Ruinene av Akademiet i Gundishapur
**Akademiet i Gundishapur** (persisk: دانشگاه گنديشاپور, *Dânešgâh Gondišâpur*) var et renommert vitenskapsakademi i byen Gundeshapur i senantikken, og det intellektuelle sentrum for Sassanide-dynastiet. Det underviste i medisin, filosofi, teologi og vitenskap. Det var ikke bare kyndig i zoroastriske og persiske tradisjoner, men også i greske og indiske lærdommer. Det var et helt vesentlig innslag av kristne medisinere og forskere ved akademiet. I det 6. og det 7. århundre var akademiet det viktigste medisinske sentrum i den gamle verden, som omfattet Europa og Midtøsten.

Historie
--------

I år 489 e.Kr. stengte den bysantinske keiser Zeno det fremste øst-syrisk/nestorianske læresetet innen teologi og naturvitenskap, som lå i Edessa i øvre Mesopotamia. Læresetet ble da omdannet, og ble til Nisibisskolen, også kjent som *Nisibīn*. Den la sine sekulære fakulteter til den persiske byen Gundishapur i Khuzestan. Der foretok kristne akademikere, sammen med hedenske lærde som var blitt forvist fra Athen av keiser Justinian i 529, viktig forskning innen medisin, astronomi og matematikk.

Det var imidlertid først under den sassinidiske keiser Khosrau I (531-579), som ble kalt *Anushiravan*, «den udødelige sjel», og av grekere og romere var kjent som *Chosroes*, at Gundishapur ble kjent for sin medisinske vitenskap. Khosrau gav en rekke greske filosofer, syriske kristne, og nestorianere på flukt, asyl under religiøse forfølgelser i Det bysantinske rike. Sassanidene hadde lenge kriget mot romerne og bysantinerne om områdene som nå kalles Irak og Syria, og så på flyktningene som sine naturlige forbundsfeller.

Kongen gav flyktningene i oppdrag å oversette greske og syriske tekster til pahlavi. De oversatte diverse arbeider om medisin, astronomi, filosofi og håndverksfag. Filosofene, som for eksempel nyplatonikeren Simplikios, sies imidlertid å ha vantrives i Persia og skal ha vendt tilbake til Grekenland.

Khosrau vendte seg også mot øst, og utsendte den store legen Borzouye dit for å innby indiske og kinesiske lærde til Gundishapur. Disse besøkere oversatte indiske tekster i astronomi, astrologi, matematikk og medisin, og kinesiske tekster om urtemedisin og religion. Borzouye uppgis selv å ha oversatt *Pañcatantra* fra sanskrit til persisk med tittelen *Kalila u Dimana*.

Gundishapurs betydning
----------------------

Ifølge Cyril Elgood i *A Medical History of Persia*, kom Gundishapurakademiet til å spille en avgjørende rolle for den medisinske vitenskap: «I stor utstrekning må æren for hele sykepleiesystemet tilskrives Persia». Bortsett fra å systematisere den medisinske behandlingen og kunnskapen, ga de lærde også medisinsk undervisning; snarare enn å tas hånd om av én lege, ble det krevd at medisinstudentene arbeidet på sykehus under tilsyn og rettledning av hele det medisinske fakultet.

George Ghevarghese Joseph, i hans *Crest of the Peacock*  påtaler også at Gundishapurakademiet spilte en avgjørende rolle i matematikkens historie.

Gundishapurakademiet under muslimene
------------------------------------

Sassanidenes dynasti falt for de muslimske araberne i år 638. Akademiet overlevde denne politiske forandring, og bestod videre under flere århundrer etter muslimenes errobring som et institutt for høyere vitenskap. Det ble imidlertid utkonkurrert av et læresete som abbasidene grunnla i sin hovedstad Bagdad. År 832 grunnla kalifen al-Ma'mūn det berømte *Baytu l-Hikma*, Visdommens hus. Metodene som var blitt benyttet ved Gundishapurakademiet ble i høyeste grad overført til Visdommens hus, og dets akademiske stab var folk som hadde tatt eksamen der. Det formodes at Gundishapurakademiet ble oppgitt av de herskende under Al-Mutawakkil, Al-Ma'mūns etterfølger. Det var etter at det abbasidske kalifatets læresentrum definitivt hadde blitt Bagdad, og av den grunn finnes få henvisninger til Gundishapurakademiet i samtidens litteratur.

Læresetets betydning avtok gradvis. Ifølge LeStranges kompendium over arabiske geografer (1905), ble Gundishapur beskrevet av 900-tallsforfatteren Muqaddasi som forfallent.

Kjente leger ved Gundishapurakademiet
-------------------------------------

* Borzoye, overmedikus hos Khosrau I.
* Georgios Bakht Yishu, en nestoriansk persisk kristen.
* Gabriel Bakht Yishu, en nestoriansk persisk kristen.
* Masawaiyh, en nestoriansk persisk kristen.
* Ahmad Tayyeb Sarakhsi, død 900.
* Sahl, Shapur ibn, en nestoriansk persisk kristen. Han skrev en av de første medisinske verk om antidoter, med tittelen *Aqrabadhin*.
* Nafi ibn al-Harith

Det moderne Gundishapur
-----------------------

Dr. Tal'at Basāri.
Under Pahlavidynastiet ble arven fra Gundishapur løftet frem ved grunnleggelsen av *Jondishapour University* og dets tvillinginstitusjon *Jondishapur University of Medical Sciences*, nær byen Ahvaz i 1959. Jondishapur University byttet navn til Shahid Chamran University of Ahvaz i 1981 til minne om Mostafa Chamran.

Den første kvinne som noensinne ble visekansler ved et universitet i Iran, Dr. Tal'at Basāri, fikk dette embede ved dette universitet på midten av 1960-årene, og i 1968 utformet arkitekten Kamran Diba planene til den moderne campus.

Antikkens Gundishapur gjennomgår arkeologiske undersøkelser, med utgravninger som begynte i 2000-årene.

Referanser
----------

1. ↑  The Cambridge History of Iran, Volum 4, s. 396
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. februar 2011. Besøkt 7. september 2010.
3. ↑  Donald Hill: *Islamic Science and Engineering*. 1993. Edinburgh Univ. Press. ISBN 0-7486-0455-3, s. 4
4. ↑  Cambridge University Press, s. 173
5. ↑  Princeton University Press, 2000
6. ↑  LeStrange, *The Lands of the Eastern Caliphate*, 1905, s. 238
7. ↑  (E. Browne: *Islamic Medicine*, 2002, s. 11, ISBN 81-87570-19-9)
8. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. februar 2011. Besøkt 30. juni 2006.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. juni 2006. Besøkt 24. juni 2006.
9. ↑
10. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 31. oktober 2007. Besøkt 29. november 2007.

Litteratur
----------

* *The Cambridge History of Iran*, Vol 4, ISBN 0-521-20093-8
* William Bayne Fisher: *The Cambridge History of Iran*, Volum 4, Cambridge University Press, 2003, ISBN 0-521-20093-8, ISBN 9780521200936
* Louis Cheikho: *Les savants arabes chrétiens en Islam (622-1300)*, Beyrouth, 1983.
* Michael Dols: «The Origin of the Islamic Hospital : Myth and Reality», i *Bulletin of the History of Medicine* 61, s. 367-391.
* Cyril Elgood: *A medical history of Persia*, Cambridge University Press, 1951.
* Richard Nelson Frye: *The Golden Age of Persia*, Weidenfeld & Nicolson, 1993.
* Raymond Le Coz: *Les médecins nestoriens au Moyen Âge : Les maîtres des Arabes*, L'Harmattan, Paris, 2004.
* George Ghevarghese Joseph: *In his Crest of the Peacock*. Princeton University Press, 2000
* Friedrun R. Hau: «Gondeschapur: eine Medizinschule aus dem 6. Jahrhundert n. Chr.», i *Gesnerus*, XXXVI (1979), 98-115.
* Donald Hill: *Islamic Science and Engineering*. 1993. Edinburgh Univ. Press. ISBN 0-7486-0455-3
* Mansoureh Piyrnia: *Salar Zanana Iran*. 1995. Maryland: Mehran Iran Publishing.
* Heinz Herbert Schöffler: *Die Akademie von Gondischapur. Aristoteles auf dem Wege in den Orient*. Mit einem Geleitwort von Friedrich Hiebel. 2. Aufl. Stuttgart 1980 (= Logoi 5), ISBN 3-7725-0701-8.

Eksterne lenker
---------------

* Medicine in ancient Iran
* Jondishapur according to Ahvaz University
* Gundishapur according to jazirehdanesh (In Persian)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |