recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Konditorkrigen |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Sted | {{{sted}}} |

 |

**Konditorkrigen** (spansk: *Guerra de los pasteles*; fransk: *Guerre des Pâtisseries*), også kjent som **første franske intervensjon i Mexico** eller **første fransk-meksikanske krig** (1838-1839), begynte i november 1838 med marineblokade av noen meksikanske havner og erobringen av festningen San Juan De Ulú i Veracruz av franske styrker sendt av kongen Ludvig Filip. Det endte flere måneder senere i mars 1839 med en britisk-meglet fred. Intervensjonen fulgte mange krav fra franske statsborgere om tap på grunn av uro i Mexico. Denne hendelsen, som var den første og mindre av Mexicos to kriger med Frankrike på 1800-tallet, innledes med fransk invasjon 1861-1867 som støttet keiseren Maximilian I av Mexicos korte regjering, som meksikanerne henrettet ved skyting på slutten av den senere konflikten.

I de første årene av den nye meksikanske republikken var det utbredt sivil uorden da fraksjoner konkurrerte om kontroll over landet. Kampene resulterte ofte i ødeleggelse eller plyndring av privat eiendom. Gjennomsnittlige borgere hadde få muligheter til å kreve erstatning da de ikke hadde noen representanter å snakke på deres vegne. Utlendinger hvis eiendom ble skadet eller ødelagt av opprørere eller banditter, var vanligvis ikke i stand til å få kompensasjon fra den meksikanske regjeringen, og de begynte å appellere til sine egne regjeringer for hjelp og kompensasjon.

De franske styrkene trakk seg tilbake 9. mars 1839, etter at en fredsavtale ble undertegnet. Som en del av nevnte traktat ble den meksikanske regjeringen enige om å betale 600 000 pesos til franske borgere mens Frankrike fikk løfter om fremtidige handelsforpliktelser i stedet for krigsskadeserstatning. Dette beløpet ble imidlertid aldri betalt, og det ble senere brukt som en av begrunnelse for den andre franske intervensjonen i Mexico av 1861.

Etter den meksikanske seieren i 1867 og sammenbruddet av det andre franske imperiet i 1870, ville Mexico og Frankrike ikke gjenoppta diplomatiske forbindelser før i 1880 da begge land avviste krav knyttet til krigene.

Referanser
----------

1. ↑  Coerver, Don M. *Mexico Today: An Encyclopedia of Contemporary History and Culture*.
2. ↑  Velázquez Flores, Rafael (2007).
**Steen Lerche Olsen** (født 17. juni 1886, død 5. mai 1960) var en dansk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Olsen ble olympisk mester i turn under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det danske laget som vant lagkonkurransen i fritt system med 51,35 poeng foran Norge med 48,55. Det var kun de to lagene som deltok i konkurransen.

Åtte år tidligere, under sommer-OL 1912 i Stockholm, var han med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen fritt system bak Norge og Finland. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse fritt system (Danmark)
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkonkurranse fritt system (Danmark)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steen Olsen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Steen Olsen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Steen Olsen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Konferansepartiet** eller **Kongresspartiet** (arabisk: حزب المؤتمر المصري DIN: *Ḥizb al-Muʾtamar al-Maṣrī*) er et sekulært politisk parti i Egypt. Partiet ble etablert 17. oktober 2012, som en sammenslåing av en rekke mindre, politiske grupperinger. Foreløpig har ni politiske partier gått inn i partiet, og 14 andre forventes å gjøre det samme. Ayman Nour er partiets generalsekretær, mens ʿAmr Mūsā leder partiet.

Partiet er ikke fremmed for såkalte *fuloul*, personer tilknyttet Mubarak-regimet, og flere av de konstituerende partiene har oppstått i kjølvannet av nedleggelsen av Det nasjonaldemokratiske parti. Blant de konstituerende partiene er flere sosialistiske partier, men også partier på høyresiden, og det kan derfor bli utfordrende for partiet å utforme en felles økonomisk politikk.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Howeidy, Amira (1. oktober 2012), «Egypt's political coalitions and new parties: A guide», *Ahram Online*,
2. ↑  «Egyptian Congress Party to participate in Friday’s protest». Egypt Independent. 19. oktober 2012. Besøkt 19. oktober 2012.
3. ↑  «Former Arab League head Amr Moussa establishes Egyptian Conference Party». Ahram Online. 18. september 2012. Besøkt 18. september 2012.
**Sokratisk Dialog** er en form for gruppedialog, som har sitt moderne opphav fra den tyske filosofen Leonard Nelson. 
I en Sokratisk Dialog nærmer man seg svaret på et allment spørsmål gjennom det konkrete og selvopplevde, for så igjen å komme til en konsensus om en ny felles allmenn erkjennelse. 

I Norge brukes **Sokratisk Dialog** ofte i filosofisk praksis, men kan også anvendes av andre med dialogkompetanse. Sokratisk Dialog kan gjennomføres i grupper på mellom 5-15 personer. Den har normalt varighet fra 2-20 timer, og kan gjennomføres over flere dager. Filosofen eller den som fasiliterer gruppen, styrer ordet og tilrettelegger for dialogen.

Utgangspunktet for dialogen er gjerne et allment og åpent spørsmål av typen *Hva er....?*. Eksempelvis *Hva er det gode liv?*, *Hva er profesjonalitet?* eller *Hva er rettferdighet?*. Det vil være en fordel for motivasjonen i dialogen at gruppen selv velger tema, og at fokuset for det som undersøkes har et positivt fortegn. 

Selve dialogen gjennomføres ved at alle deltakerne inviteres til å gi et kort riss av en selvopplevd historie som kan antyde et svar på spørsmålet som stilles. Det er en fordel om deltakerne er forberedt på temaet, og at samtlige kommer med et bidrag. Hvis ikke kan det gis noen minutter til å tenke seg frem til sin historie. 

I fellesskap blir deltakerne enige om å gå grundigere inn på en av fortellingene, som ofte vil være den fortellingen som best beskrev det allmenne ved spørsmålet/fenomenet; noe gjenkjennelig, noe verdifullt, noe som kaster lys over spørsmålet. 

Den valgte fortellingen utdypes av vedkommende som fortalte, mens filosofen eller fasilitatoren fortrinnsvis skriver den opp i stikkordsform, slik at alle kan se. De øvrige deltakerne oppfordres til å komme med synspunkter og spørsmål til fortellingen, og peke på hva i fortellingen som svarer på spørsmålet.

Avslutningsvis forsøker man med utgangspunkt i den utdypede fortellingen å formulere felles svar på spørsmålet man begynte med.

Hva er verdien av **Sokratisk Dialog**?

Utgangspunktet for Sokratisk Dialog er levd liv og ikke lest teori. Deltakerne bidrar selv med egenopplevde historier, og en unngår dermed abstrakte diskusjoner om generelle temaer. Det ligger også i dialogens natur at det er det like viktig å kunne lytte til de andres synspunkter, som å fremføre egne påstander. Blant annet derfor kan Sokratisk Dialog bidra til å utvikle dømmekraft og dialogkompetanse, gi deltakerne en opplevelse av å filosofere (se filosofi ) og være et effektivt verktøy for organisasjonsutvikling, teambuilding og utvikling av felles forståelse og kultur. Dette kan være anvendbart f.eks i skoleklasser, på arbeidsplasser, i organisasjoner eller andre grupperinger.

Referanser
----------

Denne fremstilingen av Sokratisk Dialog er basert på hjemmesidene til:
Anders Holt 
Haakon Gaukstad  
Leif Magne Vollan 
samt samtaler med Jon Evang. Alle er filosofiske praktikere.

Litteratur
----------

Herrestad, Henning "Short Socratic Dialogue" i Herrestad, Henning/Holt, Anders/Svare, Helge (2002). *Philosophy in Society* Unipub Forlag ISBN 827471168

Eksterne lenker
---------------

For mer informasjon om Filosofisk praksis, se:
**Danckert Krohns stiftelse** ligger i Kong Oscarsgate 54 i Bergen.

Historie
--------

Den senbarokke bygningen med hovedbygg og sidefløyer ble oppført i 1789. Stiftelsen ble opprettet ved gavebrev i 15. mai 1785 av hoffagent Danckert Danckertsen Krohn (1726–1795) og hans andre hustru Johanne Margrethe von der Ohe. Det barnløse ekteparet overførte eiendommen og 26 000 riksdaler til den «milde stiftelsen». Danckert Krohns stiftelse, bygningen og midlene, skulle brukes til trengende eldre ektefolk, enker eller enkemenn fra borger- og embedsstanden.

Stedet der bygningen ligger i dag, var tidligere et salpeterverk. Dette ble revet, og murene brukt som gjerde rundt hagen. Bygningen ble fredet av Riksantikvaren i 1927.

Bak bygningen oppførte stiftelsen en ny bygning med 19 trygdeboliger i 1939. Denne var oppført i mur og tegnet av Egill Reimers.

Den gamle hovedbygningen fikk et nytt tilbygg tegnet av arkitektene Peter Andersen, Johan L. Andersen og Kjell H. Irgens i 1971. Hovedbygningen ble samtidig rehabilitert av det samme arkitektkontoret. Dette arbeidet ble belønnet med diplom fra Europa Nostra i 1980.

* PortalPortal
* Dørvrider og nøkkelskilt i rokokkoDørvrider og nøkkelskilt i rokokko

Eksterne lenker
---------------

* «Danckert Krohns stiftelse». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Bandy under Asiatiske vinterleker 2011**. Bandy var en av flere sporter under de sjuende Asiatiske vinterleker som ble arrangert i Almaty og Astana i Kasakhstan. Det var første gangen bandy var med på programmet i de asiatiske vinterleker. Det var tre herrelag som deltok i bandyturneringene ble avviklet i perioden 2. til 6. februar 2011. Det ble først spilt en enkeltserie der lagene møttes en gang og siden møttes de to beste lagen i en finale. Kasakhstan vant begge kampene i gruppespillet, 21-0 over Kirgisistan og 17-0 over Mongolia. Finalen mellom Kasakhstan og Mongolia endte 16-2.

Medaljer
--------

| Bandy Bandy - Asiatiske vinterleker 2011, Almaty Kasakhstan |
| --- |
|
|  Nr.  | Land |    Gull    |    Sølv    | Bronse | Totalt |
| 1. | Kasakhstans flagg Kasakhstan | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 2. | Mongolias flagg Mongolia | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 3. | Kirgisistans flagg Kirgisistan | 0 | 0 | 1 | 1 |
| Total | 1 | 1 | 1 | 3 |

Eksterne lenker
---------------

* Official website

| * v
* d
* r
Asiatiske vinterleker 2011 |
| --- |
| Alpint **·** Bandy **·** Freestyle **·** Hurtigløp på skøyter **·** Ishockey **·** Kortbaneløp på skøyter **·** Kunstløp **·** Langrenn **·** Skiorientering  **·** Skihopping **·** Skiskyting |


| * v
* d
* r
 0 Bandy under Asiatiske vinterleker 0Asialekene logo |
| --- |
| Astana & Almaty 2011 |
**«Sokrati»** (gresk: **«Σωκράτη»**, norsk oversettelse: *Sokrates*) var Hellas' bidrag i Eurovision Song Contest 1979 og ble fremført på gresk av gruppen Elpida. Melodien var komponert av Doros Georgiades, og teksten var skrevet av Sofia Tsotou.

Sangen ble fremført som syvende bidrag om kvelden 31. mars 1979 (etter Monacos Laurent Vaguener med «Notre vie c'est la musique» og før Sveits' Peter, Sue & Marc & Pfuri, Gorps & Kniri med «Trödler Und Co»). Da avstemningen var ferdig, hadde den fått 69 poeng, noe som ga den en åttendeplass blant 19 deltakere. 

Sangen lovpriser filosofen Sokrates, som blir sammenlignet med en «superstjerne» i teksten. Rettssaken mot ham og hans tvungne selvmord blir nevnt. De athenske borgerne borgerne forbindes med Pontius Pilatus, som en referanse til at de ikke gjorde noe for å forhindre hans død.

Norsk versjon
-------------

Ivar Hovden har skrevet en norsk tekst. På norsk har den tittelen «Sokrates».

### Innspilling

* Tove Kristine Andresen. Utgitt på LP-platen *Grand Prix på norsk!* (Polydor 2922 050) i 1979

Kilder
------

* Eurovision Song Contest 1979


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Charlie Chaplin» med Tánia Tsanaklídou** | **Hellas' bidrag i Eurovision Song Contest** 1979 | Etterfølger :**«Otostóp» med Ánna Víssi og Epíkouri** |
Steenske bogtrykkeri og forlag, Rådhusgata 30 B, Kristiania, anno 1910 Foto: Ukjent / Oslo Museum 
**Steenske Forlag** (etablert 1829) var et norsk bokforlag, opprinnelig kalt *Det Steenske Bogtrykeri*.

I likhet med Cappelen som også ble etablert i 1829, var Steenske en bokhandel, som hadde eget trykkeri som bigeskjeft. Theodor Steen (1825–1901) ledet det på sent 1800-tall, og var en av de som startet Den norske forleggerforening. Steenske hadde på denne tiden blitt et forlag som ga ut medisinsk og liberal religiøs litteratur.

Han ble etterfulgt av datteren Ingeborg Steen (1870–1937), som ved innvelgelsen ble første kvinne noensinne i forleggerforeningen. Hun var også William Nygaard d.e. sin suppleant til diskusjoner med Kirkedepartementet. Under hennes ledelse begynte forlaget å gi ut en del skjønnlitteratur.

Fra 1917 var det ledet av Torger Baardseth som også kjøpte det sammen med Jørgen Wright Cappelen fra Ingeborg Steen da hun ga seg i 1919. Det ble samtidig et søsterforlag til Cappelen, formelt eid av de samme. De to (søster)-forlagene var samlokalisert og ga stort sett ut skolelitteratur, mens Steenske fortsatte med litt mer skjønnlitteratur.

I 1943 ble Steenske endelig innlemmet i Cappelen.

Referanser
----------

1. ↑  Nils Johan Ringdal og Terje Holtet Larsen (1995). *Kardinaler og kremmere : norske forleggere gjennom hundre år : Den norske forleggerforening 1895-1995*. Den norske forleggerforening.

Eksterne lenker
---------------

* Det Steenske Bogtrykkeri 1879. Artikkel på nettstedet Typografi i Norge, basert på et xylografisk trykk med ni bilder fra bedriften, utgitt til dets 50-årsjubileum.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Børsen, *National Stock Exchange* ligger innenfor BKC, Mumbai
Hovedkontoret til ICICI Bank
«*The Capital Building*»
**Bandra-Kurla Complex (BKC)** er et næringslivsområde i den indiske byen Mumbai. I henhold til MMRDA (Mumbays byutviklingskontor) er komplekset det første i en serie av «vekstsentra» opprettet for å «hindre ytterligere konsentrasjon» av kontorer og kommersielle aktiviteter i Sør-Mumbai. Det er forventet at de mindre fortettede forretningsområdene i Sør-Mumbai vil skaffe nye områder for mer næringseiendom i sentrumsområdene.

Komplekset ble bygget på myrlendt land på nordsiden av Mahim Creek og grenser til Kurla i øst og Bandra i vest. Santacruz (den tidligere flyplassen) ligger i nord. Dagens flyplass, Chhatrapati Shivaji internasjonale lufthavn ligger noen kilometer lenger nord, noe som åpner for kort reisetid mellom flyplassen og komplekset.

BKC huser en rekke kommersielle bygninger, inkludert Jammu & Kashmir Bank National Business Centre, National Stock Exchange, SEBI, NABARD hovedkontor, IL&FS, Dow Chemicals, ICICI Bank, Citibank, Dena Bank, Bank of Baroda, State Bank of India, Bank of India, Kotak Mahindra Bank,Bharat Diamond Bourse, Unit Trust of India, Dhirubhai Ambani International School, American School of Bombay og Fortune 500. Her ligger også Mumbai Cricket Associations cricketbane og USAs konsulat i Mumbai.

Det arbeider om lag 600 000 personer i de ulike kontorer over hele BKC-komplekset.

Se også
-------

Bandra-Kurla

Referanser
----------

1. ↑  «ePaper Lite - Times of India Publications». Lite.epaper.timesofindia.com. Besøkt 20. september 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Piry Valtasara, ili Notsj so Stalinym*** (originaltittel: *Пиры Валтасара, или Ночь со Сталиным*) er en sovjetisk film fra 1989, regissert av Jurij Kara.

Handling
--------

Den 20. september 1906 blir et frekt ran begått på dampskipet "Tsesarevich Georgiy" som er full av passasjerer, i nærheten av Sukhumi i Russland. Flere menn som truer med våpen bryter opp en stor pengekasse som frakter en større sum penger. De har også tatt en rekke gisler, som de dreper - før alle skurkene forsvinner. Lederen dreper senere alle de andre medskyldige fra ranet, for å beholde hele byttet selv. Men en ung gjeter-gutt ved navn Sandro blir et ufrivillig vitne til denne hendelsen. Men skurken lar gutten leve, før han går sin vei.

Årene går. Sandro vokser opp og blir deltaker i et abkhasisk danse-gruppe. En kveld i 1935, etter ordre fra en parti-leder i Abkhasia, Nestor Lakoba, blir hele danse-gruppen sendt for å opptre foran selveste Josef Stalin. Den store lederen har kommet, sammen med mange medarbeidere, til Abkhasia for å slappe av. Stalin ser på dansene med glede, og lytter til sangene til folkene i Kaukasus. Men Sandro innser plutselig at den samme hensynsløse morderen som Sandro møtte i sin barndom, faktisk var Josef Stalin selv.

Etter festlighetene begynner alle de involverte plutselig å forsvinne sporløst....

Skuespillere
------------

* Aleksei Petrenko som Josef Stalin
* Aleksandr Feklistov som onkel Sandro
* Valentin Gaft som Lavrentiy Beria
* Larisa Belogurova som Nina Beria, Lavrentiy Berias kone
* Yevgeniy Yevstigneyev som Mikhail Kalinin
* Sergei Nikonenko som Kliment Voroshilov
* Aleksei Safonov som Nestor Lakoba
* Tamara Yandieva som Saria Lakoba, Nestor Lakobas kone
* Mikhail Kononov som sanatorium-direktør
* Anatoly Guzenko som Platon Pantsulaya. Leder for danse-gruppen
* Sergey Nikolaev som en kokk

Referanser
----------

1. ↑  На выставке в Доме кино покажут плакаты к фильмам режиссера Юрия Кара
2. ↑  Пиры Валтасара, или ночь со Сталиным (1989)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Piry Valtasara, ili Notsj so Stalinym* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Piry Valtasara, ili Notsj so Stalinym* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Piry Valtasara, ili Notsj so Stalinym* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Duolingo** (IPA: /ˌdjuːoʊˈlɪŋɡoʊ/) er et nettsted og applikasjon som tilbyr gratis kurs i ulike fremmedspråk. Både nettstedet og appen var fram til starten av 2017 uten reklame. Programmet tilbyr over 50 ulike kurs for 23 språk. Flere enn 30 andre kurs er på vei til å bli lansert. Appen er tilgjengelig på iOS, Android og Windows 8- og Windows 10-plattformer, med over 100 millioner brukere over hele verden.

Produkter
---------

### Språkkurs

Duolingo tilbyr skriftlige og uttalelseorienterte øvelser. Plattformen har et spillifisert kursstruktur.

Brukere vinner poeng mens de lærer et språk, for eks. etter at de har fullført en leksjon. Ferdigheter betraktes som "lært" etter at brukere gjennomfører alle leksjonene innenfor ferdigheten.

Duolingo gir også muligheten til å svare på spørsmål innenfor en 30-sekunder tidsperiode. Dette finnes bare på programmets nettside og ikke på appen. Som regel lærer kurs rundt 2.000 ord. Plattformen måler studentenes fremskritt og der de har flest vansker.

Referanser
----------

1. ↑  «100M users strong, Duolingo raises $45M led by Google at a $470M valuation to grow language-learning platform». *Venture beat*. Besøkt 21. juni 2015.
2. ↑  «Duolingo – Learn Languages for Free». *Windows phone*. Microsoft. Besøkt 21. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Duolingo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Gurgen Ambartsumovitsj Jegiazarjan** (armensk: ուրգեն Եղիազարյան, russisk: Гурген Амбарцумович Егиазарян; født 29. september 1948 i Jerevan i Den armenske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 28. oktober 2020 i Jerevan i Armenia) var en armensk politiker og offentlig tjenestemann.

Liv og virke
------------

Gurgen Jegiazarjan studerte økonomi ved Statsuniversitetet i Jerevan fra 1967 til 1973, og juss ved *Det sovjetiske innenriksministeriums akademi* fra 1987 til 1990.

Fra 1976 innehadde han en rekke stillinger i innenriksministeriet i Den armenske sosialistiske sovjetrepublikk, og senere i Republikken Armenia. Fra 1999 til 2003 var han medlem av det armenske parlament, og medlem av den stående komite for forsvaret, den nasjonale sikkerhet og indre anliggender.

I 2003 ble han medlem av partiet «Nye tider» (*«Nor Jamanakner»*), som var en del av den politiske opposisjon.

Han forfattet tre bøker, *Solens barn* (Արեգակի զավակը, 2011), *Tyven* (Գողը, 2016) og *Ulveknuteoperasjonen* (Գայլի հանգույց գործողությունը, 2016).

Jegiazarjan døde 28. oktober 2020 i en alder av 72 år av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   «Կորոնավիրուսից մահացել է Գուրգեն Եղիազարյանը»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  От коронавируса скончался экс-заместитель главы СНБ Армении

Eksterne lenker
---------------

* Gurgen Egiazaryan on the official site of the Armenian Parliament
**Guri Berg** (født 26. januar 1963) er en norsk kunstner og skulptør. Guri Berg er født i Trondheim, men oppvokst i Honningsvåg, Finnmark.

Guri Berg er kanskje mest kjent for sine skulptur i stein, med portretter av verdens urbefolkning. 

Hun har flere ganger kombinert kunst med teknologi. Blant annet har hun brukt matematiske funksjoner som grunnlag for en rekke store oljemalerier. Hun har laget skisser til skulpturer, bearbeidet ved hjelp av en datamaskin.

Hun har bodd nesten 10 år i San Francisco i nærheten av Silicon Valley hvor hun fikk flere offisielle oppdrag, hvorav en 110-tonns skulptur i betong. Hun har hatt arbeidsopphold i Serbia, og i et steinbrudd i Estremoz, Portugal.

Guri Berg har 13 års studier innenfor skulptur, maleri, og interiørdesign. De siste fem årene ved Statens kunstakademi i Oslo  I løpet av årene har hun fått flere utmerkelser for sitt arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  www.mto.societymusictheory.org/
2. ↑  Monica Hayde. *Affairs of the art. As the definition of public art expands and changes, Palo Alto's Public Art Commission seeks more ways to involve the public* 21. desember 1994. www.paloaltoonline.com
3. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 14. juli 2011. Besøkt 29. januar 2010.
4. ↑  *Akademiet* Åse Markussen, 2009, ISBN-8203237002

Eksterne lenker
---------------

* Guri Berg - hjemmeside
**Dirk I** ble født på slutten av det 9. århundre og døde rundt 923 eller 939. Han var greve av Holland fra rundt 896.

Som grev Gerulfs arving fikk Dirk kontroll over Kennemerland og et område mellom Harmelen – Leiden og Bennebroek i dagens provins Zuid-Holland. Han ga sin støtte til Vest-frankernes konge Karl III av Frankrike da dennes vasaller gjorde opprør. Som takk for støtten ga Karl III 15. juni 922 kirken i Egmond og alle tilhørende gods til Dirk. Egmond befant seg nord for eiendommene han hadde arvet etter Gerulf, og sluttet seg utmerket til disse. Ikke lenge etter grunnla Dirk et nonnekloster her.

Kildeforvirring
---------------

Det er ikke umulig at ulike grever kalt Dirk kan ha blitt føyd sammen til Dirk I. Siden man på den tiden aldri snakket om en Dirk I, II eller III, men ganske enkelt «grev Dirk» er ikke dette ulogisk. De første skriftlige kildene som forteller om de første grevene av Holland ble nedtegnet av Melis Stoke rundt 1290. Han brukte tekster som munkene i abbediet hadde tatt vare på. Siden munkene ikke overtok abbediet etter nonnene før under grev Dirk II, kan man gå ut fra at informasjonen i munkenes dokumenter (som nå er tapt) stammer fra en muntlig overlevering.

Et offisielt dokument som er skrevet av en notar og datert 922/923, angir at Dirk I døde etter å ha styrt grevskapet Holland i 40 år. Dette betyr at han etterfulgte Gerulf i 882, noe som ikke er mulig da det er fastlagt at Gerulf mottok en landeiendom i 889. Gerulf døde antagelig ikke før i 895 eller 896.

Dirk I2 (ca. 89? - 939)
-----------------------

Det er sikkert at Dirk II døde i 988. Dersom han etterfulgte sin far så tidlig som i 923 betyr det at han styrte grevskapet i 65 år, noe som ikke er trolig. Dette er årsaken til at historikere går ut fra at det må ha vært en Dirk til, «Dirk I2». Ingen kilder bekrefter denne teorien.

Dirk I2 skulle ha vært gift med Gerberga av Hamalantde, og han kan ha deltatt i Lorraines opprør i 939 mot den tyske kong Otto I. Han skal ha falt under slaget ved Andernach i begynnelsen av oktober samme år.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 138805474, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.genealogieonline.nl[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Count Holland and Frisia, Chapter 2. COUNTS OF HOLLAND (900)-1299


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gerulf av Holland** | **Greve av Holland**(ca 896–ca 923/939) | Etterfølger:**Dirk II av Holland** |

Portal: Nederland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Dirk van Holland** (død 28. august 1197 i Pavia) var biskop i Utrecht i 1197. 

Dirk var sønn av grev Dirk VI av Holland og Sophia av Rheineck, og bror av biskop Balduin som han sammen med Arnold av Isenburg etterfulgte. 

Etter at biskop Balduin døde i 1196, foreslo Holland Dirk til posisjonen som biskop i Sticht Utrecht, sammen med sine to andre brødre, grevene Otto av Bentheim og Floris III av Holland, ville da grevskapet Hollands grep på Utrecht forsterkes. Hans kandidatur ble støttet av keiser Henrik VI av det tysk-romerske rike, mens Gelre foreslo Arnold. Arnold ble støttet av Kölns erkebiskop og pave Innocens III.

Løsningen på dette problemet var at Dirk ble biskop av Nedersticht, mens Arnold av Isenburg ble innsatt som biskop av Oversticht.

Begge kandidatene reiste til Roma, der paven kreerte Arnold til biskop av Utrecht i 1196. Ikke lenge etter dette døde Arnold, og Dirk I ble kreert til biskop av Innocens III. Dirk døde i Pavia, på vei tilbake til Utrecht.

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arnold I av Isenburg** | **Biskop av Utrecht**(1197–1197) | Etterfølger:**Dirk van Are** |
Våpen for den friherrelige slekten Pirquet von Cesenatico
**Pirquet** (i dag egentlig **Freiherr Pirquet von Cesenatico, genannt de Merdaga**, kort **von Pirquet**) er en opprinnelig vallonsk (fransk-belgisk) slekt. Familien er en gammel patrisierslekt fra Fyrstbispedømmet Liège. *Jean Martín de Pirquet* virket som kommandant i det fyrstbiskoppelige nasjonalregiment og mottok 14. mai 1742 en adelsstadfesting fra fyrstbiskopen.

*Peter Pirquet, kalt de Merdaga* (1781–1861) trådte i østerriksk tjeneste som kadett i 1799, gjorde seg bemerket som østerriksk offiser under Napoleonskrigene og ble senere generalfelttøymester (den nest øverste generalsrang). Han regnes gjerne som den siste valloneren som trådte i Habsburgmonarkiets militærtjeneste. Peter Pirquet mottok i 1813 ridderkorset av Den militære Maria Teresia-ordenen (datert til 1809). I 1818 ble han opptatt i den østerrikske friherrestanden, med navnet **Freiherr Pirquet von Cesenatico**. Cesenatico er en by i Italia, som Peter Pirquet ledet et vellykket angrep på 23. april 1815. Han ble gift i 1825 med Johanna Freiin von Mayern, og var far til Anton Freiherr Pirquet von Cesenatico (1826–1848) som falt i Rivoli i 1848 og som posthumt mottok ridderkorset av Den militære Maria Teresia-ordenen, og til Peter Zeno von Pirquet, som var en kjent politiker i Østerrike-Ungarn på 1800-tallet som riksdags- og landdagsmedlem. Han var gift med Flora Freiin von Pereira-Arnstein, som tilhørte en jødisk bankierfamilie fra Wien. De var foreldre til barnelegen og immunologen *Clemens von Pirquet* (1874–1929), som bl.a. er opphavsmann til begrepet allergi og til den tidligere dominerende tuberkulosetesten pirquetprøven («Pirquet»), og til rakettforskeren *Guido von Pirquet* (1880–1966), som har fått krateret *Pirquet* på Månen oppkalt etter seg.

Idag lever medlemmer av slekten i ulike land.

* Østerriksk generalfelttøymester Peter Martin Pirquet von Cesenatico, opprinnelig fra ValloniaØsterriksk generalfelttøymester Peter Martin Pirquet von Cesenatico, opprinnelig fra Vallonia
* Barnelegen Clemens von Pirquet, som oppfant ordet allergi og pirquetprøvenBarnelegen Clemens von Pirquet, som oppfant ordet allergi og pirquetprøven

Referanser
----------

1. ↑  J. Strack, Nekrolog: Peter Freiherr v. Pirquet Mardaga-Cesenatico, in: Österreichische Militärische Zeitschrift, herausgegeben von V. Streffleur, 3. Jg. (1862), Bd. 1, S. 315ff.

Litteratur
----------

* C. v. Wurzbach, Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich, Bd. 22, Wien, 1870, S. 342ff.
* J. Hirtenfeld, Der Militär-Maria-Theresien-Orden und seine Mitglieder, Wien, 1857, S. 949ff. und S. 1748.
* Elsbeth Hoff: Das Leben und Wirken des Wiener Klinikers Clemens Freiherr von Pirquet. Nolte-Verlag, Düsseldorf 1938
* Richard Wagner: Clemens von Pirquet. His life and work. Hopkins Press, Baltimore, Md. 1968
* Hans Asperger: Pirquet von Cesenatico, Klemens Frh.. I: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 8. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1983, ISBN 3-7001-0187-2, S. 39 f.
**Provinsen Pisa** (italiensk: *Provincia di Pisa*) er en provins i regionen Toscana i det sentrale Italia. Pisa er provinsens hovedstad. Provinsen grenser i nord mot provinsen Lucca, i øst mot provinsene Firenze og Siena, i sør mot provinsen Grosseto og i vest mot provinsen Livorno og mot Tyrrenhavet. Med et areal på 2448 km² og en befolkning på 420 254 innbyggere (2013). Den er den nest største i befolkningstall og den femte største provinsen i Toscana. Den har 37 kommuner (comuni).

I den nordlige delen av provinsen renner elven Arno gjennom Pisa og ut i havet. I nord skiller fjellene Monti Pisani provinsen fra naboprovinsen Lucca. Fjellet Monte Serra med 917 moh er det høyeste. Et stykke sør for Pisa ligger *Colle Pisano*, et klassisk toskansk landskap med bakker, skogsområder og gamle borger. Helt i sør er det igjen høyere fjell med Monte Aia dei Diavoli (867 moh) som det høyeste.

Med en historie som går tilbake til oldtiden med etruskere og fønikere, hadde provinsen særlig på 1100- og 1200-tallet betydelig makt og innflytelse i Middelhavet. Pisa, provinshovedstaden, er kjent for sitt skjeve tårn som tiltrekker seg turister til et område med svært mange historiske landemerker.

Billedgalleri
-------------

* Carovana Palace, PisaCarovana Palace, Pisa
* Piazza del Priori, VolterraPiazza del Priori, Volterra
* San Miniato-katedralenSan Miniato-katedralen
* VicopisanoVicopisano
* Calci CharterhouseCalci Charterhouse
* Villa CorlianoVilla Corliano
* Rocca SillanaRocca Sillana

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk demografi ISTAT Arkivert 3. desember 2016 hos Wayback Machine.. *Istituto nazionale di statistica*, 31. desember 2013.
2. ↑  «Provincia di Pisa», *Stat AdminStat*.
3. ↑  «Statistikk» Arkivert 7. august 2007 hos Wayback Machine. Upinet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Province of Pisa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Province of Pisa – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Itineraries in Pisa - not only the city of Leaning Tower»

| * v
* d
* r
Provinser og storbyområder i Toscana |
| --- |
| Toscanas flagg | Arezzo **·** Grosseto **·** **Firenze** **·** Livorno **·** Lucca **·** Massa-Carrara **·** Pisa **·** Pistoia **·** Prato **·** Siena | Italias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Piru Creek** er en stor elv i nordre del av Los Angeles County og østre del av Ventura County, California. Den er en bielv til Santa Clara River, det største elvesystemet i søndre California som fortsatt er forholdsvis naturlig skapt. Elva har tilsig fra et areal på om lag 1 290 km², og er om lag 80 km lang.

Kildeelvene til Piru Creek finner man i Lockwood Valley, et innlandsbasseng i den søndre delen av Los Padres National Forest om lag 1600 moh. Elva løper sørover inn i Pyramid Lake, dannet av Pyramid-demningen. Innlandsbassenget lagrer vann fra California Aqueduct, og fortsetter i rør videre til Castaic Lake. Pyramid Lake er det øvre reservoaret til Pyramid Lake vannkraftverk, og Castaic Lake er det nedre reservoaret.

Nedstrøms for Pyramid-demningen bukter elva seg sørover inntil den møter Lake Piru, som er dannet av Santa Felicia-demningen. Deretter fortsetter elva i sørlig retning, inntil den løper sammen med Santa Clara River rett sør for Piru.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
En Hunkpapahøvding.  Frank A. Rinehart, *Yellow Shirt - Sioux* (1898)
**Hunkpapa** er en urbefolkningsgruppe i USA, en av de syv grener av sioux-stammen. På 1870-tallet, da indianerne i Midtvesten kjempet mot USA, deltok hunkpapa i kampene sammen med indianerhøvdingen Sitting Bull. Hunkpapastammen tok blant annet del i slaget ved Little Bighorn der de kjempet mot George A. Custer og hans menn.

Hunkpapa-stammen, og de andre sioux-stammene bor/lever i Nord-Amerika, og de snakker språket *lakota*.

Sioux er det samme som lakota, nakota og dakota (som betyr allierte), sioux er det franske navnet på disse. Lakota, nakota og dakota er samme folk/språk med dialektforskjeller, og da i særdeleshet lakota og dakota. Hunkpapa var og er en av de syv grenene innenfor siouxfamilien. Sitting Bull var hunkpapa (uncpapa), men skrev av og til under for oglala-siouxene ved avtaler. Han var da også siouxenes øverste åndelige leder. Gall var hunkpapaenes militære leder og sloss djervt og heltemodig ved Crazy Horses' side i slaget ved Little Big Horn i 1876. Her var de fleste sioux-grenene til stede (oglala, hunkpapa, sans arcs, minneconnju, santee), men også cheyenner og arapaho var med i kampene. Hovedstyrken besto av oglalasioux, hunkpapasioux og cheyenner. I dag lever mange av disse i Standing Rock-reservatet. Beretninger om hunkpapa-grenen går tilbake til 1830-tallet da de ble estimert til 900 individer fordelt på 120 tipier. Rundt 1855 var de ca. 3 000 individ.

Eksterne lenker
---------------

* Amerikanske indianerstammer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Harold Gordon Fowler** (født 4. januar 1886, død 30. juni 1975) var en britisk seiler som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Roney vant en olympisk sølvmedalje i seiling i sommer-OL 1924 i Paris. Han var med på den britiske båten «Emily» som kom på andreplass i 8-meter klassen, bak den norske båten «Bera». Seilasene ble gjennomført utenfor Le Havre i perioden 21. til 26. juli. Mannskapet på «Emily» var; Harold Fowler, Edwin Jacob, Walter Riggs, Thomas Riggs og Ernest Roney

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i seiling, 8-meter klassen Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, arkiveringsdato 2. april 2015, arkiv-URL web.archive.org, www.sports-reference.com, besøkt 23. februar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harold Fowler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Harold Fowler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**GenBank** er en av de tre større DNA-sekvensdatabanker i verden, og driftes av det amerikanske National Center for Biotechnology Information. Allerfede i desember 2010 inneholdt databanken mer enn 189 millioner oppføringer med tilsammen over 299 milliarder baser fra mer enn 380.000 organismer] (desember 2010).

Ved siden av GenBank har man også *European Molecular Biology Laboratory* (EMBL/EBI), *Nucleotide Sequence Database* (EMBL-Bank), og *DNA Data Bank of Japan* (DDBJ). Sekvensdataene i disse tre databankene utveksles hver dag som del av International Nucleotide Sequence Database Collaboration).

Ettersom sekvensinformasjonene er et viktig grunnlag for forskere, krever de fleste vitenskapelige tidsskrifter at nye sekvensdata innføres i et av spesialarkivene.

GenBank er fritt tilgjengelig. Sekvensdataene han hentes inn fra hvem som helt, enten enkeltvis eller stor skala via FTP.

Referanser
----------

1. ↑  Benson, D.A. *et al.* (2011). *GenBank.* I: *Nucleic Acids Res.* Bind 39, S. D32–D37. PMID 21071399 doi:10.1093/nar/gkq1079

Eksterne lenker
---------------

* NCBI, Tilgang til databanken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
***Ønskekonserten*** er et norsk musikkprogram som har gått på NRK Radio siden 1950. Programmet spiller radiolytternes musikkønsker. I tillegg formidles gratulasjoner og hilsener mellom slekt og venner. Programmets kjenningsmelodi har siden starten vært *Bojarenes inntogsmarsj*. Programmet sendes på P1.

*Ønskekonserten* ble sendt første gang lørdag den 28. januar 1950.

Programmet hadde meget høye lyttertall i «radioens gullalder». En undersøkelse fra 1959 viste av 79 % jevnlig hørte på programmet. I tilsvarende undersøkelse svarte 71 % at de brukte å høre på *Dagsnytt*, mens 44 % svarte at de hørte jevnlig på hørespill.

Historikk
---------

*Ønskekonserten* hadde ifølge Norsk Gallup en lytterandel på opptil 75 % av landets befolkning i radioens gullalder på 1950-tallet. Da sendte anslagsvis 200 000 mennesker inn sine musikkønsker til programmet hvert år sammen med en pengegave til Radiogavefondet. Fondet samlet inn penger til radio- og (etterhvert) fjernsynsapparater for trengende, det vil si syke, gamle og fattige, fram til 1992. Forfatteren og visedikteren Alf Prøysen har beskrevet innsamlingsiveren til Radiogavefondet og populariteten til *Ønskekonserten* i sin barnesang *Basarvise*.

Våren 1994 ble en del av de mest markante vertene fra Ønskekonserten presentert i TV-programmet Da Capo!, der de blant annet bidro med historikk og anekdoter.

Programledere
-------------

|  |
| --- |
| * Thorstein Diesen
* Arnold Hadsland Birkrem
* Adele Lerche
* Sigurd Tønsberg
* Lille Graah
* Per Øyvind Heradstveit
* Amund Schrøder
* Jan Pande-Rolfsen
* Svanhild Mundheim
* Leif Dubard
* Olav Solberg
* Jan Nistad
* Linda Bjorvatn
* Sigmund Groven
* Anne Grete Bangsund
* Nils Nordberg
* Torkjell Berulfsen
* Yngvil Svarva (Nå Yngvil Kiran)
* Anne Lie (nå Anne Lie Nymoen)
* Johan Elsness
* Håvard Sletten
* Torstein Bugge Høverstad
* Jorunn Hope
* Einar Vannebo
* Kirsten Elisabeth Lunde
* Gunvor Hals
* Lillibeth Lunde Elgstøen
* Jan-Egil Fjeld
* Kari Linjordet
* Signe Lie
* Svein Jarle Molnes
* Karin Wetlesen
* Liv Sørjordet Schou
* Unn Eri
* Kari Stenhjem
* Peter Myhr
* Inger Helga Skinlo
* Jorunn Dugstad
* Solveig Brandal
* Tarjei Cyvin
* Anja Katrine Tomter
* Terje Qvam
* Ove Gundersen
* Helge Raftevold
* Margrete Nåvik
* Tom Erik Thoresen
* Mona Albertsen
* Pål Nyhagen
* Andreas Toft
* Anne Kristoffersen Opheim
 |

Referanser
----------

1. 1 2  «NRK.no - Ønskekonserten». *www.nrk.no*. 23. september 2003. Besøkt 3. januar 2019.
2. ↑  «I samtlige landsdeler». *VG*. 9. januar 1959. s. 9.
3. ↑  «Da Capo». NRK TV. Besøkt 3. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Mest spilte plater i Ønskekonserten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Anzor Erkomaishvili** (georgisk: ანზორ ერქომაიშვილი; født 10. august 1940 i Batumi i Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 31. mars 2021 i Tbilisi i Georgia) var en georgisk sanger, komponist og folkemusikkforsker. Han er kjent for sitt virke som musikalsk direktør for folkesangkoret Rustaviensembelet siden 1968 og for sin innsats for å bevare Georgias folkemusikalske arv.

Liv og virke
------------

Anzor Erkomaishvili ble født til en familie med lange musikalske røtter. Hans bestefar var den georgiske folkesanger Artem Erkomaishvili. 

Han tok eksamen fra Tbilisi Statskonservatorium i 1969. Allerede i studietiden begynte han å samle inn og transkribere det georgiske polyfone folkemusikalske reportoar fra særlig den georgiske provinsen Guria. I 1968 grunnla han Rustaviensembelet, som turnerte rundt om i Georgia og utenlands i flere tiår. Erkomaishvilis innsats med å utforske, kompilere og sikre folkemusikkarven ble hedret mange ganger: Tittelen Meritert georgisk kunstner (1969), Ivane Javakhishvili- og Shota Rustaveli nasjonalprisene, Hedersordenen (2020), æresborger av Tbilisi (2014) og andre.

I 2008 ble han folkevalgt til Georgias parlament for det regjerende parti Den forente nasjonale bevegelse fra ettmandatsvalgkretsen Ozurgeti, men han trakk seg fra parlamentet i mars 2009.

Han utgav sine memoarer, og forfattet bøker om georgisk folkemusikk. 

Anzor Erkomaishvili døde av covid-19-relaterte komplikasjoner på et sykehus i Tbilisi i mars 2021.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Президент Грузии наградила фольклориста Анзора Эркомаишвили Орденом Сияния, sputnik-georgia.ru[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   forum.vgd.ru[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   tidspunkt 1980[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «გარდაიცვალა ანზორ ერქომაიშვილი».
5. ↑  Jordania, Joseph (2001). «Erkomaishvili family». *Oxford Music Online*. doi:10.1093/gmo/9781561592630.article.51507.
6. 1 2  «Musicologist, Rustavi ensemble founder Anzor Erkomaishvili dies of Covid at 81». *Agenda.ge*. 31. mars 2021.
7. ↑  «Anzor Erkomaishvili». Parliament of Georgia. Besøkt 31. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anzor Erkomaishvili på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Anzor Erkomaishvili på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
**Jeff «Tain» Watts** (født 20. januar 1960 i Pittsburgh, Pennsylvania) er en amerikansk trommeslager som hovedsakelig spiller jazz. 

Han har spilt sammen med musikere som Wynton Marsalis, Branford Marsalis, Betty Carter, Michael Brecker, og flere andre. Han fikk kallenavnet «Tain» fra sin med-musiker, Kenny Kirkland, da de var på turné sammen i Florida, og de kjørte forbi en Chieftain bensinstasjon, og bensinstasjonens navn ChiefTain lignet på navnet «Jeff Tain».

Watts har jobbet i film- og TV-bransjen både som musiker på det populære Tonight Show med Jay Leno i tre år og senere som skuespiller. Tain utførte og innspilte mange sanger med Branford Marsalis Quartet mellom 1985 og 2009. Han opptrer med mange av sine egne grupper som f.eks. The Watts Project og Jeff «Tain» Watts Quartet, samt flere spillejobber med pianistene McCoy Tyner, The George Kabler Project og Geri Allen. 

Watts startet sitt eget plateselskap kalt Dark Key Music i 2007 som han har utgitt flere sanger sammen med. Dark Key Music ble tildelt en Grammy Award Winner i 2010 innen kategorien Best Instrumental Solo. Han er en fan av det amerikanske fotball-laget Pittsburgh Steelers og han er blitt avbildet på albumcoveret til gruppen Branford Marsalis.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, oppført som Jeff "Tain" Watts, Discogs artist-ID 253394, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Jeff "Tain" Watts, SNAC Ark-ID w66r5nts, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Guggenheim Fellows database, Guggenheim fellows ID jeff-tain-watts[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jeff "Tain" Watts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jeff «Tain» Watts på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jeff «Tain» Watts på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jeff «Tain» Watts på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Jeff «Tain» Watts på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
*Fellesagenturet* i Mosjøen (Vefsn kommune), var ett av flere ølutsalg eiet og drevet av private.  
Fotograf: *Zahl*
**Ølmonopol** er en ordning hvor omsetning av vanlig og sterkere øl, er begrenset til egne kommunale eller private ølutsalg. Norges siste ølmonopol ble nedlagt i 2012.

Formålet med egne ølutsalg er blant annet å holde drikkevarer atskilt fra næringsmidler og dagligvarer og å føre bedre kontroll med salget. Sine fremste tilhengere har ølmonopolet på deler av Sørlandet og Vestlandet, samt i Nordland fylke.

I begynnelsen av 1990-årene, hadde over seksti kommuner ølmonopol med kommunale eller private utsalg. Deretter har antallet sunket. I årene 2000–2005, hadde under tjue kommuner fortsatt ølmonopol. I årene 2005–2010, var det rundt seks kommuner igjen. I 2012 ble det siste ølmonopolet lagt ned i Fauske.

Se også
-------

* Vinmonopolet

Referanser
----------

1. 1 2  Nå forsvinner Norges siste ølmonopol VG
2. 1 2  Stadig færre ølmonopol[*død lenke*] Siste
3. ↑  Bare 18 kommuner har ølmonopol[*død lenke*] Nettavisen
**Gemma Ward** (født 3. november 1987) er en australsk supermodell og skuespillerinne.

Karriere
--------

16 år gammel ble Ward den yngste modellen som ble listet som en av de ni «it girls» i modellverdenen kåret av amerikanske *Vogue*. Hun har gått på catwalken for mange designere som Versace, Gucci, Chanel, Valentino, Alexander McQueen og mange flere. Hun har også vært med i reklame for Prada-vesker som kunne sees i magasiner over hele verden sommeren 2007.

Ward har prydet forsidene på magasiner som *Vogue*, *W* og *TIME Magazine*s «Stil og design»-nummer. I september 2004 ble Ward den yngste motemodellen som har vært på forsiden av den amerikanske utgaven av Vogue. I tillegg var hun den første modellen som ble avbildet på omslaget av magasinet *Teen Vogue*. Til sammen har hun vært på coveret til 24 Vogue-magasiner verden over.

Hun har arbeidet for Balenciaga, Burberry, Calvin Klein, Christian Dior, Dolce & Gabbana, Hermes, Jean-Paul Gaultier, Jil Sander, Jill Stuart, Karl Lagerfeld, Louis Vuitton, Prada, Swarovski, Valentino og Yves Saint-Laurent.

Av Forbesmagasinet ble hun i juli 2007 kåret til den tiende best betalte modellen i verden etter Daria Werbowy, Karolina Kurkova, Natalia Vodianova, Carolyn Murphy, Alessandra Ambrosio, Adriana Lima, Heidi Klum, Kate Moss og Gisele Bundchen.

I 2008 spilte hun rollen som Jackie i filmen The black balloon

Referanser
----------

1. ↑   Who's Who in Australia[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gemma Ward – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Gemma Ward på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Gemma Ward i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Gemma Ward på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Gemma Ward på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Gemma Ward på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Gemma Ward på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Gemma Ward hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Gemma Ward på Instagram Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Jefferies vannkraftverk** er et vannkraftverk beliggende i **Pinopolis-demningen** i Berkeley County i delstaten Sør-Carolina i USA. Anlegget ble bygget 1939–1942 og demmer opp Cooper-elva og skaper Lake Moultrie på 240 km². I tillegg overføres vann fra Lake Marion i elva Santee i nord.

Kraftverket har en installert produksjonskapasitet på 133 MW, fordelt på fem turbiner. Demningen er 1 730 meter lang og 61 meter høy. Operatør er South Carolina Public Service Authority. 

Anlegget inngår i Santee Cooper-prosjektet og var det første anlegget. Det er siden bygget et oljekraftverk på 393 MW med to turbiner ved siden av vannkraftverket. Navnet på vannkraftverket var opprinnelig *Pinopolis Hydroelectric Station*. Det ble endret i 1966 og oppkalt etter senator Richard M. Jefferies.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Electric Generating Capacity 2008 – EIA, USAs energidepartement. Besøkt 4. juli 2010.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |