recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Derog Gioura** (født 1. september 1932 i Ubenide, død 25. september 2008) var en politiker og president i Nauru. Da hans forgjenger Bernard Dowiyogo døde som president 10. mars 2003, ble han valgt fra parlamentet som assisterende president. I parlamentsvalget 3. mai stilte han som kandidat, sammen med Ludwig Scotty og Kinza Clodumar. 29. mai fikk han hjerteinfarkt, og trakk sitt kandidatur. Han ble innlagt på sykehus i Melbourne og behandlet. Samme dag ble Ludwig Scotty valgt til ny president. Etter at han hadde blitt frisk, dro han tilbake til Nauru, og støttet René Harris i hans suksessfulle mostillitsforslag mot Scotty, og ble kvinne- og familieminister.

22. juni 2004 fikk Harris et mistillitsforslag mot seg, og Gioura mistet plassen som minister, men forble parlamentsmedlem. Ved avviklingen av parlamentet i oktober 2004, mistet han imidlertid dette vervet. Ved det etterfølgende valget ble han ikke gjeninnvalgt.

Referanser
----------

1. ↑  «September 2008». rulers.org. 18. april 2012.

| * v
* d
* r
Naurus presidenter |
| --- |
| Hammer DeRoburt **·** Bernard Dowiyogo **·** Lagumot Harris **·** Kennan Adeang **·** Kenos Aroi **·** Ruben Kun **·** Kinza Clodumar **·** René Harris **·** Derog Gioura **·** Ludwig Scotty **·** Marcus Stephen **·** Frederick Pitcher **·** Sprent Dabwido **·** Baron Waqa **·** Lionel Aingimea **·** Russ Kun | Naurus flagg |

Portal: Nauru

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Jacques Marie Alfred Gaston Faure** (født 2. mars 1904 i Bordeaux, død 9. april 1988 i Paris) var en idrettsmann og fransk general i hæren. Faure kjempet i 1940 i det fransk-polske ekspedisjonskorpset i Norge. Han utmerket seg i slaget om Narvik og ble for dette tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse. Faure er også kjent som deltager i kuppforsøk i Algerie i 1961.

Alpejeger
---------

Faure gjorde militærtjeneste som alpejeger og fallskjermsoldat og tok deretter militær utdanning ved militærakademiet École spéciale militaire de Saint-Cyr. Han tjenestegjorde ved den 13. alpejegerbataljon og var fra 1932 til 1938 leder for Frankrikes militære skilandslag. Han deltok i øvelsen militært patruljeløp under De olympiske vinterleker i Garmisch-Partenkirchen i 1936.

Andre verdenskrig
-----------------

Under andre verdenskrig tjenestegjorde Faure i general Béthouarts stab. Han ble med det fransk-polske ekspedisjonskorps sendt til Norge og kom i mai i kamp mot tyske invasjonsstyrker i Nord-Norge. Faure utmerket seg i slaget om Narvik og ble etter krigen dekorert også fra norsk side. 

Etter den allierte tilbaketrekningen fra Norge i juni 1940 kom Faure til Storbritannia, men reiste via London tilbake til Frankrike. Han var fra november 1940 til 1942 i Marokko og i mars 1943 ble han stasjonert i Alger. Faure deltok i kampene i Italia og deretter i frigjøringen av Frankrike.

Etter verdenskrigen
-------------------

Faure tjenestegjorde til 1946 i generalstaben. Han hadde så oppgaver knyttet til de franske fallskjermjegeravdelingene. Fra 1952 til 1953 var han militærguvernør ved generalstaben i Wien i det alliertkontrollerte Østerrike. I september 1956 ble han beordret til Algerie, der Frankrike kjempet en krig mot arabiske nasjonalister. 

Faure var en del av kretsen som planla statskupp mot president Charles de Gaulle for å forhindre Algeries selvstendighet. I 1956 ble kupplanene avslørt og Faure ble fengslet i 30 dager. Han deltok også i det såkalte generalkuppet i april 1961 og ble idømt 10 års fengsel for dette. I 1968 ble han benådet.

Utmerkelser
-----------

I 1946 ble Faure tildelt det norske Krigskorset med sverd for sin innsats under kampene mot de tyske invasjonsstyrkene i 1940. Han ble også dekorert med det franske Croix de guerre med fem palmer, Croix de la Valeur militaire med palme og Médaille de l'Aéronautique. Han var kommandør av Æreslegionen og av Ordenen for sportsfortjenester.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 27. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  John Steward Ambler: *The French Army in Politics 1945–1962*, Ohio State University Press, 1966, særlig s. 106, 215 og 292.
3. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 155.
**Deromfjellet** er en fjellrygg i den sentrale delen av fjellmassivet Sør-Rondane i Dronning Maud Land. Fjellet ligger lengst øst i Walnumfjella og skiller Ellisbreen fra Jenningsbreen. Høyeste punkt måler 2501 moh.

Området ble fotografert fra fly under Thorshavnekspedisjonen 1936–37. Ytterligere flyfotografering ble gjennomført under Operasjon Highjump i 1946–47. Kart over området, basert på de amerikanske flyfotografiene, ble utarbeidet av Norsk Polarinstitutt i 1957.

Fjellet er navngitt av Norsk Polarinstitutt etter forslag fra belgiske myndigheter etter major Guido Derom som ledet den belgiske antarktisekspedisjonen 1960/61.
Centre National de Recherches Polaires de Belgique har navngitt et annet fjell i Dronning Maud Land etter Derom: Mont Derom i Dronning Fabiolafjella.

Referanser
----------

1. ↑  Deromfjellet GeoNames.org
2. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 546
3. ↑  Kart som beskriver belgiske toponymer i Antarktis Belgian Science Policy, 2009
4. ↑  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 3554

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
**Marina Tofting** er en norsk kommunikasjonsmedarbeider og journalist. Hun er leder for kommunikasjon og samfunnskontakt ved Det Norske Videnskaps-Akademi (Akademiet). Tofting kom til Akademiet i 2017 fra Universitetet i Oslo. I Akademiet arbeider hun blant annet med Abelprisen i matematikk og Kavliprisen i forskning. Hun er også rådgiver for ledelsen i Akademiet og ansattrepresentant i Akademiets styre. 

Tofting var tidligere ved Universitetet i Oslo  hvor hun startet som assisterende kommunikasjonsdirektør i 2009, og rykket opp til kommunikasjonsdirektør i november 2011.

Tofting arbeidet i NRK i en årrekke som journalist, med politikk og utenriks som sine spesialfelt. Fra 2006 til 2009 var hun først redaksjonssjef, senere redaktør for NRK Dagsnytt, Alltid Nyheter og Her og Nå.  Tidligere har hun blant annet vært journalist i *Bergens Tidende* og *Gula Tidend*.[]

Referanser
----------

1. ↑   «Marina Tofting», besøkt 26. april 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ansatte i Akademiet». *Det Norske Videnskaps-Akademi*. Besøkt 8. mars 2022.
3. ↑  «– Jeg sluttet ikke på UiO fordi jeg var misfornøyd». Uniforum.
4. ↑  Grethe Tidemann (19. juni 2012). «Marina Tofting blir ny kommunikasjonsdirektør ved UiO». Uniforum. Arkivert fra originalen 9. august 2020. Besøkt 11. mars 2022.
5. ↑  «Marina Tofting». Journalisten.
6. ↑  Stabell, Eva (1. februar 2008). «Ny sjef for NRKs radionyheter». *NRK*. Besøkt 8. mars 2022.
Æresgrav for Marine-Brigade i Bottrop-Kirchhellen
Hjørne ved Loewenfeldstraße
**3. Marine-Brigade** ble etablert av korvettenkapitän Wilfried von Loewenfeld i Kiel etter et mytteri blant soldatene og dette var det av de første frikorpsene som ble dannet i Tyskland etter første verdenskrig.

På oppfordring fra Gustav Noske den 3. februar 1919 stilte Loewenfeld frikorpset til disposisjon. I mars hadde brigaden en styrke på rundt 1 500 mann. Den ble senere organisert som en infanteriavdeling og i juni 1919 satt inn mot streik i Berlin. Under den polske oppstanden i Øvre Schlesien ble den satt inn i kampene og vinteren 1919/1920 kjempen korpset ved Breslau. Til tross for de harde kampene i Oberschlesien, beholdt korpset en bataljon i Kiel for å holde mulige trusler fra venstresiden i sjakk, dette ble gjort gjennom rullering av styrkene i kamp, slik at disse ble skiftet ut hver annen måned.

Under Kappkuppet i mars 1920 inntok korpset Breslau. Etter at kuppet feilet, trakk korpset seg ut. Korpset vble deretter satt inn i kampene mot de kommunistiske opprørerne i Ruhrområdet, i området rundt Bottrop, hvor det i dag er en minnestein for de som falt i kampene og den nærliggende gaten ble omdøpt til Loewenfeldstraße til ære for korpset.

Korpset ble oppløst i midten av mai 1920, etter mer enn to års kamp. Loewenfeld og en rekke andre av de sentrale ble gjenopptatt i Reichsmarine.

Noen kjente medlemmer
---------------------

* Lothar von Arnauld de la Perière, senere viseadmiral
* Erich Bey, kontreadmiral
* Wilfried von Loewenfeld, leder av frikorpset
* Bernhard Rogge, kontreadmiral
* Albert Leo Schlageter

Eksterne lenker
---------------

* Marine-Brigade von Loewenfeld
**Anders Lorentsen Mørkved** (født 22. desember 1872 på Høylandet i Nord-Trøndelag, død 4. november 1932 i Namsos) var en norsk gårdbruker, sagbrukseier og politiker (V).

Han var sønn av gårdbruker og ordfører Lorents Mørkved og hustru Sofie Aavatsmark på Mørkved på Høylandet. Til gården hørte store skogeiendommer, og faren hadde sterke interesser i skogbruket, og Anders' yngre brødre – Ole, Mathias, Martin og Salamon – kom også til å drive sagbruk og trelastforretninger i Namdalen, mens broren Karl ble fylkesskogsjef i Nord-Trøndelag. Søsteren Marie ble gift med fylkeslandbrukssjef Albert Eggen.

Etter Statens skogskole i Steinkjer ble han skogformann for Bangdalsbruket på Bangsund i 1895, og disponent for Bjerkhoelbruket i Namsos i 1904. Han giftet seg i 1903 med Ienny Henriette Myhrvold, som var kontordame på bruket. De fikk fem barn.

I 1914 overtok han som gårdbruker på Mørkved etter sin far. I 1920 gikk han inn som aksjonær i Namdalsbruket i Namsos, hvor broren Mathias ble disponent og han selv ble styreformann. A.L. Mørkved var også formann i Namdal skogeierforening fra 1923 til 1926.

Mørkved var medlem av Høylandet herredsstyre fra 1916 til sin død i 1932, fra 1926 som Høylandets ordfører. Også faren Lorents og broren Martin var ordførere, mens morbroren Ivar Aavatsmark var stortingsmann og statsråd. A.L. Mørkved var også forlikskommissær og formann i fylkestingets veikomité.

Han døde på Namdal sykehus etter fire måneders sykeleie, og ble begravet fra Høylandet kirke.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Aavatsmark, Ivar (2000). *Aavatsmark. Gårds- og slektshistorie*. Bergen. s. 93ff. ISBN 978-82-995701-0-7.
2. ↑  Skarland, Ola (1972). *Bygdebok for Høylandet*. 1. Namsos. s. 473–477.
3. ↑  Dyrhaug, Oddvar (1990). *Namdal skogeierforening i mer enn 75 år. Skogbruksgløtt fra eldre og nyere tid*. Namsos. s. 199.
4. ↑  «Dødsfall». *Nidaros*: 5. 7. november 1932.
**Henrik Greve Hille** (født 1. oktober 1881 på Vang i Hedmark, død 31. mai 1946) var en norsk teolog. Han ble utnevnt til biskop i Hamar i 1934, men ble fjernet av nazistene i 1942.

Krigsårene
----------

Hille var med i Den midlertidige kirkeledelse (DMK), som var ledet av biskop Eivind Berggrav.

DMK ble opprettet i juli i 1942, og i alle landets kirker ble dette opplyst 26. juli, noe som førte til den endelige splittelsen mellom statskirken og nazistene.

Da Hille ble fjernet i 1942 utnevnte Nasjonal Samling prosten i Solør, Georg Christian Falck-Hansen, til fungerende biskop i Hamar, noe han var fram til 1943. Deretter overtok Sigurd Haga som fungerende biskop fra 1943 til 1945.

Krigsåra hadde tatt på Henrik Hille, og i mai 1946 døde han kort tid etter å ha forrettet ved vennen Ronald Fangens bisettelse i Ringsaker kirke.

Familie
-------

Henrik Hille var sønn av tidligere biskop i Hamar Arnoldus Hille (1829–1919).

Han var far til arkitekten Harald Hille (1921–2020), og til Georg Hille (1923–2023), som i 1974 ble biskop i Hamar.

Referanser
----------

1. ↑   media.digitalarkivet.no, besøkt 11. september 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Henrik Hille i Store norske leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mikkel Bjønness-Jacobsen** | **Luthersk biskop av Hamar**(1934–1946) | Etterfølger:**Kristian Schjelderup** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Henrik August Grosch** (født 21. juli 1848 i Christiania, død 11. februar 1929 samme sted) er kjent som den første leder for Kunstindustrimuseet og en ekspert på vevkunst og Herrebøefajanse.

Han vokste opp i Christiania der faren var snekkermester. Etter examen artium 1865, knapt sytten år gammel, studerte han videre og ble tildelt en cand.jur. i 1871 som ga ham innpass i Justisdepartementet der han ble fra 1873 inntil han i 1886 fikk tilslag på jobben som konservator i Kunstindustrimuseet der han virket som deltids sekretær fra det åpnet i 1876 og som direktør fra 1894 inntil han gikk av med pensjon i 1919 og ble etterfulgt av Hans Dedekam (1872–1928) som døde brått så ung i sitt virke året før Grosch selv gikk bort. Grosch rakk å stifte Den Norske Husflidsforening i 1891 og fikk ikke uventet en St. Olavs Orden for dette i 1897. Utover å sitte i foreningens ledende organer i flere år, tok han fra 1910 til 1915 på seg formannsvervet i Norges Husflidsråd.

Henriks foreldre var snekkermester Christian August Grosch (1815–1885) og Georgine Mathilde Stougaard (1809–1895) fra Egersund. Farens storebror er den store byarkitekt Christian Heinrich Grosch (1801–1865) med Slottet i Oslo. Farens lillesøster er Nanna Sophie Grosch (1818–1890) gift med arkitekten Carl Heinrich Voss, deres datter Nanna Margaretha Voss (1848–1923) gir i 1883 sitt ja til Henrik August, de gifter seg i tyske Altona der hun (Nanna Margaretha) er født. Datteren Nanna Grosch (1885–1977) jobber i 1910 for faren der i Kunstindustrimuseet mens sønnen Henrik Grosch (1890–1946) fortsatt er studerende.

Grosch hadde stor betydning for bygdekunstnere som Lars Kinsarvik.

Utgivelser
----------

* Gamle norske Tæpper, Berlin 1889
* Haandbog i huslige kunstarbeider, 1892
* Gammel norsk billedvævning, Berlin 1901
* Herrebøe-fayancer, 1901
* Gammel norsk vævkunst, 10 mapper, 1913–22
* Husfliden paa jubilæumsutstillingen 1914, 1924
* H. Muthesius: Stilarkitektur og Bygningskunst, 1909, oversettelse

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Henrik August Grosch, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Trond Indahl. «Henrik Grosch, utdypning». Store norske leksikon.
3. ↑  Begravde i Oslo
4. ↑  Arkivverket
5. ↑  *Kinsarvik-kunstnarane: Lars Kinsarvik 1846-1925, Arne Kinsarvik 1890-1969 : jubileum- og minneutstilling 1990 : møblar, treskurd, rosemåling*. Volda: Nemnda for Kinsarvik-jubileet. 1990. s. 9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Tverrsnitt av hjertet, mellom framkammeret og hjartekammeret. Aortaklaffen ligger midt i hjertet med pulmonalklaffen foran til venstre. En kan se høyre og venstre kransarterie.(Fra *Gray's Anatomy*)
Et lengdesnitt fra venstre hjertekammer, gjennom aortaklaffen og ut i aorta. Klaffen er brettet åpen og bildet viser de tre lommene i klaffen. (Fra *Gray's Anatomy*)
**Aortaklaffen** er en struktur i hjertet, beliggende mellom venstre ventrikkel og *aorta ascendens*.

Aortaklaffen fungerer som en ventil der blodet går ut av hjertet til hovedpulsåren, aorta. Når klaffen åpner seg, trekker venstre hjertekammer seg sammen og sender blod ut i hovedpulsåren. Denne delen av hjertets syklus kalles systolen. Det dannes en trykkbølge der det maksimale trykket kalles systolisk blodtrykk som er det høyeste trykket som måles ved vanlig blodtrykksmåling.

Når muskulaturen i venstre hjertekammer slapper av, lukker aortaklaffen seg. Denne lukkingen gir en lyd som er andre hjertetone. Før neste trykkbølge kommer med neste åpning av klaffen, synker trykket i hovedpulsåren og det laveste trykket betegnes det diastoliske trykket, siden den delen av hjertets syklus kalles diastolen.

De vanlige komplikasjonene med aortaklaffen er enten at klaffen er for trang (aortastenose), eller at ventilen lekker når den er lukket (aortainsuffisiens). Dette gir dårligere pumpeeffekt av hjertet og kan bidra til hjertesvikt.

Aortastenose betyr at det er trangt for blodet som strømmer ut i hovedpulsåren. Dette gir turbulens i blodet som kan høres som en bilyd under systolen og derfor kalles «systolisk bilyd».

Aortainsuffisiens betyr at ventilen ikke er tett når den er lukket, slik at noe blod strømmer tilbake i venstre hjertekammer fra hovedpulsåren under diastolen. Denne strømmen gir også turbulens og gir en bilyd som kalles diastolisk bilyd.

Skifte av aortaklaffer som fungerer dårlig er en relativt vanlig operasjon.

Like ovenfor aortaklaffen, helt i begynnelsen av hovedpulsåra, er det små åpninger ut i hjertets kransarterier som forsyner mesteparten av hjertemuskelen med blod. Tilstopping av kransarteiene kan gi angina pectoris eller hjerteinfarkt.

Litteratur
----------

* Hansen, John T. (2014). *Netter's Anatomy coloring book* (2 utg.). Philadelphia, PA. Elsevier. ISBN 978-0-323-18798-5.
* Gray, Henry; Carter, H.V. (2010). *Gray's Anatomy* (15 utg.). New York, NY. Barnes&Noble. ISBN 978-1-4351-1493-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
Kometen West den 9. mars 1976
**Wests komet**, formelt kalt **C/1975 V1**, **1976 VI** og **1975n**, er en stor komet som ble oppdaget av Richard M. West i 10. august 1975. Kometen har en beregnet omløpsbane rundt solen på over 500 000 år.

Oppdagelse
----------

Den ble fotografert av Richard M. West, fra European Southern Observatory, den 10. august 1975, og nådde sitt mest lyssterke punkt i mars 1976. I denne lyssterke perioden, rapporterte observatører at det den var lyssterk nok til å bli studert i fullt dagslys.

Til tross for dens spektakulære fremtoning, fikk ikke Wests komet den mediadekkningen en kanskje skulle trodd. En antar at dette delvis skyldtes den relative skuffelsen blant publikum etter at Kohouteks komet hadde passert i 1973. Kohoutek hadde blitt offentlig hauset opp av forskere til å bli svært fremtredende på himmelen, så nå var de mer forsiktige med å heve publikums forventninger.

Oppbrudd
--------

Under kometens passering av solen, antagelig for første gang på 500 000 år, observerte man at kjernen delte seg opp i fire mindre fragmenter. Dette skjedde da kometen var innenfor 30 millioner km av solen.

Referanser
----------

1. ↑  Burnham, R. and Levy, D. Great Comets, Cambridge: Cambridge University Press, 2000, s. 73

Eksterne lenker
---------------

* Comet West: The Great Comet of 1976 Tony Hoffmann
* Comet West – 1976 Tony Smith

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Grosser Stern** (norsk: *Store stjerne*) er den sentrale plass i parken Tiergarten i ortsteil Tiergarten i Berlins bydel Mitte.

Historie
--------

Skisse over Grosser Stern (1780)
Seierssøylen er sentralt plassert på plassen
Plassen ble anlagt ca 1698 under kurfyrst Friedrich III (fra 1701 Fredrik I av kong Fredrik I av Preussen). Den er i utgangspunktet en såkalt jaktstjerne, et element i barokk hage- og parkkunst. Jaktstjernen ble praktisk anvendt i såkalt parforsejakt. 

Georg Wenzeslaus von Knobelsdorff foretok omlegginger av plassen fra 1742, og i tillegg andre deler av Tiergarten. I perioden 1833 til 1840 gjorde Peter Joseph Lenné Grosser Stern til en plass for offentlige tilstelninger.

Fra midten av det 18. århundret til begynnelsen av det 19. århundret, sto det på plassen en gruppe sandsteinfigurer av antikke guder, kalt *Die Puppen* (dukkene).

Plassen fikk sitt nåværende utseende i 1939, blant annet ved at tversnittet ble sterkt utvidet. Seierssøylen ble flyttet fra dagens Platz der Republik (Berlin) foran Riksdagsbygningen, og til sentrum av Grosser Stern.

Ulike store arrangementer har funnet sted på Grosser Stern. I juli 2008 holdt president Barack Obama en tale her, med 200 000 tilhørere samlet.

Referanser
----------

1. ↑  «Liste, Karte, Datenbank / Landesdenkmalamt Berlin». *www.stadtentwicklung.berlin.de*. Arkivert fra originalen 29. september 2020. Besøkt 21. januar 2020.
2. 1 2  kaupertmedia. «Großer Stern in Berlin - KAUPERTS». *berlin.kauperts.de* **(tysk)**. Besøkt 21. januar 2020.

  

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Grosses Schauspielhaus ca. 1920**Großes Schauspielhaus** (*Det store teatret*) var en teaterbygning i Berlin i Tyskland mellom gatene Schiffbauerdamm og Reinhardtstraße ofte beskrevet som et eksempel på ekspresjonistisk arkitektur. 

Bygningen var opprinnelig en torghall bygd i årene 1865–1870 av arkitekt Friedrich Hitzig. Senere ble huset en sirkusarena. I årene 1918–1919 ble bygningen omgjort til teater av arkitekt Hanz Poelzig på oppdrag av det nystiftede Deutsches Nationaltheater AG. Det hadde 3500 plasser. Åpningsforestillingen fant sted 28. november 1919 i regi av Max Reinhardt. Den kjente operetten Im weissen Rössl (Sommer i Tyrol) hadde urpremiere her den 8. november 1930.

Direktører var

* Max Reinhardt 1919-20
* Felix Hollaender 1920-23
* Maximilian Sladek 1923-25
* Karl Rosen 1925 -

Kunstnerisk leder var Erik Charell.

Nazistene tok over bygningen i 1933 og døpte den om til Theater des Volkes. De beskrev teatret som et eksempel på entartete kunst og endret på interiøret.

Fra 1945 fikk bygningen navnet Friedrichstadt-Palast og ble først drevet som et privat revyteater, senere nasjonalisert av DDR fra 1952. I 1980 ble bygningen stengt på grunn av råtnende trefundamenter. Fundamentene ble ødelagt da grunnvannstanden sank under byggearbeider på det nærliggende sykehuset Charité. Dette ble holdt skjult av myndighetene fordi også områder i Vest-Berlin ble berørt. I 1988 ble bygningen revet. I dag er stedet en åpen plass med navnet Bertolt-Brecht-Platz.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Raouf Saraj** (født 1957, død 3. juni 2011) var en norsk og kurdisk skuespiller og flyktning. Raouf Saraj var født i Suleimania i Kurdistan. Han kom til Norge som flyktning og satt elleve år på asylmottak i Norge uten fast oppholdstillatelse. Han var allerede alvorlig syk av kreft da han fikk innvilget midlertidig oppholdstillatelse i 2010.
Han debuterte som skuespiller i filmen *Vinterland* og for sin innsats mottok han Amandaprisen i 2007. Da han debuterte i filmen Vinterland var han amatørskuespiller. 

Regissøren Hisham Zaman sa i sitt minneord: «Raouf var et av de mest troverdige skuespillertalentene jeg har arbeidet med. Sjelden har jeg møtt en ikke-utdannet skuespiller leve seg så mye inn i en rolle.»
Raouf Saraj hadde også en rolle i filmen *Brev til Kongen* en film som i stor grad var hentet fra hans eget liv. Denne filmen hadde premiere etter han døde av kreft den 3. juni 2011.

Priser
------

* 2007 Amandaprisen Beste mannlige skuespiller - *Vinterland*

Kilder
------

* www.nfi.no: Skuespiller og Amandavinner Raouf Saraj død[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Raouf Saraj på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Raouf Saraj hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Rollebilde av Gyda Christensen på et Carte de visite fra ca. 1900.  
Fra Oslo Museum/Teaterhistorisk samling
**Christian Gihbsson** (født 15. mai 1857 i Trelleborg i Sverige, død 28. desember 1902 i Helsingfors) var en svensk fotograf som virket i Norge fra slutten av 1880-tallet. 

Han kjøpte Rasmus Ovesens forretning som lå i Kongens Gade 13 i Christiania, drev den første tiden som Ovesens Eft. Gihbsson var en av stifterne av Fotografernes Forening i 1894 og dens første formann.

Fra ca. 1891 hadde han lokaler i Carl Johans Gade 19, noen år senere flyttet han til nummer 35.

I 1898 solgte Gihbsson forretningen til Ludvig Forbech og reiste to år senere til Finland. Frem til 1902 var han ansatt som fotograf i Atelier Apollo i Helsingfors.

Gihbsson var far til Leif Gihbsson.

Referanser
----------

1. 1 2 3  (no) Christian Gibsson i Fotografregisteret.
2. ↑  (no) Leif Gihbsson i Fotografregisteret.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Gihbsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Hoylake** er en kystby i det administrative distriktet Wirral i Merseyside, England. Byen er lokalisert i det nordvestlige hjørnet av Wirral-halvøya der hvor elven Dee renner ut i Irskesjøen, nær byen West Kirby. Halvøya var en del av det historiske grevskapet Cheshire; på den tiden da *Domesday Book* dokumenterte stedet i 1086 var den en del av *hundredet* Wilaveston.

Ved folketellingen i 2011 var befolkningstallet i Hoylake på 5 710 innbyggere av en total befolkning på 13 042 innbyggere som en del av lokalstyrekretsen Hoylake & Meols. Ve folketellingen i 2011 var befolkningstall for Hoylake ikke lenger administrert, men det eksisterer data for kretsen Hoylake & Meols, som utgjorde 13 348. Det tyske nettstedet *City Population* hevder imidlertid at befolkningen for 2011 er beregnet til 10 909 innbyggere for Hoylake.

Historie
--------

Byen vokste fram på 1800-tallet som en fiskerlandsby. På grunn av gjenmudringen av Deefjorden foregår det lite fiske der idag, men byen har en fast redningsstasjon og en seilklubb. Hoylake fungerer nå mest som en soveby med lite lokal industri.

Fram til 1974 hadde Hoylake et eget distriktsråd og borgermester, men det ble avviklet da byen innlemmet i distriktet Wirral i det nyopprettede grevskapet Merseyside. En del av innbyggerne er lite fornøyd med dette, og har drevet en kampanje for å igjen tilhøre Cheshire, uten at de har fått gehør for dette.

Byen er hjemstedet til Royal Liverpool Golf Club, som har vært vertskap for flere store turneringer som The Open Championship og Walker Cup. Klubben kalles på grunn av sin beliggenhet ofte for *Hoylake*. I 2006 var den igjen vertskap for Open; det var da førti år siden sist. Hoylake har også en aktiv rugbyklubb.

På sandbankene omkring halvannen kilometer utenfor Hoylake ligger et av de fremste stedene for sandseiling i Storbritannia. Byen skal være vertskap for Europamesterskapet i 2007.

Det er to jernbanestasjoner i byen: Hoylake og Manor Road.

Kjente personer fra Hoylake
---------------------------

Stranden i Hoylake
Blant kjente personer fra byen finner man den tidligere skuespilleren og parlamentsmedlemmet Glenda Jackson, James Bond-skuespilleren Daniel Craig, Julian Lennon, sønn av John Lennon, og Lennons første kone Cynthia bodde i Hoylake i mange år.

Referanser
----------

1. ↑  Mortimer, William Williams (1847): *The History of the Hundred of Wirral*. London: Whittaker & Co. s. 276-278.
2. ↑  Wirral 2001 Census: «Hoylake»[*død lenke*], Metropolitan Borough of Wirral
3. ↑  2001 Census: «Hoylake & Meols Ward», *Office for National Statistics*
4. ↑  «Ward population 2011» Arkivert 6. januar 2016 hos Wayback Machine..
5. ↑  «Hoylake (Merseyside)», *City Population*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hoylake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hoylake Village Life
* Hoylake Lifeboat Arkivert 24. januar 2016 hos Wayback Machine.
* Royal Liverpool Golf Club
* Wirral Sand Yacht Club
* West Kirby Light Opera Society
* Hillbark Players of Wirral

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Howrah stasjon.
**Howrah jernbanestasjon (Howrah railway station)** er Indias eldste og største jernbanekompleks.[] Den er en av de fire intercityjernbanestasjoner i Kolkata. De andre er Seada, Shaliar og Kolkata. Stasjonen ligger på vestbredden av Hooghly-elven og forbindes med Kolkata via Howrah-broen. Med sine 23 plattformer har den større kapasitet enn noen annen i India og er også en av de travleste.[]

Howrah Express
--------------

«Howrah Express» er navnet på en rekke lyntog (60-70 km/t) som går fra ulike steder i landet til Kolkata og knytter Howrah-navnet sammen med navnet på utgangstasjonen f.eks. Ernakulam-Howrah Express, eller Tiruchirappalli - Howrah Superfast Express. Et togsett omfatter vanligvis 16–22 vogner, hvorav opptil halvparten kan være sovevogner. De ulike vogners plass i togsettet følger et oppsett som er likt i alle Express.

Disse togene har alltid prioritet og kjører med flere vogner med klimaanlegg. De lengste strekningene tilbakelegges på over et døgn. Flere av disse togene har ikke daglige avganger men går to eller tre dager uken. Bhopal-Howrah Express går bare en dag i uken.

Galleri
-------

* Et EMU-tog i 2011.Et EMU-tog i 2011.
* Bussterminalen ligger like ved stasjonen.Bussterminalen ligger like ved stasjonen.
* To-etasjes tog kommer til Howrah etter prøvetur.To-etasjes tog kommer til Howrah etter prøvetur.
* Utenfor stasjonen.Utenfor stasjonen.
* Gammelt damplokomotiv.Gammelt damplokomotiv.
* Damplokomotivet, detaljer.Damplokomotivet, detaljer.
* Avgangshallen.Avgangshallen.
* Velkomstskilt.Velkomstskilt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gilbert Melville Grosvenor** (født 5. mai 1931) ble president og leder av National Geographic Society etter å ha fungert som redaktør av *National Geographic*. I 2011 trakk han seg tilbake etter 23 år som leder av NGS.

Grosvenor har mottatt 14 æresdoktorat og Presidentens Frihetsmedalje i 2005 for sitt fremme av geografi og utdanning. «Etter hvert som verden blir mindre blir vi mer og mer avhengige av hverandre i vårt daglig liv, vårt lands fremtidige er helt avhengig av vår evne til å se sammenhenger mellom oss selv og våre globale naboer» fortalte Grosvenor en journalist.

Biografi
--------

Gilbert Melville Grosvenor ble født i Washington, D.C, som sønn av Melville B. Grosvenor og oldebarn til Alexander Graham Bell. Han tok en bachelorgrad i psykologi ved Yale University i 1954. Mens han studerte deltok han som frivillig i Nederland for å hjelpe etter Nordsjø-flommen i 1953 og skrev en artikkel som ble publisert i *National Geographic*. «Although I'm not sure I realized it at the time, it changed my life,» fortalte Grosvenor en journalist «I discovered the power of journalism. And that's what we are all about—recording those chronicles of planet Earth.» Han ble så ansatt som fotoredaktør.

I 1970 begynte Grosvenor som redaktør for *National Geographic Magazine*. Han var redaktør frem til 1980, da han ble president for National Geographic Society. (NGS)
Etter han ble pensjonist i 1996 ble han vært styreformann i NGS, så vel som honorær direktør i The Explorers Club.

I 1996 ble Grosvenor tildelt en Gullmedalje av Royal Canadian Geographical Society og Scottish Geographical Medal av Royal Scottish Geographical Society.

Grosvenor fikk Presidentens frihetsmedalje, den høyeste sivile utmerkelse i United States, overrakt av President George W. Bush 23. juni 2004.

Artikler (utvalg)
-----------------

* «The Water Crisis,» Huffington Post
* «Bali of the Back Roads,» National Geographic Magazine, November, 1969.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000017435, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Geni.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Lanken, Dane:. «The bee in Grosvenor's bonnet», Canadian Geographic, Vol. 116.6, November–December 1996: pp. 95–96.
4. ↑  Heath, Thomas (27. oktober 2010). «Gilbert Grosvenor steps down as National Geographic Society chairman after 23 years». Washington Post.
5. ↑  «Interview of Gilbert M. Grosvenor». The Gilbert M. Grosvenor Center for Geographic Education.
6. ↑  «Why National Geographic Is a Family Affair». NationalGeographic.com. 15. februar 2015.
7. ↑  Royal Scottish Geographical Society Utmerkelser og Medaljer Arkivert 12. februar 2010 hos Wayback Machine.
8. ↑  «The Water Crisis». Huffington Post.

* Slektsforskning: *Etterkommere av John Grosvenor*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** Munzinger (iba)
 |
**Christian Gotthilf Salzmann** (født 1. juni 1744, død 31. oktober 1811) var en tysk pedagog og en av de fremst blant de såkalte *filantropistene* som forsøkte å videreutvikle tankene til Johann Bernhard Basedow. Han var grunnlegger av Schnepfenthal-institusjonen, en skole dedikert til nye pedagogiske retninger innenfor skole og undervisning, og støttet seg på blant annet tankene til Jean-Jacques Rousseau.

Salzmann ble født i Sömmerda i Tyskland og studerte teologi i Jena og ble i 1781 prest i Erfurt, men tok imot en ansettelse på den filantropiske læreanstalten i Dessau hvor han underviste i religion og holdt prekener uten konfesjonell karakter.

Etter tre år forlot denne posisjonen og opprettet selv med støtte fra hertugen av Sachsen-Gotha en skole i Schnepfenthal. Han tillempet for en stor grad filantropistenes ideer. Han la særskilt vekt på elevenes fysiske trening og ved hans skole underviste Johann Christoph Friedrich GutsMuths, grunnlegger av den tyske gymnastikken. Salzmann var også en av de første så sløydens betydning i undervisningen. Han innførte heimkunnskap som geografi og ville gi sine elever en forståelse av naturen samt å bygge deres kunnskaper mer på deres egne iakttagelser enn på ren undervisning. Han sin skole en karakter av hjem og ledet den med en kjærlighetsfull og patriarkalsk ånd.

Han hadde et omfattende forfatterskap. I *Krebsbüchlein oder Anweisung zu einer unvernunftigen Erziehung der Kinder* (1780; svensk utgave *Kräftgången*, 1886) kritiserer han de feil som uforstående foreldre pleier å gjøre. Det positive motstykket ga han i *Ameisenbüchlein oder Anweisung zu einer vernunftigen Erziehung der Erzieher* (1806; svensk utgave *Lilla myran*, 1897). Den mest fullstendige framstillingen av hans pedagogikk finnes i *Noch etwas über die Erziehung nebst Ankündigung einer Erziehungsanstalt* (1784), som han utga som program ved åpningen av skolen i Schnepfenthal.

Han døde i 1811 i Schnepfenthal, i dag en bydel i Waltershausen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id salzmann-christian-gotthilf[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6x0747n, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Miroslav «Miša» Aleksić** (serbisk kyrillisk: Мирослав-Миша Алексић, født 16. august 1953 i Beograd i Serbia i Jugoslavia, død 29. november 2020 i Beograd i Serbia) var en serbisk musiker, sangforfatter og sanger. Han er kjent som bassgitarist i rockebandet Riblja Čorba.

Liv og virke
------------

Aleksić innledet sin karriere i 1970 som bassgitarist og vokalist i bandet Royali. I 1970 vant bandet annenplass i en konkurranse organisert av Radio Beograds show *Veče uz radio*.

I 1971 reiste Aleksić til USA og gikk på Pikesville High School i Pikesville i Maryland. Med andre studenter dannet han et rockabilly-band de kalte Shih-Muh-Fuh.

Han ble influert av Grand Funk Railroad, Deep Purple og Led Zeppelin i sin musikk.[] Da han var tilbake i Jugoslavia dannet han bandet SOS med Dragan Štulović (gitar), Dragan Tasić (gitar) og Stevan Stevanović (trommer). Etter at Tasić forlot bandet, fortsatte SOS som trio. I 1977 gikk Štulović og Stevanović ut av bandet, og ble erstattet med Rajko Kojić og Vicko Milatović. 

I 1978 dannet Aleksić, Kojić og Milatović Riblja Čorba sammen med tidligere Rani Mraz-medlem Bora Đorđević.

I sin karriere skrev Aleksić sanger for Zdravko Čolić, Biljana Petrović, Jazzy Bell, Milorad Mandić og Run Go. 

Han var også albumprodusent. Ved siden av Riblja Čorbas egne album, produserte han album for Warriors, Jazzy Bell, Minđušari, Bora Đorđević, Run Go og Prozor.

Den 29. november 2020 døde Aleksić av komplikasjoner som følge av covid-19 i Beograd, i en alder av 67 år.

Referanser
----------

1. ↑   «Elhunyt Miša Aleksić», verkets språk ungarsk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

Litteratur
----------

* \* *Riblja čorba*, Jakovljević Mirko; ISBN 86-83525-39-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miša Aleksić – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Miša Aleksić på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Miša Aleksić på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Miša Aleksić på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Gnagsår i form av bloduttredelser under huden
**Gnagsår** er en tilstand som oppstår når hud møter friksjon over tid. 

Gnagsår oppstår oftest på hender og føtter. På hender kan skaftet fra et verktøy gi gnagsår i håndflaten. På føtter kan gnagsår oppstå eksempelvis mellom hælen og en sko. 

Gnagsåret vil først påvirke *stratum corneum*, det ytterste hudlaget. Rødme og sårhet er første symptom. Deretter vil overhuden først løsne fra underhuden og væske eller blod vil legge seg mellom hudlagene og danne en vannblemme, også kalt «vesikkel» eller «bulla» dersom den overstiger 5 millimeter i tykkelse. Huden over en vannblemme får svekket elastitet og væsken mellom hudlagene kan bli presset gjennom huden ved vedvarende friksjon, og danne et åpent sår.

Referanser
----------

1. ↑  *Gnagsår*

Eksterne lenker
---------------

* Store medisinske leksikon: nhi.no: *gnagsår*

  


| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Redfieldforholdet** (engelsk:**Redfield ratio**) beskriver forholdet mellom grunnstoffene karbon, nitrogen, fosfor og oksygen i havvann. Begrepet har navn etter den amerikanske oseanografen Alfred C. Redfield, som første gang beskrev forholdet i en artikkel i 1963. Han postulerte at dette forholdet avspeiler hvordan stoffene inkorporeres i og seinere frigjøres fra det organiske materialet i havet.

Redfieldforholdet har vist seg svært viktig i modeller for karbonsyklusen i havet, basert på den antakelsen at forholdet mellom grunnstoffene i organisk materiale er konstant.

Redfield fant at atommasseforholdet mellom C, N, P og O2 er 106:16:1:-138. Seinere har andre forskere funnet at forholdet avviker noe fra det som Redfield fant. Andersen og Sarmiento mener at forholdet er 117:16:1:-180. Dette støttes også av norske forsøk. Francisco Rey har ved studier i Grønlandshavet funnet verdier på 122:16:1:-180.

Litteratur
----------

* A.C. Redfield, B.H. Ketchum og F.A. Richards: *The influence of organisms on the composition of seawater*. I *The Sea. Ideas and observations on progress in the study of the sea*. New York, 1963.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***Camille*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Albert Capellani.

Handling
--------

Marguerite Gautier går under kallenavnet «Camille» og er dronningen av den kriminelle underverdenen i storbyen. Hun har en velstående elsker i grev de Varville, som hun egentlig ikke elsker - selv om han forsøker hennes kostbare livsstil. Hun blir i stedet forelsket i Armand, en ung advokat fra landsbygda. De reiser på ferie sammen, men deres lykke blir kortvarig. Camille har måttet selge smykkene og hestene sine for å betale ned på gjelden hennes. Når han får vite om dette, blir Armand umiddelbart mistenksom.

Armands far, som hører om sønnens tilknytning til Camille, krever at kvinnen straks skal forlate Armand. Av hensyn til Armands unge søster, Cecile, går Camille med på å ofre seg selv og vender tilbake til hennes tidligere liv - sammen med grev de Varville. Men Armand elsker fremdeles Camille, og havner i en duell mot de Varvillem - hvor sistnevnte blir skadd.

Skuespillere
------------

* Clara Kimball Young som Marguerite Gautier
* Paul Capellani som Armand Duval
* Lillian Cook som Cecile
* Robert W. Cummings
* Dan Baker som Joseph

Referanser
----------

1. ↑  Camille

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Camille* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Camille* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Camille* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Camille* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Norges Tannlegehøyskole** ble etablert i 1905 i Oslo som *Den Norske Tandlægeforenings Tekniske Tandlægeinstitut*. 

Før etableringen i 1905 fantes det i noen få år fra 1893 en *Statens poliklinikk for Tannsykdomme*. Skolen var eid og drevet av Den norske tannlegeforening inntil 1909, da staten overtok ansvaret for utdanningen og etablerte *Statens Tandlægeinstitut*, som i 1928 ble til *Norges Tandlægehøiskole*. Skolen var først underlagt Justisdepartementet, som fra gammelt av hadde tilsyn med tannlegevirksomheten i Norge. I 1919 fikk skolen sine første professorer. 

Utdanningen var treårig fram til 1938, da ble den fireårig. Med *Lov om Norges Tannlegehøyskole* (1938) ble formålet omdefinert fra fagopplæring for tannleger til undervisning på vitenskapelig grunnlag. Skolen ble i 1959 omdannet til et fakultet (Det odontologiske fakultet) ved Universitetet i Oslo.

Rektorer
--------

* Ivar Trygve Krohn, 1945–1953 (professor fra 1932)

Referanser
----------

1. ↑  Borgen, Per Otto (2000). *Ringerike: by- og bygdeleksikon*. Drammen: Forlaget for by- og bygdehistorie. ISBN 8291649065.

Eksterne lenker
---------------

* *Fra skole til fakultet*, fra UiO
* tannlegetidende.no: *Førti år som fakultet* i Norsk Tannlegeforenings Tidende, 1999

  

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Bjørkeknoppgallmidd** (*Acalitus calycophthirus*) er en liten midd (edderkoppdyr), og tilhører familiegruppen bjørkegallmidder (Eriophyidae). De lever av å suge plantevæske av knopper på flere arter av bjørk. Når midden spiser på en ung knopp, gjør det at den ikke åpner seg, men at det dannes en galle. Gallene er brunlige og kan være flerårige og vokse seg store, opptil 5 centimer. Eldre galler tørker inn og blir brunlig-svarte. Særlig eldre hengebjørker (*Betula pendula*) blir angrepet. Men også vanlig bjørk (*B. pubescens*) og fjellbjørk (*B. pubescens tortusa*) blir angrepet.

Den er funnet i Norge nord til Troms. Den er utbredt i det nordlige Europa, nord for Alpene.

Litteratur
----------

* Fjelddalen, Jac. 1995. *Gallmidd (Eriophyoidea) på løvtrær, busker, frukttrær og bærbusker.* Insekt-Nytt 20:3, side 3-32

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bjørkeknoppgallmidd* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Bjørkeknoppgallmidd* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata
* Bjørkeknoppgallmidd - Fauna Europaea
**Redhill** er en by i distriktet Reigate and Banstead i grevskapet Surrey, England. Byen, som ligger opp mot Reigate i vest, er lokalisert rett sør for Stor-London og er innenfor Londons pendlerbelte. Byen oppsto da en vei gjennom området ble anlagt i 1818. Den ble først kalt Warwick Town, men ble omdøpt til Redhill da postkontoret flyttet fra allmenningen Red Hill i 1856. Byen er et kommersielt område med tre tilstøtende samfunn, Merstham, Earlswood og Whitebushes, foruten også to små rurale landsbyer i øst i distriktet Tandridge, Bletchingley og Nutfield. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 18 163 innbyggere.

I England er byen mest kjent for sitt psykiatriske sykehus, hvor to av den nå avdøde dronningmoren Elizabeth Bowes-Lyon sine nieser hadde tilhold i mange år.

Redhill er et av få steder i Storbritannia hvor fullerjord (eller bleikejord) kan bli ekstraktet, skjønt produksjonen opphørte i 2000. Fullerjord er et naturlig mineralprodukt som er dannet ved forvitring av gassholdig vulkansk aske eller tuff (bentonitt). Alfred Nobel demonstrerte dynamitt for første gang ved et grustak rundt 3 km nord for Redhill i 1868.

Referanser
----------

1. ↑  Key Statistics; Quick Statistics: Population Density Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. United Kingdom Census 2011, *Office for National Statistics*
2. ↑  Malden, Henry Elliot (1905): *The Victoria history of the county of Surrey, Volume 2*. London: A. Constable, ISBN 9781172282173, s. 243
3. ↑  Fant, Kenne (2006): *Alfred Nobel: A Biography*. London: Arcade Publishing, ISBN 1559703288, s. 140

Eksterne lenker
---------------

* (en) Redhill, Surrey – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Redhill (Surrey) hos Wikivoyage

* «Redhill», *Visit Surrey*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Carnegie Corporation of New York** er en stiftelse i USA som ble startet av Andrew Carnegie i 1911 «for å fremme utvikling og spredning av kunnskap og forståelse».

Carnegie Corporation har bidratt til å etablere og utstyre en rekke institusjoner, inkludert Carnegie bibliotek, National Research Council og det russiske forskningssenter ved Harvard University.

TV-programmet Sesam stasjon fikk i mange år støtte[] fra Carnegies andre allmennyttige organisasjoner, spesielt Carnegie Endowment for International Peace (CEIP), Carnegie Foundation for the Advancement of Teaching (CFAT), og Carnegie Institution for Science (CIS).

Se også
-------

* Nicholas Murray Butler

Referanser
----------

1. ↑   Research Organization Registry Data (ROR release v1.19)[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Carnegie Corporation of New York

Litteratur
----------

* Ellen C. Lagemann, *The Politics of Knowledge.* Middletown, CT: Wesleyan University Press, 1989.

Eksterne lenker
---------------

* Carnegie Corporation of New York
* History of the Carnegie Corporation
* Carnegie Corporation of New York arkiver ved Columbia University
*For filmen, se Doktor Proktors prompepulver (film)*
**Doktor Proktors prompepulver** er en barnebok fra 2007 av Jo Nesbø, illustrert av Per Dybvig. Boka er delt i 22 kapitler og har rundt 50 tegninger.

Boken handler om Lise og Bulle, den nyinnflyttede naboen, og en annen nabo, doktor Proktor, som har funnet opp verdens kraftigste prompepulver. Med er også Trym og Truls som gjør alt de kan for å gjøre livet surt for Lise og Bulle.

Filmatisering
-------------

Boken ble filmatisert med Arild Fröhlich som regissør. Filmen *Doktor Proktors prompepulver* hadde premiere i 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV – Doktor Proktor» **(norsk)**. Besøkt 5. august 2019.
2. ↑  «Førpremiere Doktor Proktors prompepulver». *Verdensteatret Kino*. 2014. Besøkt 5. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Barnebokkritikk - Anmeldelse
* Side2 Nettavisen – Nesbøs kraftige prompepulver Arkivert 5. januar 2008 hos Wayback Machine.
* *Doktor Proktors prompepulver* på Aschehougs hjemmeside[*død lenke*]