recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Cantharis rustica*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.

Utbredelse
----------

*Cantharis rustica* finnes i Europa og østover i Asia, vanlig i Norge rundt Oslofjorden og mer spredt sørover til Kristiansand.

Utseende
--------

*Cantharis rustica* er 10-14,5 mm lang. Bakhodet er svart farget. Pannen har en forhøyning mellom antennefestene. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennenes tredje ledd vanligvis lengre enn det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) er rødt med en svart midtflekk som aldri når fremkanten av brystskjoldet. Brystskjoldet har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflaten som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er tydelig avsatt, men ikke tydelig utstående. Beina er svarte og røde. Leggene på bakbeina er vanligvis krummet inn mot kroppen. Lårene er røde, men mørke mot spissen. Dekkvingene har spredt nedliggende hårbekledning. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen og har en svart eller brunsvart grunnfarge. Ligner *Cantharis fusca*, men er litt mindre.

Levevis
-------

*Cantharis rustica* finnes på blomster, trær og busker. juni og juli. Larvene lever som predatore (rovdyr).

*Cantharis rustica* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. (344 sider) Side 28. ISBN 8712166936
* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cantharis rustica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cantharis rustica* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cantharis rustica* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharis rustica* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharis rustica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cantharis rustica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharis rustica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cantharis rustica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Cantharis rustica* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
**Nils-Tore Andersen** (født 3. januar 1942) er en norsk organisasjonsmann. Han har blant annet vært innom Indremisjonen, Misjonsselskapet, Misjonsalliansen, Kulturrådet, styret i NRK og Forleggerforeningen. Fra november 2006 til 2010 var han leder for Kirkerådet. Han er pensjonert og bosatt på Lørenskog.

Andersen har vært landsungdomssekretær, redaktør, forlagssjef i Luther forlag, informasjonssjef før han ble generalsekretær i Misjonsalliansen i 1989. I mer enn 30 år har han holdt radioandakter i NRK.

Leder av Kirkerådet
-------------------

15. november 2006 ble han valgt til leder i Kirkerådet, hvor han møtte i egenskap av medlem i Borg bispedømmeråd. Ved valget var det to kandidater, Oddbjørg Aasen Bjørdal og Arne Grønningsæter i tillegg til Andersen. Det måtte to valgomganger til for at Andersen skulle få mer enn 50 prosent av stemmene. Den siste voteringen ble en kampvotering mellom Grønningsæter og Andersen, hvor Andersen fikk 48 stemmer og Grønningsæter 38.[]

Litteratur
----------

* Knut Olav Åmås (red.): «Andersen, Nils-Tore» i *Hvem er hvem?* (Aschehoug, 2008)

| * v
* d
* r
Kirkerådets ledere |
| --- |
| Per Voksø (1970-78) **·** Ludvig Johan Bakkevig (1978-86) **·** Finn Olav Myhre (1986-90) **·** Oddbjørn Evenshaug (1990-98) **·** Gunvor Kongsvik (1998-2002) **·** Thor Bjarne Bore (2002-06) **·** Nils-Tore Andersen (2006-10) **·** Svein Arne Lindø (2010-16) **·** Kristin Gunleiksrud Raaum (2016-) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Sulusaray** eller **Çiftlik**, best kjent under det gamle navn **Sebastopolis** (Σεβαστούπολις, også **Herakleopolis**) var en oldtidsby i Pontos, i dag småbyen *Sulusaray*, 68 km fra Tokat og 30 km fra Artova, ved elven Çekerek. Byens eldste kjente navn var **Karana**. Den hørte til herskapsområdet til galaternes Ateporix.

I bysantinsk tid tilhørte byen *Armenia Secunda*.

Det finnes historisk belegg for de følgende biskoper:

* Meletius
* Cecropius
* Gregorius
* Photius

Litteratur
----------

* Michel Amandry; Bernard Rémy: *Les monnaies de l'atelier de Sebastopolis du Pont*. Istanbul 1998. ISBN 2-906053-49-X
* Alice Mouton: «Sulusaray/Sebastopolis du Pont (Province de Tokat): La Karahna des texts hittites?.» I: *Anatolia Antiqua* 19, 2011, s. 101-111

Eksterne lenker
---------------

* Ruiner og friluftsmuseum i Sebastopolis
* Catholic Encyclopedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Toppklokke** (latin: *Campanula glomerata* ssp *glomerata* eller *superba*) er en klassisk hageplante som tilhører klokkefamilien. 

Toppklokkene har lilla eller mørk blåfarge. Planten er flerårig, svært hardfør og blir mellom 15-100 cm høy. Blomstringen skjer i juli-august. Toppklokke hører til de klassiske bondehageplantene og den var meget populær som prydplante i gamle dager. Toppklokke kan bli svært gammel som hageplante og den klarer seg lenge på samme sted uten stell. Den trives på frisk, veldrenert jord eller i bakker og skrenter, eng, skogsbryn og i veigrøfter.

Planten sett fra siden.
Toppklokke har 20-25 mm lange klokker i klase, og begerflikene er spisse. Den har blomsterklaser både øverst i stilken og underveis i bladhjørnene. Bladene er eggrunde og spisse, og fint rundtannete. 

En variant av arten er **ulltoppklokke** *(Campanula glomerata* ssp *farinosa)*. Den skilles fra toppklokke ved at ulltoppklokke har tettere bladvekst, er mer kompakt, og bare har en blomsterklase øverst på stengelen. Toppklokke har ofte enkelte klokkeblomster nedover stilken i bladhjørnene.

Utbredelse
----------

Den vokser i Norden i store deler av det sørlige Finland, samt i østlige Sverige fra omtrent Sundsvall til Linköping. Det er også spredte forekomster sør og vest i Sverige. I Danmark vokser den bare i større bestander på Sjælland og Lolland.

Arten kom til Norge på 1860-tallet, da den ble distribuert fra Botanisk hage i København. Den er kjent i 15 av Agders 30 kommuner og finnes helt opp til Bjåen i Bykle på 920 moh. Arten kommer opprinnelig fra Europa og Asia.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Toppklokke* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Toppklokke* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Toppklokke* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Toppklokke* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Toppklokke* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Toppklokke* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Toppklokke* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Toppklokke* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Campanula glomerata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Campanula glomerata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Campanula glomerata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Toppklokke i tusenårshagen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
**Chen Maiping** (tradisjonell kinesisk: 陳邁平; forenklet kinesisk: 陈迈平; pinyin: *Chén Màipíng*, født 4. november 1952 i Changshu i Jiangsuprovinsen i Kina) er en kinesisk forfatter kjent under kunstnerpseudonymet **Wan Zhi** (万之). Han har særlig skrevet noveller og har også oversatt litteratur fra engelsk og svensk til kinesisk.

Chen skrev i slutten av 1970-årene og i begynnelsen av 1980-tallet flittig i det underjordiske litteraturmagasinet Jintian (*Idag*). Det førte til at han tiltrakk seg myndighetenes oppmerksomhet, og fra 1986 har han levd i landflyktighet. Etter massakren på Den himmelske freds plass i 1989 gjenopprettet han Jintian for både eksilkinesere og regimekritiker i Kina.

Chen flyttet til Sverige i 1990. Han har i Sverige blant annet undervist i kinesisk på Stockholms universitet og arbeidet som oversetter. Han er også viseordfører og generalsekretær for den uavhengige kinesiske PEN-klubben.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60q5899, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
*Crocodylus niloticus*
 *Crocodylus niloticus*
**Nilkrokodillen** (*Crocodylus niloticus*) er en av tre arter av krokodiller som lever i Afrika. Den er den nest største bevarte reptil i verden etter saltvannskrokodille (*Crocodylus porosus*). Hannen kan bli opptil 5,5 meter lang, men 3,5-5 meter er mer typisk.

Nilkrokodillen har en olivenfarget til grå kropp med mørkere tverrstriper. Den foretrekker elver, innsjøer og sumper, men lever også i elveutløp. På varme dager kan den trekke opp på land for å sole seg. Den spiser fisker, antiloper, sebraer og til og med bøfler. Når nilkrokodillen jakter ligger den og venter når dyrene står og drikker ved bredden, så bykser den frem og drar dyret under vann og drukner det. Selv om de lever alene, kan flere nilkrokodiller samles for å drive fisk inn på grunt vann. 

Hunnen legger 16-80 egg i en grop hun graver på bredden, og bruker samme reirstedet hele livet. Krokodillemødre er av de beste mødrene i dyreverden, hun vokter eggene gjennom hele rugetiden. Like før eggene klekker, kvitrer ungene. Moren graver ungene opp, tar dem forsiktig i kjeften og bærer dem ned til vannet. Ungene holder seg sammen med moren i seks-åtte uker og vandrer deretter av gårde. 
De første fire-fem årene lever ungene i opptil tre meter lange jordganger.

Referanser
----------

1. ↑   Wood, Gerald (1983): *The Guinness Book of Animal Facts and Feats*. Sterling Pub Co Inc. ISBN 978-0-85112-235-9

Eksterne lenker
---------------

* (en) *nilkrokodille* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *nilkrokodille* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *nilkrokodille* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *nilkrokodille* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *nilkrokodille* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *nilkrokodille* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *nilkrokodille* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Crocodylus niloticus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Crocodylus niloticus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Crocodylus niloticus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Emilie Bernhoft** (født 2. februar 1830 på Ytterøy, død 2. januar 1911 på Lillehammer) var en norsk genealog, forfatter og legatstifter.

Emilie Bernhoft var datter av sogneprest Jørgen Bernhoft og Barbara Thode Helsing. Hun ble ikke gift. Da faren døde på Ringebu prestegård i 1855, flyttet hun sammen med moren til Lillehammer.

Emilie Bernhoft var en svært ivrig leser av bøker, aviser og genealogiske nedtegnelser. Hun samlet omfattende genealogiske opplysninger, noe som i 1885 resulterte i hennes bokutgivelse *Stamtavle over Slægten Bernhoft*. Hun gjorde også et omfattende kartleggingarbeid med slekten Astrup.

Hun ble bisatt 6. januar 1911 i Ringebu. Hun opprettet et legat på kr. 1800 (Jørgen Bernhofts Legat, navngitt etter hennes far), som skulle bestyres av sognepresten i Ringebu, og som skulle tilfalle slektninger og Hedningemisjonen.

Bibliografi
-----------

* 1885: *Stamtavle over Slægten Bernhoft*

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Gudbrandsdølen 1911.01.03*. Norge, Oppland, Lillehammer. 1911. s. 3.
2. ↑  Ministerialbok for Ytterøy prestegjeld, Ytterøy sokn 1817-1842 (1722P): Fødte og døpte: 1830-06-30
3. ↑  Ministerialbok for Ringebu prestegjeld 1848-1859 (0520P): Begravde: 1855-04-10
4. ↑  *Gudbrandsdølen 1911.01.12*. Norge, Oppland, Lillehammer. 1911. s. 2.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 31. ISBN 8257900109.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Volkswagen Corrado** er en sportsbil utviklet av den tyske bilprodusenten Volkswagen og bygget av Karmann i Osnabrück mellom 1. september 1988 og 31. juli 1995.

Bilen er en tre-dørs kombi kupé med 2+2 seter. Bilen er basert på A2-plattformen (dvs. MK2 Golf / Jetta) og med unntak av VR6 modeller, alle versjoner utnyttet understell, hjuloppheng, styre og bremse komponenter fra A2 modeller. VR6 benytter støtdempere og fjærer fra A3-modeller, inkludert bakre aksel og noen deler fra A3 «pluss» på fremre aksel. Corrado VR6 fikk også nye frontvinger, bredere hjulkasser sammen med en ny støtfanger i front og nytt hevet panser for VR6-motoren.

Alle modellene har en hekkspoiler som automatisk heves når bilen når en fastsatt hastighet (justerbart). På BBCs TV-program Top Gear uttalte Richard Hammond at Corrado «... var altfor dyr, og ingen kjøpte den», og dermed nådde produksjonen på kun 97 521.

Varianter
---------

Corrado ble kun levert med forhjulstrekk og bensinmotorer. Den debuterte med to motorvalg: en 1,8 liter, 16 ventiler, rekkefirer med 136 hk (101 kW, 138 hk) som basemodell (kun tilgjengelig i Europa) og en kompressormatet 1,8 liter, 8 ventiler, rekkefirer, markedsført som G60, med 160 hk (120 kW, 160 hk). G60 er oppkalt etter G-Lader-kompressoren.

Volkswagen introduserte to nye motorer for 1992. Den første var en sugemotor 2,0 liter, 16 ventiler, 136 hk (101 kW, 138 PS) rekkefirer, i utgangspunktet en videreutvikling av 1,8 liters motoren. Denne motoren er også brukt i blant annet VW Passat. Den andre var 12-ventils VR6-motoren som kom i to varianter: en 2,8 liter 179 hk (133 kW, 181 PS) modell for det amerikanske og kanadiske markedet, og en 2,9 liter og 192 hk (143 kW, 195 PS ) versjon for det europeiske markedet.
I USA ble VR6 modellen markedsført som Corrado SLC (Sport Luksus Coupe). Med innføringen av VR6 motoren forsvant G60-motoren fra det nordamerikanske markedet etter 1992 og det europeiske markedet i 1993.
VR6-motoren var en kompromiss mellom både V-formet og rett motor ved å plassere de to sylinderrekkene med en vinkel på 15°. Dette designet tillot ingeniører å plassere en sekssylindret motor i omtrent samme rom som tidligere var tilpasset bare firesylindrede motorer. 1994 var siste årsmodellen av Corrado i USA, 1995 i Europa.

Kilder
------

* Volkswagen Corrado 1989–1995 autoevolution.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Basarbovski kloster**Basarbovski kloster** (bulgarsk: Басарбовски манастир) også kalt *klosteret til den hellige Dimitar Basarbovo* er et bulgarsk-ortodoks klippekloster i nærheten av byen Ruse i Ruse oblast nordøst i Bulgaria. Det er det eneste klippekloster i Bulgaria som er i drift. Klosteret ligger i nærheten av landsbyen Basarbovo. Like ved klosteret renner elven Rusenski Lom i nordlig retning mot Donau.

Historie og sagn
----------------

Det eldste skriftlige dokument hvor klosteret nevnes er et osmansk skatteregister fra det 15. århundret. *Dimitar fra Basarbovo* var sauegjeter og levde som munk i et av klosterets huler i fjellet. Dimitar ble tatt av elven og døde i 1685 og ble gjort til helgen etter sin død. Ifølge sagnet viste han seg for en ung og blind pike mens hun sov. Han fortalt hvem han var og ga henne synet tilbake. Som bevis for dette fortalte han henne også hvor hans jordiske levninger kunne finnes, nemlig ved elven hvor klosterkirken er i dag.

Kilder
------

*Felsenkloster "Hl. Dimitrii Bassarbovski",* brosjyre utarbeidet av abbed Archimandrit Emilian, Computer-Sats Verlagshaus PARNAS, 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basarbovo Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Historiske opplysninger om klosteret, (engelsk)
**Målforsvaring**, mest brukt kjent under uttrykket **goaltending**, er, i basketball, et uttrykk som brukes om ulovligheten når en spiller er nær ballen når den er på vei nedover i luften og er over kurven, som henger 305 cm fra bakken, mens den har en mulighet for å gå oppi kurven uten at den treffer ringen. Både i college-basketball og i NBA blir det også blåst for målforsvaring dersom ballen har truffet tavlen bak kurven mens den er over kurven når en spiller tar den. Det spiller ingen rolle om ballen går nedover eller oppover i luften så lenge den har truffet tavlen og er over kurvens høyde. Ofte avgjør målforsvaringregelen om en blokkering blir lovlig utført, eller om det er en feil. Både i college-basketball og i high school-basketball blir det også blåst for målforsvaring dersom en spiller er nær ballen fra straffeskytteren har kastet den og ballen går under 305 cm.

Dersom målforsvaring inntreffer under en kamp får laget som skjøt ballen antall poeng som de ville fått dersom ballen gikk i kurven. Hvis målforsvaring inntreffer på en straffe i college-basketball eller i high school-basketball får laget som skjøt straffen ett poeng og motstanderen som begikk målforsvaringen får en teknisk feil.

Målforsvaring blir ofte forvekslet med målforstyrrelse. Begge involverer forstyrring av skudd fra banen, og angrepslaget får i begge tilfellene mulighet til å få poeng selv om ballen ikke nødveningvis hadde gått i kurven.

Eksterne lenker
---------------

* «2009 NCAA basketballregler for herrer og kvinner» (PDF) **(engelsk)**. Arkivert fra originalen (PDF) 6. februar 2009. Besøkt 17. februar 2009.
* «RULE NO. 11-BASKETBALL INTERFERENCE-GOALTENDING» **(engelsk)**. NBA.com. s. 1. Arkivert fra originalen 23. februar 2009. Besøkt 17. februar 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Varjag** (ukrainsk og russisk: Варяги, *Varjahy / Varjagi*) er gammelslavisk betegnelse på norrøne menn (vikinger) i østerled mens væring er den tilsvarende norrøne betegnelsen. Antagelig er både varjag og væring beslektet.

Opprinnelsen til varjag er noe uklart, men det *kan* komme fra det norrøne ordet *var* som har med troskap å gjøre. Varjag kan da opprinnelig ha betydd «de edsvorne» eller «de som sverger troskap». For slaverne kan ordet ha bli dannet for de norrøne menn som hadde avlagt troskapsed til en høvding. Deretter har navnet blitt overført til norrøne menn i alminnelighet. Tilsvarende kom ordet væring til å bli et begrep for de norrøne menn som tjenestegjorde i den bysantinske keiserens livvakt.

Varjagere nevnes i *Nestorkrøniken* som det folk som bodde bortenfor «Det varjagiske havet», det vil si Østersjøen. De hadde siden år 850 krevd skatt av slaviske og finske folkegrupper. I henhold til krøniken (*kapittel XV*) omfattet varjager flere stammer eller folkegrupper hvor rusere, sveaere (svensker), nordmenn, angliere (angelsaksere) og gotere (fra Gotland) oppregnes.

Se også
-------

* Væringer

Referanser
----------

1. ↑  Varjager. (2009, 15. februar). I Store norske leksikon. Hentet 4. februar 2017.
Provolone
**Provolone** er en italiensk røkt ost av kumelk. Den produseres særlig i nordlige Italia. Den kan ha en avlang form som en stor salami, eller i større format rund. 

Den er en modnet *pasta filata*-ost med opphav i Campania nær Vesuv, der den fortsatt produseres i pære- pølse- og koniske former. Den viktigste regionen for provoloneproduksjon er senere blitt det nordvestre Italia, og ikke minst byen Cremona.

Variantene som går under navnet *Provolone Valdapana* er opphavsbeskyttet. De kommer fra områdene rundt Posletten, og har produksjonssteder i Cremona, Piacenza, Brescia, Verona, Vicenza, Rovigo, Padova, Lodi, Bergamo, Mantova, Trieste.

Provolone produseres også utenfor Italia, og er populær i Argentina, USA og Japan. I Argentina serveres osten ofte stekt som forrett eller som tilbehør, med *chimichurri*, en argentinsk marinade for kjøtt laget av olivenolje og krydder. Retten kalles da *provoleta*.

Litteratur
----------

* Gillian Riley: *The Oxford Companion to Italian Food.* Oxford University Press, 2007, s. 422.
* P. F. Fox: *Cheese: Chemistry, Physics and Microbiology.* Springer, 1999, s. 234–237.

Referanser
----------

1. ↑  «Prodotti Tipici della Campania - provolone del monaco». *regione.campania.it*. Besøkt 24. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Variasjoner over «I Got Rhythm»*** er et sett variasjoner for solo piano og orkester, komponert av George Gershwin i 1933-1934. Det er hans siste verk i klassisk stil, og det eneste han dediserte til sin bror og samarbeidspartner Ira Gershwin.

I januar/februar 1934 skulle Gershwin dra på en måneds turné med Leo Reisman Orchestra, dirigert av Charles Previn (grandonkel til André), med premiere i Boston Symphony Hall 14. januar. På hver konsert framførte Gershwin sin Rhapsody in Blue og sin Konsert i F, men han følte han trengte et verk til å alternere med. Så under en treukers ferie i Palm Springs i California like før, komponerte han disse variasjonene over sin aller største hit noensinne; «I Got Rhythm», fra Broadway-showet *Girl Crazy* (1930). 

Komposisjonen starter med klarinett solo, som spiller originalsangens hovedmotiv, basert på pentatoneskalaen, og bearbeider dette. Pianoet svarer med en motivisk speilvending. Etter et påfølgende orkesterforspill, spilles sangens refreng i piano solo. Variasjonene som følger gir lytteren et inntrykk av musikeren Gershwins improvisatoriske repertoar. Her finnes mest virtuoseri, men også symfoniske vendinger, en langsom vals, en parodisk orientalsk variasjon og svingende jazz.

Litteratur
----------

* Greenberg, Rodney (1998). *George Gershwin*, s. 152-155. Phaidon Press. ISBN 0-7148-3504-8.

Portal: Jazz
**Øystein Langedrag** (født 23. februar 1785 i Seljord i Telemark, død 12. april 1848) var en norsk folkemusikkutøver. Han bodde i Seljord hele livet og var en av de første store felespelemennene i Telemark.

Da Langedrag var i militæret, lærte han seg å spille flatfele og å spille etter noter. Av Jon Kjos (Kvammen) fikk han lære slåttespill. 

Langedrag var mye sammen med den tre år eldre Knut Lurås, og sammen utformet de tre slåtter som kalles *Langedragen* *I*, *II* og *III* i Seljord og *Luråsen* *I*, *II* og *III* i Tinn. Langedrag hadde også en god del spelsamkvem med sambygdingen Olav Soterud (1782–1828). 

Langedrag var en viktig tradisjonsbærer som kunne mange gamle slåtter, blant annet spilte han Kivlemøyane i form etter Gunnar Grjotnes i Fjågesund (han kunne 7), som igjen hadde dem fra Tov Kristiansen – den eldste spelemannen en kjenner til i Seljord. Det er fortalt at Tov Kristiansen spilte «rammeslåtter», og kanskje også sekkepipe. 

Forøvrig var Langedrag en viktig læremestrene for bl.a. Myllarguten, Petter Veum og for sønnen Leiv Sandsdalen. En kan si at Øystein Langedrag er en av grunnleggerne for Myllarspelet.

Referanser
----------

1. ↑   www.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.arkivverket.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Seljord kirkebok, høyre side, nr. 3 nedenfra
4. ↑  Innførsel nr. 34, «Etter mange aars lidelser» iflg. Seljord kirkebok

Kilder
------

* Gurvin og Anker : *Musikklekskon* (1949)
* Rikard Berge: *Spelemenner*/*Eit stykke frå Norges Musikkhistorie* (1921)

Eksterne lenker
---------------

* Rikard Berge: *Spelemenner* / *Eit stykke frå Norges Musikkhistorie*, 1921

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Sebastianus «Bas» Adrianus Wilhelmus Rudolfus Mulder** (født 17. juli 1931 i Beugen en Rijkevoort i Nederland, død 10. april 2020 i Boxmeer) var en nederlandsk-surinamsk katolsk prest.

Liv og virke
------------

Sebastianus Mulder ble født i Beugen som senere er blitt del av Boxmeer i Nederland. Han reiste som misjonær fra Nederland til Surinam i 1959.

Etter Surinams uavhengighet i 1975 fikk han surinamsk statsborgerskap. Han bodde i landet i femti år, i hele sitt aktive liv. Fader Mulder ble kjent som en 'ungdomsprest' og som en 'mediaprest' som fremsto på *Radio Apintie* og fra 1966 STVS. Han var viktig for utviklingen av forskjellige sportsgrener i Surinam og var formann for Surinams volleyballforbund. Han var også langdistanseløper. Under statskuppet i Surinam i 1980, da det ikke kom ut noen aviser, skrev han kritiske artikler i kirkebladet *Omhoog*.

Fader Mulder var postulator i 30 år for saligkåringen av fader Peter Donders som også hadde virket i Surinam, blant annet blant de spedalske. Han betraktet saligkåringen av Donders av pave Johannes Paul II i 1982 som et av høydepunktene i sitt virke.

Fader Mulder ble i Surinam til 2009, og ble så pensjonist i Nederland. Han ble boende i et prestefellesskap i Boxmeer. Mulder døde 10. april 2020 i en alder av 88 år, av COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.dwtonline.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  De Telegraaf, Martelingen, Showprocessen en de nieuwe vriendjespolitiek, 29. november 1980
3. ↑  «"Bas Mulder", een voorbeeld...» **(nederlandsk)**.
4. ↑  «Pater Bas Mulder is niet meer».
5. ↑  «Pater Bas Mulder halve eeuw in Suriname» **(nederlandsk)**.
6. ↑  «"Bas Mulder", een voorbeeld…». 11. april 2020.
7. ↑  «Pater Bas Mulder overleden aan coronavirus». *DWTonline.com*.
**Skoglar-Toste** var en småkonge i vestlige Gøtaland på midten av 900-tallet. I henhold til Snorre Sturlason var han far til jarl Ulv Tostesson og Sigrid Storråde som etter sigende ble dronning i både Sverige og Danmark.

Tilnavnet, *skoglar, skauglar, skagul* eller *sköguls*, er språklige variasjoner i norrønt språk og betyr «kamp» (Skogul er også navnet på en av valkyrjene i norrøn mytologi). Skoglar-Toste eller «Kamp-Toste» var således en hard og stridig mann, noe som blir bekreftet at han kan være den samme Toste som herjet i England og var en av de første som krevde danegeld (betaling for ikke å herje) en gang i 970.[]

*Heimskringla* nevner at han ga beskyttelse til norske Harald Grenske, far til den kommende norske kongen Olav Haraldsson. Da Harald Grenske senere kom tilbake for å fri til Sigrid Storråde hadde han med seg et stort følge, blant annet stormannen Tore fra Bjarkøy, far til Tore Hund, men kun for å bli drukket fulle og brent inne. I henhold til Olav Tryggvasons saga var grunnen at Sigrid Storråde ville lære dem av med å tro at hun giftet seg med hvem som helst.

Toste kan også være den samme som blir nevnt på en runestein i Sverige som står på Vallentuna i nærheten av Stockholm, Orkestasteinen (U 344):

**in ulfr hafiR onklati \* þru kialtakat þit uas fursta þis tusti ka – \* ' þa – - – - þurktil \* þa kalt knutr**
*«Men Ulv har i England tatt tre gelder (danegeld). Den første var med Toste. Den andre med Torkel. Den tredje med Knut».*
Ulv refererer sannsynligvis til Ulv jarl, og Knut likeledes til kong Knut Sveinsson, også kalt for den mektige. Toste kan referere til Skoglar-Toste.

Referanser
----------

1. 1 2  *Olav Tryggvasons saga*, kap. 43
2. ↑  *Voluspå*, str. 33
3. ↑  Otto von Friesen: Historiska runinskrifter. 1. Yttergårdsstenarna i Orkesta socken, Uppland Arkivert 18. februar 2017 hos Wayback Machine. i *Fornvännen 4*, 1909
**Øystein Linnebo** (født 27. april 1971) er en norsk matematiker og filosof som er professor i filosofi ved Universitetet i Oslo (UiO).

Han ble cand. real i 1995 med hovedoppgave i matematikk ved Universitetet i Oslo og tok en prisbelønt doktorgrad (Ph.D.) i filosofi ved Harvard University i USA i 2002. Han har skrevet flere artikler og bøker om matematikkens historie, om metafysiske og erkjennelsesteoretiske temaer og om filosofiens historie..

I tillegg til hans stilling som professor ved UiO stilling er han Professorial Fellow ved Northern Institute of Philosophy, University of Aberdeen. Før han ble tilknyttet Universitetet i Oslo i 2012 var han Professor of Philosophy ved Birkbeck, University of London. Han har hatt stillinger ved University of Bristol og Merton College, Oxford.

Linnebo er medlem av flere internasjonale akademier og har mottatt en rekke priser for sitt arbeid. Han har også ledet og medvirket i en rekke forskningsgrupper.

Referanser
----------

1. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator jo2018999484, Wikidata Q13550863,
3. ↑  Dagfinn Føllesdal: Øystein Linnebo 50 år - Klassekampen 30. april 2021
4. ↑  Øystein Linnebo - Det humanistiske fakultet.
5. ↑  Øystein Linnebo - hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Alf Erling Risa** (født 16. mars 1952) er en norsk samfunnsøkonom. 

Han tok examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger.Risa tok avla i 1994 dr.philos-graden ved Universitetet i Bergen på en avhandling med tittelen *Accidents, compensating behavior, and economic polic*. I sin forskning har Risa særlig beskjeftiget seg med problemstillinger innenfor trygde- og helseøkonomi og har bidratt til analyser av risiko, ulykker og hindring av slike. Risa er professor ved Institutt for økonomi, Universitetet i Bergen og var i perioden 2001–2009 dekanus ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet samme sted. Han er videre tilknyttet Instituts zur Zukunft der Arbeit (IZA) i Bonn. Han har hatt forskningsopphold ved Stanford University, Universitetet i Mannheim, Universitetet i Regensburg og Universitetet i München. 

Risa er styreformann for Rokkansenteret.

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "Forslaget om nedleggelse av elevrådet på Kongsgård opp i morgen", 9. mars 1970 s.6.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Alf Erling Risa i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Alf Erling Risa i BIBSYS
* Presentasjon fra UiB
* Den problematiske trygden UiB-Magasinet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Skogfotblomsterflue** (*Platycheirus scutatus*) er en liten, slank flue som tilhører familien blomsterfluene. Den er meget vanlig over hele Norge.

Utseende
--------

En liten til middelsstor (7-19 mm), slank blomsterflue, kroppen blankt svart bortsett fra tre par gule flekker på bakkroppen. Hunnen kan ikke med sikkerhet skilles fra noen nærtstående arter (*Platycheirus aurolateralis* og *Platycheirus splendidus*), mens hannen kan kjennes på beinas form. Bak- og mellombeina er overveiende svarte, mens leggene og føttene på frambeina er gulhvite. Forlåret er gult, med et svart område på baksiden. Ved roten har det to brede, båndformede børster, dessuten et langt, bølgete hår. Lenger utover har låret ca. 10 lange og tallrike kortere hår langs baksiden. Forleggen er gulhvit med en svart stripe langs ytterkanten. Midt på er det en tett kvast av mørke hår. Leggen er nokså jevnt utvidet, spiisen tvert avskåret. Forføttene er svært brede, det innerste leddet er minst så bredt som leggen ytterst, nesten rektangulært. Det andre leddet er ca. 3 ganger så bredt som langt, ledd 3-5 er progressivt smalere slik at det femte leddet bare er litt bredere enn langt. Mellomhoftene hos hannen har et langt, gult fingeraktig utskudd.

Levevis
-------

Arten finnes særlig på lysninger i skogen, men kan også være vanlig på enger og beitemark, i hager etc. Larvene lever av bladlus, de voksne fluene besøker gjerne blomster. Flygetiden varer fra mai til oktober.

Utbredelse
----------

Denne vidt utbredte arten finnes over mye av den palearktiske sone (også på Island og Færøyene) og i Nord-Amerika. I Norge finnes den over hele landet.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* **Fluer** (Brachycera)
	+ **Muscomorpha**
		- **høyerestående fluer** [Cyclorrhapha)
			* **Aschiza**
				+ **blomsterfluer** (Syrphidae)
					- underfamilie Syrphinae
						* gruppe Melanostomini
							+ slekten fotblomsterfluer, *Platycheirus* Lepeletier & Audinet-Serville, 1828
								- skogfotblomsterflue, *Platycheirus scutatus* (Meigen, 1822)

Litteratur
----------

* Bartsch, Hans; Binkiewicz, Elizabeth; Nasibov, Erik; Nordin, Anna; Rådén, Anders & Östman Torbjörn. 2009. *Tvåvingar: Blomflugor. Diptera: Syrphidae: Syrphinae.* Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. ArtDatabanken, SLU, Uppsala. CF. 408 sider. ISBN 978-91-88506-66-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) *skogfotblomsterflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *skogfotblomsterflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *skogfotblomsterflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *skogfotblomsterflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *skogfotblomsterflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *skogfotblomsterflue* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *skogfotblomsterflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Platycheirus scutatus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Alf Gotlin Strøm** (født 28. februar 1922, død 24. desember 2014) var en norsk komponist. Han komponerte til sammen 1600 verk og melodier, deriblant fire symfonier og 40 marsjer. Hans første komposisjon, idrettsmarsjen *Skiløperen*, skrev han som tolvåring. Denne ble senere spilt under Holmenkollrennene. Han skrev også egne marsjer i dåpsgaver til prinsesse Märtha Louise og kronprins Haakon, samt én i bryllupsgave til kronprins Haakon og kronprinsesse Mette-Marit.

Etter en oppvekst preget av musikk og sang studerte Alf Gotlin Strøm musikk og komposisjon. Deretter jobbet han i sju år som musikklærer på musikkskolen i Trondheim. I 1940 ble han ansatt som postbud, og drev deretter kun med musikk på deltid. I 1961 skrev han *Postsuiten* for orkester. Som musiker ledet han i flere år en dansemusikk-trio med trekkspill, bass og gitar. Han spiller de fleste instrumenter, men først og fremst mandolin. I 1960 startet han Oslo mandolinorkester, som fortsatt eksisterer. Gotlin Strøm komponerte mye til eksisterende tekster, og har tonesatt dikt av blant andre Tor Jonsson, Arild Wikan og Eyvind Skeie. Han bodde sine siste år på Balke bo- og servicesenter på Skreia i Østre Toten.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Alf Gotlin Strøm i BIBSYS
**Robert Julian Bentley** (født 3. februar 1943 i Columbiana i Alabama) er en amerikansk republikansk politiker. Han var guvernør i delstaten Alabama fra 2011 til 2017. Før dette var han valgt til Alabamas lovgivende forsamling fra Tuscaloosa 2003–2011.

Han vokste opp i landsbyen Columbiana i Shelby County som sønn av foreldre uten høyere utdannelse. Etter high school tok han bachelorgrad i kjemi og biologi ved University of Alabama, senere mastergrad i medisin ved samme universitet i 1968. Etter ett år ved Carraway Methodist Hospital i Birmingham var han sanitetssoldat med grad av kaptein i United States Air Force 1969–1975. Deretter studerte han dermatologi ved University of Alabama i tre år, før han ble privatpraktiserende hudlege i Tuscaloosa. Han har grunnlagt en rekke småbedrifter.

Sommeren 2010 kom Bentley på en overraskende andreplass, bak Bradley Byrne og foran Tim James, i det republikanske primærvalget i Alabama. Bentley og Byrne møttes dermed i den endelige nominasjonskampen, der tidligere kongressrepresentant Sonny Callahan støttet Bentley, som vant med 56 % av stemmene. I guvernørvalget slo han Ron Sparks fra Det demokratiske parti med over 58 % av stemmene og en margin på 230 000 stemmer.

Referanser
----------

1. ↑  «Bentley and Byrne seek support of recent rivals» – *Montgomery Advertiser* (21. juni 2010).
2. ↑  AP (2. november 2010). «Robert Bentley wins Alabama governor's race». *The Birmingham News*. Besøkt 13. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert J. Bentley – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Foto fra 1948
Ørnevegen med Mølltunet midt i bildet.
Turister ved Møll. På grunn av det bratte terrenget er hustomten på høye murer.
**Mølltunet** eller **Møllstunet** er et fredet klyngetun i Geiranger, Stranda kommune. Totalt er det 11 bygninger på de tre brukene Utigard, Bøtel og Framigard, hvorav ti av disse står samlet i en klynge som danner Mølltunet. Tunet har en utstrekning på omkring 80 meter øst-vest og 35 meter nord-sør.

Bygningene er oppført fra midten av 1700-tallet og frem til 1905, etter 1905 er garasje det eneste nye bygget. Driftsbygninger og bolighus fra 1960-tallet er lagt utenfor tunet. Mølltunet består av bygninger for tre gårdsbruk (bruk nummer 1, 2 og 3) og ligger i Møllbygda (gård nummer 112) der Ørnevegen mellom Geiranger og Eidsdal går. Riksantikvaren anser dette som det beste bevarte klyngetunet på Sunnmøre. Mølltunet er særpreget av at det ligger i bratt terreng og det er derfor brukt høye natursteinsmurer for å plassere byggene tett sammen. Låvene er oppført i tradisjonell grindkonstruksjon kledd med stående enkelt panel og med laftet fjøs. Øvrige bygg er laftet med innslag stavverk. De tre bolighusene har som hovedrom en røykstue med ljore og åpent til sperrene. To av de gamle bolighusene har tverrfløy med ark over hovedinngangen etter tradisjonell stil i området. Stabburene har kjerne av lafet tømmer og svalganger kledd med enkelt stående låvepanel. Møll var i 1602 odelsgård og det var to bruk til 1780 da bruk nummer 2 ble delt i to. Jorden er ikke utskiftet og teigene ligger til dels om hverandre. Møll går fra fjord til fjell med naust i strandkanten og seter på fjellet. Jordbruket har vært allsidig med korndyrking, husdyr og forskjellig slag frukt. Under andre verdenskrig ble det dyrket tobakk og sukker. Fortidsminneforeningen undersøkte sammen med fylkeskonservatoren stedet på 1960- og 1970-tallet med tanke på bevaring. Fredningen gjelder fra 2017.

Innehaverne av tunet (Anette Synneva Møll og Willy Fredheim, Per Otto Solhaug og Liv Ørjasæter Solhaug, Jan Ottar Møll og Solveig Loe Woldseth) ble i 2021 tildelt Riksantikvarens Kulturminnepris for et «eit framifrå eksempel på vern gjennom bruk».

Referanser
----------

1. ↑  «Mølltunet». *Riksantikvaren*. Besøkt 2. september 2020. «(inkludert fredningsvedtak og dokumentasjonsvedlegg)»
2. ↑  NRK (15. desember 2017). «Hotell og tun er freda». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 2. september 2020.
3. ↑  «Mølltunet i Geiranger er freda». *Riksantikvaren*. 15. desember 2017. Besøkt 2. september 2020. «I dag er det svært få slike tun som står att på landsbasis, og Mølltunet er det best bevarte klyngetunet på Sunnmøre.»
4. ↑  *Årbok*. Oslo: Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring. 1970.
5. ↑  *Årbok*. Oslo: Foreningen til norske fortidsminnesmerkers bevaring. 1973.
6. ↑

Eksterne lenker
---------------

* «Mølltunet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Mølltunet fotografert i 1965, Sunnmøre Museum via DigitaltMuseum
* Mølltunet fotografert før 1972, Romsdalsmuseet via DigitaltMuseum
**Periptyctinae** er en underfamilie av bittesmå punktbiller som lever av soppsporer. De kan finnes i komposter og andre steder der plantedeler brytes ned av sopp.

Utseende
--------

Knøttsmå til små (0,5 – 2 mm), ovale biller, flate til sterkt hvelvede. Noen er glatte og blanke, andre fint hårete og matte, på farge vanligvis brunlige eller svarte. **Hodet** er ganske lite, hos de fleste slektene (men ikke *Orthoperus*) ligger det under brystskjoldet og er ikke synlig ovenfra. Antennene er 8-10 leddete, med en tre- eller femleddet, løs kølle, omtrent så lange som hodet og brystskjoldet til sammen. **Brystskjoldet** (pronotum) er mye bredere enn langt, vanligvis omtrent halvsirkelformet sett ovenfra. Bakhjørnene er ofte trukket bakover til spisser. Bakerst er brystskjoldet vanligvis litt bredere enn dekkvingene. Disse er rundet ovale, ofte tvert avbrutt bakerst slik at de ikke dekker de bakerste bakkroppsleddene. De mangler punktrekker. **Beina** er ganske korte, lårene flate, føttene fire-leddete. Punktbillene kan ligne mye på fjærvinger (Ptiliidae), men kan skilles fra disse på at hodet er mindre, flygevingene "normalt" utviklede, ikke fjærformede, og kroppsformen vanligvis mer hvelvet.

Levevis
-------

Punktbillene finnes mellom råtnende plantedeler, for eksempel i løvstrø og komposter. Både larver og voksne spiser sannsynligvis soppsporer.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **punktbiller**, Corylophidae LeConte, 1852
					- Underfamilien **Periptyctinae** Ślipiński, Lawrence & Tomaszewska, 2001
						* slekten *Pakalukodes* Ślipiński, Lawrence & Tomaszewska, 2001 - èn art
						* slekten *Periptyctus* Blackburn, 1895 - 22 arter
						* slekten *Weirus* Ślipiński, Tomaszewska & Lawrence, 2009 - én art

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Atlas of Living Australia - Periptyctinae
* (en) *Periptyctinae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Periptyctinae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Alzheimer/Silverspurs** var et rockeband grunnlagt i Bergen som spilte rock med innslag av punk i et industrielt lydbilde. I sin korte karriere fikk bandet i 1993 utgitt platen *Og mysteriet med den glemte sangen* på plateselskapene Rec 90 og Universal. De mest kjente sangene er «Vrolok Carmilla» og «Lynet og jeg». Platen ble i 2003 kåret til det 37. beste albumet noensinne i Norge av norske musikkjournalister.

Medlemmer i bandet var Jo Gjedrem (bass og vokal), Tor Harald Rødseth (orgel og piano), Harald Skeie (gitar), Martin Smith-Sivertsen (trommer) og på slutten også Roar Ruus Finsås som var frontfigur i bandet Radiofantomene.

Rødseth og Smith-Sivertsen spilte i perioden 2015—2017 også sammen i bandet Festplassen, og utga albumet "Kommer ned" på Apollon Records. Dette sammen med gitarist Viggo Krüger, kjent fra det spellemannsprisvinnende bandet Pogo Pops og Halldis Madsen, kjent fra bandet My Misspent Youth.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  «FESTPLASSEN». *Spotify* **(engelsk)**. Besøkt 9. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alzheimer/Silverspurs på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Alzheimer/Silverspurs på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (no) Alzheimer/Silverspurs på Rockipedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Periodisk funksjon med perioden *P*.
En **periodisk funksjon** er i matematikken en funksjon der funksjonsverdiene gjentar seg regelmessig. Funksjonen *f*(*t*) er periodisk med perioden *P* dersom den for alle argument *t* oppfyller ligningen

{\displaystyle f(t)=f(t+P)\quad P\neq 0.}
Som eksempel er sinus-funksjonen periodisk med periode 2*π*, idet

{\displaystyle \sin(x+2\pi )=\sin(x)\,}
Periodiske funksjoner kan brukes til å beskrive bølger og oscillasjoner.

Funksjoner av en kompleks variabel kan være dobbelt-periodisk, det vil si ha to ulike perioder knyttet til henholdsvis den reelle og den imaginære delen av argumentet. Elliptiske funksjoner er eksempel på dobbelt-periodiske funksjoner.

Et mål på et tidsforløps periodisitet er den såkalte *autokorrelationsfunksjonen*. 

Periodiske funksjoner kan skrives som fourierrekker.

**Eksempel:**

* Sinus- og cosinus-funksjonene er begge periodiske med perioden 2*π*.
* Sagtannbølge
* Firkantbølge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Dangtu** (kinesisk: 当涂县; pinyin:  *Dāngtú Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ma'anshan.

Befolkningen var på 668 369 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Dikteren Li Bais grav (*Li Bai mu*, 李白墓) ligger her, og ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Li Bai (701-762) var en av Tang-tidens fremste diktere. Ifølge tradisjonen skal han ha druknet idet han i beruset tilstand forsøkte å omfavne speilbildet av månen i en elv i fylket Dangtu.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Li Bai mu yuan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Sofía Saint Antonin** (født 18. januar 2002) er en argentinsk alpinist, som representerer klubben Ski Club Bariloche. Hun trenes av Diego Malagola.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Saint Antonin deltok i sitt første FIS-renn i juli 2018, i Chapelco i Argentina. Under det argentinske mesterskapet i alpint kom hun på niendeplass i storslalåm. Hun deltok i flere renn i Søramerikacupen i alpint 2018/19, med en niendeplass som beste enkeltplassering.

### Sesongen 2019/20

I Søramerikacupen i alpint 2019/20 fikk hun to åttendeplasser i slalåm som beste enkeltplasseringer, og kom på ellevteplass totalt, med 103 poeng. Under det argentinske mesterskapet i alpint i august 2019 kom hun på sjetteplass i slalåm og femteplass i storslalåm.

Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 38.-plass i super-G, og i den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte hun seg opp til 27.-plass. I storslalåm kom hun på 27.-plass, og i slalåm kjørte hun ut. Hun deltok også i parallellslalåm for mikslag, der hun deltok sammen med Tiziano Gravier, disse endte på ellevteplass etter at de tapte åttendedelsfinalen mot USA.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.coarg.org.ar[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  FIS - *Las Nenas - National Championships - Women's Giant Slalom*, besøkt 20. mars 2020.
4. 1 2  FIS - *Sofía Saint Antonin - Results - South American Cup 2019*, besøkt 20. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Cup Standings - South American Cup 2020*, besøkt 20. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Sofia Saint Antonin* Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 20. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing Parallel Mixed Team Event - Argentina* Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 20. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sofía Saint Antonin – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Sofía Saint Antonin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (ar) Sofía Saint Antonin – Argentinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Sofía Saint Antonin – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sofía Saint Antonin – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 20. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Etatsstyring** er betegnelsen på et departements styringsdialog med underliggende virksomheter som organisert som ordinære forvaltningsorganer, f.eks. etater og direktorater. Et hovedkjennetegn ved forvaltningsorganer/etater er at de er en del av staten, og er derfor ikke egne rettssubjekt. Statsråden i det departement som har ansvaret for styringen av etaten har derfor et konstitusjonelt og parlamentarisk ansvar for etaten. Hensikten med etatsstyringen er å følge opp underliggende virksomheters oppgaveløsning og resultater. Økonomiregelverket i staten fastsetter at styring i staten skal være på et overordnet nivå, og at etaten i utgangspunktet skal ha frihet til å velge hvordan målene satt av departementet løses (mao. mål- og resultatstyring). Et annet kjennetegn ved statlige virksomheter som er organisert som ordinære forvaltningsorgan er at departement/statsråd i prinsippet har mulighet for å instruere en underliggende virksomhet i alle typer saker, så fremt denne muligheten ikke er avskåret ved lov, eller i vedtekter eller instruks for etaten. 

Noen forvaltningsorganer er ved lov, vedtekter eller instruks gitt en faglig uavhengig rolle. Typiske eksempler på slike organer er ombud, tilsyn og klagenemder, og noen institutter.

Eksterne lenker
---------------

* DIFI Etatsstyring og rapportering[*død lenke*]