recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nibelungenliedmanuskript C, blad 1r
**Niebelungenliedmanuskript C** (tysk: *Die Donaueschinger Nibelungenhandschrift C*) er et av de tre viktigste overleveringer av det tyske helteeposet Nibelungenlied. Manuskriptet stammer fra andre fjerdedel av 1200-tallet, og er nedskrevet i det alemanniske språkområdet, formodentlig i Syd-Tirol eller Vorarlberg.

Pergamentmanuskriptet ble gjenoppdaget den 29. juni 1755 i slottsbiblioteket til grevene av Hohenems av sveitseren Jacob Hermann Obereit. I 1757 publiserte han sammen med sveitseren Johann Jakob Bodmer flere utdrag av teksten. I 1769 ble det såkalte manuskript B oppdaget, og i 1779 ble manuskript A funnet. Den sveitsiske gymnasprofessoren Christoph Heinrich Myller publiserte deretter i 1782 for første gang en fullstendig utgave av alle tre tekstene.

I 1815 kom manuskript C i den tyske germanistikeren Joseph von Laßbergs eie. Etter hans død i 1855 ble gitt til hoffbibliotek Donaueschingen i Donaueschingen i det daværende storhertugdømmet Baden. I året 1999 ble håndskriftet kjøpt av den tyske gründeren Joachim Egon Fürst zu Fürstenberg for 25 millioner tyske mark. Siden 2001 har det befunnet seg i Badischen Landesbibliothek i Karlsruhe under signaturen *Codex Donaueschingen 63*.

Den 30. april 2009 ble alle tre manuskriptene av Niebelungenslied erklært som et verdensminne av UNESCO.

Referanser
----------

1. ↑  Nibelungenlied wird UNESCO-Weltdokumentenerbe. Komitee für das "Memory of the World"-Programm tagt in Barbados Arkivert 20. juli 2013 hos Wayback Machine. pressemelding, 30. april 2009, Deutsche UNESCO-Kommission e.V.
**Jacob Opdahl** (født 15. januar 1894 i Bergen, død 20. mars 1938 samme sted) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker både i 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Opdahl ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som vant lagkonkurranse, fritt system foran Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, vant Opdahl en sølvmedalje i lagkonkurranse, fritt system. Hans bror, Nils Opdahl, var også med på vinnerlaget i 1912.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse fritt system (Norge)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i turn, lagkonkurranse fritt system (Norge)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacob Opdahl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Opdahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jacob Opdahl – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Barn Jesus i en krybbe lå** er en opprinnelig dansk julesalme skrevet av dikteren H.C. Andersen i 1832.

**Norsk tekst:**  

Barn Jesus i en krybbe lå,  

skjønt himlen var hans eie,  

hans pute her var høy og strå,  

mørkt var det om hans leie!  

Men stjernen over huset stod,  

og oksen kysset barnets fot.  

Halleluja, halleluja, barn Jesus!  

  

Hver sorgfull sjel blir frisk og glad  

og legger bort sin smerte;  

et barn er født i Davids stad  

til trøst for hvert et hjerte.  

Til dette barnet skal vi gå  

For barnesinn igjen å få.  

Halleluja, halleluja, barn Jesus!

**Dansk originaltekst:**  

Barn Jesus i en krybbe lå,  

skønt Himlen var hans eje.  

Hans pude her blev hø og strå,  

mørkt var det om hans leje!  

Men stjernen over huset stod,  

og oksen kyssed barnets fod.  

Halleluja! Halleluja! Barn Jesus!  

  

Hver sorgfuld sjæl, bliv karsk og glad,  

ryst af din tunge smerte,  

et barn er født i Davids stad  

til trøst for hvert et hjerte.  

Til barnet vil vi stige ind  

og blive børn i sjæl og sind.  

Halleluja! Halleluja! Barn Jesus!

Sangen ble først skrevet som et dikt og var en del av utgivelsen *Aarets tolv Maaneder, Tegnede med Blæk og Pen* og representerte desember måned. Først i 1849 satte Johan Christian Gebauer melodi til diktet, og denne var den mest anvendte frem til 1950-tallet. I 1859 ble melodien som idag brukes komponert av Niels W. Gade. I 1874 komponerte også Henrik Rung en melodi som han arrangerte for blandet kor.

I Norsk salmebok 2013 er sangen oppført som nr. 45, og den inngår i norsk kristen juletradisjon. Av norske artister som har gjort innspillinger av sangen er Arve Tellefsen (med Nidarosdomens Guttekor på platen Våre beste julesanger) og Merete Hjortsø.

Melodien som Niels W. Gade satte til H.C. Andersens tekst

Referanser
----------

1. ↑  Biografi: Andersen, Hans Christian Den Danske Salmebog Online
2. ↑  Aarets tolv Maaneder. Tegnede med Blæk og Pen H.C. Andersen Centret
3. ↑  Kort presentasjon av nr. 1−899 i Norsk salmebok 2013 Den norske kirke
Selskapets eldste buss som fremdeles er i eie.
En av selskapets flybusser
**Klæburuten AS** (på folkemunne **Klæburuta**) var et familieeid busselskap med hovedbase på Tempe i Trondheim. Selskapet ble i 2010 overtatt av Nettbuss Trøndelag.

Historikk
---------

Bedriften startet opp som **Krokum Bilruter** i 1923 med rutekjøring mellom Klæbu og Trondheim. I 1945 startet de opp med transport av flypassasjerer for Braathens S.A.F.E mellom Trondheim og Lade flyplass og Hommelvik sjøflyhavn. I 1952 fikk de også fast kontrakt om kjøring for SAS.

Høsten 2006 arrangerte Klæburuten busstur med egen norsk buss fra USAs østkyst over til vestkysten og tilbake igjen. Turen den ene veien ble filmet og sendt på NRK-programmet Faktor i januar 2007.

1. juni 2010 ble Klæburuten AS kjøpt opp av Nettbuss Trøndelag, og fra 1. januar 2011 ble det helt innlemmet. Navnet «Nettbuss Klæburuten» lever videre som produktnavn på Nettbuss' turbusser i Trøndelag.

Virksomhet
----------

Klæburuten AS sin hovedaktivitet de siste årene var flybussrute Trondheim – Værnes. Selskapet kjørte også bussruter i Trondheim og Klæbu på kontrakt med Team Trafikk. I tillegg hadde Klæburuten AS en egen turbilavdeling med turbusskjøring på oppdrag og i egen regi.

Vognparken bestod 1. juni 2010 hovedsakelig av 24 flybusser, 12 rutebusser og 9 turbusser.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss/Historikk». Klæburuten. Arkivert fra originalen 30. juni 2007.
2. ↑  «Amerikaturene 2006». Klæburuten. Arkivert fra originalen 6. juli 2007.
3. ↑  «Faktor: Amerikabussen». NRK. 2007. Besøkt 18. januar 2015.
4. ↑  «Nettbuss kjøper opp Klæburuten». Adresseavisen. 23. mars 2010. Arkivert fra originalen 27. mars 2010. Besøkt 18. januar 2015.
5. ↑  «Nettbuss Trøndelag AS kjøper Klæburuten AS». Nettbuss. 1. juni 2010. Arkivert fra originalen 26. november 2010.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Barlindbotn** er ei lita grend i Flora kommune i Sunnfjord i Sogn og Fjordane. 

Barlindbotnen ligg innerst i fjorden Eikefjorden, cirka 2 mil ifra Florø. Området har en spesiell plantefauna da det vokser planter der som ellers er sjelden i resten av sunnfjord. I Barlindbotnen ligger Sandvikbotn naturreservat, et naturreservat for sjeldne plantevekser.

Det har kanskje vert bosetning i Barlindbotn så tidlig som i vikingtiden, ganske sikker er man på att det har vært bosetning der siden 1500-tallet, da det nevnes om et sabruk i elva sagefossen som har fått navnet etter oppgangsaga som var der, sagbruket er kanskje det eldste i Sunnfjord. Elva Sagefossen renner ned ifra Jagedalsvatnet. Utover 1900-tallet økte befolkningen, og det ble lagt til skole, butikk, posthus, postrute og båtrute til Florø. Det ble bygd tønneverksted i Kalsvika, å lage tønner var et gammelt håndverk i Sunnfjord. Idag er Barlindbotn heller fraflyttet, men en populær hytteplass.

Barlindbotnen er rikt på dyre- og planteliv, det finnes en egen hjortestamme og i fjorden en egen sildestamme. 

* Posthuset fra 1947Posthuset fra 1947
* sommeridyllsommeridyll
Dammsjön september 2009
**Lundsjön–Dammsjön** er et innsjø-kompleks i Nacka kommune i Stockholms län, Sverige. Komplekset består av Lundsjön i nord og Dammsjön i sør. Innsjøene ligger i et velbesøkt turområde nor for Erstaviken, og er regnet for å være bra innsjøer for både fiske og bading. Innsjøene utgjorde tidligere drikkevannstilgangen for Saltsjöbaden. Den østlige delen av Dammsjön ligger innenfor Tattby naturreservat.

Geografi
--------

Innsjøekomplekset har et overflateareal på 0,17 km², ligger 27,4 meter over havet og har en gjennomsnittsdybde på 4,9 meter. Største vanndybde er målt til 10,7 meter. Innsjøkomplekset har et volum på 770 000 m³, og strandlinjen måler 5,4 km.

Biologi
-------

Vannet i innsjøene er klart, og bunnen er brunaktig på grunn av innsjøenes innhold av humus. Det er tre flytende øyer, eller hengemyrer, på innsjøen. De har lenge ligget på samme plass, men her i den senere tiden flyttet noe på seg. Den nordligste av hengemyrene har flyttet seg sørover med om lag 100 meter. Innsjøenes bredder består for det meste av hällmarksbarskog, som er ømfintlig for slitasje fra besøkende. Barskog (gran) og løvskog (bjørk og or) brer seg også langs innsjøene. Den omkringliggende naturen er variert, med et rikt dyre- og planteliv. Det vokser rikelig med sopp her, som fluesopp, smørsopp, kremler og rørhattsopp. I selve innsjøen vokser det siv, starr, sneller, vannliljer, nypebuske, gress, bjørnemose og kalvedun. Lommer og fiskeørn nlir jevnlig observert ved innsjøene. I innsjøene er det også kreps og rikelig med krepsdyr, samt øyenstikkere.

Friluftsliv
-----------

Fiskerettighetene i den østlige delen av innsjøen forvaltes av *Saltsjöbadens Fiskevårdsförening*. På vinteren drives det isfiske på innsjøkomplekset. Det er gode gang- og sykkelveier i området. Saltsjöbadens «lugna promenad» (rolige promenade), en merket sløyfe på drøyt 4 km, passerer ved Lundsjöns nordbredde, hvor også Saltsjöbadens golfabe ligger.

Eksterne lenker
---------------

* Lundsjön-Dammsjön Nacka kommun
* Lundsjön, Nacka VISS
**Lundy** er en øy ved kysten av England, og den største i Bristolkanalen. Øya ligger 19 km utenfor kysten av Devon, noe som tilsvarer om lag en tredel av avstanden over kanalen mellom England og Wales. Øya er 5 km lang og 1 km bred. Et havvarslingsområde i Storbritannia er kalt opp etter øya.

I 2007 var der 28 fastboende på øya. Blant disse er der en oppsynsmann, en øybestyrer, og bønder, samt ansatte ved en pub. De fleste bor i og rundt landsbyen Marisco sør på øya. De fleste besøkende er på dagsturer på øya.

I en leserundersøkelse i *Radio Times* i 2005 ble Lundy kåret til det tiende mest fantastiske underverket i Storbritannia. Hele øya har status som Site of Special Scientific Interest (sted av særskilt vitenskapelig interesse), og ble det første marine naturreservatet i England, samt den første marine vernesonen. noe som kom av det unike dyre- og plantelivet på øya. Øya er styrt av Landmark Trust på vegne av National Trust.

Referanser
----------

1. ↑  «Lundy SSSI citation sheet» (PDF). *Natural England*. Besøkt 25. januar 2010.
2. ↑  Natural England,News release, 12. januar 2009 Arkivert 27. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lundy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lundy Field Society
* Lundy Birds
* Webkamera

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sverige Sveriges flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0
(1 pallplassering) |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 3
(8 pallplasseringer)  *Per 30. august 2016* |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2007 Ukrainas flagg Kiev | Stafett |
| Sølv | 2010 Norges flagg Trondheim | Mellom |
| Sølv | 2011 Frankrikes flagg Savoie | Mellom |
| Sølv | 2013 Finlands flagg Vuokatti | Stafett |
| Bronse | 2012 Sveits’ flagg Lausanne | Stafett |
| Europamesterskap |
| Gull | 2006 Estlands flagg Otepää | Stafett |
| Nordisk |
| Gull | 2009 Finlands flagg Salo | Mellom |
| Gull | 2009 Finlands flagg Salo | Stafett |
| Bronse | 2007 Danmarks flagg Bornholm | Stafett |
| Junior-VM |
| Sølv | 2000 Tsjekkias flagg Nové Město | Stafett |

**Peter Öberg** (født 17. april 1980) er en svensk orienteringsløper som konkurrerer for den svenske orienteringsklubben OK Hällen. Öberg er europamester i stafett.

Karriere
--------

Öberg har gjennom en årrekke vært en del av den internasjonale orienteringseliten. Han har vært spesielt god på mellomdistanse og har vært en stabil løper Sverige har kunnet stole på i stafettsammenheng. Spesielt i nordisk terreng har Öberg vist seg å være blant de aller fremste. Öberg ble europamester i stafett i estiske Otepää i 2006. Niclas Jonasson løp første etappe, Öberg den andre, mens David Andersson avgjorde det hele til svenskenes fordel. Öberg var også på det svenske laget som tok bronse i VM i ukrainske Kiev i 2007. Han var med på Sverige sine VM-medaljevinnende lag i 2012 og 2013, da det henholdsvis ble bronse i Lausanne og sølv i Vuokatti. Individuelt gikk Öberg nesten helt til topps på mellomdistansen under VM i Trondheim i 2010. Der ble han kun slått av Norges hjemmehåp, Carl Waaler Kaas. Året senere ble han igjen slått av et hjemmebanehåp på mellodistansen, denne gangen var det franskmannen Thierry Gueorgiou som ble for sterk for svensken.

Peter Öberg ble nummer tre sammenlagt i Verdenscupen i orientering 2009.

Referanser
----------

1. ↑  «Svenska Orienteringsförbundet». *web.archive.org*. 26. september 2007. Arkivert fra originalen 26. september 2007. Besøkt 4. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Öberg – World of O Rediger på Wikidata
* Peter Öberg hos Orientering.se Arkivert 6. juli 2016 hos Wayback Machine. Sveriges flagg
**Barmfjorden** er en fjordarm av Frøyfjorden på Hitra i Trøndelag. Fjorden har innløp ved Flesa fyr og strekker seg 5 kilometer sørover til Vollen i bunnen av fjorden.

Midt i innløpet ligger to små øyer, som danner tre spesielt trange sund, cirka 5 til 15 meter brede, inn til resten av fjorden. Vassføringa gjennom de trange sundene er voldsom ved flo og fjære, særlig kjent og beryktet er sundet lengst øst, *Storstraumen* , både blant fiskere og dykkere.

Det ligger flere småbruk langs begge sider av fjorden, og på vestsiden går fylkesvei 714 nordover. 

Mellom Straumfjorden og Barmfjorden ligger vassleiet *Straumvassdraget*, fra den gangen da øya Hitra var delt i to deler. I dag er høyden over havet langs vassdraget under 30 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Barmfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Hensynssoner med spesielt viktige landskaps-, natur. friluftsliv og kulturverdier, Pbl 11-8 nr C.[*død lenke*]
* Dykking, bla. i Storstraumen[*død lenke*]
* Dykkevideo fra You Tube
**Liv Reidun Brakstad** (født 25. desember 1943) er norsk billedkunstner og performance artist.

Hun ble født i Hjelmeland, Ryfylke og er opprinnelig utdannet sykepleier. Liv Reidun Brakstad har bedrevet Performance og gallerivirksomhet (maleri, collage og installasjon) siden hun debuterte på Statens høstutstilling i 1993. Hun er utdannet ved Nansenskolens kunstfaglinje, Strykejernet kunstskole og har hospitert ved statens kunst- og håndverksskole undef prof Hilmar Fredriksen i 1994. Hun er medlem av norske billedkunstnere (NBK) og unge kunstneres samfunn (UKS). Hun har hatt mange undervisningsoppdrag for studenter, både i Norge og internasjonalt.[]

Hun har dokumentert noen av sine performancer med boken *Hvem lager mønster på makrellen*.

Opptredener
-----------

* 1995-99 «Internasjonalt broderi»
* 1998 «The winner»
* 1999-17 «Mitt Liv som Lærebok»
* 2001-17 «The globe» I, II og III
* 2003 Festspillene i Bergen «Miss Universe»
* 2003 Veneziabiennalen «Strikk»
* 2003 «Mor Teresa´s beatification»
* 2004-06 «Knit IT» åpningen av Veneziabiennalen 2005
* 2011 VIII Biennale i Firenze «La Donna Bianca»
* 2011 «Strikk» Spinneriet, Hjelmeland

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 42282570[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Verdensartist[*død lenke*]
3. ↑  *Hvem lager mønsteret på makrellen* **(engelsk)**. Liv Reidun Brakstad. 2008. ISBN 9788230310816.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Liv Reidun Brakstad hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**«Chapel of Love»** er en amerikansk sang, skrevet av Jeff Barry, Ellie Greenwich og Phil Spector. The Dixie Cups gjorde den berømt i 1964. Sangen lå som nummer én number på Billboard Hot 100-listen. Det har også vært mange andre versjoner av sangen. Den var også den første utgivelsen på det da nye Red Bird Records, drevet av Jerry Leiber og Mike Stoller sammen med George Goldner.

Dixie Cups versjon
------------------

Sangen forteller om den lykken og opphisselen som jeg-personen føler på sin bryllupsdag, for hun og hennes elskede skal gå til «Chapel of love» og «we'll never be lonely anymore». 

Den ble tidligere innspilt på plate av The Ronettes og The Blossoms. Den definitive versjonen ble innspilt av The Dixie Cups i 1964. 

Sangen ble rangert som # 279 på Rolling Stones liste over The 500 Greatest Songs of All Time og er ensemblets eneste sang på listen.

Denne versjonen kan høres på soundtrackene til filmer, fra *Full Metal Jacket* til *Brudens far* *(Father of the Bride)*.

Bette Midlers version
---------------------

Bette Midler hadde med seg «Chapel of Love» poå sitt debutalbum *The Divine Miss M* (1972). Følgende år hadde Midler med seg sin versjon på # 40-popsinglen *Friend*" (singlen lå på Billboard Hot 100-listen som dobbelt A-side). Versjonen som er med på singleutgivelsen er en radikalt remikset versjon, med horn og strykere tilføyd. Den har aldri blitt utgitt på noe album eller i noe annet format siden den opprinnelige singlen i 1973.

Beach Boys' versjon
-------------------

Amerikanske The Beach Boys gjorde en coverversjon. Den ble i 1976 utgitt på gruppas, *15 Big Ones*.

* *Lengde:* 2 minutter 34 sekunder
* *Produsert av:* Brian Wilson
* *Arrangert av:* Brian Wilson

* *Brian Wilson:* ledevokaler,backingvokaler, strykeensemble, piano, Moog bass
* *Mike Love:* backingvokaler
* *Carl Wilson:* gitar
* *Dennis Wilson:* trommer
* *Al Jardine:* backingvokalrt
* *Steve Douglas:* saksofon
* *Jack Nimitz:* saksofon
* *Mike Altschol:* saksofon
* *Dennis Dreith:* saksofon
* *John J. Kelson Jr.:* saksofon
* *Carol Lee Miller:* autoharpe
* *Gene Estes:* perkusjon

Elton Johns versjon
-------------------

Elton John gjorden også en versjon på soundtracket til *Fire bryllup og en gravferd* ( *Four Weddings and a Funeral*).

Holly Beth Vincents versjon
---------------------------

Den amerikanske alternative/indie-musikeren, Holly Beth Vincent, gjorde også en coverversjon i en episode av *American Idol* (sendingsdato: 23. februar 2011). Den ble opprinnelig innspilt i Gold Star Studios, Los Angeles. 

* *Holly Beth Vincent*: ledevokaler, backingvokaler, gitar, arrangement
* *Steve Young*: trommer
* *Bruce Lipson*: bass

Svensk versjon
--------------

Den svenske tittelen er «Ge mej inte fler presenter».

The Chicks spilte den inn på singlen Swedisc SWES 1045.
**Barn av rusmisbrukere – BAR** er en norsk bruker-, pårørende- og interesseorganisasjon for alle som har opplevd foreldres eller andre omsorgspersoners rusmiddelbruk som en belastning. Organisasjonen ble stiftet av Marius Sjømæling, Mia Myllymäki, Elisabeth Nordhus Lied og Anne-Karin Kolstad i 2009. 

I 2010 etablerte organisasjonen den anonyme chattetjenesten BARsnakk. I 2017 ble rapporten «Når lyset knapt slipper inn» lansert. Rapporten oppsummerer en studie som har analysert 750 anonymiserte samtalelogger fra BARsnakk.

Utover å tilby et anonymt rom for samtale, driver organisasjonen utstrakt påvirkningsarbeid, gjennom deltakelse i en rekke ulike råd og utvalg, samarbeid med kommuner, og deltakelse i politiske høringsprosesser. 

Siden oppstart har organisasjonen hatt kontor i Oslo. I 2013 ble det opprettet lokal avdeling med eget kontor i Tromsø, som var operativt frem til midten av 2017, da kontoret ble lagt ned som følge av organisatoriske endringer.

Referanser
----------

1. ↑   norsk organisasjonsnummer 994105663[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Brønnøysundregisteret Besøkt 19. desember 2009

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Barn av rusmisbrukere på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Barn av rusmisbrukere på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Barn av rusmisbrukere på YouTube Rediger på Wikidata
Båndtsripe for Rajamitrabhornordenen
**Rajamitrabhornordenen** (thai: เครื่องราชอิสริยาภรณ์อันเป็นมงคลยิ่งราชมิตราภรณ์) er en thailandsk orden innstiftet 11. juni 1962 av Bhumibol Adulyadej, kong Rama IX.
 Navnet betyr «ordenen for kongens venner». I tillegg til at monarken selv og dronningen bærer ordenen, tildeles den utelukkende utenlandske kongelige og statsoverhoder. Rajamitrabhornordenen rangerer foran alle andre thailandske ordener.

Inndeling
---------

Rajamitrabhornordenen har én klasse.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Rajamitrabhornordenen består av en stjerne av seksten stråler, vekselvis i gull og sølv. Midtmedaljongen er i blå emalje og har en sudarshana chakra, et sirkelrundt våpen som er kongehusets merke, og en trefork av typen trishula i midten. Reversen har Bhumibol Adulyadejs monogram. Ordenstegnet er opphengt i ordenskjedet og ordensbåndet i et ledd utformet som en heraldisk versjon av den store seierskronen, en av de thailandske kronregaliene. 

Ordenskjedet har ordenstegnet med kronen opphengt i et rødt midtledd hvorpå er plassert initialer dannet av diamanter. Ordensstjernen er en større versjon av ordenstegnet, men har Narayana og Garuda i midtmedaljongen og er uten kronen på toppen.

Ordensbåndet er gult, med smale, blåkantede, hvite striper ved kantene.

Norske innehavere
-----------------

Kong Olav av Norge mottok Rajamitrabhornordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Thailand» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1641–164.
2. 1 2 3  «Ordre du Rajamitrabhorn», i *Honneur & Gloire. Les trésors de la collection Spada*, Paris: Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie, 2008, s. 332–333.
3. ↑  «Kong Olavs dekorasjoner», kongehuset.no, besøkt 16. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* The Most Auspicious Order of the Rajamitrabhorn, Thailands regjeringssekretariat
**Markgrevskapet Østerrike** er en betegnelse for Østerrike i perioden 976 til 1156. Markgrevskapet ble også kalt *Marcha Orientalis* på latin, og *Ostmark* på tysk.

Den første grensemarken som dekket et område som noenlunde tilsvarer det nåværende Østerrike og Slovenia, var Avarermarken, opprettet av Karl den store i slutten av det åttende århundre, den gang som en beskyttelse mot avarene. Da avarenes rike forsvant på 820-tallet, ble avarene etterhvert tatt inn i den slovenske befolkningen, som opprettet Stormähren. Pannonia ble løsrevet fra Hertugdømmet Friuli i 828, og ble opprettet som grensemark mot Mähren i hertugdømmet Bayern. Den Pannoniske mark ser ut til å ha forsvunnet på 890-tallet, sammen med trusselen fra Stormähren.

I 976 gjennomførte keiser Otto II en territorial reform i Bayern, og opprettet bl.a. en ny grensemark med navnet Marchia Orientalis. Grensemarken ble overlatt til Leopold I av Babenberg-slekten. I 996 beskrives denne grensemarken i et offisielt dokument som *in regione vulgari vocabulo Ostarrîchi in marcha et in comitatu Heinrici comitis filii Luitpaldi marchionis*, som oversatt betyr «i det område som på folkemunne heter Østerrike, og som ligger i Leopolds sønn Heinrichs mark og grevskap. Ostarrîchi er den tidligste formen av navnet, som senere skulle bli Österreich, eller på norsk Østerrike.

Det tidligere markgrevskapet var bebodd både av slaviske og romansk-tyske folk, og det ble brukt et retoromansk språk, som minner om det som blir brukt i dag i Sveits og i det nordvestlige Italia. Geografisk var marken avgrenset noenlunde likt det nåværende Niederösterreich. Den viktigste byen var Sankt Pölten, men denne rollen ble senere overtatt av Wien.

Den første markgreven var Leopold I av Babenberghuset. Han styrte sannsynligvis fra Pöchlarn, men det er også mulig at han styrte fra Melk, hvor senere herskere regjerte fra. Den opprinnelige marken dekket et område som geografisk svarer til det nåværende Wachau, men ble etter kort tid utvidet mot øst til Wienerwald. Under markgreven Ernst av Østerrike begynte innbyggerne i Waldviertel i det nåværende Niederösterreich og de böhmiske og ungarske marker å bli forent med Østerrike.

Markgrevskapet Østerrike nådde sitt høydepunkt under Leopold III, som bl.a grunnla flere kirker og klostre. Han grunnla byer og skapte større territorial uavhengighet. I 1139 arvet Leopold IV Bayern. Da hans etterfølger Henrik II ble fratatt Bayern i 1156, ble Østerrike i stedet forfremmet til hertugdømme med Privilegium Minus utstedt av Fredrik Barbarossa. Fra 1156 overgikk Østerrike historisk til epoken som Hertugdømmet Østerrike, som varte fram til 1453.

Se også
-------

* Mark
* Ostmark
* Marcha Orientalis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Rajendra Prakash** (født 10. januar 1913, død i januar 2000) var maharaja av fyrstestaten Sirmur i Punjab fra 1933 fra 1948. Han var rajput og hindu. 

I sin tid som maharaja etablerte Rajendra Prakash en egen høyesterett for Sirmur. Han startet utviklingskontor, samvirketiltak og grunnla en videregående skole for jenter. Maharaja Rajendra Prakash var medlem av Fyrstekammeret og satt i dets faste komité.

Som sine forgjengere var maharaja Rajendra Prakash tro mot Det britiske imperium. Han støttet britenes krigsinnsats under andre verdenskrig, både økonomisk og militært.

Rajendra Prakash etterfulgte i 1933 sin far Amar Prakash på *gaddien*. I 1948 ble staten innlemmet i India, slik at Rajendra Prakash ble den siste herskende fyrste av fyrstestaten Sirmur.

Referanser
----------

1. ↑  Mark Brentnall: *The Princely and Noble Families of the Former Indian Empire. Volume One: Himachal Pradesh*, New Delhi: Indus Publishing, 2004, s. 26–27.
2. 1 2  J. C. Dua (red.): *Illustrated Encyclopaedia & Who's Who of Princely States In Indian Sub-Continent*, New Delhi: Kaveri Books, 2000, s. 70
**Chapelcross kjernekraftverk** var et kjernekraftverk som produserte elektrisk kraft i nærheten av byen Annan i regionen Dumfries and Galloway, sørvest i Skottland. Det var søsteranlegget til Sellafield i England. Hovedformålet med begge kraftverkene var å produsere plutonium til bruk i Englands atomvåpenprogram, men de produserte også elektrisitet til kommersiell bruk som et biprodukt. Utbyggingen av anlegget begynte i 1955, og det stod ferdig og klar til drift i 1959. Tre av anleggets i alt fire reaktorer ble igangsatt i 1959, mens den siste ble igangsatt i 1960. Alle reaktorene ble slått av og satt ut av drift i 2004. Eieren av anlegget var det statlige foretaket United Kingdom Atomic Energy Authority (UKAEA).

De fire reaktorene hadde tilsammen en installert maksimal elektrisk effekt på 240 MW (brutto), og var dermed ikke beregnet for storartet produksjon av elektrisk kraft. Flere mindre ulykker fant sted ved anlegget, senest i 2001. Anlegget dekker et område på 92 hektar, som under andre verdenskrig ble brukt som en flybase for kamptrening til RAF-piloter.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Power Reactor Information System: United Kingdom». Det internasjonale atomenergibyrået. Besøkt 4. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chapelcross nuclear power station – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** BBC Things
 |
En inskripsjon ved Raj Ghat
**Raj Ghat og andre minnesmerker** er et minnesmerke viet Mahatma Gandhi (og andre prominente indere). Opprinnelig var det navnet på et historisk platå i Old Delhi (hindi: *Shahjahanabad)* på bredden av Yamuna-elven. Nær det, og øst for Daryaganj lå «Raj Ghat Gate», en port i muren rundt den befestede byen, *Raj Ghat* ved Yamuna-elven. Senere minnesmerker i området ble også kalt *Raj ghat*. Det er en svart marmorplattform som markerer stedet for Mahatma Gandhis kremasjon den 31. januar 1948, dagen etter drapet. Mot venstre er den åpen mot himmelen, mens en evig flamme alltid brenner i den ene enden. Det ligger ved bredden av Yamuna-elven i Delhi i India ved ringveien, offisielt kjent som Mahatma Gandhi Road. En steinlagt sti flankert av plener fører til det inngjerdede minnesmerket. Alle besøkende må ta av seg skoene før de går inn til minnesmerket.

Andre minnesmerker
------------------

Shakti Sthal, Memorial til Indira Gandhijvor hun ble kremert
Sonja Gandhi Memorial, Delhi
Minnesmerke for Rajiv Gandhi i nærheten av Raj Ghat i New Delhi hvor han ble kremert
Raj Ghat kan løselig oversettes til *Kongens elvebredd* og viser til viktigheten av stedet ved bredden av Yamuna-elven. Flere andre *samādhis* eller kremasjons-steder for andre kjente ledere finnes i nærheten av Raj Ghat ved bredden av Yamuna. Landskapsarbeidet og beplantingen på disse minnesmerkene ble utført av Alick Percy-Lancaster, den siste engelskmannen som innehadde stillingen som *Superintendent of Horticultural Operations* iIndia.

Jawaharlal Nehru's samadhi ligger nord for Raj Ghat og er kjent som *Shantivan* eller *Shanti Vana*, som betyr «skogens fred». I tilknytning til Nehru er ligger minnesmerket *Ekta sthal*, stedet hvor K.R. Narayanan, Indias tiende president, ble kremert med fulle statlige æresbevisninger i 2005.

I Raj Ghat-området ligger en park med trær plantet av besøkende embetsmenn og statsoverhoder.

Referanser
----------

1. ↑  Fanshawe, p. 67
2. ↑  1863 Atlas Map of Delhi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Hannulv som markerer
**Markering** er en fellesbetegnelse som beskriver dyr og menneskers måte å kommunisere med andre på, enten det er artsfrender eller ikke. Dyr kan bruke både vokalisering, duftavsetning, kroppsspråk og tegnsetting for å markere seg. Mennesker bruker helst vokalisering og kroppsspråk, selv om tegnsetting også benyttes til en viss grad.

Dyrs markering
--------------

Dyr markerer for å tilkjennegi egen tilstedeværelse og fortelle andre at dette tilhører dem. Markering med duftavsetning, tegnsetting eller kroppsspråk, eller med en kombinasjon av disse, kan skje lydløst. Hensikten med duftavsetning og tegnsetting er som regel å kommunisere med individer som ikke er tilstede da markeringen skjer. Kroppsspråk er bare effektivt når det er visuell kontakt, mens vokalisering til en viss grad kan brukes over avstand og uten visuell kontakt. Den mest vanlige måten for dyr å markere på er med avsetning av urin, avføring og duftsekret på steder der artsfrender kan tenkes å ferdes.

Menneskelig markering
---------------------

Mennesker markerer helst med en form for tegnsetting, som for eksempel skilting, kroppsspråk og vokalisering. Menneskelig sett er det også tradisjon for å kalle feiringer av enkelte større begivenheter for en markering, for eksempel feiringen av en 50-årsdag eller 17. mai og invasjonen av Normandie.

Se også
-------

* Kommunikasjon
**Eduard Stepanovitsj Kotsjergin** (russisk: Эдуард Степанович Кочергин, født i Leningrad i 22. september 1937) er en russisk scenograf, kunstner og forfatter.

Biografi
--------

Kotsjergins foreldre ble ofre for Stalins terror. Faren ble skutt i 1937, moren satt fengslet i 10 år, mens Eduard ble sendt til et barnehjem for «barn av folkefiender» i Omsk i Sibir. I 1945 flyktet han fra barnehjemmet og brukte seks år på flukten tilbake til Leningrad, der han til slutt ble gjenforent med sin mor. Kotsjergin studerte på Det statlige teaterakademiet i St. Petersburg og har det meste av livet jobbet på teateret, fra 1972 på Tovstonogov Bolsjoj Dramateater i St. Petersburg, som kunstner og scenograf. Han har publisert fortellinger i tidsskrifter siden 1997, før han debuterte som forfatter i bokform med novellesamlingen «Engledukken» (Ангелова кукла, 2003). For den selvbiografiske romanen «Med Stalin som gudfar» (Крещенные крестами, 2009) mottok Kotsjergin litteraturprisen «Natsbest» («Nasjonal bestseller»). Kotsjergin har også mottatt tallrike utmerkelser for sitt kunstneriske arbeid på teateret.

Forfatterskap
-------------

Kotsjergins forfatterskap er sterkt selvbiografisk. Romanen «Med Stalin som gudfar: opptegnelser på knærne» beskriver Kotsjergins flukt vestover fra barnehjemmet i Omsk. Russlands enorme jernbanenett er den sentrale «kronotop» i Kotsjergins flukt - han reiser som blindpassasjer på ymse vis, som togrøver-hjelpegutt, osv. Hver vinter melder han seg for militsiaen og tar han inn på det lokale barnehjem. Hver vår går flukten videre vestover. Kotsjergin overlever fordi han kan forme Lenins og Stalins profiler av to biter kobbertråd han stadig har i lommen. Han underholder med kunstene sine og får mat i bytte. Boken er en selvbiografi med sterke skjønnlitterære kvaliteter. De presise beskrivelsene er nøkterne og autentiske, men med stor visuell rikdom. Språket er frodig, folkelig, og dialoger og stemmer tegner et unikt tidsbilde av etterkrigstidens vidstrakte Russland, som tar i mot sine seirende og sårede hjemvendte soldater vestfra, et folk som kjemper for overlevelsen, alt sett fra et barns enkle, men gripende, perspektiv.
Novellesamlingen «Engledukken» bygger på Kotsjergins liv etter at han vendte tilbake til Leningrad.

Utvalgt bibliografi
-------------------

* *Engledukken* (Ангелова кукла, 2003, noveller)
* *Med Stalin som gudfar: Opptegnelser på knærne* (Крещенные крестами: записки на коленках, 2009, roman)

Eksterne lenker
---------------

* TV-program om Kotsjergins liv, del 1
* TV-program om Kotsjergins liv, del 2
* Kotsjergin gjest på radiokanalen Ekho Moskvy Arkivert 11. april 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Andrea Agnelli**  (født 6. desember 1975) er en italiensk forretningsmann. 

Han var styreleder for fotballklubben Juventus. Han var leder i European Club Association fra 2012 til 2021, og fra 2015 til 2021 satt han i UEFAs eksekutivkomité.

I april 2021 trakk Agnelli seg fra vervene i European Club Association og i UEFA etter at det ble kjent at han var en av hovedmennene bak forslaget om en egen «superliga» der de tolv grunnleggerklubbene ikke skulle kunne rykke ned. Klubbene var tre italienske, AC Milan, Inter og Juventus; seks engelske, Arsenal, Chelsea, Liverpool, Manchester City, Manchester United og Tottenham; og tre spanske, Atlético Madrid, Barcelona og Real Madrid. Forslaget møtte massive protester, og allerede to dager etter offentliggjøring begynte klubbene å trekke seg fra planene.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID agnelliandr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  
«Rummenigge and Agnelli enter UEFA Executive Committee». Juventus. 8. september 2015. Besøkt 16. november 2018.
3. ↑  Da fotballsjefens knep ble åpenbart for alle, skal han ha skrudd av mobilen. *Aftenposten*. Besøkt 20. april 2021.
4. ↑  Manchester City bekrefter: Trekker seg fra Superligaen. TV2. Besøkt 20. april 2021.
Folio 3v inneholder kolofonen til Evangeliet etter Matteus
**Durham Cathedral Library, Manuscript A.II.10.**  er et fragment av et insulært manuskript, en evangeliebok laget i Lindisfarne ca 650. Bare sjy blad fra boken er bevart, innbundet i tre forskjellige bind i Durhamkatedralens bibliotek (MS A. II 10 ff. 2-5, 238-8a; MS C. III. 13, ff. 192-5; and MS C. III. 20, ff 1-2). Selv om det bare er et fragment er dette det eldste bevarte eksemplar fra den insulære kunstens rekke av rikt dekorerte evangeliebøker, som inkluderer de senere Durrow-boken, Lindisfarne-evangeliene, Lichfield-evangeliene og Kellsboken.

De bevarte illuminasjonene er rammen til kolofonen ved slutten av Evangeliet etter Matteus og et «INI» monogram fra begynnelsen til Evangeliet etter Markus.

Rammen er formet som tre «D»-former stablet over hverandre, og som utgjør hele den høyre delen av siden. Rommet mellom buene i D'ene er fylt med triangulære knutemønster. «D»-formene er dekorert med oransje prikker på et gult flettverkmønster eller keltiske knuter. Denne rammen representerer det første kjente tilfelle av flettverkmønster i insulære manuskript, et mønster som skulle få stor betydning i senere verk.

«INI»-monogramet er formet ved å presse tre bokstaver sammen til en stor N som minner om N-initialen som finnes i Ambrosiana Jerome.
**Lee Dorrian** (født 1968) er en sanger fra Coventry i England. Han var opprinnelig redaktør/utgiver av punk fanzinet «Committed Suicide». Dertter ble han sanger og tekstforfatter i Napalm Death, og spilte inn et og et halvt album med dem, nemlig andre halvpart av *Scum* samt etterfølgeren *From Enslavement to Obliteration*. Han forlot bandet etter utgivelsen av EP-en *Mentally Murdered*, som han også var med på. 

Han brukte først en brutal «death grunt» sangstil, men la seg til en klarere stil da han forlot Napalm Death for å danne Cathedral, som til å begynne med spilte doom metal på debutalbumet *Forest of Equilibrium*, og deretter stoner rock fra det andre albumet av. Han startet også et plateselskap, Rise Above Records, for å utgi musikk av Cathedral og band som Electric Wizard, Sally og Orange Goblin. 

Han deltok på låten «Ice Cold Man» for Probot i 2003. Han har også sunget for Teeth of Lions Rule the Divine.

Han overrakte en pris til Napalm Death på Metalhammer Golden Gods Awards 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lee Dorrian – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Lee Dorrian på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Lee Dorrian på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Lee Dorrian på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Lee Dorrian på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Lee Dorrian på AllMusic Rediger på Wikidata
* Cathedral offisielt nettsted
* Napalm Death offisielt nettsted
* Rise Above Records offisielt nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Middagsbukta med Langåra og «Butikken» til høyre. Butikken og et Røde Kors-drevet sanitæranlegg er de eneste bygningene langs sørsiden av bukta. Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Middagsbukta**, egentlig den øsligste delen av **Langårsundet**, som er et smalt sund mellom Brønnøya og Langåra i Vestfjorden i Asker. Denne delen av fjorden kalles Bærumsbassenget. Middagsbukta har tett hyttebebyggelse med brygger på nordsiden (Brønnøya), mens sørsiden (Langåra) bare har to bygninger langs sundet. Det er noen ytterst små våtmarksområder med sjøgress på nordsiden, men uten den samme betydningen som de i Viernbukta naturreservat lengre nordøst på Brønnøya. Områdene ved Middagsbukta er ikke vernet, og er sterkt trafikkert sommerstid.

Sundet er langt og smalt, men fullt farbart for alle typer fritidsbåter. Det går ferje fra Sandvika til tre brygger i sundet («Rigmor», «Rigfar»). På sankthansaften er det tradisjon for båter å samle seg i Middagsbukta. Sundet har fått navnet fordi større seilbåter i gamle dager tok seg inn dit det var le ved middagstider. Populært fordi det var kort avstand å varpe, også når de skulle ut igjen dit det blåste for videre seilas. Andre mener at navnet kommer fra folk som i gamle dager startet ferden utover fra Oslo sentrum om formiddagen, og nådde fram til Langårsundet ved middagstider. Det hevdes ofte at det var så tett med båter gjennom sundet på St.Hansaften at man kunne gå tørrskodd over bukta fra båt til båt. Ellers hadde Langårasundet før og etter andre verdenskrig betydning som innaskjærs oppankringssted for de mange som camperte på Langåra om sommeren.

Stedet er lunt, ved sydlig vind kan det være blikkstille til tross for at bølgene har hvite skumtopper på utsiden av Langåra. Stedet er derfor fortsatt en populær ankringsplass, til tross for at det er anlagt kabler over sundet og mange skilter med «ankring forbudt».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Middagsbukta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Personell fra Lotta Svärd som speider etter fiendtlige fly under fortsettelseskrigen
**Lotta Svärd** var en finsk frivillig paramilitær hjelpeorganisasjon for kvinner. Under den finske borgerkrigen i 1918 kjempet Lotta Svärd på lag med de hvite styrkene, men ble grunnlagt som en uavhengig organisasjon etter krigen, den 9. september 1920. Navnet Lotta Svärd kommer fra et berømt dikt hentet fra diktsyklusen *Fänrik Ståls sägner* av Johan Ludvig Runeberging. I diktet går den finske soldaten menig Svärd til krig i Finskekrigen og tar ektefellen, Lotta, med seg. Menig Svärd faller i kamp, men ektefellen blir værende på slagmarken og steller sårede soldater. Navnet ble brukt om kvinnelige soldater første gang i en tale av Carl Gustaf Mannerheim den 16. mai 1918. Det første kjente laget som benyttet navnet Lotta Svärd ble stiftet i Riihimäki i Sør-Finland 11. november 1918.

Andre verdenskrig
-----------------

Organisasjonen spredte seg på 1920-tallet og hadde 60 000 medlemmer i 1930. I 1944 inkluderte Lotta Svärd hele 242 000 frivillige, og var med det verdens største frivillige hjelpeorganisasjonen. Til sammenligning var folketallet i Finland mindre enn fire millioner på den tiden. Under andre verdenskrig kunne ca. 100 000 menn bli dimmitert fra militærtjeneste fordi oppgavene deres var blitt overtatt av "lotter". Lottene arbeidet på sykehus, på flyalarmposter, eller med andre hjelpeoppgaver i samarbeid med de væpnede styrkene. Offisielt var lottene ubevæpnet. Det eneste kjente unntaket er et frivillig luftvernbatteri i Helsingfors sommeren 1944 som besto av medlemmer av Lotta Svärd. Batteriet styrte søkelys og ble utstyrt med gevær til selvforsvar.

Oppløsning
----------

Da den finske fortsettelseskrigen tok slutt, krevde Sovjetunionen at alle organisasjoner de anså som paramilitære, fascistiske eller delvis fascistiske skulle bannlyses. Organisasjonen Lotta Svärd ble dermed oppløst den 23. november 1944. Senere ble det startet opp en ny organisasjon ved navn *Suomen Naisten Huoltosäätiö* (Støttelaget av finske kvinner). Denne tok over mye av den gamle eiendommen til Lotta Svärd. Denne nye organisasjonen eksisterer stadig under navnet Lotta Svärd Säätiö (Lotta Svärd-stiftelsen).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Durendal** eller *Durandal* eller *Dyrendal* (italiensk: *Durlindana*, spansk: *Durandal* eller *Durandarte*) var sverdet til Karl den stores ridder Roland i sagnkretsen kalt *Franske emner*.

I Ludovico Ariostos *Orlando Furioso* heter det at sverdet Durendal hadde tilhørt Hektor av Troja, og ble gitt i gave til Roland av trollmannen Malagigi (Maugris). Navnet «Durendal» er kanskje avledet av det franske verbet *durer*, som betyr *å vare* eller *å bestå*.

I Rolandskvadet heter det at Durendals sverdfeste av gull inneholder en av St. Peters tenner, blod fra helgenen St. Basil, hår fra helgenen St. Denis, og en bit av den hellige jomfru Marias kledebon. Johs. A. Dale opplyser i en kommentar til sin oversettelse til norsk av Rolandskvadet, at det var vanlig å gjemme relikvier i sverdfestet. I kvadet forsøker hertug Roland å ødelegge sverdet for å forhindre at det blir røvet av de angripende sarasenerne, og dermed oppstår en kløft i Pyreneer-fjellene som den dag i dag kalles La Brèche de Roland. Det viser seg imidlertid at sverdet Durendal er umulig å ødelegge, og Roland gjemmer det derfor under sin egen kropp, sammen med olifanten sin, et horn som Roland brukte til å sende signaler til Karl den store.

Ifølge lokal folklore eksisterer Durendal fremdeles, etter tradisjonen befinner det seg i Rocamadour i Frankrike.

Referanser
----------

1. ↑  Rolandskvadet, Det norske Samlaget 1965, s. 164 (under "Merknader")
En nying.
**Nying** er et slags bål med flere tømmerstokker plassert opp på hverandre, slik at det brenner i hele gapet mellom dem.

Gapet skapes ved å plassere passende tykke stokker mellom dem på hver ende. Bålet i mellom startes med tynnere og lett antennelige materialer plassert i gapet.

Et slikt «langbål» er en lang og langsombrennende varmekilde. Brukt for overnatting ute, varmer den over hele lengden av den sovendes kropp med en jevn og mild varme. Det beregnes ca. én tomme tømmertykkelse per time brenning.

Siden stokken over beskytter mot direkte regn, og de brennende overflatene er løftet fra bakken, kan nying også benyttes for lyssignalisering og veiledning for seilende. 

En annen variant har to parallelle stokker nederst, to pinner lent på kryss mellom disse på endene, og en tredje stokk midt over de to nederste og gir en kraftigere, men mindre synlig bål i hele gapet mellom de tre stokkene. 

Det kan lages et nytt vertikalt stablet sett med stokker rett bak for å reflektere varmen, for - om ønskelig - å skjule lyset, og viktigst for å avlede røyken oppover.

Varianter som brenner enda lenger kan lages ved å ha flere stokker stablet på skrå klar til rulle inn til bålet når den under blir brent opp.

Referanser
----------

1. ↑  Swedish Nying
2. ↑  A logfire called nying
3. ↑  Bushcraft skills - Fire series the Nying
4. ↑   Make A Campfire Last All Night]
5. ↑   Self Feeding Fire - 14+ Hour Fire
6. ↑   Automatic Self Feeding Fire for 12 Hours with 1 Ramp

Kilder
------

* Nying i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1914)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Corpo Forestale dello Stato** (**CFS**) var en nasjonal politistyrke i Italia med ansvar for naturoppsyn og bekjempelse av miljøkriminalitet.

CFS ble lagt ned den 31. desember 2016 og istedet inkorporert i Carabinieri, som innebar at mannskapet overgikk til militær status.

Utover CFS var det fem italienske regioner som på grunn av selvstyre hadde eget skogspoliti. Disse fem er Friuli-Venezia Giulia, Sardinia, Sicilia, Trentino-Alto Adige og Valle d'Aosta. Trentino-Alto Adige har to skogspolitistyrker, en for Trentino-delen (provinsen Trento) (Corpo Forestale della Provincia autonoma di Trento) og en for Syd-Tyrol (*Landesforstkorps des Autonomen Provinz Südtirol*). Disse politistyrkene ble ikke påvirket av at det nasjonale skogspolitiet ble karabinierer.

Regionen Lombardia etablerte i 2002 et eget skogspoliti, til tross for at regionen mangler selvstyrestatus. Denne beslutningen ble imidlertid opphevet av den italienske forfatningsdomstolen som grunnlovsstridig ved en avgjørelse i 2003.

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  *Corriera della Sera*: Lombardia, primo via libera al corpo forestale regionale  2008-11-14
2. ↑  *LA CORTE COSTITUZIONALE*: Sentenza n. 313 del 2003  Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. 2008-11-14

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell webbsida for Corpo forestale dello Stato Arkivert 2. november 2018 hos Wayback Machine. (på italienske)
* Gradsbetegnelser i Landesforstkorps der Autonomen Provinz Südtirol
* Gradsbetegnelser i Corpo Forestale della Provincia autonoma di Trento[*død lenke*]