaceae), de kan også forekomme på selje (*Salix caprea*). Denne arten har en kompleks livssyklus som kan omfatte én generasjon per år, to-tre generasjoner per år eller også tre generasjoner i løpet av to år. Som en konsekvens av dette kan man treffe på voksne sommerfugler gjennom hele sommerhalvåret fra april til oktober, og overvintringen kan skje enten som larve eller puppe.

Utbredelse
----------

Arten finnes over hele Europa. I Norge er den vanlig nord til det nordlige Nordland.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sitronmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sitronmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sitronmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sitronmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sitronmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sitronmåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Opisthograptis luteolata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Opisthograptis luteolata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Opisthograptis luteolata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 31. oktober 2006 hos Wayback Machine.
**Stein Rømmerud** (født 12. februar 1970) er konserndirektør for Kommunikasjon og Samfunnskontakt i NorgesGruppen. Han begynte i jobben 1. april 2020. Han kom fra stillingen som administrerende direktør i Coca-Cola Enterprises Norge AS, og før det igjen var han direktør for kommunikasjon og samfunnskontakt i Coca-Cola Drikker. Han har tidligere hatt tilsvarende stillinger i samme selskap, og var i perioden 2006 til 2009 direktør for avdelingen for merkevarer og markedskommunikasjon i kommunikasjonsbyrået Burson-Marsteller. 

I perioden 1996–2002 var Rømmerud redaktør i motorsykkelbladet *Bike*, og har selv vært aktiv motorsyklist, testfører, baneinstruktør og tidligere aktiv utøver i roadracing. 

Han kommenterer roadracing på Eurosport og Viasat Motor, og ble kåret til årets norske kommentator på Eurosport i 2002.

Referanser
----------

1. ↑  «Stein Rømmerud ny konserndirektør for Kommunikasjon og Samfunnskontakt - NorgesGruppen». *www.norgesgruppen.no*. Besøkt 15. desember 2020.
2. ↑  Rømmerud ny MotoGP-kommentator Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine. Bike

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Situasjonsbetinget seksuell atferd** er seksuell atferd som er forskjellig fra det som personen vanligvis viser på grunn av et sosialt miljø som tillater, oppmuntrer til eller påtvinger de handlingene. 

For eksempel vil personer på reise utenlands vanligvis ikke ha sex med prostituerte i sine hjemland, men gjør dette når de er på besøk i andre land hvor slik atferd er lovlig eller blir oversett av myndighetene. Til forskjell fra dette vil personer hvis primære seksuelle orientering er pedofili som besøker land hvor sex med mindreårige lett kan utøves, ikke utøve situasjonsbetinget seksuell atferd.

Andre eksempler er personer i fengsel, militæret, kostskoler for bare det ene kjønn eller andre kjønnsatskilte samfunn hvor medlemmer av disse samfunnene ofte utviser homoseksuell atferd, men ellers identifiserer seg som heteroseksuelle.

Mange mennesker endrer sin seksuelle atferd avhengig av situasjonen. For eksempel kan menn og kvinner ved universiteter praktisere biseksualitet utelukkende i det miljøet. Eksperimentering av dette slaget er mer vanlig blant ungdommer, både mannlige og kvinnelige.
**Mandalorians** er en gruppe krigere i det fiktive Star Wars-universet. De arbeider ofte som leiesoldater og dusørjegere, og de er ofte fremstilt som dristige og farlige. Ifølge det ekspanderte universet er Mandaloriene kulturelle etterkommere av den utdødde arten Taung. Lederen av Mandalorene har vanligvis tittelen "Mand'alor", navnet til deres første leder. I filmene er de representert ved dusørjegerne Jango Fett og Boba Fett. Hvor Jango Fett dukker opp i *Episode II: Klonene angriper*, mens Boba Fett dukker opp i *Episode II: Klonene angriper*, *Episode IV: Et nytt håp* (Special Edition), *Episode V: Imperiet slår tilbake* og *Episode VI: Jediridderen vender tilbake*.

Madaloriene har blitt portrettert i flere forskjellige medier, inkludert boken *Triple Zero* av Karen Traviss.

Referanser
----------

1. ↑  A.L. Sirois, Review of *The Mandalorian Armor Book 1 in The Bounty Hunter Wars trilogy*, *The SF Site* (1999):
2. ↑  "Review of *The Mandalorian Armor*"

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mandalorians – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wiktionary: Appendix:Mandalorian – ordbokoppføring |

* (en) *Mandalorian* på Wookieepedia: en *Star Wars*-wiki
* (en) *Mando'a* på Wookieepedia: en *Star Wars*-wiki - Contains grammar and information on how to speak the language
* (en) *Taung* på Wookieepedia: en *Star Wars*-wiki - Contains information about the original Taung/Mandalorian alien race
**Dmitrij Ivanovitsj Abramovitsj** (russisk Дми́трий Ива́нович Абрамо́вич, 26. julijul./ 7. august 1873greg. i guvernementet Volynia, død 4. mars 1955 i Vilnius) var en sovjetisk filolog og litteraturhistoriker.

Abramovitsj kom fra en prestefamilie, og gikk ut av presteseminaret i Volynia. Han ble deretter elev ved det teologiske seminaret i St. Petersburg, hvor han siden fikk en lærestol i russisk og kirkeslavisk språk og russisk litteraturhistorie. I 1909 måtte han forlate lærerstillingen på grunn av uttalelser han hadde kommet med under undervisningen i moderne russisk litteratur. I årene fra 1909 til 1919 underviste han i russisk litteraturhistorie og språk ved forskjellige skoler. Fra 1910 til 1927 var han dessuten medarbeider ved avdelingen for håndskrifter i Det russiske nasjonalbiblioteket.

I 1927 ble Abramovitsj arrestert og sendt til Solovki-øyene. Han satt i fengsel i fem år. Fra 1939 til 1941 underviste han ved lærerskolen i Smolensk. Etter andre verdenskrig ble han professor i russisk litteraturhistorie ved universitetet i Vilnius.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** RLS **·** CiNii
 |
**John Charles Lax** (født 21. juli 1911 i Arlington i Massachusetts, død 14. juli 2001) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Lax vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1936 i Garmisch-Partenkirchen. Han spilte på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i ishockeyturneringen.

USA vant sin semifinalegruppe og i finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 2-0, spilte uavgjort 0-0 mot Storbritannia og tapte med 0-1 mot Canada. Storbritannia ble olympiske mestere, Canada fikk sølv og bronsemedaljene gikk til USA.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i ishockey, USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Lax – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Lax – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Lax – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Lax – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) John Lax – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**John Leeson** (født 16. mars 1943 i Leicester i England) er en skuespiller som er kanskje best kjent for å ha vært stemmen til robothunden K-9 i TV-serien *Doctor Who* i periodene 1977–79 og 1980–81. Han spilte også Dugeen i serien i historien *The Power of Kroll*. Leeson har også spilt i teaterproduksjoner som *Plaza Suite* (1969), *Flint* (1970) og *Don't Start Without Me* (1971) og blant annet TV-seriene *Dad's Army*, *Blake's 7* og *'Allo 'allo!*.

Leeson ble frustrert over K-9s begrensninger og forlot *Doctor Who* etter sesong 16 i 1978. David Brierley tok over rollen året etter. Da John Nathan-Turner tok over som produsent for sesong 18 i 1980 fikk han Leeson til å komme tilbake ved å love at K-9 ville bli skrevet ut av serien. Leeson spilte også K-9 i spin-offen *K-9 and Company* i 1981 og han hadde en cameo i jubileumsepisoden *The Five Doctors* i 1983. Han ga igjen stemmen sin til K-9 i flere hørespill laget av Big Finish Productions og han returnerte til *Doctor Who* i 2006 med episoden «School Reunion» og en cameo i første episode av *The Sarah Jane Adventures*.

Bortsett fra K-9 ga Leeson også stemmen sin til andre figurer i historiene *The Invisible Enemy* og *Remembrance of the Daleks*. Han skrev også et enmannshow kalt *A Dog's Life*.

Referanser
----------

1. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Leeson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) John Leeson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) John Leeson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |