recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sergio Alfredo Fenoy** (født 19. mai 1959 i Rosario i Santa Fe i Argentina) er en argentinsk katolsk geistlig og erkebiskop av Santa Fe de la Vera Cruz.

Liv og virke
------------

### Prest

Sergio Alfredo Fenoy ble presteviet den 2. desember 1983.

### Hjelpebiskop i Rosario

Den 3. april 1999 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av *Satafis* og utnevnte ham til hjelpebiskop i Rosario. Erkebiskopen av Rosario, Eduardo Mirás, ordinerte ham til biskop den 21. mai samme år; medkonsekratorer var den emeriterte erkebiskop av Rosario, Jorge Manuel López, biskopen av Santa Rosa, Rinaldo Fidel Brédice, og biskopen av {{Concordia (Argentina)|]], Héctor Sabatino Cardelli, samt hjelpebiskopen i Rosario, Luis Armando Collazuol.

### Biskop av San Miguel

Den 5. desember 2006 utnevnte pave Benedikt XVI ham til biskopen av San Miguel. 

### Erkebiskop av Santa Fe

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Santa Fe de la Vera Cruz den 17. april 2018.[1] 

Innsettelsen fant sted den 9. juni samme år.
**Unni Askeland** (født 7. juni 1962 i Bergen) er en norsk billedkunstner.

Bakgrunn og arbeid
------------------

Unni Askeland har utdannelse fra Oslo Tegne- og Maleskole (1982–1983), Kunstskolen i Kabelvåg (1983–1984), Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo (1984–1985), Vestlandets kunstakademi i Bergen (1985–1986) og Statens kunstakademi i Oslo (1987–1992). Hun har hatt en rekke separatutstillinger og deltatt på Høstutstillingen, Østlandsutstillingen og Norske Bilder. Hun har også vist bilder i Göteborg, København, Amsterdam og New York.

Unni Askeland var i flere år samboer med musikeren Eric Andersen, som hun har fire barn med, og ble på 1980- og 90-tallet en del av kunstnermiljøet omkring Bob Dylan og andre musikerkjendiser i New York. Hun deltok blant annet i performanceprosjekter med Lou Reed. 

Unni Askeland har flere ganger fått oppmerksomhet i norske massemedier. Blant annet ble mange provosert da hun i 2004 viste en serie litografier og malerier som hun kalte «Munchadopsjoner» der hun bearbeidet Edvard Munchs kjente motiver. Et av bildene var *Vampyr* malt med hoggtenner. Utstillinga ble vist blant annet i Blomqvist Kunsthandel i Oslo og i Nordnorsk Kunstmuseum i Tromsø. I forbindelse med utstillinga «Desire-Destruction» i 2006, som viste malerier med berømtheter fra moderne populærkultur, forklarte Askeland at kunsten også må underholde. Hun fikk også mye omtale i februar 2008 da Nasjonalmuseets direktør Allis Helleland kjøpte inn fire store malerier, 60 filmstills og en video av henne for 600 000 kroner mot museets innkjøpskomités anbefaling. De tre største maleriene viste filmstjernene Humphrey Bogart og Ingrid Bergman og var utført i en bildestil som mange opplevde som en pastisj på Andy Warhols berømte plakatportretter i silketrykk-teknikk.

Unni Askeland bor og arbeider på Kløfta nordøst for Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   www.vg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «UNNI ASKELAND: Jeg mister aldri troen på kjærligheten | Ditt norden». *www.dittnorden.no*. Besøkt 28. september 2022.
3. ↑  Eksempler på Unni Askelands Munchadapsjoner fra 2004 Arkivert 20. februar 2008 hos Wayback Machine.
4. ↑  VG 30. 12. 2005: *Mener norsk kunst er gørr kjedelig*
5. ↑  Romerikes Blad 15. 02. 2008: *Slakter Unni Askelands kunst*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Unni Askeland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Munch-adopsjoner hos Galleri Munch

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Arendal kommunale elektrisitetsverk** var et kraftselskap som ble dannet i 1916 da Arendal kommune overtok A/S Barbu. Selskapet ble senere del av Aust-Agder Energi og hører nå til kraftselskapet Agder Energi.

Historie
--------

A/S Barbu ble dannet av Ragnvald Blakstad i 1899 og samme året ble det første kraftverket i Arendal bygget. I 1904 bygget man Evenstad kraftverk. Det skulle levere strøm til Grimstad, Tvedestrand, Risør og mange industrikunder.
I 1916 kjøpte Arendal kommune selskapet A/S Barbu og dannet Arendal kommunale elektrisitetsverk. Fra 1987 het selskapet Arendal Energiverk. I 1999 ble det gjennomført en fusjon med Aust-Agder kraftverk. Resultatet var Aust-Agder Energi som senere ble del av Agder Energi.

Arkivet
-------

Arkivet etter Arendal kommunale elektrisitetsverk befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet strekker seg over perioden 1916–1999 og inneholder bl.a. møtebøker, kopibøker, korrespondanse, reguleringer, materiale fra ulike kraftanlegg, tegninger, regnskap, reklame og avisutklipp.

Kilder
------

* Vevstad, Andreas: "Aust-Agder kraftverk: i vannkraftens århundre", utgitt av Aust-Agder kraftverk, Arendal 2004

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Arendal kommunale elektrisitetsverk på Arkivportalen
***Avisen Agder (Flekkefjords Tidende)*** er en avis som blir utgitt i Flekkefjord i Vest-Agder. Avisen ble første gang utgitt i 1877, og er gitt ut sammenhengende siden – hvis en ser bort fra krigsårene.

Avisen var i mange år organ for Venstre, med et periodisk innlegg: «Grannen», som var målsakspreget og med forfatteren Hans Seland som primus motor. «Grannen» kom som midtsideinnlegg til å brette sammen og skjære opp til bokformat-hefte, som senere kunne bindes til årgangsbøker.

Etter at høirekonkurrenten *Flekkefjordsposten* la ned, ble avisen etterhvert partipolitisk uavhengig. 

Avisens redaktør siden 1994 er Kristen Munksgaard. Fra 1. juli 2007 er Erik Thime redaksjonssjef. Avisen er i dag den nest største i Vest-Agder. Den dekker kommunene Flekkefjord, Kvinesdal og Sirdal i Vest-Agder, og Lund og Sokndal i Rogaland. Avisen er nummer en-avis i alle sine kommuner, så nær som Sokndal.

I 1997 ble *Agder*s historie samlet mellom to permer. Boken *En by i verden – en avis i byen* er skrevet av Egil Remi Jensen, tidligere sjefredaktør i *Fædrelandsvennen*.

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2006: 8 381
* 2007: 8 479
* 2008: 8 365
* 2009: 8 338
* 2010: 8 156
* 2011: 8 026
* 2012: 7 924
* 2013: 7 742
* 2014: 7 710
* 2015: 7 351
* 2016: 7 109
* 2017: 6 894
* 2018: 6 991
* 2019: 7 026
* 2020: 7 168
* 2021: 7 117

Referanser
----------

1. ↑  «Avisen Agder». *Avisen Agder* **(norsk)**. Besøkt 1. april 2023.
2. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  «Opplagstall». Mediebedriftenes Landsforening. Besøkt 28. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Agder Flekkefjords Tidende på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Agder Flekkefjords Tidende på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Agder Flekkefjords Tidende på Instagram Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Nesvatn** er en innsjø sørvest i Fyresdal kommune i Telemark. En liten bit av vannet ligger også i Åmli i Agder. Utløpet er gjennom elva Espeliåna, som danner grense mot Agder. Nesvatn er en del av Arendalsvassdraget.

Regulering
----------

Innsjøen er oppdemmet som kraftverksmagasin. Den første demningen sto ferdig høsten 1964, med reguleringshøyde 9,3 meter over den naturlige vannstand som var 493,4 meter over havet. I 1973 ble vannet regulert ytterligere. Den nye reguleringshøyden er 16,8 meter, og høyden over havet er nå 510,1 meter.

Fiske
-----

Reguleringene har ødelagt mye av de naturlige gytemulighetene for ørret. Selv om dette ble forsøkt kompensert med storstilte utsettinger, gikk fisket likevel drastisk tilbake utover i 1970-årene. Sur nedbør antas å være årsaken til dette. I 1978 ble det konkludert med at rekrutteringen sviktet og bestanden var tynn. I tillegg var veksten dårlig. I 1980 ble det ifølge lokalkjente ikke fanget ørret i vannet i det hele tatt. Fra 1980 ble det satt ut bekkerøye i vannet. En undersøkelse i 1982 viste at det var en bestand av bekkerøye i vannet, og det ble konkludert med at utsettingene hadde vært meget vellykkede. Utsettingene opphørte, men kalking av vannet fortsatte. I 2003 ble det ikke fanget bekkerøye i det hele tatt. Dette anses å være eksempel på at bekkerøya taper i konkurransen med ørret når vannet blir mindre surt.

Bekkerøye ble i 2007 ført opp på den norske svartelista, senere FremmedArtsBasen, som fremmed i norsk fauna.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  NVE Dybdekart oppgir en største dybde på 79 meter ved en vannstand på 500,3 moh. Med nåværende HRV på 510,12 meter gir dette en ny maksimum dybde på 89 meter. Den oppgitte snittdybden på 24 meter kan ikke konverteres på samme måte.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. februar 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. februar 2015
3. 1 2  «Fiskeressurser i regulerte vassdrag i Telemark - Oppsummering av resultater fra fiskeundersøkelser i perioden 2003 - 2008» (PDF). Gustavsen naturanalyser. Besøkt 23. mai 2015.
4. ↑  «Fremmedartslista 2018». Artsdatabanken. Besøkt 25. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* NVE, dybdekart opploddet 14.9.1962

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Xiàng Yǔ** (tradisjonell kinesisk: 項羽; forenklet kinesisk: 项羽; pinyin: Xiàng Yǔ; 232 f.Kr.-202 f.Kr.) var en viktig kinesisk militær og politisk leder på slutten av Qin-dynastiet i Kinas historie. Fornavnet hans var egentlig **Jí** (籍), men han er mer kjent under stilnavnet Yǔ. 

Xiàng kom fra Xiàxiāng (下相), som i dag er Suqian i Jiangsu. I 208 f.Kr. fikk han tittelen *Marki av Lǔ* (魯公; *Lǔgōng*) av keiser Yi av Chu. Chu var en av statene i Zhou-dynastiet og de stridende staters tid før Kina ble forent under Qin, og siden keiser Yi (født Xiong Xin, også kalt Huai II av Chu) var en etterkommer av Chu-statens kongefamilie ble riket han overtok kalt for Chu. 

I 207 beseiret chǔsoldater ledet av Xiàng Yǔ Qín-dynastiets overlegne hærer under Zhang Han i slaget ved Julu. Qín-dynastiet ble presset av en rekke opprør og brøt sammen samme år. Det følgende året ble den siste keiseren, Sin San Shi, tvunget av Xiàng Yǔ til å begå selvmord. Etter Qín-dynastiets sammenbrudd erklærte Xiàng seg for *Overkonge av Vestlige Chu* ( 西楚霸王;*Xīchǔ Bàwáng*), og han styrte da et stort område som dekket deler av dagens Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og Jiangsu med Pengcheng (i dag Xuzhou) som sin hovedstad. Han kjempet fra 206 f.Kr til sin død mot Liu Bang i en langvarig kamp om makten i Kina, en strid som senere har fått navnet Chu-Han-striden. Etter at Liús mye større hær hadde beseiret Xiàngs hær med store tap i et det omfattende slaget ved Gaixia, begikk Xiàng selvmord ved bredden av Wu-elva i 202, og deretter beseiret Liú Chǔ, og Liú Bāng ble den første keiseren for Han-dynastiet. 

Xiàng Yǔ er en svært berømt person i kinesisk historie, og i kinesisk kultur finnes det mange referanser til striden mellom Chǔ og Hàn. Xiàng har blitt regnet som en svært dyktig militær leder, men har også blitt husket for å ha gjort store politiske feil, som da han brente ned Qín-hovedstaden Xianyang etter å ha tvunget Liú Bāng til å overgi byen til ham, og ikke brukte denne anledningen til å få seg erklært keiser. Xiang Yu er avbildet i Wu Shuang Pu (無雙 譜, Oversikt over Uforlignelige Helter) av Jin Guliang.

Referanser
----------

1. ↑   Records of the Grand Historian, Vol. 7[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Keiser Yi av Chu** | **西楚霸王Overkonge av Vestlige Chu**(206 f.Kr–202 f.Kr.) | Etterfølger:**Han Xin (konge av Chu)** |
| Forgjenger:**Keiser Yi av Chu  Qin San Shi** | **中國君主Keiser (Overkonge) av Kina**(206 f.Kr.–202 f.Kr.) | Etterfølger:**Han Gaozu** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sørøyan naturreservat** er et naturreservat og ramsarområde i Nærøysund kommune i Trøndelag. Området ble vernet for å «bevare et egenartet øy- og skjærgårdsområde, der botaniske, zoologiske og geologiske elementer, så vel på land som i sjø, bidrar til å gi området dets særpreg», som del av en større verneplan i 2003.

Verneområdet består av to soner med øyer og holmer vest for kulturminneområdet Sør-Gjæslingan. Området har stor naturfaglig verdi. Spesiell verdi knytter seg til området som hekkebiotop for sjøfugl. Nordøyan naturreservat ligger like nordvest for dette.

Området ble i 2013 utpekt til ramsarområde som et av ti delområder i Vest-Vikna kystlandskap.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sørøyan naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* Verneforskriften hos Lovdata
* Nye verneområder for sjøfugl, nrk.no 19.12.2003
* De norske ramsarområdene hos ramsar.org

| * v
* d
* r
Vest-Vikna kystlandskap |
| --- |
| Borgan og Frelsøy **·** Fruflesa **·** Kvaløy og Raudøy **·** Nordøyan **·** Sørøyan **·** Sklinnaflesin **·** Tronflesa **·** Ytre Brosmflesa |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Luftfoto som dekker mye av landskapsvernområdet, Klokkarvollen er i midten i nederste bildekant, bildet er tatt i retning vest/nordvest
**Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde** ligger i Tolga kommune i Innlandet. Landskapsvernområdet er på 49 762 dekar. Landskapsvernområdet er opprettet på grunn av et særpreget og vakkert natur- og kulturlandskap, der seterlandskap med seterbebyggelse og setervoller, vegetasjon og kulturminner, skapt gjennom aktiv jordbruksdrift, utgjør en vesentlig del av landskapets egenart.

I tilknytning til Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde ligger Forollhogna nasjonalpark. Både landskapsvernområdet og nasjonalparken ble vernet i 2001.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,

Eksterne lenker
---------------

* (no) Londalen-Ørvilldalen landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Museumsparken** er parken rundt **Stavanger Museum**.

I parken står minnesmerket over de som deltok i krigen 1807-1814. Den ble reist 17.de mai 1914. I mange år sto også minnesteinen etter Erling Skjalgsson her, før den ble flyttet inn i museet.

Stedet var et yndet utgangspunkt for malere og fotografer som tok bilder av byen med Breiavatnet i forgrunnen og Stavanger domkirke i bakgrunnen. Slike bilder er bevart fra 1790-tallet og framover.

Før museet ble bygget sto sommerstedet Bellevue på eiendommen. Det ble bygget av Søren Cortsen i 1800 og kjøpt av Peder Valentin Rosenkilde i 1819. Det brant ned i 1864. Første del av Stavanger Museum ble bygget i 1893.

Ved gravingen av sørfløyen på museet ble det i 1928 funnet store mengder klebersteiner på tomten av ukjent opphav. De ble lagt i krypten på Stavanger domkirke.

Parken har blitt gradvis mindre etter som Stavanger Museum har utvidet, det har blitt behov for parkeringsplassen og veiene omkring parken har krevd mer plass.

Noter
-----

1. ↑  Stavanger Aftenblad 12.3.1929, side 2.
**Sørkedalselva** er en elv i Sørkedalen i Oslo. Elva blir til der elvene Langlielva og Heggelielva (fra henholdsvis Langlivann og Nordre og Søndre Heggelivann) møtes. Elva renner derfra inn i Bogstadvannet som dreneres av Lysakerelva.

I hele elvas lengde finnes elvemusling, som er ført på rødlista som *sterkt truet* (EN). Sørkedalselva har den største forekomsten i Oslo og hele regionen for øvrig, selv om bestanden har vært atskillig større i tidligere tider. Trusler for bestanden er blant annet tilslamming etter uttak av grus i elva, men også hyppig ridning i elveløpet.

Den nedre delen av elva har svært stor verdi for biologisk mangfold.

Sørkedalselva er til en viss grad egnet for fluefiske ettersom en kan vade stort sett hele strekningen, men den tette vegetasjonen langs bredden stiller en del krav til fiskerens ferdigheter. Fisken er imidlertid liten, normalt ikke større enn 200–300 gram, men fisk på opptil 2,5 kg er blitt fanget her. De senere årene har det blitt satt ut en del ørret fra 300 til 500 gram av Oslomarka Fiskeadministrasjon.

Sørkedalselva er elva som Brødrene Dal padlet på i serien *Brødrene Dal og professor Drøvels hemmelighet* fra 1978. I serien ble elva kalt *Overfloden*.

Se også
-------

* Liste over elver i Oslo

Referanser
----------

1. ↑  «Elvemusling Margaritifera margaritifera i Sørkedalselva, Oslo kommune 1995-1998. Utbredelse og bestandsstatus.» (PDF). Besøkt 25. april 2015. [*død lenke*]
2. ↑  (no) Sørkedalselva i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Litteratur
----------

* Trygve Christensen: *Sørkedalsvassdraget og Sørkedalen*. Eget forlag. 1997. ISBN 82-992916-1-5

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** GeoNames
 |
**FMR – Utrykningsstyrken** – (eng. *Force Mobile Reserve*) – er en fullt integrert multinasjonal avdeling i Unifil. Styrken opererer som en mekanisert infanteriavdeling med 11 stk. Sisu XA-180 pansrede personellkjøretøyer. Avdelingen består av 172 offiserer og menige/korporaler fra 7 av Unifils 9 nasjoner. Disse er: Fiji, Finland, Ghana, Irland, Nepal, India og Polen. Norges bidrag til FMR – Norplatoon – ble trukket ut sammen med de øvrige norske styrkene i Unifil, og hadde da vært en del av FMR siden opprettelsen i 1986. FMR er direkte underlagt øverstkommanderende (eng. *Force Commander (FC)*) og uttrykking kan bare beordres av øverstkommanderende eller nestkommanderende via Unifil operasjonsrom (UNIFIL OPS) på anmoding fra bataljonene.

Bakgrunn
--------

Før opprettelsen av Force Mobile Reserve i 1986 ble pansrede avdelinger fra de forskjellige bataljonene brukt ved tilspissede situasjoner hvor bruk av makt var påkrevd. Dette styrkeoppsettet medførte følgende problemer: 

* Mobiliteten var tidkrevende og lite effektiv.
* Taktiske driller og prosedyrer var ikke standardisert og resulterte i lite eller ingen koordinering mellom avdelingene.
* Språkproblemer og stor variasjon i kunnskaper og bruken av engelsk som operativt språk.
* Ingen kommandostruktur eller -ledelse av den samlede avdelingen.

Disse problemene resulterte i at avdelingen ikke klarte å løse oppdraget under AEs (bevæpnede elementers) angrep på franske styrker i Markabe. Daværende FC general Gustav Hägglund fikk derved godkjenning fra FNs hovedkvarter i New York til å samle troppene til en avdeling – FMR. Avdelingens første lokalitet var Naqoura for deretter å bli forflyttet til Fijibatts posisjon 1-15, ikke så langt fra byen Qana, hvor en teltleir ble etablert, mens den nåværende FMR-leir var under bygging. 1. juni 1986 flyttet avdelingen inn i leiren, som i ettertid har fått navnet «Camp Grotle» etter Arild Grotle som var soldat i Norplatoon FMR og omkom i en Sisu-velt i Norbatt i 1989.

FMRs oppdrag
------------

* Forsterke og støtte bataljonene med hele eller deler av FMR.
* Patruljere Unifil AO koordinert med bataljonene.
* Mobilisere hele avdelingen for å støtte en eventuell forflytting/uttrekking av Unifil.
* Utføre eskorteoppdrag.
* Forsterke og støtte OP MAR og OP RAS.
* Forsvare Camp Grotle
* Å være forberedt og trent til å utføre ethvert oppdrag gitt av øverstkommanderende.

Organisasjon
------------

I Kont XXIII og XXIV hadde FMR følgende organisasjon:

* CO:Irish (Lt Col), 2IC: Ghan (Maj)
* HQ-section: Irish
* HQ-plt: Irish, swe, nep, fin, ghan, nep, Fiji - Catering, Medical, Supply, Transport, Quartermaster and Signals
* 4 x Mec plt: Ghan, Nor, Nep/Fin and Fiji/Fin

Utførelse
---------

FMR består idag av 4 mekaniserte tropper som daglig patruljerer Unifil AO (ansvarsområde). I tillegg bemanner personellet FMs kommandosentral, som også er oppsatt på SISU ved oppdrag der to eller flere av troppene er involvert. FMR skal til enhver tid ha 75 % av styrken i beredskap og kunne bemanne 9 Sisu pansrede personellkjøretøy (PPKer). Ved utrykning skal FMR kunne nå hele vestre AO i løpet av 1 time og østre AO på 2 timer.

Eksterne lenker
---------------

* Norplatoon
***Tilbake*** (originaltittel: *Возвращение* el. *Vozvrasjtsjenije*) er en russisk dramafilm fra 2003 regissert av Andrej Zvjagintsev.

Den vant fem priser under filmfestivalen i Venezia, deriblant Gulløven. Den vant også publikumsprisen under Tromsø Internasjonale Filmfestival året etter, og ble nominert til Golden Globes for beste utenlandske film.

Filmen ble meget godt mottatt av anmelderne og har fått 95 % på Rotten Tomatoes.

Handling
--------

I Russland bor Ivan og hans eldre bror Andrej sammen med sin mor og bestemor. Når de kommer hjem en dag blir de sjokkerte over å oppdage at faren deres har kommet tilbake etter et 12 års fravær. Kort tid senere reiser Ivan og Andrej på noe de tror skal være en enkel fisketur sammen med faren deres. Andrej er glad over å endelig bli gjenforent med faren sin. Men Ivan er bekymret for mannen som de bare kjenner fra et gammelt, falmet fotografi.

Men de får snart problemer på grunn av farens vanskelige og stadig mer brutale anstrengelser for å gjøre opp for det savnede 10-året. Ivan og Andrej blir blant annet skjelt ut, gransket og ignorert av mannen. Andrej ser ut til å se opp til faren sin, men Ivan er langt mer defensiv. Andrejs sterke behov for å knytte seg til en far han aldri har kjent, begynner også å distansere ham fra broren hans.

Rolleliste
----------

* Andrej – Vladimir Garin
* Ivan (Vanja) – Ivan Dobronravov
* Far – Konstantin Lavronenko
* Mor – Natalja Vdovina
* Bestemor – Galina Popova

Referanser
----------

1. ↑  «The Return (Vozvrashcheniye)». *www.rottentomatoes.com*. 25. juni 2003. Besøkt 12. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tilbake* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Tilbake* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (sv) *Tilbake* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Tilbake* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Tilbake* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Tilbake* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Tilbake* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Tilbake* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Tilbake* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Tilbake* på Metacritic Rediger på Wikidata
* Anmeldelse i VG

| * v
* d
* r
Andrej Zvjagintsevs filmer |
| --- |
| 
* *Tilbake* (2003)
* *Forvist* (2007)
* *Jelena* (2011)
* *Leviatan* (2014)
* *Savnet* (2017)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** BNE
 |
**Kunmingsjøen** (kinesisk: 昆明湖, pinyin: *Kūn Míng Hú*) er den sentrale innsjøen inne i det nye sommerpalasset i Beijing i Kina. Den er oppkalt etter byen Kunming i Yunnan. 

Innsjøen har et areal på 2,2 kvadratkilometer, og dekker dermed tre fjerdedeler av sommerpalassets areal. Den er temmelig grunn; gjennomsnittlig dybde er på 1,5 meter. Om vinteren er den som regel dekket av tykk is. 

Kunmingsjøen er en kunstig sjø. Før den ble anlagt lå det to mindre sjøer her, *Wengshandammen* og *Xihusjøen*. 

Sjøen ble gitt sin utforming av Guo Shoujing, en berømt astronom og ingeniør i sin samtid, som utviklet den til et reservoar for Yuandynastiets hovedstad i 1291. Omgjørelsen av området til keiserlige haver ble forordnet av Qianlong-keiseren og arbeidene pågikk fra 1750 til 1764.

Referanser
----------

1. ↑   Geographic Names Server, GNS-ID -1913827, utgitt 11. juni 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  summer-palace.info. «The Summer Palace - Lake Area». Arkivert fra originalen 20. januar 2005. Besøkt 26 octobre 2009.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp) «Arkivert kopi». Archived from the original on 20. januar 2005. Besøkt 12. mars 2018. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Roald Amundsens fødested "Tomta" i Fredrikstad
Amundsenbrygga i Glomma ved Roald Amundsens fødested
"Stiftelsen Roald Amundsens fødested",RAF, er en privat stiftelse som ble opprettet høsten 2020, og registrert i Brønnøysundregisteret. ( Org.nr 925762261). Stiftelsen har som formål å ta vare på, utvikle og drive stedet hvor polarhelten Roald Amundsen ble født i 1872. Bygninger og tomt tilhører Fredrikstad kommune, som har inngått en driftsavtale med RAF.

RAF har med støtte fra private sponsorer, offentlige fond, Fredrikstad kommune og Borg havn fått på plass en modernisering av Låven, et servicehus med moderne utstilling, selskapslokaler, nytt kjøkken og toaletter. Selve "Skipperhuset", hvor Roald Amundsen ble født, har blitt restaurert innvendig med nødvendig reparasjon av brannmurer, ildsteder, sikring av elektrisk anlegg, alarm etc. Også det store parkanlegget rundt Skipperhuset, Låven og Minnebautaen fra 1928 har blitt satt i stand og nede ved Glomma er det bygget en 25 lang pålebrygge på stedet hvor Amundsenrederiene hadde sin utrustningshavn. I parken er det også bygget en nøyaktig kopi av FRAMHEIM, overvintringshytten Roald Amundsen brukte i Antarktis på sin Sydpolsekspedisjon 1910-1912.

I de to siste sommersesongene har stedet vært åpent for publikum med guidede omvisninger og forskjellige arrangementer. Både den permanente utstillingen om Roald Amundsens bragder som polarforsker, "Drøm store tanker, nå store mål" og den guidede omvisningen i Skipperhuset, "Da verden kom til Vesten" - fortellingen om Amundsendynastiets bakgrunnshistorie.
Berdøla, 7. august 2010  Foto: Håkon Kinck Borén 
**Berdøla naturreservat** er et naturreservat i Sel kommune i Innlandet. Naturreservatet ligger vest for Sjoa ved Heidal, mellom Kvernbrusætrin og Høgsætrin setergrender, og strekker seg mot Kvernbrusflyi og Heidalsmuen. Det er en vel 7 km lang del av en dyp og trang sideelvekløft med en mosaikk av plantesamfunn og meget stor artsrikdom. Innslaget av fjellplanter er stort oppover kløften, og flere av dem er kalkkrevende. Området er voksested for flere sjeldne plantearter.

Kløften er tilgjengelig for småørretfiske ved bratt nedstigning fra Kvernbru.

Reservatet ble opprettet 9. juli 1993 for å bevare en sideelvekløft med en særdeles rik og variert flora.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Berdøla naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* Forskrift om fredning av Berdøla naturreservat
* SNO Lom, oppsynsmyndighet for Berdøla naturreservat Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Elstad landskapsvernområde** ved E6 i Ullensaker, Akershus, har såkalte *grytehullsjøer*. Etableringen av Elstad landskapsområde skjedde den 17. desember 1999 og omfatter et areal på 7 605 dekar, men allerede i 1991 ble mulighetene for uttak av masse stoppet.

Grytehullsjøene på Romerike har trekk både fra kalksjøer og rike kulturlandskapssjøer, men skiller seg ut ved spesielle fysisk-kjemiske forhold. De er bl.a. karakterisert ved (i) beliggenhet i moreneområder med sand/silt, (ii) stor grunnvannspåvirkning, en del har (iii) stor vannstandsvariasjon, og en del har (iv) jern- og fosforrikt, stagnerende bunnvann som ikke blandes. Enkelte synes også å være naturlig relativt næringsrike med naturlige algeoppblomstringer som kan gjøre det vanskelig å vurdere grad av menneskelig påvirkning.

Området omfatter også følgende vann:

* Hersjøen
* Transjøen med Vesletjern
* Mjøntjern
* Dagsjøen og Vilbergtjern
* Danielsetertjern-Låkesetertjern

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Se også
-------

* Verneområder i Akershus

Eksterne lenker
---------------

* Direktoratet for naturforvaltning, faktaark
* Informasjonsbrosjyre, Fylkesmannen i Oslo og Akershus[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Fearnley & Eger** var et norsk rederi som ble etablert i 1869 og nedlagt i 1991.

Det ble grunnlagt av Thomas Fearnley (1841–1927) som først drev skipsmegling et par år. Så ble hans fetter Johan Engelhardt Eger med som partner i 1874 og de fikk nytt navn. Ny leder i 1921 er sønnen Thomas Fearnley (1880–1961) som hadde vært inne som eier helt siden 1908. Han var seniorsjef frem til 1942 da han ble noe syk. Efter Thomas døde i 1961 ble det hans søstersønn Nils Ebbessøn Astrup (1961–72) som tok over. Etter hans død igjen, i 1972, var det ledet av dennes sønn Nils Jørgen Astrup som brakte det til konkurs.

Første båten de kjøpte var en bark som het Marie.

Fearnley & Eger innledet i 1941, rett etter Tysklands okkupasjon av Norge, et samarbeid med okkupanten. Selskapet inngikk i det såkalte Oslo-konsortiet, sammen med andre næringslivs- og samfunnstopper. Rederiet profiterte på denne måten på okkupasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Fearnley & Eger i Store Norske Leksikon.
2. ↑  Storeide, Anette Homlong (15. august 2017). «Oslo-konsortiet». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 14. juli 2019.
3. ↑  NRK (29. september 2014). «Ny bok om krigsprofitørene». *NRK*. Besøkt 14. juli 2019.
4. ↑  «Storgevinst for Hitler-investorer». *www.dn.no*. Dagens Næringsliv. 20. desember 2004. Arkivert fra originalen 13. juli 2019. Besøkt 14. juli 2019.

Litteratur
----------

* Gunnar Christie Wasberg (1971). *Fearnley & Eger 1869-1969*. Dreyer.
* Arkivert 13. juli 2019 hos Wayback Machine.
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
**Agustín Farabundo Martí**, født 5.mai 1893 i Teotepeque, La Libertad (Department El Salvador), El Salvador, død 1. februar 1932, var en salvadoransk revolusjonær og kommunist. 

Mellom 1920 og 1932 ble han fengslet ni ganger for sin revolusjonære virksomhet; seks ganger i El Salvador, og en gang i henholdsvis Guatemala, USA og Mexico. Han ble også utvist flere ganger fra ulike land. Som leder for de salvadoranske kommunistpartiet, etablert 1930, organiserte han 22.januar 1932 en marsj med 60 000 bønder. Opprøret ble slått ned uten skånsel av nasjonalgarden på ordre fra president Maximiliano Hernández Martínez, som godkjente at minst 10 000 marsjdeltakere ble henrettet.

Denne nedslaktingen av mennesker kalles i El Salvador for *La matanza*, "Massakeren". Farabundo Martí ble arrestert allerede 19. januar 1932, da opprøret var under forberedelse, og ble henrettet 1. februar samme år.

Referanser
----------

1. 1 2  El Salvador: History: Military dictatorships, *Encyclopedia Britannica*, läst 2021-02-01
2. 1 2 3  Biografías: Farabundo Martí Arkivert 2. februar 2021 hos Wayback Machine. fmln.org, läst 2021-02-01

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Slettnes naturreservat** er et naturreservat i Gamvik kommune, Finnmark. Naturreservatet ligger på Nordkynhalvøya, på en av de få ubebodde kystslettene på Finnmarkskysten, og har siden 2002 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler.

Reservatet ble opprettet i 1996 for å bevare et særpreget, lavtliggende strand- og heilandskap. 

Den flate kystsletta skiller seg markert ut fra fjellterrenget ellers på Nordkynhalvøya. Her er mange vann og partier med myr og vierkratt som utgjør hekke- og rasteplass for et stort antall vade- og andefuglarter.

Vegetasjonen er preget av arter som lenger sør er knyttet til fjellet: fjellsmelle, rødsildre, reinrose, starr, lyngarter, moser og lav. Langs bekkesidene vokser tette bestander av sibirgressløk. I overgangen myr/vann står et belte av elvesnelle og nordlandsstarr. Over store deler av området vokser nyserota. 

Det er observert 96 fuglearter med en viss regelmessighet, 53 av disse er regelmessig hekkende. Området er viktig som rasteområde for trekkfugl og som hekkeområde for vadere, måsefugler og ender. Slettnes er et av de viktigste områdene for vadefugl i Norge og Skandinavia. Bestanden av tyvjo er Norges største.

Reservatet besøkes regelmessig av fugleforskere, og oberservasjoner herfra inngår i internasjonale studier av vadefugler.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Slettnes naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Flytende råjern.
**Råjern**, eller (eldre) **rujern**, er innen metallurgi en sprø, ikke smibar jernlegering fremstilt ved smelting av jernmalm i masovn. Etter at smeltet jern som tappes ut i bunnen av en masovn. Dette inneholder mye karbon (kullstoff, typisk mellom 3,8-4,7 %), silikater og andre slaggstoffer og er derfor altfor sprøtt og hardt til å være brukbart. Prosessen der karbon- og urenhetsinnholdet i råjernet ble senket til under 2 % for å bli formbart kalles herding. Det er viktig at det er noe karbon igjen, ettersom helt rent jern er altfor mykt. 1-2 prosent karbon er bra, da blir det passe hardt. Råjernet brukes ikke direkte til å forme gjenstander da det er for hardt.

I moderne stålproduksjon forekommer dette materialet kun som et mellomprodukt i flytende form med rundt 4,5 % karboninnhold, da under betegnelsen råjern. Betegnelsen råjern brukes i dag kun om støpejern, noe som normalt ikke skjer i moderne stålproduksjon, hvor råjernet får justert karboninnholdet og videreforedlet til råstål uten å størkne.

Referanser
----------

1. ↑  «rujern», *NOAB*
2. ↑  «råjern», *NOAB*
3. ↑  Camp, James McIntyre; Francis, Charles Blaine (1920): *The Making, Shaping and Treating of Steel* (2. utg.). Pittsburgh: Carnegie Steel Co. OCLC 2566055. s. 174.
4. ↑  *Ekomuseum Bergslagen*. Arkivert fra originalen den 20. august 2010
5. ↑   Jernkontorets utbildningspaket (2000): «Historia, grundläggande metallurgi» (PDF), del 1, s. 2. Arkivert fra originalen (PDF) den 21. august 2010

Eksterne lenker
---------------

(en) Pig iron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Christian Ihlen** (født 23. desember 1868 i Holmestrand, død 19. juni 1958 i Oslo) var en norsk professor i teologi.

Han var sønn av skipsreder Johan Henrik Tordenskjold Ihlen (1835–1916) i Holmestrand. Etter examen artium 1886 ved Drammen latinskole ble han cand.theol. 1892. Han gikk inn i Høyre og ble innsatt som politisk folketaler 1893–1894. Året efter var han redaktør Drammens Tidende. Fra 1895 var han stipendiat ved Det teologiske fakultet (UiO) der han i 1903 var en av søkerne som tapte for Johannes Ording i den såkalte «professorstriden» om å overta professoratet etter avdøde Fredrik Petersen. Ihlen fikk ble dr.theol. i 1906, og tilsettelse som professor i systematisk teologi ved Det Kongelige Frederiks Universitet en stlling han hadde 1948.

Han var også sekretær og formann i Den norske Israelsmisjon 1908–1948 og redaktør for *Misjonsblad for Israel* 1908–1956. Han var medredaktør i Luthersk Kirketidende 1911–1918.

Verv og utmerkelser
-------------------

* H.K.H. Kronprinsens gullmedalje 1896 for «Den Paulinske Fremstilling af Forsoningen».

Referanser
----------

1. ↑  (no) «Christian Ihlen» i *Store norske leksikon*
2. ↑  Paul Odland (18.5.2011). «Christian Ihlen». Den norske Israelsmisjon.
3. ↑  Isaksen, Asbjørn (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Et **kjemisett** er en samling med kjemikalier og annet nødvendig utstyr som gjør det mulig å foreta enkle kjemieksperimenter for barn og ungdommer. Det selges i dag enkle kjemisett i velassorterte leketøysforretninger og enkelte nettbutikker. De settene som selges i Norge er relativt enkle og med et begrenset utvalg kjemikalier siden det norske lovverket er noe mer restriktivt enn for EU-landene.

Hva inneholder et kjemisett?
----------------------------

De kjemisettene som kan skaffes i dag inneholder som regel følgende utstyr[] (om ikke alt så en god del av det som er i listen):

* Små bokser med tørre kjemikalier
* Glass med kjemikalier i væskeform
* Metalltråder og metallspon av for eksempel jern, kobber, nikkel og sink
* Grafittstaver
* Vekt
* Målebeger
* Termometer
* Forstørrelsesglass
* Pipetter
* Reagensrør og begre i forskjellige fasonger
* Korker
* Filterpapir
* Lakmuspapir
* Spritbrenner
* Beskyttelsesbriller
* Håndbok som inneholder eksperimentbeskrivelser og sikkerhetsinstruksjoner

Kjemikalier
-----------

Kjemikalier som ofte er å finne i kjemisett er:

* Ammoniumklorid
* Jernfilspon
* Jernsulfat
* Kalsiumklorid
* Kobbersulfat
* Koboltklorid
* Kullpulver
* Vinsyr

Begrensninger
-------------

Mange har vært bekymret for farene ved bruk av kjemisett og dette har medført et strengt regelverk i mange land[]. Enkelte eksperter mener utviklingen er gått for langt i retning av beskyttelse slik at muligheten for å kunne utføre enkelte eksperiment nå er fjernet og med dette interessen for kjemifaget[].
**Leif Vetlesen** (født 7. august 1921 i Kristiania, død 18. mai 2003 i Oslo) var en norsk sjømann, organisasjonsmann og forfatter.

Faren var ingeniør, moren lærer, etter examen artium ved Oslo katedralskole dro 17 år gamle Vetlesen i 1939 til sjøs. Under andre verdenskrig seilte Vetlesen på en rekke skip som underordnet mannskap (der han avanserte til matros). Han ble politisk og organisatorisk aktiv og ble mot slutten av krigen redaksjonssekretær i Norsk Sjømannsforbund i London. Ved fredsslutt fortsatte han ved forbundets kontor i Oslo.

Liksom NSFs mann i Liverpool, Oskar Hedin, engasjerte Vetlesen seg spesielt i saken om Nortraships hemmelige fond, i opposisjon til forbundsledelsens linje.

Vetlesen mistet stillingen i forbundet, ble ekskludert og hadde i årene en rekke organisatoriske stillinger for NKP. I 1950 ble han ekskludert i kjølvannet av Furubotn-oppgjøret, men han ble tatt til nåde igjen noen år senere. Etter Sovjets invasjon av Ungarn i 1956 brøt han med NKP og meldte seg inn i DNA, fra 1966 var han informasjonssjef i Norad.

Sammen med Thore Horve og Oskar Hedin fikk Vetlesen mot slutten av 1960-årene reist saken om krigsseilerne og sørget for at de fikk en «ex gratia» utbetaling. I 1982-1985 var han generalsekretær i Amnesty International i Norge.

Vetlesen mottok Krigsmedaljen og Kongens fortjenstmedalje i gull i 1997. Han var gift med Vesla Vetlesen.

Bibliografi
-----------

* *Oktober-eksplosjonen i NKP : årsaker og omstendigheter i forbindelse med sprengningen av Norges kommunistiske parti i oktober 1949* (1980) Ebok fra bokhylla.no)
* *Reis ingen monumenter : kampen om Nortraships hemmelige fond* (1981) Ebok fra bokhylla.no)
* *Det norske fredskorps : fra Trollvasshytta til Afrika (1987) Ebok fra bokhylla.no)*
* *Med døden i kjølvannet (av en krigsseillers dagbok) (1989) Ebok fra bokhylla.no)*
* *Hard tørn : streiftog i en broket fortid* (1991) Ebok fra bokhylla.no)
* *Syv fortellinger fra Norges krig på havet* (1993) Ebok fra bokhylla.no)

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, norsk krigsseileregister person-ID 370223, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Leif Vetlesen», fra *Norsk biografisk leksikon*

Eksterne lenker
---------------

* «En raus radikaler»[*død lenke*], minneord om Vetlesen i avisen *Klassekampen* 21. mai 2003

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Krigsseilerregisteret
 |
**Sophie Dorothea Fosså** (født 12. juli 1941) er en norsk kreftforsker, kjent for sin forskning på testikkel- og prostatakreft samt seneffekter av kreftbehandling.

Etter M.D. fra universitetet i Münster 1964 ble hun dr.med. 1977 ved Universitetet i Oslo for avhandlingen *DNA-absorption cytophotmetry in bladder cancer*.

Hennes virke har siden 1968 stort sett vært tilknyttet Radiumhospitalet, der hun ble leder av Enhet for langtidsstudier.
Fra 1993 har hun vært professor II i klinisk onkologi ved UiO. Fra 2005 har hun ledet Nasjonalt kompetansesenter for seneffekter etter kreft. Hun pensjonerte seg i 2011.

Hun har publisert 750 vitenskapelige artikler innenfor feltet onkologi og har vært veileder for mer enn 30 doktorgradskandidater. Hun er æresmedlem i Norsk Urologisk Forening.

Utmerkelser
-----------

* Kong Olav Vs Kreftforskningspris 1997
* St. Olavs Orden 2000 for sin samfunnsinnsats.
* European Academy of Cancer Sciences, med på å stifte det i 2009
* Honourary Fellow, Royal College of Radiologists

Referanser
----------

1. ↑  «Sophie Dorothea Fosså, jobbeside ved UiO».
2. ↑  80 års omtale i Aftenposten 12. juli 2021
3. ↑  «Overlevelseseksperten». *hsorhf.prod.fpl.nhn.no*. Arkivert fra originalen 20. januar 2019. Besøkt 19. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Sophie D. Fosså i Scholia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** CRIStin
 |
**FLK «N. T. Nielsen-Alonso»** var et flytende hvalkokeri som i perioden 1926 til 1943 tilhørte det norske rederiet Melsom & Melsom i Larvik ved Hvalfangerselskapet Polaris. Skipet ble bygget ved Charles Connell & Co i Glasgow i 1900 og overlevert T. & J. Harrison i Liverpool ved selskapet Charente Steamship Co som stykkgodsskipet DS «Custodian». I 1923 ble hun solgt til H. J. Giffin i Leith og omdøpt DS «Polcevera», før hun i 1926 igjen ble solgt, denne gang til Melsom & Melsom for £35 000. Kostnader for ombygging og utrustning til hvalkokeri beløp seg til kr. 3 327 000.

Med kaptein H. J. Fr. Gjertsen forlot hvalfangstekspedisjonen Larvik 19. august 1926 med kurs for Rosshavet. Sandefjordselskapet AS Rosshavet hadde allerede i flere sesonger drevet fangst i dette farvannet med sitt kokeri «Sir James Clark Ross» (I), som fra sesongen 1926/27 ble supplert med selskapets nyinnkjøpte kokeri «C. A. Larsen». I motsetning til AS Rosshavets ekspedisjoner, utfordret Polaris Storbritannia ved å la «N. T. Nielsen-Alonso» fange uten lisens.

I sesongene 1931/32 og 1934/35 lå «N. T. Nielsen-Alonso» i opplag i Larvik.

Tidlig på morgenen 22. februar 1943 ble «N. T. Nielsen-Alonso» truffet av to torpedoer fra den tyske ubåten U-92 da hun gikk i konvoi fra Glasgow til New York. Motorrommet ble fylt med vann og to livbåter ødelagt. Tre mann på vakt under dekk omkom i angrepet. Besetningen evakuerte deretter skipet i fire livbåter og ble snart plukket opp av USS «Campbell». Tre timer senere fyrte U-753 to torpedoer mot den forlatte «N. T. Nielsen-Alonso», hvorav den ene traff. Skipet var fremdeles flytende etter dette treffet. Senere samme dag ble besetningen overført til den polske jageren ORP «Burza», som senket det ødelagte skipet.

Skipet er oppkalt etter skipsreder Nils Torvald Nielsen-Alonso i Sandefjord.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. ↑  
Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. ISBN 0955292409.

Eksterne lenker
---------------

* 1926 N.T NILSEN ALONSO[*død lenke*] Lardex
* D/S N.T.Nielsen-Alonso[*død lenke*] Sjøhistorie.no
* N. T. Nielsen Alonso Warsailors
* N.T. Nielsen-Alonso Uboat.net

Portal: Andre verdenskrig
**FLK «Orwell»** (II) var et flytende hvalkokeri eid av Tønsbergs Hvalfangeri. Skipet ble bygget i 1905 ved Charles Connell & Co i Glasgow som DS «Knight Templar» for selskapet Knight Steamship Company Ltd ved disponentene Greenshields, Cowie & Co i Liverpool. Hun ble innkjøpt av Tønsbergs Hvalfangeri i 1925 og bygget om til hvalkokeri for antarktisk.

«Knight Templar» ble kjøpt inn av Tønsbergs Hvalfangeri med disponent Oscar Hytten i april 1925 fra Alfred Holt & Co i Liverpool. Prisen var £35 000, og innkjøpet var en erstatning for det mindre kokeriet «Orwell» (3789 brt, 1897). Det nyinnkjøpte skipet ble bygget om i Rotterdam samme år til et av tidens mest effektive flytende kokerier, med ny tonnasje 7 968 brt, og overtok navnet «Orwell». Det gamle kokeriet ble omdøpt «Whale» og benyttet som transportskip noen år før det ble solgt. De neste seks sesongene var kokeriet på fangst i området rundt Sør-Orknøyene med fem hvalbåter, og fanget årlig 600–700 hval som ga en produksjon på 40–60 000 fat olje. Sesongen 1931/32 lå hele den norske hvalfangstflåten i opplag fordi hvaloljemarkedet hadde kollapset. En kilde opplyser at hun også fanget for Tønsbergs Hvalfangeri ved Sør-Orknøyene i sesongene 1932/33 og 1933/34, mens hun sesongen 1934/35 ble leid ut til selskapet Star Whaling Co. et annet selskap i Tønsberg Hval-gruppen. Andre kilder tyder på at hennes siste fangstsesong var 1930/31.

I 1937 ble «Orwell» igjen ombygd i Rotterdam, denne gang til regulært tankskip med unntak av mellomdekket som ble beholdt for tørrlast. Skipets fabrikkanlegg ble solgt til et annet selskap i Tønsberg Hval-gruppen, Falkland Whaling Co. Ltd. som var registrert på Jersey. De tre neste sesongene ble hun benyttet som tank- og transportskip for selskapets landstasjon Husvik Harbour på Sør-Georgia. Under andre verdenskrig inngikk «Orwell» i Nortraships flåte, og etter krigen fortsatte hun som transportskip for Husvik fram til 1954, da hun ble avløst av MT «Teie» og solgt til skipshuggeriet Eisen & Metall i Hamburg for £65 000.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. ↑  Joh. N. Tønnessen (1969). *Den moderne hvalfangsts historie*. 3 - Den pelagiske fangst 1924–1937. Sandefjord: Norges Hvalfangstforbund. s. 64.
2. 1 2 3  Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. s. 181. ISBN 0955292409.
3. ↑  1925 DS/Flk ORWELL (113192505)[*død lenke*] Lardex
4. ↑  Robert K. Headland (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. s. 690. ISBN 978-0-9550852-8-4.

Eksterne lenker
---------------

* 1925 DS/Flk ORWELL (113192505)[*død lenke*] Lardex
* ss KNIGHT TEMPLAR[*død lenke*] Clydebuilt database

Portal: Sjøfart