recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En **skipsmodelltank** er en tank eller et basseng som brukes til hydrodynamiske tester av skipsmodeller og andre fartøyer og plattformer. Testene utføres i forbindelse med design av nye skip eller installasjoner eller før ombygging av eksisterende fartøyer for å forbedre ytelsene i sjøen.

Skipsmodelltanken i Trondheim
-----------------------------

Skipsmodelltanken på Tyholt (2007) Foto: Mahlum 
**Skipsmodelltanken** på NTNU Tyholt i Trondheim er et større anlegg innviet i 1939 og en del utvidet i 1978. Ved anlegget drives undersøkelser av skip og båtskrog, oljeplattformer, havneanlegg, bølgefenomener og strømningsforhold med spredningsmønster for forurensning.

Det er en skipsmodelltank på 260 meter og et havsimuleringsbasseng på 50 x 80 meter med mulighet for forskjellige bølge og vindmønstre.

Referanser
----------

1. ↑  Skipsmodelltanken 75 år. MARINTEK. Besøkt 13. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* NTNU Students Tank (Ålesund)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Virgin Gorda** er ei øy i det britiske oversjøiske territoriet De britiske Jomfruøyer i Karibia. Ved folketellingen i 2010 hadde øya 3930 innbyggere, nest flest av øyene i territoriet. Sammen med Tortola, Anegada og Jost Van Dyke regnes Virgin Gorda til de fire store øyene i De britiske Jomfruøyer. Øya er i areal den tredje største av de fire.

I nord stiger øya bratt opp av havet. Høyeste punkt på øya finnes her, Virgin Peak på 414 moh. Sørvestdelen av øya er flat. På denne delen av øya finnes det store granittblokker som kan være opp til 9 meter høye.

Virgin Gorda ble folkesatt etter 1680 av folk som flyttet fra Anguilla.

På 1700- og 1800-tallet var det gruvedrift etter kopper på øya. Gruven stengte i 1862.

Jordbruk og turisme er viktige næringsveger. Spanish Town er viktigste tettsted på øya.

Referanser
----------

1. ↑  *Virgin Islands 2010 Population and Housing Census Report*, s. 6.
2. ↑  «British Virgin Islands», *Encyclopaedia Britannica*. Lest 26. mars 2019.
3. 1 2  «Our Islands», Government of the Virgin Islands. Lest 26. mars 2019.
4. 1 2 3 4  «Virgin Gorda Island», *Encyclopaedia Britannica*. Lest 26. mars 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Virgil Fox** (født 3. mai 1912 i Princetown, Illinois, død 25. oktober 1980 i Palm Beach, Florida) var en amerikansk organist. 

Fox var bare 14 år da han i 1926 spilte for et publikum på 2500 i sin debutkonsert på Withrow High School i Cincinnati. Samme år ble han elev av den tyske organisten og komponisten Wilhelm Middelschulte i Chicago. Av andre av hans lærere kan nevnes Hugh Price, Louis Robert og Marcel Dupré. Etter fire år i Chicago begynte han på Peabody Institute of Music i Baltimore. Her fullførte han diplomeksamen på ett år. 

Fox var den første ikke-tysker til å få spille i Thomaskirken i Leipzig,[] Johann Sebastian Bachs kirke. Under andre verdenskrig ble han innrullert i hæren og spilte over 600 konserter der. Siden fikk han en stilling som organist i Riverside Church i New York City. Her begynte han også å gjøre plateopptak. 

Fox gikk nye veier i sin konsertering.[] Han laget lysshow rundt konsertene, som han kalte «Heavy Organ». Ettersom han hadde 250 konsertverk som han kunne spille uten noter, valgte han ofte å gi dem en personlig vri, og hans konserter var alltid utsolgt.[] Det var ikke tale om en tradisjonell tolkning, men om en personlig virtuos presentasjon av materialet.[] En av de som fører arven videre, er Carlo Curley, som også studerte med Fox.

Bibliografi
-----------

* Richard Torrence, Marshall Yaeger (utg.): *Virgil Fox (the Dish). An Irreverent Biography of the Great American Organist*. (Special Edition: Book, CD, DVD). Circles International, New York 2001, ISBN 0-9712970-0-2

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6794702, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w65b040g, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* The Virgil Fox Legacy
* OrganArts
* The Virgil Fox Society
* The Virgil Fox Allen Touring Organ
* Friends of Virgil Fox
* Review of "The Fox Touch"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Jugorskijsundet sett fra verdensrommet  
(NASA World Wind)
**Jugorskijsundet** (russisk: Югорский Шар – *Jugorskij Sjar* er et smalt sund mellom øya Vajgatsj og Jugorskijhalvøya i Russland. Det går mellom Petsjorahavet i vest og Karahavet i øst, og er rundt 40 km langt og mellom 2,5 og 12 km bredt. Den største dybden er 36 meter. Sundet er dekket av is mesteparten av året.

Kystene i sundet er bratte og klippepregete. Det finnes ingen trær, bare gress, mose og reinlav.

Den første kjente reisen gjennom Jugorskijsundet, tradisjonelt kjent som den arktiske «Jernporten», og inn i Karahavet ble foretatt fra Nizjnij Novgorod i 1032 av den tidlige russiske utforskeren Uleb. Russiske pomorer, som bodde langs kysten av Kvitsjøen, utforsket sundet fra 1000-tallet av. I 1580 seilte nederlenderne Iet og Dzjakmon gjennom sundet og kalte det «Nassau». Senere dukket det russiske navnet «Vajgatsjsundet» opp, før det etterhvert fikk sitt nåværende navn.

Den første arktiske skipsruta, kalt den Store Mangazea-ruta, fra Kvitsjøen til Ob og Jenisejbukta, kom i drift på slutten av 1500-tallet. Denne skipsruta, som åpnet veien til rikdommene i Sibir, var i drift fram til 1619, da den ble lagt ned av militære og politiske årsaker, i frykt for at europeerne skulle trenge inn i Sibir. En mere nøyaktig kartlegging av sundet ble foretatt av ekspedisjonene til Dobrotvorskij og Vilkitskij i 1893 og 1898. Jugorskijstredet var en viktig vannvei under utforskningen av Nordøstpassasjen, og for trafikken av sovjetiske maritime konvoier under andre verdenskrig.

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Runesteinen ved Froland kirke**, Aust-Agder, er en stein som opprinnelig sto ute på kirkegården i Froland. Den er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 84205.

Steinen er første gang omtalt av biskop Wegener i 1639, og han laget da også en tegning av innskriften. Etter dette vet man ikke mer om den før i 1845, da Morten Dedekam fant «en runestein i en trapp som fører fra kirkegården ned mot elva». Steinen var tydeligvis slått i stykker for å brukes som trappetrinn, og bare en av delene er bevart. Ut fra Wegeners tegning mangler i dag ti av runene. 

Deretter forsvant steinen igjen, til klokkeren fant den igjen i 1897, da i kirkegårdsmuren. Året etter ble steinen satt inn i våpenhuset i kirken, der den står den dag i dag. Innskriften lyder:

**h e r l i (k a) þ (o) l æ f a r s u n (k) u n s a b i r t i**
På norrønt blir det: *Hér liggr þorleifr, son Gunnars à Birta*

Og på moderne norsk: «Her ligger Torleif, sønn av Gunnar på Birte»

«Birte» kan sannsynligvis henspille på Birtevann i Fyresdal.

Litteratur
----------

* Magnus Olsen: *Norges innskrifter med de yngre runer*, bd. III, Aust-Agder, Vest-Agder og Rogaland. Oslo 1954 s. 3 - 9.
Kabelen mellom Norge og Nederland vist med rødt
**NorNed** er en 580 km lang HVDC undersjøisk kraftledning mellom Feda i Norge og havna Eemshaven i Nederland som forbinder begge landene sine fordelingsnett. Det er den lengste undersjøiske strømkabelen i verden, og på det dypeste ligger kabelen på 410 meters dybde. NorNed-kabelen var budsjettert til € 550 millioner og er konstruert som en bipolar HVDC link med en spenning på 450 kV og en kapasitet på 700 MW. Den totale vekten til kabelen er 47 000 tonn, og kapasitetsmessig kan den forsyne halve byen Amsterdam med elektrisk kraft. NorNed er et samarbeidsprosjekt mellom den norske fordelingsnettsoperatøren Statnett og det nederlandske TenneT.
Installasjon av de første seksjonene ble påbegynt i 2006; den siste seksjonen ble lagt i slutten av 2007. På den nederlandske kysten har TenneT forbundet kabelen til det nederlandske 380 kV høyspentnettet. I Feda har Statnett gjort det samme for det norske 300 kV fordelingsnettet. Kommersiell operasjon startet den 5. mai 2008 med en auksjon. Første kraftoverføring fant sted neste dag den 6. mai.

Etter to måneders drift, var det blitt overført kraft for anslagsvis € 50 millioner. Dvs. at på to måneder ble 8 % av totalkostnadene av kabelen tjent inn. I planprognosen for NorNed-kabelen ble årlig omsetning estimert til EUR 64 millioner. Det tok imidlertid tid å komme i full drift grunnet småreparasjoner utover våren og sommeren.

Det blir i tillegg lagt en NedNor-kabel for returstrøm. Denne forsøkes fullført innen høstværet 2008[*trenger oppdatering*] forårsaker stans i leggingen.

Referanser
----------

1. ↑  «Tennet.org - NorNed auction expected to start Monday May 5». TenneT. 2008. Arkivert fra originalen 28. juli 2011. Besøkt 5. mai 2008.
2. ↑  «Tennet.org - NorNed cable off to a promising start». TenneT. 2008. Arkivert fra originalen 28. august 2008. Besøkt 21. juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* NorNedprosjektet, fra Statnetts nettside[*død lenke*]
* The NorNed Project (TenneT website)
* The NorNed Project (ABB website)
* NorNed Cable Briefing (Nexans Norway AS)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Virgin Media Inc.** (tidligere kjent som *NTL:Telewest* etter sammenslåing av *NTL Incorporated* og *Telewest Global, Inc.*) er et britisk selskap som forsyner telefoni, fjernsyn og internett-tjenester i forretninger og private kunder i Storbritannia. Dets hovedkvarter er i byen Hook i det engelske grevskapet Hampshire. Selskapet har vært et underselskap av Liberty Global plc, et internasjonalt fjernsyn- og telekommunikasjonsselskap med hovedkvarter i London siden juni 2013. Virgin Media hadde tidligere en hovedlisting på børsen NASDAQ, og hadde også en sekundær listing på børsen i London. Selskapet ble i 2006 det første til å lansere et «quadruple-play» media-selskap i Storbritannia ved å kombinere TV, Internet, mobiltelefon og fasttelefon-tjenester.

Referanser
----------

1. ↑  «VirginMedia.com» Arkivert 16. november 2007 hos Wayback Machine. *Investors.virginmedia.com*.
2. ↑  «Annual report pursuant to section 13 and 15(d) for the fiscal year ended December 31, 2012», *Virgin Media*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Virgin Media – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Virgin Media Business
* Virgin Media Mobile
**Gjenfødelsesordenen**, også kalt **Al-Nahda-ordenen** (arabisk: *Wisam an-Nahada*), er en jordansk orden. Den ble innstiftet av Hussain bin Ali, sjarif og emir av Mekka, konge av Hijaz, trolig i 1917, for belønning av innsats i kampen for å befri Hijaz fra osmansk styre.[1][2] Ordenen kom til Jordan med det hasjimittiske dynasti og ble i 1925 en jordansk orden. Den ble etter uavhengigheten bekreftet som en jordansk orden i 1948.

Inndeling
---------

Gjenfødelsesordenen er inndelt i fem grader:[1]

* storbånd
* storoffiser
* kommandør
* offiser
* ridder

Insignier
---------

Storbånd
Ordenstegnet for Gjenfødelsesordenen består av en dobbel sekstagget stjerne i sølv.[1] Midtmedaljongen er delt i en indre medaljong i gull og en bred ytre bord i rødt. Den røde borden bærer innskriften som angir ordenens navn og grad sammen med årstallet 1334 i den islamske kalender. I det indre feltet av gull finnes innskriften «Hussain bin Ali Hans Tjener» og to korslagte jordanske flagg. Ordenstegnet er opphengt i ordensbåndet i et ledd utformet som Jordans flagg med en jordansk kongekrone på toppen. Storbånd kan også tildeles i briljanter og ha da en diamant i midten der flaggstengene krysser hverandre, to sirkler av diamanter og diamanter i den ene av stjernene.[1]

Ordensstjernen er en større utgave av ordenstegnet.[1]

Ordensbåndet er grønt, hvitt og svart og har en smal rød stripe i midten.[1]

Ordenstegnet inngår i Jordans riksvåpen.

Tildeling
---------

Gjenfødelsesordenens høyeste klasse tildeles vanligvis statsoverhoder. Storoffisergraden tildeles prinser av det kongelige hus, men også andre adelige og statsministre. Tildeling skjer ellers i henhold til mottakerens rang og status.[1]

Norske innehavere
-----------------

Dronning Sonja og kronprins Haakon er innehavere av storbånd (tilsvarende storkors) av Gjenfødelsesordenen.[3][4]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «Jordan» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1265–1267.
2. ↑  «Jordan» i Robert Werlich: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 270–271.
3. ↑  «H.M. Dronningens dekorasjoner», kongehuset.no. Lest 14. november 2015
4. ↑  «H.K.H. Kronprinsens dekorasjoner», kongehuset.no. Lest 14. november 2015
**Gjemnessundbrua** er ei hengebru som krysser Gjemnessundet mellom Gjemnes på fastlandet og Bergsøya i Møre og Romsdal. Gjemnessundbrua ble åpnet i 1992. I dag er brua en del av Europavei 39. I totallengde var den Norges lengste hengebru frem til Hardangerbrua ble åpnet i 2013. Askøybrua hadde lengst enkeltspenn. Brua er 1 257 meter lang, hovedspennet er 623 meter, og seilingshøyden er 43 meter. Brua har 21 spenn og er 108 meter høy.

Krifast
-------

Gjemnessundbrua er en del av «Krifast», fastlandsforbindelsen til Kristiansund. Krifast er et trekantsamband, der tre veier har sitt møtepunkt på Bergsøya. Bompenger finansierte en andel av veianlegget og bomstasjonen lå på Bergsøya i knutepunktet mellom disse tre veiene. 1. desember 2012 ble bomstasjonen fjernet og det ble gratis å kjøre på Krifast.

* Veien fra øst, fra Tingvoll kommune går over Bergsøysundbrua og Straumsundbrua.
* Veien fra Gjemnes i sør, over Gjemnessundbrua.
* Veien fra Kristiansund i nord, under Freifjorden i den undersjøiske Freifjordtunnelen.

Krykkjekoloni
-------------

Gjemnessundbrua har den nest største krykkjekolonien i Møre og Romsdal og en av de største i landet. Langs hele brospennet er det tett med krykkjereir i fire rekker. Krykkjer er kolonihekkere og bygger reir i bratte fjell (fuglefjell) på små berghyller. De små framspringene på bruspennet er utmerket rugeplass for krykkjer. 

Krykkjekolonien.  Foto: Halvard Hatlen 
Gjemnessundbrua
Et stort problemet er fugleskitt som tærer på betongen og skader den. Betongen blir mer sårbar for saltinntrengning som gjør at armeringen ruster. Mange bruer må repareres fordi det salte sjøvannet trekker inn i betongen og får armeringsjernet til å ruste. 

Kolonien har vært uønsket i flere år, men krykkjene har nektet å forlate hekkeplassen.[] I stedet for å jage vekk krykkjene legger Veivesenet til rette for at krykkjene kan bruke brua som rugeplass. Brua har blitt spylt og rengjort, og en elastisk, sprekkoverbyggende membran er lagt på betongen for å beskytte mot stoffene i fugleskitten.

Se også
-------

* Bergsøysundbrua
* Freifjordtunnelen

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  «Trafikkdata Ev39 Gjemnessundbrua». Statens vegvesen.
2. 1 2  Korsnes, Malin Kjellstadli (24. juli 2019). «Under Gjemnesbrua aukar krykkjebestanden- stikk i strid med resten av landet». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 27. juli 2019.

Kilder
------

* Tidens Krav 15.mars 2004
* NRK Norgesglasset 19.juni 2006
* NRK distrikt Møre og Romsdal

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gjemnessundbrua – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Side om Gjemnessundbrua
* Structurae om Gjemnessundbrua
* Bilde av brua sett fra sør.
* Bilde av brua sett fra sørvest.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
| Gjenforeningen av Iran (1921) |
| --- |
| Konflikt: Etterspillet av første verdenskrig |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1921–1922 |
| Sted | Teheran |
| Resultat | Qajar-dynastiet ble styrtet og Reza Pahlavi tar makta i Iran, Pahlavi-dynastiets reisning; Oberst Pessians styrker ble slått; Oppløsning av Republikken Gilan |

 |
| Stridende parter |
|  Reza Pahlavis styrker |  Qajar-dynastiet 

---

  Gilan Irans flagg Khorasan |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

**Opprørene i Persia i 1921** viser til en rekke hendelser og konflikter som til sist førte til opprettelsen av Pahlavi-dynastiet i 1925. Hendelsene begynte som et kupp ledet av Reza Khan, støttet av en kossakkbrigade, i februar 1921. Årsakene til kuppet kan ha vært den kaotiske situasjonen som eksisterte i Persia (Iran) i etterspillet av første verdenskrig, hvor flere opprør hadde ført til at den lokale statsmakten mistet mye av sin reelle innflytelse. Kuppmakerne møtte liten motstand og tok Teheran relativt lett, og Pahlavi fulgte opp med militære kampanjer mot det kommunistiske pro-sovjetiske separatistregimet i Gilan og mot Oberst Pessians styrker i Khorasan. Det forekom også en kampanje mot kurdiske opprørere som varte til 1922. Til slutt var Iran gjenforent som én nasjon, og Reza Pahlavi erklærte seg selv som Irans sjah i 1925.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Simpelt flertall** eller **enkelt flertall** vil si at et forslag har fått flest stemmer, men ikke mer enn halvparten av stemmene. Simpelt flertall kan bare forekomme der det stemmes over tre eller flere forslag til kandidater eller vedtak.

Bruk
----

Simpelt flertall brukes når en voterer over tre eller flere alternativer, der en lar saken bli avgjort av det forslag som får flest stemmer, uten å gjennomføre flere voteringsrunder der de som har stemt på forslag som har falt får anledning til å stemme subsidiært. Storbritannia velger kandidater til underhuset ved flertallsvalg i enmannskretser ved hjelp av simpelt flertall.

På engelsk kalles valgordninger som bruker simpelt flertall for *first past the post*.[] I USAs senat er sammensetningen normalt slik at forslag som går igjennom i praksis alltid får alminnelig flertall (>50 %). Samtidig må senatet ha 60 % tilslutningfor å få en sak opp til votering, så avstemninger må oppnå enten «simple majority» eller 60 %, og kan skape et inntrykk av at simpelt flertall er 51%.

Fordeler og ulemper
-------------------

Valg med simpelt flertall er enkelt både å administrere og å telle opp ettersom det bare trengs en valgomgang. Dersom man stemmer over flere alternativer samtidig kan simpelt flertall føre til at alternativer med støtte fra en liten samlet gruppe kan vinne dersom flertallet er splittet.

Simpelt flertall i enmannekretser er lite proporsjonal som valgordning, og i 1983 fikk det liberale partiet og sosialdemokratene i Storbritannia til sammen 25,4 % av stemmene, men bare 3,5 % av mandatene.

Referanser
----------

1. ↑  Sterri, Aksel Braanen (25. januar 2023). «simpelt flertall». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 3. juli 2023.
2. ↑
3. ↑  Gunnar Nilsen (1967). «Faglig møteleder : møteledelse og taleteknikk». *www.nb.no*. Arbeidernes Opplysningsforbund. s. 118. Besøkt 3. juli 2023.
4. ↑  «Lov av 12. november 1954 om styret i herreds- og bykommunene § 8 tredje ledd». *www.nb.no*. 1954. s. 5. Besøkt 3. juli 2023.
5. 1 2  NOU 2001: 3, punkt 4.2
6. ↑  How majority rule works in the U.S. Senate

| * v
* d
* r
Ulike typer majoritet eller flertall |
| --- |
| Positivt **·** Negativt **·** Simpelt **·** Alminnelig **·** Rent **·** Kvalifisert **·** Absolutt **·** Dobbelt flertall |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Fattigkirkegården** var en kirkegård som lå i enden av dagens Haakon VIIs gate i Stavanger mot Olavskleivå.

Fattigkirkegården ble tatt i bruk 15. juli 1698. Kirkegården ble utvidet i 1710 da hagen til Kort Høyer ble tatt i bruk.

I 1698-1700 satte en opp plankegjerder og i 1699 var stakittgjerdet ferdige. Hvor det var plankegjerde og hvor det var stakittgjerde er uvisst.

Kirkegården var i bruk til Lagård gravlund ble opprettet i 1834.

Etter at gravlunden ble nedlagt ble det anlagt en åpen plass her – Sankt Olavs plass. På 1850-tallet ble plassen brolagt.

Gaten fra øverste på Torget til kirkegården ble fra slutten av 1700-tallet kalt for Kirkegårdsstredet. Den skal også ha blitt kalt Fattigkirkegårdsstredet.

De som ikke hadde råd til å bli gravlagt på Stavanger kirkegård, ble gravlagt på Fattigkirkegården. Den ble likevel også brukt av andre. I 1818 kjøpte familien Kielland en del av kirkegården som familiegravsted. Selv om resten av kirkegården ble nedlagt, hadde byen ikke mulighet til å legge ned denne kirkegården siden eiendomsretten til tomta var tinglyst. Denne delen av kirkegården var i bruk som familiegravsted til 1937. Gravstedet ble flyttet til Ledaal. På 1890-tallet var det ei satirisk vise i bruk om denne spesielle private kirkegården – kalt «Kleiva-visaa».

Fattigkirkegården lå på Sankt Oles grunner.

På kirkegården ble det i 1843 funnet rester etter en grunnmurene på en bygning som det har vært gjettet på kunne være en del av Olavsklosteret.

Kilder
------

* Anders Bærheim: Privatarkiv 1, Statsarkivet i Stavanger
* Arne Kvitrud: Hvor lå Olavsklosteret i Stavanger, Ætt og heim, Lokalhistorisk årbok for Rogaland, 2006.
* Lexow Jan Hendrich: Det Kiellandske familiegravsted, Stavanger Museums Årbok, 1951, side 91-104.
**Type 26 revolver** (japansk: **二十六年式拳銃** – **Nijuuroku-nen-shiki kenjuu?**) er en revolver fra Japan.

Det var den første moderne pistol approbert av den keiserlige japanske hær. Den ble utviklet på Koishikawaarsenalet og navnet er fra året den ble approbert i den japanske kalender (det 26. året under Mutsuhitos regime – 1893). Det ble produsert 59 200 eksemplarer.

Tjeneste
--------

Våpenet var i tjeneste under den russisk-japanske krig, samt første og andre verdenskrig. Den var opprinnelig tiltenkt som sidevåpen i kavaleriet, men på grunn av mangel på pistoler ble den brukt i alle våpengrener, og var i tjeneste frem til 1945.

Design
------

Den er av typen topp-brekk revolver, og bygget på et Smith & Wesson design. Den har hane uten tommelgrep og er derfor kun avtrekkerspent. Avtrekket er relativt tungt. Den bruker en 9 mm patron som er laget kun til denne revolveren. Den er tilsvarende i størrelse til .38 S&W, men de kan ikke brukes om hverandre.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Type 26 revolver – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Type 26 (revolver) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Japanske infanterivåpen under andre verdenskrig |
| --- |
| Pistoler | Nambu pistol · Type 26 revolver · Type 94 pistol |
| Rifler | Type 38 rifle · Type 99 rifle · Type 97 skarpskyttergevær · Type 44 kavaleririfle |
| Maskinpistoler | Type II maskinpistol · Type 100 maskinpistol |
| Maskingevær og større | Type 11 LMG · Type 96 LMG · Type 97 LMG · Type 99 LMG · Type 92 maskingevær · Type 1 maskingevær · Type 3 maskingevær |
| Patroner | 8 x 22 mm Nambu · 6,5 x 50 mm Arisaka · 7,7 x 58 Arisaka |

Kategori:Japanske skytevåpen

Portal: Andre verdenskrig
**Fattigmannhavn** er en gård på østsiden av øya Ålforo i Fitjar kommune med Engesundsleia i øst. I sør ligger gården Tangen. I vest går Nyleia og i nord ligger gårdene Kuvikjo og Sætrevikjo.

Gården var opprinnelig en husmannsplass under Fitjargarden, men ble skyldsatt i 1723 og ble fra da av regnet som en egen gård. I 1755 solgte Ole Michelsen Tosche gården til brukeren Jon Davidson. Senere har brukerne vært selveiere.

Navn
----

Navnet er gitt i nedsettende betydning. Like sørover i retning av Spissøyhavn er det trolig at munkene på Halsnøy kloster hadde «hospits» i gammel tid (som øya har fått navn etter). Her kunne reisende søke havn og husly, få vann og koke mat, mot betaling. Munkene var ikke likegyldige om penger og gods, og det er trodd at de som har gitt Fattigmannhavn navnet sitt, fordi folk tok til havn her og ikke ville betale for tjenestene til munkene.

Navnet har blitt skrevet Aalferhavn, Fattigmandshavn, Fattigmandshafn, Olforhafn, Aalforehafnen og Alforehavn.

Kilder
------

* Simon Steinsbo (1986) *Fitjar bygdebok - Gårds- og ættesoge* – Fitjar.
**Type 59** er en kinesisk stridsvogn med 100 mm kanon. Den er basert på den sovjetiske T-54, og ble produsert fra 1950-tallet.

Type 59 er eller har vært i tjeneste med Albania, Bangladesh, Kina, Kongo, Nord-Korea, Pakistan, Tanzania, Vietnam og Zimbabwe.

Historie og utvikling
---------------------

Tidlig på 1950-tallet fikk Kina en del T-54 fra Sovjetunionen, og egenproduksjon ble så iverksatt under betegnelsen Type 59. De første produksjonskjøretøyene var like T-54, men manglet nattsikter og stabilisering for kanonen. Senere varianter hadde røykavsug for kanonen, stabilisering og infrarøde nattsikter.

I senere tid har noen kjøretøyer blitt obsertvert med laseravstandsmåler montert over hovedskytset.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme til venstre i skroget, med noe ammunisjon på sin høyre side. Vognkommandøren og skytteren sitter til venstre i tårnet, med laderen på høyre side.

Skroget er av sveiset stål, og pansringen har en maksimal tykkelse på 203 mm.

Hovedskytset er en 100 mm riflet kanon, som kan eleveres fra -4° til +17°. Den kan avfyre AP, APC-T, HE, HE-FRAG, HEAT-FS og HVAPDS-T med en midlere skuddtakt på fire skudd i minuttet. Ved laderens luke står en 12,7 mm mitraljøse. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og et lignende våpen kan betjenes av vognføreren. T-54 kan legge sitt eget røykteppe ved å sprøyte inn diesel i eksosen.

Motoren i Type 59 er en V-12 vannkjølt dieselmotor som yter 520 hk ved 2 000 omdreininger i minuttet. Den er montert sammen med girkassen bak i skroget. 815 liter diesel bæres ombord, og ekstra tanker kan monteres eksternt for å øke rekkevidden til 600 km.

Varianter
---------

M1984Dette er den amerikanske betegnelsen på Type 59 med 105 mm Royal Ordnance L7 riflet kanon. Den er observert i tjeneste siden tidlig på 1980-tallet.

Andre kjøretøyer basert på Type 59-chassis
------------------------------------------

Type 59 bergepanserModifisert Type 59 med tårnet fjernet.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* GlobalSecurity.org om Type 59 (engelsk)
* Chinese Defense Today om Type 59 (engelsk)
**Kenneth «Ken» Pentin Farmer** (født 26. juli 1912 i Westmount i Québec, død 12. januar 2005) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1936 i Garmisch-Partenkirchen.

Farmer spilte på det canadiske amatørlaget *Port Arthur Bearcats* som var tatt ut til å representere Canada i OL-turneringen 1936. Canada kom på andreplass i turneringen bak Storbritannia. De vant alle tre kampene i gruppespillet, 8-1 over Polen, 11-0 over Latvia og 5-2 over Østerrike. I mellomrunden tapte de med 1-2 til Storbritannia og beseiret Ungarn med 15-0 og Tyskland med 6-2. I finalerunden beseiret de Tsjekkoslovakia med 7-0 og USA med 1-0, men resultatet i mellomrunden mot Storbritannia telte også med i finalerunden og dermed ble Storbritannia olympiske mestere i ishockey og Canada, som hadde vunnet de fire første OL-turneringene, fikk ta til takke med sølvmedaljene. Farmer ble med fjorten poeng, ti mål og fire assist, nest beste spillere under OL-turneringen.

Han var fra 1953 til 1961 leder for *Canadian Olympic Association* og i 1981 ble han tildelt Order of Canada, landets høyeste sivile orden.

OL-medaljer
-----------

* OL 1936 Nazi-Tysklands flagg Garmisch-Partenkirchen - Sølv Sølv i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ken Farmer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ken Farmer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ken Farmer – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
***Fattige skjebner*** er en novellesamling av den norske forfatteren Sigrid Undset, utgitt i 1912 av H. Aschehoug & Co. 

Boken består av de seks fortellingene *Første møte*, *Simonsen*, *Selma Brøter*, *Omkring sedelighetsballet*, *Frøken Smith-Tellefsen* og *Nikkedukken*. Her går Undset satirisk til verks i sine skildringer av hverdagsvirkeligheten, der kvinnesinnet står sentralt. 

Da boken ble gitt ut, skrev anmelder Kristian Elster i Dagbladet: «Klarhet, anskuelighet og beundringsverdig sannferdighet er de egenskapene hos forfatterinnen som først faller en i øynene. Men jo mer en fordyper seg i hennes kunst, jo mer gleder en seg over dens inderlighet og dype, varme menneskelighet.»

At Undsets posisjon i det litterære Norge var blitt ganske solid etter det foregående års store gjennombrudd med romanen Jenny, reflekteres blant annet i anmeldelsen fra Morgenbladet: «Det er faa bøker man griper med den Spænding og Interesse som en ny av Sigrid Undset. Man synes man har faat Ret til at gaa ut fra at den bringer noget levende og eget: og man er enda ikke blit skuffet.»

Referanser
----------

1. ↑  *Annonse for H. Aschehoug & Co. i Aftenposten 1912.11.23*. Norge, Oslo. 1912.

Eksterne lenker
---------------

* Undset, Sigrid (1970). *Fattige skjebner*. Oslo: Aschehoug. s. 3.
**Christian Fredrik Terkelsen** (født 1887, død 1946 i Arendal) var en norsk maler, bosatt på Tyholmen i Arendal kommune. Sammen med malere som Julius Smith, William Andersen, Knud Haaning, Ants Lepson og Ole Aagesen, blir han regnet som en av Arendalsmalerne.

> Kampen om hvem som er Arendals fremste bymaler, står mellom Julius Smith og Fred Terkelsen. Smith malte gjerne scener fra gamle dager, Terkelsen falt for torgstemninger og smågater i skinnet fra det bleke gasslyset.
> 
> 
> *Sørlandet og malerne* av Gunvald Opstad, Aschehoug forlag (1991)
> 
> 

Arendal torv, malt av Fred Terkelsen. Maleriet tilhører KUBENs samlinger i Arendal.
Terkelsen vokste opp i en søskenflokk på 11 på Tyholmen. Han hadde kunstutdannelse fra tegneskoler i Christiania og København, og var flere ganger representert ved Høstutstillingen. I 1977 arrangerte Arendal kunstforeningen en stor minneutstilling om Fred Terkelsen, der 90 av hans tegninger og malerier ble vist. Motivene fra gamle Arendal, som han er mest kjent for, er nøyaktig og korrekt framstilt og gir et godt inntrykk av hvordan Arendal så ut fra slutten av 1800-tallet og fram til rundt 1940. Et av hans mest kjente malerier, «Torvet i Arendal» fra 1922, tilhører Aust-Agder-Museet, og viser en by i vinterstemning med hester og torghandlere og den gamle fontenen.

Det hvite hus har ikke alltid vært hvitt. Maleri av Fred Terkelsen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Agderposten, utgitt 25. april 1946[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   (besøkt 20. mars 2015)
4. ↑  Gunvald Opstad: *Sørlandet og malerne*, Aschehoug forlag (1991), s. 213

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Tigerbarbe** (*Puntius tetrazona*) er en art i gruppen *Puntius* i karpefamilien.
Det er en ferskvannsfisk som blir opptil 7 cm lang. I fangenskap blir den gjerne noe mindre. De er sølv- til brungule på farge, med fire loddrette svarte striper. Finnene og snuten er rød.

De foretrekker en pH på mellom 6,0 og 8,0, en hardhet på 5–19 dGH, og en temperatur mellom 20 og 26 °C.
Tigerbarbe er funnet i sumpsjøer som har store variasjoner i vannivå, noe som antyder at fisken tåler endringer i vannverdier godt. 
Den blir ca. 6 år gammel.

Akvaristikk
-----------

I akvarium bør den holdes i grupper på fem eller flere individer, da den er en stimfisk. De er ofte aggressive hvis de er færre, og er kjente finnenappere. Hvis man holder to stykker i et akvarium, vil den ene før eller siden jage den andre. De holder en hakkeorden i stimen som kan bli utvidet til andre fisk, noe som har gitt dem et rykte for å nappe i finnene til andre fisk, spesielt syke eller skadede.

De anbefales derfor ikke i akvarier med mer saktesvømmende fisker som siamesisk kampfisk, guramier, skalarer og andre med lange finner eller slør. De fungerer derimot bra med mange hurtigsvømmende fisk som *Danio*, platy og de fleste maller. Når de holdes i store nok grupper, bruker de mesteparten av tiden på å jage hverandre, og lar andre arter være i fred.

De holder seg stort sett i de midtre vannlag. Hvis de holdes sammen med praktbotia kan de bli forvirret av botiaens lignende utseende og forsøke å stime med den.

Det finnes flere oppdrettsvarianter av arten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *tigerbarbe* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *tigerbarbe* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *tigerbarbe* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *tigerbarbe* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *tigerbarbe* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Puntius tetrazona* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Puntius tetrazona* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Puntigrus tetrazona* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Simoni» har flere betydninger.
Dante snakker med pave Nikolas III, fordømt til inferno grunnet simoni, trestikk av Gustave Doré fra 1861
**Simoni** er innenfor kristendom kjøp og salg av kirkelige embeter eller stillinger. Navnet kommer fra Simon Magus, som i Apostlenes gjerninger (8, 18-24) forsøker å kjøpe makten til å utføre mirakler fra disiplene.

I middelalderen forårsaket sammenblandingen mellom kirkelig og verdslig autoritet store problemer med simoni, da mange gjorde karriere gjennom å kjøpe seg et kirkelig embete. Verdslige herskere utnyttet også muligheten til å plassere lojale personer i embeter gjennom bestikkelser.

Simon Magus' forsøk ble avvist. Simoni har alltid vært forbudt innenfor den kristne kirke, men til tross for dette ble simoni relativt vanlig innen den katolske kirke i det 9. og 10. århundre. På Første Laterankonsil i 1123 ble dette forbudet fornyet i Den katolske kirke. I de fleste andre kirker finnes det også klare regler som forbyr fenomenet. Etter det 16. århundret ble det ganske sjeldent.

Referanser
----------

1. ↑  «simoni». *Store norske leksikon*. 16. juli 2020. Besøkt 13. september 2020.
2. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 13. september 2020.
3. 1 2  B. A. History. «What Is Simony and How Did It Emerge?». *Learn Religions* **(engelsk)**. Besøkt 13. september 2020.
4. ↑  «CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Simon Magus». *www.newadvent.org*. Besøkt 13. september 2020.
5. ↑  «Simony | religion». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 13. september 2020.
6. 1 2  «First Lateran Council | Description, History, & Facts». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 13. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin (RSB)** (Berlin Radiosymfoniorkester) er et orkester i Berlin stiftet 18. juni 1925. RSB spiller bl.a. i Berlins konserthus og Berliner Philharmonie.

Historie
--------

Orkesteret ble stiftet som *Berliner Funk-Orchester*. Utgangspunktet var et ensemble av musikere som hadde spilt radiokonserter siden 1923. RSB var i kommunisttiden orkester for DDRs radio.

Repertoar
---------

Hovedvekten i repertoaret ligger på det 20. århundrets musikk. En rekke samtidskomponister har dirigert orkesteret, bl.a. Paul Hindemith, Arthur Honegger, Darius Milhaud, Sergej Prokofjev, Richard Strauss, Arnold Schönberg, Igor Stravinskij, Krzysztof Penderecki, Walter Schartner, Udo Zimmermann, Peter Maxwell Davies, Siegfried Matthus, Matthias Pintscher, Peter Ruzicka og Heinz Holliger.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Rundfunk-Sinfonieorchester Berlin på Songkick Rediger på Wikidata
* (de) Orkesterets hjemmeside

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Esther Marie Albert Bastrup** (født 25. juli 1954 i Kristiansand) er en norsk klassisk pianist, musikkpedagog og lektor. Foruten selvstendig virksomhet som klaverpedagog er Esther-Marie Albert Bastrup i dag lektor ved Hartvig Nissen videregående skole i Oslo.

Bastrup er cand. musicae. fra Norges musikkhøgskole og har diplomeksamen i klaver fra samme sted samt fra Hochschule für Musik und Theater i Hannover. Hun er også cand. philol fra Universitetet i Oslo med tysk og filosofi i fagkretsen. Hun har også tilleggsutdannelse fra Norges journalisthøgskole. Bastrup har studert klaver under bl. a. Robert Riefling og Einar Steen-Nøkleberg. Hun debuterte som pianist i 1981 i Universitetets aula.

Esther-Marie Albert Bastrup har holdt et stort antall konserter i inn- og utland som solist, bl.a. med Oslo filharmoniske orkester og under Festspillene i Bergen. Hun har også vært aktiv som akkompagnatør. Hun har reist for Rikskonsertene og vært ansatt som repetitør ved Den norske Opera og ballettkompaniet Carte Blanche. Hun har produsert en rekke musikkprogrammer for NRK, bl.a. en serie om kvinnelige komponister. Som pianist har hun bl.a. urfremført klaververker av komponisten Antonio Bibalo.

Hun er datter av børskommissær Kaare Albert og Mira, f. Bastrup. Hun er gift med forfatter og journalist Olav Rune Ekeland Bastrup og har to barn.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Type 63** er en kinesisk lett amfibisk stridsvogn med 85 mm kanon. Utseendemessig er den svært like den sovjetiske PT-76.

Type 63 er eller har vært i tjeneste med Burma, Kina, Nord-Korea og Vietnam.

Historie og utvikling
---------------------

Type 63 ble tatt fram av Det kinesiske militære utviklingsinstituttet og Nr. 60 utviklingsinstitutt. Videreutvikling ble foretatt av de kinesiske panserstyrkenes forskningslaboratorier og produksjon av prototypene ble foretatt av Fabrikk nr. 615. Den siste utviklingen ble foretatt av Fabrikk nr. 256, og i 1963 ble kjøretøyet approbert.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme i skroget. Vognkommandør og skytter sitter til venstre i tårnet, og laderen til høyre.

Hovedskytset er en 85 mm kanon, antageligvis identisk til den som sitter i Type 62. Noen Type 62 er utrustet med en laseravstandsmåler montert over kanonen. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset. En 12,7 mm mitraljøse er montert på tårntaket til luftvernformål.

Motoren er en Modell 12150-L 12-sylindret vannkjølt dieselmotor som yter 400 hk ved 2000 omdreininger i minuttet. Den sitter bak i skroget. 403 liter diesel kan bringes med i vogna.

Kilder
------

* *Jane's Armour and artillery 1997-98*, ISBN 0-7106-1542-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) Type 63 Amphibious tank – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Et **rundskriv** eller **sirkulære** (fra fransk *lettre circulaire*) er et brev eller annet skriv som ofte inneholder en orientering om en bestemt sak og som sendes til berørte parter.

Rundskriv kan både brukes i det offentlige og i bedrifter og organisasjoner. Statlige rundskriv om lovtolkninger er offentlig tilgjengelige, mens private rundskriv sjelden er ment for offentligheten.

*Rundskriv* er en nyere direkte oversettelse av det tradisjonelle ordet *sirkulære*.

I offentlig bruk
----------------

Rundskriv kan blant annet betegne orienteringer fra en myndighet, typisk et departement eller direktorat, til berørte parter om tolkninger av lover og forskrifter.

Rundskriv inneholder typisk bestemmelser som er rettet til hierarkisk lavere plasserte institusjoner. Slike rundskriv utstedes med hjemmel i det bestående over–underordnelsesforhold som gir adgang til å gi tjenestlige ordrer. Rundskriv kan i motsetning til forskrifter ikke forplikte borgere direkte. Omvendt kan borgere i visse tilfelle i saker hvor det er til borgernes fordel, støtte rett på et rundskriv og dermed gjøre krav på en behandling som beskrevet i det pågjeldende rundskrivet. Særlig gjelder dette der hvor rundskriv er offentlig publisert for borgeren. Men etter norsk rett kan brudd på en instruks gjengitt i et rundskriv som hovedregel ikke medføre at et enkeltvedtak blir ugyldig.

Referanser
----------

1. ↑  Se Torstein Eckhoff og Eivind Smith: *Forvaltningsrett* (6. utg. 1997) s. 189–190, 306–307 og 572.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Kinesiske opprørere, med markering av Xu Shouhuis styrker
**Xu Shouhui** (tradisjonell kinesisk: 徐壽輝, forenklet kinesisk: 徐寿辉, pinyin: *Xú Shòuhuī*, Wade-Giles: *Hsü Shou-hui*, født i Luotian i provinsen Hubei i Kina, død i 1360) var en kinesisk opprørsleder som utropte seg selv til keiser på Yuandynastiets tid. Han er også kjent under navnet **Xu Zhenyi** (真一 eller 真逸, W-G *Hsü Chen-i*).

Xu var opprinnelig tøyhandler. I august 1351 arbeidet han og andre i Qizhou (蘄州) for å opprette De røde turbaners hær. Snart etter erobret de Qishui (蘄水) og gjorde byen til kommandopost og hovedstad for det de utropte til keiserriket Tianwan (天完). Xu utropte seg til keiser og tok eranavnet Zhiping (治平). Etter at han erklærte seg å være en reinkarnert Milofo (彌勒佛下生) fikk han stor tilslutning. Han lovet å «styrte de rike og fremme de fattige» (摧富益貧). I 1352 invaderte han mer av Hebei, og rykket så inn i Jiangxi, Anhui, Fujian, Zhejiang, Jiangsu og Hunan. 

Etter et tilbakeslag påført ham av Yuandynastiets mongolske styrker trakk han seg tilbake til fjellene i Huangmei (黃梅山), men gikk til angrep igjen i 1355, og flyttet sin hovedstad til Hanyang.

Fem år etter ble Xu Shouhui snikmyrdet av sin våpenbror Chen Youliang. Dermed brøt Tianwanriket sammen.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Friidrett |
| Para-VM i friidrett |
| Sølv | Doha 2015 | F56 - Spydkast |
| Parapanamerikanske leker |
| Gull | Lima 2019 | F56 - Spydkast |
| Bronse | Toronto 2015 | F55/56 - Spydkast |

**Raíssa Rocha Machado** (født 17. mai 1996) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassene T54 og F56. Dette er klasser for sittende utøvere i parafriidrett.

Bakgrunn
--------

Machado har en medfødt deformasjon av beina, og bruker derfor rullestol. Hun begynte med parafriidrett 13 år gammel, og drev før dette også med turn.

Idrettskarriere
---------------

Machado deltok i Parapanamerikanske leker 2015, og fikk der bronse i spydkast i klassen F55/56, bak Angela Madsen fra USA og Erica Castaño Salazar fra Colombia. Under Para-VM i friidrett 2015 fikk hun sølv i spydkast, bak Martina Willing fra Tyskland. Året etter deltok hun i Paralympiske sommerleker 2016, og kom der på sjetteplass i spydkast i klassen F56.

Hun deltok i Parapanamerikanske leker 2019 i Lima i Peru, og vant der spydkast i klassen F56, foran Santana Campbell fra Jamaica og Yessica De La Luz Jimenez fra Mexico. Hun satte ny mesterskapsrekord i finalen, med 22,64 meter. Hun deltok også i diskos i klassen F57, og kom der på fjerdeplass.

Referanser
----------

1. 1 2  IPC - *Raissa Rocha Machado*, besøkt 5. november 2019.
2. ↑  Toronto 2015 - *Women's javelin throw F55/56*, besøkt 5. november 2019
3. ↑  Lima 2019 - *Result - Women's Javelin Throw F56 Final* Arkivert 5. november 2019 hos Wayback Machine. besøkt 5. november 2019.
4. ↑  Lima 2019 - *Raissa Rocha Machado* Arkivert 5. november 2019 hos Wayback Machine. besøkt 5. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 Arkivert 5. november 2019 hos Wayback Machine.
* (en) Profil under Paralympmiske sommerleker 2016
**Type 62** er den første kinesiskbygde lette stridsvognen, utviklet fra 1958 og innført i 1962. Den ble laget for å brukes i terreng hvor den tyngre Type 59 har vanskelig for å manøvrere.

Type 62 er eller har vært i tjeneste med Albania, Kina, Kongo, Nord-Korea, Mali, Sudan, Tanzania og Zaire.

Historie og utvikling
---------------------

Type 62 er så å si en nedskalert Type 59 og brukes i ulendt terreng, slik som finnes sør i Kina, men den har også blitt brukt i Det fjerne østen og Afrika.

Teknisk
-------

Vognføren sitter framme til venstre i skroget, med vognkommandøren og skytteren til venstre i tårnet og laderen til høyre.

Kanonen er en 85 mm, antageligvis identisk med den brukt i Type 63. Den kan eleveres fra -4° til +20° og kan fyre av AP, APHE, HE, HEAT og røykgranater. En 7,62 mm mitraljøse er montert koaksialt med hovedskytset, og en tilsvarende er montert foran på skroget og styres av vognføreren. En 12,7 mm Type 54 er montert på tårntaket. Type 62 kan generere et røykteppe ved å sprøyte diesel inn i eksosen.

Motoren er en vannkjølt dieselmotor som yter 430 hk ved 1800 omdreininger i minuttet. Den er montert med girkassen bak i skroget. 730 liter diesel kan bringes med.

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* GlobalSecurity.org om Type 62 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Raytheon T-6 Texan II** er et amerikanskprodusert treningsfly og en variant av den sveitsiske Pilatus PC-9. Flytypen ble tilbudt amerikanske myndigheter av Pilatus Aircraft i samarbeid med Beech Aircraft Corporation, senere Raytheon Aircraft Company, i konkurranse med flere andre produsenter, som en erstatning for henholdsvis det amerikanske flyvåpenets Cessna T-37 Tweet og den amerikanske marines Beechcraft T-34C Turbo Mentor. Videreutviklingen av PC-9 vant kontraktene i 1995, og fikk i 1997 navnet T-6 Texan II for å hedre den klassiske North American AT-6 Texan.

Spesifikasjoner
---------------

| Dimensjoner | T-6A Texan II |
| --- | --- |
| Vingespenn | 10,18 m |
| Lengde | 10,16 m |
| Høyde | 3,25 m |
| Vingeareale | 16,30 m² |
| Nettovekt | 2 087 |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 574 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 2 858 kg |
| Rekkevidde | 1 575 km |
| Annet |  |
| Motor | 1× Pratt & Whitney Canada PT6A-68 turbopropmotor ( 820 kW ) |

Eksterne lenker
---------------

* Beechcraft / Raytheon T-6 Texan II

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Skippern** var et ukentlig tegneserieblad som ble utgitt i Norge av Allers forlag fra 1947 til 1959. Bladet hadde mye stoff felles med det danske *Skipper Skræk*, men de to bladene ble redigert hver for seg. Norsk redaktør var Victor Schlytter. Bladet var oppkalt etter tegneserien *Skipper'n* (*Popeye*) av E.C. Segar, skjønt hvert nummer bare inneholdt én side med den serien.

Bladet inneholdt hovedsakelig «søndagssider» med amerikanske avistegneserier fra King Features Syndicate via Bulls Pressetjeneste: Lee Falks Fantomet og Mandrake, Hal Fosters Prins Valiant, Sorte Maske, Frank Robbins' Johnny Hazard, Alex Raymonds Rip Kirby, Mikke Mus, Donald Duck, Bitten, Elzie Segars Skippern, Familien Olsen Øhrn, Carl Andersons Henry, Elmer, Peter Loff. I tillegg hadde de også i perioder danske serier som Ekene og Willy på eventyr og den nederlandske Putte av Martin Toonder.

Bladet hadde også hobbysider, utklippsmodeller og fortsettelsesfortellinger. Astrid Lindgrens fortellinger om detektiven Blomkvist gikk for eksempel i Skippern.

De første årene var bladet i stort tabloidformat, men fra og med nr. 23 i 1955 fikk det vanlig tegneseriehefteformat (ca. 25 x17 cm).

Se også
-------

* Liste over tegneserieblader utgitt i Norge

Litteratur
----------

* Toonder: *Putte Panda og kampen om tårnuret* ISBN 82-8090-003-9

Portal: Tegneserier