recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
|  i aking: |
| Aking Junior-VM i aking |
| Bronse | 2018 Altenberg |  Singel |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2016 Lillehammer | Singel |
| Gull | 2016 Lillehammer | Stafett mix |

**Paul-Lukas Heider** (født 10. februar 1998 i Ilmenau) er en tysk aker, som har sølv i singel og gull i mixstafett fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer.

Idrettskarriere
---------------

2014/15
Heider deltok ved junior-VM i aking 2015 på Lillehammer, der han kom på 15.-plass i singel. Hans landsmann Markus Hummer kom her på 4.-plass.

Ved verdenscupen i aking for junior 2014/15 kom han på 5.-plass sammenlagt, med en 3.-plass ved rennet i Whistler i desember 2014 som beste enkeltresultat.

2015/16
Ved junior-EM i aking 2016 i Oberhof kom han på 4.-plass. Han vant enkeltrennene på Lillehammer og Igls ved verdenscupen 2015/16 for ungdom, og han har også vunnet et renn i verdenscupen for junior. Heider deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, der han kom på 2.-plass i singelklassen, bak latviske Kristers Aparjods. I tillegg deltok han i lagstafetten, der Tyskland vant. Her deltok han sammen med Hannes Orlamünder, Jessica Tiebel og Paul Gubitz.

Han fikk én seier i verdenscupen i aking for junior - Tyskland vant stafetten i Oberhof i januar 2016. Samme dag fikk han andreplass i singel. I februar deltok han i Junior-VM i aking 2016, og kom der på tiendeplass i singel.

2016/17
Under junior-EM i aking 2017 kom han på sjetteplass. Hans beste plasseringer i verdenscupen i aking for junior 2016/17 var to tredjeplasser, og endte på åttendeplass sammenlagt. Under Junior-VM i aking 2017 kom han på 11.-plass.

2017/18
Han fikk én andreplass i verdenscupen i aking for junior 2017/18, og endte på fjerdeplass sammenlagt. Under junior-EM i aking 2018 kom han på fjerdeplass i singel, og han fikk bronse i singel under junior-VM i aking 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Les-Sports.info - *Luge - Championnats du Monde Juniors 2015 - Résultats Hommes*, besøkt 17. februar 2016.
2. 1 2 3  The-sports.org - *Paul-Lukas Heider*, besøkt 5. august 2020.
3. ↑  FIL - *Junioren Weltcup Rennrodeln Saison 2016/17*, besøkt 5. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul-Lukas Heider – Olympedia Rediger på Wikidata

* (de) Paul-Lukas Heider – Tysklands olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Paul-Lukas Heider – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* (de) Profil hos det tyske bob- og akeforbundet (arkivert)
**Paul Neil «Red» Adair** (født 18. juni 1915 i Houston i Texas, død 7. august 2004 i Houston) var en ekspert på å kvele brønnbranner og stoppe utblåsninger på oljeinstallasjoner.

Adair stiftet selskapet Red Dair Wild Well Control i 1959. Han brukte sin ekspertise på å stanse oljebranner eller å få oljebrønner under kontroll. I løpet av karrieren temmet han 2 000 «ville» brønner. Adair vokste opp i fattige kår, og han lærte å stanse oljebranner hos Myron Kinley hvor han jobbet fra 1939 til 1959.

Han slukket blant annet oljebrannen «Djevelens sigarettenner» i Algerie som hadde pågått i seks måneder og forbrent 550 millioner kubikkfot (ca. 20 millioner m³) gass hver dag, en enorm oljebrann nær Rio de Janeiro, utblåsingen på Occidental Petroleum Companys Piper Alpha i Nordsjøen i 1988 hvor 167 mennesker omkom. I 1991 var hans selskap med på å slukke oljebrannene i Kuwait etter Gulfkrigen.

I Norge ble Adair kjent da han stoppet den ukontrollerte oljeutblåsingen på Ekofisk Bravo-plattformen i Nordsjøen i 1977.

Adair sovnet stille inn på et sykehus i Houston, 89 år gammel. Det er spilt inn en biografisk film om ham, *Hellfighters*, med John Wayne i hovedrollen.

Se også
-------

* Bravo-utblåsningen

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Red Adair, Munzinger IBA 00000019883, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, besøkt 20. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Obituary: Red Adair, BBC News, 8. august 2004
5. ↑  Obituary: Red Adair, *The Guardian*, 9. august 2004
6. ↑  Red Adairs offisielle nettside
7. 1 2  ««Red» Adair». Store norske leksikon. 13. februar 2009. Besøkt 11. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Red Adair – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Paul Adair på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** Munzinger (iba)
 |
En statuett av kvinne med innsnitt, utskåret fra elfenbein fra en flodhest, datert til ca. 4000 f.Kr. Slike figurtyper er funnet i gravene til både menn og kvinner. British Museum.
**Badarikulturen** er det eldste direkte bevis på jordbruk i Øvre Egypt i førdynastisk tid i oldtidens Egypt. Kulturen blomstret mellom 4400 og 4000 f.Kr. og ha oppstått en gang rundt 5000 f.Kr. Den ble først identifisert i El-Badari ved Asyut, og fikk navn etter dette stedet.

Særtrekk
--------

Rundt førti bosetninger og seks hundre graver har blitt lokalisert. Sosiale lagdannelser (stratifikasjon) har blitt utledet ved gravene til mer framstående medlemmer i ulike deler av gravfeltet. Badarienes økonomi var hovedsakelig basert på jordbruk, fiske og husdyrhold. Redskaper besto av skraper, hullstansere, økser, sigder og pilspisser, alle framstilt fra stein eller bein. Levninger av kveg, hunder og sauer har blitt funnet i gravstedene. Hvete, bygg, linser og rotknoller ble spist.

Denne steinalderkulturen er hovedsakelig kjent fra gravsteder i ørkenområdene. De avdøde ble plassert på matter og gravlagt i groper med hodene vanligvis plassert i sørlig retning, og ansiktene vendt mot vest. Keramikken som ble lagt ned som gravgods er det mest karakteristiske elementet av badarikulturen. Den hadde en særskilt, dekorativ bølgende overflate.

Opphav
------

Badarikulturen synes å hatt flere kilder. Av disse synes et opphav i den vestlige ørkenen (Den libyske ørken) den som har hatt størst innflytelse. Kulturen var antagelig ikke begrenset til regionen Badari ettersom det er funnet beslektede spor lengre sør ved Mahgar Dendera, Armant, El-Kab og Nekhen (kjent som Hierakonpolis av grekerne) og i øst ved Wadi Hammamat.

Referanser
----------

1. ↑  «Ivory figure of a woman with incised features» Arkivert 22. oktober 2015 hos Wayback Machine. *British Museum*.
2. ↑   Shaw, Ian, red. (2000): *The Oxford History of Ancient Egypt*. Oxford University Press. ISBN 0-19-815034-2. s. 479
3. ↑   Watterson, Barbara (1998): *The Egyptians*. Wiley-Blackwell. ISBN 0-631-21195-0. s. 31

Litteratur
----------

* Brunton, Guy & Caton-Thompson, Gertrude (1928): *The Badarian Civilisation and Predynastic Remains near Badari*, London: British School of Archaeology in Egypt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Badari culture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Badarian Government and Religious Evolution
* The Journal of African History

Portaler: Arkeologi | Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Geir Ludvig Aasen Ouren** (født 26. august 1974 i Kristiansand) er en norsk skiløper som representerer Øvrebø IL. Han tok etternavnet da han giftet seg med Borghild Ouren (tidligere skiskytter).

Ouren debuterte i verdenscupen i 2000. Hans beste individuelle plassering er en 5.-plass på 50 km fristil i Holmenkollen i 2006. De siste årene har han stått utenfor det norske landslaget i langrenn. Han har konkurrert i både klassisk stil og fristil, men han har de beste resultatene i sistnevnte stilart.

Han har også vært en ivrig deltaker i norske mosjonsløp, og i 2009 vant han Birkebeinertrippelen som er en sammenlagtkonkurranse bestående av Birkebeinerrennet, Birkebeinerrittet og Birkebeinerløpet. Videre har Aasen Ouren hevdet seg godt i motbakkeløp og kom på 6.-plass sammenlagt i Powerade Norgescup i motbakkeløp 2008.

Aasen Ouren er nå løper på langdistanselaget Team NPRO. Hans beste plassering på langløp er 6.-plass i König Ludvig Lauf, og en 7.-plass i Marcialonga.

Referanser
----------

1. ↑  Aasen Ouren til topps Aftenposten

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geir Ludvig Aasen Ouren – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* *Knallsterk sørlending*, NRK
* *Seier til Geir Ludvig Aasen Ouren*, Radio Loland[*død lenke*]
* *Lokale bedrifter hjelper Aasen Ouren*, langrenn.com[*død lenke*]
**Yuba Raj Khatiwada** (født 14. august 1956) er en nepalsk økonom, som siden 22. mars 2010 har vært sentralbanksjef i Nepals sentralbank (Nepal Rastra Bank). 

Han er utdannet *Intermediate in Arts*, *Bachelor in Arts* og *Master in Arts* i sosialøkonomi, og *Master in Public Administration* (MPA) fra Tribhuvan University i Bhadrapur. I tillegg har han doktorgrad (Ph.D.) i pengeøkonomi (*monetary economics*) fra Delhi-universitetet i 1991. Han underviste også ved Tribhuvan University i 1982-83, og periodevis fra 1992 til 2001. 

Khatiwada begynte å jobbe i sentralbanken i 1983, som forskningsassistent. Han steg etterhvert i gradene, og ble administrerende direktør i 2001. Han forlot sentralbanken i november 2002, for å jobbe for Nepals Nasjonale Planleggingskommisjon (National Planning Commission – NPC). Her koordinerte han regjeringens utviklingsprogrammer, og ledet flere arbeidsgrupper for bl.a. skattereformer, bensinpriser, rehabilitering av ulønnsom industri og privatiseringer. Han jobbet for NPC fram til juni 2005. 

Fra 2006 til 2009 jobbet han som seniorøkonom i FNs utviklingsprogram. Han jobbet i deres regionale senter i Colombo, som dekker Asia og Stillehavsregionen. Her jobbet han med bl.a. Mongolia, Bhutan, Bangladesh, Laos, Nepal, Sri Lanka, Vanuatu og Maldivene med deres planlegging og utviklingsstrategier og makroøkonomiske politikk, basert på FNs tusenårsmål. 

Etter dette overtok han i juni 2009 som viseformann i Nepals Nasjonale Planleggingskommisjon, en stilling han hadde fram til 21. mars 2010, da han overtok som sentralbanksjef i Nepals sentralbank. Han overtok da etter Bijaya Nath Bhattarai. 

Han er gift og har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑  South Asia Network of Economic Research Institutes – Dr Yuba Raj Khatiwada – Curriculum vitae Arkivert 23. mai 2006 hos Wayback Machine. besøkt 26. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Nepals sentralbank – CV Yuba Raj Katiwada Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine.
* – Dr. Yuba Raj Katiwada Biography[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Yue Qingshuang** (født 7. oktober 1985 i Harbin i Heilongjiang) er en kinesisk curlingspiller som deltok i de olympiske vinterleker 2010 i Vancouver.

Yue Qingshuang vant en olympisk bronsemedalje i curling for damer under 2010 i Vancouver. Hun var med på det kinesiske laget som kom på tredjeplass bak Sverige og Canada. De andre spillerne på laget var Zhou Yan, Liu Yin og Wang Bingyu.

Kina vant seks kamper og tapte tre i den innledende runden og var dermed kvalifisert for semifinalespill. Semifinalen tapte de til Sverige med 4 - 9. Kina vant bronsefinalen med 12 - 6 over Sveits.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yue Qingshuang – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Yue Qingshuang – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Yue Qingshuang – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yue Qingshuang – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Yue Qingshuang – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Yue Qingshuang – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Bernard Barrow** (født 30. desember 1927 i New York City i New York, død 4. august 1993) var en amerikansk skuespiller, best kjent for sin rolle som Johnny Ryan i såpeoperaen *Ryan's Hope*. I *Ryan's Hope* (1975–1989) spilte Barrow patriarken i en stor irsk-amerikansk familie. 

Barrow var født i New York City, og begynte sin skuespillerkarriere i 1963. Før rollen i *Ryan's Hope* spilte han rollen som Dan Kincaid i *The Secret Storm* fra 1970 til 1974. Tidlig på 1990-tallet returnerte han til fjernsynet i rollen som Louie Slavinsky i *Loving*, og han fortsatte i rollen også etter at han ble diagnostisert med lungekreft. Barrow spilte rollen helt frem til sin død.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernard Barrow på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Bernard Barrow i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Bernard Barrow på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Barrow på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Bernard Barrow hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
Cassiodorus
**Flavius Magnus Aurelius Cassiodorus Senator** (født 490, død ca. 585) var en latinsk skribent og historiker fra senantikken. *Senator* var en del av hans navn, og ikke hans embete.

Han ble født i Scylletium, Bruttium i det østgotiske riket i det nåværende Italia i 480. Han var romer av fødsel, ikke goter, og han bekledde flere stillinger som romersk embedsmann, han var kvestor fra 507 til 511 og ble romersk konsul i 514. Han nøt stor anseelse under østgoterkongen Teoderik den store, og ved kongens død i 526 var han magister officiorum, en slags «innenriksminister». Senere trakk han seg tilbake og grunnla klosteret *Vivarium*. Her begynte han å skrive. Av de temaene han skrev om kan nevnes historie, teologi og musikk.

Han skrev et 12-binds verk om goterne som nå er gått tapt, men som var den viktigste kilden til Jordanes' verk *De origine actibusque Getarum* (Om goternes opprinnelse og gjerninger), vanligvis omtalt som Getica om goternes historie. 

Han skrev også *Institutiones litterarum*, en slags encyclopedi.

Cassiodorus' historieskriving
-----------------------------

Cassiodorus brukte romernes lange tradisjoner for historieskriving til å fremstille goternes historie - goterne selv hadde liten tradisjon i så måte. Han prøvde med dette å gi goterne «*en historie som i alder og heroisme kan hamle op med romernes og grækernes*». Han har imidlertid blitt beskyldt for å blande sammen historiske fakta, og å plassere inn greske og orientalske sagn med amasoner og perserkonger, og dette har preget den senere historieskrivingen. Blant de mange myter som er skapt av Cassiodorus er teorien om at goterne opprinnelig utvandret fra Sverige, noe som er sterkt bestridt blant moderne historikere.

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopædia Britannica
2. ↑  Asger Nørgaard Larsen, *Drømmen om det ukendte - en beretning om folkevandring*, Centrum, Jyllands-Postens forlag (1982)

Litteratur
----------

* Jordanes (551). *Gotesoga, ovs. og med innl. av Sigmund Skard* **(Nynorsk)**. Oslo: Det norske Samlaget, 1932.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU
 |
**Håkon Hamre** (født 2. oktober 1914 i Bergen, død 26. desember 1972) var en norsk filolog og professor ved Berkeley-universitetet i California.

Liv
---

Han var sønn av læreren Olav Konrad Hamre (1885–1953) og Borghild Borgund (født 1892). I 1939 ble han gift med Kari Shetelig, datter av historikeren Haakon Shetelig, men skilt fra henne i 1952. Samme år giftet han seg igjen med Sigvor Røneid (1921–2015). Etter hans død giftet enken seg på nytt og var under navnet Sigvor Hamre Thornton kjent som vertinne for norske studenter ved Berkeley-universitetet.

Hamre tok *examen artium* i 1934, studerte i Berlin, København og Reykjavik, og ble *cand. philol.* ved Universitetet i Oslo i 1941. Deretter var han vitenskapelig assistent ved Bergens museum fra 1942 til 1948. Fra 1948 til 1949 var han universitetslektor i norsk ved Islands universitet, og fra 1949 til 1952 amanuensis ved Universitetet i Bergen.

I 1952 ble hansatt som professor i skandinaviske språk ved Berkeley-universitetet, hvor han fra 1959 ledet det skandinaviske instituttet. Han ble værende i Berkeley til sin død.

Hamre utga avhandlinger blant annet om færøysk og dialekten på Bømlo, og skrev artikler i *Maal og Minne*, *Syn og Segn* og *Edda*. I 1961 utga han en samling *Vestnorske ordsamlingar frå 1700-talet*. Fra 1951 til 1954 var han medlem av Norsk språknemnd.

Utmerkelser
-----------

Hamre var ridder av den islandske Falkeordenen og av St. Olavs Orden (1970).

Referanser
----------

1. ↑  Nekrolog i *Aftenposten* 19. oktober 2015

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1934*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1934. 1959.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
«Akkumulator» har flere betydninger.
En **akkumulator** er et register i en CPU, der resultater fra regneenheten (ALU) blir lagret. Som regel er akkumulatorregisteret fast forbundet med den andre inngangen til regneenheten. I dag spiller allenestående akkumulatorer liten rolle bortsett fra i mindre mikroprosessorer. De fleste 16-eller 32-biters prosessorer (eller bredere) bruker flere akkumulatorer, som samlet kalles dataregister.

Uten en akkumulator ville det være nødvendig å lagre hvert resultat av en beregning (addisjon, multiplikasjon, logisk operasjon, etc.) i hovedminnet for senere å laste det derfra tilbake til CPUen. Tilgrepet til akkumulatorregisteret er imidlertid mye raskere enn en det til hovedminnet, fordi dette registeret er integrert sammen med regneenheten i CPUen.

Særlig i digital signalbehandling med en digital signalprosessor brukes akkumulatorer til å beregne indreprodukter. For dette formålet er utgangen av multiplikasjonsenheten forbundet med inngangen til adderenheten. Utgangen av adderen er forbundet med et register, som er koblet videre til den andre inngangen til adderen. Med denne akkumulatorkretsen beregneses summen av produkter (skalarproduktet). Denne operasjonen blir også kalt multiply-accumulate.

Også i programmering blir en variabel som inneholder mellomresultater (f.eks. i programsløyfer) noen ganger betegnet som akkumulator.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Akola** (hindi: अकोला) er en by i den indiske delstaten Maharashtra. Byen ligger i Vidarbha-regionen i det sentrale India, omtrent 600 km øst for storbyen Mumbai og 250 km vest for Nagpur. Den er administrasjonssentrum i distriktet med samme navn, som ligger i Amravati divisjon. Distriktet Akola har et areal på ca. 54,31 km² og hadde i 2001 en befolkning på 1 629 305 innbyggere. Marathi er det mest brukte språket, men engelsk og hindi blir også brukt. Distriktet Akola grenser i nord og øst til Amravati distrikt, i sør til distriktet Washim og i vest til distriktet Buldhana.

Akola, også kalt "Bomullsbyen", er kjent for sin produksjon av bomull og er det distriktet i India som produserer mest bomull hvert år. Byen er også kjent for sin pulser (dhal), olje-og tekstilmøller. Byen har også gode medisinske fasiliteter. Det finnes et stort senter for avansert medisinsk behandling, som for eksempel tar i bruk metoden kjent som In vitro-fertilisering. Det finnes tre store sykehus i byen; Civil Hospital, Chaudhary Hospital og Akola Critical Care Unit.

*Dainik Deshonnati*, en av de mest leste marathiavisene Vidharbha-regionen, stammer fra Akola. Andre fremtredende aviser fra Akola er *Lokmat Samachar* og *Dainik Matrubhumi*.

Demografi
---------

Ifølge den nasjonale folketellingen i 2001 hadde Akola 399 978 innbyggere. Av disse var 52 % menn og 48 % kvinner. Gjennomsnittlig lesekyndighet var 75 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %. 13 % av befolkningen var barn under 6 år.

Referanser
----------

1. ↑  "Census of India 2001: Data fra 2001-folketellingen, inkludert byer, landsbyer og tettsteder (provisoriske)". Census Commission of India. Arkivert fra original den 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Akola – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Byguide (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Väinö Elias Bremer** (født 24. april 1899 i Åbo, død 23. desember 1964) var en finsk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1924 i Chamonix.

Bremer vant en olympisk sølvmedalje under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på det finske laget som kom på andreplass i militært patruljeløp bak Sveits. Det var seks lag som deltok i konkurransen som ble avviklet 31. januar 1924 men det var kun fire lag som fullførte. De andre på laget var August Eskelinen, Heikki Hirvonen og Martti Lappalainen.

Bremer deltok også under sommer-OL 1924 i Paris, han kom på niendeplass i moderne femkamp.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Sølv Sølv militært patruljeløp lag Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Väinö Bremer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Väinö Bremer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
*Historia romana*, 1600
**Marcus Velleius Paterculus** (født ca. 19 f.Kr. død ca. 31 e.Kr.) også kjent som kun **Velleius**, var en romersk offiser, senator, og romersk historiker som forfattet en kort avhandling om romersk historie. Verket, som er mer et sammendrag, er den viktigste kilden for hans liv og familie. Hans familie kom fra Capua i Campania, og selv om avstamningen var italiensk, hevdet familien å ha romerske senatorer på begge sider av familien. Som romersk offiser var Velleius personlig vitne til viktige historiske hendelser.

Han gikk inn i hæren i ung alder, i tiden rundt 2 f.Kr. i Trakia, Makedonia, og Hellas som lavere offiser (militær tribune, *tribunus militum*), og tjenestegjorde deretter i de østlige provinser. I år 2 e.Kr. var han vitne til møtet ved Eufrat mellom Gaius Cæsar (sønnesønn av Augustus) og Fraates V, konge av Partia. Senere, som *prefekt* for kavaleriet og *legatus*, tjenestegjorde han i åtte år fra 4 e.Kr. i Germania og Pannonia under Tiberius. For sin tjenestetid ble han belønnet med kvestorskap i år 7, og sammen med sin bror ble han *pretor* i år 15. Han levde fortsatt i år 30 ettersom det finnes flere referanser til «konsul M. Vinicius» i dette året. År 30 synes også å være året han utga sin romerske historie, dedikert til Marcus Vinicius, hans første kommandant.

Selv om hans *praenomen* (personlige navn) er oppgitt som Marcus av den senere grammatikeren Priscianus, har en del moderne forskere identifisert ham Gaius Velleius Paterculus, hvis navn opptrer i en inskripsjon på en milepæl i Nord-Afrika.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Magii[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Velleius Paterculus», *Livius.org*
4. 1 2  Bellemore, Jane: «Marcus Velleius Paterculus», *The Literary Encyclopedia*. Først gang utgitt 9. mars 2012
5. 1 2  «Marcus Velleius Paterculus», *Theodora.com*
6. ↑  *C.I.L.* VIII.10, 311

Eksterne lenker
---------------

* Velleius Paterculus: Marius og Sulla (PDF), dansk nyoversettelse av 20 kapitler fra andre bok
* Velleius Paterculus: History of Rome, engelsk og latinsk tekst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA
 |
Orgelet i Roskilde domkirke, bygget om i 1833
**Marcussen & Søn** er et dansk orgelbyggeri, etablert i 1806 av Jürgen Marcussen (1781–1860). 

Jürgen Marcussens orgelbyggeri fikk konsesjon i 1811 og leverte det første store pipeorgelet i 1818. I 1826 fikk Marcussen med seg Andreas Reuter (1798–1847) som kompanjong og firmaet bygget orgelet i Christiansborg slottskirke under navnet «Marcussen og Reuter» i 1829. Firmaet bygget om orglene i Roskilde domkirke i 1833 og København domkirke i 1836.

Da Andreas Reuter døde i 1847, tok Jürgen Marcussen sønnen Jürgen Andreas (1816–1900) med i ledelsen og firmaet tok navnet «Marcussen & Søn». På denne tiden bygget firmaet orgel i Lunds domkyrka og Nystads nya kyrka i Finland (1865). Senere kom en slektning av Marcussen, Johannes Lassen Zachariassen (1864–1922) med i firmaet. I alle år er det familiemedlemmer som har eid og styrt orgelbyggeriet og i 2002 overlot Jürgen Zachariassen firmaet til datteren Claudia Zachariassen.

Det første Marcussen-orgelet som ble levert til Norge var bygget i Fredrikstad domkirke. Det foreløpig siste Marcussen-orgelet i Norge innvies søndag 25. mars 2012, i Haslum kirke i Bærum. Det er et 15 stemmers orgel med 868 piper, og det blir Marcussen & Søns orgel nr. 1140 siden 1848. Også i Sandefjord kirke, Lindemannsalen ved Norges musikkhøgskole og en rekke andre norske kirker har Marcussen levert større orgler av høy standard. Ellers har firmaet levert orgler over hele verden, blant annet til Japan, USA og Sør-Afrika. Et av de største prosjektene de har hatt ansvar for, var det 18 m høye orgelet i St. Laurentskerk i Rotterdam, med 85 stemmer. Internasjonalt har Marcussenorglene opparbeidet seg en status som merkevare for høy kvalitet.

Litteratur
----------

* Kristian Halse i *Vefsn prestegjeld Menighetsblad* nr 2 2008.
* Claudia Zachariassen, direktør for Marcussen & Søn, i heftet "Det Nye Orgelet i Haslum Kirke", mars 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Marcussen & Søn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Wrexham** (walisisk: **Wrecsam**) er en industriby i det nordlige Wales. Den er kjernen i grevskapsdistriktet Wrexham. Omkring en tredjedel av innbyggerne i distriktet bor i selve Wrexham by.

Byen var tidligere et av de tyngst industrialiserte områdene i det nordlige Wales, med teglsteinsproduksjon, stålverk og mange kullgruver. Alt dette er nå nedlagt, og det enorme jernbanenettverket i og rundt byen ble fjernet i 1960-årene. Mange ønsket etter det å flytte vekk fra byen, men på grunn av mangelen på arbeidsplasser og mange boliger på markedet var det umulig å finne nok kjøpere som var villige til å betale akseptable priser. Byen gikk derfor inn i en økonomisk krise.

Den negative trenden ble til en viss grad snudd i løpet av 1990-årene, gjennom programmer som gav støtte til lettere industri som etablerte seg i området. Store områder som var skadet av kullgruvedrift har blitt satt i stand som industriiområder. 

Byen har fortsatt noen av de fattigste områdene i Wales, som bydelen Caia Park. I 2003 brøt det ut opptøyer der da lokale ungdommer angrep kurdere som de mente fikk urettferdige fordeler. Da politiet ankom ble det kastet brannbomber mot dem. North Wales Police fikk i ettertid svært god omtale for sin håndtering av situasjonen, mens politikere fortsatt er under kritikk fordi mange[*hvem?*] mener at prosjekter for å bedre forholdene i bydelen ikke har tatt tak i en del grunnleggende fattigdomsproblemer. 

Gateskilt på engelsk og walisisk

Kultur
------

Fotballklubben Wrexham AFC spiller i den engelske ligaen Football League Two. Llanelli Scarlets er en av de fire profesjonelle rubgyklubbene i Wales som spiller i Celtic League. 

Det nasjonale Eisteddfod ble arrangert i Wrexham i 1888, 1912, 1933 og 1977. En uoffisiell Eisteddfod ble holdt der i 1876. 

Det nyeste kollegiet til University of Wales, North East Wales Institute of Higher Education (NEWI), ligger i Wrexham.

Wrexhams viktigste anglikanske kirke er St. Giles. Kirketårnet er regnet som et av Wales' syv underverker. Det katolske Wrexham bispedømme har sete i byen, med katedralen Wrexham katedral. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Philip Holyoak** (født 22. mai 1959) var en britisk tidligere fotballspiller, som begynte sin karriere i Tottenham i en alder av 15 år. I 1977 bestemte klubben seg for å gi Holyoak profesjonell kontrakt. Til tross for sine tre år i klubben, og til tross for at han var i A-lagstroppen på 30 spillere to av disse, skulle Holyoak aldri få sin A-lagsdebut.

Etter å ha figurert på Tottenhams reservelag i et år ble han sendt til Norge for å spille for Scunthorpe og få rutine. Uheldig nok klarte Holyoak å brekke kragebenet i sin aller første kamp for klubben, i en kamp mot Wimbledon 11. februar 1978. Han returnerte deretter til Tottenham, hvor kontrakten ble terminert i april 1978.

Etter dette fikk Holyoak tilbudet fra norske Moss FK. Den store midtstopperen hadde en sentral rolle i laget som i 1978 endte på 8.-plass i toppserien, og fikk også med seg 1-6-tapet mot Hamburg SV og landsmann Kevin Keegan. Men midtstopperen ville etter endt sesong hjem til De britiske øyer, og gikk til Leyton Orient på prøvespill. Fra desember 1978 til vårparten 1979 spilte han en del reservekamper for klubben, men det ble aldri noen kontrakt.

Etter dette endte Holyoak opp i non-leaguelaget Woodford Town, som også ble hans siste stoppested som fotballspiller. Hvor lenge han ble i klubben er uvisst.
**Olav Harry Hesjedal** (født 4. mai 1942, død 10. september 2014) var en norsk biolog som fra 1970 ledet forsøksarbeidet med vegetasjonskartlegging i Norge knyttet til Økonomisk kartverk. Han var senere undervisningsleder, så dosent i natur- og miljøvernfag ved *Telemark distriktshøgskole*, som siden ble del av Høgskolen i Telemark. Hesjedal var også den første valgte rektor ved begge disse institusjonene, henholdsvis fra 1976 og fra 1994. Ellers karakteriseres hans virke i særlig grad av etablering og ledelse i startfasen av en rekke kunnskapsbaserte institusjoner, blant andre Telemarksforsking i Bø, *Institutt for naturanalyse*, GRID-Arendal og Norgesuniversitetet.

Gjennom hele sitt yrkesaktive liv deltok Olav Hesjedal ellers i en rekke utvalg og styrer og innen samfunnsutvikling og forskning, både regionalt, nasjonalt og internasjonalt. Blant annet i arbeidet *med Norsk Kartplan* (1978-83), *Hovedkomitéen for norsk forskning* (1978–1982), og i Hovedstyret for Norges forskningsråd (1996–2000). Han var også norsk representant i prosjekter under Europarådet, blant annet *Lifelong learning for equity and social cohesion* og *Gisdata Steering Committee*.

Fra 1998–2008 medvirket han gjennom et tiår i utviklingen av *University of the Arctic*, både rent organisatorisk og ved utvikling av studietilbud og utvekslingsprogram. Ved femårsjubileet for UArctic var han en av åtte personer i det cirkumpolare samarbeidsnettverket som ble æret for sitt bidrag til planlegging og realisering av organisasjonen. Og som en markering av denne innsatsen har den USA-baserte studentutvikslingsorganisasjonen Scandinavian Seminar opprettet et stipend kalt *"the Olav Hesjedal Scandinavian Seminar Fellowship"* for kandidater som vil studere ved institusjoner innen University of the Arctic i Norge/Norden. Stipendet er på 25 000 $ og ble første gang tildelt høsten 2014.

Olav Hesjedal er eneforfatter eller delforfatter til ca. 150 publikasjoner, som spenner fra klassifisering og kartlegging av naturressurser i inn- og utland til forsknings- og utdanningspolitikk på regionalt, nasjonalt og internasjonalt nivå. Et mindre antall arbeider er publisert i internasjonale fagbokserier og tidsskrifter med referee-ordning, mens hoveddelen av produksjonen er tidsskriftartikler, kompendier, studieplaner, offentlige utredninger og plandokumenter.

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 31. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. oktober 2014. Besøkt 15. oktober 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Høgskolen i Telemark
* Telemarksforsking
* GRID-Arendal
* Norgesuniversitetet
* Forskningsrådet
* Europarådet Arkivert 22. oktober 2014 hos Wayback Machine.
* University of the Arctic
* Scandinavian Seminar
* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Olav Hesjedal


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ingen** | **Rektor ved Høgskolen i Telemark**(1994–1999) | Etterfølger: |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Philip Henrich Kriebel** (født 1771 i Frankfurt an der Oder, død 1846 i Stavanger) var en tyskfødt maler. Han var store deler av livet bosatt i Norge. 

Han kom til Trondheim første gang i 1804, bodde senere i Bergen fra 1825, Kristiansand fra 1827 og endelig i Stavanger fra 1834.

Han malte en rekke portretter. 24 bilder er bevart. De mest kjente er et bilde (gouache) av sildesjauere i kjøpmann Jonas Schanche Monsens pakkhus i Stavanger og «Den barmjertige samaritan».

Hild Sørby mente at hans produksjon er mer preget av ordinært håndverk enn kunst, og må sies å ha mer kulturhistorisk enn kunsthistorisk interesse. Hans stil er naiv, stiv og dilettantisk. Hans portretter har et tilforlatelig realistisk preg, minutiøst malt med alle detaljer nøye gjengitt. Hans penselstrøk er vekselvis punktaktige eller korte, parallelle. Fargene har ofte fylde og stor variasjon.

Han var gift to ganger, første gang i Trondheim, andre gang i Stavanger. Han fikk ingen barn med sin første kone, men utenfor ekteskapet fikk han tre barn; en sønn og en datter i Trondheim og en sønn da han flyttet til Stavanger. Kona døde ett år etter at den siste sønnen var født, og Kriebel, som da var blitt 68 år, giftet seg med guttens mor. Sønnen i Trondheim, Philip Emil Kriebel, ble snekkermester, og en av hans døtre, Anna Kriebel Vanzo, gjorde internasjonal karriere som operasanger.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Philip\_Henrich\_Kriebel, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID fbeebad1-aa22-4c28-915d-cee3dcec0736, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Sørby, 2013.
6. ↑  Lexow (1956), s. 100 og 101

Kilder
------

* Jan Hendrich Lexow: Maleren Philip Henrich Kriebel, Stavanger Museums årbok, 1956, side 95-108.
* Stavanger Aftenblad: Ukjent Kriebel-maleri funnet i Kiellandshuset, 2. mars 1965.
* Hild Sørby. (2013, 25. august). Philip Henrich Kriebel. I Norsk kunstnerleksikon. Hentet 22. januar 2019 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Marokkansk sypress** (latin: *Cupressus atlantica*) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien *(Cupressaceae)*. Den regnes også av mange forskere som en variant av **saharasypress** – *Cupressus dupreziana* var. *atlantica*. 

Arten vokser i Atlasfjellene i det sørvestlige Marokko, sør for Marrakech. Den har blitt sjelden, men ikke så truet som den meget utrydningstruede saharasypressen. Men reproduksjonen er lav, fordi geiter overgresser området og holder nyveksten nede.

Marokkansk sypress er eviggrønn og inntil 20 meter høy, og bli over 1 000 år gamle. Den har, i motsetning til saharasypressen, kjønnet formering slik de fleste frøplanter har.

Arten er svært lik saharasypress – den har blågrønne eller mørkegrønne, skjellaktige blader med blåskimmer, og med hvit stripe under. Den har mer blåaktig bladverk enn ekte sypress *(Cupressus sempervirens)*. Skuddene er flate og vokser i ett plan. Også konglene er mindre enn hos sypress, både marokkansk sypress og saharasypress har kongler som er inntil 2,5 cm lange.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Marokkansk sypress* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Marokkansk sypress* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Marokkansk sypress* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Marokkansk sypress* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Marokkansk sypress* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cupressus atlantica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cupressus atlantica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Gymnosperm Database: *Cupressus atlantica*
**Langøre** er en tegneseriefigur i form av en hare som har opptrådt som en bitegneserie i Donald Duck & Co. Langøre har på seg langbukser og en stor genser. Han har et godt øye til hoharen Kari. Ofte forsøker bjørnen Bamse og reven Mikkel å fange ham. Bamse er også en figur i universet til Lilleulv.

Tegneseriefiguren har sin opprinnelse fra flere folkeeventyr med opphav i den afroamerikanske muntlige tradisjonen i det sørøstlige USA. Den heter på engelsk *Br'er Rabbit*, og i noen av historiene har den navnet *Riley*. I disse driver Br'er Rabbit ap med omgivelsene sine, og går for å være en skikkelig luring, noe som har blitt brukt som en forklaring på populariteten blant de amerikanske slavene på 1700- og 1800-tallet.

Historiene om Br'er Rabbit ble skrevet ned og gitt ut av Joel Chandler Harris på slutten av 1800-tallet. I 1946 kom Disney med filmen «Song of the south», den var basert på de tre Br'er Rabbit-historiene «The Laughing Place», «The Tar Baby», and «The Briar Patch».

Eksterne lenker
---------------

* Langøre Inducks
**Gul lundmåler** (*Perizoma flavofasciata*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er funnet vestover til Vest-Agder i Norge, dessuten ett funn i indre fjordstrøk i Sogn og Fjordane.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 21 – 26 mm), slank, brungul måler. Den kan kjennes fra de andre *Perizoma-*artene på fargen, dessuten er den større enn de andre norske artene i denne slekten. Den kan ligne mye på englundmåleren, men er større enn denne. **Forvingen** er brungul med tre tannete, hvite tverrbånd. Det innerste er nær roten og ganske smalt, de to ytterste er bredere og doble (med en gulbrun stripe i midten). det ytterste hvite båndet er avbrutt i midten. Ellers har vingene flere tynne, hvite tverrstriper, mer eller mindre fullstendige, men den brungule fargen dominerer. **Bakvingen** er hvit. Larven er blekrosa med mørkrosa lengdestriper på hver side av ryggen. Området mellom de to lengdestripene er hvitt.

Levevis
-------

Arten kan finnes både i skog og i åpnere, helst litt tørre områder. Larvene utvikler seg i frøkapslene til ulike smeller (*Silene* spp.), særlig rød jonsokblom (*Silene dioica*). De voksne målerne flyr om kvelden i juni – juli og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten forekommer i Europa og Nord-Afrika. I Norge er den funnet på Østlandet og Sørlandet, dessuten i Sogn og Fjordane.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gul lundmåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gul lundmåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gul lundmåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gul lundmåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gul lundmåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Perizoma flavofasciatum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Perizoma flavofasciata*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 14. april 2019 hos Wayback Machine.
**Australian Catholic University** (**ACU**) er et offentlig, katolsk universitet i Australia. Det ble grunnlagt i 1991 og har campus i Brisbane, Ballarat, Canberra, Melbourne og to steder i Sydney. Det ble grunnlagt av irske immigranter som motvekt mot britenes arbeid for protestantiske verdier i utdanningen, og er det eneste offentlig eide katolske lærestedet i landet. ACU spesialiserer seg på lærer-, sykepleie- og annen helseutdanning. Det undervises også i teologi og andre fag.

Ved universitetet var det 13 775 studenter (hvorav 3 681 høyere grads studenter) og 911 vitenskapelige ansatte i 2006. Studiene gis opp til mastergradnivå. Det har vært drevet forskning siden universitetsstatusen ble tildelt i 1991.

Referanser
----------

1. ↑   orcid.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sparcopen.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Australian Catholic University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Elever ved Mensendieck-skolen i Oslo på 1950-tallet. Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling 
**Mensendieckskolen i Oslo. Høgskole i fysioterapi** var en høgskole for mensendieckbasert fysioterapeututdanning. Det ble etablert i Oslo i 1927 under navnet Norsk Mensendieckskole A/S. Fra 1974 utdannet Mensendieckskolen fysioterapeuter. Utdanningen heter i dag bachelor i fysioterapi, studieretning mensendieck.

Skolen ble overtatt av staten i 1979, og fikk da navnet Statens Mensendieckskole, Oslo. Skolen ble høgskole og fikk navnet *Mensendieckskolen i Oslo. Høgskole i fysioterapi* i 1984. I 1992 ble skolen fusjonert inn i Bislet høgskolesenter, og i 1994 inn i Høgskolen i Oslo.

Undervisningen er basert på metodikk utviklet av Bess Mensendieck (1864–1957).

Litteratur
----------

* Camilla Wulfsberg *Den norske Mensendieck-skoles historie*. Universitetsforlaget, 1982 ISBN 82-990909-0-3

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. januar 2018. Besøkt 24. september 2010.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mensendieckskolen i Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen
 |
**Grand River kraftverk** (engelsk: **Grand River Energy Center** – **GREC**) er et varmekraftverk i Mayes County i delstaten Oklahoma i USA. Det har per februar 2022 en installert produksjonskapasitet på 1 194,3 MW. Det er 2 blokker/turbiner, en kullfyrt på 594 MW og en gassfyrt på 600,3 MW. Operatør er Grand River Dam Authority.

Anlegget ble satt i drift i 1981, med en kullfyrt blokk på 540 MW, og i 1985 ble ytterligere en kullfyrt blokk på 594 MW satt i drift. Brenselkilden er sub-bitumenøst kull. I 2015 startet byggingen av en gassfyrt enhet som skulle erstatte den eldste kullfyrte blokken. Den nye enheten på 600,3 MW ble satt i drift i 2017 og den kullfyrte 540 MW-blokken ble endelig lagt ned i 2019.

Utslippene av CO2 i 2006 var totalt 7,625 mill tonn.

Fire kilometer nord for GREC ligger Chouteau kraftverk på 1 070 MW.

Se også
-------

* Liste over verdens største kullkraftverk

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 22. april 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Preliminary Monthly Electric Generator Inventory (based on Form EIA-860M as a supplement to Form EIA-860)». *eia.gov*. U.S. Energy Information Administration. 26. april 2022. Besøkt 7. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Grand River Energy Center på Global Energy Monitor wiki
Kommunegrensene som delte de fire Hitra-kommunene fram til 31.12.1963.
**Kvenvær** er et sogn og et fiskevær i Hitra og en tidligere kommune i Sør-Trøndelag. Kommunen var en del av Hitra formannskapsdistrikt da dette ble opprettet i 1837 og omfattet dagens kommuner Hitra og Frøya. Kvenvær ble skilt ut fra Hitra 1. januar 1913 med 1 157 innbyggere, og var en egen kommune i nøyaktig 51 år.

1. januar 1964 ble Kvenvær slått sammen med Fillan, Hitra og Sandstad til den nye kommunen Hitra. Kvenvær hadde ved sammenslåingen 840 innbyggere.

Sognet inkluderer i tillegg til selve Kvenvær blant annet også Helsøysund og det tidligere kirkestedet Stein og andre nærliggende områder. Kvenvær var kommunsesenter i den tidligere kommunen fra 1913 til 1963.

Sognet inkluderer også en rekke fraflyttede øyer, der de største er øygruppen Bispøyan, dessuten Sæbuøya og Skårøya. På sistnevnte øy driver Hitra kommune Skårøya Leirskole. Mange av øyene har stor tilflyttning om sommeren. Den nærliggende Helgebostadøya var lenge fraflyttningstruet, men folketallet tok seg opp etter at en gammel kran fra det nå nedlagte Trondhjems Mekaniske Værksted ble ombygd til bru som knyttet øya til øya Hitra i 1983.

Kvenvær er det eneste fiskeværet på Hitra, men på stedet satses det nå mer på fisketurister enn fiske som direkte næringsvirksomhet.

Se også
-------

* Kommunestyrevalg i Kvenvær kommune

Litteratur
----------

* Atle Grimstad: «I utkanten». Utgitt av Fosen historielag, 2000. Handler om Sørhitra og Kvennværsområdet i siste halvdelen av 1900-tallet.

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Hovedbygningen Foto: G. Sætre (1975) 
Borgstuen Foto: G. Sætre (1975) 
**Kvernes prestegård** (gnr. 22) ligger nordøst for Kvernes kirke og Kvernes stavkirke. Kirkene er oppført på prestegårdens grunn, og prestegården har gitt navn til bygda og sognet.

Hovedbygningen ble oppført i 1908–10. Det er en toetasjers bygning med valmtak og liggende panel. Borgstuen er oppført rundt 1840. Det er et laftebygg i to etasjer med skifertekket saltak og stående panel. Et naust med torvtak er oppført i 1790. Borgstuen og naustet er fredet.

Litt lenger sør er forpakterbolig, driftsbygning og uthus fra begynnelsen av 1960-årene.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Brendalsmo: Middelalderske kirkesteder i Møre og Romsdal fylke (Riksantikvaren, 2016), s. 112.

Eksterne lenker
---------------

* Kvernes prestebolig hos Opplysningsvesenets fond
* «Kvernes prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Stavkirken på Kvernes. Foto: Frode Inge Helland 
**Kvernes** er en bygd i Averøy kommune i Møre og Romsdal. Bygden ligger langs fylkesveien som går langs fjorden på sør- og østsida av Averøy, og er særlig kjent for sin stavkirke, Kvernes stavkirke.

Prestegjeld på Nordmøre
-----------------------

Kvernes har i flere hundre år vært prestegjeld for blant annet sognene Kvernes, Kornstad og Bremsnes på Averøya. Tidligere var også deler av det som i dag er Hustadvika kommune og Kristiansund kommune med i Kvernes prestegjeld.

Tidligere kommune
-----------------

Kvernes er en tidligere kommune i Møre og Romsdal fylke opprettet som Kvernes formannskapsdistrikt i 1837.

1. januar 1878 ble en del av Bud med 15 innbyggere overført til Kvernes. Det er uklart hvorvidt dette gjelder Kvernes sogn og/eller Kvernes kommune. 1. januar 1891 ble gården Bollia i Bud med 15 innbyggere overført til Kvernes kommune.

1. september 1893 ble grensene i Kvernes, Frei og Øre kommuner justert og Gjemnes opprettet som egen kommune. 477 innbyggere fra Kvernes ble tilført den nye kommunen.

1. januar 1897 ble Kvernes delt og Bremsnes, Eide og Kornstad etablert som egne kommuner. Etter fradelingen hadde Kvernes kommune 857 innbyggere.

1. januar 1964 ble Kvernes kommune og det meste av Kornstad og Bremsnes kommuner slått sammen til Averøy kommune. Kvernes hadde ved sammenslåingen 693 innbyggere.

Eksterne lenker
---------------

* Historiske arkiver etter Averøy kommune, Kornstad kommune, Kvernes kommune og Bremsnes kommune på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |