recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kristin Walstad** (1974–) er en norsk rådgiver og politiker.

Politisk karriere
-----------------

Walstad har vært kirkepolitiker i Den norske kirke fra 2005-2015. Foran kirkevalget 2015 deltok hun i etableringen av Åpen folkekirke.

Hun har vært partipolitisk aktiv i Kristelig Folkeparti, og var i perioden 2017-2020 første nestleder i Viken KrF, landsstyremedlem og leder av Asker KrF. Hun var i samme periode ansatt på KrFs stortingsgruppe som helsepolitisk rådgiver. Hun var en av stifterne til «Drivkraft – kristendemokratisk nettverk» etter at Knut Arild Hareide tapte retningsstriden i KrF etter Landsmøtet 2018. Høsten 2020 meldte hun seg ut av partiet.

Yrkesliv
--------

Walstad har hatt flere stillinger innenfor Den norske kirke nasjonalt. I perioden 2007−2012 var hun ansatt ved Det teologiske Menighetsfakultet. Hun var styremedlem i Norske kirkeakademier i 2015. Hun var styremedlem i stiftelsen Diakonhjemmet i perioden 2016−2020. Per 2020 er hun ansatt i Norges KFUK-KFUM som leder for politikk og samfunnskontakt.

Referanser
----------

1. ↑   Partiet Sentrum, «Kristin Walstad»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Alle innlegg av Kristin Walstad». Åpen folkekirke. Arkivert fra originalen 10. november 2020. Besøkt 10. november 2020.
3. ↑  «Valgt til 1. nestleder i Viken KrF». 20. april 2020. Arkivert fra originalen 10. november 2020. Besøkt 10. november 2020.
4. ↑  «Farvel, KrF». Vårt land. 10. september 2020. Arkivert fra originalen 12. januar 2021. Besøkt 10. november 2020.
5. ↑  «Mamma, homofile er jo ikke syke». Dagbladet. 11. september 2020.
6. ↑  «Kristin er kommunikasjonsrådgiver». studenttorget.no. 5. november 2010.
7. ↑  «Kirkeakademiet i Asker − Kristin Walstad». Arkivert fra originalen 11. november 2020. Besøkt 10. november 2020.
8. ↑  «Nyvalgt hovedstyre». Diakonhjemmet. 17. august 2020.
9. ↑  . Besøkt 11. november 2020.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
Gatebilde i Yiwu
Park i Yiwu
Utsyn over Yiwu
 **Yiwu** (kinesisk: 义乌, pinyin: *Yìwū*) er et byfylke i byprefekturet Jinhua i Zhejiangprovinsen i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 660 557 innbyggere i 1999.

Yiwu ligger 100 km sør for Hangzhou. Nærmeste by er Dongyang. Området omkring Yiwu er fjellrikt.

Historie
--------

Området omkring Yiwu var befolket allerede på neolittisk tid. Selve byen ble grunnlagt under Qin-dynastiet, cirka 220 f.Kr. og fikk navnet Yiwu i år 624.

Yiwu var hjemsted til en rekke ledende skikkelser innen kunst, litteratur, utdannelse og teknikk. Blant annet kan nevnes Chen Wangdao, som var den første som oversatte Det kommunistiske manifest til kinesisk. En annen er historikeren og politikeren Wu Han.

Eksportindustri
---------------

Yiwu har (2012) en stor og tildels dominerende andel av verdens produksjon av utstyr knyttet til julefeiringen verden over, og av strømper.

Samferdsel
----------

Yiwu lufthavn ligger i fylket Yiwu.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yiwu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Infoside
* Yiwu China

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Kart som viser Polens grenser før 1938 (inkludert Kresy i grå), og etterkrigsgrensene. De «gjenvunnede områdene» er markert med rosa.
**De «gjenvunnede»** eller **«gjenopprettede» områder** (polsk: *Ziemie Odzyskane*) var det offisielle begrepet brukt av Folkerepublikken Polen om områdene til Fristaden Danzig og de tidligere tyske østområdene som ble en del av Polen etter annen verdenskrig. Grunnen til at områdene ble betegnet som «gjenvunnet» hadde sitt opphav i «Piastkonseptet» – nemlig at disse områdene en gang hadde vært del av det tradisjonelle polske hjemlandet; områdene hadde vært del av, eller len av, den polske staten oppigjennom historien. Gjennom flere århundrer hadde de derimot blitt germanisert gjennom tysk bosetting østover (*Ostsiedlung*) samt politisk ekspansjon (*Drang nach Osten*), og inneholdt ofte ikke engang en polsktalende minoritet.

Majoriteten av tyske innbyggere i området ble fordrevet eller flyktet i slutt fasen av annen verdenskrig, eller rett etter. En liten tysktalende minoritet eksisterer fortsatt i visse områder. De nye ervervede områdene ble bosatt av det polske kommuniststyre, hovedsakelig med polakker som flyttet frivillig fra Sentral-Polen, samt ukrainere som ble tvangsflyttet under operasjon Vistula og polske flyktninger fra de polske østområder som ble annektert av Sovjetunionen. Kommuniststyret gjorde stor innsats i å fjerne alle spor etter tysk kultur, som stedsnavn og historiske inskripsjoner på bygninger, fra områdene.

Etterkrigsgrensen mellom Tyskland og Polen (Oder-Neisse-linjen) ble formelt anerkjent av Øst-Tyskland i 1950, og Vest-Tyskland i 1970. Dette ble bekreftet på ny av det gjenforente Tyskland i den tysk-polske-grenseavtalen i 1990.

Se også
-------

* De tidligere tyske østområdene

Referanser
----------

1. ↑  Inyourpocket.com - Recovered Territories Besøkt 3. april 2015

Portal: Andre verdenskrig
Et kart fra 1887 som viser kronkolonien Bechuanaland (rosa) og Protektoratet (rosa grense)
**Protektoratet Bechuanaland** var et protektorat som ble etablert 31. mars 1885 av Storbritannia i det sørlige Afrika. Det ble Republikken Botswana den 30. september 1966.

Bechuanaland betydde landet til bechuana, nå skrevet batswana eller tswana. Bechuanaland ble delt i to. Den sørlige, kjent som **Britisk Bechuanaland**, ble senere del av Kappkolonien og er nå del av Sør-Afrika. Dette er området rundt Mafikeng (tidligere kalt Mafeking). Protektoratet Bechuanaland utgjorde den nordlige delen. Dets territorium ble ekspandert nordover i 1890.

Storbritannias regjering forventet opprinnelig å overføre administrasjonen av protektoratet til Rhodesia eller Sør–Afrika, men opposisjon fra tswanaene førte til at protektoratet forble under britisk styre til uavhengigheten i 1966. 

Protektoratet Bechuanaland var teknisk sett et protektorat fremfor en koloni. Opprinnelig beholdt de lokale tswanaherskerne makten, og den britiske administrasjonen begrenset seg til en politistyrke for å beskytte Bechuanalands grenser mot andre europeiske koloniforetak. Men den 9. mai 1891 overførte den britiske regjeringen administrasjonen til høykommissæren for det sørlige Afrika. Han begynte å utnevne embetsmenn i Bechuanaland, og med dette tok *de facto* uavhengighet i Bechuanaland slutt.

Protektoratet ble administrert fra Mafikeng, noe som skapte den unike situasjonen at hovedstaden til territoriet lå utenfor det. Da protektoratet ble erklært i 1885, gikk den nordlige grensen til Bechuanaland ved 22. sørlige breddegrad. Området ble i 1894 utvidet til å inkludere Ngamiland i nord som var dominert av tswanastammen.

Den østlige delen av protektoratet ble opprinnelig gjort krav på av Matabeleland, og i 1887 skaffet Samuel Edwards som arbeidet for Cecil Rhodes, seg rettigheter til gruvedrift. British South Africa Company forsøkte i 1895 å skaffe seg kontroll over området, men tre tswanahøvdinger besøkte London for å protestere og lyktes i å avverge BSACs plan. 

Protektoratet var en av «høykommissærens territorier». De andre var Basutoland (nå Lesotho) og Swaziland. Embetsmannen med guvernørens myndighet var høykommissæren. Dette embetet ble først holdt av guvernøren i Kappkolonien, så av generalguvernøren for Sør–Afrika, gjennom britiske høykommissærer og ambassadører til Sør–Afrika frem til uavhengigheten. Konsekvensen var at administrasjonen i hvert territorium ble ledet av en residerende kommissær som dermed hadde omtrent samme funksjon som en guvernør, men med litt mindre myndighet.

Litteratur
----------

* Thomas Tlou og Alec Campbell, *History of Botswana*
* Neil Parsons, *New History of Southern Africa*
* Fred Morton og Jeff Ramsay (red.), *The birth of Botswana : a history of the Bechuanaland Protectorate from 1910 to 1966.*

Eksterne lenker
---------------

* Botswanas historie
* Liste over embetsmenn i Protektoratet Bechuanaland
* Litteratur for Botswanas historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
En GSG 9-øvelse i 2005
**GSG 9 der Bundespolizei** er en tysk antiterrorstyrke underlagt det tyske føderale politiet. Den anses som en av de beste antiterrorstyrkene i verden, og har særlig stor erfaring i å bekjempe venstreekstrem terrorisme (se RAF).

GSG 9 ble dannet etter mønster fra det britiske SAS etter Münchenmassakren i 1972, som følge av politiets dårlige håndtering av denne situasjonen. GSG 9 spilte en viktig rolle i terrorbekjempelse under «den tyske høsten» i 1977. Under kapringen av Landshut ble GSG 9 satt inn for å befri flyet i Mogadishu, noe gruppen lyktes med uten at gisler mistet livet. Mange andre antiterrorenheter er organisert med GSG 9 som forbilde.

GSG 9 stod opprinnelig for *Grenzschutzgruppe 9*, og GSG 9 var organisert som en gruppe i Bundesgrenzschutz. Etter at Bundesgrenzschutz ble omdannet til Bundespolizei i 2005 beholdt gruppen navnet GSG 9, med tillegget «der Bundespolizei», men navnet GSG9 brukes nå bare i initialform og står ikke offisielt for noe.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Polikarpov R-5.
**Polikarpov R-5** er et sovjetisk rekognoserings-, bombe- og multirollefly fra mellomkrigstiden, men var i bruk til under den andre verdenskrig. Prototypen fløy første gang i 1928 og produksjonen av over 6000 eksemplarer ble påbegynt i 1930. R-5 ble brukt både i kampene mot Japan i 1938-39 og i den spanske borgerkrig, samt i den finske vinterkrigen 1939-40, og var operativ helt frem til 1944 som kommunikasjons-, transport- og ambulansefly.

Utvikling og varianter
----------------------

De første R-5 ble utstyrt med en **M-17B** V-motor på 500 hk og ble brukt som rekognoseringsfly og lette bombefly. I 1932 ble en versjon utstyrt som angrepsfly introdusert under betegnelsen **R-5Sj** (Sj:Sjturmovik), denne hadde en bestykning på fire 7,62 mm PV-1 mitraljøser i vingene og kunne ta opptil 500 kg bomber. En versjon av R-5Sj med åtte 7,62 mm SjKAS mitraljøser i vingene ble introdusert i noen få eksemplarer i 1934 som **R-5LSj**. I 1935 ble **R-5SSS** introdusert med forbedret aerodynamikk, den kraftigere motoren **MF-17F** på 730 hk og to synkroniserte mitraljøser i tillegg til fire i vingene. 620 R-5SSS ble produsert fram til 1937. To andre modeller utstyrt med MF-17F motor ble introdusert i 1933 for rekognosering og i 1935 i form av et torpedofly produsert for den sovjetiske marine. Et maritimt rekognoseringsfly ble også utviklet utstyrt med flottører, større haleflater og M-17B motor. R-5 ble også brukt som treningsfly og ambulansefly. Flere R-5 ble også brukt av Aeroflot, mange utstyrt med en passasjerkabin i en utvidet akterkropp.

| Tekniske data | R-5 (1934) |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 10,56 |
| Vingespenn | 15,50 m |
| Høyde | 3,25 m |
| Vingeareal | 50,20 m² |
| Startvekt | 2955 kg |
| Motor | 1× M-17F |
| Ytelser |  |
| Motorytelse | 730 hk |
| Topphastighet | 228 km/t |
| Rekkevidde | 800 km |
| Bestykning |  |
| Intern | 1× 7,62 mm mitraljøse |
|

Portal: Andre verdenskrig
**Aline Nistad** (født 24. august 1954 i Oslo, død 23. september 2017) var solotrombonist i Oslo-Filharmonien (OFO) fra 1979 til 2016. I fire år studerte hun ved Østlandets musikkonservatorium med filharmonikeren Arild Jensen før hun fortsatte studiene i London med Denis Wick. Hun hadde i 1979 sin debutkonsert i Universitetets Aula i Oslo.
Hun har vært solist med OFO i Lars-Erik Larsson «Concertino for trombone og strykere», Launy Grøndahl «Konsert for trombone og orkester», Leif Segerstam «Orchestral Diary Sheet no 11 for trombone og orkester», Johann Georg Albrechtsberger «Konsert for alttrombone og orkester».

Nistad var en aktiv kammermusiker – blant annet medlem av Den Norske Messingkvintett, Norske Blåsere og Oslo Sinfonietta.

Nistad var 1. amanuensis ved Norges musikkhøgskole og underviste i trombone og kammermusikk.
Hun har vært gjesteforeleser ved konservatoriene blant annet i Boston (USA), Birmingham (England), Manchester (England), Cardiff(Wales) og Leipzig (Tyskland).

Utgivelser
----------

Sammen med Jan Fredrik Christiansen har Aline Nistad utgitt tre samlinger med duetter for trompet og trombone. Alle med demo-cd innspilt av utgiverne (lyd Thor Bjørn Neby):

* Johann Sebastian Bach: 15 Tostemte Invensjoner (originalt for klaver) tilrettelagt for trompet og trombone
* Joseph Bodin de Boismortier: Sonater 1-9 (originalt for to fagotter) tilrettelagt for trompet og trombone
* Johann Sebastian Bach: Bachs beste - ukjente perler for trompet og trombone

Innspillinger
-------------

* Knut Nystedt "Rhapsody in Green" for messingkvintett – Den Norske Messingkvintett/Polygram 1983
* "Brass Festival" – Det Skandinaviske Brassensemblet/Jorma Panula/BIS 1984
* Peter Tsjaikovskij symfonier 1-6 OFO/Mariss Jansons/Chandos 1984-87
* Gustav Mahler symfoni nr 3 OFO/Mariss Jansons/Simax 2002
* Gustav Mahler symfoni nr 7 (tenorhorn solo) OFO/Mariss Jansons/Simax 2000
* Gustav Mahler symfoni nr 6 OFO/Jukka-Pekka Saraste/Simax 2011

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Reinums Bilruter** var et rutebilselskap i Froland i Aust-Agder, grunnlagt av Torjus Reinum. Fra nyttår 1974 ble selskapet delt mellom Setesdal Bilruter og Vest-Telemark Bilruter.

Selskapets busser var for det meste av merkene Scania-Vabis og Volvo, med karosseri fra blant annet T. Knudsen Karosserifabrikk.

Historie
--------

1. januar 1954 overtok Reinum ruta til Niels Belland fra Arendal.

Mot slutten av 1973 ble Reinums Bilruter vedtatt oppløst, og Samferdselsdepartementet bestemte at selskapet skulle deles mellom de to tilstøtende rutebilselskapene Setesdal Bilruter og Vest-Telemark Bilruter (VTB) fra 1. januar 1974. Setesdal Bilruter overtok hovedavdelinga og verkstedet i Frolands Verk, mens VTB overtok avdelinga i Åmli. VTB fikk med ni kjøretøy og seks ansatte.

Referanser
----------

1. 1 2  «Bussbasen» Rutebilhistorisk Forening.
2. ↑  «Vest-Telemark Bilruter utvidar». *Vest-Telemark blad*. 18. desember 1973. s. 1.
3. ↑  Henriksveen, Herman; Åsen, Kjell (1997). *Bakke opp og bakke ned, Rutebildrift i Vest-Telemark*. Vest-Telemark Bilruter L/L. s. 192. ISBN 82-994264-0-5.
**GRIFF 300** er en norskprodusert drone (unmanned aerial vehicle) fra Griff Aviation for det profesjonelle markedet. Dronen veier 75 kg (165 lbs), kan løfte 225 kg (496 lbs), det vil si MTOM på 300kg, og måler 1,5 × 2,0 meter. Flytiden oppgis til 30 – 45 minutter.

Dette er en drone for det profesjonelle markedet, det vil si droner eller RPAS som ikke opereres for rekreasjon, og som typisk er på over 2,5 kg. GRIFF 300 klasses i RO3 i Norge, det vil si droner over 25 kg.

Selskapet ser ikke for seg å konkurrere med helikoptertransport, men ser for seg et marked hvor droner kan brukes av helikopterselskap, nødetater, jordbruk, forskning, og statlige tjenester slik som Statnett, Norges vassdrags- og energidirektorat, og Norges geologiske undersøkelse.

Dronen har blitt sertifisert av European Aviation Safety Agency (EASA) og Federal Aviation Administration (FAA). Per 10. januar 2017 var det ingen sivile droner i det profesjonelle segmentet som hadde sertifisering fra begge administrasjonene. Med sertifiseringen er GRIFF 300 det første norske fabrikkbygde luftfartøy som er sertifisert siden 1938.

Selskapet bak dronen ser på en større og videreutviklet utgave, og denne vil få MTOM på 800 kg.

Referanser
----------

1. 1 2  Leif Johan Holand (18. desember 2016). «Launching GRIFF 300».
2. 1 2  Schroth, Frank (20. desember 2016). «GRIFF Aviation Launches the GRIFF 300 – One BIG Drone». *DRONELIFE*. Besøkt 27. juli 2017.
3. 1 2  «GRIFF Aviation Announces New GRIFF 300 Heavy Lifting Drone | Unmanned Systems Technology». *Unmanned Systems Technology* **(engelsk)**. 21. desember 2016. Arkivert fra originalen 28. juli 2017. Besøkt 27. juli 2017.
4. 1 2  NRK. «Vil levere norske droner allerede før sommeren». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 27. juli 2017.
5. ↑  «Kapittel 6. Krav til virksomheter som opererer innenfor kategori RO 3 (§§ 37 - 46)». *Forskrift om luftfartøy som ikke har fører om bord mv.* Lovdata. «har en MTOM på 25 kg eller mer»
6. ↑  «This 8-propeller monster megadrone can lift 500 pounds». *Digital Trends* **(engelsk)**. 10. januar 2017. Besøkt 27. juli 2017.
7. ↑  NRK. «Møbelbygda kan bli dronebygda». *NRK* **(norsk)**. Besøkt 27. juli 2017.
8. ↑  «Neue Schwerlast-Drohne Griff 300 fliegt mit 225 kg». *ingenieur.de* **(tysk)**. Besøkt 27. juli 2017.
**Ḥamdānidene** (arabisk: الحمدانيون; *al-Ḥamdāniyūn*) var et sjiittisk arabisk dynasti som hersket over deler av Nord-Irak og Syria fra 890 til 1004. Dynastiet var grunnlagt av Banū Ḥamdān (بنو حمدان), som hevdet å nedstamme fra den gamle kristne stammen Banū Taġlib fra Mesopotamia. 

Ḥamdānid-dynastiet ble grunnlagt av Ḥamdān ibn Ḥamdun (derav ḥamdānidene) da han ble utnevnt av ‘Abbāsīd-kalifen som guvernør for Mardin i det sørøstlige Anatolia i 890.

Hans sønn ʿAbd Allah ibn Ḥamdān ble deretter utnevnt til guvernør for al-Mawṣil i dagens Nord-Irak i 906, og i 914 erobret han ‘abbāsīdhovedstaden Bagdad. Hans sønner ble videre innsatt som guvernører i al-Mawṣil og Ḥalab. Senere var Nāṣir ad-Dawlahs styre i al-Mawṣil og Diyarbakır til de grader tyrannisk at han ble avsatt av sin egen familie. 

Ḥamdānidene fortsatte å styre i al-Mawṣil fram til 990, til tross for deres store nederlag mot buwayhidene i 979. Etter dette var området de hadde kontroller i Nord-Irak delt mellom ʿuqaylidene og marwanidene. 

ʿAlī Sayf ad-Dawlah, "Rikets sverd," hersket over Nord-Syria og Ḥalab, hvor han ble den viktigste motstanderen mot Det bysantinske rikets ekspansjon. Hans hoff var et kultursenter på grunn av dets støtte til arabisk litteratur, men det mistet sin status etter bysantinerne erobret Ḥalab.

For å stoppe bysantinernes frammarsj ble Ḥalab underlagt de egyptiske fāṭimidenes herredømme, men i 1004 ble ḥamdānidene avsatt av de nye fāṭimidherskere.

Ḥamdānidiske herskere
---------------------

Citadellet i Aleppo tjente i en periode som ḥamdānidenes hovedstad.
**Al-Ǧazīra**

1. Ḥamdān ibn Ḥamdun (890-895?)
2. Al-Ḥusayn ibn Ḥamdān (895-916)
3. ʿAbd Allah ibn Ḥamdān (906-929)
4. Nāṣir ad-Dawlah (929-967)
5. ʿAdid ad-Daulah (967-980)
6. Abū Ṭahir Ibrahīm ibn al-Ḥasan (989-997)
7. Abū ʿAbd Allah al-Ḥusayn ibn al-Ḥasan (989-997)

**Ḥalab**

1. ʿAlī Sayf ad-Dawlah (945-967)
2. Saʿd ad-Dawlah (967-991)
3. Saʿīd ad-Dawlah (991-1002)
4. Abū Ḥasan ʿAlī (1002–1004)
5. Abul al-Maʿāli Šarīf (1004–1004)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
Sett fra sørøst
**Reinsvatnet** er en innsjø i kommunene Lillehammer og Øyer i Innlandet. Den ligger like øst for Hafjell. Sjøen er regulert som magasin for kraftverkene i Tyria og Mesna lenger ned i vassdraget.

Historikk
---------

Reinsvatnet ble bygslet fra 1660-tallet av Storhove og Sør-Hove, noen år senere også av Smestad. I 1726 ble Reinsvatnet solgt til Lars Haave og Thord Smestad ved en auksjon på Elstad i Ringebu. I 1921 anla Staten sak mot eierne med påstand om at Reinsvatnet ikke var undergitt privat eiendomsrett, dernest at kongeskjøtet kun overdro fiskeretten og ikke eiendomsretten. I 1922 ble eierne kjent eiendomsberettiget til Reinsvatnet og Staten ble ilagt saksomkostninger.

I 1978 ble det åpnet adgang for allmennheten til stangfiske mot løsning av alminnelig fiskekort for Fåberg Østfjell.

Reinsvatnet er fremdeles i privat eie, sameiet består av 4 eiere. Eidsiva Energi eide i mange år en fjerdepart i sameiet, men solgte sin andel i 2005 til en privatperson.

Fiske og forvaltning
--------------------

* Fiskearter. Sik, ørret, abbor (meget sjelden), ørekyt
* Fiskeredskap. Storruse, bunngarn, flytegarn, not, oter, stang

Forvaltningen av Reinsvatnet krever en vedvarende sterk beskatning, først og fremst av sikbestanden. Etter innførsel av storrusa har man sett en markant kvalitetsforbedring av både sik og ørret. Bærebjelken i forvaltningen er storruse- og garnfisket.

I tabellen gjengis data for fisket i 2008, herunder er ikke tatt med allmennhetens fiske som i stor grad dreier seg om ørret tatt på stang. Kilde: Eierne.

| Redskap | Sik (ant) | Ørret (ant) | Sik (kg) | Ørret (kg) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Storruse | 17849 | 799 | 1527 | 125 |
| Garn | 459 | 360 | 94 | 62 |
| Totalt | 18333 | 1257 | 1625 | 240 |

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 18. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reinsvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Eiernes hjemmesider reinsvatnet.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Unn Conradi Andersen** (født 30. juni 1972) er en norsk sosiolog, kjønnsforsker og forfatter fra Ulsteinvik.

Hun disputerte med en avhandling i sosiologi ved Universitetet i Oslo (2014) som omhandlet endrede bo- og familiemønstre. Hun var stipendiat ved Senter for tverrfaglig kjønnsforskning i perioden 2008-2015. Hun er førsteamanuensis ved Høyskolen Kristiania, School of Art, Design and Media. I sin forskning har hun spesielt interessert seg for hvordan familien ser ut i dag, og hvordan tilværelsen arter seg for det høye antallet aleneboende. Hvilke liv er det som ikke representeres i den offentlige samtalen og i politikken, og som dermed forblir usynlige for oss? Hun har undersøkt disse spørsmålene både gjennom forskning og i skjønnlitterær form. I 2017 debuterte hun med romanen *Alt uavklart*.

Andersen arbeidet tidligere i en årrekke som journalist og spaltist i *Dagbladet*, der hun også utviklet og lanserte Diktkammeret.

Bibliografi
-----------

* *På egen hånd. Om framveksten av singelsamfunnet,* Gyldendal (2020)
* *Alt uavklart*, roman, Oktober (2017)
* *Har vi henne nå? Kvinnelige forfatterskap & mediene*, Gyldendal (2012)
* *Egentlig. Åtte fortellinger om livet*, Andresen & Butenschøn (2005)

Kilder
------

* Presentasjon av Unn Conradi Andersen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider
* Presentasjon av Unn Conradi Andersen på Oktober forlags nettsider
* Presentasjon av Unn Conradi Andersen på Høyskolen Kristianias nettsider
* Presentasjon av Unn Conradi Andersens disputas på Universitetet i Oslos nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**gRPC**, også kjent som **Google Remote Procedure Calls**, er et system for eksterne prosedyrekall bygd på åpen kildekode. gRPC ble opprinnelig utviklet av Google i 2015 som en videreutvikling av deres egen RPC-infrastruktur brukt internt under navnet *Stubby*. gPRC ble lansert i 2016. Den bruker HTTP/2 for transport, Protocol Buffers som beskrivelsesspråk for grensesnittet, og gir funksjoner som autentisering, toveisstrømming og flytkontroll, blokkerende eller ikke-blokkerende bindinger, samt kansellering og tidsavbrudd. Den lager kryssplattform-bindinger mellom klient/tjener for mange språk. De vanligste bruksscenariene inkluderer tilkobling av tjenester i en mikrotjenestearkitektur eller kobling av mobilklienter til backend-tjenester.

gRPC sin komplekse bruk av HTTP/2 gjør det umulig å implementere en gRPC-klient i nettleseren, og krever istedet en mellomtjener.

Autentisering
-------------

gRPC støtter bruk av TLS og tokenbasert autentisering. Tilkobling til Google-tjenester må bruke TLS. Det finnes to typer legitimasjon: kanal-legitimasjon og kall-legitimasjon (henholdsvis *channel credentials* og *call credentials*).

Enkoding
--------

gRPC bruker Protocol Buffers for å enkode data. I motsetning til REST API-er med JSON har gRPC en strengere spesifikasjon. På grunn av at man har en enkelt spesifikasjon å forholde seg til eliminerer gRPC diskusjoner og sparer utviklingstid ettersom gRPC er konsekvent på tvers av plattformer og implementeringer.

Adopsjon
--------

En rekke ulike organisasjoner har tatt i bruk gRPC, for eksempel Uber, Square, Netflix, IBM, CoreOS, Docker, CockroachDB, Cisco, Juniper Networks, Spotify, Zalando og Dropbox.

Åpen kildekode-prosjektet u-bmc bruker gRPC for å erstatte Intelligent Platform Management Interface (IPMI). Den 8. januar 2019 annonserte Dropbox at den neste versjonen RPC-rammeverket deres "Courier", som ligger i kjernen av deres tjenesteorienterte arkitektur, ville migreres over til å være basert på gRPC, først og fremst fordi det passer bra med deres eksisterende spesialtilpassede RPC-rammeverk.

Se også
-------

* Protocol Buffers
* Apache Avro

Referanser
----------

1. ↑  «FAQ». *gRPC*.
2. ↑  «FAQ».
3. ↑  «gRPC: a true internet-scale RPC framework is now 1.0 and ready for production deployments | Google Cloud Blog».
4. ↑  «Introducing gRPC, a new open source HTTP/2 RPC Framework».
5. 1 2  «About gRPC». Besøkt 25. mai 2021.
6. ↑  «The state of gRPC in the browser».
7. ↑  «gRPC». Besøkt 24. februar 2020.
8. ↑  JamesNK. «Compare gRPC services with HTTP APIs». Besøkt 24. februar 2020.
9. ↑  «gRPC at Uber».
10. ↑  «gRPC». Besøkt 24. februar 2020.
11. ↑  «gRPC at Spotify» (PDF). Besøkt 12. mai 2020.
12. ↑  «Zalando Tech Radar». Besøkt 8. april 2021.
13. ↑  «How we migrated Dropbox from Nginx to Envoy». Besøkt 30. oktober 2020.
14. ↑  «u-bmc».
15. ↑  Nigmatullin, Ruslan. «Courier: Dropbox migration to gRPC». Besøkt 9. januar 2019.
**Newgate** var en av portene i Londons bymur. Newgate ble åpna i 1135 som byens hovedport mot vest. I 1760-åra ble denne og andre porter revet på grunn av økende trafikk.

I dag ligger Newgate Street der Newgate en gang lå, rett nord for St. Paul's Cathedral. Hovedvegen A40 mellom London og Wales begynner i Newgate Street ved Holborn Viaduct, herfra går Giltspur Street i nordlig retning.

Mest kjent er Newgate for fengselet sitt (Newgate Prison), som var byens hovedfengsel og berykta rettersted mellom 1423 og 1902, da fengselet ble revet og Central Criminal Court (Old Bailey) ble oppført på tomta. Før 1423 ble fanger holdt i selve porthuset. 

I Newgate Street lå en gang institusjonen Christ's Hospital, som ble grunnlagt av Edward VI som skole for foreldreløse og fattige gutter. Her lå også fransiskanerklosteret Greyfriars Monastery. Av kirka Christ Church Newgate Street står fortsatt tårnet og ytterveggene. Ellers domineres Newgate Street i dag av finanshuset Merrill Lynch. Londonbørsen ligger mellom Newgate Street og St. Paul's.
**Kyokushinkai** (eller kun *kyokushin*) er en stilart av karate som ble grunnlagt av sosai Masutatsu Oyama i 1957. Ordet Kyokushinkai er sammensatt av tre ord:

* Kyoku: betyr «jordens poler», indikerer høydepunkt, klimaks og maksimal standard.
* Shin: betyr «sannhet», kan også bety virkelighet.
* Kai: betyr «organisasjon».

Kyokushin er basert på andre karateformer som sosai Oyama trente, blant annet shotokan og goju-ryu. Fullkontakt-kamp er ett av kjennetegnene til kyokushin.

Antall utøvere på verdensbasis har blitt anslått til 10–20 millioner. I Norge finnes det cirka femti klubber tilsluttet ulike internasjonale organisasjoner.

Belterekkefølge: Hvitt, oransje, blått, gult, grønt, brunt og sort. Beltefargene før sort kalles kyu-grad (elevgrad), og sortbeltegradene kalles dan-grad. Antall dan-grader vises med gullstriper på det sorte beltet. Høyeste grad er 10. dan, denne graden er forbehold sosai Oyama.

Trening
-------

Det å trene karate krever stor grad av konsentrasjon og vilje, og gjennom utallige repetisjoner vil en gradvis kunne utvikle seg som utøver. Dette er en prosess som tar tid og setter store krav til utøverens lærevillighet. For å illustrere denne trinnvise prosessen er det innenfor kyokushin utarbeidet en liste på syv punkter, slik at en bedre skal kunne forstå undervisningen. De blir da lettere å skjønne hvorfor utviklingen skjer trinnvis.

1. Posisjon – Stilling
2. Balanse – Stilling under kontroll
3. Teknikk – Korrekt utførelse
4. Koordinering – Balanse og stilling under kontroll ved utførelse av teknikk
5. Hurtighet – Bedre og hurtigere utførelse av teknikk
6. Kraft – Mer kraft i utførelsene
7. Refleks – Alt overstående blir naturlige bevegelser

Dojo-kun (ed)
-------------

Enhver kyokushin-utøver skal kunne, samt prøve å følge dojo-kun, som er et ed på syv punkter. Dojo-kun gjelder både på trening og ellers i livet.

1. Vi vil trene ånd og legeme for å oppnå et fast og urokkelig sinn.
2. Vi vil etterstrebe den sanne forståelse for karate, så vi til enhver tid skal være beredt med våkne sanser.
3. Med hele vår viljestyrke skal vi søke og dyrke et sinnelag som preges av forstandig selvfornektelse.
4. Vi skal være høflige i vår fremferd, respektere våre foresatte og avstå fra voldsbruk.
5. Vi vil følge vår tro og våre idealer, og aldri glemme ydmykhetens sanne verdi.
6. Vi vil se opp til visdom og styrke, og ikke la oss forlede av uverdige livsmål.
7. Den disiplin vi tilegner oss ved karate skal styrke vår livsholdning, og vi vil alltid søke og oppfylle karatens dypeste mening.
Tomten hvor *Fædrelandsvennen* bygde opp nye lokaler etter bombeattentatet i 1972. Bildet er tatt i 2008.
**Bombeangrepet mot Fædrelandsvennen** var et bombeattentat mot avisen *Fædrelandsvennen* i Kristiansand i 1972. Natt til søndag 27. februar 1972 ble avislokalene rammet av fem kraftige eksplosjoner. Den rundt 70 år gamle bygningen ble totalskadet, men ingen mennesker ble skadet eller drept.

Skader
------

Eksplosjonene var så kraftige at mennesker som sov i nabolaget, ble kastet ut av sengene sine. Gjenstander ble slynget opptil 90 meter vekk. Sprengladningene var plassert slik at de to hovedinngangene til avishuset ble sperret, samtidig som en ladning eksploderte inn i bygningen. De kraftigste eksplosjonene utløste en voldsom brann i lokalene.

Ingen kom til skade i bombeattentatet, men verdier for 15 millioner kroner gikk tapt. 

Tross at avishuset ble totalskadet, klarte avisredaksjonen å utgi avisen som planlagt mandag 28. februar 1972. Fra provisoriske lokaler i Handelens hus i Kristiansand fikk redaksjonen utgitt en åttesiders utgave som ble trykket i trykkeriet til konkurrenten *Dagbladet Sørlandet*. Alle abonnentene fikk avisen, og løssalget satte nye rekorder med 5000–6000 flere eksemplarer enn en ordinær avisdag.

Gjerningsmannen
---------------

Vitner hadde sett en mann med ryggsekk ved avishuset, men til tross for at politiet hadde lagt en jernring rundt Kristiansand, klarte de ikke å fakke ham. Senere ble en 18 år gammel typograf-lærling som arbeidet i avisen arrestert for ugjerningen. Han tilstod attentatet. Natt til lørdag hadde han krøpet gjennom et kjellervindu som han hadde latt stå åpent. På fem steder plasserte han til sammen 234 dynamittgubber på i alt 50 kilogram. Han uttalte at sprengningen var en hevn mot kollegaer som hadde behandlet ham dårlig.

Vedkommende ble høsten 1972 dømt til 7 års fengsel og 5 års sikring. En 19-årig kamerat fikk 18 måneders fengsel for medvirkning. Begge anket imidlertid dommen til Høyesterett. I januar 1973 dømte Høyesterett hovedmannen til 9 års fengsel og medhjelperen til 2 år og 3 måneder.

Kilder
------

* VG – Politisk attentat? (forside) (28. februar 1972)
* VG – Hvem er mannen med ryggsekken? (28. februar 1972)
* VG – Attentatsmennene har mer dynamitt, uhyggestemning i Kristiansand (29. februar 1972)
* VG – 18-åring ble tatt i natt (forside) (1. mars 1972)
* VG – Lærlingen nekter (1. mars 1972)
* VG – 18-åringen fra Kristiansund tilstår (forside) (4. mars 1972)
* VG – Dynamitt-lærlingen i lagmannsretten (4. september 1972)
* VG – Nelliker fra «en mor» i Dynamittarden (motiver) (6. september 1972)
* VG – 7 års fengsel 5 års sikring (8. september 1972)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  NRK (2. desember 2014). «Fædrelandsvennen bombet i 1972». *NRK*. Besøkt 30. januar 2019.
2. ↑  VG – 7 års fengsel 5 års sikring (8.9.1972)
3. ↑  Aftenposten aften – Skjerpet dom for attentatmennene i Kristiansund (8.1.1973, s.3)
**Eintveitbrua** er ei veibru i Etne kommune i Hordaland. Den er spesiell fordi det aldri ble bygd tilførselsveier til den, og brua har stått bortgjemt og uten trafikk siden den ble bygget.

Brua av betong er ca. 25 meter lang og har to kjørefelt. Den går over Eintveitelva mellom de nå fraflyttede småbrukene Eintveit og Bjelland på nordvestsida av Åkrafjorden. Daværende Skånevik kommune bevilget i 1956 penger til å bygge bru over Eintveitelva med tilførselsveier, som en del av en veiforbindelse på nordsida av Åkrafjorden. Brua skulle være så bred at rutebussen skulle kunne holde 40 km/t over den. Byggingen startet i 1958 og brua sto ferdig i 1962. Veien ble imidlertid aldri bygget, og brua ble aldri tatt i bruk av annet enn tilfeldige turgåere.

NRK laget vinteren 2014 en reportasje om brua. Med helikopter ble det fløyet inn to biler som kjørte over brua etter at den var blitt «åpnet» av sogneprest Harald Eintveit, som vokste opp på Eintveit.

Eksterne lenker
---------------

* NRK: Ei 52 år forseinka bruopning (3. februar 2014, oppdatert 7. februar 2014)
* NRK: – Dette var ein vill reportasjeidé (7. februar 2014)
|  |
| --- |
| artikkelen inngår i**«serien om tamhunden»** |
| Hundekranium |
| Andre artikler om hunder |
| Generelle artikler |
| Artikler om brukshundtyper |
| Artikler om hundegrupper |
| Artikler om hunderaser |
| Artikler om hundesport |
| Artikler om hundeforeninger |
| Artikler om hundeskoler |
| Lister over hunderaser |
| Alfabetisk raseliste |
| Gruppevis raseliste |

**Kynologi** er læren om hunden som dyr og redskap i menneskets tjeneste, akkurat som zoologi er læren om alle dyr. Ordet *kynologi* kommer av gr. *kyon* som betyr hund og *logos* som betyr vitenskap.

Kynologer er spesialister på hundedyr (tamhund, ulv og rødrev) og kan ha flere års høyere utdannelse innenfor sitt fagfelt gjennom en zoologisk akademisk tilnærming, men ikke nødvendig vis. I Norge finnes det svært få kliniske kynologer og andre som er eksperter innenfor områdene de studerer: hundedyrenes evolusjon, utvikling og mangfold, atferd og læremønster, samt historie. 

Temaet kynologi eksisterte knapt før på siste halvdel av 1800-tallet, da såkalte *renrasede hunder* dukket opp i historien og for første gang ble organisert, gjennom dannelsen av The Kennel Club i Storbritannia i 1873. I dag er den fremste kynologiske organisasjonen i verden Fédération Cynologique Internationale (FCI), som blant annet organiserer vår egen hjemlige Norsk Kennel Klub (stiftet 1898) og en rekke andre nasjonale kennelklubber.

Referanser
----------

1. ↑  James O'Heare (2006). Formal education in dog behavior, training and behavior change programming. Cynology College, Sep 1 2006. Besøkt 2017-08-10

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cynology – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** NKC
 |
En Bombaylenestol i Nairobi.
**Bombaymøbler** er en bred klassifisering av møbler som opprinnelig ble produsert i Bombay (nå Mumbai) og i byene Surat og Ahmedabad i India. Navnet brukes også om møbler produsert andre steder men med lignende stil.[]

Tresorter
---------

Trevirket som opprinnelig ble brukt i ekte Bombaymøbler var harde og mørke sorter som *Dalbergia sissoo* og *Dalbergia*, som med korrekt bearbeiding får en flott naturlig finish.

Utforming
---------

Mange Bombaymøbler har noe klumsete og uelegante utforminger. Det finnes dog også mange eksempler på grasiøse Bombaymøbler som blir høyt verdsatt av samlere. Arbeiderne som produserer de mest kunstneriske Bombaymøblene lager ofte kun ett design som de har arvet fra sine foreldre.

Tidlig på 1900-tallet ble det med en viss suksess gjort forsøk på å modernisere industrien ved å overføre mange av disse designelementene til vestlige møbler. Bombaykommoder har ofte innslag av andre tresorter som sandel tre, sappan, ibenholt, samt elfenben og hjorte-horn, hvilket gir dem et særegent utseende.

Referanser
----------

1. 1 2  
*Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

|  |
| --- |
| Search Wikisource |
| Wikisource inneholder tekst fra 1911 Encyclopædia Britannica artikkel Bombaymøbler. |
| 
	* v
	* d
	* r |
**Uglješa Pantelić** (født 27. november 2002) er en serbisk alpinist, som representerer klubben SK Ares.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Pantelić deltok i sitt første FIS-renn i juli 2018, i et storslalåmrenn i El Colorado i Chile, der han kom på 25.-plass. Han deltok i det serbiske mesterskapet i alpint 2019, og kom der på sjuendeplass i slalåm, tiendeplass i super-G og 14.-plass i slalåm. Han deltok også i Montenegros nasjonale mesterskap i alpint, og kjørte der inn til 15.-plass i slalåm og 27.-plass i storslalåm.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i Alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Han kom på 49.-plass i super-G, og kjørte seg opp til 33.-plass i kombinasjonen. I storslalåm kom han på 31.-plass, og i slalåm kom han på 30.-plass.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Ugljesa Pantelic - Results*, besøkt 9. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Ugljesa Pantelic* Arkivert 11. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 9. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Uglješa Pantelić – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Uglješa Pantelić – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Uglješa Pantelić – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Ugo Rondinone** (født i 1964 i Brunnen i Sveits) er en kunstner som bor og arbeider i New York. Arbeidene hans er varierte og med verker i forskjellige teknikker. Han utforsker ofte temaer som fantasi og begjær. 

Rondinone studerte kunst ved Hochschule für Angewandte Kunst, i Wien, fra 1986-1990.

Kunstneriske kjennetegn
-----------------------

Ugo Rondinone speiler den nyere kunstens historie, Han ser den fra sitt utgangspunkt, og plukker deler fra mange perioder som han gjør til sitt eget. Hans verker består av mange verksgrupper og utstillinger som til sammen utgjør en nesten total katalog over modernismens historie. Verkene hans vises ofte i serier. Det som er spesielt for Rondinone er den poetiske touchen. Han bruker ofte tekster og løsrevne setninger, men gjør også gjenstander som vanligvis ikke regnes som vakre, som feks kjetting, til noe romantisk og vakkert.

Mange av hans verker får nesten tilskueren til å gå inn i en meditativ tilstand, ved at man for eksempel stirrer på ringer i skarpe farger i et maleri som ser ut som en skyteskive, eller helt sorte eller hvite landskaper. Han er også kjent for store skilt som er laget som en regnbue, hvor det står skrevet ord som "Hell, Yes!" eller "Our Magic Hour".

Utstillinger og utmerkelser
---------------------------

Rondinone har hatt separatutstillinger på blant annet Kunsthalle (Wien), Museo de Art Contemporaneo (Spania), Louisiana Museum of Modern Art (Danmark) og SculptureCenter ((New York). Hans verker finnes blant annet i New Museum of Contemporary Art i New York. I 2007 representerte han Sveits på Veneziabiennalen.

Ugo Rondinone i Norge
---------------------

Skulpturen "Moonrise" er utplassert i Tjuvholmen skulpturpark. Den er laget i støpt aluminium og står på en pidestall av tre. Den er 210 x 130 x 160 cm og veier 155 kg.

Referanser
----------

1. 1 2   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   mutualart.com, MutualArt artist ID 03B49274FE43CDF5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00155441, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   DACS register, DACS ID (tidligere) dd8dd2e3-21ec-e711-8b59-000c29e811b2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Museum of Modern Arts online samling, MoMA kunstner-ID 8043, besøkt 4. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   RKD kunstner-ID 202382, rkd.nl, besøkt 9. september 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kunststjernen og hverdagsmiraklene. NRK
* "Art review by Joseph Nechvatal of Ugo Rondinone's THE THIRD MIND at Le Palais de Tokyo, Paris"[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** SIKART **·** Munzinger (iba)
 |
Caproni Ca.36
Zeppelin-Staaken R.VI
Bombeflyene fikk samtidig med jagerfly sin fødsel under første verdenskrig. De første flyene var tilpasninger av tyngre rekognoseringsfly. De første bombeflyene kunne ikke slippe noen betydelig stor bombelast og de første bombene ble sluppet fra piloten ned til målet. Flyene var ikke så effektive under krigen, men psykisk var det skadende for motstanderen.

Tunge Bombefly
--------------

Vickers Vimy
Royal Naval Air Service iverksatte bombeangrep mot zeppelinerbasen i Friedrichshafen i perioden oktober-november 1914. Bombefly var ikke brukt i stor grad på dette stadiet og målene var store og lett anntennbare og lite beskyttet. Det ble brukt så lite som 9-kilosbomber og de hadde stor suksess til tross for hvor lite bombene veiet. 
I 1915 var teknologien kommet lenger alle virkelige bombefly var i bruk i Russland på Østfronten. Italienske bombefly som Capronier var blant krigens beste. Tysklands brukte Gothaer som var deres første bombefly som ble masseprodusert. Britenes første var Handley Page 0/100 som kom på vingene i 1915. Bombing fikk større betydning i 1917 hvor de ble mer kraftige, mangtallige og spesialiserte. I 1918 hadde en ny Handley Page flytype evnen til å bære ca. 900 kg. bombelast. Industrielle områder og jernbaner fikk smake flyets vrede. Et av de mer kjente var Vickers Vimy som etter krigen ble det første til å krysse Atlanterhavet,

Portal: Første verdenskrig
Einwohnerwehr holder fest på Königsplatz i 1920.
**Einwohnerwehr** (som kan oversettes til **innbyggervern**) var paramilitære grupper som ble dannet i Tysklands etter første verdenskrig, først og fremst i det monarkistisk-konservative Bayern.

Det var selvforsvarsorganisasjoner som vel nærmest kan sammenlignes med borgermilitser. De så deres oppgave i å forsvare status quo i Bayern og dens monarkistiske strukturer, samt i bekjempelse av den venstreorienterte riksregjeringen i Berlin. Som mange anti-bolsjevikiske organisasjoner ble de finansiert av Antibolsjevismefonden. Etter det mislykkede Kappkuppet den 13. mars 1920, sluttet mange kuppmakere og Freikorps seg til de forskjellige Einwohnerwehr, hvor de håpet på senere å kunne vende tilbake til monarkiet og styrte riksregjeringen.

Seiersmaktene krevde imidlertid en fullstendig avmilitarisering av Tyskland, herunder også oppløsning av "Einwohnerwehr"-gruppene. Riksregjeringen oppfylte dette kravet, selv om Bayern strittet imot. Gustav Ritter von Kahr, som dengang fortsatt var Bayerns ministerpresident, og holdt mer med Einwohnerwehr enn med parlamentet, avviste oppløsningsoppfordringen. Kahr var en overbevist monarkist, som dypt foraktet marxismen og ikke minst kommunismen i Bayern. Han ønsket seg de gamle tidene under Bismarck tilbake og drømte om et bayersk kongerike. Hans viktigste støtter var kronprinsen og andre monarkistiske konservative, foruten høyreorienterte organisasjoner som f.eks. Bayerische Heimat- und Königsbund (BHKB). Som forsvar mot den bolsjevikkiske faren anså han "Einwohnerwehr" som uunnværlig. For å unngå større konflikter med Frankrike, vedtok riksregjeringen den 22. mars 1921 en avbevæpningslov, som Bayern kun tøvende innordnet seg under. Først etter de tyske reparasjonene og etter kraftige appeller fra Berlin fulgte Bayern til slutt loven.

Kilder
------

* Bauer, Richard: *München – „Hauptstadt der Bewegung"*, Kat. Münchner Stadtmuseum, 1993, s. 98.
* Frotscher, Kurt: *Der 9. November 1923-Marschbeginn in eine nationale Katastrophe*. Schkeuditz 2003, s. 41.
* Gordon, Harold J. jr.: *Hitlerputsch 1923*, Frankfurt a. M. 1971, s. 198f..
* Kanzler, Rudolf: *Bayerns Kampf gegen den Bolschewismus*, München 1931.
**Uherské Hradiště** (tysk: *Ungarisch Hradisch*, ungarsk: *Magyarhradis*) er en by i regionen Zlín i Tsjekkia. Uherské Hradiště ligger sørøst i landet, ikke langt fra grensen til Slovakia langs elven Morava. Byen er hovedby i området som kalles Slovakisk Mähren (tsjekkisk: *Moravské Slovácko*) som har en særegen kultur og tradisjoner med mye innflytelse fra den slovakiske siden av grensen. Selve Uherské Hradiště har rundt 25 000 innbyggere, medregnet nabobyene Staré Město og Kunovice har den over 38 000 innbyggere.

Byen har et bevart bysentrum og skiller seg ut med to markedstorg som stammer tilbake til byens grunnleggelse som to separate landsbyer som senere vokste inn i hverandre.

Historie
--------

Byen fikk bystatus av kong Ottokar II av Böhmen i 1257 og navnet Hradiště viser til den lokale festningen. Uherské, som betyr ungarsk, ble lagt til i 1578 og viser til at byen var som grensefestning mot ungarerne og andre folkeslag østfra.

Siden byen befinner seg i nærheten av grensen har den flere ganger blitt hjemsøkt av krigshandlinger. På 1500-tallet ble den angrepet av Kumanfolket, senere fulgte tredveårskrigen og tyrkiske raid. På tross av gjentatte krigstog har byen bare blitt inntatt en gang, av den prøyssiske armé i 1742 under den første schlesiske krig. I løpet av siste halvdel av 1700-tallet og 1800-tallet mistet byen sin militære betydning. På tross av dette var det ikke før i 1840-årene at folk begynte å bosette seg utenfor de gamle bymurene.

Transport
---------

Byens jernbanestasjon ble ombygget i 2004 og vant prisen for Tsjekkias vakreste jernbanestasjon i 2011. Kunovice lufthavn som ligger rundt 5 kilometer fra sentrum har ikke faste avganger, men er benyttet av tre lokale flyprodusenter.

Vennskapsbyer
-------------

* Storbritannias flagg Bridgwater, Storbritannia
* Polens flagg Krosno, Polen
* Tysklands flagg Mayen, Tyskland
* Tsjekkias flagg Písek, Tsjekkia
* Italias flagg Priverno, Italia
* Slovakias flagg Skalica, Slovakia
* Slovakias flagg Trenčín, Slovakia

Referanser
----------

1. ↑  Tsjekkias statistikkbyrå (15. desember 2017) (på cs), *Malý lexikon obcí České republiky - 2017*, Tsjekkias statistikkbyrå, Wikidata Q56284482,
2. ↑  Tsjekkias statistikkbyrå (23. mai 2023) (på cs), *Počet obyvatel v obcích - k 1. 1. 2023*, Praha: Tsjekkias statistikkbyrå, Wikidata Q118612272,
3. 1 2  František, Partyš (8. juli 2010). «Uherské Hradiště - History» **(engelsk)**. Uherské Hradiště kommune. Arkivert fra originalen 16. februar 2013. Besøkt 23. januar 2013.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. februar 2013. Besøkt 23. januar 2013.
4. ↑  O'Connor, Coilin (27. november 2012). «Uherské Hradiště - a fortress of culture» **(engelsk)**. Radio Prague. Besøkt 23. januar 2013.
5. ↑  «Nejkrásnějším nádražím v Česku pro rok 2011 je Uherské Hradiště» **(tsjekkisk)**. IDNES.cz. 17. juni 2011. Besøkt 23. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Uherské Hradiště – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |