recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***End of an Era*** er et livealbum og en konsert-DVD utgitt av Nightwish. Den ble spilt inn på Hartwall Areena i Helsingfors, Finland den 21. oktober 2005. 

DVD-en inneholder flest sanger fra *Once* med sangene: «Dark Chest of Wonders», «Wish I had an Angel», «Nemo», «Planet Hell», «Creek Marys Blood», «The Siren», «Ghost Love Score» og «Kuolema Tekee Taiteilijan». DVD-en ble utgitt i 2006. I tillegg til de originale Nightwish-sangene, spilles også tre betydelige sanger av andre komponister: Gary Moores «Over the Hills and Far Away», Andrew Lloyd Webbers «The Phantom of the Opera», og en utgave av Pink Floyds «High Hopes». 

Dette var også den siste konserten med Tarja Turunen på vokaler som ble oppsagt i et brev etter konserten. Nyheten ble publisert på bandets offisielle nettside dagen etter sammen med brevet Turunen hadde mottatt.

Referanser
----------

1. ↑   www.nightwish.com: Brevet til Tarja Turunen Arkivert 8. september 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *End of an Era* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *End of an Era* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *End of an Era* på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata
* End of an era - 01 Dark Chest Of Wonders (HD), YouTube

  


| * v
* d
* r
Nightwish |
| --- |
| Medlemmer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Nåværende | 
* Floor Jansen
* Tuomas Holopainen
* Emppu Vuorinen
* Marco Hietala
* Jukka Nevalainen

 |
| Tidligere | 
* Tarja Turunen
* Sami Vänskä
* Anette Olzon

 |

 |
| Studioalbum | 
* *Angels Fall First*
* *Oceanborn*
* *Wishmaster*
* *Over the Hills and Far Away (EP)*
* *Century Child*
* *Once*
* *Dark Passion Play*
* *Imaginaerum*
* *Endless Forms Most Beautiful*
* *Human. :II: Nature.*

 |
| Konsertalbum | 
* *From Wishes to Eternity*
* *End of an Era*

 |
| Filmer | 
* *From Wishes to Eternity*
* *End of Innocence*
* *End of an Era*

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
En video som viser stiene på gravlunden
**Bunhill Fields** er en tidligere gravlund i Islington, rett nord for City of London. Den anvendes nå som en offentlig park, og er 1,6 hektar stor. 

Opprinnelig het den **Bone Hill** på grunn av sin anvendelse som gravplass. Under pestutbruddet i London som startet sommeren 1665 og varte til det følgende år, ble rundt 100 000 døde gravlagt her.

Gravplassen var i bruk fram til 1854, og ca. 123 000 begravelser ble foretatt i denne perioden her.[] Over 2 000 monumenter finnes fortsatt. En rekke nevneverdige personer har sine graver der, blant annet John Bunyan (død 1688), Daniel Defoe (død 1731), William Blake (død 1827), Susanna Wesley (død 1742), Thomas Bayes (død 1761) og Isaac Watts (død 1748).

Referanser
----------

1. ↑  ; *National Heritage List for England*; avsnitt, vers eller paragraf: Parks and Gardens (polygons); besøksdato: 7. mai 2022.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bunhill Fields – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Maria Rosaria Capobianchi** (født 1953 i øya Procida ved Napoli i Italia) er en italiensk biolog. Hun er spesialist i mikrobiologi og leder ebn arbeidsgruppe i det virologiske høysikkerhetslaboratorium ved Istituto nazionale per le malattie infettive Lazzaro Spallanzani i Roma. I februar 2020 lyktes det henne sammen med kollegene Francesca Colavita og Concetta Castilletti, å isolere viruset SARS-CoV-2, det koronaviruset som kan utløse lungesykdommen covid-19. En delvis sekvensering av genomet til denne varianten, *2019-nCoV/Italy-INMI1*, ble offentliggjort på databanken GenBank.

Capobianchi tok i 1976 doktorgraden i biologi ved Universitetet i Napoli Federico II. I 1988 fikk hun spesialdiplom i mikrobiologi fra Universitetet La Sapienza i Roma. 

Etter en tid som forsker ved La Sapienzas institutt for virologi begynte hun i 2000 ved Spallanzani. Hennes forskning konsenterer seg om interferoners produksjon og virkningsmåter, virus, kroniske virale infekter, patogenesen til sykdommen aids og utvikling og standardisering av tester. Fra INMIs side var hun fra 2009 medarbeider ved WHO Collaborating center for the for clinical care, diagnosis, response and training on Highly Infectious Diseases.

Referanser
----------

1. ↑   curriculum vitae, www.unicamillus.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.inmi.it[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Coronavirus, Speranza: "Allo Spallanzani isolato il virus"» **(italiensk)**. rainews. 2. februar 2020. Besøkt 27. mars 2020.
4. ↑  «Isolato presso il laboratorio di Virologia dell’INMI il nuovo coronavirus». Istituto nazionale per le malattie infettive. 2. februar 2020. Arkivert fra originalen 24. mars 2020. Besøkt 27. mars 2020.
5. 1 2  «Maria Rosaria Capobianchi». *Scienza in rete* **(italiensk)**. Besøkt 27. mars 2020.
6. ↑  «Maria Rosaria Capobianchi» **(engelsk)**. Italian Ministry of Health. Arkivert fra originalen 24. mars 2020. Besøkt 27. mars 2020.
7. ↑  «Capobianchi Maria Rosaria». *UniCamillus* **(italiensk)**. Besøkt 27. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID
 |
Logo for stiftelsen. Det tyske flagget med DDRs riksvåpen skåret ut.
**Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur** er en tysk offentligrettslig føderal stiftelse med ansvar for å bearbeide SED-diktaturets historie i det tidligere DDR. Stiftelsen ble opprettet 5. juni 1998 etter anbefalinger fra de to Forbundsdagskommisjonene «Aufarbeitung von Geschichte und Folgen der SED-Diktatur in Deutschland» (1992 og 1995), som begge ble ledet av Rainer Eppelmann. Eppelmann har vært styreleder i stiftelsen siden grunnleggelsen.

Stiftelsen gir råd og støtter prosjekter, arkiver, organisasjoner, akademikere og kunnskapsformidling. Videre gir stiftelsen råd når det gjelder ofrene for SED-diktaturet. Den utgir også egne publikasjoner.

Stiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur er underlagt et stiftelsesråd, som består av representanter for den føderale regjeringen og Forbundsdagen, samt av eksterne fagfolk. Rådet kontrollerer styrets arbeid. Rådsformann er Markus Meckel.

Kritikk
-------

En av stiftelsens aktiviteter er stipendprogrammet «Aufbruch 1989», der 17 organisasjoner, deriblant partinære organisasjoner, deltok i samarbeidet. Blant organisasjonene var Rosa-Luxemburg-Stiftung, organisasjonen til SEDs etterfølgerparti Die Linke. Samarbeidet med denne organisasjonen, som blir nevnt i *Verfassungsschutzbericht*, fikk sterk kritikk av Hubertus Knabe, direktør for Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen. Flere kjente motstandsfolk og forfulgte i det tidligere DDR, som Bärbel Bohley og Werner Schulz, og forfattere som Lutz Rathenow, Joachim Walther, Ralph Giordano og Erich Loest, samt andre offentlige personer som Lea Rosh og Michael Wolffsohn,
betegnet samarbeidet som et brudd på stiftelsens lovbestemte oppgaver og oppfordret stiftelsen til straks å avslutte samarbeidet med Rosa-Luxemburg-Stiftung.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bundesstiftung zur Aufarbeitung der SED-Diktatur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |

Portal: Tyskland
Rettsbygningen til Bundessozialgericht i Kassel.**Bundessozialgericht** (BSG) er Tysklands øverste føderale domstol i sosialrett. Den er dermed en av fem føderale høyesteretter i landet ved siden av Bundesarbeitsgericht, Bundesfinanzhof, Bundesgerichtshof og Bundesverwaltungsgericht.

Domstolen ble etablert 11. september 1954 og har sete i Kassel. 

Administrativt er domstolen underlagt Bundesministerium für Arbeit und Soziales (Arbeids- og sosialdepartementet).

Bundessozialgericht avgjør bl.a. i ankesaker over dommer i delstatenes sosialretter. Videre avgjør den i første og siste instans i saker av ikke-forfatningsrettslig karakter mellom forbundsstaten og delstatene eller mellom delstatene. 

Domstolen er inndelt i avdelinger kalt senater, tilsammen 14 senater. Arbeidsområdene som for eksempel arbeidsledighetstrygd, pensjoner, sykepenger etc. er fordelt mellom senatene. Ett senat består av tre juridiske og to lege dommere.

Se også
-------

* Tysklands politiske system

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Bundessozialgericht

| * v
* d
* r
Tyske føderale domstoler |
| --- |
|  | *Føderale høyesteretter* | Bundesarbeitsgericht **·** Bundesfinanzhof **·** Bundesgerichtshof **·** Bundessozialgericht **·** Bundesverwaltungsgericht **·** Fellessenatet for Tysklands føderale høyesteretter |
| Føderale spesialdomstoler | Bundespatentgericht **·** Truppendienstgerichte |
| Føderal forfatningsrett | Bundesverfassungsgericht |

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
***Bardo Tödröl*** (også kjent i vesten som **Den tibetanske dødeboken**) er en religiøs tekst fra Tibet. Tittelen betyr «*frigjøring gjennom høring i mellomtilstanden*», og teksten er en praktisk veiledning ved dødsfall, som skal leses for eller til den døde for å «sikre at den avdøde får veiledning og hjelp til å erkjenne sin situasjon og de muligheter som byr seg, på de ulike stadiene i tilstanden mellom død og ny fødsel, til å unnslippe hele den lidelsesfylte gjenfødelsenes rundgang.» Teksten er ikke ment å leses i sin helhet, men inneholder avsnitt tilpasset den enkeltes åndelige utviklingstrinn. Tittelordet bardo betyr «mellomtilstanden», en periode på 49 dager mellom døden og ny gjenfødelse.

Idéinnholdet i teksten av indisk buddhistisk opprinnelse, men teksten er et autentisk eksempel på en selvstendig tibetansk religiøs litteratur.

Teksten ble «gjenfunnet» som termatekst på 1300-tallet av Karma Lingpa (1356-1405), og tilskrives Padmasambhāva. den skal i så fall stamme fra 700-tallet. Kværne mener imidlertid at teksten mer sannsynlig er fra 1300-tallet. 

Den første oversettelsen til et europeisk språk var ved den amerikanske teosofen Walter Evans-Wentz (1878-1965), og bidro til forvanske forståelsen av teksten. Evans-Wentz fremstilte innholdet som «et uttrykk for tidløs visdom, en visdom som kunne gjenfinnes i egyptisk religion, platonismen, gnostisismen og hinduistisk filosofi».. Tittelen «dødeboken» er en misvisende sammenligning med Den egyptiske dødeboken. En annen del av tekstens resepsjonshistorie i vesten er boken *The Psychedelic Experience: A Manual Based on the Tibetan Book of the Dead* fra 1964, skrevet av Timothy Leary med flere. Denne boken skal igjen ha inspirert John Lennon til å skrive sangen «Tomorrow Never Knows», som ble innspilt på The Beatles' LP *Revolver* i 1966.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  resonnement / sitat fra Per Kværnes innledning i *Tibet*, 2005
2. ↑  Per Kværne og Kari Vogt. *Religionsleksikon*. Cappelen akademisk forlag, 2002 ISBN 82-02-19667-1

Bibliografi
-----------

* *Den tibetanske dødeboken*. Innledning ved Per Kværne ; oversatt fra tibetansk av Henrik Mathisen. Gyldendal, 2000. (Ad fontes). ISBN 82-05-27105-4
* Utdrag gjengis i antologien *Tibet*, 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
Bunesstranda  
Foto: Øyvind Holmstad (2007)
**Bunes** er en nedlagt gård i Moskenes kommune i Nordland. Stedet ligger på nordvestsida av Moskenesøya, like ved en liten dal med ei stor sandstrand, **Bunesstranda**. En sti går fra Bunesstranda over det lave eidet Einangen (ca. 70 moh.) til Bunesfjorden på sørøstsida av øya. Bunes er et av flere steder på vest- og nordsida («yttersida») av Moskenesøya som tidligere var bebodd, men som i dag er fraflyttet.

Det iøynefallende med Bunes og Bunesstranda er det store feltet med sand som strekker seg fra sjøkanten og inn til fjellfoten på alle sider. Antakelig var området bevokst med gress i tidligere tider. Et sagn forteller om to søstre som eide hver sin halvpart av Bunes-gården. Da en ung og vakker mann kom til stedet og forelsket seg i den ene jenta, ble søsteren så sjalu at hun hevnet seg med å forgifte jordsmonnet med kvikksølv. Dermed ble jorda i hele dalbunnen, ikke bare den delen som den ene søsteren eide, til ufruktbar sand. Torbjørn Alm ved Tromsø Museum mener i en artikkel i tidsskriftet Ottar i 1993 at det i virkeligheten er sannsynlig at gressdekket i dalen er blitt ødelagt av overbeiting eller andre menneskelige inngrep, og at det må ha skjedd allerede før 1647.

Et stykke inn på 1900-tallet var det to bruk på gården Bunes, med til sammen 21 personer i 1920. Sterke brottsjøer og dårlige havneforhold gjorde stedet uegnet til å drive fiske fra, så i likhet med folk fra de fleste andre stedene på yttersida av Moskenesøya drev mennene på Bunes fiske på innersida (i Vestfjorden). I 1944 eksploderte ei mine som hadde drevet i land på Bunes. Én mann omkom og det ene bolighuset på stedet ble ødelagt. Bunes ble fraflyttet like etter.

Et annet navn på Bunes er *Skjelvan* eller *Skjelven*. Oluf Rygh i *Norske Gaardnavne* mener at det navnet kan komme av *skjalfa*, skjelve, etter de sterke brottsjøene på stedet.

Referanser
----------

1. ↑  Sigbjørn Lauritzen: Sjalusi og svart magi Arkivert 26. desember 2011 hos Wayback Machine. (i Lofotboka -05 s. 43-46)
2. ↑  Gro Røde: *På et berg eg kalla mett - Hverdagsliv og fraflytting Lofotodden 1900-1950*. Orkana Forlag, Stamsund 1994. ISBN 82-91233-04-7 s. 71 og 259 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
3. ↑  *På et berg eg kalla mett*, s. 101
4. ↑  Herbjørn Jakobsen: Hermannsdalen Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine. (i Lofotboka -85, s. 21)
5. ↑  Gamle Lofotbilder: Bunes0004 Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine. (kommentar av Harald Bunes til bilde)
6. ↑  Oluf Rygh: Bunes eller Skjelven (i *Norske Gaardnavne)*

Eksterne lenker
---------------

* Bent Svinnung: Bunesstranda (Moskenesøy)
* Bent Svinnung: Ydmyk på Yttersia
**De fire kunster** (kinesisk: 四艺, pinyin: *Sìyì*), også kalt *den høylærdes fire kunster*, var ferdigheter som ble ansett som høyst passende for et dannet menneske i det gamle Kina: strengeinstrumentet qin, brettspillet qi, kalligrafi og maleri.[]

Ferdigheter i disse kunstformer ble skattet meget tidlig i Kinas historie, men begrepet som sådan er yngre.[] Den første bevarte tekst som nevner de fire sammen som en gruppe er Zhang Yanyuans *Fashu Yaolu* fra midten av Tang-dynastiet, og den eldste bevarte tekst som taler om dem som nettopp «de fire kunster» er en bok av Li Yu (1610 – 1680), *Xianqing ouqi*.[]

Fremstilling fra Mingdynastiets tid
-----------------------------------

* Guqin (Qin)Guqin (*Qin*)
* Weiqi (Qi)Weiqi (*Qi*)
* Kalligrafi (Shu)Kalligrafi (*Shu*)
* Wenrenhuai (Hua)Wenrenhuai (*Hua*)

Litteratur
----------

* Defu & Tianzhang & Fairbairn, Yan & Yan & Fairbairn. *Xuan Xuan Qijing* (*The Classic of the Mystery of the Mysterious*). Translated from original Chinese to GoGoD CD Database, 1349 and 2005.
* Clunas, Craig. *Art In China*. New York: Oxford University Press, 1997.
* Tregear, Mary. *Chinese Art*. New York and Toronto: Oxford University Press, 1980.
**El Sayed Mohammed Nosseir** (født 31. august 1905, død 28. november 1977) var en egyptisk vektløfter som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam. 

Nosseir ble olympisk mester i vektløfting under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han vant den nest tyngste klassen, lett tungvekt opp til 82,5 kg som ble avviklet 29. juli 1928. Han ble dermed Egypts første olympiske gullmedaljevinnere. Det var totalt fem vektklasser, samme som under de to foregående olympiske vektløftingskonkurransene i Antwerpen og Paris. Nosseir løftet sammenlagt 355,0 kilo, ny verdensrekord og 2,5 kilo mer enn sølvvinneren. Det var femten utøvere fra ti nasjoner som konkurrerte i klassen lett tungvekt.

OL-medaljer
-----------

* 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Gull **Gull** i vektløfting, lett tungvekt Egypts flagg Egypt

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sayed Nosseir – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Sayed Nosseir – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Sayed Nosseir – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sayed Nosseir – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***De fire kamerater*** (original tysk tittel: *Die vier Gesellen*, også vist i Norge som *Kvartetten gifter seg*) er en tysk romantisk film fra 1938 regissert av Carl Froelich med Ingrid Bergman, Sabine Peters og Carsta Löck i hovedrollene.

Dette var Bergmans første tyske film etter å ha spilt i flere filmer i Sverige.

Den svenske sangerinnen Zarah Leander har en ukreditert rolle i filmen.

Handling
--------

Fire nyutdannede fra en skole slår seg sammen for å grunnlegge en liten bedrift. Hovedpersonen er veldig begeistret over denne satsingen, men tiden går og hennes tre partnere mister etter hvert interessen for virksomheten av forskjellige årsaker.

Dette gjør at hovedpersonen bestemmer seg for å gi avkall på hele virksomheten, og heller gifte seg med sin tidligere instruktør som lenge har vært romantisk interessert i henne.

Medvirkende
-----------

* Ingrid Bergman: Marianne Kruge
* Sabine Peters: Käthe Winter
* Carsta Löck: Lotte Waag
* Ursula Herking: Franziska
* Hans Söhnker: Stefan Kohlund
* Leo Slezak: Professor Lange
* Erich Ponto: Regierungsrat Alfred Hintze

DVD
---

Filmen er utgitt i Tyskland på en utekstet DVD.

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 25. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De fire kamerater* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *De fire kamerater* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *De fire kamerater* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *De fire kamerater* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *De fire kamerater* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *De fire kamerater* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Bardal** er ei bygd i Leirfjord kommune på Helgeland. Bygda ligger på sørsida av Ranfjorden ved utløpet av Bardalselva. Fylkesvei 808 passerer gjennom bygda. Bardal har postnummer 8897.

I Bardal har det vært jektebruk siden 1611 og handelshus (et borgerleie) i perioder fra 1695. Bardal har i perioder sokna til Nesna, i andre perioder til Hemnes. Fra 1738 til 1918 hørte borgerleiet til Hemnes, men den omkringliggende jorden hørte til Nesna. Ved kgl.res. 18. oktober 1918 ble borgerleiet Bardal overført fra Hemnes sokn til Nesna sokn og prestegjeld.

Ved kgl.res. 10. juni 1887 ble det tillatt å bygge et kapell på Bardal der det skulle være fire gudstjenester årlig, etter kgl.res. 2. mai 1903 seks gudstjenester årlig.

Bardal hører nå til Leirfjord kommune. Bygda har om lag 100 innbyggere.

Kilder
------

* Terje Roghell: *Folk og slekt på Hemnesberget* Hemnes kommune 2007 ISBN 978-82-993491-78

1. ↑  digitalarkivet.no folketellingen 1865 Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  disnorge.no om Nesna prestegjeld
3. ↑  disnorge.no om Nesna prestegjeld

Eksterne lenker
---------------

* Bardalinfo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kapteyn c** er en eksoplanet som går i bane rundt den røde dvergen Kaptayns stjerne. Den ble oppdaget i 2014 av en gruppe internasjonale forskere under ledelse av astronomer fra Queen Mary University of London. Planeten ligger cirka 13 lysår fra jorden og har en beregnet alder på 11,5 milliarder år. Den har en omløpstid på 121 dager, og ligger utenfor den beboelige sonen, med temperaturer som regnes som for lave for at der kan være flytende vann.

Planeten ble først påvist ved High Accuracy Radial Velocity Planet Searcher sitt spektrometer ved La Silla-observatoriet i Chile. Oppdagelsen ble senere også bekreftet ved Keck-observatoriet på Hawaii og PFS-observatoriet i Chile.

Se også
-------

* Kapteyn b

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Queen Mary University of London, 4. juni 2014, Astronomers discover ancient worlds from another galaxy next door. Besøkt 5. juni 2014. (en)

Eksterne lenker
---------------

* Cornell University Library, Two planets around Kapteyn's star... (en)
**De fire gamle partier** eller **de gamle partier** er et dansk politisk begrep som omfatter de fire partiene Socialdemokraterne, Venstre, Det Konservative Folkeparti og Radikale Venstre.

Disse partier utgjør fortsatt grunnstammen i det politiske spektrum i Danmark, og de var stort sett enerådende inntil «jordskjelvvalget» i 1973, hvor mange nye og mindre partier kom inn. Fra 1920-tallet hadde Retsforbundet og Danmarks Kommunistiske Parti gjort seg gjeldende, uten å få noe særlig innflytelse. Fra 1960 kom SF til.

Begrepet brukes mest i nøytral betydning, men kan også brukes som en kritikk av partienes dominerende stilling eller maktmonopol. Det ligger også en kritikk i at de grunnleggende er enige om de politiske rammene i Danmark.

Fra bokstavbetegnelsens innførelse i 1943 og inntil 1970 sto de fire gamle partier øverst på stemmesedlen, da Venstre brukte partibokstaven D.

Resultater
----------

| Valg | Samlet resultat for de fire gamle partier | Valg | Samlet resultat for de fire gamle partier |
| --- | --- | --- | --- |
| 1953 | 89,0 % | 1984 | 72,6 % |
| 1957 | 88,9 % | 1987 | 66,8 % |
| 1960 | 86,9 % | 1988 | 66,5 % |
| 1964 | 88,1 % | 1990 | 72,7 % |
| 1966 | 83,5 % | 1994 | 77,5 % |
| 1968 | 88,2 % | 1998 | 72,9 % |
| 1971 | 84,0 % | 2001 | 74,6 % |
| 1973 | 58,3 % | 2005 | 74,3 % |
| 1975 | 65,8 % | 2007 | 67,2 % |
| 1977 | 61,1 % | 2011 | 65,9 % |
| 1979 | 68,7 % | 2015 | 53,8 % |
| 1981 | 63,8 % |
|

Eksterne lenker
---------------

* Jordsksredsvalget 1973 *danmarkshistorien.dk* av Aarhus Universitet
**Thyateira og Storbritannia erkebispedømme** er et gresk-ortodokst erkebispedømme underlagt den økumeniske patriark i Konstantinopel. Erkebispedømmet er ansvarlig for alle gresk-ortodokse troende i Storbritannia og Irland, og har sitt sete i London. I tillegg er det ansvarlig for tilhengere av andre ortodokse kirker som ikke er representert med egne bispedømmer på De britiske øyer. Det omfatter dermed totalt 94 menigheter i Storbritannia og én i Irland.

Erkebispedømmet bærer navn etter det historiske bispesetet Thyateira i Lilleasia (dagens Akhisar). Det ble grunnlagt i 1922 som *Thyateira og Europa bispedømme* og ble opphøya til erkebispedømme i 1954. Frem til 1962 omfatta erkebispedømmet hele det vestlige Europa. 1963 ble tre nye bispedømmer skilt ut: Frankrike bispedømme (inkl. Andorra; opprinnelig også Belgia, Luxembourg, Portugal og Spania), Tyskland bispedømme (opprinnelig med Danmark og Nederland) og Østerrike bispedømme (inkl. Ungarn; opprinnelig også Italia, Liechtenstein og Sveits). 1969 ble Island, Norge og Sverige skilt ut som Sverige og hele Norden bispedømme. Malta var frem til 2005 del av Thyateira erkebispedømme, da øya ble overført til det nygrunnlagte Italia og Malta erkebispedømme.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Greek Orthodox Archdiocese of Thyateira and Great Britain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Vingnes isflyplass** er en flystripe som brøytes på isen av Mjøsa hver vinter, like sør for Vingnes som ligger like på andre siden av Mjøsa for Lillehammer.

Vingnes isflyplass har lange tradisjoner fra 50-tallet da det ble fløyet hotellgjester fra København med rutefly som landet på isen ved Vingnes.

Siden Lillehammer ligger langt fra flyplasser, er det hver vinter behov for flystripe som brøytes når isen er tykk nok. De nærmeste vanlige småflyplassene er Frya flyplass ved Ringebu, Hamar flyplass, og Reinsvoll flyplass sør for Gjøvik. Det finnes også en flystripe på Mesnali, men den er kort, noe bevokst, har bløt grunn og er lite brukt. Det går an å bruke Leirin flyplass ved Fagernes. Korteste veien dit er stengt om vinteren.

I 2012 ligger flyplassen noe lenger sør enn vanlig fordi det er brøytet bane for modellfly mellom flyplassen og Vingnes. Derfor oppfordres det til å lande nordover og ta av sørover om vindretning og vindstyrke ikke tilsier noe annet.

I 2012 i helgene er besøkende med fly blitt servert kaffe og kaker etter ankomst. Det er ikke landingsavgift. Plassen er et populært reisemål for småflygere på Østlandet.

Flyplassen ligger 390 fot over havet, er 800 meter lang, har rullebaneretninger 01/19, og det brukes blindsendinger på 123,500 MHz.
**Askholmene** er en samling av fire små holmer i Frogn kommune, Akershus. De ligger i Oslofjorden, 4,7 kilometer nord for kirken i Drøbak, med Håøya i vest og Marikova på Nesoddhalvøya i øst.

Til sammen dekker de fire holmene cirka 20 dekar. Høyeste punkt er 12,5 moh. Den østligste av holmene er fredet som naturreservat på grunn av fuglelivet. For øvrig er holmene regulert som friområde.

Under angrepet på Norge 9. april 1940 ble den tyske krysseren «Blücher» beskutt i slaget ved Oscarsborg festning. Skipet sank øst for Askholmene, der det 24. juli samme år ble reist et minnesmerke over de falne etter forliset. Da krigen var over i mai 1945, ble støtten revet. Foto: NTBs krigsarkiv i Riksarkivet 
Under slaget ved Oscarsborg festning under angrepet på Norge 9. april 1940 ble den tyske krysseren «Blücher» beskutt med artilleri og torpedoer da skipet passerte Oscarsborg festning. Krysseren sank øst for Askholmene omkring kl 0623 om morgenen denne dagen. Totalt døde mellom 650 og 1000 tyskere, mens 1400 overlevde. 

24. juli samme år ble det reist en minnestøtte på Askholmene over de falne tyskerne. Ved frigjøringen i mai 1945 ble støtten revet, men fundamentet står der fremdeles.

Referanser
----------

1. ↑  Askholmene på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  (no) Nordøstre Askeskjær naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
MiG-17 hadde tydelige vinge-gjerder
Nærbilde av vinge-gjerdene på en østtysk luftforsvars Su-22
**Vinge-gjerde**, også kjent som et **grensesjiktgjerde** eller en **grensesjiktfanger**, er en fast aerodynamiske innretning festet til vingen på et fly. Vinge-gjerder er ikke det samme som winglets, men er flate plater festet til overflaten på de øvre flatene av en vinge, parallell med luftstrømmen. De er mye brukt på fly med bakovervendte vinger. De hindrer luftstrøm langs vingespennet, og hindrer at hele vingen steiler samtidig.

Når fly med bakovervendte vinger sakker farten og nærmer seg vingens steilefart, vil vinkelen på forkanten skyve noe av luftstrømmen til siden, mot vingetippen. Denne prosessen er progressiv; luftstrøm på midten av vingen er ikke bare påvirket av vinkelen på forkanten, men også luftstrømmen via vingespennet fra vingeroten. På vingetippen hender det at luftstrømmen bare er langs vingespennet, istedenfor parallell med kordelinjen, som betyr at den effektive lufthastigheten blir mye mindre enn steilehastigheten. Fordi bakovervendte vingers geometri typisk plasserer vingetippene bak tyngdepunktet (CG), vil løft som blir produsert på vingetippene gjøre at flyet pitcher nedover. Når vingetippene steiler, vil både løftet og nedover-pitchingen plutselig forsvinne. Når nedover-pitchingen forsvinner, vil nesen på det tidligere balanserte flyet stige, angrepsvinkelen øke, og en større del av vingen vil steile. Resultatet er en rask og kraftig «pitch-up», etterfulgt av en komplett steil. En veldig vanskelig situasjon å komme seg ut av. Den såkalte «Sabre dansen» var grunnen til at mange amerikanske jagerfly av typen F-100 Super Sabres krasjet, og er et godt eksempel på denne oppførselen.[]

En polsk Sukhoi Su-20 hvor man ser relasjonene mellom vinge-gjerdene og vingen
Vinge-gjerder forsinker, eller fjerner denne effekten, ved å hindre luftstrøm langs vingespennet fra å strømme for langt langs vingen og øke farten. Når luftstrømmen treffer gjerdet, blir luften sendt tilbake over den samme overflaten. Lignende løsninger inkluderer et snitt i forkanten, som på Avro Arrow, eller slats, som på de siste versjonene av North American F-86 Sabre.

Wolfgang Liebe, som er kjent for å ha oppfunnet vinge-gjerder, tok patent på det i 1938 mens han jobbet med Messerschmitt Me.109B[]. Etter Andre verdenskrig ble sovjetiske militærfly-designere kjent for å bruke vinge-gjerder, og brukte de på fly som Mikojan-Gurevitsj MiG-15 og Tupolev Tu-22M.

Eksterne lenker
---------------

* Et essay om vinge-gjerder hos B2streamlines.com (Pdf)

* (en) Wing fences – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Benedicte Staalesen** (født 5. oktober 1983 fra Randaberg, er en norsk rådgiver som 11. november 2013 be utnevnt til politisk rådgiver for statsråd ved Statsministerens kontor Vidar Helgesen.

Utdanning
---------

Staalesen var elev ved Kongsgård skole i Stavanger.Hun studerte til en bachelorgrad innen europastudier ved Universitetet i Oslo i perioden 2003–2006. I 2005 deltok hun også på Erasmusprogrammet ved Karlsuniversitetet i Praha. Deretter fortsatte hun sine studier ved London School of Economics til en mastergrad 2007 innen European Identities. I 2009 tok hun Medier og kommunikasjon ved Bedriftsøkonomisk Institutt i Stavanger.

Karriere
--------

Benedicte Staalesen startet sin karriere som trainee ved Norges ambassade i London i perioden 2007–2008. Deretter var hun politisk rådgiver ved ordførerens kontor i Stavanger kommune frem til 2010. I 2011 var hun rådgiver for Nordic Energy Research, før hun samme året ble ansatt som seniorrådgiver av Statoil i Stavanger med ansvar for samfunns- og myndighetskontakt, en stilling hun hadde frem til hun ble utnevnt til politisk rådgiver ved Statsministerens kontor 11. november 2013.

Politikeren
-----------

I tillegg til rådgiverstillingene i Stavanger kommune og ved Statsministerens kontor har Benedicte Staalesen også vært styremedlem i Europabevegelsen fra 2011 til 2012.

Referanser
----------

1. ↑  Hilde Øvrebekk Lewis (23. august 2012). «Turbo og ONS-vertinne». Aftenbladet. Arkivert fra originalen 4. desember 2013. Besøkt 1. desember 2013.
2. 1 2  Lena Henriksson og Joachim Baardsen (11. november 2013). «Fra Statoil til politisk rådgiver». Rogalands Avis. Arkivert fra originalen 3. desember 2013. Besøkt 1. desember 2013.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Politisk rådgiver Benedicte Staalesen (H)». Statsministerens kontor. 29. november 2013. Besøkt 1. desember 2013.
4. ↑  Stavanger Aftenblad Lokal & Kultur: "Regjeringens nye EU-rådgiver", 28. november 2013 s.10.
En **nøkkel** er innen musikk et symbol på et notesystem som indikerer hvilke tonehøyder (frekvenser) de ulike linjene representerer. Den blir plassert på starten av hver notelinje og bestemmer hva noten som ligger på samme linje, skal hete. Andre noters navn bestemmes ut fra hvor langt de er fra nøkkellinjen.

Det finnes mange forskjellige nøkler, men de tre som oftest brukes i dag er:

G-nøkkel
G-nøkkelen er den nøkkelen som dekker det høyeste toneregisteret. Nøkkelens krøll (se illustrasjon) svinger rundt tonen *enstrøken g*. Eksempler på instrumenter som vanligvis spiller i G-nøkkel: fiolin, fløyte, klarinett, trompet, kornett, obo, engelsk horn, bratsj i høyt leie, cello i meget høyt leie og kvinnesangere som sopran, mezzosopran og alt. Tenorer bruker også ofte g-nøkkel med tilsvarende oktaveringstegn. Stemmen synges da én oktav lavere enn den er notert.
C-nøkkel
C-nøkkelen dekker midtregisteret. Den karakteristiske knekken midt på nøkkelen markerer tonen *enstrøken c*. Nøkkelen kan i prinsippet stå på hver av de fem notelinjene, men blir i dag mest brukt på andre og tredje notelinje ovenifra (tenor- resp. altnøkkel). Eksempler på instrumenter som spiller i C-nøkkel er bratsj (altnøkkel), trombone (både alt- og tenornøkkel), cello i høyt leie (tenornøkkel) og fagott i høyt leie (tenornøkkel). Kornoter fra middelalder, renessanse og barokk ble i sin tid notert utelukkende med C-nøkkel.
F-nøkkel
F-nøkkelen har to prikker som ligger på over- og undersiden til tonen *lille f*. Eksempler på instrumenter som vanligvis spiller med F-nøkkel: cello, eufonium, fagott, kontrabass, trombone, tuba og mannlige sangere som tenor (bruker også G-nøkkel), baryton og bass.

Galleri
-------

* G-nøkkel.G-nøkkel.
* F-nøkkel.F-nøkkel.
* C-nøkkel.C-nøkkel.

Eksterne lenker
---------------

* Vidar Sæther Hvorfor har vi f-nøkler og g-nøkler?
* Brian Blood: *music theory online : staffs, clefs & pitch notation*, dolmetsch.com

| * v
* d
* r
Musikknotasjon |
| --- |
| Notesystem | 
* Takt og taktstrek
* Nøkkel
* Da capo
* Dal segno
* Fortegn
* Hjelpelinje
* Modus
* Skala
* Prøvetegn
* Repetisjonstegn
* Taktartsangivelse

 |
| Noter | 
* Punktering
* Forslag
* Noteverdi
	+ Notebjelke
	+ Notehake
	+ Notehode
	+ Notehals
* Pause
* Triol
* Helmholtznotasjon
* Scientific pitch notation

 |
| Artikulasjon | 
* Dynamikk
* Ornament
* Portato
* Aksent
* Legato
* Tenuto
* Marcato
* Staccato
* Staccatissimo
* Bue
* Fermate

 |
| Relatert | 
* Besifring
* Generalbass
* Grafisk notasjon
* Leadsheet
* Neume
* Tabulatur

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
En **nødåpner** eller **nødåpnerknapp** er en innretning som skal ivareta personellsikkerheten ved en rømningssituasjon i en bygning med elektroniske dørlåser. Boksen har et plastglass som kan knuses eller en knapp som trykkes inn. Den plasseres like ved rømningsdør og strømmen som holder det elektriske sluttstykket låst ledes gjennom en bryter i nødåpneren. Når glasset knuses vil strømmen til sluttstykket brytes og døren kan åpnes. Nødåpnere kalles også av og til **KAC-boks** som stammer fra Kidderminster Alarm Company Ltd. som patenterte denne type bryter i 1970-årene.

Bruk av nødåpner forutsetter at det benyttes lås med *omvendt funksjon*, dvs. at døren er låst når det står spenning på låsen, og ulåst når spenningen er borte. Selv om det skulle være montert åpnebryter på innsiden av døren eller utløst brannsignal er programmert til å åpne rømningsdører, vil det normalt fortsatt være krav om å anvende nødåpner, da dette er en mekanisk innretning som kan styres fra dørens innside og man ikke vet hvordan et elektronisk system vil oppføre seg ved brann.

Normalt kan man med en spesialnøkkel bryte kretsen i en nødåpner for å unngå å måtte knuse eller demontere glasset i testsammenheng.

I Norge er en nødåpner alltid grønn. Manuelle brannmeldere er laget etter samme prinsipp, men er røde på farge.

Referanser
----------

1. ↑  Telefon, Besøksadresse Ole-Johan Dahls HusGaustadalléen 23 B. N.-0373 OSLO Norge Postadresse Postboks 1080 Blindern 0316 OSLO Norge; faks. «Brannvern og sikkerhet - Institutt for informatikk». *www.mn.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 21. mars 2022.
2. ↑  Temaveiledning om brannvern i kraftforsyningen Arkivert 28. februar 2017 hos Wayback Machine. Direktoratet for samfunnssikkerhet og beredskap
**Barnsdale** eller **Barnsdaleskogen** er et område i Yorkshire i England. Området har en rik historie, og er knyttet til mange folkelige sagn. Det ligger like nord og nordvest for Doncaster, og var i middelalderen dekket av skog. Kongen jaktet ofte i skogen, og i ballader fortelles det at Robin Hood og hans menn holdt til der.

Geografi
--------

Barnsdale var tidligere et administrativt område, og har tilhørt Nottinghamshire, Lincolnshire, Derbyshire og Yorkshire. Landsbyene i den sørlige delen av området tilhører noe South Yorkshire og administreres av den enhetlige myndigheten Doncaster, mens de i den nordlige delen ligger under City of Wakefield i West Yorkshire.

Den lille landsbyen Hampole i South Yorkshire regnes gjerne som det geografiske sentrum for Barnsdale. Den nevnes av forfatteren og bibeloversetteren Richard Rolle (1300–1349), som levde som eneboer der de siste årene av sitt liv. 

Det antas at skogen som i tidlig middelalder dekket Barnsdale kan ha dekket det meste av South Yorkshire. En så sterk avskoging er ikke unikt i England; den lille Sherwoodskogen dekket engang antagelig det meste av Nottinghamshire.

Ved Barnsdale Bar, hvor A1 krysser A639, er det gjort arkeologiske funn fra middelalderen, subromersk tid og tidligere. Det eneste som er bevart av skogen er et lite område ved Barnsdale Bar. Det er også mulig at Hampoleskogen, som er noe større, opprinnelig var en del av Barnsdaleskogen. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |
**Nødstopp** er en nødfunksjon som har til hensikt å stoppe en prosess eller en bevegelse som har blitt farlig. Nødstopp brytere er ofte rød på gul bakgrunn eller rødgul.

Ifølge NEK 400 punkt 536.4.1.5 skal det sørges for utstyr for nødstopp av elektriske drevet utstyr som beveger seg eller har bevegelige deler, når slikt utstyr kan medføre skade. Eksempel på det er å stoppe et transportbånd, eller en maskin der en person er kommet i fare for å bli skadet. 

Ifølge "Forskrift om maskiner, Vedlegg 1, punkt 1.2.4.3 Nødstopp, (arbeidstilsynet)" skal en aktivert stoppfunksjon opprettholdes ved at nødstoppinnretning forblir i sperret stilling inntil den blir frigjort. Det skal ikke være mulig å sperre nødstoppinnretningen uten at stoppfunksjonen utløses. Innretningen skal bare kunne frigjøres ved en tilsiktet handling. Frigjøringen av nødstoppfunksjonen skal ikke føre til at maskiner begynner å gå igjen, men gjøre det MULIG å starte maskinene på nytt.

Referanser
----------

1. ↑  «Spørsmål & svar (FAQ)». *Norsk Elektroteknisk Komite (NEK)*. Besøkt 15. mai 2019.
**Harald Eugen Øveraas** (født 16. juni 1927 i Velfjord, død 9. februar 2014) var en norsk fagforeningsmann, i mange år leder i Norsk Arbeidsmandsforbund og i Norsk Folkehjelp.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Øveraas vokste opp i fattige kår, og levde tenårene i et okkupert land. Som femtenåring måtte han ut på anleggsarbeid, tyskerarbeid på Nordlandsbanen. Der opplevde han tyskernes brutale behandling av russiske og jugoslaviske fanger. På anlegget deltok han sammen med faren i illegalt arbeid, og fikk venner blant fangene.

### Arbeid, tillitsverv

Som nittenåring arbeidet han etter krigen i gruvene på Svalbard. Der fikk han sitt første faglige tillitsverv, i Kings Bay-gruven i 1946. Siden jobbet han i Malm, ved Løkken verk og som anleggsarbeider hos Eeg Henriksen og Didrik Lund. En periode arbeidet han som fengselsbetjent, og hadde tillitsverv i Norsk Fengselstjenestemannsforbund.

I 1966 ble han opplysningssekretær i Arbeidsmandsforbundet. I 1971 ble han valgt som anleggssekretær, og i 1979 som nestformann. Da Ole Flesvig døde i 1981 rykket Øveraas opp som formann. Året etter ble han valgt til formann, en posisjon han hadde fram til pensjonsalderen i 1991.

Etter at han hadde gått av i Arbeidsmandsforbundet var han i åtte år leder i Norsk Folkehjelp.

Øveraas var i mange år medlem av Norges Kommunistiske Parti, men forlot etter hvert NKP og sto partiløs. Han var imidlertid politisk engasjert på mange hold. Da en militærjunta i 1967 grep makten i Hellas sto Øveraas som leder for den Hellaskomiteen som organiserte norsk solidaritetsarbeid for de demokratiske kreftene i landet.

Han mottok i 1999 norsk fagbevegelses høyeste utmerkelse, Pioneren.

Kilder
------

* Halle Jørn Hanssen: «Harald Øveraas er død». *Klassekampen* 21. februar 2014.
* Erna Hagensen: «Minneord for Harald Øveraas». *Klassekampen* 21. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Halle Jørn Hanssen: «Minneord: Harald Øveraas.» Norsk Folkehjelp 18. februar 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Bernard Jean «Barney» Wilen** (født 4. mars 1937 i Nice, død 25. mai 1996 i Paris) var en fransk jazzmusiker (saksofon), kjent verden over for sin eksperimentelle tilnærming og for sine bidrag til filmmusikken.

Han startet jazzklubb i oppvekstens Nice, og ble senere bosatt i Paris der han på jazzklubben Club St. Germain spilte med datidens storheter som Bud Powell, Benny Golson, Roy Haynes (1954), Milt Jackson (1958), John Lewis (1956), Jay Cameron (1955), Miles Davis, og J.J. Johnson. Wilen var med på Miles Davis' musikk til Louis Malles film *L'Ascenseur Pour L'Echafaud*. Wilen spilte også i Edouard Molinaros *Un Temoin Dans La Ville* (1959). Med Kenny Clarke ble det musikk til
Hannes Schmidhausers film *Mental Cruelty* (1960), utgitt på en meget sjelden EP (100 trykt).
I Art Blakeys «Messengers» bidro han på Roger Vadims *Les Liaisons Dangereuses* (1961). 
Han var forøvrig en av de første ikke-amerikanere som underholdt på Newport Jazz Festival (1959).

Selv ga han ut *Zodiac* (1966) med frijazz-betonte melodier om Dyrekretsen; *Dear Pr. Leary* (1968), og begynte sine eksperiment med indisk musikk, rock, musikalske ekspedisjoner til Afrika, der han en tid var bosatt for å oppsøke pygme-musikk. Med Eje Thelin ga han ut plate (1966).
På 1980-tallet medvirket han i punkrock-bandet «Moko» og på 90-tallet startet «jazzmobile», en mobil jazzunderholdning i Paris' forsteder. 
Han mottok «Grand Prix Charles Cros» (1987).
En av hans siste utgivelser var med Philip Catherine (1991).
Wilen døde av kreft.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, Fichier des personnes décédées ID (matchID) K98ZoMMpxH7m, besøkt 1. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   BD Gest', oppført som Wilen Barney, BD Gest' author ID 31964, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barney Wilen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Barney Wilen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Barney Wilen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Barney Wilen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Barney Wilen på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Barney Wilen på AllMusic Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Menn med barretina («liten lue»), en tradisjonell topplue, under et påskearrangement i Catalonia 2007.
Caganer («driter»), en tradisjonell figur i julekrybber i Catalonia i Spania, iført rød barretina.
En ***barretina*** («liten lue») er et spansk hodeplagg som tradisjonelt har blitt brukt av menn. Plagget er laget som en poseformet topplue av ull og vanligvis rød eller i en sjattering av lilla. Den blitt båret i ulike varianter av folk i kristne kulturer ved Middelhavet, særlig i Catalonia, men også i Valencia, Ibiza, Provence, Korsika, Sicilia, Sardinia, deler av Napoli, deler av Balkan og deler av Portugal. I Catalonia og på Ibiza bar menn slike luer inn på 1800-tallet, særlig på landet.

I dag bæres ikke lenger *barretina* til daglig, men brukes fortsatt i forbindelse med folkedans eller som et symbol på katalansk identitet. Salvador Dalí gjorde *barretina* populær igjen på midten av 1900-tallet. Den katalanske julefiguren *caganer* bærer også en barretina.

Liknende toppluer var vanlig hodeplagg blant bønder og fiskere over store deler av Europa til inn på 1800-tallet. Lua minner også mye om frygisk lue fra antikken som ble et frihetssymbol under den franske revolusjonen.

Jimmy Jump, en selger fra Catalonia, har gjort seg kjent ved å storme banen på flere idretts- eller kulturarrangement. Som oftest bruker han en barretina og han prøver gjerne å utstyre en av utøverne med en også.

Se også
-------

* Topplue
* Baskerlue, alpelue
* Frygisk lue, opprinnelig antikk «frihetslue»
* Barretinaenes opprør

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barretina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (ca) Beskrivelse og historien til barretinaen
* (ca) Grafisk historie til barretinaen
* (ca) Barretina.com, alt du trenger å vite om barretinaer og katalansk kultur
* (ca) Colla de sa Bodega (tradisjonell Ibiza-klesstil og dansing) Arkivert 23. juli 2011 hos Wayback Machine..
***Barneys spøkelse*** (engelsk: *The Haunting*) er ei barnebok fra 1982 av den New Zealandske forfatteren Margaret Mahy. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Den skildrer hvordan åtte år gamle Barney Palmer blir hjemsøkt av en ånd.

> In picture books, short stories and novels, Mahy often conjures up an image of fracture, the shimmering of a surface, a crack in the world, a double in the mirror, the time and space where the supernatural impinges on the natural. Mahy’s persistent use of this dislocation motif, found in both the life of characters and the representation of our landscape, Te Papa, is precisely the point I believe where readers are given permission to engage deeply with the operation of the truth of the novel. It is the fracture between "fantasy/magic" and "realism". But it requires an imaginative leap, a telling of story.
> 
> 
> John McKenzie
> 
> 

Det kan se ut som det i morens familie er en person i hver generasjon som blir utrustet med overnaturlige evner. Moren er død, og når den innadvendte Barney blir hjemsøkt får han hjelp av søsteren og broren for å håndtere dette spøkelset som viser seg å tilhører grandonkelen. 

Impulser fra fortiden som påvirker nåtiden er et vanlig tema i Mahys forfatterskap.

Boka er filmet for tv i 1986 med tittelen *The Haunting of Barney Palmer*. Boka utkom på norsk i 1987, oversatt av Grete Lausund.

Referanser
----------

1. ↑  carnegiegreenaway.org.uk *The Haunting* Arkivert 10. september 2015 hos Wayback Machine.
2. 1 2  John McKenzie «Some Operations of Truth: A personal response to Margaret Mahy’s The Haunting». Foredrag på Mahy-konferansen Following the Looping Line, Christchurch City Libraries, 2. juli 2006
3. ↑
4. ↑  The Haunting of Barney Palmer hos nzonscreen.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
Harald den gamles tippoldebarn Harald Hildetann under slaget ved Bråvalla, illustrasjon av Lorenz Frølich.

**Harald den gamle** eller *Harald Valdarsson* (norrønt: *Haralðr hinn Gamli*) var en mytisk konge i Skåne. Han var gift med Hildur, datter til den mytiske goterkongen Heidrek Ulveham og ble far til Halvdan den snille og hans halvbror Gudrød, konge av Skåne. Han er omtalt i fornaldersagaen *Hversu Noregr byggðist*.

Hversu Noregr byggðist
----------------------

Ifølge denne sagaen var Harald sønn av *Valdemar den gavmilde* som tilhørte den legendariske skjoldungeætten og som nedstammet fra Odins sønn Skjold[1].
Noen av de etterkommerne hans som nevnes i sagaen er Ivar Vidfamne, Harald Hildetann, Sigurd Ring, Ragnar Lodbrok og Harald Hårfagre, alle konger i ulike deler av Skandinavia.

Andre kilder
------------

Haralds sønner Halvdan og Gudrød nevnes i Snorre Sturlasons Ynglingesaga. Gudrød ble gift med kong Ingjald Illrådes datter Åsa. Hun egget mannen sin til å drepe halvbroren Halvdan. Senere sørget hun også for å få tatt livet av Gudrød. Halvdans sønn Ivar Vidfamne ble deretter konge i Skåne.[2]

Referanser
----------

1. ↑  Hversu Noregr byggðist, kap. 7
2. ↑  Ynglingesagaen, kap. 39-40
**Barnim** er et platå i øst i den tyske delstaten Brandenburg og nordvest i Berlin. Platået befinner seg mellom Berlin urstrømdal (Spree) i sørvest, Havel i vest, Eberswalde urstrømdal i nord og lavlandet Oderbruch (Oder) i øst.

Deler av Barnim ligger i Brandenburg innenfor grensene til Oberhavel, Barnim, Märkisch-Oderland og Oder-Spree. I Berlin ligger Reinickendorf, Pankow, Lichtenberg og Marzahn-Hellersdorf i det vesentlige på Barnim. De største byene er Bernau bei Berlin og Strausberg.

Barnim oppsto i sist istid for 10 000 år siden og består av bunnmorene, endemorene og sletteland.

* Biesenthal rådhusBiesenthal rådhus
* Straussee med utsyn til StrausbergStraussee med utsyn til Strausberg

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Barnim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hjemmeside til *Tourismusverbände Uckermark und Barnim*

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |