recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Forsvarets stasjon Varanger** **(FSV)** (tidligere Forsvarets forsøksstasjon Vadsø (FFSV)), ved Tomaselv 3 km utenfor Vadsø sentrum, er en av Etterretningstjenestens stasjoner i Finnmark.

Stasjonen, som har oppgaver knyttet til militær signaletterretning, ble etablert like etter andre verdenskrig. Den har vært permanent operativ siden begynnelsen av 1950-tallet, og ble gradvis utbygget gjennom flere tiår under den kalde krigen. Den siste utvidelsen, med nye bygg, fant sted i 1996.
Stasjonen har også ansvar for et administrasjons- og støtteelement på Høybuktmoen og en innsamlingsenhet på Viksjøfjell, begge i Sør-Varanger kommune. Aktiviteten i Sør-Varanger startet i 1947 som egne stasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «Flytter deler av E-tjenesten fra russergrensa». NRK. 1. mars 2017.
2. ↑  «– Er det farlig å bo her? Det er forbanna tull». NRK. 30. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Etterretningstjenesten Forsvaret.no Arkivert 10. februar 2018 hos Wayback Machine.
* FFSV på Forsvarsnett

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Forsvarets stasjon Vardø** (**FSTV**), på Vårberget i Vardø, er en av Etterretningstjenestens tre stasjoner i Finnmark.

FSTV har som hovedoppgave å overvåke luftrommet utenfor Vardø, blant annet ved hjelp av de omstridte Globus II og Globus III-radare. Stasjonen ble opprettet tidlig på 1950-tallet og offisielt etablert under Etterretningstjenesten i 1968, men den første målrettede etterretningsvirksomheten i området fant sted under andre verdenskrig.

Kontroversiell utbygging
------------------------

Norsk støtte til det såkalte amerikanske rakettskjoldet er omstridt fordi russerne får grunner til å ruste opp, og de har gjentatte ganger uttalt at Russland vil bli tvunget til å svare hvis Norge bygger ut missilforsvarssystemer like ved landets grenser. Russland utvikler derfor flere nye typer avanserte missiler og kategorier av våpen for å trenge gjennom vestlige missilforsvar, også de mest avanserte.

En pensjonert tidligere underdirektør i Forsvarets etterretningstjeneste, Einar Hanssen, hevdet i 2003 at radaren Globus II, er identisk med Have Stare. Hanssen mener norske myndigheter igjen er blitt bløffet til å tro på den helt usannsynlige historien om vi har bruk for en radar til å overvåke "romskrot".
I 2019 er oppgraderinger og nye anlegg planlagte og under utførelse,



 og dette er kontroversielt også i USA fordi det kan føre til stormaktskonfrontasjoner.

Også Luftforsvaret skal bygge ut radarkapasitet i området
---------------------------------------------------------

Det finnes også planer om å plassere en ny militær radar på Grøhøgda fra 2022. Den nye radaren i Vardø er en av Luftforsvarets åtte nye radarstasjoner. Hele prosjektet har en kostnadsramme på vel åtte milliarder kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «NATO vurderer nytt rakettskjold: – Må forsvare oss». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 28. desember 2019.
2. ↑  «Norge sier nei til NATO-tiltak: – Tror dette hindrer økt spenning». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 28. desember 2019.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. september 2019. Besøkt 27. september 2019.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑
10. ↑
11. ↑
12. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. september 2019. Besøkt 27. september 2019.
13. ↑
14. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. september 2018. Besøkt 27. september 2019.
15. ↑
16. ↑

Se også
-------

* Luftforsvarets stasjon Vardø

Eksterne lenker
---------------

* FSTV på Forsvarsnett
*
**Veldre naturminne** ble opprettet i 1977, og består av to adskilte områder, et mindre i nord og et større i sør. Den søndre raryggen er kraftigst og mest markert. En to- eller flerdeling av raet er typisk for midtre og søndre Vestfold.

Da isbreen som dekket Norge gjorde noen forbigående stopp i tilbaketrekningen, la den igjen en rygg av grus og store steinblokker i Veldre. Dette skjedde for 10-11 000 år siden. Veldre naturminne er en del av moreneryggen Vestfoldraet, dannet ved slutten av siste istid. Vestfoldraet går fra Horten i nord til Mølen i sør. Begge områdene i Veldre naturminne har en overflate dominert av til dels svært store steinblokker. Steinblokkene består for det meste av larvikitt.

Bøkeskogen i naturminnet er tett og gir mye skygge. Om våren blomstrer hvitveisen før bøketrærnes løv stenger sollyset ute.
Senere på året kommer skyggetålende arter som tannrot, skogbingel, myske og lundrapp. Deler av naturminnet er rikt på bregner. Bokfink og bøksanger er karakteristiske fuglearter i bøkeskogen.

Formålet med fredningen er å bevare et særpreget geologisk og botanisk interessant parti av Vestfoldraet, med tilhørende spesielle plante- og dyreliv.

Referanser
----------

1. ↑  «Veldre naturminne». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 9. mai 2018.
2. ↑  (no) Veldre naturminne i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Veldre naturminne Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Naturbase
 |
**Fatisk** er en term som anvendes av antropologen Bronisław Malinowski i uttrykket fatisk kommunion. Fatisk betyr egentlig samvær gjennom tale og brukes om språklig kommunikasjon hvis hovedfunksjon er å opprettholde sosial kontakt. Fatisk er bygget på det greske ordet *phanein* som betyr å vise seg, å dukke opp. Norske ord for fatisk kommunikasjon eller samtale er *«å samtale om været», kaldprat, småprat eller tørrprat*. For eksempel kan vi «*prate om likegyldige ting: nesten ingen av gjestene kjente hverandre, så man ble sittende og kaldprate*». På engelsk snakker de om *small talk, light conversation, chat, natter, yak, chit-chat, shoot the breeze, gab,* med mer.

Roman Jakobson definerte seks språkfunksjoner (eller kommunikasjonsfunksjoner) avhengig av hvilken virkning av verbal kommunikasjon som kunne beskrives. I dette arbeidet var Jakobson påvirket av Karl Bühler's Organon-Modell og han tilføyde den poetiske, fatiske og metaspråklige funksjon.

J. L. Austin bruker «fatisk» om det å ytre et ord eller en setning som en del av fonetikken (*the phatic act*).

Litteratur
----------

* Segerberg, Meyer og Kracht: «The Logic of Action» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy*
* Kepa Korta og John Perry: «Pragmatics» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy*

Referanser
----------

1. ↑  Malinowski, B. (1923) "The Problem of Meaning in Primitive Languages", in: Charles K. Ogden / Ian A. Richards (eds.), The Meaning of Meaning, 146-152, London: Routledge
2. ↑  Den svenske NATIONALENCYKLOPEDIN SUN DEC 30 15:07:30 CET 2012
3. ↑  Ordnett.no Kunnskapsforlagets ordboker på nett.
4. ↑  Guy Longworth: «John Langshaw Austin» i Edward N. Zalta (red.): *Stanford Encyclopedia of Philosophy* *(Summer 2015 Edition)*
**Luftforsvarets stasjon Vardø** var en kontroll- og varslingsstasjon som ble opprettet på Vårberget i Vardø i mars 1952. LSTN Vardø var da den ble nedlagt i 1994 den østligste avdeling i Luftforsvaret. Stasjonen var ikke NATO-finansiert som en del av Nadge-systemet, men rapporterte flytokt inn i dette systemet. 

Nedleggingen kom som en følge av at FENRIS-systemet automatiserte den operative driften, og anlegget omgjort til et radarhode under Luftforsvarets stasjon Sørreisa. Stasjonen var mens den var i drift oppdelt i tre avdelinger, operasjonsskvadronen, teknisk skvadron og administrasjonsskvadronen, hver ledet av en major.

Stasjonens motto var *«Vakt mot øst»*, og det militære kallesignalet var *«Osborne»*.
Leiravisen Stormposten, grunnlagt av flysoldat Jon Skolmen, utkom fra 1962.

Det finnes planer om å plassere en ny militær radar på Grøhøgda fra 2022. Den nye radaren i Vardø er en av Luftforsvarets åtte nye radarstasjoner. Hele prosjektet har en kostnadsramme på vel åtte milliarder kroner.

Stasjonssjefer
--------------

| Grad | Navn | Funksjon | Fra | Til |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Løytnant | Arne Flikke |  | mars 1952 |  |
| Major | Arne C. Roaldstveit |  |  | 15. august 1968 |
| Major | Dag Askheim |  | 15. august 1968 | 9. august 1970 |
| Major | Tore Løvvik |  | 9. august 1970 | 1973? |
| Oberstløytnant | Bård Helland |  | 1973 | 1975 |
| Major | Asbjørn Tryggvason | Stasjonssjef |  | august 1979 |
| Major | Bård A. Moen | Stasjonssjef | august 1979 | august 1981 |
| Major | Ole Guttorm Blomlie | Stasjonssjef | august 1981 | 1986 |
| Oberstløytnant | Torodd Berntzen | Stasjonssjef | 1986 | 17. august 1989 |
| Oberstløytnant | Nils Olav Kristiansen | Stasjonssjef | 17. august 1989 | 30. september 1990 |
| Oberstløytnant | Leif Røstad | Fung. stasjonssjef | 1990 | 1992/93 |
| Oberstløytnant | Anders Thorheim | Ledet nedbyggingen | 1992/93 | 1994 |

Se også
-------

* Forsvarets stasjon Vardø

Referanser
----------

1. ↑  Kontroll- og Varslingssystemets historie, s. 78, ISBN 82-519-2098-1
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* jankrogh.com: PDF-utgave av leiravisen Stormposten sommeren 1981
* jankrogh.com: PDF-utgave av leiravisen Stormposten nr. 1 fra 1986
* LSTN Vardø på Facebook

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Grorud Jernvarefabrik** var en norsk bedrift som fra starten produserte bygningsbeslag, hengsler, låser og ankerjern. Senere drev den også med fjærproduksjon, samt produksjon av selepinnen *Ideal*, i tillegg til en rekke andre produkter for industri og husholdninger. 

Bedriften ble grunnlagt i 1917 av Ragnvald Bratz, som var administrerende direktør 1917–1961. Grunnleggerens sønn, Jens-Halvard Bratz, var deretter administrerende direktør 1961–1981, og han ble i sin tur etterfulgt av broren Bjørn Olaf Bratz 1981–1992.

I 1960 startet Grorud produksjon i Consett, England, og opplevde siden voldsom ekspansjon. Fabrikken var i Bratz-familiens eie frem til 1996, da den ble overtatt av det svenske låskonsernet Assa Abloy. Grorud Jernvarefabrik ble i 1999 slått sammen med søsterselskapet TrioVing og produksjonen nedlagt. Grorud-navnet lever imidlertid videre i Storbritannia som Grorud Engineering Ltd.

Eksterne lenker
---------------

* Industrimuseum.no om fabrikken
* Oslo kommune – Byarkivet om Grorud som industriområde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
Foto: Bundesarchiv, Bild 101I-100-0787-23 / Fraß / CC-BY-SA 
En av «Nina-kanonene» rettet utover Tanafjorden Foto: Bundesarchiv, Bild 101I-100-0787-19 / Fraß / CC-BY-SA 
**MAB 1./513 Tana** eller MKB 1/513, var et tysk marinekystfort på Smalfjordneset ved Tanafjorden i Tana, Finnmark. Fortet ble oppført i løpet av 1940 og 1941 og sto klart i april 1941. Fortet var utrustet med 3 stk 13 cm L/55(r) også kjent som «Nina-kanonene» etter det finske fraktskipet «Nina» hvor disse kanonene ble funnet 14. april i Bergen havn. Disse kanonene kom opprinnelig fra det russiske slagskipet «Imperator Aleksandr III» som ble hugget opp av franskmennene i 1936.

Fortet ble, i likhet med mange andre kystfort i Finnmark, sprengt av sin egen besetning under evakueringen i 1944. MAB Tana var underlagt artillerigruppe Tanafjord.

Litteratur
----------

* Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. s. 183. ISBN 8299087813.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MAB 1./513 Tana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Artillerigruppe Underavsnitt Tanafjord HKAA 480 |
| --- |
| 
* HKB 1./480 Tana (Smalfjordnes)
* HKB 2./480 Losvik
* HKB 3./480 Berlevaag
* HKB 4./480 Gamvik
* HKB 5./480 Mehavn
* MAB 1./513 Tana

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Frøy-linjen** er en rekke forsvarsanlegg som ble bygget i Troms under den kalde krigen. Anleggene strekker seg fra grenseområdet mot Sverige og Finland helt ut til kysten. Antallet anlegg er 299 fordelt på syv kommuner. Deler av anleggene er sikret mot kjemiske-, bakteriologiske- og kjernefysiske våpen. Forsvarsanleggene var ment å skulle stoppe en sovjetisk invasjon lenge nok til at allierte styrker kunne komme til unnsetning. Anleggene ble diskret bygget fra starten på 1980-tallet og fram til 1995. Kostnaden er antydet til minst en halv milliard kroner. Anleggene ble forlatt i 1995, omtrent samtidig som man var ferdig med å bygge de siste delene av anleggene, ettersom fiendebildet mot Norge hadde endret seg som følge av Sovjetunionens oppløsning og den kalde krigens slutt.

I 2011 ble anleggene avhendet, og rivingen av anleggene startet så året etter. Per desember 2014 var rundt 75 prosent av anleggene blitt revet, og resten skulle også rives – bortsett fra noen få anlegg som det var meningen skulle bevares til museale formål.

Da Russland annekterte Krim-halvøya i 2014, beordret Forsvarsstaben stans i rivingen av operative anlegg.

I 2014 startet Forsvaret en revisjon av sine operative planer, det samme gjør NATO for hele Europa. Fram til disse planene avklarer behovet i Nord-Troms, vil Frøy-anlegget stå der, med tilsyn. Heimevernet får trolig disponere noe areal, men ellers blir det status quo. Det betyr at der inventaret ikke er fjernet, så vil avfukting stå på. I 2017 ble Frøy-linjen innrangert i Forsvaret. Det betyr at Forsvarsbygg får såkalt tomgangsleie fra Hæren. Fra samme tid varslet Forsvaret at omvisninger og annen kulturell aktivitet i regi av Nord-Troms museum må opphøre.

Se også
-------

* Lyngen-linjen
* Olavsvern

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Siste skanse». NRK.no. 1. februar 2015. Besøkt 2. februar 2015.
2. 1 2  Aftenposten.no: *Siste rester av kald krig skal bort*
3. 1 2  «For tre uker siden var dette et museum. Nå har Forsvaret plutselig stengt dørene». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 13. juli 2018.
4. 1 2 3  Forum, Forsvarets. «Forsvaret tar Frøy tilbake». Besøkt 13. juli 2018.
**Maren Agdestein** (født 17. august 1982) er en norsk forfatter og blogger oppvokst i Asker. Hun har en mastergrad i medievitenskap fra Universitetet i Bergen, og gikk ut fra Forfatterstudiet i Bø i 2006.

Agdestein er aktiv blogger på nettsiden Spillpikene.no, hvor hun skriver om videospill. Hun har også jobbet som spillanmelder i VG, Adresseavisen og Natt&Dag, og har særlig skrevet om kvinner og videospill. 

Hun debuterte med boka *Dataspill* på Cappelen Damm i 2011. Utgivelsen er forfattet sammen med Bår Stenvik og illustrert av Rune Markhus, og mottok gull i kategorien Fakta og oppslag/Barne- og ungdomslitteratur på prisutdelingen Årets vakreste bøker i 2012.

Bokutgivelser
-------------

* 2011: *Dataspill* (Cappelen Damm). Utgitt sammen med Bår Stenvik og illustrert av Rune Markhus. ISBN 978-82-02-34362-0

Eksterne lenker
---------------

* Spillpikene
* Nettpresentasjon
* Årets vakreste bøker 2012 (Aftenposten.no 29.03.12)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Rolf Zetterström** (født 24. august 1920, død 29. september 2011) var en svensk barnelege. Han var professor i barnesykdommer ved Karolinska Institutet fra 1962 til han gikk av med pensjon i 1986. Han var medlem av både Nobelförsamlingen vid Karolinska Institutet og Karolinska Institutets Nobelkommitté i en årrekke. Han var også medlem av Kungliga Vetenskapsakademien, og var sjefredaktør for *Acta Paediatrica* fra 1965 til 2005.

Zetterström var først gift med øyelegen Birgitta Zetterström-Karpe, som var den andre kvinnelige professoren ved Karolinska Institutet, og siden med den tsjekkiskfødte legen Jelena Rennerová, som tidligere hadde vært gift i et proforma-ekteskap med Olof Palme for å unnslippe Tsjekkoslovakia i 1949.

Referanser
----------

1. ↑  Majblomman - Rolf Zetterström Stipendiet Arkivert 2013-10-19, hos Wayback Machine. The Rolf Zetterström Scholarship
2. ↑  Henrik Berggren: *Olof Palme: Aristokraten som blev socialist* (s. 581), 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
*Se også: Sangtekstforfatter*

En **tekstforfatter** er en person som skriver tekster til sanger, revyer, reklame og annet. Mens begrepet forfatter vanligvis brukes om dem som skriver bøker og lengre tekster, og skribenter og journalister særlig arbeider med massemedier, skriver en tekstforfatter ofte kortere tekster som skal brukes av andre eller har et mer entydig siktemål. Hovedmålet er vanligvis å tilpasse teksten til en spesifikk målgruppe. Tekstforfattere kan være frilansere eller ansatt i for eksempel et reklamebyrå.

Tekstforfattere i reklame
-------------------------

Mens en forfatter oftest arbeider med frie, skjønnlitterære tekster, som prosa, drama eller lyrikk, eller faglitterære tekster, har tekstforfatterens produkter et kommersielt siktemål. Vedkommende må også forholde seg til en gitt problemstilling, et budsjett og en oppdragsgiver. Til forskjell fra journalisten, som bør være en objektiv eller nøytral formidler, er tekstforfatterens utgangspunkt ensidig og subjektivt. Oppdragsgiveren bestemmer stort sett formålet, mens tekstforfatterens jobb blir å gi liv til teksten.

Tekstforfattere innen reklame utarbeider reklametekster, men også ideer og konsepter basert på strategier utarbeidet av konsulenter i samarbeid med kundene. Det kreative idéarbeidet foregår i stor grad i samarbeid med en *art director* (AD) (stillingsbetegnelsen er aldri oversatt til norsk). En grunnidé kan så utvikles i ulike varianter som er tilpasset de ulike mediene, som film, annonser (ofte kalt «print»), radio, brosjyrer, eventer, internett med mer. Tekstforfatteren vil ha ansvar for å utarbeide alt av tekst til disse reklamene og følge opp produksjon av film, radiospotter med mer. I tillegg vil en tekstforfatter kunne få ansvaret for å utarbeide en payoff (slagord), samt finne merkenavn til bedrifter, produkter og annet.

Kjente tekstforfattere
----------------------

En del engelskspråklige tekstforfattere har skapt seg et navn internasjonalt på grunn av faglig dyktighet eller fordi de har startet eller vært med på å starte reklamebyråer som har klart å bygge opp en omfattende, multinasjonal virksomhet. Blant disse er:

* David Abbott, grunnlegger av Abbott Mead Vickers BBDO
* William Bernbach, grunnlegger av DDB Worldwide
* Leo Burnett, grunnlegger av Leo Burnett Worldwide
* Fairfax M. Cone, grunnlegger av Foote Cone & Belding
* Claude C. Hopkins, senior tekstforfatter i Lord & Thomas
* Mary Wells Lawrence, grunnlegger av Wells Rich Greene
* David Ogilvy, grunnlegger av Ogilvy & Mather
* Rosser Reeves, ansatt i Bates Worldwide, kjent som opphavsmann til konseptet Unique Selling Point på 1940-tallet (senere videreutviklet til Unique Selling Proposition)

Se også
-------

* Sangtekstforfatter

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av tekstforfatter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NDL
 |
**Else-Ragnhild Neumann** (født Glømmen 8. desember 1938 i Oslo) er professor emerita i geologi ved Senter for jordens utvikling og dynamikk (CEED), Universitetet i Oslo (UiO). CEED er et Senter for fremragende forskning som ligger ved Institutt for geofag, UiO.

Yrkesliv
--------

Neumann ble i 1961 cand.real. og tok i 1967 Master of science ved University of California, Los Angeles. Hun er dr.philos. fra Universitetet i Oslo, hvor hun var vitenskapelig assistent i perioden 1972-1978. I årene 1979-1981 var hun førsteamanuensis samme sted.

Neumann ble Norges første kvinnelige professor i geologi i 1981. Hun har i første rekke publisert arbeider som omhandler vulkanismen i Oslofeltet, på Kanariøyene og andre vulkanske øyer, samt prosesser i mantelen. Hun er medlem i Den matematisk-naturvitenskapelige klasse av Det Norske Videnskaps-Akademi.

Hedersbevisninger
-----------------

### Else-Ragnhild Neumann Award

I 2018 fikk Neumann en pris oppkalt etter seg; Else-Ragnhild Neumann-prisen, som anerkjenner hennes vitenskapelige bidrag. Prisen går til kvinner som gjennom sitt doktorgrads- eller postdoktorarbeid har gitt et betydelig bidrag innen geofaglig forskning.

### Stipender

* 1967-1970: NAVF Rekrutteringsstipend
* 1978-1979: NAVF forskerstipend

Familie
-------

Else-Ragnhild Neumann er datter av ingeniør og administrerende direktør Roar Glømmen og Eldrid Rindal. Hun giftet seg 20. desember 1961 i Uranienborg kirke med siviløkonom Hans Jørgen Neumann (f. 1938).

Referanser
----------

1. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fougner, Sigurd (1973). *Nordre Fougner i Follebu*. [Forfatteren]. s. 78. ISBN 8299035708.
3. ↑  «Else Ragnhild Neumann - Institutt for geofag». *www.mn.uio.no* **(norsk)**. Universitetet i Oslo. Besøkt 7. januar 2021.
4. ↑  «WebCite query result : Neumann, Else Ragnhild - PGP/TPG». *www.webcitation.org*. Universitetet i Oslo. Arkivert fra originalen 16. oktober 2018. Besøkt 7. januar 2021.
5. ↑  Institutt for geofag. «Else-Ragnhild Neumann Award for Women in Geosciences». Besøkt 17.12.2018.
6. ↑  *Aftenposten 1961.12.20*. Norge, Oslo. 1961. s. 10.

Kilder
------

* *Hvem er hvem?*. Kunnskapsforl. 1994. s. 396. ISBN 8257304867.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Else Ragnhild Neumann i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** CRIStin
 |
**Georg Ferdinand Vedeler** (født 10. mars 1896 på Java, død 1967) var en norsk skipsingeniør. 

Vedeler tok artium som preseterist og eksamen fra NTH 1919 med innstilling til kongen, *Master of science*-eksamen fra *Massachusetts Institute of Technology* 1923, og avla i 1946 dr.techn.-grad ved NTH. Han var sjefingeniør i rederiet Westfal-Larsen & Co. 1926–46, der han sluttet for å bli professor i skipsbygging ved NTH 1946–51. Han var administrativ direktør i Det Norske Veritas 1951–66.

I mellomkrigstiden satt Vedeler i styret for Bergen Mekaniske Verksted mens diskusjonen gikk høyt om en gjenreisning av norsk skipsbygningsindustri ved økonomisk støtte fra stat og kommune. Vedeler påpekte at Sverige kom fordelaktig ut ved hjelp av moderne utstyr og rasjonelle metoder. I 1939 produserte hver norske verftsarbeider ti bruttotonn pr. år, der tallet for Sverige var 24 bruttotonn.

I 1933 meldte Vedeler seg inn i Nasjonal Samling, og holdt 8. februar 1934 foredraget «Teknokrati og kvakksalveri». Han meldte seg senere ut, trolig vinteren 1939/40, for i *Nordisk Tidende*, utgitt i USA 16. januar 1941 står en notis på side 2 med overskriften «Arrestasjoner i Bergen». Her står at Georg Vedeler var blant de arresterte, og at han «tidligere var fører for Nasjonal Samling i Bergen, men brøt med partiet for omtrent et aar siden.» I Bergen hadde NS og Høyre stilt fellesliste til stortingsvalget i 1933.

Han ligger gravlagt på Ris kirkegård i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Georg Ferdinand Vedeler, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Georg Vedeler» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 8. juni 2022 fra
3. ↑  «Verkstedsaken», mappe 1406/1938, A-0155 arkivet etter finansrådmannen, Bergen byarkiv
4. ↑  Øyvind Telvik: «Det er dyrt å være fattig» UiB 1995
5. ↑  Vedelers foredrag «Teknokrati og kvakksalveri»
6. ↑  «Arrestasjoner i Bergen», *Nordisk Tidende*
7. ↑  Baard H. Borge: *Nasjonal Samling i Bergen og Trondheim før og under krigen*
8. ↑  «Georg F. Vedeler», *hanseater.no*

Kilder
------

* Vedeler, Georg i Harald Gram og Bjørn Steenstrup, *Hvem er Hvem?* (5. utgave, 1948)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Annemie Wyckmans** (født 21. september 1973) er en belgisk arkitekt. Hun er professor ved NTNU og leder prosjektet NTNU Smart Sustainable Cities ved Fakultet for arkitektur og design samme sted.

Hun fikk sin første spesialiserte utdannelse ved det katolske universitetet i Leuven, Université catholique de Louvain. Der tok hun en Mastergrad (MSc) i «architectural engineering» i 1999.

I 1999 kom hun til NTNU i Trondheim og arbeidet et studieår som vitenskapelig assistent. Deretter begynte hun på en stipendiatperiode frem mot en ph.d.-grad. I 2005 ble hun ph.d. med avhandlingen *Intelligent building envelopes : architectural concepts and applications in daylighting quality* ved Institutt for byggekunst, historie og teknologi, Fakultet for arkitektur og billedkunst, NTNU.

Etter fullført ph.d.-grad har hun hatt ulike stillinger ved Fakultet for arkitektur og billedkunst (fra 2017 Fakultet for arkitektur og design). I 2013 ble hun ansatt som professor ved fakultetet, og fra 2013 er hun i tillegg prodekan for forskning ved samme fakultet.

Wyckmans har vært leder for prosjektet NTNU Smart Sustainable Cities fra oppstart.

Hennes hovedoppgaver er å fremme smarte, bærekraftige byer, gjennom forskning, innovasjon og utdanning. Hun leder flere samarbeidsprosjekt med offentlig og privat sektor i Norge, EU og Kina.

På NTNUs første internasjonaliseringskonferanse, i november 2018, ble hun tildelt en internasjonaliseringspris for sin innsats.

I 2020 ble hun utnevt til Mission Innovation Champion, som én av 21 forskere fra like mange land. Mission Innovation (MI) er et internasjonalt program som består av 24 land og Europakommisjonen. Målet er å styrke og akselerere global innovasjon for å gjøre ren energi allment tilgjengelig. Personene som blir utnevnt til «champions» omtales av Europakommisjonens leder som innovatører, som inspirert av sine drømmer om en bærekraftig fremtid har oppnådd prestasjoner som vil inspirere mennesker over hele kloden til å ta fatt på overgangen til ren energi.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Annemie Wyckmans i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Annemie Wyckmans i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

*

Referanser
----------

1. ↑  «Smart Cities». *www.ntnu.edu* **(engelsk)**. Besøkt 14. mars 2019.
2. ↑  Wyckmans, Annemie (2005). *Intelligent Building Envelopes: Architectural Concept & Applications for Daylighting Quality*. Fakultet for arkitektur og billedkunst. ISBN 9788247173336.  [fulltekstversjon av avhandlingen]
3. ↑  Bjørgan, Espen Halvorsen (30. mars 2017). «NTNU er i førersetet når Kina skal bygge fremtidens byer». *www.universitetsavisa.no*. Besøkt 4. april 2023.
4. ↑  Bjørgan, Espen Halvorsen (14. november 2018). «– Internasjonalt orienterte i alt». *universitetsavisa.no*. Besøkt 19. mars 2019.
5. 1 2  «Champions Program – Mission Innovation» **(engelsk)**. Besøkt 24. juni 2020.
6. ↑  «Overview – Mission Innovation» **(engelsk)**. Besøkt 24. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Annemie Wyckmans' profilside på ntnu.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Pomormuseet holder til i Brodtkorbsjåene i Vardø, som er blant den eldste bevarte trebebyggelsen i Finnmark Foto: 2014 
Leninbyste, nordlandsbåt og annet utstilt i Pomormuseet. Foto: 2015 
**Pomormuseet** (russisk: *Поморский музей*) er et museum i Vardø i Finnmark som formidler historien om pomorene fra Kvitsjø-området og pomorhandelen, russehandelen på Nordkalotten med norsk fisk og russisk tømmer og rugmel fra 1700-tallet til 1917. Museet forteller også om kontakten mellom Nord-Norge og Nord-Russland etter den russiske revolusjonen. Museet er en del av Vardø museum som igjen er tilknyttet Varanger museum. Pomormuseet åpnet i 2005. Samlingene er huset i «Storsjåen» i kjøpmann Brotkorbs brygge- og sjøbruksanlegg fra 1800-tallet.

* Foran Pomormuseet i «Storsjåen» i Kaiagata 1 står Svein Håvarsteins «Opp av hav» fra 1989. Foto: 2023Foran Pomormuseet i «Storsjåen» i Kaiagata 1 står Svein Håvarsteins «Opp av hav» fra 1989. Foto: 2023

Se også
-------

* Vardø museum, Varanger museum
* Pomorer, pomorhandel

Eksterne lenker
---------------

(en) Pomormuseet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Offisiell nettside
**Abd al-Aziz ar-Rantissi** (arabisk: عبد العزيز علي عبد المجيد الحفيظ الرنتيسي‎; født 23. oktober 1947 i Yibna ved Ramla i Palestinamandatet, død 17. april 2004 i Gaza by) var en av grunnleggerne og lederne av den sunni-islamske organisasjonen Hamas, og utdannet lege. Han fikk tilnavnet «Palestinas løve».

Han var frem til sin død gift med Jamila ash-Shanti, som ble innvalgt til det palestinske parlament i 2006.

Biografi
--------

I 2003 ble Rantissi utsatt for et drapsforsøk fra et israelsk helikopter som beskjøt hans bil. Han kom fra det med mindre skader. To sivile døde og drøyt 30 ble skadet i attentatet. 

I januar 2004 foreslo han en tiårig våpenhvile med Israel i bytte mot dannelsen av en palestinsk stat. 

Den 24.mars 2004 ble den 57-årige legen gjort til ny «generalkommandant» for Gaza av Hamas. Dette var to dager at Hamas' grunnlegger og sjefsideolog Ahmad Yasin ble drept ved et målrettet missilangrep fra israelske kamphelikoptre.

Tre måneder etter ble han drept sammen med sin 27-årige sønn Mohammed og en livvakt. Han ble drept av syv israelske missiler som ble avfyrt mot hans bil.

Hans grav er i Al-Shati i Gaza by.

Referanser
----------

1. ↑   **(arabisk)**. paltoday.ps. 17. april 2014 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑   **(arabisk)**. loblab.com. 17. april 2014. Arkivert fra originalen 28. mars 2019. Besøkt 19. april 2014.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
**Xenu** var, ifølge scientologi-grunnlegger og science fiction-forfatter L. Ron Hubbard, en hersker og diktator i den «Galaktiske konføderasjon» for 75 millioner år siden. Xenu hersket over 76 planeter, deriblant Jorden. Alle disse 76 planetene som han kontrollerte, var overbefolket av romvesener. Hver planet hadde en gjennomsnittlig befolkning på cirka 178 milliarder innbyggere.

For å løse problemet med overbefolkning sendte Xenu milliarder av romvesener med sitt DC-8-lignende romfartøy til Jorden, der de ble stablet rundt flere forskjellige vulkaner. Da alle sammen var ferdig stablet rundt vulkanene, senket Xenu hydrogenbomber ned i vulkanene. Bombene ble detonert, og alle romvesenene ble drept. Scientologikirken hevder at disse skapningenes essens fortsatt finnes i verden i dag og forårsaker plager hos mennesker.

Xenu ble senere styrtet av offiserene sine, og ble sperret inne i et fjell. Han holdes inne i fjellet av et kraftfelt som er drevet av et batteri som varer evig. Ifølge Scientologikirken er Xenu fremdeles i live den dag i dag.

Disse handlingene er kjent innen scientologi som «Incident II» (Hendelse II), og de traumatiske minnene assosiert med dem er kjent som **The Wall of Fire**. Historien er en del av scientologiens lære om utenomjordiske sivilisasjoner og romveseners inngrep i jordlige hendelser, kollektivt beskrevet som «space opera» av Hubbard. Historien ble av Hubbard detaljert i Operating Thetan level III (**OT III**) i 1967, med advarsler om at dette materialet var «kalkulert til å drepe (via lungebetennelse, osv.) enhver som forsøkte å løse det». Historiene blir forsøkt skjult for offentligheten av Scientologikirken.

Xenu-historien er en del av Scientologikirkens hemmelige «Advanced Technology», som normalt kun blir avslørt for medlemmer som allerede har bidratt med store mengder penger.

Referanser
----------

1. 1 2  Lewis, James R. (2004). *The Oxford Handbook of New Religious Movements*. Oxford University Press. s. 360, 427, 458. ISBN 0195149866.
2. ↑  Sappell, Joel (24. juni 1990). «Defining the Theology: The religion abounds in galactic tales». *Los Angeles Times*. s. 11A. Arkivert fra originalen 25. juni 2009. Besøkt 21. januar 2009.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. juni 2009. Besøkt 10. juli 2010.
3. ↑  Hargrove, Mary (Tribune Managing Editor/Projects) (10. mars 1992). «Church battles critics — Mental treatment clashes with regulators, psychiatrists». *Tulsa World*. World Publishing Co. s. 1A.
4. ↑  Thousands of millions in Long Scale
5. ↑  Partridge 2003, s. 263--264 harvnb error: no target: CITEREFPartridge2003 (help)
6. ↑  Scott, Michael Dennis (2004). *Internet And Technology Law Desk Reference*. Aspen Publishers. s. 109. ISBN 0735547432.
7. ↑  Savino & Jones 2007, s. 55 harvnb error: no target: CITEREFSavinoJones2007 (help)
8. ↑  Urban, Hugh B. (juni 2006). «Fair Game: Secrecy, Security, and the Church of Scientology in Cold War America». *Journal of the American Academy of Religion*. Oxford University Press. 74 (2): 356--389. doi:10.1093/jaarel/lfj084.
9. ↑  Jordison, Sam (2005). *The Joy of Sects*. Robson. s. 193. ISBN 1861059051.
**Omnflug naturreservat** dekker et område sør på Blefjell i Notodden kommune, rundt Harvedalsvatn og Breivatn fra Omnsflug i sør opp til fjellsiden mot Sigridsfjell i nord.

Berggrunnen i området bestør for det meste av lys kvartsitt, som gir et relativt næringsfattig jordsmonn. På rasmarkene under Omnflug helt i sør finnes imidlertid rikere vegetasjon, med innslag av edellauvskog. Reservatet favner dermed en gradient fra sørboreal vegetasjon og helt opp til øvre fjellskogsbelte.

Verneverdiene er særlig knyttet til et storområde med mye gammel skog og død ved. Her finnes en rekke sjeldne og truede arter vedboende sopp, stedvis også en rik flora av karplanter.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men forskriften gir en del unntak. Motorisert ferdsel er fobudt, og forskriften gir ikke unntak for snøskuter.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 30. januar 2022.
2. ↑  «Omnflug naturreservat» (PDF). Klima- og miljødepartementet. Desember 2015. Besøkt 30. januar 2022.
3. ↑  (no) Omnflug naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Forskrift om vern av Omnflug naturreservat, Notodden kommune, Telemark». Lovdata. Besøkt 30. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Deir Yassin markert på kart fra 1870-årene
Familie (Haj Ahmad al-As'ad med hustru og sønn), fra Deir Yassin, 1927.
**Deir Yassin** (arabisk: دير ياسين), var en palestinsk landsby som i 1948 ble okkupert av Israel. Den er kjent for Deir Yassin-massakren som ble anført av Irgun-styrkene under ledelse av Menachem Begin. Lehi (Stern-gjengen) deltok også, og militsgruppene fikk artilleristøtte fra Haganah. Antallet palestinere som ble drept oppgis i forskjellige kilder til mellom 100 og 250. Som resultat ble byen lagt øde, og massakren fikk også store konsekvenser for hele Palestina, siden ryktet om massakren bidro til panikk og masseflukt blant de palestinske araberne. Deir Yassin-massakren innleder dermed det som i palestinsk historieskriving omtales som al-Nakba – «katastrofen».

Deir Yassin eksisterer ikke lenger, den jødiske bydelen Kfar Sha'ul i det moderne Jerusalem ligger nå der hvor den arabiske landsbyen en gang lå.

Se også
-------

* Liste over landsbygder avfolket under den arabisk-israelske krig 1948

Referanser
----------

1. ↑  Butenschøn, Nils A.: *Midtøsten. Imperiefall, statsutvikling, kriger*, 1 utg. 2008, Universitetsforlaget, Oslo. side 236.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Gisle Aarlott** (født 9. september 1963 i Steinkjer) er gitarist, vokalist, komponist, skribent og grafisk designer. 

Aarlott han vært med i bandene Moas Ark, Set og Clarion Call. Han har skrevet en rekke låter for alle bandene. Hans gruppe Clarion Call hadde to låter på NRK P1s *Norsktoppen*. Disse var hentet fra bandets 2 CD-er; Clarion Call (1995) og The Next Big Thing (2000). I perioden 1986 – 1989 spilte han med bl.a. Finn Coren (The Echoing Green). I 2015 kom hans første album på norsk - Volum 1. Oppfølgeren, Volum 2, ble utgitt i 2020.

Han har også vært initiativtaker til kaffebaren Café Madam Brix (2000), mini-festivalen Det Store Kaffeslabberaset (2001) og Steinkjerfestivalen (2006). 

Gisle Aarlott er dessuten grafisk designer/macoperatør/tekstforfatter.

Referanser
----------

1. ↑  «Både debut og 100 år med erfaring». *Trønder-Avisa*. 14. november 2013. Arkivert fra originalen 30. januar 2020. Besøkt 30. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Steinkjerfestivalen
* Finn Coren
* Gisle Aarlott
* Moas Ark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Vjatsjaslaŭ Frantsavitsj Kebitsj** (hviterussisk: Вячасла́ў Фра́нцавіч Ке́біч; łacinka: *Viačasłaŭ Francavič Kiebič*; russisk: Вячесла́в Фра́нцевич Ке́бич, *Vjatjeslav Frantsevitsj Kebitsj*, født 10. juni 1936 i landsbyen Koniuszewszczyźnia nær Wołożyn i Polen som senere ble del av Sovjetunionen og så Hviterussland, død 9. desember 2020 i Minsk) var en hviterussisk politiker og opprinnelig maskiningeniør.

I en viktig historisk overgangstid var han statsminister i hjemlandet.

Liv og virke
------------

Han arbeidet som ingeniør, og var fra 1978 leder i maskinbyggfirmaet S.M. Kirov i Minsk.

Mellom 1980 og 1985 begynte Kebitsj' gradvise avansement innen det kommunistiske partiapparat i den hviterussiske sovjetrepublikk. Han ble sekretær for partiets regionalkomité for Minsk. Han ble sjef for industriavdelingen av den hviterussiske sentralkomité. I 1985 ble han visestatsminister for den hviterussiske sovjetrepublikken og sjef for dens planleggingskommisjon. Fra 1986 til 1991 var han medlem i det hviterussiske kommunistpartiets sentralkomité, som bare var underlagt den sovjetiske sentralkomité.

I perestrojkaens epoke i Sovjetunionen ble han den 7. april 1990 leder av ministerrådet i Hviterussland. Kebitsj var en av forfatterne og undertegnere av Belavezjaavtalen (8. desember 1991) som gjorde slutt på Sovjetunionen og grunnla Samveldet av uavhengige stater.

Kebitsj representerte pro-russiske standpunkter.[] Han var Hviterusslands statsminister fra 19. september 1991 til 21. juli 1994.

Ved presidentvalget den 17. juli 1994 tapte han for Aljaksandr Lukasjenka.

Etter valglederlaget ledet han Den hviterussiske handels- og finansunion, og var medlem av parlamentet.

Kebitsj døde den 9. desember 2020 på et sykehus i Minsk av covid-19, i en alder av 84 år.

Referanser
----------

1. ↑   Nasha Niva, nn.by, besøkt 9. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Belarus, rulers.org, läst 2020-04-12
5. ↑  Умер Вячеслав Кебич. У него был коронавирус

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vyacheslav Kebich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Johannes Haglund** (født 1. mars 1882 i Hammerfest, død 13. juni 1970) var en politiker, lensmann, ordfører i Nedre Eiker kommune fra 1935 til 1940. Han var fullmektig hos amtskassereren i Hedemarken og i Hamar var han medlem av formannskapet og av forstanderskapet for Hamar Sparebank. I Nedre Eiker ble Haglund valgt inn i herredsstyret fra 1914 og var medlem i de aller fleste perioder helt til 1940. Fra 1935 til 1940 var han ordfører. Han var også formann i ligningsrådet, i Mjøndalens brannstyre og bygningskommune, medlem av lysverkets styre og ordfører i forstanderskapet for sparebanken. I 1911 ble han formann i Nedre Eiker arbeiderparti og året etter i Buskerud krets av amtspartiet. I 1933 ble Haglund beskikket som fylkeskasserer i Buskerud og sluttet som lensmann, men han fortsatte å bo i Nedre Eiker. Johannes døde 13. juni 1970.

Referanser
----------

1. ↑  «Histreg - Personside». *histreg.no*. Besøkt 3. november 2023.
2. ↑  Lillevold, Eyvind (1960). *Nedre Eiker*. no: Kommunen. s. 98, 201.
**Magne Bjørge Songvoll** (født 19. mai 1939 i Lillesand, død 30. august 2023 i Høvåg) var en norsk lærer og fagforeningsleder. I 1991 ble han valgt til leder i Akademikernes Fellesorganisasjon.

Songvoll var cand.mag. ved Universitetet i Oslo med fagene engelsk, historie og pedagogikk. Han ble tilsatt i videregående skole i Oslo fra 1967 og ble studieinspektør i 1976. Hans engasjement i Norsk Undervisningsforbund lokalt førte til at han fra 1982 var tillitsvalgt på heltid, først som hovedtillitsvalgt i Oslo, deretter som leder i Oslo Undervisningsforbund fra 1983 til 1986. Fra 1987 var han så leder for hele organisasjonen til han i 1991 ble valgt til leder av Akademikernes Fellesorganisasjon. Han hadde ledervervet til 1999, da han overlot det til Aud Blankholm. Organisasjonen hadde på den tiden mistet mange medlemmer, som hadde meldt overgang til annen hovedorganisasjon.

Referanser
----------

1. ↑   andas.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  AF elects new leader

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1993 side 134

Eksterne lenker
---------------

* [*død lenke*]
**Thomas Fremo** (født 27. november 1987) er en norsk friidrettsutøver og tidligere langrennsløper, som representerer Fjellørnen IL. Han konkurrerer i langdistanseløp, og kom på 3.-plass på 10.000 meter under NM i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

Fremo deltok i sitt første FIS-renn i langrenn den 7. januar 2006, i Stokke. Han deltok i Skandinavisk Cup i sesongene fra til 2010/11, og fikk der en ellevteplass i sprint i desember 2008 som beste resultat. Han deltok i U23-VM på ski 2009, og kom der på 23.-plass på sprinten. Under NM på ski 2010 kom han på fjerdeplass på lagsprinten, sammen med Kristian Tettli Rennemo, og han kom på femteplass på 3 x 10 km stafett. Hans beste individuelle NM-resultat i langrenn er en 12.-plass på sprinten i NM på ski 2009.

Han deltok i NM i friidrett 2017, og kom der på 12.-plass på 5000 meter og 10.000 meter. Under NM i friidrett 2019 kom han på sjetteplass på 10.000 meter. Han vant Fjellseterløpet i 2019, og kom på åttendeplass under Hytteplanmila 2020.

Referanser
----------

1. ↑  FIS - *Thomas Fremo - Results - Scandinavian Cup*, besøkt 20. oktober 2020.
2. ↑  FIS - *Thomas Fremo - Results*, besøkt 20. oktober 2020.
3. ↑  Ultimate Sport Service - *Hytteplanmila 2020*, besøkt 19. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas Fremo – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Fremo – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
Ruiner i Qula
Landsbyen Qula på kart fra 1941
Qula på kart fra 1945
**Qula** (arabisk: قولة) var en palestinsk landsby, ved ruinene etter den lille korsfarerborgen **Cola** eller **Chola**. Stedet er i Sentraldistriktet i Israel, rundt 14 km nordøst for Ramla. Hasan Salama (1913-1948) og hans sønn Ali Hassan Salameh (1940-1979) var fra Qula.

Historie
--------

Korsfarerborgen er først nevnt i kilder fra 1181, den og landsbyen ble da ervervet av hospitallerordenen og Hugo av Flandern. Her produserte ordenen næringsmidler for sitt hospital i Jerusalem.

Det som er bevart av borgen, er restene av et tårn og enn av festningsbygningene.

De palestinske arabere forlot landsbyen under nakbaen.

Hasan Salama og Ali Hassan Salameh kom fra denne landsbyen.

Referanser
----------

1. 1 2  Pringle, s. 87

Litteratur
----------

* Denys Pringle: *Secular Buildings in the Crusader Kingdom of Jerusalem. An Archaeological Gazetteer.* Cambridge University Press, 1997. ISBN 0521460107.

Eksterne lenker
---------------

(en) Qula – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Monte Isola** (også kjent under navnet **Muntìsola**) er en kommune i provinsen Brescia i Lombardia, Italia. Kommunen ligger på en øy med samme navn og også på to mindre øyer, Loreto og San Paolo i innsjøen Iseo. Administrasjons sentrert i kommunen er Siviano.

Det første skiftelige om "Insulae curtis" er fra 905, da øya ble oppført blant eiendommene til klosteret S. Salvatore i Brescia. På 1800-tallet var hovednæringen på øya bygging av båter og produksjon av fiskegarn. Det er flere kirker bygget mellom 1400- og 1600-tallet med fresker, statuer og treskjæringer. Festningen Martinengo ble bygget på 1400-tallet og utvidet på 1500-tallet. I Peschiera og Carzano har de en tradisjonen med å tørke, salte og konservere "sardiner" ( ferskvannssilden Alosa agone) i olje.

Øya har et totalt areal på 4,5 kvadratkilometer, en omkrets på omtrent 9 km er den største innsjø øya i Italia. Høyeste punkt på øya er 600m, på dette stedet ligger kirken Madonna della Ceriola. Det er to større havner, Carzano og Peschieria, hvor det er fergeforbindelser.

Innbyggertallet i kommunen var i 2011 1804, flest innbygger hadde den i 1961 med 1968 innbyggere.

* Iseosjøen med øya Monte Isola og de mindre øyene Loreto (ovenfor) og San Paolo (nedenfor)Iseosjøen med øya Monte Isola og de mindre øyene Loreto (ovenfor) og San Paolo (nedenfor)
* SivianoSiviano
* Det høyeste punktet på øyaDet høyeste punktet på øya
* Festningen på øyaFestningen på øya

Referanser
----------

1. 1 2  «Monte Isola – Visit Lake Iseo» **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2023.
2. ↑  «Lake fish». *Monte Isola Informazioni turistiche* **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2023.
3. 1 2  «Monte Isola Informazioni turistiche - Cosa vedere, dove mangiare e dormire». *Monte Isola Informazioni turistiche* **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2023.
4. ↑  «Visit Monte Isola on Lake Iseo, one of the Most beautiful small towns in Italy - Bresciatourism». *Brescia Tourism* **(engelsk)**. Besøkt 17. oktober 2023.
**Tommy Stenersen** er en norsk fotballspiller som spiller for Manglerud Star Toppfotball. Han spilte for Stabæk mellom 1995 og 2008, og vant i 1998 cupmesterskapet med klubben. I 2005 var han utlånt til Vålerenga som vant serien dette året. 28. mars 2008, ble han lånt ut til Sandefjord Fotball. Låneavtalen varte til 1. august 2008.

Tommy er født i Bodø, men vokste opp på Gjøvik og trådte sine barnefotballsko i Vind Idrettslag. Her spilte han frem til han ble lånt ut til Stabæk i 1995. Overgangen ble gjort permanent året etter .

I 2006-sesongen i Stabæk ble han den spilleren i tippeligaen med flest målgivende pasninger. Han var i samme periode i interne landslagsdiskusjoner, og ble tatt ut og fikk spille B-landslagskamp mot Danmark 6. mars 2002.

Det var lenge usikkert hvor Stenersen skulle spille i 2009, blant annet etter at han, i desember 2008, takket han nei til kontrakt med Moss Fotballklubb etter at han fikk et tilbud han mente ikke var godt nok. 22. januar 2009 ble det klart at han signerte en treårskontrakt med 2.-divisjonsklubben Manglerud Star Toppfotball. I tillegg til å være spiller for Manglerud Star, skal Stenersen også bidra på ulike måter i klubbdriften og med spillerutvikling.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 229b18f1[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tommy Stenersen til Sandefjord Fotball». Sandefjord Fotball. 28. mars 2008. Arkivert fra originalen 28. mars 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. mars 2008. Besøkt 28. mars 2008.
3. ↑
4. ↑  «- Tidenes beste i MS». Nordstrands Blad. 22. januar 2009. [*død lenke*]