recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Forsiden på et Oyster-kort
Kortleser på undergrunnsbanen.
**Oyster** er navnet på det elektroniske billettsystemet som benyttes som betalingsmiddel i kollektivtrafikken i Stor-London. Alle Transport for Londons ruter samt flere jernbaneselskaper som kjører lokaltrafikk innen Stor-London godtar kortet. Kortet er designet for å redusere antallet transaksjoner ved billettkontorene og antallet papirbilletter. Ved å tilby betydeligere billigere billettpris ved kortet framfor med kontanter, oppmuntres de reisende til å ta systemet i bruk, På busser i London er det ikke lenger mulig å betale med kontanter.

Kortet ble introdusert i juli 2003 med en begrenset rekke av muligheter, men ved juni 2012 hadde over 43 millioner kort blitt utstedt
og i juni 2010 hadde over 43 millioner kort blitt utstedt, og mer enn 80 prosent av alle reisene foretatt på Transport for Londons ruter blir betalt med Oyster-kort.

Bruk
----

Kortet må valideres ved sperreportene på undergrunnsbanen, London Overground og Docklands Light Railway (DLR) (både ved avreise og ankomst), og på kortleseren om bord på busser og trikk (kun ved ombordstigning). Grunnen til at man kun validerer en gang på buss og trikk, er at disse opererer med én pris over hele London, mens prisen for en reise på undergunnsbanen, DLR og Overground avhenger av hvor mange soner som passeres.

Kortet kan lades opp med et gitt beløp, og ved hver reise blir den korrekte prisen trukket fra kortet. Denne betalingsmåten kalles *pay as you go*. Ved betaling på denne måten, slutter kortet å trekke penger etter at et visst beløp er nådd (såkalt *daily price cap*), slik at man aldri betaler mer pr. dag enn det koster å kjøpe et tilsvarende dagskort. *Pay as you go* er praktisk blant annet fordi kortet selv holder rede på hvor mange soner passasjeren har reist gjennom, og trekker automatisk det korrekte beløpet for reisen.

Oyster-kortet kan også lades opp med periodebilletter. Innehaveren reiser da ubegrenset innen en gitt tidsperiode uten at noenting trekkes fra kortet. I tillegg kan kortet lades opp med et ekstra beløp, slik at reiser utenfor periodebillettens gyldighetsområde blir trukket på samme måte som ved *pay as you go*-løsningen. For at denne funksjonen kan tre i kraft, må brukeren aktivere enn såkalt *ticket extension permit* på billettautomat.

Ved bruk av Oyster-kort blir reisen alltid billigere enn ved bruk av tradisjonelle papirbilletter.

Se også
-------

* Flexus
* t:kort

Referanser
----------

1. 1 2  «What is Oyster?». *Transport for London*
2. ↑  «Join in the celebrations across the capital this summer with a limited edition Summer Oyster card» (Pressemelding). *Transport for London*. 13. juni 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oyster card – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Eventyrillustrasjon fra ca. 1910 viser det gigantiske fabeldyret Rokk som angriper og ødelegger skipet til Sinbad sjøfareren slik historien blir fortalt i *Tusen og en natt*, en eventyrsamling fra Midtøsten.
Douglas Fairbanks jr. og Maureen O'Hara i den amerikanske eventyrfilmen *Sjøfareren Sinbad* fra 1947. Filmen handler om «Sinbads åttende sjøreise», mens *Tusen og en natt* bare forteller om sju sjøreiser. Foto: Fra trailer fra RKO Pictures 
**Sinbad** (også skrevet **Sindbad**) eller **Sinbad sjøfareren** (på arabisk سندباد‎ *Sin-di-bad* og persisk ‏سندباد‎ *Sand-baad*) er en arabisk oppdiktet sjømann fra dagens Irak  som er kjent fra *Tusen og en natt*, en orientalsk samling folkelige eventyr opprinnelig fra 900-tallet, men som kom til Europa i fransk oversettelse på 1700-tallet. Der er Sinbad helt og hovedperson i fortellingene om de fantastiske sju sjøreisene hans. Historiene om Sinbad skal imidlertid ikke være med i de eldste versjonene av samlingen. I tillegg til fantasifulle overdrivelser og beskrivelser av fabeldyr, spennende steder og annet, inneholder fortellingene også forestillinger araberne hadde om områdene i Det indiske hav øst for Afrika. 

Fortellingene om Sinbad sjøfareren er de mest berømte i *Tusen og en natt* sammen med «Aladdin og den forunderlige lampen» og «Ali Baba og de førti røverne». 

Historiene om Sinbad har inspirert flere fortellinger siden og blitt tatt opp i populærkulturen, blant annet i flere eventyrfilmer, for eksempel den amerikanske *Sinbad, sjøfareren* fra 1958, og animasjonsfilmer, deriblant den japanske *Arabian Naito Shindobatto no Bōken*, en tegnefilm produsert for fjernsyn i 52 episoder 1975-1976. I nyere tid har særlig den canadiske serien *The Adventures of Sinbad* (1996-98) med 44 epioder hatt stor utbredelse, og blitt vist på norsk tv.

Se også
-------

* *Sindbads bok*, en av flere orientalske titler på en opprinnelig en indisk fabelsamling som ble spredt i ulike varianter som folkebøker over store deler av verden
* Liste over historiene i Tusen og en natt

Referanser
----------

1. ↑  «The Adventures of Sinbad» **(engelsk)**. Internet Movie Database.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sindbad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Sindbad Farmanns sjuende reise» i *Boken om tusen og en natt* side 390 (søkbar digitalkopi av bind 6, utgitt 1996, oversatt av Waldemar Brøgger)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Broholmer** (FCI #315) er en ekstra stor molosser av vakt- og vokterhundtype. Rasen oppsto i Danmark på 1970-tallet, der den først og fremst er en familiehund.

Opprinnelse og alder
--------------------

Broholmeren er dansk, men hvor gammel den er kan nok diskuteres. Noen hevder at rasen oppsto i Danmark på 1500-tallet og levde i beste velgående til innpå 1900-tallet. Da skal det ha gått nedover med rasen, som skal ha dødd ut omkring 1956. I 1974 ble det imidlertid satt i gang arbeider med å gjenreise rasen, blant annet etter mandat fra Dansk Kennel Klub (DKK). Den rasen som da ble skapt fikk sin anerkjennelse av DKK i 1982. I 1998 ble den internasjonalt anerkjent av FCI, under navnet *gammel dansk race*.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Broholmeren er en stor, rektangulær og kraftigt bygd hund av mastifftype, der inntrykket domineres av den kraftige framparten. Hodet er stort og bredt og gir et tungt inntrykk. Skalle og neseparti har samme lengde. Middels stor og relativt høyt ansatte hengende ører. Kraftige kjever med velutviklede kjevemuskler. Halsen er kraftig og har noe løshud. Kraftig og godt markert manke. Dypt og bredt bryst og Ryggen er relativt lang. Halen er relativt lavt ansatt og bæres normalt hengende, men reises i høyde med rygglinjen når hunden beveger seg. Kraftige og muskuløse bein.

Pelsen er kort og tilliggende, men kraftig underull. Tykk og rikelig hud som er godt pigmentert. Fargen er gul med sort maske, rødgyllen eller sort. Hvite tegninger på brystet, potene og haletippen er tillatt.

Hannene blir ca. 75 cm i skulderhøyde og veier vanligvis omkring 50–70 kg. Tispene blir ca. 70 cm i skulderhøyde og veier vanligvis omkring 40–60 kg.

Bruksområde
-----------

Broholmeren er først og fremst en stor og staut familiehund, dernest kan den utgjøre en meget god vakthund, eller elsempelvis kjerrehund. Fullt utvokst kan den også bli en god kløvhund.

Lynne og væremåte
-----------------

Broholmeren er normalt en rolig, harmonisk og godmodig, men meget selvsikker hund. Rasen går for å ha et stabilt godt gemytt, men man trenger strikt dressur når en har en så stor og sterk hund å kontrollere. Den regnes som en ypperlig familiehund og skal være tålmodig med barn, men ofte litt mistenksom overfor fremmede.

Annet
-----

Så store raser som broholmeren trenger en rekke hensyn i tilveksttiden, ikke minst et godt kosthold tilpasset typen.

### Se også

* Nordiske hunderaser
* Danske hunderaser

Eksterne lenker
---------------

* (en) Broholmer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Broholmer – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Broholmerselskabet
* Broholmer.info Arkivert 28. mai 2006 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark

| * v
* d
* r
Danske hunderaser |
| --- |
| 
* Broholmer
* Dansk spets
* Dansk-svensk gårdshund
* Gammel dansk hønsehund
* Grønlandshund

 | Danmarks flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
En **radionuklide** er et atom med en ustabil kjerne som er karakterisert ved at overflødig energi enten kan gå til en nylig dannet partikkel i atomkjernen eller til et atomært elektron (intern konversjon). I prosessen omdannes radionukliden ved å sende ut fotoner, elektroner, nøytroner eller andre subatomære partikler. Disse partiklene danner det som kalles ioniserende stråling. Radionuklider finnes naturlig og lages kunstig.

Strålingen fra en radionuklide under omdanning er som et fingeravtrykk for den spesielle radionukliden. Det er mulig å måle strålingen og karakterisere den ved partikkeltype og energi. Det er slik en kan skille radionuklider i fra hverandre. Ved gammaspektroskopi sorteres gammapartikler med samme energi slik at de opptrer som en topp i spekteret. Cesium 137 har for eksempel gammastråling (fotoner) med energi 662 keV. Ved denne energien bygger det seg opp en topp etter hvert som tellingen skrider frem.
Radionuklider ender etter omdanning som stabile atomer. 

Omdanning av radionuklider kalles radioaktiv omdanning, på engelsk: radioactive decay, svensk radioaktivt sønderfall og dansk: radioaktvivt henfall. Radionuklider og radioaktiv omdanning blir feilaktig omtalt som radioaktivitet.
Det finnes kart over alle radionuklider, radionuklidekart eller isotoptabell.

Aktivitet og becquerel (enhet)
------------------------------

Aktiviteten til en radionuklide er et mål på hvor mange omdanninger som skjer per sekund. Enheten for aktivitet til en radionuklide er becquerel (forkortet Bq). Den er oppkalt etter fysikeren Henri Becquerel. Definisjonen på aktivitet til en radionuklide er

1 Bq = 1 s-1

Aktiviteten i 1 gram Ra-226 er 1 Ci = 37 GBq = 37 • 109 Bq. Det arbeides med å redefinere enheten for aktivitet, men inntil videre gjelder avledingen fra den gamle enheten curie (Ci) enheten.
Aktivitet til en radionuklide blir feilaktig beskrevet som radioaktivitet. Se ekstern lenke. En samling av radionuklider kalles en radioaktiv kilde. Dette er en strålekilde der radionuklidene i den omdannes ved utsending av ioniserende stråling.

Aktivitet måles i et aktivitetsmeter. Dette er et ionisasjonskammer formet som en liten brønn. Derav navnet brønnkammer. Den radioaktive kilden som inneholder en ukjent aktivitet settes i brønnen. Strømmen fra ionseringen i kammeret måles. Hver radionuklide som skal bestemmes må ha en kalibreringskoeffisient. Aktiviteten til nukliden beregnes fra målt strømmen og kalibreringskoeffisient. Aktivitetsmeter kalles også dosekalibrator i nukleærmedisin. Aktiviteten til en radionuklide må beregnes ved et bestemt tidspunkt.

Eksterne lenker
---------------

* Det internasjonale kontoret for vekt og mål (BIPM)

| * v
* d
* r
Grunnstoffene og deres egenskaper |
| --- |
| Atom  • Liste  • Oppdagelse  • Periodesystemet  • Elektronegativitet  • Ion  • Isotop (nuklidekart, tabell, radionuklide)  • Radioaktivitet |  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
Wampumbelte som manifesterer traktaten i Shackamaxon i 1682 mellomn William Penn og lenni lenapeer.
**Wampum** er tradisjonelle hellige perler laget av snegleskall. De spilte en stor rolle blant indianerne i det nordamerikanske nordøstlige kulturområde.

Beskrivelse
-----------

Vevde belter av wampum ble laget for å manifestere traktater eller historiske begivenheter, og viktige sosiale tildragelser som ekteskap. I den nordamerikanske kolonitiden ble wampum ofte benyttet som valuta i handelen med indianerne. Wampum kan også i overført betydning sikte til de perleprydede beltene.

Moderne wampum. Det hvite er gjort av kongsneglens skall; de purpurfargede av venusmuslingens.
Hvite perler kunne komme ved bruk av en rekke segnearter, men de kom som oftest fra kongsneglen. Purpurfargede perler kunne bare lages av venusmuslingens skall.

Bruken av wampum er ikke urgammel. Arkeologisk gjenfinnes wampum bare ved funnplasser daterte til historisk tid. De er dessuten bare sjeldent så gamle som fra 1500-tallet. De finnes vanligvis i levninger som kan dateres til 1600- og 1700-tallene. Wampum kan ha erstattet en tidligere bruk av perler laget av trepiggsvinets tagger.

Etymologi
---------

Ordet «wampum» er en sammentrekning av det eldre «wampumpeag», utledet fra et massachusett- eller narrangansett-indiansk ord med betydningen «hvite bånd [av segnleskallperler]».

Referanser
----------

1. 1 2  Elisabeth Tooker, "The League of the Iroquois: Its History, Politics, and Ritual", *Handbook of North American Indians, Volume 15: Northeast* (Washington DC: Smithsonian Institution, 1978): 418-441.
2. ↑  Perry, Elizabeth James. About the Art of Wampum. Arkivert 10. desember 2013 hos Wayback Machine. *Original Wampum Art: Elizabeth James Perry.* 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Sun Li** (kinesisk: 孙犁, født 1913 i Anping i Hebei i Kina, død 11. juli 2002) var kinesisk roman- og novelleforfatter. 

Hans bok *Baiyangdian jishi* fra 1973 ble oversatt til svensk og utgitt samme år som «Den bittra striden. Revolutionsberättelser från Kina». 

Likesom mange av sine kolleger tvang det repressive politiske klimaet i slutten av 1950-årene Sun bort fra forfattervirket, og han kunne først gå tilbake til sitt yrke i 1977, året etter Mao Zedongs død.

Bibliografi
-----------

* *Sun Li Quanji* (Sun Lis samlede verker), 11 bind, 孙犁全集（1-11册), Beijing: People's Literature Press, 2004, ISBN 7-02-004645-2

Trivia
------

Sun Li (孫立) er også navnet på en skikkelse i Fortellinger fra myrlandet, men navnene skrives med forskjellige skrifttegn for «Li» og uttalen er også forskjellig på kinesisk.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Nikolaj Ivanovitsj Karpov** (russisk: Николай Иванович Карпов; født 8. november 1929 i Moskva, død 7. november 2013 samme sted) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1960 i Squaw Valley.

Karpov vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under Vinter-OL 1960 i Squaw Valley. Han var med på det sovjetiske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. USA vant alle fem kampene i sluttspillsserien og vant serien med maksimale ti poeng foran Canada med åtte og Sovjetunionen med fem poeng.

Karpov spilte 15 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret tre mål.

OL-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

VM-medaljer
-----------

* 1960 USAs flagg Squaw Valley - Bronse Bronse i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nikolaj Karpov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaj Karpov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaj Karpov – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Nikolaj Karpov – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Broder Walfrid** er klosternavnet til **Andrew Kerins** (født 18. mai 1840 i Ballymote i County Sligo i Irland, død 17. april 1915 i Dumfries i Skottland) som var en irsk marist som særlig er kjent som grunnlegger av Scottish Premiership-klubben Celtic FC.

Han startet Celtic som et sosialt tiltak for fattig katolsk arbeiderungdom på østkanten i Glasgow. Han organiserte blant annet suppekjøkkener og for å finansiere dette arbeidet ble fotballaget dannet. I Edinburgh hadde irske innvandrere startet klubben Hibernian FC med stort hell, og dette ble malen for Broder Walfrid. Navnet ble valgt for å vise forbrødring mellom de keltiske folkene i Skottland og Irland. Den fattige, katolske befolkningen besto i hovedsak av irske innvandrere og ble undertrykket og behandlet som en underklasse. Klubben ble stiftet på et møte i St. Mary's kirke i East Rose Street (nå Forbes Street) i Glasgow 6. november 1887, og spilte sin første kamp 38. mai året etter, mot Rangers FC, en kamp Celtic vant 5-2.

Det var Walfrids forslag at klubben skulle hete 'Celtic' (uttales *Seltik*) («keltisk») for å vise klubbens irske og skotske bakgrunn og røtter, og dette ble vedtatt på stiftelsesmøtet.

I 1893 ble han sendt av sin orden til østkanten i London, hvor han fortsatte sitt arbeid blant fattig, arbeidsløs ungdom, og organiserte fotballkamper og andre sosiale tiltak.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Om stiftelsen av Celtic FC på *Celtic Supporters Club in Norway*
* (en) Artikkel om broder Walfrid på *Celtic Supporters Club in Norway*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Prabook
 |
**Wan Quan** (kinesisk: 萬全,pinyin: *Wàn Quán*; født 1499 i Huanggang, død 1582), også kjent som **Wan Mizhai** (萬密齋, *Wàn Mìzhāi*), var en barnelege på Mingdynastiets tid i Kina. Han var den tredje i sin familie som praktiserte legevitenskap.

Han engasjerte seg for at barn måtte eksponeres hyppig for sollys og frisk luft, og øves opp i å motstå kulde. Han mente også at det var skadelig å skremme barn, og likeså å gi dem for meget mat eller for meget medisiner. I sitt verk fra 1549, *Douzhen Xinfa* (痘疹心法), beskriver han også hvordan han forebygger kopper hos barn. Her beskrives *variolasjon* mot sykdommen.

Hans medisinske hovedarbeid på mer enn 1,3 millioner skrifttegn har blitt publisert gjentatte ganger siden Ming- og Qing-dynastiene, og fikk også nedslagsfelt i Japan, Vietnam, Korea og andre steder.

Verker
------

* 《养生四要》
* 《伤寒摘锦》
* 《保命歌括》
* 《痘疹世醫心法》
* 《幼科發揮》

Referanser
----------

1. ↑  Flaws, Bob (2006). *A Handbook of TCM Pediatrics* (Second utg.). Blue Poppy Enterprises, Inc. s. 3–4. ISBN 978-0-936185-72-9.
2. ↑  Needham, Joseph. (2000). *Science and Civilization in China: Volume 6, Biology and Biological Technology, Part 6, Medicine*. Cambridge: Cambridge University Press. Page 134.
3. ↑  «罗田县倾力打造"万密斋"中医养生文化品牌». *新华网湖北频道*. 20. desember 2012. Arkivert fra originalen 4. januar 2013. Besøkt 20. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NCL **·** CiNii
 |
Denne artikkelen omhandler den vesttyske filmen.  For den svenske kriminalserien, se Broen.

***Broen*** (tysk originaltittel: ***Die Brücke***) er en vesttysk film fra 1959 av den østerrikske regissøren Bernhard Wicki. Filmen er basert på en roman fra 1958 med samme navn, av forfatteren Gregor Dorfmeister (utgitt under pseudonymet Manfred Gregor) som er skrevet med en virkelig hendelse fra slutten av andre verdenskrig som bakgrunn.

Handling
--------

I løpet av de siste dagene av andre verdenskrig rykker det amerikanske militæret frem mot en liten tysk by. Ved byens skole går det syv gutter, ca. 16 år gamle, som ikke er klar over krigens alvor og farer. De lever livet sitt så normalt de klarer, men opplever også flere personlige problemer. Guttene rekrutteres til en lokal militær enhet, og rett etterpå får de beskjed om at amerikanerne nærmer seg. Ungdommene plasseres i forsvar av en lokal bro, frem til broen blir ødelagt i forsøk på å skåne byen for de direkte virkningene av krigen. Deres nærmeste offiser blir forvekslet med en desertør og får panikk. Han forsøker å flykte, blir skutt, og ungdommene står alene igjen ved broen og uten kontakt med resten av enheten sin. 

Ettersom guttene aldri har mottatt noen ordre om å trekke seg tilbake, bestemmer de seg for å beholde sin posisjon. Et amerikansk jagerfly skyter med maskingevær, og dreper den yngste av ungdommene, Sigi, som nektet å søke dekning fordi han tidligere hadde blitt ertet for sin påståtte mangel på tapperhet. Sjokkert over dødsfallet inntar guttene sine stillinger, for å forsvare området mot amerikanske stridsvogner og deres infanteri-støtte. Men en etter en blir guttene drept, og de gjenlevende kameratene opplever krigens redsler på virkelig nært hold.

Litteratur
----------

* Manfred Gregor: Die Brücke, Verlag Kurt Desch, München 1958
* Manfred Gregor: Broen, H. Aschehoug & Co, Oslo 1959

Referanser
----------

1. ↑  «'Broen' på Store norske leksikon» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Die Brücke* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Die Brücke* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Die Brücke* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Die Brücke* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Die Brücke* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Die Brücke* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Die Brücke* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Die Brücke* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Die Brücke* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***Radioresepsjonen på TV*** er et norsk humorprogram som gikk på NRK3 fra 2010 til 2011. *Radioresepsjonen på TV* var en fortsettelse av radioprogrammet *Radioresepsjonen*, som ble satt på pause for å begynne produksjonen av TV-serien. Programmet inneholdt mye av det samme som radioprogrammet, inkludert Radioresepsjonens postkasse, dilemma- og singer-songwriterspalten, i tillegg til flere av de samme karakterene i sketsjene.

Mottakelse
----------

Premieren av *Radioresepsjonen på TV* hadde 219 000 seere, og var da det mest sette programmet på NRK3 i løpet av 2010, og det nest mest sette programmet på NRK3 noen sinne. Årsrekorden og NRK3s rekord ble slått av premieren på TV-programmet *Trekant* uka etter. Til tross for at *Trekant* hadde 416 000 seere, og ble sendt rett før *Radioresepsjonen på TV*, var *Radioresepsjonen på TVs* seertall 185 000 for episode 2. I snitt hadde serien et seertall på ca. 170 000 høsten 2010. Premieren av *Radioresepsjonen på TV* fikk terningkast 4 av VG, mens VG Netts lesere ga serien et snitt på terningkast 3.

Referanser
----------

1. ↑  NRK: «Radioresepsjonen banket Rambo», publisert 28.10.2010, hentet 06.09.2011
2. ↑  «Anmeldelse: ‘Radioresepsjonen på TV’», postet 27.10.2010
3. ↑  Hva synes du om «Radioresepsjonen» på TV?, hentet 22.11.2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Radioresepsjonen på TV* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Skisse av en Newcomenmaskin
En **atmosfæremotor** er en forbrenningsmotor som utfør arbeid ved at et stempel har atmosfæretrykket på ene sida og undertrykk på den andre sida. Det var Abbé Hautefeuille som i 1678 foreslo en slik motor, mens Christiaan Huygens lagde en motor, som han demonstrerte i 1680. Samuel Morland eksperimenterte med ei kruttdrevet vanpumpe på 1600-tallet.

Kruttmotorer
------------

I maskina til Huygens var stempelet festa i et tau, som gikk over ei trinse plassert på en påle. Den andre enden av tauet var festa til ei last. Senere motorer av denne typen hadde en bom som var festa til stempelet i den ene enden og til ei last i den andre enden. Lasta løfta stempelet slik at det stor øverst i sylinderen. På de aller første motorene ble ei kruttladning avfyrt i sylinderen. Trykket av eksplosjonen ble ikke nytta for å utføre arbeid, men ble sluppet ut gjennom en ventil, slik at det etter eksplosjonen var omtrent samme trykk på begge sider av stempelet. Når gassen i sylinderen ble avkjølt, ble volumet av gassen mindre og atmosfæretrykket på toppen av stempelet pressa det ned i sylinderen og løfta lasta i andre enden av tauet/bommen og utførte arbeid. Når det ble sluppet luft inn i sylinderen igjen, ville lasta på andre sida av tauet/bommen løfte stempelet til øvre posisjon igjen, klar for neste kruttladning. At motoren måtte «lades» med ei ny kruttladning mellom hvert arbeidsslag var selvsagt noe tungvint, med disse motorene var å regne som forskningsverktøy og var ikke brukbare til praktisk arbeid.

Gassmotor
---------

De fleste forsøka med motorer med intern forbrenning fra tida før 1869 var atmosfæremotorer. 

* I 1820 publiserte W. Cecil et forslag for en atmosfæremotor med hydrogen som drivstoff.
* I 1854 fikk Barsanti og Matteucci patent på en gassdreven atmosfæremotor, som ble satt i drift i 1856.

Dampmaskiner
------------

De første eksperiment med dampmaskiner benyttet også atmorfæretrykket for å utføre arbeid. Denis Papin, som var assistenten til Huygens da han arbeidet med kruttmotoren, var en pioner på dampdreven atmosfæremotor. Fra 1690 og utover utførte han flere eksperiment med atmosfæriske dampmaskiner, som han bl.a. nytta i hjuldamper. Dampmaskinene til Thomas Newcomen og Iwan Iwanowitsch Polsunow nytta også atmosfæretrykket for å utføre arbeid.

Referanser
----------

1. ↑  *The Early History of Combustion Engines*, University of Cambridge, Department of Engineering. (vitja 19/4-2008)
2. ↑  Cummins, L. *Internal fire, 3. utg. Carnot Press, 2000.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Krisztina Morvai** (født 22. juni 1963 i Budapest) er en ungarsk advokat og politiker. Hun ble i 2009 valgt inn i Europaparlamentet som toppkandidat for Jobbik i EU-valget i Ungarn i 2009 uten selv å være medlem av partiet. Morvais offentlige utspill mot ungarske jøder og Romfolket har gjort at hun betraktes som en høyreekstrem politiker.

Bakgrunn
--------

Morvai vokste opp i Budapest og tok embetseksamen i juss ved Eötvös Loránduniversitetet i byen. I 1989 ble hun den første mottakeren av det britiske stipendet for studenter fra Sentral-Europa og fikk dette tildelt av statsminister Margaret Thatcher personlig. Hun benyttet dette til videre studier i juss ved King's College (London) hvor hun tok en britisk mastergrad i juss. I årene 1993-1994 underviste hun juss ved University of Wisconsin–Madison som Fulbrightstipendiat. Hun fokuserte hovedsakelig på strafferett, abortspørsmål, offerets rolle i kriminalretten, HIV-positives rettigheter og verdighet, krenkelse av barns rettigheter og seksuelle overgrep, prostitusjon, diskriminering og vold i hjemmet. Hun skrev boken *Terror a családban* (*Terror i familien*) om vold i hjemmet.

Morvai er menneskerettighetsekspert og professor ved Universitetet i Budapest. Hun har arbeidet for FNs komité mot diskriminering av kvinner, men ble avsatt etter at hun blant annet tok parti for palestinerne mot Israel.

Beskyldninger om antisemittisme
-------------------------------

Morvai har vakt oppmerksomhet med sine antisemittiske uttalelser. Før EU-valget i 2009 offentliggjorde hun et brev til sine velgere hvor hun blant annet skrev: «I would be glad if the so-called proud Hungarian Jews would go back to playing with their tiny little circumcised tail rather than vilifying me.» («Jeg ville foretrekke at alle de såkalte stolte ungarske jødene ville vende tilbake til å leke med deres små, omskårne haler i stedet for å bakvaske meg.») I et åpnet brev til Israels ambassadør til Ungarn under Israel–Gaza-konflikten 2008–2009 skrev hun: «The only way to talk to people like you is by assuming the style of Hamas. I wish all of you lice-infested, dirty murderers will receive Hamas’ s kisses.» («Den eneste måten å snakke med folk som deg, er å gjøre som Hamas. Jeg ønsker at alle dere lusete, skitne mordere vil motta Hamas' kyss»)

Referanser
----------

1. ↑  «Hungarian Jews reeling from far-right party’s gains», Jewish Telegraphic Agency, 8. juni 2009 Arkivert 14. juni 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Högerpopulister tjänar på ekonomikris» Svenska Dagbladet 29. mai 2009
3. ↑  «Rightwingers set to wipe out leaders of Hungarian revolution», The Guardian 7. juni2009
4. ↑  Haaretz.com 2. juni 2009

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Krisztina Morvai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Krisztina Morvai på Facebook Rediger på Wikidata
* (en) Krisztina Morvai hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sūn Liàng** (tradisjonell kinesisk: 孫亮; forenklet kinesisk: 孙亮; født 243, død 260), stilnavn **Zǐmíng** (子明), var den andre keiser av Østlige Wu-dynastiet i de tre rikers tid i Kinas historie. Han var den sjuende og yngste sønnen og etter hvert kronprinsen til Wús første keiser Sun Quan. Liàng var også kjent som **Prinsen av Kuàijī** (會稽王; *Kuàijī Wáng*) eller litt sjeldnere som **Markien av Hòuguān** (候官侯; *Hòuguān Hóu*), som var hans titler etter han ble avsatt av regenten Sun Lin i 258 etter et forsøk på å fjerne Lin fra makten. Han ble etterfulgt av sin eldre bror, Sun Xiu, som samme år klarte å få drept Lin. To år etter Liàng ble avsatt, ble han uskyldig anklaget for forræderi og nedgradert til marki, og deretter begikk han selvmord.

Referanser
----------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Sun Quan** | **孫吳皇帝Keiser av Sun Wu (*RegenterZhuge Ke (252 – 253)Sun Jun (253 – 256)Sun Lin (256 – 258)***(252–258) | Etterfølger:**Sun Xiu** |
**Christen Styhr Nannestad** (født 8. januar 1783 i Aker, død 13. mars 1856 på Inderøy) var en norsk sorenskriver og stortingsmann.

Han var sønn av res.kap. Fredrik Sebastian Nannestad og Fredrikke Lovise Styhr. I 1807 ble han cand.jur. og fikk så arbeid som sorenskriverfullmektig i Hardanger. Han etterfulgte så Peder Klykken som sorenskriver i Lofoten og Vesterålen 30. januar 1819. Denne stillingen hadde han til han ble sorenskriver på Inderøen 8. januar 1830, han var sorenskriver der til sin død i 1856.

Nannestad ble innvalgt på Stortinget for Nordlandenes amt for 1824–1826. Han var her blant annet formann i komiteen om handelen i Nordland.

Han var gift med Drude Sophie Fleischer, datter av krigsråd og proprietær Herman Reinholt Fleischer og Marie Finne Astrup.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 624[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Tallak Olsen Lindstøl (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania.  s.936
3. 1 2  «Sorenskrivere i Lofoten». vhl-historielag.com. Besøkt 29. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christen Styhr Nannestad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Daugava stadion** er et fotball- og friidrettsstadion som ligger i hovedstaden Riga i Latvia. Den er hjemmebane både for fotballklubben FS METTA/Latvijas Universitāte og for Latvias herrelandslag i fotball. Den har fått sitt navn etter elven Daugava som renner igjennom Riga og har en tilskuerkapasitet på 10 461 seter. Junior-EM i friidrett 1999 ble avholdt på stadion i begynnelsen av august i 1999.

Det første stadionanlegget ble bygget i 1927 og var benyttet av sportorganisasjonen *Strādnieku sports un sargs* tilknyttet Latvias sosialdemokratiske arbeiderparti. Etter at Sovjetunionen okkuperte Latvia i 1940 og andre verdenskrig var igang falt Daugava stadion ut av bruk frem til freden kom, og en påfølgende rehabilitering tok til i begynnelsen av 1949. Før 1990 var stadions totale tilskuerkapasitet på mer enn 10 000 tilskuere, men etter at tribunene mot nord, øst og sør ble revet i 1999 var den totale kapasiteten i overkant av 5 000.

Latvias herrelandslag i fotball spilte sine hjemmekamper på Daugava i perioden 1991 til 2000, da de flyttet sine kamper til Skonto stadion i påvente av en planlagt renovering av Daugava. Både landslaget og klubben FS Metta LU tok i bruk det rehabiliterte stadionet på sommeren 2018. Av andre klubber som har hatt Daugava som sin hjemmebane er FC Daugava Riga (1944–1991), JFK Olimps (2005–2012) og FK RFS. Det latviske fotballforbundet hadde sitt tilholdssted på stadion i perioden 1991 til 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Soccerway.com – Venues, Latvia (Daugavas Stadiona) (Besøkt 12. november 2021)
2. ↑  Stadiumdb.com – Stadiums, Latvia, Daugavas (Besøkt 12. november 2021)

Eksterne lenker
---------------

* (lv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Daugava Stadium (Riga) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Evan Mawarire** (født 1977) er en pastor og menneskerettighetsaktivist fra Zimbabwe. 

Han vokste opp i Harare og arbeidet den første tiden i næringslivet. Samtidig var han søndagsskolelærer, noe han opplevde som så givende at han sluttet i jobben og tok pastorutdanning. I 2002 ble han så pastor. Han hadde sin tjeneste i 14 år uten å engasjere seg politisk, men i 2016 laget han en video hvor han brukte fargene i landets flagg og oppfordret folk til å stå opp for seg selv, landet og flagget. Den fire minutter lange videoen gikk viralt og førte til at han laget 25 nye videoer. Dette ble grunnlaget for den politiske demokratibevegelsen #ThisFlag en bevegelse som støtter ikkevold, er imot korrupsjon og oppfordrer folk til å kreve sine rettigheter.

6. juli 2016 var det en masseprotestdemonstrasjon i Zimbabwe. Seks dager senere ble Evan Mawarire arrestert, anklaget for oppmuntring til vold. Da saken skulle opp, var rettslokalet fullpakket av syngende tilhørere som sang salmer og bønnesanger. Utenfor var det tusenvis av mennesker som også sang. Mawarire hørte sangen fra cellen sin, verken han eller fangevokterne hadde noen gang opplevd noe lignende. Regimets folk anklaget ham for å ha organisert demonstrasjonen fra en hemmelig mobiltelefon i cella og anklaget ham for, inspirert av den arabiske våren, å ville styrte regimet. Inne i rettssalen var det 150 jurister som ønsket å forsvare ham. Anklagen ble også forandret til forræderi. Utenfor rettssalen tente folk lys og fortsatte å synge.

På grunn av at anklagen mot ham ble endret, valgte rettens administrator å sette ham fri. Planen var å arrestere ham igjen like etterpå, men de mange juristene i salen fikk ham ut og i sikkerhet. Ettersom kona hadde blitt forsøkt voldtatt og de to døtrene forsøkt kidnappet mens han var i fengselet, flyktet han til Sør-Afrika umiddelbart. Der ble han en måned. Studenter fra Zimbabwe kom for å diskutere demokrati med ham. Verken sørafrikanske myndigheter eller Robert Mugabe likte dette, så han fant det tryggest å komme seg til USA med familien. Der ble hans tredje barn født.

1. februar 2017 reiste han tilbake til Zimbabwe. Han ble arrestert på flyplassen, men satt fri mot kausjon etter tolv dager. 24. mai 2017 deltok han på Oslo Freedom Forum med foredrag om #This Flag.

Kilder
------

* Zimbabwe’s Freedom Pastor Artikkel i National Review 9. juli 2017]
* Om Mawarire hos Oslo Freedom Forum
**Duncan Macduff**, eller **Donnchadh IV** (født 1289/1290, død 1353) var jarl av Fife i hele sin levetid, ettersom han ble født etter at faren Donnchadh III var drept. Han var den siste gæliske jarlen av Fife.

Han vokste opp i England, til dels i husarrest. Alderen og oppholdet i England gjorde at han ikke kunne eller ville utføre kroningen av Johan Balliol og Robert Bruce til skotske konger – en rolle som tradisjonelt tilfalt jarlen av Fife. Etter slaget ved Bannockburn i 1314 frigjorde Duncan seg fra sine engelske voktere, og slutten seg til Robert. Han fikk tilbake retten til sine landområder, og stod ved Roberts side for skotsk uavhengighet. Duncan var den første underskriveren av Arbroath-deklarasjonen av 1320, en uavhengighetserklæring stilet til paven, og han deltok ved inngåelsen av fredsavtalen Edinburgh-Northampton-traktaten i 1328.

Duncan giftet seg i 1306/-07 med Mary de Monthermer, som da var 9 år gammel, og datterdatter av kong Edvard I av England. De levde adskilt fra 1314 – da han vendte tilbake til Skottland, og til 1320. De fikk én datter: Isabella Macduff (ca. 1320 – 12. august 1389), som arvet jarldømmet etter faren og døde barnløs etter fire ekteskap.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10694.htm#i106935, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  Andrew McDonald, Macduff family, earls of Fife (per. c.1095–1371), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004. Lest 5. mai 2016]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Gatemusikanter i Seattle under Northwest Folklife Festival.  Foto: Joe Mabel 
Fremføring av shishimai, tradisjonell japansk dans, på gaten i Kyoto.  Foto: Toki-ho 
En **gateartist** er en som opptrer på offentlige plasser for å underholde folk, i ønske om at de betaler etterpå. Mange regner å opptre på gaten som den laveste trinnet på stigen eller gressrøttene på underholdningsbransjen. 

En gateopptreden kan består av alt som folk finner underholdende. Gateartister kan spille musikk, klovne, blåse ballonger, gjøre komikk, danse, sjonglere, gjøre akrobatikk, sluke ild, trylle, spille gateteater, gatekunst (tegne eller male, osv) lese fremtiden, opptre med dikt og tekster, mime eller simpelthen stå som en levende statue.

Det er flere forskjellige grunnvarianter av gateopptreden. Noen søker å skape en sirkel av publikum som samler seg rundt dem. Disse forestillingene har oftest en tydelig begynnelse og slutt. Disse er ofte gjort av magikere, komiker, akrobater og sjonglører.

Det har vært opptreden på offentlige plasser for tips i alle større kulturer, tilbake til antikken.

Gateopptreden og loven
----------------------

De fleste steder kan brukes til å opptre, fortau, parker, gågater, markedsplasser. Blant gateartistenes uskrevne regler, er det viktig at de ikke stopper flyten for fotgjengerene, stenger innganger eller utganger, eller gjør handlinger som bringer publikum i fare.

Noen steder krever tillatelse for å bruke forsterker, eller det er begrensninger på volumet. Noen steder krever en tillatelse for å opptre.

Gateartistplasser
-----------------

Populære steder er som oftest offentlige plasser med store mengder fotgjenger, høy synlighet og lav bakgrunnstøy eller forstyrrelse.

Eksterne lenker
---------------

* Gata som arbeidsplass. Masteroppgave av Camilla Lied Arkivert 11. november 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Are Tomasgard** (født 30. april 1968 i Odda) er en norsk LO-leder og lokalpolitiker fra Arbeiderpartiet. Han ble valgt til LO-sekretær ved LO-kongressen i mai 2013..

Han var ordfører i Sørum kommune i Akershus i perioden 2011-2013 etter å ha vært medlem av Sørum kommunestyre siden 2007. I kommunestyret ledet Tomasgard en koalisjon mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet, Kristelig Folkeparti og Sosialistisk Venstreparti.

Han har vært gründer, forfatter av bok om forhandlingsvisdom, fagoperatør på Zinken i Odda, fylkestingsrepresentant i Hordaland fylkesting i fire år, kommunestyremedlem Odda i åtte år. Fra 2007 og frem til han ble valgt som ordfører i 2011 var han spesialrådgiver i Industri Energi.

Referanser
----------

1. ↑  Are Tomasgard valgt inn i LO-ledelsen og trekker seg som ordfører i Sørum Arkivert 22. desember 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  frifagbevegelse Forhandle med visdom[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Ordførerkandidat[*død lenke*]


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Marius Johnsen** | **Sørums ordfører**(2011–2013) | Etterfølger:**Mona Granbakken Mangen** |
**Are Holen** (født 18. juli 1945 i Oslo) er en norsk psykiater og psykolog. Han er professor ved Institutt for nevromedisin ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i Trondheim. 

Holen ble cand.psychol. i 1972 og cand.med. i 1978, og har også studert sanskrit i tre år. Han ble dr.med. i 1990 på avhandlingen *A long-term outcome study of survivors from a disaster: The Alexander L. Kielland disaster in perspective* og er spesialist i psykiatri. Han er nasjonalt og internasjonalt kjent for sine arbeider innen stress- og katastrofeforskning. 

Holen avtjente en del av militærtjenesten som militærlege ved det nyetablerte Kontoret for katastrofepsykiatri ved Forsvarets sanitet, der han senere var ansatt i ulike forskerstillinger i 1980- og 1990-årene. Han var universitetslektor i psykiatri ved Universitetet i Oslo 1984–1990 og forsker ved Langley Porter Psychiatric Institute ved University of California, San Francisco 1991–1992. Han ble førsteamanuensis i medisinske adferdsfag ved Universitetet i Trondheim i 1993, der han senere ble professor.

Han har vært sakkyndig i en rekke straffesaker i det norske rettsapparatet, blant annet 22. juli-rettssaken. Sammen med Dagfinn Winje fra Universitetet i Bergen har Holen kartlagt og utarbeidet en rapport om skadevirkninger fra ofrene etter 22. juli-angrepene.

Han grunnla i 1966 organisasjonen Acem, og har utviklet metoden Acem-meditasjon.

Holen ble i 2014 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin samfunnsnyttige innsats.

Han er gift med psykolog Turid Suzanne Berg-Nielsen.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Sund (2008). «Noen sentrale medarbeidere i faget katastrofepsykiatri». *Historien om katastrofepsykiatrien som nytt fagområde i Norge*. Sessvollmoen: Forsvarets sanitet. s. 136. ISBN 9788299240963.
2. ↑  VG: Sakkyndige for terrorofrene oppnevnt
3. ↑  Acems informasjon om Holen Besøkt 4. juli 2014
4. ↑  Utnevnelser til St. Olavs Orden, Kongehuset, 3. juni 2014

Kilder
------

* Are Holen i Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Are Holen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Are Holen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** CRIStin
 |
*Christ Church*, Jerusalem, 2019.
**Kristuskirken** (engelsk: *Christ Church*, hebraisk: כנסיית המשיח) er en anglikansk kirke i Gamlebyen i Jerusalem. Det ligger ikke langt fra Jaffaporten

Historie
--------

I 1833 lyktes det *London Society for Promoting Christianity Amongst the Jews* etablert i 1809 av den anglikanske kirke, med å kjøpe eiendommen på Sionhøyden i Jerusalem, som i 1839 ble Storbritannias konsulat, og i 1841, etter forslag fra den prøyssiske kong Friedrich Wilhelm IV, sete for det nystiftede prøyssisk-engelske bispedømmet Jerusalem og samtidig en skole og kunst- og håndverksfabrikken til misjonæren og arkeologen Conrad Schick. Dette gjorde det samtidig mulig å reise en kristen kirke som som privat kapell til den britiske konsulen ikke var underlagt det islamske lovforbudet mot kirkebygging.

En første grunnstein til kirken ble lagt ned 10. februar 1840 av den danske misjonæren John Nicolayson i henhold til arkitekten William Curry Hilliers tegninger; Hillier døde av tyfus samme år. En annen grunnstein ble deretter lagt to år senere, den 28. februar 1842, av biskop Michael Salomo Alexander.

Etter at den nye arkitekten James Wood Johns ble avskjediget, overtok Matthew Habershon (1789-1852) byggingen av kirken i 1843. Kirkebygningen, opprinnelig reist som en hallkirke med flatt tak med polygonale konkylier festet til siden i engelsk dekorert stil, ble senere utvidet til å omfatte et ribbehvelvet polygonalt kor. 

Den 21. januar 1849 ble Christ Church åpnet som den første protestantiske kirke i Midtøsten. Frem til innvielsen av St. George's Cathedral i 1899 var Christ Church bispekirken til bispedømmet Jerusalem, som Church of England og den evangeliske kirke i de eldre provinsene i kongedømmet Preussen opprettholdt i fellesskap frem til 1886.

Det er i moderne tid fortrinsvis engelsktalemde jødekristne protestanter som går til denne kirken. 

Våren 2018 holdt *Christ Church Heritage Centre* en utstilling i en av sidebygningene om William Hechler, den protestantiske pådriveren for politisk sionisme.

Billedgalleri
-------------

* 18621862
* 1878, med Tower of David1878, med Tower of David
* 18841884
* 1900-tallsmodell av kirken1900-tallsmodell av kirken

Referanser
----------

1. ↑  Zur Geschichte der Kirche
2. ↑  «Habershon, Matthew» i: *Dictionary of National Biography*, Bd. 23, London/New York 1890, s. 413 digitalisat
3. ↑  Martin Rösch: *Chrischona und die Christ Church in Jerusalem,* Bettingen 2015, s. 14f.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Rate My Downs** er en nettside som publiserer bilder og omtale av personer med Downs syndrom. De avbildede personene skal så rangeres mellom «Lame» og «Downtastic!» Nettsiden gir inntrykk av å ha stor trafikk ved å angi antall stemmer på de omtalte personene.

Nettsiden *Rate My Downs* er på engelsk men driftet av norske bakmenn. Lite er kjent om bakmennene, utover at de skal være norske og har kommunisert på norsk med blant annet avisa Bergens Tidende. På nettsiden gir de inntrykk av å ikke være norske, men utfra kommunikasjon med flere nyhetsmedier er det grunn til å stille spørsmål ved riktigheten.

Representanter for foreldreforeninger mener siden er grovt sjikanøs og foreningen Ups and Downs har anmeldt nettstedet. Datatilsynet har valgt å bruke nettstedet som eksempel på sitt nye nettsted Slett meg på hvor galt det kan gå når folk lager nettsteder uten tanke for personvern. Tidligere direktør i datatilsynet, Georg Apenes har hevdet at nettsidens omtale av personer med Downs syndrom er straffbart. Politiet mener slike nettsteder bør anmeldes.

Justisminister Knut Storberget har reagert sterkt på nettstedet og hetsing av barn med Downs syndrom. Stortingsrepresentant Laila Dåvøy frå Kristelig Folkeparti etterlyste i desember 2006 reaksjoner ovenfor nettsteder som *Rate My Downs*. Storberget varslet deretter i 2007 en lovendring for å kunne ta aksjon. Nettstedet er per 14. august 2012 ikke lenger operativt.

Referanser
----------

1. 1 2 3  ABC Nyheter: Psykisk utviklingshemmede hengt ut på nettet (Fra NTB)
2. 1 2  Slett meg: Lover Arkivert 11. mars 2010 hos Wayback Machine. (*Oppslag i rotor i høyreboksen, gitt beskjed om at det bør løses*)
3. ↑  [http://www.ratemydowns.com/?p=message Rate My Downs] (Nettsiden henviser til «You Norwegians»)
4. ↑  BT.no: Utsatt for grov sjikane på nettet
5. ↑  BT.no: - Motbydelig, mener Datatilsynet
6. ↑  BT.no: Politiet oppfordrer til å anmelde
7. ↑  Bergens Tidende: Vil forby hets av funksjonshemmede

Eksterne lenker
---------------

* [http://www.ratemydowns.com/ Offisiell side]
**Prods Oktor Skjærvø**, eller **P. Oktor Skjaervo** (født 30. desember 1944 i Steinkjer) er en norsk-amerikansk professor i iransk språk ved Harvard University, Massachusetts.

Han har en mastergrad fra Københavns Universitet 1974 med avhandlingen *Undersøkelser til verbalsystemet i gammelpersisk og vestlig middel-iransk*, og dr.philos. fra Universitetet i Oslo 1981 med *The Paikuli inscription, restoration and interpretation. Restored text, translation, and commentary.* Fra 1985 var har redaktør ved *Encyclopædia Iranica* i New York og i 1991 ble han *Aga Khan Professor of Iranian Studies* ved Harvard. 

Foruten gammeliranske språk underviser han i zoroastrismen og manikeismen.

På norsk har han utgitt antologien *Zarathustras sanger, de eldste iranske skriftene* i serien Verdens hellige skrifter, 2003.

Referanser
----------

1. ↑   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 110456203, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* harvard.edu CV Arkivert 15. november 2013 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** CiNii
 |