recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Angelo Oliviero Olivetti** (født 1874 i Ravenna i Italia, døde 17. november 1931 i Spoleto) var en italiensk advokat, journalist og politisk aktivist.

Biografi
--------

I 1892, mens han studerte ved Universitetet i Bologna, ble han medlem av Det italienske sosialistparti. Etter anklager om undergravende virksomhet flyktet han til Sveits i 1898. Der traff han etter noen år Benito Mussolini. Ettersom Olivetti fant bare måtelig interesse for sine synspunkter innen den italienske sosialistbevegelse begynte han i 1906 å publisere *Pagine Libre*, et tidsskrift viet til revolusjonær syndikalisme. Han ble utvist fra Sveits i 1912.

Den 5. oktober 1914 publiserte Olivetti manifestet for aksjonsgruppen *Fasci d'Azione rivoluzionaria internazionalista*. Kort tid etter ble Mussolini medlem av gruppen, og overtok raskt ledelsen der. 

I mars 1925 var Olivetti en av tre jødiske talere ved kongressen for fascistisk kultur. Han ble medlem av fakultetet ved Universitetet i Perugia i 1931 som professor i politologi, og døde kort tid etter. 

Revolusjonære syndikalister som Olivetti ønsket å endre samfunnet men uten å sette nasjonens identitet på spill. Mussolini kombinerte denne syndikalismen med den nasjonalisme som inngikk i hans fascisme.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 12704946d[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Sarfatti, Michele (2006): *The Jews in Mussolini's Italy*, ISBN 0299217345
3. ↑   Sarti, Roland (1970): «Fascist Modernization in Italy: Traditional or Revolutionary» i: *The American Historical Review*, vol 75, nr 4 (april 1970), s. 1029-1045, ISSN: 00028762

Litteratur
----------

* Sternhell, Zeev; Sznajder, Mario; Ashéri, Maia; og Maisel, David (1994): *The Birth of Fascist Ideology* , ISBN 0691032890

Eksterne lenker
---------------

* Angelo Oliviero Olivetti i *Dizionario storico della Svizzera*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Åge Standal Holter** (født 19. januar 1919 i Ålesund, død 3. mai 2008) var en norsk religionsviter.

Holter var sønn av jernbanemannen Jacob Holter (1893–1958) og Borghild Standal (født 1894), og vokste opp i Bergen. Han ble student i 1939 og tok lærereksamen ved Volda lærerskole i 1942. I 1947 ble han *cand. theol.* fra Menighetsfakultetet, og deretter ansatt som stipendiat og senere sekretær ved Institutt for Kristen Oppseding. I denne perioden studerte han fransk skolehistorie, og oppholdt seg en tid i Frankrike. I 1958 tok han den teologiske doktorgraden med en avhandling om *Kampen om moralundervisningen i fransk folkeskole 1879–1886*.

I 1955 ble han ansatt i Det norske Bibelselskap, hvor han var oversettelsessekretær fram til 1964. Han var professor i religionsvitenskap ved Universitetet i Trondheim/Norges lærerhøgskole fra 1964 til 1974. Her studerte han særlig islam som statsbærende religion i Midtøsten, og utga i 1976 en avhandling om *Arabisk statsreligion*.

I 1974 etterfulgte Holter Olav G. Myklebust som professor i misjonsvitenskap og religionsvitenskap ved Menighetsfakultetet i Oslo, og beholdt denne stillingen til han gikk av i 1986. 

Holter skrev første bind av *Det Norske Bibelselskap gjennom 150 år* (1966). Han var medlem av redaksjonen for *Prismet*, *The Bible Translator* og *Norsk Tidsskrift for Misjon*.

Utmerkelser
-----------

Holter var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (1966) og Kirkehistorisk Samfunn.

Referanser
----------

Kilder
------

* *Prester i den Norske kirke og andre teologiske kandidater*. Oslo: Land og kirke, 1974.
* Oskar Skarsaune: «Minnetale over dr.theol. Åge Standal Holter[*død lenke*]», tale i DNVA 11. juni 2009.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**bonprix** er et tysk moteselskap som selger varer online og gjennom kataloger. Bonprix er et datterselskap av Otto GmbH, grunnlagt i 1986, og har base i Hamburg. Produktspekteret består av dame-, herre- og barneklær i tillegg til tekstiler for hjemmet, mindre møbler og accessoirer. Bonprix har over 3000 ansatte internasjonalt. Den norske filialen startet sin nettbutikk i 2017 og samarbeider med Trygg e-Handel.

Historien
---------

Grunnlaget for Bonprix ble lagt i 1986 av Hans-Joachim Mundt og Michael Newe. I 1988 ble ledelsen utvidet til tre, da Josef Teeken kom til. I 1989 lykkes selskapet med å nå den første millionen tyske mark i omsetning.

Bare noen få uker etter at selskapet ble grunnlagt, ble den første postordrekatalogen sendt ut. Den besto av 32 sider, sammenlignet med den nåværende katalogen som er på over 200 sider.

I 1997 startet Bonprix sin nettbutikk, og i dag gjøres mer enn 50% av alle bestillingene over internett.[] Hver måned besøker 7,2 millioner besøkende selskapets nettsider.[]

I 1999 ble den første Bonprix-filialen åpnet på Fuhlsbüttler Straße i Hamburg. Flere butikker ble deretter åpnet i Nord-Tyskland. Nå har moteforetaket over 70 butikker i Tyskland, og i tillegg mer enn 30 i Østerrike, Sveits og Italia.[]

Foretak
-------

Siden 1990 har selskapet benyttet seg av et flerkanalsystem, med blandet markedsføring og salg gjennom kataloger, merkevarebutikker, nettbutikk og TV-innslag. I de siste årene har Bonprix blitt en av Tysklands ti fremste nettbutikker, som når 27 millioner kunder i 29 land over hele verden, hvorav 9,5 millioner bor i Tyskland.[] Med en omsetning på 1,5 milliard euro i 2016 er foretaket nå en av de mest vellykkede i Otto-gruppen.[] De siste årene har nettbutikken bonprix.de utviklet seg til selskapets viktigste salgskanal. Produktspekteret utgjør ca. 30.000 artikler.[]

Siden 1991 har Bonprix bedrevet en kampanje for å ekspandere til andre europeiske land. De er nå representert i 29 land.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Otto Group Corporate (Innhold på engelsk)». Arkivert fra originalen 1. juni 2020. Besøkt 3. mai 2018.
2. ↑  «bonprix attackiert C&A und H&M (Innhold på tysk)». Frankfurter Allgemeine. Besøkt 16. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

Otto-gruppen (Innhold på engelsk)
bonprix
**Angelo Zorzi** (født 4. mai 1890, død 28. desember 1974) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker både i 1912 i Stockholm og i 1920 i Antwerpen.

Zorzi ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag. Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen vant han sin andre olympiske gullmedalje, også denne gangen i mangekamp for lag.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Italia)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Italia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Angelo Zorzi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Zorzi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Zorzi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Zorzi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Zorzi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Angelo Zorzi – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Peter Morville** (født ???? i Manchester i Storbritannia) er en britisk bibliotekar og forfatter av bøker om informasjonsarkitektur og brukeropplevelser.

Biografi
--------

Morville er utdannet bibliotekar med master i bibliotek- og informasjonsvitenskap fra University of Michigan. Han var medstifter av Information Architecture Institute.

Sammen med Louis Rosenfeld stiftet han Argus Associates, et konsulentfirma innenfor informasjonsarkitektur inntil det gikk konkurs etter Dot-com kræsjet i 2001. Peter Morville er nå direktør og stifter av Semantic Studios, et informasjonsarkitektur og brukeropplevelses-konsulentfirma. Han underviser også ved Universitetet i Michigan.

Bibliografi
-----------

* «Search Patterns» (ISBN 978-0596802271)
* «Ambient Findability» (ISBN 0-596-00765-5)
* Medforfatter til «Information Architecture for the World Wide Web» (ISBN 978-0596527341)

Referanser
----------

1. ↑   VIAF-identifikator, VIAF-ID 242172[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Semantic Studios, Morvilles konsulentfirma
* Interview with Peter Morville (2005)
* Findability.org, Morvilles blogg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
*For filmen ved samme navn, se Babettes gjestebud (film).*

***Babettes gjestebud*** (eng. ***Babette's Feast***, dansk ***Babettes gæstebud***) er en langnovelle skrevet av Karen Blixen. Novellen ble første gang publisert i 1950, i magasinet Ladies Home Journal. Handlinga i novellen er lagt til Berlevåg i Finnmark. *Babettes gjestebud* ble filmatisert i 1987, med Gabriel Axel som regissør.

Handling
--------

Babettes gjestebud er lagt til en historisk sammenheng, i dette tilfelle begynnelsen av 1870-årene. Fortellingen utspiller seg i en nordnorsk bygd, hvor en fransk kvinne har søkt tilflukt etter oppstanden i Paris, Pariserkommunen.

Kvinnen heter Babette og fortellingen handler om hennes skjebne og om lokalmiljøet. Babette har tidligere vært en høyt skattet gourmetkokk, men i det lille samfunnet kjenner ingen hennes historie og hun forsørger seg som husholderske for et par eldre søstre. Etter en årrekke skjer det mirakuløse at hun vinner 10.000 francs på en gammel lotteriseddel. Samtidig med dette nærmer 100-års-minnedagen for den avdøde prosten seg. Babette bestemmer seg for å tilrettelegge en utsøkt middag på minnedagen, som hun håper vil inngi gjestene respekt. 

Men middagsgjestene er hovedsakelig nordnorske bønder som hverken har tradisjon eller religiøs aksept for kulinariske utfoldelser. Etter en andaktsfull start som nærmest har karakter av en symbolsk nattverd, åpner de kulinariske nytelsene for en ny form for aksept og innbyrdes innsikt. Tidligere uvennskap løses opp; forståelse, lykke og forløsning brer seg i kraft av de himmelske kulinariske nytelsene.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av novellen, (dansk)

Portaler: Litteratur | Danmark

| * v
* d
* r
Karen Blixens liv og forfatterskap |
| --- |
| Personer | Wilhelm Dinesen **·** Dinesenslekten **·** Thomas Dinesen **·** Mary Westenholz **·** Hans Blixen **·** Bror Blixen **·** Denys Finch Hatton **·** |
| Verk | *Babettes gjestebud* **·** *Den afrikanske farm* **·** *Syv fantastiske fortellinger* **·** *Vintereventyr* **·** *Siste Fortellinger* **·** *Gjengjeldelsens veier* **·** *Skjebneanekdoter* **·** *Skygger på gresset* **·** *Albondocani* **·** *Eneboerne* |
| Filmatiseringer | Mitt Afrika **·** Babettes gjestebud |
| Steder og institusjoner | Rungstedlund–Karen Blixen Museum Danmark **·** Rungstedlundfonden **·** Karen Blixen Museum (Kenya) **·** Karen Coffee Company Ltd. **·** Katholm **·** Heretica (tidsskrift) |
**Hyperfokalavstanden** er det nærmeste planet sett fra et kamera som blir (*akseptabelt*) skarpt ved en bestemt blenderåpning når objektivet er innstilt på uendelig.

Eksempel
--------

Bruk f.eks. et objektiv med 85 mm brennvidde. Still avstanden på uendelig og blenderen på f/16. Dette gir et (*akseptabelt*) skarpt bilde fra 20 m til uendelig – og "forbi uendelig". Da er 20 m hyper­fokal­avstanden for 85 mm brennvidde ved blender f/16.  

Flytt så fokus til 20 m (hyper­fokal­avstanden), og uendelig vil ligge akkurat på grensen for dybdeskarpheten, samtidig som det (*akseptabelt*) nærmeste skarpe planet vil flyttes til 10 m (halve hyper­fokal­avstanden). Nå er dybde­skarpheten på sitt største: fra halve hyper­fokal­avstanden til uendelig. (Strengt tatt: For at dette skal være **helt** riktig, skal alle avstander regnes fra fremre knuteplan.)

Ved å blende ned to trinn, halveres hyper­fokal­avstanden:  

I eksempelet over vil det si at hvis man blender ned fra f/16 til f/32, vil hyper­fokal­avstanden minske fra 20 m til 10 m.
  

Og mot­satt: ved å åpne blenderen to trinn, dobles hyper­fokal­avstanden:  

I eksempelet over vil det si at hvis man åpner blenderen fra f/16 til f/8, vil hyper­fokal­avstanden øke fra 20 m til 40 m.

Svært enkle kameraer med lys­svake objektiver (liten største blender­åpning), kan være fast inn­stilt på hyper­fokal­avstanden (såkalte "fix-focus"-kameraer). Slike kameraer kan følgelig ikke brukes til nær­foto­grafering.

Se også
-------

* Dybdeskarphet.
* Optikk.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
911 GT3 brukt i GIS6 og GIS9
**Getaway in Stockholm** er en serie med amatørfilmer i dokumentar-stil, innspilt i Stockholm og omegn. 

Filmene skildrer førere av sportsbiler som i høye hastigheter overtreder en rekke trafikkregler og tidvis involveres i biljakter med politiet. Teamet bak serien har blant annet brukt helikopter for å få best mulig kameravinkler.

Getaway in Stockholm 1
----------------------

Honda NSX brukt i GIS3
En svart Porsche 911 stoppes av politiet, men stikker likevel av, hvilket er innledningen til en biljakt. Jakten går rundt Globen, igjennom Gamla stan og forbi det kongelige slottet. Hastigheten ligger ofte over 250 km/h.

Getaway in Stockholm 2
----------------------

En Toyota Supra og en Ford Escort Cosworth VS jages av politiet.

Bilene
------

Dodge Viper GTS brukt i GIS6
* Getaway in Stockholm 1 – Porsche 911
* Getaway in Stockholm 2 – Ford Escort Cosworth, & Toyota Supra
* Getaway in Stockholm 3 – Honda NSX
* Getaway in Stockholm 4 – Corvette C5, Honda NSX
* Getaway in Stockholm 5 – Mazda RX-7
* Getaway in Stockholm 6 – Dodge Viper GTS & Porsche 911 GT3
* Getaway in Stockholm 7 – Kompressormatet BMW M3 & BMW M5
* Getaway in Stockholm 8 – Audi RS6 & Honda Fireblade (motorsykkel)
* Getaway in Stockholm 9 – 2 x Porsche 911 GT3
* Getaway in Stockholm X – Porsche 911 GT3 & Lamborghini Gallardo

Bakgrunn
--------

En trolig inspirasjonskilde for teamet bak Getaway in Stockholm er «C'était un rendez-vous» (*Getaway in Paris*) fra 1976.

I de seneste Getaway-filmene vises en stuntmann på motorsykkel – Getaway Driver. Det hersker liten tvil om at inspirasjonen for en slik fører, er hentet fra Ghost Rider.

Se også
-------

AudiRS6 brukt i GIS8
* Ghost Rider – Spinnoff-serie med motorsykler

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Getaway In Stockholm 1 filmklipp
* Getaway In Stockholm 2 trailer
* Getaway In Stockholm 3 trailer
* Getaway In Stockholm 4 trailer
* Getaway In Stockholm 5 trailer
* Getaway In Stockholm 6 trailer
* Getaway In Stockholm 7 trailer
* Getaway in Stockholm 8 trailer
* Getaway in Stockholm 9 trailer
* Getaway in Stockholm X trailer
**Babafjellene** (pasjto بابا غر *Bâbâ Ǧar*, farsi کوه بابا *Koh-e Bâbâ*) er en fjellkjede i Afghanistan som er en vestlig forlengelse av Hindukush. Kjeden er rundt 6 mil lang. Den høyeste fjelltoppen i kjeden, Shah Fuladi, er 5143 moh. og ligger like sør for Bamiyan.

Babafjella danner et vannskille og er opprinnelsen til alle de større elvesystemene i Afghanistan: Kunduz-Amu-Darja i nord, Harirud i nordvest og Helmand i sør.

Shibarpasset på rundt 3 000 moh. skiller Babafjellene fra resten av Hindukush, og er én vei mellom Kabul og Bamiyan. Hajigakpasset på rundt 3 500 moh. er kortere, men mindre farbar, og del av hovedveien mellom byene.

Referanser
----------

1. 1 2  
Баба (горный хребет)) i *Store sovjetiske leksikon ( Большая советская энциклопедия, БСЭ/ Bolsjaja sovjetskaja enziklopedija/BSE), 3. utgave 1969–1978 (russisk)*
2. ↑  Bob McKerrow, «A full description of the Mountain Ranges of Afghanistan», Mountains of our Minds (15. november 2008)

Litteratur
----------

* Koh i Baba Mountains Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Imperial gazetteer of India: provincial series, Volume 1 Supt. of Govt. Print. 1908

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Byskauen** eller **Byskogen** er en del av Ekebergskogen og ligger i bydel Gamle Oslo. Den befinner seg i nedre del av Ekebergskråninga i Oslo, mellom bygrensa av 1859 og bygrensa av 1878. I nord grenser Byskauen til Gamlebyen, i sør til Bekkelaget, i øst til øvre del av Ekebergskogen, og i vest til Grønlia og Kongshavn. Den nordlige delen av Byskauen (dvs. omtrent mellom Sjømannsskolen og Sportsplassen] er fra 27.06 2008 naturreservat.

Ekebergskogen består altså av en øvre, midtre og nedre del. Byskauen er den nedre, Midtskogen eller Midten er skogsområdet mellom Kongsveien/Ekebergbanen og Jomfrubråtveien. Denne delen tilhører også reservatet. Med byutvidelsen i 1948 ble hele Ekebergskogen byskog, altså også den delen som tidligere lå i Østre Aker.

Flere av grensesteinene fra bygrensa av 1878 står fremdeles i skogen. I dag definerer de delet mellom Byskauen (bydel Gamle Oslo) og den delen av Ekebergskogen (bydel Nordstrand) som lå i Aker. En av de mer tilgjengelige står ved oppkjørselen til Ekebergrestauranten, en annen står ved inngangen til restauranten. Den ble funnet i en krypkjeller i restauranten, hvilket betyr at restauranten ligger *på* den gamle bygrensa og kan betraktes nærmest som grensetein i seg selv.

Historisk ser Byskauen ut til å svare til sørøstlige deler av Oslo middelalderbys takmark (bymark). Oslos takmarksgrenser er definert i ulike kilder fra Middelalderen, med referanse til Magnus Lagabøtes bylov fra 1270-tallet.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 3. oktober 2011 hos Wayback Machine.
**Bystryjkanalen** ukrainsk *бистрий/bystryj*, russisk *быстрo/bystro*, "rask", rumensk *Canalul Bâstroe*, engelsk *Bystroe Canal*, tysk *Bystre-Kanal*, er en kanal i den ukrainske delen av Donaudeltaet. Bystryjekanalen går fra Kilijaarmen ca. 7 kilometer sørøst for Vylkove og ut i Svartehavet.

Kanalen var åpen inntil 1959 og het da *Nowo Stambulskoje Gyrlo* (ukrainsk: Новостамбульское гирло), (*Nye stambul deltaarm*). Den ble gjenåpnet for skipstrafikk i 2004, men to år senere var den igjen stengt som følge av manglende mudringsarbeider 

Det ukrainske ønsket om å gjenoppta bruken av kanalen er møtt med protester fra både Romania og det internasjonale samfunn.Kanalen løper gjennom donaudeltaet og det er hevdet at åpning av kanalen vil kunne føre til senking av vannspeilet, med påfølgende skade på flora og fauna. Den ukrainske regjeringen har på sin side anført at protestene er motivert av økonomiske interesser på rumensk side.

Referanser
----------

1. ↑  «Deutsche Welle». ViFaOst. 7. februar 2006. Arkivert fra originalen 10. mars 2016. Besøkt 7. februar 2010.
2. ↑  «WWF-notat» (PDF). 2004. Besøkt 7. februar 2010. [*død lenke*]
3. ↑  «Danube Watch». 2004. Besøkt 7. februar 2010.
***Bythinogaster*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Billene av denne slekten er bittesmå (gjerne 1–2 millimeter) og blanke, og har mørkbrunlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er trapésformet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels kraftige. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet ganske stort. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten, med runde, dype groper. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, og er blanke og rundede. Bakkroppsleddene er ganske korte; det aller meste av den synlige delen av bakkroppen er dekket av ett ryggledd. Beina er nokså lange, og leggene er litt krumme.

Levevis
-------

Disse billene lever på fuktige steder, som sumper og elvebredder, og også i maurtuer.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Karibia (Cuba, Hispaniola, Jamaica).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Gruppen Brachyglutini Raffray, 1904
						* Slekten ***Bythinogaster*** Schaufuss, 1887
							+ *Bythinogaster bisphaeroides* Schaufuss, 1888
							+ *Bythinogaster diabolicus* O. Park, 1960
							+ *Bythinogaster nymphoides* O. Park, 1960
							+ *Bythinogaster parsonsi* O. Park, 1976
							+ *Bythinogaster simplex* Schaufuss, 1887

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bythinogaster* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Bythinogaster* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Signal-Hill
**Slaget ved Signal Hill** fant sted 15. september 1762 og var en liten småtreffing og det siste slaget i den nordamerikanske delen av syvårskrigen. Britene under oberstløytnant William Amherst tvang franskmennene til å overgi St. John's, som de hadde erobret tidligere på året i et overraskende angrep.

Bakgrunn
--------

I 1762 hadde Frankrike og Storbritannia kriget mot hverandre i åtte år og ønsket begge nå fred med hverandre. Den lange britiske blokaden av franskekysten hadde tvungetl den franske økonomien i kne, og hadde hindret den franske marinen fra å støtte de franske koloniene rundtom på jorden. Dette gjorde at mange av koloniene deres ble erobret. For å bygge opp igjen den franske marinen i fredsårene, tror en at de trengte adgang til fiskeriene på Newfoundland og derfor sendte de avgårde en styrke for å erobre øya før fredsforhandlingene startet. Dette skjedde i mai 1762 da en liten styrke under Chevalier de Ternay kom seg ut fra Brest og forbi blokkaden og la over Atlanterhavet.

Fransk okkupasjon
-----------------

Den 27. juni 1762 tvang de franske styrkene under Comte d'Haussonville britene til å gi fra seg St. John's. De neste ukene klarte d'Haussonville, etter ordre fra Chevalier de Ternay, å forsterke den franske stillingen på Newfoundland. Forsvarsystemet hans besto av flere utposter med artilleri rundt Signal Hill, et strategisk punkt som lå høyere enn det omkringliggende området.

Den 13. september 1762 gikk britene i land ved Torbay, et par kilometer lenger nord. Ternay og Haussonville klarte ikke å stoppe dette, så for å hindre britene, sendte de en avdeling til toppen av Signal Hill.

Slaget
------

Ved daggry den 15. september 1762 klatret de britiske soldatene opp på åsen som franskmennene holdt. Overraskelsen var total og trefningen var kort og brutal. Kommandanten til den franske avdelingen, Guillaume de Bellecombe, ble alvorlig skadet. På den britiske siden traff en kule foten til en av offiserene til Amherst, MacDonell. Franskmennene trakk seg tilbake til fortet.

Følger
------

Nær slutten av slaget hadde britene fått kontroll over Signal Hill. Med denne sterke stillingen klarte de å tvinge den franske garnisonen i St. John's til å overgi seg tre dager senere.

Det franske angrepet på Signal Hill

Referanser
----------

1. ↑  Dull s.226
2. ↑  Newfoundland Grand Banks. «Recount of William Amherst Journal». Besøkt 2. januar 2010.

Kilder
------

* Dull, Jonathan R. *The French Navy og the Seven Years'* War. University of Nebraska Press, 2005
* Fowler, Jr. William (2005). *Empires at War*. New York: Walker & Company. ISBN 0802714110.
**ICME** (**The International Congress on Mathematical Education**) er det viktigste samlingspunktet for matematikkdidaktikere og andre som er interesserte i matematikkundervisning. ICME arrangeres hvert 4. år, og det er den internasjonale kommisjonen for matematikkundervisning (ICMI) som har et overoppsyn av disse kongressene.

Organisering
------------

Det er den utøvende komitéen (EC) i ICMI som avgjør hvor hver enkelt kongress skal finne sted. Videre er det en internasjonal programkomité som planlegger det vitenskapelige programmet for hver kongress. Denne programkomitéen blir utnevnt av ICMIs utøvende komité, men den arbeider uavhengig av denne. For å sikre at kongressene følger de generelle prinsippene for ICMI, har programkomitéen som oftest noen representanter fra ICMIs utøvende komité. Det praktiske og økonomiske ansvaret for organiseringen av hver enkelt kongress ligger på den lokale eller nasjonale organisasjonskomitéen, som igjen må forholde seg til de generelle prinsippene for ICMI.

Publikasjoner
-------------

I forbindelse med hver enkelt kongress blir det utgitt en offisiell publikasjon (*Proceedings*). I tillegg er det flere undergrupper og temagrupper som gir ut ulike typer publikasjoner i forbindelse med en ICME. I forkant av hver kongress holdes det normalt også konferanser for flere av undergruppene (såkalte *Affiliated Study Groups*) til ICMI. Disse konferansene utgir også ulike typer publikasjoner.

Tidligere kongresser
--------------------

Den første kongressen ble holdt i 1969, og ICME har til nå blitt avholdt ti ganger på følgende steder:

* ICME-1, 1969, Lyon (Frankrike)
* ICME-2, 1972, Exeter (Storbritannia)
* ICME-3, 1976, Karlsruhe (Tyskland)
* ICME-4, 1980, Berkeley (USA)
* ICME-5, 1984, Adelaide (Australia)
* ICME-6, 1988, Budapest (Ungarn)
* ICME-7, 1992, Québec (Canada)
* ICME-8, 1996, Sevilla (Spania)
* ICME-9, 2000, Tokyo/Makuhari (Japan)
* ICME-10, 2004, København (Danmark)
* ICME-11, 2008, Monterrey (Mexico)

Eksterne lenker
---------------

* ICME – offisiell side
**Slaget ved Siffin** (arabisk: وقعة صفين) stod i mai til juli i 657 ved Eufrats bredder i Syria, mellom kalifen Ali ibn Abi Talib og Muawiya I, den sistnevnte grunnleggeren av umajjadedynastiet, under den andre fitna. Det hovedsakelige sammenstøtet fant sted fra 26. til 28. juli. Siffin tilsvarer det moderne Abu Huraiyra i Raqqa.

Etter det kontroversielle mordet på Uthman ibn Affan var Ali blitt kalif, men ble tvunget til å kjempe for å vinne tilslutning. Muawiya, guvernøren i Syria, fordømte Ali, og avgjørelsen mellom de to om hvem som skulle ha makten i riket kom til å stå ved Siffin. Utgangen av slaget var uviss og de to partene gikk med på å søke tvistedom, men resultatet av den ble like uvisst og kontroversielt. Slaget og tvistedommen bidro til å svekke Alis stilling og tjente ikke til å løse spenningene i det muslimske riket. 

Slaget regnes ofte som utgangspunktet for splittelsen mellom de to største retningene innen islam: Muawiya I kom av sunnittene til å ble betraktet som den første ummajjadiske kalifen, mens sjiittene bestrider dette og betrakter i stedet Ali som den første imamen. Straks etter slaget sprang det også ut en tredje gren, kharijitterne, som forlot Alis side ettersom denne hadde gått med på tvistedom.

Litteratur
----------

* Gudrun Krämer: *Geschichte des Islam*. Dtv, München 2005, ISBN 978-3-423-34467-8, S. 39–41.
* Gernot Rotter: *Die Umayyaden und der zweite Bürgerkrieg (680–692)*. Steiner, Wiesbaden 1982, ISBN 3-515-02913-3 (teilw. Habilitationsschrift, Tübingen 1977).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Charles Beachey Kay Beachcroft** (født 1870 i Rickmansworth, Hertfordshire, død 15. mai 1927) var en britisk cricketspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Beachcroft ble olympisk mester i cricket under OL 1900 i Paris.
Han var lagkaptein på det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* som beseiret det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 262-104 i finalen, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris og det var først tolv år senere, i 1912 at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i cricket Storbritannias flagg GBR

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID be/charles-beachcroft-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Beachcroft – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Beachcroft – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Beachcroft – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Frankrike** deltok med nitten deltakere i de **paralympiske vinterlekene 2006** i Torino.

Medaljer
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Gull | Sølv | Bronse | **Totalt** |
| **Frankrike** | 7 | 2 | 6 | 15 |

### Gull

Alpin skiidrett
11. mars: Solene Jambaque, utfor for kvinner, stående
12. mars: Pascale Casanova, utfor for kvinner, synshemmede
13. mars: Solene Jambaque, super-G for kvinner, stående
17. mars: Nicolas Berejny, storslalåm for menn, synshemmede
19. mars: Pascale Casanova, slalåm for kvinner, synshemmede
19. mars: Nicolas Berejny, slalåm for menn, synshemmede
Nordiske grener
11. mars: Anne Floriet, skiskyting 12,5 km for kvinner, stående
### Sølv

Alpin skiidrett
17. mars: Pascale Casanova, storslalåm for kvinner, synshemmede
18. mars: Solene Jambaque, slalåm for kvinner, stående
### Bronse

Alpin skiidrett
12. mars: Nicolas Berejny, utfor for menn, synshemmede
12. mars: Denis Barbet, utfor for menn, sittende
16. mars: Solene Jambaque, storslalåm for kvinner, stående
Nordiske grener
12. mars: Alain Marguerettaz, langrenn 5 km for menn, sittende
14. mars: Anne Floriet, skiskyting 7,5 km for kvinner, stående
15. mars: Anne Floriet, langrenn 10 km for kvinner, stående

Deltakere
---------

Alpin skiidrett
Cedric Amafroi Briosat, Denis Barbet, Nicolas Berejny, Lionel Brun, Pascale Casanova, Solene Jambaque, Jean Yves le Meur, Cyril More, Romain Riboud, Yohann Taberlet
Nordiske grener
Yannick Bourseaux, Anne Floriet, Emmanuel Lacroix, Alain Marguerettaz, Nathalie Morin, Franck Paget, Emilie Tabouret, Philippe Terral, Elie Zampin

Kilder
------

* Athletes and teams list by NPC

Se også
-------

* Frankrike ved de paralympiske leker

| * v
* d
* r
Nasjoner som deltar under de Paralympiske vinterleker 2006 |
| --- |
| 
* Andorra
* Armenia
* Australia
* Belarus
* Belgia
* Bulgaria
* Canada
* Chile
* Danmark
* Finland
* Frankrike
* Iran
* Italia
* Japan
* Kasakhstan
* Kina
* Kroatia
* Latvia
* Mexico
* Mongolia
* New Zealand
* Norge
* Polen
* Russland
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Sør-Afrika
* Sør-Korea
* Tsjekkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* USA
* Østerrike

 |

| * v
* d
* r
De paralympiske leker |
| --- |
| Sommerleker | 1960 **·** 1964 **·** 1968 **·** 1972 **·** 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1996 **·** 2000 **·** 2004 **·** 2008 **·** 2012 **·** 2016  **·** *2020*  **·** *2024*  **·** *2028* |  |
| Vinterleker | 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1994 **·** 1998 **·** 2002 **·** 2006 **·** 2010 **·** 2014 **·** 2018 **·** 2022 **·** *2026* |
**Strømtransformator** er en transformator som gir et fast forhold av strømmen som egentlig går i en leder. Strømtransformator blir typisk brukt for å begrense strømmen som går gjennom et måleapparat.

Virkemåte
---------

Virkemåte for strømtransformator
Som andre transformatorer har strømtransformatoren en primærvikling, en magnetisk kjerne og en sekundærvikling. Vekselstrøm kommer inn i primærviklingen, noe som setter opp et magnetfelt i kjernen og en strøm i sekundærviklingen. Strømmen som overføres er avhengig av forholdet mellom antall viklinger på primær- og sekundærsiden.

Bruk
----

Strømtransformatorer brukes for måling og monitorering av strømnettet.

Strømtransformator (kopling)
----------------------------

Alternativt kan en helt vanlig transformator brukes som strømtransformator i elektronikk. Den er da ikke en transformator for monitoreringsformål. Der er overveiende mere vanlig å se mere på spenningsforholdene ved bruk av en transformator, enn på strømforholdene. Til en strømtransformator sendes en elektrisk (varierende) strøm. Den transformerte strømmen kan da tas ut på den andre viklingen. Den andre viklingen må da være kortsluttet og utgangsstrømmen går gjennom kortslutningen. Utgangsstrømmen blir omvendt proporsjonal til tørnforholdet, {\textstyle I\_{\mathrm {ut} }=I\_{\mathrm {inn} }\cdot N\_{p}/N\_{s}}. Spenningene gis av impedansene på inn- og utgang.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Interkommunal brannvarslingssentral i Hordaland** var et samarbeid mellom ulike kommuner i Hordaland.

Det startet allerede i 1973, da kommunene Austrheim, Lindås, Meland og Radøy bestemte seg for å gå sammen om å etablere en døgnbemannet vaktordning, da det å skulle etablere døgnbemannete sentraler i hver kommune var særs kostbart. Etterhvert visste det seg at dette ikke bare var enkelt. De fire kommunene tok derfor kontakt med Bergen brannvesen med forespørsel om de kunne påta seg å motta og formidle brannmeldinger for de aktuelle kommunene. Fra før hadde Bergen brannvesen påtatt seg lignende ansvar for kommunene Askøy (1959) og Os (1971).

På dette tidspunktet var Bergen brannvesen i en overgangsfase. Den store kommunesammenslåingen mellom kommunene Arna, Fana, Laksevåg, Åsane og Bergen hadde nettopp funnet sted (1972), og de var i gang med omleggingen av varslingsanleggene for disse kommunene. Dette gjorde at Bergen brannvesen så det som umulig å si ja til denne henvendelsen (på dette tidspunktet).

Men de var likevel villige til å delta med teknisk bistand ved opprettelse av en slik sentral. 
Det ble etterhvert klart at ønsket om et samarbeid var til stede også i 11 andre kommuner i Hordaland. Dette resulterte i et orienteringsmøte på rådhuset i Bergen den 19.09.1975. Det ble nedsatt et arbeidsutvalg, som bestemte at en sentral skulle plasseres hos et yrkesbrannvesen, altså Bergen brannvesen. Argumentet var at det var viktig at den som melder brannen får de første gode rådene. En provisorisk sentral ble opprettet ved Sandviken brannstasjon.

Den offisielle åpningen av den nye brannvarslingssentralen ved Sandviken brannstasjon var 24.9.1981. Kommunene som var med på dette tidspunktet var de 16 kommunene Askøy, Austevoll, Austrheim, Fedje, Fjell, Kvam, Lindås, Masfjorden, Meland, Modalen, Os, Osterøy, Radøy, Sund, Vaksdal og Øygarden.

Ganske snart etter kom også kommunene Fusa, Granvin, Samnanger, Voss, Bømlo, Fitjar, Kvinnherad, Stord, Tysnes med. Det felles telefonnummeret var 004.

Fylkesmannen foretok den offisielle opningen, men tilstede var også ordføreren i Bergen, ordførerne og brannsjefer fra samtlige kommuner, samt brannsjefen i Bergen, og representanter fra Statens branninspeksjon.

Den interkommunale brannvarslingssentralen på Sandviken brannstasjon var operativ frem til 1988. Fra 1.1.1989 var sentralen nedlagt og arbeidsoppgavene ble overflyttet til den nye sambandsvakten i Hovedbrannstasjonen, der den fikk navnet Interkommunal sambandsvakt. På dette tidspunktet var 25 kommuner tilknyttet sentralen.

Arkivet
-------

Arkivet er avlevert til Bergen byarkiv. Hovedmengden av materialet er å finne under A-3916, "Interkommunal brannvarslingssentral i Hordaland." I tillegg vil en kunne finne materiale vedrørende dette emnet under A-3909, "Bergen kommune. Brannvesenet (1972 -.)" I arkivet er det også aviser fra perioden som omtaler åpningen av sentralen i Sandviken brannstasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Interkommunal brannvarslingssentral i Hordaland - oppslagsverket oVe, artikkel av Kristine Tvedt Brekke, Bergen Byarkiv.
**Jakob Kaiser-huset** (tysk: *Jakob-Kaiser-Haus*) er et bygningskompleks i Berlin som inneholder kontorer og møterom for Forbundsdagen. Jakob Kaiserhuset finnes i Dorotheenstrasse i umiddelbar nærhet til Riksdagsbygningen i Berlin. Huset er oppkalt etter den tyske politikeren Jakob Kaiser, opprinnelig Deutsche Zentrumspartei, senere CDU.

Jakob Kaiser-huset består av åtte bygninger, hver i seks etasjer og var ferdig oppført i 2002. Til huset hører den tidligere riksdagspresidentbygningen (Reichstagspräsidentenpalais). Dorotheenstrasse går mellom på den ene side bygning 1 til 4 og på den annen side 5 til 8, men komplekset er likevel forbundet med to broer over gaten. I tillegg finnes en underjordisk forbindelse til Riksdagsbygningen.

Bruk av bygningen
-----------------

Glassplater med de første 19 artikler i den tyske grunnloven Grundgesetz.
Bygningen er den største knyttet til et tysk parlament, herunder delstatsparlamentene. Her finnes tilsammen 1745 kontorer, bl.a. 314 kontorer for medlemmene av Forbundsdagen. Hvert kontor for forbundsdagsmedlemmene er 18 m² stort, men forøvrig forskjellig utrustet. Videre finnes 43 møterom og to store møtesaler, samt et TV-studio og presserom. I tillegg til rom for parlamentariske funksjoner finnes fire butikker og en kantine kalt *Kasino* med 570 plasser.

Øvrige parlamentsbygninger
--------------------------

De to øvrige store parlamentsbygninger oppført i umiddelbar nærhet til Riksdagsbygningen, Marie Elisabeth Lüders-huset og Paul Löbe-huset, er også oppkalt etter politikere fra de viktigste politiske partier i Tyskland etter den andre verdenskrigen: Marie Elisabeth Lüders FDP og Paul Löbe SPD.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jakob-Kaiser-Haus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jakob-Kaiser-Haus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jakob Kaiser-huset på bundestag.de

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Spiseforstyrrelsesforeningen (SPISFO), tidligere kalt Interessegruppa for Kvinner med Spiseforstyrrelser**, (**IKS**) er en norsk landsomfattende selvhjelpsorganisasjon som ble startet i 1987 av kvinner som selv hadde spiseforstyrrelser. SPISFO er en organisasjon for alle som på en eller annen måte er berørt av spiseforstyrrelser eller som har et anstrengt forhold til mat, kropp og vekt. SPISFO arbeider etter et grunnprinsipp om at de tror på kraften i de kvalitetsfylte, gode og anerkjennende menneskemenneskemøter - at det å snakke sammen har stor betydning for vår psykisk helse. Organisasjonen driver ikke med behandling, men tilbyr ulike lavterskeltilbud som råd- og veiledningssamtaler, temakvelder og diverse selvhjelpstilbud som blant annet samtale- og pårørendegrupper. 

SPISFO driver også i utstrakt grad med kompetansearbeid i ulike fora, som for eksempel skole- og utdanningsinstitusjoner og i ulike helseforetak, og er i tillegg en aktiv politisk aktør for å påvirke til et bedre behandlingstilbud i Norge for de med spiseforstyrrelser og et anstrengt forhold til mat, kropp og vekt og deres pårørende. 

Organisasjonens hovedkontor ligger i Oslo og det finnes regionslag i Innlandet og Vestfold og Telemark.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
*
Holger Collett som riksherold. Maleri av Peter Nicolai Arbo Foto: Rune Aakvik / Oslo Museum 
**Holger Collett** (født 17. oktober 1807, død 17. juni 1870) var norsk kammerherre og riksherold.

Han var sønn av eidsvoldsmannen Johan Collett (1775–1827) og Thomasine de Stockfleth (1782–1829). Broren Peter Jonas Collett (1813–51) ble professor og gift med Camilla Collett mens Johan Christian Collett (1817–95) ble amtmann.

*Se Collett for farsslekta*
Efter Drammen lærde skole tok han examen artium i 1825 ved Det Kongelige Frederiks Universitet i Kristiania og cand.jur. i 1831 samme sted. Etter en tid i departementene ble han i 1856 utnevnt til riksherold og herold for St. Olavs Orden. I 1865 trådte han ut av denne stillingen og ble den siste som gjorde så. Han hadde da vært kammerherre ved Det kongelige hoff siden 1858 og fikk i 1861 Vasaordenen. Collett var ugift og døde av slag.

Referanser
----------

1. ↑  Collett, Alf (1844-1919) (1915). *Familien Collett og Christianialiv i gamle dage: med illustrationer*. Kristiania: Cappelen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Interiør** av latin: *inter* (inne, inne i, innendørs) brukes i dag om det indre i hus og bygninger, spesielt når det gjelder utforming og detaljer. Når det gjelder forhold mennesker imellom snakker vi om *interne* forhold.

*Interiørbilder* skildrer rom, med møbler og utstyr på en måte som gjør også eventuelle levende vesener som er med, til en del av helheten. Bildene kan også vise detaljer av utformingen.

Som sjanger er den forholdsvis ny, og kom først og fremst ut til offentligheten gjennom den utvidelsen av muligheter for grei og lettvint billedproduksjon som lå i de nye teknikkene innen fotografi. I dag finnes en mengde blad og magasiner som bare handler om innredning og det som følger med.

Noen interiørbilder ble også laget før. Det dreide seg da ofte om helt spesielle steder (søyleganger med clair-obscurvirkning f. eks.) som fascinerte kunstneren slik at det å lage bildet fremsto som kunstnerisk uimotståelig.

Interiører vises ofte på bilder av annet innhold. Disse gir historikere og andre, verdifull informasjon om hvordan ting var.

I filmproduksjon snakkes om *interiørscener* og *- opptak*.

Utdanning
---------

For å kunne arbeide som interiørkonsulent hvor en gir veiledning til hvordan en kan møblere og innrede rom må en først gå på Design og håndverk (VG1) før en går to år på interiør i den norske videregående skole. En interiørkonsulent kan designe innredningen i både offentlige bygg og private boliger. En må ikke gå ut i lære etter tre årig videregående utdanning. En interiørarkitekt planlegger rommets utforming i større grad enn en interiørkonsulent som i hovedsak bare plukker ut møbler og fargekombinasjoner. For å bli interiørarkitekt tar en vanligvis samme utdanning som en interiørkonsulent, i tillegg til å ta en universitetsgrad; bachelor- eller masternivå. Interiørarkitekter med større prosjekter har som regel en mastergrad.

Se også
-------

* Interiør i videregående skole
* Møbeldesign
* Møbler

Referanser
----------

1. ↑  Klingenberg, Ellen S. (25. april 2019). «interiør». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 11. juli 2019.
2. ↑  «Interiør». *utdanning.no*. Besøkt 11. juli 2019.
3. ↑  «Vg2 - Interiør og utstillingsdesign / Eilertsundt». *www.eilertsundt.vgs.no*. Arkivert fra originalen 5. juli 2019. Besøkt 11. juli 2019.
4. ↑  «Vg3 - Interiør / Eilertsundt». *www.eilertsundt.vgs.no*. Arkivert fra originalen 5. juli 2019. Besøkt 11. juli 2019.
5. ↑  Shutterstock, Foto:. «Bli kjent med yrket: Interiørarkitekt». *utdanning.no*. Besøkt 11. juli 2019.
6. ↑  «Interiør- og møbeldesignere». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 11. juli 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av interiørarkitekt*
* *Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av interiørkonsulent*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Må ikke forveksles med Holger Nielsens metode.
***Holger Nielsens Metode*** er et norsk humorprogram for ungdom som ble sendt på NRK Radio fra 1999 til 2003. Programmet gikk alle hverdager mellom 06 og 09 på P3.

Programmet ble skapt av Kari Slaatsveen og Petter Wilhelm Schjerven, og redaksjonen omfattet gjennom årene blant andre Thomas Numme, Steinar Sagen, Kristopher Schau, Bjarte Tjøstheim, Tore Sagen, Espen Omdahl, Vera Micaelsen, Liv Gulbrandsen, Harriet Karoliussen, Christine Koht og Janne Rønningen. Slaatsveen og Steinar Sagen ledet sendingene, mens Schjerven produserte og bidro med ideer, stemme og innhold.

*Holger Nielsens Metode* sendte siste gang fredag 6. juni 2003.

Noen høydepunkter
-----------------

* Knut Bruun, mannen som hørtes ut som han kjørte over en ferist når han snakket
* Assim Assim Gulbrandsen, sensuell lingvist fra Portugal som ikke likte å snakke om sex
* Kringkastingssjefen og Frk. Bibbel i heisen
* Steinar har regien
* Fobias Lund, som bodde i en skinnpung oppe i et tre og hadde Eva Knardahl komplett på LP
* Stygge farger på radio
* Ord for dagen
* Radiohørespillet Nynnerne, etter en roman av August August Copland
* Steinar og Kari snakker om sex
* Lasse Kolstad-klubben

Referanser
----------

1. ↑  «Petre varsler nye takter». *www.vg.no* **(norsk)**. 30. januar 2003. Besøkt 5. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert nettside
* P3 20 år: Holger Nielsens metode
Denne artikkelen omhandler begrepet.  For forfatteren Anonym, se Per Kristiansen.
En gruppe med «Anonymous» reiser med Londons undergrunnsbane i 2008, med masker av Guy Fawkes, inspirert av filmen *V for vendetta*. Masker er en måte å oppnå anonymitet på.
**Anonym** er den som ikke oppgir sitt navn i en gitt sammenheng ( samme som eng. «no name»). Brukes i sammenhengene *anonyme* brev, anonyme telefonoppringinger. anonym e-post eller «anonyme stemmer». Begrepet brukes også om for eksempel anonyme bygninger, klær eller noe er grått og anonymt om noe unnselig, ikke lett å legge merke til. Uniformering, i betydningen det å ikke skille seg ut, men være en i mengden kan gi anonymitet. En person kan leve et anonymt liv hvis vedkommende ikke stikker seg fram, men lever tilbaketrukket og uten å vekke stor oppmerksomhet.

**Anonymisering** vil si å fjerne personlige kjennetegn slik at det ikke er mulig å tilbakeføre til kjente enkeltindivid. 

Maskering eller annen form for forkledning brukes til å oppnå anonymitet. Det var mere vanlig før at sosialt høyt plasserte personer opptrådte anonymt i noen sammenhenger. Internett-samfunnet Anonymous, bestående av et ukjent antall aktivister og hackere bruker maskering som en av metodene for å forbli anonyme (holde identiteten ukjent).

Et annet, ikke helt synonymt ord er inkognito. Når adelige opptrådte inkognito, skulle man ikke vise at personen var gjenkjent.

Et pseudonym (egtl: *uekte navn*) eller en tag eller handle gir anonymitet overfor "utenforstående". Forfattere bruker ikke sjelden pseudonym når de gir ut bøker som oppfattes som utenfor hva de vanligvis lager.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Anonym* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Antonio Scull Hernández** (født 10. september 1965 i Havanna), cubansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 1996 i Atlanta, 2000 i Sydney og 2004 i Athen.

Scull ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 1996 i Barcelona. Han var med på det cubanske laget som vant den olympiske baseballturneringen foran Japan og USA. Cuba vant finalen mot Japan med 13-9.

Fire år senere, under Sommer-OL 2000 i Sydney vant han en sølvmedalje i baseball. Cuba tapte finalen mot USA med 0-4. 

Scull ble olympisk mester for andre gang under Sommer-OL 2004 i Athen. Cuba vant turneringen foran Australia og Japan. Cuba vant over Australia med 6-2 i finalen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1996 USAs flagg Atlanta - **Gull** i baseball Cubas flagg Cuba
* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen - **Gull** i baseball Cubas flagg Cuba
* Sølv 2000 Australias flagg Sydney - Sølv i baseball Cubas flagg Cuba

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antonio Scull – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Antonio Scull – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Jens Harald Bratlie** (født 22. november 1948) er professor i klaver ved Norges musikkhøgskole, og står bak en rekke innspillinger, hovedsakelig av norsk musikk. 

Han debuterte i 1965, etter studier med Hans Solum, Vlado Perlemuter og Robert Riefling i Paris, der han også vant konservatoriets statsministerpris i 1967. Han er fast solist med norske orkestre, inkludert turneer utenlands til London, Los Angeles, Moskva og Leningrad. Han har også spilt konserter med orkestre i USA, Østerrike, England, Latvia og skandinaviske land. Bratlie har turnert i den tidligere Sovjetunionen, USA og Tyskland som solist.

Bratlie har oppnådd berømmelse som kammermusiker og er medlem av Oslo Trio. Som solist har han laget mange opptak, inkludert Griegs pianokonsert, musikk av Liszt, Chopin, Schubert og nyere norsk musikk.

Priser og utmerkelser
---------------------

Bratlie har vunnet atskillige priser, blant dem er Griegprisen, Kritikerprisen, og Spellemannprisen 1986 i klassisk musikk/samtidsmusikk sammen med Arve Tellefsen, Eva Knardahl og Aage Kvalbein for *Grieg sonater for fiolin/klaver og cello/klaver*.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jens\_Harald\_Bratlie[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jens Harald Bratlie – 50 år som pianist Arkivert 25. april 2019 hos Wayback Machine. Norges musikkhøgskole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |