recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Glacier Express i Rhinen-kløfta
Toget kjører tidvis over 2000 meter over havet. Her ovenfor Andermatt.
**Glacier Express** er et ekspresstog i de sveitsiske Alpene som går fra St. Moritz til Zermatt via Chur, Disentis, Andermatt og Brig. På sommeren kjører ett tog fra St. Moritz og et annet fra Davos. De to sporene møtes mellom Chur og Disentis. Toget er ikke et ekspresstog i betydningen at det er snakk om et høyhastighetstog. Det er heller fordi det går sammenhengende over en lengre distanse uten at passasjerene må bytte tog.

Hele strekningen tar rundt syv og en halv time, og toget kjører da over 291 bruer og gjennom 91 tunneler. Det høyeste punktet på ruta er ved Oberalppasset, hvor banen har en høyde på 2 033 meter over havet. Toget hadde sin jomfrutur den 25. juni 1930. Det hadde avgang klokka 07.30, og hadde 70 passasjerer om bord. Toget kom fram til St. Moritz rundt 11 timer senere.

Landwasser Viaduct

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Glacier Express – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Glacier-Express – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Miriam Gallardo** (født 2. mai 1968) peruansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul. 

Gallardo vant en olympisk sølvmedalje i volleyball under OL 1988 i Seoul. Hun var med på det peruanske laget som kom på andreplass i volleyballturneringen for damer bak Sovjetunionen. Peru vant semifinalen mot Japan med 3 - 2 men tapte finalen med 2-3 mot Sovjetunionen. Gallardo spilte tre kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Sølv Sølv i volleyball, damer Perus flagg Peru

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miriam Gallardo – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Miriam Gallardo – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Miriam Gallardo – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Miriam Gallardo – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Miriam Gallardo – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Perks Ligoya** (født 1959) er en malawisk økonom som var sjef for Malawis sentralbank fra 2009 til 2012. Han ble utnevnt til stillingen 14. september 2009, og overtok da etter Victor Mbewe. I 2012 overtok Charles Chuka denne stillingen. 

Han har en *Bachelor of Social Science*[*klargjør*] innen økonomi fra University of Malawi i 1981. I tillegg har han en doktorgrad innen økonomisk politikk, og han er Master of Science innen internasjonal økonomi og *Master of Philosophy* innen pengepolitikk. 

Rett etter studiet på University of Malawi begynte han å jobbe i sentralbanken, og jobbet der til 1991. Etter dette har han jobbet som seniorøkonom ved Det internasjonale pengefondets avdeling i Malawi, og har jobbet for W.K. Kellog Foundation. Før han ble utnevnt til sentralbanksjef av president Bingu wa Mutharika jobbet han i Finansdepartementet.

Referanser
----------

1. ↑  Malawi Digest – *Dr Ligoya is new Reserve Bank governor*, besøkt 12. mai 2014.
2. ↑  RBM - *Historical Background* Arkivert 22. april 2014 hos Wayback Machine. besøkt 12. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Malawi Politics – *Malawi Economy: New governor at Reserve Bank*
***Kjære lille Toril*** er en vise laget av Otto Nielsen til en melodi av Lille-Bror Söderlundh (*Du Lasse, Lasse liten*). Nielsen skrev sangen til en fangekamerat av seg, Johnny Gilland, da de satt på Grini under krigen. Gilland fikk en datter mens han satt i fangenskap, og hun het Toril. Dette forteller Otto Nielsens sønn, Atle Nielsen, til Per Johan Skjærstad på platen *Frem fra Glemselen kap.18*. Den første som sang den inn på plate var Alf Erikstad, også han Grini-fange.

Nielsen, Gilland og Erikstad var alle medlemmer av Grinikvartetten.

Innspillinger
-------------

* Alf Erikstad m/ piano, gitar og bass: *Lille Toril* (singel 1945, Musica Telefunken ‎A 8431)
* Nyutgivelse med Alf Erikstad på *50 år i Fred* (1995, Pilgrim PIL CD 1)
* Nyutgivelse med Alf Erikstad på *LirekasCD'n 9: Bak Blendingsgardinen* (1998, Nidelven Grammofon NCD 9802)
* Helge Borglund. Utgitt på LP-platen *Frem fra Glemselen kap.18*.

Referanser
----------

1. ↑  Gunnar Bratlie: *Det har vi – Griniskisser*. Digitalisert av Nasjonalbiblioteket (bokhylla.no).
2. ↑  45worlds, lest 2.4.2018.
**Gladengveien** (1–21, 2–18) er en vei på Ensjø i bydel Gamle Oslo i Oslo. Den går fra Ensjøveien til Grenseveien. Langs veien er næringsbygg av ulike slag. Den er planlagt som en av de sentrale aksene i den nye Ensjøbyen, der nåværende bebyggelse er erstattet og skal erstattes med et stort antall boliger.

Hovinbekken i åpen bekk langs Gladengveien. Foto: Helge Høifødt 
Veien har navn etter Gladengen gård (en av Valle-gårdene), som lå omtrent der Rolf Hofmos gate nå munner ut i Ensjøveien.

Som nr. 2 ble det i 2008 bygget et nytt kontorbygg (arkitekt Torstein Ramberg) for Reitangruppen. Nr 3b er Kongsskogen videregående skole, som gir opplæring til elever som er i behandling for psykiske og sosiale vansker. Nr 8–10 er en stor industrihall, opprinnelig bygd i 1924 som valsehall for Christiania Staalverk. Den blei imidlertid aldri tatt i bruk til dette formålet, men har isteden hatt en skiftende benyttelse til industri og lager. 

Hovinbekken ble i 2017 lagt i dagen mellom fortauet og bilfeltene, fra Stålverksparken syd mot Ensjøveien.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. Malerhaugen Vel
2. ↑  *Dammer og våtmarker renser den nyåpnede Hovinbekken*. NIBOs nettsted, 16.6.2017. Besøkt 16.8.2019.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Gladengveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 204. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Midnattsdanseren*** (originaltittel: *Midnight*) er en amerikansk screwballkomedie fra 1939 regissert av Mitchell Leisen, med Claudette Colbert, Don Ameche, John Barrymore og Francis Lederer i hovedrollene.

Handling
--------

Den amerikanske Eve Peabody (spilt av Claudette Colbert) ankommer Paris fra Monte Carlo, uten annen bagasje enn klærne hun går med. Uten penger og uten noen steder å bo, overtaler hun den godhjertede ungarske drosjesjåføren Tibor Czerny (spilt av Don Ameche) til å kjøre henne til forskjellige nattklubber på leting etter mulige jobber. Tibor kjøper også middag for hennes, og tilbyr å la henne overnatte i hans leilighet.

Eve søker ly for regnværet, og sniker seg inn på en konsert for klassisk musikk. Men Stephanie (spilt av Hedda Hopper) vertinne for konserten, får vite at en bedrager har kommet seg inn, og hun avbryter konserten. Eve forsøker å komme seg unna, men blir oppdaget av Marcel Renaud som inviterer henne til å spille ett slag bridge i et annet rom. De andre spillerne er Madame Helene Flammarion (spilt av Mary Astor) og Jacques Picot (spilt av Francis Lederer) en velstående ungkar. Eve presenterer seg selv som "Madame Czerny" og inngår snart et samarbeid med Jacques.

Skuespillere
------------

Claudette Colbert.
* Claudette Colbert som Eve Peabody
* Don Ameche som Tibor Czerny
* John Barrymore som Georges Flammarion
* Francis Lederer som Jacques Picot
* Mary Astor som Helene Flammarion
* Elaine Barrie som Simone
* Hedda Hopper som Stephanie
* Rex O'Malley som Marcel Renaud
* Monty Woolley som en dommer.
* Armand Kaliz som Lebon

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Midnattsdansen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Midnattsdansen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Midnattsdansen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Midnattsdansen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Midnattsdansen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Midnattsdansen* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Midnattsdansen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Midnattsdansen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Midnattsdansen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Knut Arne Guettler** (født 31. januar 1943, død 17. februar 2013) var en norsk musiker (kontrabass) og komponist. Han studerte kontrabass med Oslo-Filharmoniens legendariske solobassist Henrik Lindemann (1918 – 2003). Deretter studerte han i USA med Gary Karr.

Fra 1965 til 1974 var han ansatt i Oslo Filharmoniske Orkester, fra 1971 til 1974 som alternerende solobassist. Han arbeidet også ved Det norske teater med Egil Monn-Iversen. Guettler var en meget allsidig musiker med bakgrunn fra såvel klassisk musikk som jazz og underholdningsmusikk, blant annet som trombonist i Kjell Karlsens orkester i en årrekke. Også som utøver på blokkfløyte gjorde han seg gjeldende som solist med Oslo-Filharmonien. Han har utgitt en engelskspråklig kontrabasskole som han valgte å tilegne sin læremester Henrik Lindemann.

Han var professor i kontrabass ved Norges musikkhøgskole (tilsatt siden 1973, professor fra 1993), og oppnådde doktorgrad i akustikk ved Kungliga Tekniska Högskolan, med en avhandling om simuleringsbaserte studier av lyden i strykeinstrumenter i 2002. Han underviste også i mange år ved Koninklijk Conservatorium i Haag, Nederland. Guettler har også medvirket i jazzgruppen Fatah Morgana Quartet samt på jazzutgivelser med Per Nyhaug og Bjørn Alterhaug.

Boken A guide to advanced modern double bass technique (1992) har vært utsolgt fra forlaget i mange år, men er nå tilgjengelig på nett.

Bibliografi
-----------

* *The bowed string : on the development of Helmholtz motion and on the creation of anomalous low frequencies* Avhandling (doktorgrad) – Kungl. Tekniska Högskolan, 2002 ISBN 91-7283-279-7
* *Developement of Helmholtz motion : and related wave patterns in the bowed string* 2001 – ISBN 91-7283-080-8
* *A guide to advanced modern double bass technique* 1992 ISBN 0-9517448-0-1

Eksterne lenker
---------------

* Intervju med Guettler på forskning.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Midnight Madness*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Rupert Julian.

Handling
--------

I ferd med å rane et sett med sjeldne juveler fra et museum, blir en raner skadet i hånden. Prentice Tiller, mens han kler et sår i hånden, overhører en kvinne på et hotell-rom i nærheten - Gertrude Temple - som ringer Aaron Molitor, som hun snart skal levere noen juveler til. Prentice utgir seg for å være Molitor, og kontakter Gertrude. Men han forsvinner når Molitor plutselig dukker opp.

Molitors håndlangere fanger Prentice, men han unnslipper dem så vidt. Gertrude følger deretter etter Molitor og onkelen hennes - Simon Temple - til Paris, hvor de blir møtt av kjeltringen Chevat og kvinnen som er forelsket i ham, Lola Montez. Lola blir misunnelig på Gertrude og forsøker å drepe henne, men Prentice redder henne. Prentice, som etter hvert blir avslørt som en detektiv, forsøker å arrestere Chevat og resten av gjengen hans. Han ønsker deretter å returnere juvelene til deres rettmessige eier, før han ønsker å gifte seg med Gertrude.

Skuespillere
------------

* Ruth Clifford som Gertrude Temple
* Kenneth Harlan som Prentice Tiller
* Harry von Meter som Aaron Molitor
* Claire Du Brey som Lola Montez
* Harry Holden som Simon Temple
* Louis Willoughby som Chevat

Referanser
----------

1. ↑  MIDNIGHT MADNESS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Midnight Madness* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Midnight Madness* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Prangli** (opprinnelig ***Rango***, etterhvert kalt *Wrangoe*, *Wrngö* eller *Wrangelsholm*) er en øy i Finskebukten utenfor kysten av Estland, med et areal på 6 km². Den danner en øygruppe i sammen med de nærliggende mindre øyene Aksi i sørøst, og Keri. Prangli-øygruppen er en del av kommunen Viimsi i Harju fylke og ligger godt ute i Finskebukta nesten rett ut fra hovedstaden Tallinn, 10 km fra Viimsi-halvøya. Øyas tettsted Lääneotsa består egentlig av tre sammenvokste landsbyer. Her er det offisielt 135 innbyggere, men mindre enn hundre bor på øya helårlig.

Prangli-arkipelet er et vernet naturlandskap. Øyene har sandgrunn og er dekket med furuskog. Vestre Prangli er steinete og flat, mens den østre delen har mer skog og mye sanddyner og strender.

Prangli oppstod for 3.500 år siden, og har vært konstant bosatt siden 1200-tallet. I sen middelalder bodde estiske, svenske og finske fiskere her, og det ble etterhvert drevet selfangst. Kunstneren Gustav Mootse (1885–1957) var født på Prangli, og malte en rekke landskapsmalerier her.

* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2  Aavo Kokk og Andres Eilart, *Brushstroke Estonia*, Regio, Tallinn 2011, side 178.

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Johan Glysing Plesner** (født 1703, død 1735) var fra Kerteminde i Danmark og sønn til kjøpmann Bendix Jens Plesner (d. 1708) gift med Anna Dorthe Bager (d. 1748), begge Kerteminde.

Johan Plesner kom til Skien ca. 1720, og var ansatt ved Gjemsø kloster. Den 7. desember 1729 giftet han seg i Solum kirke med Karen Cathrine Hind som var datter til rådmannen Knud Pedersen Hind i Kerteminde. Bryllupsfeiringen foregikk på klosteret. Seks år senere, den 4. mai 1735, ble han begravet ved Solum kirke.

Familie
-------

Fra Johan og Karen stammer en stor etterslekt med navnet *Plesner* og – via kvinneledd – også med en lang rekke andre slektsnavn. De var foreldre til bl.a. Knud Plesner som var farmors far til dikteren Henrik Ibsen og morfar til maleren August Cappelen. De var dessuten fars foreldre til fogden Bendix Plesner (d. 1827) i Nedre Telemark og Bamble, som var morfar til *Benedicte M. Wessel* (d. 1904) gift med Didrik Cappelen.

Referanser
----------

1. ↑  Flood, Ingeborg (1951). *I kro og strede*. Oslo: Gyldendal. s. 207-225.
2. ↑  Plesner, T. (1917). *Skiens-slegterne Plesner, Myhre, Stub, Ibsen, Munk*. T. Plesner. s. 19.
**Statens arbeidsmiljøinstitutt** (**STAMI**) er et norsk statlig forskningsinstitutt organisert under Arbeids- og inkluderingsdepartementet. Instituttet utgjør et tverrfaglig kunnskapsmiljø med kompetanse innen blant annet medisin, fysiologi, kjemi, biologi, psykologi og statistikk. Instituttet retter seg mot alle deler av norsk arbeidsliv, og kartlegger miljø- og helseforhold, vurderer faremomenter og foreslår forebyggende tiltak på arbeidsplassene. Instituttet har en arbeidsmedisinsk klinikk som utreder pasienter med mulige arbeidsrelaterte sykdommer. Dessuten gis opplæring til verne- og helsepersonale og andre fagfolk.

Statens arbeidsmiljøinstitutt er organisert i følgende forskningsgrupper og områder:

* Forskningsstrategi og -administrasjon
* Gruppe for arbeidsmedisin og -epidemiologi
* Gruppe for arbeidsfysiologi og -psykologi
* Gruppe for arbeidsmiljøkjemi
* Gruppe for arbeidstoksikologi
* Nasjonal overvåkning av arbeidsmiljø og -helse (NOA)
* Kommunikasjon og opplæring
* Administrasjon
* Informasjonsteknologi

Statens arbeidsmiljøinstitutt er en videreføring av Yrkeshygienisk institutt (etablert 1963), Arbeidsfysiologisk institutt (etablert 1964) og Muskelfysiologisk institutt (etablert 1981), som fra 1964 til 1987 inngikk i Arbeidsforskningsinstituttene. I 1986 ble Arbeidspsykologisk institutt, som hovedsakelig drev med samfunnsvitenskapelig forskning, skilt ut under navnet Arbeidsforskningsinstituttet, og de andre instituttene skiftet navn til Statens senter for arbeidsmedisin og yrkeshygiene og deretter til Statens arbeidsmiljøinstitutt i 1989.

Referanser
----------

1. ↑  «Om STAMI».
2. ↑   *Årsrapport*, Wikidata Q699735

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Etater under Arbeids- og inkluderingsdepartementet i Norge |
| --- |
| Arbeids- og velferdsetaten **·** Arbeidstilsynet **·** Pensjonstrygden for sjømenn **·** Rikslønnsnemnda **·** Riksmekleren **·** Statens arbeidsmiljøinstitutt **·** Tariffnemnda **·** Trygderetten |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
***Snøballkrigen*** er en norsk dokusåpe som gikk på NRK1 i 2011. Serien fulgte en gruppe innbyggere i Vardø som arrangerte en snøballkrig for å skape optimisme i byen. Serien besto av åtte episoder. Serien ble produsert av f(x) produksjoner i samarbeid med NRK. Regi var ved Fridtjof Kjæreng.

Premieren ble sett av 537 000, et tall som ble beskrevet som høyt.

Serien fikk tre priser under Gullruten 2011: beste dokusåpe og fagprisene beste regi enkamera og beste foto enkamera til produsent og regissør Fridtjof Kjæreng. Serien vant også Prix Europa 2011 i Berlin for beste TV-dokumentar i Europa.

Reaksjoner fra lokalt hold
--------------------------

Serien ble møtt med en del kritikk fra lokalt hold. Kritikken gikk ut på at den satte byen i et dårlig lys. Statsviter Kjell Arne Røvik hevdet at serien "er en sjelden mytebekrefter av den drikkfeldige, grovkjefta, trygda og late finnmarkingen". Enkelte lokalpolitikere gikk også ut mot serien og hvordan innbyggerne ble fremstilt. Wenke Pedersen, i kommunikasjonsselskapet Blått Blikk media i Vadsø mente at serien skadet omdømme til byen. Seriens regissør, Kjæreng, avviste kritikken og sa at det viste at den nordnorske eliten lider av mindreverdighetskomplekser. Han hevdet videre at serien hadde provosert en gruppe akademikere og middelklassefolk fra Nord-Norge som ønsker å opprettholde et «korrekt» bilde av Nord-Norge som de lovede nordområdene.

Priser og nominasjoner
----------------------

| År | Utmerkelse | Kategori | Nominert/vinner | Resultat |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Gullruten | Beste dokusåpe | *Snøballkrigen* | Vant |
| Beste foto – enkamera | Fridtjof Kjæreng | Vant |
| Beste regi – enkamera | Fridtjof Kjæreng | Vant |
| Prix Europa | Beste TV-dokumentar | *Snøballkrigen* | Vant |
|

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV - Se Snøballkrigen». Besøkt 12. januar 2017.
2. 1 2  Grann, Annemona (25. januar 2011). ««Snøballkrigen» treffer». *adressa.no*. Besøkt 11. februar 2020.
3. 1 2  AS, TV 2. «Dette får Vardø-politikere til å reagere mot NRK-suksess». *TV 2*. Besøkt 11. februar 2020.
4. ↑  Lieungh, Erik (1. februar 2011). «PR-byrå med kritikk av Snøballkrig». *NRK*. Besøkt 11. februar 2020.
5. ↑  Stav, Torill Ustad (7. september 2011). «Eliten reagerer på «snøballkrigen»». *NRK*. Besøkt 11. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Snøballkrigen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Snøballkrigen* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Walter Crickmer** (født rundt 1900, død 6. februar 1958 i München) var en engelsk klubbsekretær og fotballtrener. Han ble Manchester Uniteds klubbsekretær i 1926. Han var manager to ganger i United; 5. april 1931 til 1. juni 1932 og igjen fra 9. november 1937 til 1945. Han var en allsidig og kunnskapsrik person som ikke var redd for å trå til når det trengtes. Gjennom 2. verdenskrig drev han klubben omtrent på egen hånd.

Under krigen var han også medlem i reservestyrken til den frivillige politistyrken. Da bombene falt over Trafford Park i Manchester ble Crickmer liggende flere timer i ruinene, men slapp unna med mindre skader.

Etter åtte år fikk United i 1945 ny manager, Matt Busby.

Sammen med klubbeier James W. Gibson var han ansvarlig for ungdomsavdelinga i Manchester United. Det var hans ide om å ha talentutvikling. Dette ville lønne seg på lang sikt. Han ble drept i flyulykka i München 6. februar 1958 etter ha vært 32 år i Manchester United.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, nl.findagrave.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Walter Crickmer – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**PM-63 Ręczny Automat Komandosów (RAK)** (*håndholdt automatisk kommandovåpen*) er en polsk maskinpistol.

Historie
--------

Den ble designet av Piotr Wilniewczyc i samarbeid med Tadeusz Bednarski, Grzegorz Czubak og Marian Wakalski. Utviklingen startet på 1950-tallet, og våpenet var tiltenkt kjøretøypersonell. Men det var først etter Wilniewczyc død i 1960 at den ble ferdiggjort og satt i produksjon ved den statlige våpenfabrikken Łucznik i Radom, hvor den ble produsert frem til 1974. Våpenet ble approbert av den polske hæren og politiet i 1965 som «9 mm pistolet maszynowy wz. 1963» (*9mm maskinpistol modell 196*3). Mindre antall ble eksportert til flere arabiske land, Vietnam og tidligere Øst-Tyskland. En modifisert u-lisensiert utgave ble produsert i Kina under navnet **Type 82**, og ble solgt til allierte i Asia.

Design
------

Mekanismen har masseretardert sluttstykke og skyter med åpent sluttstykke, har to typer våpenmagasiner, kort med kapasitet til 15 patroner, og lang med plass til 25. Den kan skyte i halv- og helautomatisk modus, som velges ved enten å trykke avtrekker halvveis inn og slippes, eller helt inn og holdes. Skjefteplatene og det vertikale forgrepet er laget av syntetisk materiale. Sikringen sitter på venstre side bak pistolgrepet. Den har også en innskyvbar kolbe laget av flate metallspiler. Baksiktet er omstillbart mellom 75 og 150 meter (flip-type). Den er kamret for ammunisjon i kaliber 9 x 18 mm PM.
**Metylheksanamin** eller **1,3-dimetylamylamin** (**DMAA**) er en organisk forbindelse med formel CH3CH2CH(CH3)CH2CH(CH3)NH2. Stoffet har i nyere tid blitt tatt i brukt i kosttilskudd for kroppsbyggere. Det er et sentralstimulerende stoff som gir økt energinivå, oppstemthet, utholdenhet og en følelse av intens fokus. Stoffet har også blitt brukt i slankepiller på grunn av stoffets evne til å dempe sultfølelse.

Stoffet står ikke oppført på narkotikalisten eller legemiddellisten. Stoffet har vært i en gråsone når det gjelder lovlighet, fordi det angivelig skal være en naturlig del av planten geranium, og tidligere studier tydet på at stoffet ikke fantes i planten og derfor vil kunne klassifisere stoffet som et legemiddel  Men nyere studier viser at DMAA faktisk er en naturlig del av planten Geranium, dette ble påvist via såkalt Tandem Mass Spectrometry 

Mattilsynet advarte mot kosttilskudd som inneholdt DMAA i juli 2012.

Metylheksanamin står på WADAs dopingliste, idrettens dopingliste. Både nasjonalt og internasjonalt har vi de senere årene sett en rekke dopingsaker som følge av positive prøver etter bruk av produkter som inneholder metylheksanamin. Metylheksanamin (skrives også methylheksanamin, metylhexanamin og methylhexaneamine) er et stoff som presenteres med mange ulike navn, og noen av disse er dimetylpentylamin, pentylamin, 1,3-dimetylamylamin (DMAA), geranamin og geranium. Denne navneforvirringen gjør det vanskeligere for utøvere å fange opp at de faktisk inntar et stoff som er forbudt i henhold til idrettens dopingliste.

Det har tidligere vært solgt kosttilskudd som inneholder DMAA/1.3-dimetylamylamin, men pr idag er alle disse kosttilskuddene blitt fjernet fra markedet/blitt ulovlig.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. juli 2012. Besøkt 9. juli 2012.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. juni 2012. Besøkt 9. juli 2012.
4. ↑  Heather L. Fleming, Patricia L. Ranaivo and Paul S. Simone. «Analytical Chemistry Insights». Arkivert fra originalen 31. juli 2014. Besøkt 16. juli 2014.
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. januar 2014. Besøkt 3. september 2012.
**«Trio Khramphathah»** er en sang med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara*. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august 1978 i Roger Arnhoff studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere. *Brakara* ble relansert på CD i august 2001.

Sangen er kreditert Prima Vera selv og akkordmessig lyder den som en spansk improvisert komposisjon med scat-sang fra Tom Mathisen og Jahn Teigen. Først et vers i moderat tempo; så neste vers som går dobbelt så kjapt. Tar man vekk alle H-bokstavene i tittelen «Khramphathah», står man igjen med «krampa ta».

> Bevaremegvel!! Dette høres utenlandsk ut, og det er det også. Dette er nemlig ingen ringere enn den (så)vidt kjente Kuralgruppen T.K. som gjorde seg så bemeret ved sitt kolosale fravær ved «Scenegal» balletens turnè får noen år tilbake. De spiller her en «Iksocthni» eller som vi kaller det her hjemme: Photekva...æh...Phote...?? Skal vi se, Phahto... vel, godt gjort er det ihvertfall å få så primitiv musikk til å låte enda primitivere. Trioen's adresse er Koftesvingen 31, Elverum, for eventuelle interesserte.
> 
> 
> Kommentar til «Trio Khramphathah» som fulgte med i et hefte til *Brakara*.
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  VG 28. august 2001
**Walter Frank** (pseudonym: **Werner Fiedler**, født 12. februar 1905 i Fürth i Tyskland, død 9. mai 1945 i Groß Brunsrode ved Braunschweig) var en tysk historiker. Han var ordførende for *Reichsinstitut für Geschichte des neuen Deutschlands*, som blant annet hadde som oppgave å bygge opp om Det tredje rikes antijødiske politikk. Til tross for sitt syn og sin politikk ble han aldri medlem av NSDAP.

Liv og virke
------------

Walter Franks familie - faren var militær embedsmann - flyttet i 1910 i München. Franks politiske formasjon ble preget av Münchner Räterepublik tidlig i 1919 men fremfor alt av ølkjellerkuppet i november 1923. Han ble således en tidlig tilhenger av nasjonalsosialismen og ble utpreget antisemitt. Han ble imidlertid aldri medlem av nazipartiet. Mens familien i 1921/22 bodde i Nürnberg, besøke han regelmessig foranstaltninger arrangert av utgiveren av *Der Stürmer*, Julius Streicher. Frank ble sent i ungdommen medlem av Deutschnationaler Jugendbund.

På 1920-tallet studerte han historie under Hermann Oncken, Karl Haushofer og Alexander von Müller ved universitetet i München. Han disputerte i 1927 på en avhandling om Adolf Stoecker.

Frank begikk selvmord kort etter Tysklands betingelsesløse kapitulasjon. Han anså at en verden uten Adolf Hitler var meningsløs.

Bibliografi
-----------

* *Hofprediger Adolf Stoecker und die christlichsoziale Bewegung* (1928)
* *Händler und Soldaten. Frankreich und die Judenfrage in der "Affäre Dreyfus"* (1933)
* *Nationalismus und Demokratie im Frankreich der dritten Republik (1871 bis 1918)* (1933)
* *Franz Ritter von Epp. Der Weg eines deutschen Soldaten* (1934)
* *Geist und Macht. Historisch-politische Aufsätze* (1938)
* *"Höre Israel!" Studien zur modernen Judenfrage* (1939)
* *Der Panama-Skandal* (1942)
* *Adolf Hitler. Vollender des Reichs* (1944)

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. september 2007. Besøkt 23. september 2016.

Litteratur
----------

* Ernst Klee: *Das Personenlexikon zum Dritten Reich*, 2007, Fischer Taschenbuch Verlag, Frankfurt am Main, ISBN 978-3-596-16048-8,s 160–161

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
**Sasha Pieterse** (født 17. februar 1996) er en amerikansk skuespiller. Hun er kjent for rollen som «Amanda Strazzulla» i tv-serien *Heroes* og Alison DiLaurentis i ABC Familys tv-serie *Pretty Little Liars* som hadde premiere juni 2010.

Oppvekst og karriere
--------------------

Pieterse ble født i Johannesburg, Sør-Afrika før familien flyttet til Los Angeles, USA. Begge foreldrene hennes var profesjonelle dansere som opptrådte verden rundt. Siden hun fikk sitt første filmoppdrag har hun arbeidet som modell og skuespiller. Da hun var seks år gammel fikk hun sin første rolle i en tv-serie; hun spilte «Buffy» i komedien *Family Affair*. I 2004 spilte hun i *Stargate SG-1* og *House*. Hennes første film, *The Adventures of Shark Boy and Lava Girl* der hun spilte rollen som Marissa «Isprinsessen», kom i 2005. Hun spilte også i en kortlivet serie kalt *Wanted* med sin tidligere *Family Affair*-kollega Gary Cole. I 2009 fikk Pieterse rollen Alison DiLaurentis i tv-serien *Pretty Little Liars*. Serien er basert på bøkene av Sara Shepard. Hun var da den yngste i serien.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sasha Pieterse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sasha Pieterse på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sasha Pieterse i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Sasha Pieterse på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Sasha Pieterse på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sasha Pieterse på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sasha Pieterse hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Sasha Pieterse hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Brahma, Vishnu og Shiva sittende på lotuser med sine gemalinner, henholdsvis, Saraswati, Lakshmi og Paravati. ca 1770.
Trimurti
Trimurti
Trimurti
**Trimurti** («tre former», sanskrit: त्रिमूर्ति – *trimūrti*) er et konsept i hinduismen om en guddommelig treenighet, hvor de kosmiske funksjonene skapelse, opprettholdelse og ødeleggelse blir personifisert i form av Brahma – skaperen, Vishnu – opprettholderen, eller bevareren og Shiva – ødeleggeren, eller omdanneren. De tre guddommene har også blitt kalt «den hinduistiske triade» eller «den store treenighet»

Det var vanlig forekommende i sakral kunst for cirka 2 000 år siden, men bhakti- og vedantabevegelser under det første årtusenet har sterkt redusert dets teologiske betydning. 

I de største nåværende hinduiske retningene har Brahma ingen framtredende plass, mens enten Vishnu, Shiva eller Devi oppfattes på monoteistisk vis som *Ishvara*. I den fjerde store nåtidige hinduistiske retningen, advaita-vedanta, betraktes alle guddommer – spesielt Vishnu, Shiva, Devi, Surya, Ganesha og Skanda-Murugan – som likeverdige manifestasjoner av Brahman.

Blant mange vaishnavaer lever oppfatningen i modifisert form: Brahma og Shiva kan betraktes som mindre åpenbarelseformer av Vishnu.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Sony Vegas Pro** er et videoredigeringsprogram for ikkelinjær redigeringssystemer (NLE) som opprinnelig ble publisert av programvarefirmaet Sonic Foundry, men i dag er eid og utviklet av Sony Creative Software. Det ble først opprettet for redigering av lyd, men fra versjon ble også videoredigering en del av programmet. Det har muligheten for redigering av flersporsvideo og lyd i sanntid med ubegrenset antall spor, uavhengig av billedoppløsning for videosekvensering, komplekse effekter og verktøy for kompositering (kombinere visuelle elementer fra ulike kilder til et bilde), støtte for 24-bit/192 kHz audio, støtte for effekter som VST og DirectX, og miksing av Dolby Digital surround-lyd.

Opp til versjon 10 kunne Vegas Pro kjøre på operativsystemet Microsoft Windows XP (kun 32-bit), Vista og Windows 7 (både 32- og 64-bit). Versjon 11 av redigeringsprogrammet oppga støtte for Windows XP.

Litteratur
----------

* Pitt, Ben (21. juni 2010): «Sony Vegas Movie Studio HD Platinum 10 review», *PC Pro*.
* Stafford, Alan (2. desember 2010): «Sony Vegas Pro 10: Advanced Video Editor Adds 3D», *PCWorld*.

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vegas Pro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Sony Vegas Pro* hos Sony Media Software
**Rena Sherel Sofer** (født 2. desember 1968) er en amerikansk skuespillerinne.

Tidlig liv
----------

Sofer ble født i Arcadia, California, datter av Susan, en psykologiprofessor, og Martin Sofer, en konservativ jødisk rabbiner. Hennes familie senere flyttet til Pittsburgh, hvor hun ble oppdratt etter at hennes foreldre skilt. Sofer gikk på en jødisk skole i Paramus, New Jersey. Hun bodde i North Bergen, New Jersey, der hennes far var rabbiner i tempelet Beth El.

Karriere
--------

Sofer har spilt i flere TV-serier som biroller, inkludert *Seinfeld*, *Melrose Place*, *Venner for livet*, *Spin City*, *Blind Justice*, *Ghost Whisperer*, *24*, og *Two and a Half Men*.

I de senere årene har Rena Sofer spilt i NBC-TV-serien *Heroes* rollen som Heidi Petrelli, kona til politikeren Nathan Petrelli spilt av Adrian Pasdar. Hun spilte i TV-serien *Two and a Half Men* i 2008 som en tidligere kjæreste av Charlie Harper, spilt av Charlie Sheen. Sofer også spilt i TV-serien *Dirty Sexy Money* som en uforferdet journalist og spilte et spøkelse i *Ghost Whisperer*. I begynnelsen av 2010 spilte Sofer en vanlig rolle i TV-serien *NCIS* og hatt en kort gjesterolle i TV-serien *Bones*.

Sofer har spilt en ufrivillig kjæreste i filmen *Keeping the Faith* (2000), med Jenna Elfman, Ben Stiller og Edward Norton.

Personlig liv
-------------

I 1995 giftet Sofer skuespiller Wally Kurth, paret har en datter, Rosabel Rosalind Kurth, født 17. september 1996. De skilte seg i 1997.

Sofer gift regissør og produsent Sanford Bookstaver i 2003. Paret har en datter, Avalon Leone Bookstaver, født 5. august 2005 i Los Angeles.

Filmografi i utvalg
-------------------

* *Seinfeld* (1997) … Marry Anne
* *Pizzagjengen* (1998) … Lauren Henderson
* *Melrose Place* (1998–99) … Eve Cleary
* *Keeping the Faith* (2000) … Rachel Rose
* *Venner for livet* (2002) … Katie
* *CSI: Miami* (2003) … Alison
* *Blind Justice* (2005) … Christie Dunbar
* *Heroes* (2006–07) … Heidi Petrelli
* *24* (2007) … Marilyn Bauer
* *Ghost Whisperer* (2008) … Tammy
* *Dirty Sexy Money* (2009) … nyhetsjournalist
* *Two and a Half Men* (2010) … Chrissy
* *NCIS* (2010) … Margaret Allison Hart
* *Medium* (2010) … Dr. Natalie Salem
* *House M.D.* (2012) … Marlene Reese

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rena Sofer på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Rena Sofer i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Rena Sofer på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Rena Sofer på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rena Sofer hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Rena Sofer hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNE
 |
**Talgjefjorden** er en sidefjord til Boknafjorden mellom øykommunene Rennesøy og Finnøy i Rogaland. Det meste av fjorden ligger mellom selve Rennesøy i vest og selve Finnøy i øst. Fjorden har innløp ved Vignesholmene og strekker seg 13 kilometer sørøstover til sundet mellom øyene Talgje, som fjorden er oppkalt etter, og Fogn. På den andre siden av dette sundet ligger Hidlefjorden. Mellom Fogn og Finnøy går Finnøyfjorden nordøstover på sørøstsiden av Finnøy. Mellom Talgje og Rennesøy går Hanasandsundet ned til Brimsefjorden, som ligger på sørsiden av Talgje.

Fra Hanasand på Rennesøy går det ferge til Østabø på Talgje og videre over Talgjefjorden til Ladstein på Finnøy. Fra Finnøy går det ferge til Gjellarvika på Fogn. Fergekaien på Hanasand blir og brukt som avlastingskai for Mortavika når det er for dårlig vær til at fergene kan legge til kai her eller i tilfeller med stor trafikk.

Referanser
----------

1. ↑  Talgjefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Henrik Haugstøl** (født 13. februar 1898 på Kongsberg, død 17. september 1969) var en norsk journalist og forfatter. Han anvendte også pseudonymet **Mons Minus**. Henrik Haugstøl er særlig kjent for sine kulturhistoriske skildringer av gamle Kristiania, som han i 1950 fikk Oslo formannskaps litteraturpris for.

Haugstøl begynte sitt arbeide som journalist i avisen Varden i 1914. Han arbeidet siden i flere aviser. Han var redaksjonssekretær i Christianssands Tidende, og en periode disponent og landets yngste redaktør i avisen Grenmar i Porsgrunn. Han kom til Oslo som leder for Bergens Aftenblad, Stavangerens og Adresseavisens felles Oslokontor. Fra 1923 til 1927 drev han eget pressebyrå i Oslo. I 1933 ble han ansatt i Aftenposten, hvor han arbeidet som journalist og kulturmedarbeider inntil han ble pensjonist.

I 1945 ga han ut boken *Per skriver til far* på Rosén forlag, med illustrasjoner av Gösta Hammarlund. Haugstøl brukte pseudonymet Mons Minus da han ga ut denne boken, som hadde form av en samling brev som en liten gutt skrev til sin far for å fortelle om sine opplevelser, først på bondegårdsferie med moren, deretter på besøk i Bergen.

Bibliografi
-----------

* *Fra tippoldefars by – Christiania* – kulturhistorie (1942)
* *De gode, gamle dager* – kulturhistorie (1943)
* *Det spøker på Rylle* – barnebok (1944)
* *Det var engang –* (1944)
* *I diligencens glade tid* – kulturhistorie (1944)
* *Per skriver til far* – barnebok (1945)
* *Harald, prins av Norge* – sakprosa (1947)
* *Krøniken om en kro : Tostrupkjelleren gjennom 50 år* – sakprosa (1948)
* *Huset i Akersgaden* – sakprosa (1949)
* *Eidsvold på nært hold 1814* – sakprosa (1964)

I tillegg skrev Haugstøl på oppdrag et betydelig antall bedriftshistorier.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norsk anonym- og psevdonymleksikon». *Nasjonalbiblioteket - www.nb.no*. s. 111. Besøkt 25. april 2020.
2. ↑  Arno Berg: «Henrik Haugstøl død», Aftenposten, 18. september 1969
3. ↑  «Henrik Haugstøl 70 år», Aftenposten, 13. februar 1968
4. ↑  Mons Minus (1945). «Per skriver til far». *Nasjonalbiblioteket www.nb.no*. Rosén. Besøkt 25. april 2020.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Wouter Weylandt** (født 27. september 1984 i Gent, død 9. mai 2011 i provinsen Genova) var en profesjonell belgisk landeveissyklist. Han ble profesjonell i 2005 for det belgiske laget Quick Step-Innergetic, og gikk etter 2010-sesongen over til det nystartede laget Leopard-Trek. 

Han tok sin første store seier da han vant den 17. etappen under Vuelta a España 2008. I mai 2010 vant han 3. etappe av Giro d'Italia. Ett år senere, under den 3. etappen av Giro d'Italia, omkom han i en stygg velt i en bratt utforbakke. Det var ingen andre involvert og hendelsen var en ulykke. Weylandts kjæreste var gravid med deres første barn da ulykken inntraff.

Arrangørene for Giro d'Italia bestemte å fjerne hans startnummer, 108, fra alle fremtidige utgaver.

Seire
-----

2006
Poengkonkurransen, Polen rundt
2007
3. etappe, Driedaagse van West-Vlaanderen
Ronde van het Groene Hart
1. etappe Belgia rundt
1. etappe Ster Elektrotoer
4. etappe Eneco Tour
2008
Nokere Koerse
17. etappe, Vuelta a España
Omloop van de Vlaamse Scheldeboorden
2009
Le Samyn
3. etappe, Driedaagse van West-Vlaanderen
2010
3. etappe av Giro d'Italia
4. etappe, Circuit Franco-Belge

Referanser
----------

1. ↑   www.espn.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Weylandt død etter velt - NRK
3. ↑  Syklist omkom etter stygg velt - Verdens Gang
4. ↑  Weylandt’s race number retired from Giro d’Italia – velonation.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wouter Weylandt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Wouter Weylandt – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Wouter Weylandt – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Wouter Weylandt – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Wouter Weylandt – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Wouter Weylandt – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Tinnosets Hotel med skilt: «Thelemarkens Telefonselskabs Talestation. For 5 Minutters Telefonsamtale erlægges 30 Øre.»  
Foto: Marthinius Skøien / Nasjonalbiblioteket
**Talestasjoner**, eller de «Offentlige Talestationer» var forløperen til telefonkiosken. 

Christiania Telefonselskab, stiftet i 1885, etablerte og driftet talestasjonene. En av betingelsene for etableringen var at de opprettet inntil 5 talestasjoner på forskjellige steder i Kristiania. Prisen for en samtale var bestemt til ikke å overskride 15 øre for en samtale med varighet inntil fem minutter. «Offentlige Talestationer» er nevnt i telfonkatalogen første gang i 1886, og siste gang i 1928. I telefonkatalogen for 1893 var det oppført hele 56 «Talestationer indenbyes». De var å finne på sentrale steder i Kristiania som jernbanestasjonene og i butikker i hovedgatene. Det var talestasjoner blant annet hos Møllhausen i Bogstadveien, Borgen Meieri i Hegdehaugsveien 32, i Pilestrædets Skotøimagazin i Pilestredet 10 og i Torvgaden. I Torvgaden var det fire talestasjoner, i nummer 7, 13, 20 og 33.

Talestasjonene ble svært populære, men høyrøstet telefonsnakking der hvor stasjonene var plassert, virket forstyrrende på omgivelsene. Utover i 1890-årene kom det til flere private aktører som etablerte egne telefonkiosker på strategiske steder rundt om i byen.

Kilder
------

* Brand, David: *Fra talestasjoner til telefonkiosker i Oslo* I Byminner nr.2-2009, s.32-44
Kuppelen til en SS-4 SANDAL lansere silo i Plokštinė rakettbase i Litauen
**SS-4 Sandal** (russisk: **R-12**) var et ballistisk missil utviklet og tatt i bruk av Sovjetunionen under den kalde krigen. GRAU-betegnelsen ble **8K63** (8K63U eller 8K63Y i kyrillisk for den silo-lanserte versjonen), og det ble gitt NATO-rapporteringsnavnet **SS-4 Sandal**. R-12 missilet hadde mulighet til å angripe mål på midlere avstander med termonukleære stridshoder i megatonnklassen, og utgjorde hoveddelen av den sovjetiske offensive missiltrussel mot Vest-Europa. Bruk av R-12-missiler på Cuba forårsaket cubakrisen i 1962. Totalt 2335 raketter ble produsert og alle ble ødelagt i 1993 under Den sovjetiske og amerikanske rustningskontroll-traktaten.

Referanser
----------

1. ↑  Berezovsky, Peter F. «Russian Ballistic Missiles, баллистические ракеты России». *Independent Belorussian Site* **(russisk)**. archive.org. Arkivert fra originalen 31. mars 2013. Besøkt 14. september 2015. «Демонтаж комплексов с последними изделиями серии Р-12У, согласно договоренностям по РСМД, закончен к 1993 году.»

Eksterne lenker
---------------

* Globalsecurity.org R-12 ICBM
Trikker fra Skøyenlinjåa på Drammensveien, dagens Henrik Ibsens gate i 1919. Foto: Anders Beer Wilse 
**Kristiania Elektriske Sporvei** (på folkemunne *Blåtrikken*) var et privat aksjeselskap stiftet i 1892, som drev sporvognsdrift i Oslo (dengang Kristiania). Offisiell åpning av det som var den første elektriske sporvogn i Norden var 2. mars 1894, men kong Oscar II hadde en prøvetur 26. februar. Vognhall og kraftstasjon lå på Majorstuen, og selskapet hadde en linje derfra til Jernbanetorget og en fra Skarpsno til Jernbanetorget. Den siste linjen ble gradvis forlenget til Skøyen (1903) og Lilleaker (1919). Det var også lagt en linje fra Majorstua over Frogner plass til Jernbanetorget.

Fra 1912 hadde selskapet et tett samarbeide med konkurrenten Kristiania Sporveisselskab. Selskapene ble innløst og slått sammen til det kommunale aksjeselskapet A/S Kristiania Sporveier (fra 1925 A/S Oslo Sporveier) i 1924 da konsesjonene deres gikk ut. I forbindelse med innløsingen ble Lilleakerlinjen skilt ut som et eget selska, A/S Bærumsbanen.

Litteratur
----------

* Aspenberg, Nils Carl (1994). *Trikker og forstadsbaner i Oslo*. Oslo: Baneforlaget. ISBN 82-91448-03-5.
* Bærumsbanen (1944). *Bærumsbanen 1919–1944*.
* Fasting, Kåre (1975). *Sporveier i Oslo gjennom 100 år: 1875–1975*. Grøhdal & Søn,Oslo. ISBN 82-504-0116-6.
* Fristad, Hans Andreas. *Oslo-trikken – storbysjel på skinner*. Gyldendal 1990.
* Hartmann, Eivind; Mangset, Øistein (2001). *Neste stopp!: Verneplan for bygninger*. Baneforlaget, Oslo. ISBN 82-91448-17-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristiania Elektriske Sporvei – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
**Kristian Wikborg Wiese** (født 1986 i Oslo) er en norsk forfatter, litteraturanmelder og redaktør i det skjønnlitterære magasinet *La Granada*.

Wiese er oppvokst i Oslo, og har en bachelorgrad i Creative Writing fra Roehampton University i London.

I 2010 startet han tidsskriftet *La Granada*, sammen med Adrian G. Waldenstrøm og Jens Johan Tandberg, et magasin som hovedsakelig publiserer skjønnlitterære tekster.

Han debuterte som forfatter i 2014 med romanen *Avtrykk*. Boken er et etterspill etter en tragedie som omhandler sykdom, utenforskap og kunstnerdrømmen. Handlingen utspiller seg på en institusjon, på Oslo vest og i London.

Wiese er også fast lyrikkanmelder i Dagsavisen.

Bibliografi
-----------

* 4 dikt i *Gruppe 11*. Skjønnlitterær antologi. Kolon Forlag (2011)
* *Avtrykk*, Vigmostad & Bjørke (2014)

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «- Publikasjon med smell i», Flamme Forlag, 7. juni 2011  Arkivert 2. januar 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  «- Med vekt på lyrikken», side 34, *Morgenbladet* 4. desember 2011
4. ↑  «- Her er høstens ferskeste forfattere», side 38, *Dagbladet* 8. september 2014
5. ↑  «- Dagsavisens debutanter», side 22, *Dagsavisen* 3. desember 2014

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på Vigmostad og Bjørkes nettsider
* Presentasjon på Kolon Forlags nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
«Burrard Beaver» Seabus ferge
**SeaBus** er en personfergetjeneste i Burrard Inlet mellom Vancouver og North Vancouver i Canada. Tilbudet er en del av kolletivtransporten i Metro Vancouver drevet av TransLink. Tjenesten opererer hvert 15. minutt på dagtid på hverdager, og hvert 30. minutt på kveldstid og på søndager. I Vancouver terminerer fergene ved Waterfront stasjon i sentrum, hvor det også er overgang til t-banen SkyTrain og lokaltoget West Coast Express. I North Vancouver terminerer fergene ved Longsdale Quay.

De to fergene, «Burrard Otter» og «Burrard Beaver» gjør overfarten i 11.5 knot (21.3 km/h) på 12 minutter. Skipene har en kapasitet på 400 passasjerer. De er katamaraner bygget i aluminium, og har fire konvensjonelle dieselmotorer for busser. De har hatt en 99.92% oppetid. Fergene har en betjening på fire.

De første fergene til å trafikkere Burrard Inlet started i 1900 med skipet «North Vancouver». Fem skip ble levert frem til 1931, men trafikken fikk en sterk nedgang etter at Lion's Gate bru åpnet i 1938. I 1977 startet de nåværende to skipene i tjeneste. I 2009 ble et tredje skip, «Burrard Pacific Breeze» satt i tjeneste i forkant av Vinter-OL 2010. Med dette økes avgangsfrekvensen til hvert 10. minutt.

Ferger
------

Den nåværende SeaBus flåten består av disse fartøyene:

| Fartøy | År (lokalitet) | Kapasitet | Status | Utvendig | Interiør |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| MV *Burrard Otter* | 1976 (Vancouver) | 385 | Utrangert |  |  |
| MV *Burrard Beaver* | 1976 (Victoria) | 385 | I drift |  | (som MV *Burrard Otter*) |
| MV *Burrard Pacific Breeze* | 2009 (Vancouver/Victoria) | 385 | I drift |  |  |
| MV *Burrard Otter II* | 2014 (Singapore) | 385 | I drift | (som MV Burrard Pacific Breeze) |  |

Referanser
----------

1. ↑  «Passenger house of third SeaBus arrives at Victoria Shipyards». 18. februar 2009. Besøkt 23. mars 2017.
2. ↑  «Burrard Otter II arrives in B.C. waters». 12. august 2014. Besøkt 23. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) SeaBus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata