recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fra *Kongens Gruve* på Kongsberg  Foto: Kjetil Bjørnsrud 
Gravminne på Seminarkirkegården, Kongsberg, for bergkandidat, sølvverksdirektør Nicolai Benjamin Møller  Foto: Stig Rune Pedersen 
**Nicolai Benjamin Møller** (født 7. september 1802 på gården Aakre i Gjerpen, død 11. mai 1860 på Kongsberg) var en norsk sølvverksdirektør og stortingsmann.

Utdannelse
----------

Han var sønn av Hans Elonardus Møller (1780–1860) og Inger Aall (1774-1856), søster til godseier og eidsvollsmann Jacob Aall. I 1820 ble han student, tok i 1824 *Bergembedsexamen* for deretter å gjennomgå praktiske kurs ved Kongsberg Sølvverk. Med offentlig støtte fortsatte han sine bergvitenskapelige studier i Berlin og Freiburg, hvoretter han for sin utdannelses skyld, reiste rundt i flere europeiske land.

Bestyrer og bergmester
----------------------

Etter hjemkomsten, ble han i 1826 ansatt som bestyrer av Snarums Koboltverk. I 1828 ble han likeledes bestyrer av Ulefos Jernværk, senere også i en kort periode medeier. I 1836 ble han konstituert som *Geschworner* og *Markscheider* ved Kongsberg Sølvverk, hvoretter han i 1840 ble medlem av direksjonen. I 1853 ble han utnevnt til bergmester i søndenfjeldske Bergdistrikt.

Møller var også stortingsrepresentant for Kongsberg i årene 1842–44. Han er gravlagt på *Seminarkirkegården* ved Kongsberg kirke, der flere sølvverksdirektører er gravlagt.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 621[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 622[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Halvorsen, J. B.: *Møller, Nicolai Benjamin*, Norsk Forfatter-Lexicon 1814–1880, runeberg.org. Besøkt 21. april 2014
4. ↑  Halvorsen, J. B.: *Møller, Nicolai Benjamin*, Norsk Forfatter-Lexicon 1814–1880, runeberg.org. Besøkt 21. april 2014
5. ↑  «*Nicolai Benjamin Møller*, nsd.uib.no. Besøkt 21. april 2014». Arkivert fra originalen 22. april 2014. Besøkt 21. april 2014.
6. ↑  *Nicolai Benjamin Møller (1802-1860)*, lokalhistoriewiki.no. Besøkt 21. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nicolai Benjamin Møller hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ragnvald Heide** (født 8. september 1860 i Kristiania, død 14. februar 1917 i Paris) var en prisbelønt norsk tannlege og professor.

I likhet med sine tre brødre ble også Ragnvald tannlege. Han praktiserte først hos broren Hans Olaf Heide (1848–1927) noen år, før han oppnådde en norsk tannlegeeksamen i 1881. Fra 1882 studerte han ved École Dentaire de Paris der han fikk beste resultat ved uteksamineringen i 1883 og skolens gullmedalje. Efter kun to år ble han professor samme sted. Samstundes drev han privat praksis i Boulevard Haussmann og var med i byens norske koloni. Under den andre verdenskrig fra 1914 til 1918 utviklet han teknikker for ansiktsproteser. Sin forskning publiserte han i internasjonale, såvel som norske tidsskrift.

Han ble i 1890 medlem av Den norske tannlegeforening og landets representant ved internasjonale kongresser avholdt i Paris 1889 og 1890. I 1900 var han en av medstifterne av den internasjonale forening av tannleger.

For alt dette fikk han den norske St. Olavs Orden, men han fikk mange andre æresbevisninger som den svenske Vasaordenen. Fra Frankrike fikk han være med i Æreslegionen og mottok en Redningsmedalje. Fra Tyrkia fikk han Osmanieordenen, mens Spania ga ham Isabella den katolskes orden. Danskene ga ham æresmedlemskap i den danske tannlegeforening.

Han var sønn av malermester Hans Heide (1813–1863) og ho Karen Dorthea Sørum. Ragnvald ble i 1885 gift med Ragna Sofie Valborg Schibsted (1863). Sønnen Albert Heide (1892–) overtok tannlegepraksisen etter Ragnvalds død i 1917. Også sønnen Raoul Heide (1888–1978) ble tannlege og to ganger OL-fekter.

Referanser
----------

1. ↑   Léonore database, Léonore LH//1277/28, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som Ragnvald Heidé, BNF-ID 10355852c[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Reidun Stenvik, *Ragnvald Heide* i Store norske leksikon.
4. ↑  Nils Bjerke (1929). *Norges tannlæger*. Hanche, Oslo.
5. ↑  Heide, Ragnvald i Hvem er Hvem, 1912.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Japans sosialistparti** (japansk: *Nihon Shakai-tō*) var et japansk politisk parti etablert i 1945. Det var det viktigste opposisjonspartiet i tiden fra 1955, da Japans liberaldemokratiske parti dominerte og satt med regjeringsmakten kontinuerlig fram til 1993. 

Partiet ble Japans største i valget i 1947 og dannet i mai samme år regjering sammen med to andre partier under ledelse av partiets egen leder Tetsu Katayama. Regjeringen satt til mars 1948, da både regjeringen og partiet ble splittet som følge av stridigheter mellom radikale og moderate fraksjoner i sosialistpartiet. Sosialistpartiet ble gjenforent i 1955. 

Partiet oppnådde sitt beste valgresultat i 1958, da det vant 33 prosent av stemmene ved valget til underhuset. Utover 1960-tallet opplevde partiet igjen splitteser og oppslutningen i valg sank. Japans sosialistparti var likevel stadig det ledende opposisjonspartiet. Det hadde nære forbindelser til fagbevegelsen, særlig fagforbund i offentlig sektor.

I august 1993 gikk Japans sosialistparti med i koalisjonsregjeringen til statsminister Morihiro Hosokawa. I slutten av april 1994 ble denne regjeringen erstattet av en koalisjonsregjering ledet av Japans liberaldemokratiske parti der Japans sosialistparti også ble med. I juni samme år ble en ny koalisjonsregjering dannet under en statsminister fra Japans sosialistparti, Tomiichi Murayama. Han ble den første statsminister fra sosialistpartiet og satt til januar 1996. 

Etter valgnederlag i 1996 ble partiet splittet. En fraksjon dannet  Det sosialdemokratiske parti, mens en annen gikk inn i det nydannede  Det demokratiske parti.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** NDL
 |
**Halstein Stenkilsson** var en svensk konge i en kort tid etter 1066, antagelig i årene 1067–1070. Muligens regjerte han sammen med sin bror Inge Stenkilsson den eldre fram til ca. 1068, dette samkongedømmet i «Västgötaland» bekreftes av et brev fra pave Gregorius VII.

Svært lite vites om Halstein. Han nevnes i en marginalskrift hos kronikøren Adam av Bremen hvor han påstås å ha regjert i Sverige i en kort tid etter 1066. Halstein var sønn til kong Stenkil og far til to sønner som begge ble konger: Filip og Inge den yngre. Året han døde er usikkert, men det kan ha vært så tidlig som 1070 og så sent som 1084. 

Halstein nevnes også i siste kapittel i Hervors saga som bror og medregent til kong Inge. Også her oppgis han som far til de senere svenske kongene Inge den yngre og Filip.

I henhold til noen tekster skal Halstein ha vært meget influert av sin bror Inge den eldre, som var årsaken til stridigheter om kongsmakten mellom 1066 og 1088 ved å gå innfor en hensynsløs og kompromissløs kristendom.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nordisk Familjebok (1909)
3. ↑  Hervors saga, kap. 16

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Erik Hedningen og Erik Stenkilsson** | **Konge av Sverige**(1067–1070) | Etterfølger:**Anund Gårdske og Håkan Røde** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** WikiTree
 |
**Ernst Axel Martin Welin**, født 10. november 1862 i Stockholm, død 27. juli 1951 i Lerum i Sverige, var en svensk oppfinner og industrimann.

Fra 1879 til 1884 studerte Welin ved Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. I 1885 og 1886 jobbet han for Helge Palmcrantz i Stockholms Vapenfabrik, og mellom 1886 og 1888 jobbet Welin som en våpenkonstruktør for Thorsten Nordenfelt i London. Den 21. januar 1889 giftet han seg med Agnes Hedenström. Samme år startet han firmaet Welin Davit & Engineering Company.

En kanon med Welin-mekanisme
Kort tid etterpå, i 1889 eller 1890, konstruerte han *Welin-mekanismen*, som var en viktig videreutvikling av de Banges variant av skruemekanismen, en mekanisme for å lukke kammeret på baklader kanoner. Welin sin mekanisme hadde trinnvise gjenger med økende radius. Dette gjorde at en større del av omkretsen til skruen kunne ha gjenger, og dermed kunne skruen gjøres kortere samtidig som den tålte høyere trykk. Kortere skrue gjorde også at kanonen kunne lades kjappere. Kort tid etter kjøpte Vickers de britiske rettighetene til patenten. Welin-mekanismen er fremdeles mye brukt i dagens tunge artillerikanoner.

Hovedfokuset for firmaet hans var utvikling og produksjon av daviter. Hans daviter var svært sinnrike og ble valgt da man skulle utruste RMS «Titanic». Etter forliset til «Titanic» økte salget av Welins daviter til et nesten ufattelig nivå. Han pensjonerte seg som en formuende mann i 1932 og flyttet tilbake til Sverige.

Welin Davit & Engineering Company fortsetter i dag som Welin Lambie som er basert i Brierley Hill i Vest-Midlands i Storbritannia.

Referanser
----------

1. 1 2   Svensk kvinnebiografisk leksikon ID EmmyKristinaKohler, oppført som Emmy Kristina Köhler 1858-05-22 — 1925-02-02 Författare, tonsättare, lärare, besøkt 27. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FinnGraven.se, www.finngraven.se, oppført som Ernst Axel Martin Welin, besøkt 9. desember 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Vem är det? Svensk biografisk handbok*. Stockholm: P. A. Norstedt & Söners Förlag. 1943. s. 877. Besøkt 19. juni 2014.
4. ↑  «United states patent office: Axel Welin: Breech mechanism for guns (US patentnr 497695)» (PDF). 1893. Besøkt 19. juni 2014.
5. ↑  Michael Davie: "The Titanic. The Full Story of a Tragedy", Grafton Books, 1987, s. 103
6. ↑  «Welin Lambie: Our History». Besøkt 19. juni 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Welin breech block – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Welin Lambie offisiell webside Arkivert 9. juni 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Lorentz Severin Skougaard**  (født 11. mai 1837 i Farsund, død 1885 i New York) var en norskfødt tenor. Han var bror til offiseren Johan Skougaard som i 1905 var ordfører i Kristiania.

Liv og virke
------------

I en periode var han på et handelskontor, først i Memel, siden i London. Senere reiste han til Paris og til Italia for å utdanne seg som sanger. I 1864 var han engasjert i Stockholm, og deretter også i Berlin og i Christiania.

Under studiene i Paris knyttet han vennskap med Alfred Corning Clark, arvingen til Singer Sewing Machine Company, og ble av ham overtalt til å komme til USA. I boken «The Clarks of Cooperstown», hevder forfatteren at Clark og Skougaard hadde et mangeårig langt homofilt forhold.  Sammen besøkte de en rekke ganger Skougaard familiens hjemby Langesund, hvor Clark støttet byen med generøse pengegaver. For eksempel bekostet han Langesunds første vannverk i 1893.

I New York, hvor Skougaard senere døde, ble han en fetert sangpedagog. Hans gravminne ses på Langesund kirkegård i Telemark.

Referanser
----------

1. ↑  *Skougaard, Lorentz Severin*, Norsk Haandlexikon (1881-1888). Besøkt 19. juli 2014
2. ↑  Weber, Nicholas Fox (2007). *The Clarks of Cooperstown: Their Singer Sewing Machine Fortune, Their Great and Influential Art Collections, Their Forty-Year Feud*. Knopf. ISBN 978-0307263476.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Nigerias flagg Nigeria |
| Friidrett: |
| Friidrett Juniorafrikamesterskapet i friidrett |
| Gull | Addis Abeba 2015 |  4x100 m |

**Abolaji Omotayo Oluwaseun** (født 12. juni 1998) er en nigeriansk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun har gull på 4 x 100 meter stafett fra Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2014
Hun deltok ved det nigerianske ungdomsmesterskapet (U18) i 2014, der hun kom på 3.-plass på 100 meter, med 12,57, bak Aniekeme Alphonsus Etim og Favour Ekezie. På 200 meter ble hun slått ut i semifinalen, med 26,18, og på medleystafetten kom laget hennes, Kwara, på 5.-plass. 

Ved junior-VM i friidrett 2014 deltok hun på Nigerias stafettlag på 4 x 100 meter, men disse ble slått ut i innledningsheatet, der de løp på 45,93.

2015
Ved Juniorafrikamesterskapet i friidrett 2015 i mars vant Nigeria 4 x 100 meter, med 44,83 sekunder, som var ny mesterskapsrekord. Hun deltok igjen ved ungdomsafrikamesterskapet i friidrett 2015 i april, der Nigeria vant medleystafetten. Individuelt kom hun på 9.-plass i lengdehopp.

Hun vant fire gullmedaljer ved Samveldelekene 2015 for ungdom, der hun vant 100 meter individuelt, og deltok på Nigerias stafettlag som vant 4 x 100 meter, 4 x 200 meter og 4 x 400 meter stafett.

Referanser
----------

1. ↑  Africathle - *Dr. D. K. Olukoya National U-18 Champs, Ijebu Ode (Nigeria) 27-28/02/2014*, besøkt 16. januar 2016.
2. ↑  IAAF - *World junior championships 2014 - women - 4x100 metres - relay - heats - result*, besøkt 16. januar 2016.
3. ↑  Making of Champs - *Nigeria finishes 3rd in Mauritius as South Africa dominates AYAC!*, besøkt 16. januar 2016.
4. ↑  African Athletics - *South Africa dominate the second African Youth Athletics Championship in Reduit Mauritius*, besøkt 16. januar 2016.
5. ↑  Commonwealth Youth Games 2015, besøkt 16. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abolaji Omotayo Oluwaseun – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos All-Athletics[*død lenke*]
**Det kinesiske demokratiparti** (kinesisk: 中国民主党; pinyin: *Zhōngguó Mínzhǔ Dǎng*) er et politisk parti grunnlagt 25. juni 1998. Det er ikke anerkjent som parti i Folkerepublikken Kina.

Partiet går inn for en demokratisk kinesisk republikk, for fri markedsøkonomi etter vestlig forbilde, og for menings-, ytrings- og pressefrihet. Partiet er av den formening at den statseiendom som er under det de kaller «statskapitalisme» av stalinistisk eller maoistisk type, egentlig ikke er annet enn partieiendom. 

Videre har partiet sosial rettferdighet på sitt program, og likeså mer menneskerettigheter, mindre korrupsjon, mer utdanning, en fredelig løsning på Taiwankonflikten, en omfattende granskning av massakren på Den himmelske freds plass, og løslatelse av partiets fengselsdømte ledere. 

Partiet er dessuten vennlig innstilt mot NATO og EU, og avviser en anti-USA-allianse med Russland.

Eksterne lenker
---------------

* China Democracy Party USA Headquarters Arkivert 1. mars 2021 hos Wayback Machine. (engelsk, kinesisk)
* Fundamentene (engelsk)
* Om partiets forsøk på å bli registrert (engelsk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ole Camstrup** (1685–1762) var en norsk lærer og dikter som drev en privatskole og virket som leilighetsdikter i Bergen.

Liv
---

Han var født i Etne i Sunnhordland som sønn av sogneprest Hans Camstrup og Sissel Monsdatter. Han fikk undervisning ved Bergen katedralskole under den kjente rektor Søren Lintrup og ble i 1702 dimittert fra skolen samtidig med Ludvig Holberg. Etter en tid i København vendte han tilbake til Norge uten å ha tatt attestas, livnærte seg en tid som huslærer og bosatte seg i Bergen. Omkring 1718 opprettet han en privatskole i byen, som han trolig drev helt til omkring 1750.

Dikter
------

Camstrup ble ansett som en dyktig lærer, men i Bergen ble han først og fremst kjent som leilighetsdikter. Daniel Thrap kaller ham «maaske den sidste Digter af den gamle Skole» før Holberg. Camstrup skrev dikt på dansk, latin, fransk og av og til på bondemål. Hans samlede dikt ble utgitt under tittelen *Trifolium metricum* i 1739.

Referanser
----------

1. 1 2 3   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Daniel Thrap: «Camstrup, Ole», i *Dansk biografisk Lexikon*, III. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandel, 1889

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS
 |
Basra eyalet i Det osmanske riket år 1609
**Eyaletet Basra** (osmantyrkisk: ایالت بصره, *Eyālet-i Baṣrâ*; tyrkisk: Basra Eyaleti), i eldre litteratur også *Bassora*, var en *eyalet* i Det osmanske rike mellom 1538 og 1862. Hovedstad var Basra og arealet på 1800-tallet ble anslått til 25 570 km².

Historie
--------

Området havnet i Det osmanske rikets innflytelsessfære i 1534 da emir Rashid al-Mughamis av Bagdad ble beseiret av tyrkerne. Fire år senere ble Basra med omegn gjort til eyalet. På 1700-tallet ble provinsen i praksis styrt av mamelukkherskerne i det tilgrensende Bagdad eyalet, men fikk tilbake administrativ selvstendighet på midten av 1800-tallet. På 1860-tallet ble eyaletene som del av de osmanske administrative reformer, og Basra ble formelt underordnet guvernøren i Bagdad fram til 1875.

Referanser
----------

1. ↑  «Some Provinces of the Ottoman Empire». Geonames.de. Arkivert fra originalen 27. august 2013. Besøkt 25. februar 2013.
2. ↑
3. ↑  *The Popular encyclopedia: or, conversations lexicon*. Blackie. 1862. s. 698.
4. ↑  *Encyclopedia of the Ottoman Empire*. Infobase Publishing. 2009. s. 78. ISBN 978-1-4381-1025-7.
5. ↑  «The Ottoman Turks and the Portuguese in the Arab Gulf 1534-1581» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
6. ↑  Reidar Visser (2005). *Basra, the Failed Gulf State: Separatism And Nationalism in Southern Iraq*. LIT Verlag Münster. s. 19. ISBN 978-3-8258-8799-5.
«Jón Árnason» har flere betydninger.

**Jón Árnason** (født 1727, død 1777) var en islandsk sysselmann og juridisk forfatter. Han var rettshistoriker og en formuende og lærd mann. Jón gikk ut fra Skálholts lærde skole i 1748 og studerte deretter jus ved Københavns Universitet. Han vendte tilbake til Island i 1754 for å overta embedet som sysselmann (fylkesmann) i Snæfellsnessýsla på Islands vestkyst. Han ble sittende i dette embetet til sin død.

Jón minnes i dag særlig for at han i 1762 gav ut avhandlingen *Historisk Indledning til den gamle og nye islandske Rettergang*. Avhandlingen ble til på oppfordring fra Otto Manderup, grev Rantzau, og er også tilegnet ham. Boken kom senere også ut i en ny og forøket utgave. Boken er på 638 sider, og har et omfattende register. Den kom ut på et tidspunkt da det fantes svært lite juridisk litteratur som omtalte dansk-norsk (og islandsk) nasjonal lovgivning. I 1762 gjaldt Christian Vs Norske lov også på Island, og boken er i hovedsak en omtale av de prosessuelle bestemmelsene i Christian Vs Norske lov. Jón er i ettertid blitt meget sparsomt omtalt i nordisk rettshistorisk litteratur.

Bibliografi
-----------

* Jón Árnason: *Historisk Indledning til den gamle og nye Islandske Rættergang*, med Justisråd Kofoed Anchers Fortale «Om den Theoretiske Lovkyndigheds især vore gamle Loves Nødvendighed og Nytte», København 1762.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jón A (1727)». *Nordisk familjebok*. Besøkt 26. april 2021.
2. 1 2  Society for the Diffusion of Useful Knowledge (1844). «Arnason, Jon». *The Biographical Dictionary of the Society for the*. 3, del 2. Longman, Brown, Green, and Longmans, Paternoster-Row. s. 535.

Eksterne lenker
---------------

* Jón Árnason 1727-1777; Ancher, Peder Kofod 1710-1788; Jón Einarsson 1220-1306; Jón Eiríksson 1728-1787 (1762). *Historisk Indledning til den gamle og nye Islandske Rættergang ved John Arnesen*. Trykt paa de Boppenhausiske Arvingers Bekostning.  [Digitalisert utgave fra archive.org]

  

Portal: Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Kinas demokratiske forbund** (kinesisk: 中国民主同盟, pinyin: *Zhōngguó mínzhǔ tóngméng*) er et av de åtte legale politiske partier i Folkerepublikken Kina og et støtteparti til Kinas kommunistiske parti. Forbundet ble opprettet i 1939 og fikk sitt nåværende navn i 1944.

Forbundet ble dannet av tre prodemokratiske grupper under den andre sino-japanske krig i et forsøk på å stake ut en «tredje vei» mellom de to rivaliserende partier Guomindang og Kinas kommunistiske parti. Blant partiets mest kjente medlemmer var blant annet Liang Shuming, Fei Xiaotong, Li Huang, Carsun Chang, Huang Yanpei, Wu Han, Chu Anping og Wen Yiduo. Forbundet ble imidlertid forbudt av Guomindang i 1947 og under den kinesiske borgerkrig begynte forbundet å helle stadig mer mot kommunistene.

Kinas demokratiske forbund var et av de partier som deltok i Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse i september 1949, som vedtok å utrope Folkerepublikken Kina følgende måned. Under de påfølgende år ble partiet mer og mer til et støtteparti for kommunistene. Forbundet ble hardt rammet under «anti-høyre-kampanjen» sommeren 1957 og i under kulturrevolusjonen opphørte dets virkomhet helt og holdent. 

Forbundet ble gjenopplivet under Deng Xiaopings reformpolitikk etter 1979 og organiserer nå fremst intellektuelle.

Presidenter
-----------

* Huang Yanpei (黄炎培): 1941—1941
* Zhang Lan (张澜): 1941—1955
* Shen Junru (沈钧儒): 1955—1963
* Yang Mingxuan (杨明轩): 1963—1967
* Shi Liang (史良): 1979—1985
* Hu Yuzhi (胡愈之): fungerende, 1985—1986
* Chu Tunan (楚图南): 1986—1987
* Fei Xiaotong (费孝通): 1987—1996
* Ding Shisun (丁石孙): 1996—2005
* Jiang Shusheng (蒋树声) 2005—

Litteratur
----------

* Seymour, James D. (1987): *China's satellite parties*. Studies of the East Asian Institute, Columbia University, 0588-5310. Armonk, N.Y.: M. E. Sharpe. ISBN 0-87332-412-9

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) China Democratic League – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL
 |
**Etterretnings- og sikkerhetseskadron** (**E&S ESK**) er en del av etterretningsbataljonen og utdanner *Menneskebasert Innhenting (MI) operatør*er.

En MI-operatør skaper etterretningsprodukter gjennom interaksjon med mennesker som innehar kritisk og unik informasjon (HUMINT). Dette er en unik etterretningsdisiplin hvor det er essensielt å forstå hva som påvirker mennesker, og hvordan dette kan utnyttes i innhentingsoppdrag.

Tjenesten
---------

MI-operatører jobber i internasjonale operasjoner der norske styrker deltar. Der jobber de i små team som en del av den norske styrken, på oppdrag for styrkeledelsen og beslutningstagere.

Dette er en etterretningsdisiplin der du lærer å tolke og forstå hva som påvirker andre mennesker og hvordan dette utnyttes for å hente inn informasjon. Menneskebasert innhenting har lange tradisjoner innenfor etterretningsfaget og er effektivt bidrag i nåtidens konfliktbilder.

Det stilles store krav til å bli MI-operatør, og kandidater vil bli grundig vurdert i opptaksprosessen. Sosiale, mentale og intellektuelle evner står helt sentralt. MI-operasjoner foregår utenfor Norge, og tjenesten er krevende, men givende. Kandidater som lykkes med å bli MI-operatører vil oppleve å jobbe i begivenhetenes sentrum i ulike konfliktområder.

Fagfeltet og arbeidet som MI-operatør er sensitivt, noe som gjør at man må forberede seg på å skjerme eget arbeidsliv ut over det som er normalt. Jobben vil innebære gjentatte utenlandsopphold som innhenter, og egnede kandidater vil også på sikt kunne lede innhentingsoperasjoner.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Intervju med en MI-operatør Forsvaret.no Arkivert 7. desember 2023 hos Wayback Machine.
* Hør podcast om menneskebasert innhenting i Forsvaret Arkivert 3. mai 2019 hos Wayback Machine.
|  |
| --- |
| Kinas historieKinas historie **Tidstavle over kinesisk historie** |
| **Sanhuangwudi-perioden (mytologisk)** |
| **Xià-dynastiet** |
| **Shāng-dynastiet** |
| Det vestlige Zhōu-dynasti | **Zhōu** |
| Vår- og høstannalenes tid | Det østlige Zhōu |
| De stridende staters tid |
| **Qín-dynastiet** |
| Vestlige Hàn-dynasti | **Hàn** |
| Xīn |
| Det østlige Hàn-dynasti |
| **De tre rikers tid**  |
| Vestlige Jìn | **Jìn** |
| **16-kongerikene** | Østlige Jìn |
| **Nord- og Sør-dynastienes tid** |
| **Suí-dynastiet** |
| **Táng-dynastiet**(avbrutt av Andre Zhōu) |
| **Liáo** | De fem dynastier og ti kongedømmer |
| Sòng-dynastiet | **Sòng** |
| **Jīn** | **Vest Xià** | Sørlige Sòng |
| **Yuán-dynastiet** |
| **Míng-dynastiet** |
| **Qīng-dynastiet**  |
| **Republikken Kina**  |
| **Folkerepublikken Kina**1949-19761976-19891989-20022002- | **Republikken Kina** (Táiwān) |
| * Tidstavle over kinesisk historie
* Kinas historie
* Kinas militærhistorie
 |

**Zheng** (鄭) var en bystat på Zhou-dynastiets tid i det sentrale Kina, i dagens Henan-provins. Bystaten ble grunnlagt i 806 f.Kr. av hertug Huan av Zheng. Han tok navnet Ji You, og alle de påfølgende Zheng-hertugene tok også navnet Ji. 

Da han skjønte at Zhou-dynastiet var på hell, flyttet hertug Huan sitt gods, sin familie og sine handelsmenn østover.[] Hans etterfølger hertug[] Wu av Zheng annekterte statene Det østlige Guo og Kuai, og gjorde Xin Zheng til sin hovedstad. Hertug Wu og hans etterfølger hertug Zhuang av Zheng ble begge rådgivere for Zhou-dynastiets konger.

Ved begynnelsen av vår- og høstannalenes tid var staten Zheng en av de sterkeste.[] Zheng var den første Zgou-staten som så begynte annektere andre stater. Det var i 712, med erobringen av staten Xi. Gjennom hele vår- og høstperioden var Zheng en av de mest velstående av statene, og nøt godt av en sentral beliggenhet som gav den et utmerket utgangspunkt for handel.[] Staten hadde også flere handelsfolk enn de andre statene.[] Zheng hadde også mange dyktige statsmenn.[] Den mest berømte av dem var Zi Chan. 

Senere i vår- og høstperioden led Zheng under at den ikke lenger hadde noen ekspansjonsmuligheter, ettersom den sentrale beliggenheten rett og slett stengte den inne mellom de omliggende stater, som etterhvert hadde ekspandert utover og slik blitt større. Zheng inngikk i denne epoken skiftende allianser. Flere av de omliggende stater kappes om Zheng: Statene Chu og Qi, og senere Chu og Jin. Til tross for å ha blitt relativt svekket klarte Zheng helt på egen hånd å nedkjempe et fremstøt fra tre allierte stater i 607, Jin, Song, Chen og Wei.

Under statsmannen Zi Chan ble Zheng den første av statene til å etablere et skikkelig lovverk, i 543 f.Kr.. Zheng blederetter gradvis svekket til den ble absorbert av Han i 375 f.Kr.

Referanser
----------

1. ↑  Bai, Shouyi (2002). *An Outline History of China*. Beijing: Foreign Language Press. ISBN 7-119-02347-0.
2. ↑  Creel, Herrlee G. (1970). *The Origins of Statecraft in China*. ISBN 0-226-12043-0.
3. ↑  Walker, Richard Lewis (1. januar 1953). *The Multi-state System of Ancient China*. Beijing.
4. ↑  «The Zheng Feudal Lords». China Knowledge. Besøkt 28. august 2007.
*Daption capense*
**Flekkpetrell** (*Daption capense*) er eneste art i slekten *Daption* i familien stormfugler (Procellariidae), og er en vanlig havfugl i Sørishavet. Populasjonen er beregnet til ca. to millioner fugler.

Flekkpetrellen er en mellomstor petrell med et karakteristisk utseende; helsvart hode og nakke, hvit bringe og buk, hvit på undersiden av vingene med svart innramming. Oversiden av vingene, bakkropp og stjert er svart-hvitt spraglete med et svart bånd bakerst på stjerten. Denne fjærdrakten er unik blant stormfuglene.

Flekkpetrellen hekker tallrike steder i Antarktis, og noen par hekker så langt nord som Aucklandøyene. Arten er mest utbredt på Den antarktiske halvøy og øyene i Scotiahavet. De hekker også andre steder på det antarktiske kontinent, samt på Sør-Georgia, Ballenyøyene og Kerguelen.

De opptrer i kolonier og legger rede på klipper eller fjellgrunn opptil en kilometer fra havet. Redene er enkel og vanligvis plassert under overheng for bedre beskyttelse. Et enkel egg legges i andre halvdel av november og ruges i omtrent 45 dager. Foreldrene skifter på rugingen og forsvarer redet ved å kaste opp illeluktende olje på inntrengere. Joer utgjør den største trusselen mot egg og unger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Flekkpetrell* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Flekkpetrell* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Flekkpetrell* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Flekkpetrell* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Flekkpetrell* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Flekkpetrell* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Flekkpetrell* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Daption capense* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Daption capense* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Daption capense* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Engelbreth Boye** (født 22. januar 1754 i København, død 3. januar 1839 i Trondheim) var en danskfødt skolemann som virket mest i Norge, blant annet som rektor for Trondheim katedralskole fra 1806 til 1833.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han tok sin examen philosophicum i 1773 og magistergraden på en avhandling om årsakene til romerske beskrivelser av jødenes historie. Hans oversettelse av den greske stoiker Epiktet er datert 1781. 

### Karriere

Engelbreth ble i 1782 tilsatt som *hører* ved Christiania katedralskole, dernest fra 1783 til Kongsbergs gjenopprettede byens «lærde skole», en latinskole som i dag er Kongsberg videregående skole. Etter skolereformen av 1806 ble latinskolen degradert til middelskole, kanskje mest fordi det hadde vært noen svært dårlige år i Kongsberg Sølvverk (stoppet opp i 1805) og embetsfamiliene (som hadde barn i latinskolen) hadde flyttet fra området. 

Boye søkte seg til Trondheim som rektor ved Trondheim katedralskole og jobben med å implementere reformen som innebar at viserektorstillingen forsvant, og at rektor selv måte ta del i undervisning som ellers var besørget av fire adjunkter. I sin tid som rektor klage han ifølge skolens historie mye over både lønn og innkvartering, som var lavere enn han hadde forventet seg. Boye ble i 1811 opptatt som medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han ga seg i 1833, året etter at man hadde feiret ham som jubellærer (femti år i embetet) og tildelt ham Nordstjerneordenen. Ved sin død i 1839 etterlot han seg 10 000 speciedaler og en bygård i Munkegata 15 som han hadde kjøpt i 1833 (forsvant i bybrannen 1841).

Han var sønn av Peder Rasmussen Boye (1717–1793) og Maren Nielsdatter Kjær (1723–1810). Faren var sjømann som i 1754 fikk borgerskap i København og startet med lerretsutsalg. Broren Johannes Boye (1756–1830) filosof og far til forfatteren Adolph Boye (1784–1851). Fra sitt første ekteskap med sorenskriverens datter Dorothea Sophie Styhr (1753–1798) ble Engelbreth far til presten Peter Christian Boye (1790–1880), salmedikteren Casper Johannes Boye (1791–1853) og skolemannen Mathias Andreas Boye (1796–1872). Disse tre gikk ut av katedralskolen i Engelbreths rektorperiode. Et halvt år etter Dorotheas død giftet han seg med søstera, ho Maren Christine Styhr (1761–1799) som dør etter ett år (barselseng). Den tredje kona fra 1801 er fogdens datter Anna Dorothea Barth (1772–1850).

Referanser
----------

1. ↑  Engelbreth Boye i Dansk biografisk lexicon.
2. ↑  Øverås, Asbjørn (1896-1966) (1952). *Trondheim katedralskoles historie: 1152-1952*. Trondheim: Brun.
3. ↑  Schmidt, Olaus (1960). *Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Matrikkel 1760–1960*. Trondheim. s. 68.
4. ↑  Munkegaten 15 fra Strinda Historielag.
5. ↑  Forklaringer og referanser til arkivverket finnes i diskusjonen Søstrene Dorothea Sophie og Maren Christine Styhr

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Solstormen i 1859**, den mest intense geomagnetiske stormen i nedtegnet historie, inntraff 1.–2. september 1859 under solsykkel 10. Solstormen ødela telegraflinjer over hele USA, Lyset fra himmelen var så sterkt at man kunne lese avis ute, midt på natten. Den skapte sterke polarlys som ble rapportert over hele jordkloden og forårsaket gnister og brann i flere telegrafsystemer. Den geomagnetiske stormen var mest trolig resultatet av et koronamasseutbrudd (CME) fra sola som kolliderte med jordas magnetosfære.

En solflare tilknyttet den geomagnetiske stormen ble observert og registrert uavhengig av de britiske astronomene Richard Carrington og Richard Hodgson den 1. september 1859.

En geomagnetisk storm av denne styrken som hadde inntruffet i dag ville ha forårsaket elektriske forstyrrelser, strømbrudd og skader i stor utbredelse.

Referanser
----------

1. ↑  Kimball, D. S. (April 1960). «A Study of the Aurora of 1859» (PDF).
2. ↑  Tsurutani, B. T. (2003). «The extreme magnetic storm of 1–2 September 1859». *Journal of Geophysical Research*. 108 (A7): 1268. doi:10.1029/2002JA009504.
3. ↑  *Solar storm risk to the north American electric grid* (PDF). Lloyd's of London and Atmospheric and Environmental Research, Inc. input from Homeier, Nicole; Horne, Richard; Maran, Michael; Wade, David. Lloyd's of London. 2013. Arkivert fra originalen (PDF) 5. desember 2016. Besøkt 31. juli 2019.
4. ↑  
Baker, D.N.; m.fl. (2008). *Severe Space Weather Events—Understanding Societal and Economic Impacts*. Washington, DC: The National Academy Press. ISBN 978-0-309-12769-1. doi:10.17226/12507.
5. ↑  
Phillips, Tony, Dr. (23. juli 2014). «Near miss: The solar superstorm of July 2012». NASA.
**Diderik friherre Fuiren, til Fuirendal** (1656-1686) var en dansk godseier. 

Han ble født i København som sønn den lærde Diderik Fuiren (1621-1656) og Anne Kirstine Friis (d. 1659). Faren døde samme år, og moren ektet året etter diplomaten Cornelius Pedersen Lerche (1615-1681). 

Barndommen tilbrakte Fuiren hos onkelen, erkebiskop Hans Svane, og etter dennes død var han hos sin farbror Thomas Fuiren. Med kongelig tilladelse overtok den ungen Fuiren bestyrelsen av sin betydelige formue, og i 1674 begav han seg utenlands hvor han bereiste Nederlandene, England, Frankrike og Italia. Etter hjemkomsten opphøyde kongen ham den 13. mars 1677 til friherre av Fuirendal, samme år ble han kanselliråd og justisråd. 

6. oktober 1677 giftet han seg i København med Margrethe Elers (Eilersen)(1648-1708), datter av professor Jørgen Eilersen (1616-86) og Kirstine Bang (1612-54). Ved bryllupet ble hun særskilt opptatt i friherrestanden som baronesse Elers.

Da Fuiren døde i 1686, lot hun, i Vor Frue i København, oppsette et kostbart monument til hans minne. Av parets dobbelt-sarkofag er bevart et alliansevåpen i hvit marmor.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Diderik\_Fuiren\_-\_baron[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  G. O. A. von Irgens-Bergh og Louis Bobé (red.) (1921). «Fuiren» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 475.
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «488 (Dansk biografisk Lexikon / V. Bind. Faaborg - Gersdorff)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 7. november 2021.
4. ↑  «Vor Frue Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 1 (I). 1945–58. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Ingolf Schiøtz** (født 3. juni 1877 i Oppegård, død 15. januar 1961) var en norsk øyelege.

Han var sønn av Hjalmar Schiøtz (1850–1927) av Schiøtz (slekt) og diakonisse Inga Hertzberg (1859–1940) av Hertzberg (slekt). I 1915 giftet han seg med adjunktdatteren Birgit Hamilton (1889–1976) fra Kristiansand, moren var slektningen Sigrid Schiøtz (1865–1946). 

Faren var også øyelege og professor ved Universitetet i Oslo. Efter et examen artium 1905 ble Ingolf vernepliktig secondløytnant i den kristiansandske infanteribrigade. Han mottok en cand.med. 1913 og virket flere steder som Trondheim, Rikshospitalet, Rjukan, Sandefjord, Skien, endog konsulent for Amerikalinjen og NSB. Han fikk offentlig godkjenning som ekspert på øyesykdommer i 1917. Etter han i 1922 fikk en dr.med. på en avhandling som het *Uber retinitis gravidarum et amourosis eclamptica*, startet han privat praksis som øyelege i Oslo. 

Sammen med faren Hjalmar Schiøtz (1850–1927) og svogeren Arnt Tandberg (1888–1959) som var gift med søstera Gabrielle (1888–1968), var Ingolf involvert i et byrå i Akersgaten 1, som hadde kvalitetskontroll på tonometre, brukt for å måle trykket inne i øyet. Etter farens død i 1927 overtok Ingolf alt av utstyr, mens professoratet ble overtatt av Søren Holth.

Han skrev avhandlinger om øyesykdommer med spesiell vekt på fargesans. I det frivillige la han ned mye arbeid for å hjelpe blinde og svaksynte. Blant annet satt han seksten år som styremedlem i Østlandske blindeforbund. Ingolf var sekretær og formann i Oslo øyelegeforening og med på å stifte Oftalmologisk Tidsskrift i 1922 der han var redaktør en tid. Fra 1926 var han sekretær i det nystiftede Norske Øienlægers Forening. Ingolf døde i 1961 av kreft.

Referanser
----------

1. ↑  Schiøtz, Ingolf i Hvem er Hvem, 1948.
2. ↑  Kobro, I. (1927). *Norges læger: 1909-1925*. Oslo: Aschehoug.
3. ↑  J. Ytteborg, *Hjalmar Schiøtz og hans tonometer* i Tidsskr. for Den norske legeforening, 121(464–5), 2001.
4. ↑  Johansen, Otto (1912-2005) (1978). *Øyelegekunstens historie i Norge: festskrift i anledning av Norsk Oftalmologisk Forenings 50-års jubileum*. Oslo: Foreningen. ISBN 8200052206.
5. ↑  Johansen, Otto (1912-2005) (1999). *Hjalmar Schiøtz: 1850-1927 : vitenskapsmannen, øyelegen, mennesket*. [S.l.]: Norsk oftalmologisk forening. ISBN 8299514002.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Julie Therese (Julla) Sæthern** (1901–1981) var en norsk advokat og politiker (Høyre). Hun arbeidet i sin fars firma trelasthandelen Lauritz Sæthern og drev sammen med Edith Petterson Julsrud fra 1926 til 1931 *Hjem for unge piker* på Skreia. Sæthern var formann i Norske Kvinners Nasjonalråd fra 1953 til 1959 og varamedlem på Stortinget fra 1961 til 1969. Hun hadde en rekke kommunale og fylkeskommunale verv og verv i næringslivet. Sæthern var medlem av Statens Edruelighetsråd og vara til styret i NRK. Hun var æresmedlem av Hedmark Høyre og aktiv i Norgesunionen av soroptimister. Hun ble i 1972 ridder av St. Olavs orden første klasse.

Referanser
----------

1. ↑   Østlendingen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Glåmdalen[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Steenstrup, Bjørn. «549 (Hvem er Hvem? / 1973)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 11. november 2021.
5. ↑  Aftenposten, 26. juni 1981.
6. ↑  Østlendingen 21. januar 1980.
7. ↑  Aftenposten, 31. august 1972.
**Ole Langeland** (født 26. desember 1830 i Skien, død 27. juni 1934 i Tønsberg) var en norsk predikant og andaktsbokforfatter.

Biografi
--------

Ole Langeland vokste opp i fattige kår i Skien. Han fikk liten skolegang, men omkring 1850 hørte han forkynnelsen til sokneprest Gustav Adolph Lammers og begynte å studere Bibelen og Johan Arndts *Den sanne kristendom*. Da han var 25 år, begynte han som predikant. Det ble sagt at hans forkynnelse var haugiansk.

I 1881 flyttet han til Vestfold, hvor han drev en gård han hadde kjøpt. Ledig tid brukte han til å forkynne og til å skrive bøker. Hans andaktsbok *Guds råd til frelse* kom ut første gang i 1902. Den kom i to opplag til, det siste i 1924. Etter hans død ble den bearbeidet språklig av cand.theol. Hans Salomonsen, før den kom ut i 1948 og i et nytt opplag i 1978. Han ga også ut en egen sangbok, *Sandheds Røst*.

Bibliografi
-----------

* *Opbyggelige Betragtninger* 1890
* *Et Ord paa Veien til Evigheden* 1895
* *Sandheds Røst – udvalgte Salmer og Sange* 1895 og 1921
* *Den enfoldige Troeslære om Kristi Person efter Guds Ord og vor Kirkes Bekjendelse* 1898
* *Guds Raad til Frelse – bibelske Betragtninger for hver Dag i Aaret ledsagede af opbyggelige Salmevers, til Fremme af Husandagt og Gudsfrygt* 1902, 1910, 1948 og 1978
* *Et vidnesbyrd i sine beleilige tider* 1904
* *3 samstemmige Vidnesbyrd om Sandheden til Salighed i Kristus / Af Hans Nielsen Hauge, Elling Eielsen og O. Langeland.* 1930
* *Livserindringer* 1933

Kilder
------

* Olai Skulerud: *Ole Langelands liv og virke i korthet skildret* 1934[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
Må ikke forveksles med Mittelgebirge.
Utsikt over Harz, del av de tyske Mittelgebirge i Sentral-Tyskland.
**Mittelgebirge** (fra tysk) er en type fjellregion som er vanlig i Sentral-Europa. Fjellene varierer fra om lag 200 til 1 500 meter i høyde over havet. De geologiske prosessene som resulterer i disse landskapene forekommer også andre steder i verden. 

På grunn av den lave høyden finnes ingen glasiale landskapsformer. Dessuten endrer planteveksten seg lite med høyden. Et unntak er Sudetene, som har vekster som er typisk for høyere fjellområder, men landskapet ligner andre *mittelgebirge*.

Disse fjellområdene er ofte veldig gamle. De ble i flere tilfeller dannet for 350 millioner år siden i karbon. I perm ble de utsatt for omfattende erosjon. På grunn av at landet sank i trias havnet disse regionene under havoverflaten, og lag med sediment ble avsatt. Samtidig med Alpenes dannelse inntraff store spenninger i de gamle fjellområdene. Spenningene resulterte i sprekker og forkastninger. Noen områder ble høyere, mens andre sank.

Referanser
----------

1. ↑  «509 (Tysk-svensk ordbok)». *runeberg.org* **(tysk)**. 1965. Besøkt 17. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Nils Windfeldt Thoresen** (født 8. mai 1822 i Kviteseid, død 24. oktober 1907) var en norsk lege som forsket på syfilis og andre smittsomme lidelser som difteri, lungebetennelse og skarlagensfeber. Han er også kjent som far til Cecilie Thoresen.

Bakgrunn
--------

Han var sønn av Thore Thoresen (1789–1850) og Ida Christine Møller (1789–1867). Faren var klokkersønn fra Kviteseid som hadde gått på Blågård seminar, et treårig lærerseminar som holdt til utenfor København, etter initiativ fra sogneprest i Kviteseid Niels Windfeldt, som også bekostet hele utdannelsen og oppholdet. Nils ble dermed oppkalt etter farens velgjører, men de var ikke i slekt. Faren arbeidet i noen år som lærer i prestegjeldet og ble i 1819 første lærer ved Kviteseid skolelærerseminar på Kosi i Brunkeberg i Kviteseid; han tok senere teologisk embetseksamen i Christiania og ble senere sogneprest i Hjartdal og Borge.

Karriere
--------

Etter i 1842 å ha gått ut av Skiens skole med laud, og blitt cand.med. i 1848, også med laud, var Thoresen 1848 til 1850 knyttet til Rikshospitalet og Fødselsstiftelsen som *kandidat*, foruten å være amanuensis ved de medisinske laboratorier underlagt syfilisprofessorene Carl Wilhelm Boeck (1808–1880) og Johan G. Conradi (1835–1919).

Han ble i 1852 gift med Marie Johanne Benneche (1827–99), datter av en kjøpmann Christian Schultz Benneche i Kristiania. De ble forresten foreldre til Cecilie Thoresen (1858–1911) som i 1882 ble første kvinnelige norske artianer. Samme året bosatte de seg i Eidsvoll, der Nils fikk fast jobb som badelege ved *Eidsvolds bad* i tillegg til å drive egen praksis og være fattiglege i Hurdal. I 1873 sikret han seg H.K.H. Kronprinsens gullmedalje på en avhandling der han studerte nettopp syfilis, hvorvidt det kunne spores noen sammenheng til *Phthisis*, et arkaisk navn på tuberkulose. Det var i 1878 han ble distriktslege i Ullensaker som ligger like ved, så han fortsatte å bo der, på Marienlyst gård. Han gikk av med pensjon i 1901.

Ifølge lokalhistoria var han en ivrig skiløper som på 1870-tallet inspirerte til at man etablerte Eidsvolds Skiforening. Fordi han var telemarking og hadde lært skikunsten i oppveksten i Morgedal, kunne han ha vært barndomsvenn av Sondre Norheim (1825–1897).

I 1886 ble han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og i 1890 fikk han St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. ↑  Søren Laache (1911). *Norsk medicin i hundrede aar*. Kristiania: Trykt i Steen'ske Bogtrykkeri.
2. ↑  Ifølge skihistorikeren Torjus Loupedalen var faren sønn av Tore Gunnsteinsson (1739–1789) og Aslaug Hakjesdatter. At faren var skolegløgg ble først oppdaget av den danske Nils Windfeldt (1735–1810) som var sogneprest i Kviteseid fra 1765. Se Nordheim, Otto (1953). *Folk og hendinger*. Eidsvoll.  og Kviteseid seminar av Svein Olav Thoresen, 1979
3. ↑  Thoresen, Nils W. i Norsk Forfatter-Leksikon.
4. ↑  Nordheim, Otto (1967). *Eidsvoll: bygdebok for ungdom*. Eidsvoll.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Peter Ulrich Frederik Benzon til Tirsbæk Stamhus** (1760–1840) var amtmann i Stavanger amt (Stavanger Amt).

Han fødtes i Odense som sønn av oberstløytnant Christian Benzon (1718–1801) og Albertine Christine von Heinen (1736–1805). I 1777 ble han kammerjunker, 1778 hoffjunker og i 1779 tok han exam. juris. I 1781 mottok han kammerherrenøklen og ble samtidig amtmann over Stavanger Amt. Samme år gifet han seg med komtesse Juliane Wilhelmine Wedel-Jarlsberg, datter av lensgreve Frederik Christian Otto Wedel-Jarlsberg og Sophie Rigborg Amalie Huitfeldt. Selvom hun var født i Norge, tålte hun ikke Stavangers strenge luft, hvorfor paret forlot Stavanger i 1785.

I 1801 overtok han det tirsbækske fideikommis, som han senere makeskiftet med Christiansdal. 

Kammerherreinnen døde på Tirsbæk herregård ved Vejle Fjord den 25. juli 1802, hvoretter ektemannen lot oppføre et minnesmerke i marmor og granitt over henne. Etter hennes død, giftet Benzon seg på ny med norskfødte Frederica Edel Benedicta Brüggemann (1777–1846). Han døde selv den 21. januar 1840.

Referanser
----------

1. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 129[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Danmarks Adels Aarbog, bind 1937[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bricka, Carl Frederik. «81 (Dansk biografisk Lexikon / II. Bind. Beccau - Brandis)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 4. desember 2021.
4. ↑  Wyller, Trygve (1934). *Det Stavangerske Klubselskab og Stavanger by i 150 år*. Dreyers grafiske. s. 22.
5. ↑  «arkiv.dk | Kammerherreinde Juliane Wilhelmine von Benzon, ca. 1785». *arkiv.dk*. Besøkt 28. juni 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |