recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Taplow** er en landsby og et verdslig sogn i distriktet South Bucks i det seremonielle grevskapet Buckinghamshire, England. Det ligger i nærheten av Maidenhead. I henhold til folketellingen i 2011 var det 1 669 innbyggere i landsbyen.

Historie
--------

Navnet er av angelsaksisk opprinnelse, og betyr «Tæppas høyde». I *Domesday Book* er landsbyen skrevet inn som *Thapeslau*. Gravhaugen til Tæppa fra angelsaksisk tid (tidlig middelalder) kan fortsatt bli sett og betydningsfull historiske gjenstander utgravd derfra i 1883 er i dag tatt vare på av British Museum. Fremst av disse en beltespenne av gull. Funnene var de rikeste fra denne perioden av Englands historie inntil utgravningen ved Sutton Hoo i 1939. Taplow Court i nærheten er også lokaliseringen av en bygdeborg fra tidlig jernalder. Det ble senere et sete for en herregård.

Herregården Taplow Court er nå hovedkvarter for den engelske avdelingen av den buddhistiske organisasjonen Soka Gakkai International. Det ligger også en annen herregård i Taplow, Cliveden, som eies av National Trust.

Referanser
----------

1. ↑  «Key Statistics: Dwellings; Quick Statistics: Population Density etc». Arkivert fra originalen 11. februar 2003. Besøkt 2. oktober 2016.
2. ↑   Bucks Archeological Service Historic Environment Resource Assessment
3. ↑   Hart, Jonothan; Mc Sloy, E. R. (2011): «A Late Prehistoric Hilltop Settlement and Other Excavations Along the Taplow and Dorney Water Pipeline» i: *Records of Buckinghamshire*. Buckinghamshire Archeological Society. **51**.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Taplow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Landsbyens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Jens Andreas Krogh** (født 10. januar 1788 i Lenvik, død 30. juni 1859 i Melhus) var en norsk prest. Han var sokneprest i Kvæfjord, Nesna og Melhus.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jens Andreas krogh var sønn av Nord-Norges første biskop Mathias Bonsach Krogh og Nicoline Antonette Møldrup. Året etter at han ble født flyttet familien til Vågan i Lofoten da faren ble sokneprest og prost der. Fra 1798 var faren sokneprest på Ørlandet, før han flyttet til Belsvåg på Helgeland i 1804 etter å ha blitt oppnevnt til biskop i Hålogaland og sokneprest til Alstahaug.

Jens Andreas Krogh tok studenteksamen i Trondhjem og ble cand.theol. 19. april 1809. 

### Prest

Han ble sokneprest i Kvæfjord 23. oktober 1815, Nesna 23. august 1821 og endelig Melhus 15. mars 1841.

Han var prest på Nesna i 20 år. I løpet av hans tid som sokneprest ble lokalt demokrati og lokalt selvstyre i form av formannskapslovene og -distrikt innført. Krogh gjorde en stor innsats for skolearbeid i Nesna, og var blant annet pådriver for at den første fastskolen ble bygd i 1823. Han var også den som fikk ansatt den senere stortingsmann Johan Augustinussen først som omgangsskolelærer og siden som kirkesanger og lærer. Biskop Anton Christian Bang skrev om Krogh at allmuen på Nesna satte ham «meget høit, fordi han ikke brukte Papir på Prædikestolen men talte frit, "a Høve", ud av Hovedet».

Ifølge Nesna bygdebok har det blitt hevdet at Krogh kunne være den som brakte det eneste kjente maleriet av Petter Dass fra Nesna til Melhus. Det henger i dag i Melhus kirke.

Krogh var gift to ganger. 

Han ble gift med Eilerine Christiane Brodtkorp (10. januar 1797–4. mars 1829) den 27. august 1816 i Vadsø. Bergwitz' slektstavle nevner syv barn ved navn, fire sønner og tre døtre. I 1964 ble gravsteinen hennes funnet forbindelse med vegbygging på Nesna. Siste del av innskriften lyder «6 Børn efterlever hende. 3 sønner, 3 døtre. 3 børn ere døde før henne.»

Kroghs andre ekteskap var med den 18 år yngre Dorothe Autonette v. Hadeln Christensen (10, januar 1806 – 23. april 1888), datter av handelsmann Anders Christensen i Husby på Tomma. De ble gift 5. januar 1830, og fikk ingen barn.

Referanser
----------

1. ↑  Melhus kirkebok 1852–1861, s. 384
2. 1 2 3 4  Bergwitz (1902) ss.58–59
3. 1 2 3  Jenssen (1998) ss.84–85
4. ↑  Bang (1909) s.26

Litteratur
----------

* Bang, Anton Chr. (1909). *Erindringer*. Kristiania: Gyldendalske Boghandel.
* Bergwitz, Joh. K. (1902). *En slægttavle med biografiske oplysninger om Trulseslægten Krog, den største af de mange norske uadelige familier Krog*. Kristiania.
* Jenssen, Øyvind (1998). *Nesna bygdebok bind 2, 1800-1920*. Nesna: Nesna kommune. ISBN 8299403812.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Secret Escapes** er et online reiseforetak som tilbyr hotellovernattinger og pakkereiser til sine medlemmer i form av tidsbegrensede kampanjesalg, med rabatter på 20–70 % av originalprisen.

Historie
--------

Selskapet ble startet i Storbritannia i 2010 av gründerne Alex Saint og Tom Valentine. Den norske versjonen av tjenesten ble lansert i juli 2014. 

I juli 2015 investerte Google Ventures og Octopus Investments $60 millioner i selskapet, som på daværende tidspunkt hadde i overkant av 19 millioner medlemmer globalt.

Referanser
----------

1. ↑  «Google invests in Secret Escapes as online travel firm secures $60m funding». Besøkt 7. oktober 2015.
2. ↑  Lomas, Natasha. «Google Ventures Joins $60M Round For Members-Only Travel Site, Secret Escapes». *TechCrunch*. Besøkt 7. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (nl-BE) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de-CH) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Norges Samfundshjelp**, eller bare **Samfundshjelpen**, var en norsk organisasjon stiftet i 1920 av rittmester Christopher Fougner og skulle holde igang virksomheter og bedrifter som var rammet av streik. Organisasjonen organiserte streikebryteri med politibeskyttelse under arbeidskonflikter på tidlig 1920-tallet, og ble spesielt bemerket under storstreiken i 1921. På sitt høydepunkt hadde organisasjonen over 30 000 medlemmer. Disse var ikke våpenførende på samme linje som utenlandske tilslutninger, men var likevel sterkt inspirert av tyske Technische Nothilfe. Samfundshjelpen ble formelt nedlagt i 1935.[]

Norges Samfundshjelp ble dannet etter initiativ fra Den norske Bankforening, Norges Handelsstands Forbund, Norges Håndverkerforbund, Norges Industriforbund, Norges Rederforbund og Norges Bondelag. Organisasjonen Samfundsvernet ble en form for paramilitær avlegger til Norges Samfundshjelp da den ble grunnlagt i 1923.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Norges Samfundshjelp i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Sovjetunionens riksvåpen 1958-1991 dekorert blant annet med kornaks, hammer og sigd.
**Sovjetunionens riksvåpen** ble tatt i bruk i 1923 og var med mindre variasjoner i bruk som riksvåpen til Sovjetunionens sammenbrudd i 1991. Riksvåpenet er et statskjennetegn som kan kalles et «statsemblem», fordi det ikke følger de tradisjonelle heraldiske regler. Denne typen offentlige kjennetegn finnes i flere land og blir til dels også betegnet som *kommunistisk heraldikk*.

Skissen til statsemblemet ble vedtatt i det øverste sovjet 6. juli 1923, og innlemmet i grunnloven 1924. Der het det:

> «Sovjetunionens statsemblem framstiller en sigd og en hammer på en jordklode innhyllet i solstråler og innrammet av kornaks, med inskripsjonen "Arbeidere i alle land, foren dere!" på seks språk: russisk, ukrainsk, belarusisk, georgisk, armensk, og tatartyrkisk. Øverst i emblemet er det en femtakket stjerne.»

Ved en ny grunnlov i 1936, var unionen blitt utvidet til elleve stater. Våpenet fikk da elleve bånd, med innskrift de opprinnelige seks språkene pluss aserbajdsjansk, usbekisk, tadsjikisk, kasakhisk og kirgisisk. I 1940 ble antallet stater økt til 16, mens riksvåpenet ble ikke endret før 1946. Da ble det lagt til fem bånd med henholdsvis estisk, latvisk, litauisk, moldovsk og finsk. Det sekstende båndet med finsk tekst ble fjernet igjen 1956, da Karelsk-finske SSR ble gjeninnlemmet i russisk SSR.

Forbilde
--------

Sovjetunionens statsemblem ble forbilde for emblemene til de fleste kommunistiske stater som ble opprettet i tiden etter annen verdenskrig. De har et sentralt motiv med et nasjonalt eller politisk symbol, omkranset av to sammenbundne kornnek eller grener som symbol for landbruk, seier, fred eller annet. I tillegg til de kommunistiske statene innførte republikken Italia et statskjennetegn av samme type da kongedømmet ble avskaffet. Også i vanlige heraldiske våpen forekommer imidlertid skjold omgitt av en krans av grener, blader, kvister, kornnek og lignende.

Etter at kommunistregimene i Øst-Europa brøt sammen omkring 1990, har alle avskaffet de sovjetinspirerte statssymbolene, og de fleste har gjeninnført tradisjonelle heraldiske riksvåpen, ofte identiske med førkrigstidens. Kongekroner og andre monarkiske symboler har i mange tilfeller fulgt med, selv om ingen av statene har gjenopprettet monarkisk styreform. Også Sovjetunionens viktigste etterfølgerstat Russland, har gjeninnført de heraldiske symbolene fra før 1917, inkludert tsardømmets kroner. Belarus innførte etter Sovjetunionens oppløsning et heraldisk riksvåpen (i prinsippet identisk med Litauens), men gikk i 1995 tilbake til sovjettidens statssymbol og flagg.

Laos, Mosambik og Tadsjikistan er eksempler på stater som fremdeles bruker sovjetinspirerte statssymboler.

Litteratur
----------

* Carl Alex. von Volborth: *Alverdens heraldik i farver*, Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)
* Carl Alex. von Volborth: *Heraldry - Customs, Rules and Styles*, Dorset 1981

Se også
-------

* Hammer og sigd
* Sovjetunionens flagg
**Anders Eriksen Kvernes** også kalt Anders Quernes eller Anders Ericksen (født ca. 1575, død 1662) var en norsk prest. Han skal ha sitt opphav i Jämtland i Sverige.

Liv og virke
------------

Han ble prost for Nordmøre prosti i 1621, men ble avsatt fra prosteembetet i 1623. 

Han er mest kjent for at han reparerte, utbedret og utvidet Kvernes stavkirke i 1633. Kirken fikk i 1633 et kor i skipets bredde, et dåpsrom, et rikt dekorert interiør og det ble satt inn vinduer. Det ble satt opp en minnetavle i kirken over presten og utbedring av kirken er beskrevet med et maleri (som viser oppføring av en kirke) laget av maler Johan Hansen Kontrafeier. I 2019 ble det presentert resultater av undersøkelser som viste at de nyeste delene av kirka hadde tømmer felt rundt 1629. Dette gjør at kirka antas å være bygget rundt 1631-33, som nevnt i minnetavle på veggen fra presten Anders Eriksen. Alle kirkens deler er blitt bygd samtidig, noe som viser at tradisjonen med å bygge stavkirker har holdt seg lenger enn man tidligere var klar over.

Anders Eriksen Kvernes' første kone var Anne Bernhoft, datter av soknepresten Hans Andersen Bernhoft. 

Hans andre kone var Lisbeth Eriksdatter fra Kvalvåg i Tingvoll. Presten Kvernes kjøpte opp på samme måte som andre prester etter reformasjonen oppkjøp av gårder. I 1665 sto Lisbet oppført som eier av flere gårder. Deres datter giftet seg med ettermannen i sokneprestembetet på Kvernes, Jacob Olsen Kvernes.

Anders Eriksen døde i 1662, 85 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2  *Kvernes kirke 100 år: 1893-1993*. Kvernes: Kvernes menighetsråd. 1993.
2. ↑  Valebrokk, Eva (1993). *Levende fortid: de utrolige stavkirkene*. [Oslo]: Boksenteret. ISBN 8276830105 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
3. ↑  Aksnes, Solveig Nyhus (11. desember 2019). «Eit lite hol avslørte ein stor hemmelegheit». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 11. desember 2019.
4. ↑  Trond. «Hvor gammel er Kvernes stavkirke?». *www.fortidsminneforeningen.no*. Arkivert fra originalen 12. desember 2019. Besøkt 12. desember 2019. «Kunsthistoriker og stavkirkeforsker Linn Willetts Borgen ved Universitetet i Oslo har akkurat levert avhandlingen "Stave Church Architecture as Sacred Memory", der hun har studert Kvernes stavkirke på Nordmøre.»
5. ↑  Strand, Edvin L (1975). *Historisk oversikt for Kvernes gamle prestegjeld, Meek Tinglag, Aferøyar skipreide*. Bruhagen: Averøy kommune.
**Østsiden Idrettslag Fredrikstad** (tidligere Østsiden IL, stiftet 14. juni 1935) er et idrettslag fra Østsiden i Fredrikstad. Klubben er mest kjent for sitt fotballag og som arrangør av Fredrikstad Cup.

Tabell
------

4. divisjon Østfold 2022| # | Lag | K | S | U | T | Mål | ± | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Råde | 26 | 21 | 1 | 4 | 87–20 | 67 | **64**  |
| 2 | Kråkerøy | 26 | 18 | 3 | 5 | 85–44 | 41 | **57**  |
| 3 | Drøbak/Frogn | 26 | 18 | 3 | 5 | 75–40 | 35 | **57**  |
| 4 | Sarpsborg FK | 26 | 14 | 5 | 7 | 70–41 | 29 | **47**  |
| 5 | Østsiden | 26 | 15 | 2 | 9 | 58–47 | 11 | **47**  |
| 6 | Kvik Halden 2 | 26 | 14 | 3 | 9 | 56–40 | 16 | **45**  |
| 7 | Borgen | 26 | 10 | 6 | 10 | 40–48 | −8 | **36**  |
| 8 | Sparta Sarpsborg | 26 | 10 | 4 | 12 | 32–48 | −16 | **34**  |
| 9 | Moss 2 | 26 | 10 | 2 | 14 | 62–65 | −3 | **32**  |
| 10 | Lisleby | 26 | 8 | 2 | 16 | 35–62 | −27 | **26**  |
| 11 | Ås | 26 | 8 | 0 | 18 | 37–66 | −29 | **24**  |
| 12 | Tistedalen | 26 | 7 | 0 | 19 | 46–86 | −40 | **21**  |
| 13 | Rakkestad | 26 | 6 | 2 | 18 | 35–76 | −41 | **20**  |
| 14 | Greåker | 26 | 5 | 3 | 18 | 36–71 | −35 | **18**  |
| Kilde  **·**  Rediger |

Historikk
---------

I 1937 anla laget sin egen grusbane og i 1948 ble gressbanen åpnet. I 1959 åpnet man treningsbanen og ytterligere en treningsbane ble åpnet syd for Nabbetorp skole i 1987. Damehåndball kom på programmet i 1966 og klubbens første leder av håndballgruppa var Kirsten Hellesnes.

Av sportslige meritter må nevnes fotballagets 2-1 seier over Lyn i kvartfinalen i 1962 og andreplassen i 2. divisjon samme år. På ungdomssiden har det blitt en rekke kretsmesterskap samt juniorfinale i NM i 1955 og sølv i Norway Cup i 1975.

Norges Fotballforbund innførte ferdighetsmerke i 1953 og lagets Thor Magnussen var den første i landet som klarte gullmerket. Andre kjentfolk med bakgrunn fra klubben er FIFA-dommer Tore Hollung, landslagssjef Egil Roger «Drillo» Olsen og mangeårige proff Jørn Andersen.

Fra om med 1. januar 2008 gikk klubben inn for et samarbeid med Fredrikstad HK for å samle en stor klubb med både gutte- og jente- lag. Det nye navnet ble Østsiden Idrettslag Fredrikstad.

Arrangementer
-------------

Østsiden IL Fredrikstad arrangerer hvert år blant annet som fotballskole, fotballcup, og «Øssiæloppene» for å nevne noen. I tillegg til dette dessuten håndballcupen Fredrikstad Cup.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
4. divisjon fotball for menn, Østfold Fotballkrets, 2022 |
| --- |
|  | 
* Borgen
* Drøbak/Frogn
* Greåker
* Kråkerøy
* Kvik Halden 2
* Lisleby
* Moss 2
* Rakkestad
* Råde
* Sarpsborg FK
* Sparta Sarpsborg
* Tistedalen
* Østsiden
* Ås

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
7. divisjon fotball for menn, Østfold Fotballkrets, avdeling 1, 2023 |
| --- |
|  | 
* Aremark
* Askim 3
* Berg 2
* Eika Krapfoss
* Ekholt 2
* Greåker 2
* Skiptvet
* Skjeberg
* Torp 2/BIL
* Veum

 | Norges flagg |
**Berg Sparebank** er en lokal sparebank med hovedkontor i sentrum av Halden. Markedsområdet strekker seg fra Halden til Fredrikstad. Foruten bankvirksomhet har banken også eiendomsselskap, Berg Sparebanks Eiendomsmegling AS, dette er tilsluttet Terra eiendomsmegling.

Historikk
---------

Berg Sogneselskap, opprinnelig Bergs Agerdyrknings- & Industrieselskap, ble stiftet i 1810. Blant selskapets viktigste oppgaver var utlån av kornvarer fra kornmagasinet og kapital fra pengefondet. Opprettelse av sparebank var lenge diskutert, og i 1872 opprettet Berg Sogneselskap for egen regning Berg Sparebank. Dette var forløperen til dagens sparebank, men denne opphørte etter 20 års drift.

Ny etablering skjedde under første verdenskrig (1915). Banken leide lokaler i Svenskegata av Fredrikshalds Meieribolag, den månedlige husleien var kr. 30,-. Ved etableringen hadde banken kun en lønnet funksjonær. I tillegg var ett av styremedlemmene ulønnet til stede. Ekspedisjonstiden var 10 – 14 hver dag. Fra 1918 besto staben av banksjef, kasserer og bokholder. Frem mot 25 års jubileet i 1940 økte staben med assistent og volontør. Etableringen under første verdenskrig skapte utfordringer under etterkrigsdepresjonen, men banken ble forsiktig drevet og kom seg relativt uskadd gjennom utfordringene. Innskuddsmassen falt imidlertid fra 2,6 mill. i 1925 til 1,8 mill. i 1940.

Lokalene i Svenskegata ble etter hvert for små, og 1. januar 1959 ble nytt bankbygg i Storgata 10 tatt i bruk. I forbindelse med kommunesammenslutningen mellom Halden, Berg og Idd i 1967 valgte bergsokningene å la Berg Sparebank fortsette som selvstendig bank, og hele Halden ble etter hvert definert som markedsområde.

I 1981 ble bankens første filial etablert på Brødløs, filialen har vært viktig for den positive veksten banken har hatt de senere årene. I 2003 ble eiendomsselskapet Berg Sparebanks Eiendomsmegling AS opprettet. I 2006 ble bankens primære markedsområde utvidet til også å omfatte Fredrikstad. Rådgivningskontoret ble åpnet i kontorfellesskap med Terra Eiendomsmegling i Fredrikstad, for øvrig også med adresse Storgata 10.

Eksterne lenker
---------------

* Berg Sparebank[*død lenke*]
**Agflasjon** er inflasjon som følge av en økning i prisene på råvarer fra landbruket. Denne prisøkningen videreføres i stor grad over på forbruker ved hjelp av høyere matvarepriser. Begrepet ble først brukt under matvareprisøkningen i 2007–2008 og er en kombinasjon av ordene agrikultur (landbruk) og inflasjon. Prisøkningen blir ofte ført videre til konsumentene, men kan også absorberes i grossistledd. En årsak de siste årene er den økende produksjon av biobrensel som har ført til at flere jordbruksprodukter, som soyabønner og mais, ikke selges som mat noe som fører til økte priser på matproduktene.

Referanser
----------

1. ↑  «Rising food prices: The agonies of agflation» (web). The Economist. 25. august 2007. Besøkt 4. juni 2012. «Food prices around the world are rising so quickly that a new term has been coined to describe the ballooning price of breakfast staples and dinner-time favourites: agflation.»
2. 1 2 3  «Agflation Definition» (web). Investopedia. Besøkt 4. juni 2012.
***A Poor Relation*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Clarence G. Badger.

Handling
--------

Noah Vale forsøker å perfeksjonere en ny oppfinnelse, og prøver samtidig å ta hånd om to foreldreløse barn – Rip og Patch – samtidig som han sliter med økonomien. Han appellerer derfor til Fay, en velstående slektning, om hjelp til å markedsføre den nye oppfinnelsen hans. Samtidig vekker han interessen til Fays attraktive datter. Sterrett, Fays partner, stjeler modellen av oppfinnelsen, men returnerer den når han oppdager at den er verdiløs.

Johnny Smith, Fays sekretær, får deretter sparken når han ønsker å gifte seg med sjefens datter. Vale bestemmer seg for å endelig gi opp oppfinnelsen sin, for å heller begynne som journalist - og Johnny gifter seg med frøken Fay til tross for motstand fra faren hennes.

Skuespillere
------------

* Will Rogers som Noah Vale
* Sylvia Breamer som Miss Fay
* Wallace MacDonald som Johnny Smith
* Sidney Ainsworth som Sterrett
* George B. Williams som Mr. Fay
* Molly Malone som Scallops
* Robert DeVilbiss som Rip
* Jeanette Trebaol som Patch
* Walter Perry som O'Halley

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0012577, Wikidata Q37312,
2. ↑  «A Poor Relation (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 10. juni 2023.
3. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 10. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Poor Relation* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Poor Relation* på AllMovie Rediger på Wikidata
***Brawlhalla*** er et spill laget av Blue Mammoth Games. Spillet er inspirert av *Oscar games* som er laget av top 9.*Brawlhalla* laget for PC og PlayStation 4. Spillet har fått 7-årsgrense.[]

Målet går vanligvis ut på å slå en motstander av scenen, og tvinge dem til å krysse spillets grenser som er de fire dimensjonene på skjermen. Spillet kan sammenlignes med Super Smash Bros. Spilleren kan vinne ved å skade motstanderen gjentatte ganger. Å bli slått av scenen, skal føre til at spilleren mister livet. Enten den siste spilleren som står igjen (den som fremdeles har minst ett liv igjen) eller spilleren med flest poeng blir utropt til vinner.

Spillere kan bevege seg ved å løpe til venstre eller høyre, og hoppe. Spillere kan utføre raske bevegelser sidelengs når de står på bakken, og unnvike motstanderen i luften eller på bakken, enten sidelengs eller vertikalt. I løpet av kampen faller forskjellig utstyr eller våpen fra himmelen, og kan plukkes opp av spillerne. Karakterene har tilgang til 13 ulike våpen for å kjempe mot hverandre. Våpen inkluderer blant annet sverd og spyd, kanon, øks, pil og bue, ljåer, magiske kuler, eller andre våpen.

Referanser
----------

1. 1 2   Steam, Steam-ID 291550, besøkt 24. april 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   *Steam*, 1.0.0.74, 12. september 2003, Steam-ID 291550, Wikidata Q337535,
3. ↑   *Steam*, 1.0.0.74, 12. september 2003, Wikidata Q337535,

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Brawlhalla* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Brawlhalla* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**David W. Panuelo** (født 13. april 1964 i delstaten Pohnpei) er en politiker fra Mikronesiaføderasjonen. Han var landets president fra 11. mai 2019 til 11. mai 2023. Panuelo etterfulgte Peter Christian i presidentembetet. I 2023 ble han avløst av Wesley Simina.

Liv og virke
------------

Panuelo studerte ved Eastern Oregon University i USA, der han i 1987 tok bachelorgrad i statsvitenskap. Etter fullførte studier begynte han i Mikronesiaføderasjonens utenrikstjeneste. Han gjennomførte i 1988 kurs organisert av Australias utenriksdepartement.

Panuelo ble nestleder ved ambassadene i Australia, Fiji og New Zealand og chargé d'affaires ved Mikronesiaføderasjonens delegasjon ved FNs hovedkvarter i New York. Etter at oppdraget i New York var over, vendte han tilbake til arbeid for delstaten Pohnpei før han startet et firma i byggebransjen.

I 2011 ble Panuelo valgt som senator i Mikronesiaføderasjonens kongress. Ved valget i 2019 utfordret Panuelo sittende president Peter Christian og vant over ham i valget. Han ble så valgt til president ved sesjonsstart for Mikronesiaføderasjonens 21. kongress. Panuelo etterfulgte Peter Christian i presidentembetet og ble i 2023 avløst av Wesley Simina.

Referanser
----------

1. ↑   www.worldstatesmen.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sarah Olsen: «EOU graduation set for Saturday», *The Observer*, 14. juni 2017. Lest 1. juni 2019.
3. ↑  «Panuelo departs for Fiji, Jack hired» Arkivert 26. mars 2009 hos Wayback Machine. *The National Union*, bind 10, nr. 10, 1989, s. 6.
4. ↑  «Micronesian lawmaker, Class of ’87 alumnus to give Commencement speech», Eastern Oregon University. Lest 1. juni 2019.
5. ↑  «FSM elections certified: Peter Christian loses seat to Panuelo» Arkivert 10. september 2019 hos Wayback Machine. *Pacific Island Times*, 12. mars 2019. Lest 1. juni 2019.
6. ↑  «FSM election 2019 certified results»[*død lenke*], *Marianas Variety*, 11. mars 2019. Lest 1. juni 2019.
7. ↑  «David W. Panuelo is new FSM president» Arkivert 16. mai 2019 hos Wayback Machine. *Marianas Variety*, 13. mai 2019. Lest 1. juni 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Kirkens opprinnelige spir ca. 1650, kopperstikk av Johan Sasse.
Skipet innenfra
**Maria Magdalena kyrka** ligger sentralt i Stockholm på Södermalm. Den er plassert der Bellmansgatan ender i Hornsgatan, mellom Mariatorget og Slussen. Navnet kommer av St. Maria Magdalena, og kirken tilhører i dag Maria Magdalena församling.

Kirkebygget
-----------

Det nåværende kirkebygget ble påbegynt i 1588 og stod ferdig i 1634, og er Södermalms eldste kirke. Den ble tegnet og oppført under ledelse av Nicodemus Tessin den eldre sammen med Nicodemus Tessin den yngre. Etter en stor brann 19. juli 1759 ble kirken restaurert fra 1760 til 1763 til sitt nåværende utseende under ledelse av Carl Johan Cronstedt. Det var han som tegnet dagens innredning i rokokko.

Tårnet i nyklassisisme stod ferdig først i 1825.

Altertavlen er av tre og maleriet i midten er av Louis Masreliez (1748–1810).
Den gamle orgelfasaden er gråmarmorert og forgyllet og er tegnet av C.F. Adelcrantz (1717–96) i 1774. Døpefonten er fra 1680-tallet. I kirkerommet finnes åtte epitafier utført i marmor, den eldste er fra 1765. De fleste av disse er utført av Jean Eric Rehn (1717–93).

Kirkegården
-----------

På kirkegården ligger Erik Johan Stagnelius, Evert Taube, Johan Runius, Carl August Nicander og Lasse Lucidor begravet. Evert Taubes grav er smykket med en byste utført av ektefellen Astri Taube. I kirken finnes en minnestavle over Carl Michael Bellman.

Referanser
----------

1. 1 2   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 6. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Maria Magdalena kyrka, Stockholm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Peng Chun Chang**, også kjent som **P.C. Chang** og **Zhang Pengchun** (forenklet kinesisk: 张彭春; tradisjonell kinesisk: 張彭春; pinyin: *Zhāng Péngchūn*; Wade–Giles: Chang1 P'eng2-ch'un1; født 22. april 1892 i Tianjin i Kina, død 9. juli 1957 i Nutley i New Jersey i USA) var en kinesisk akademiker, filosof, diplomat og dramatiker. Han var en av forfatterne av Menneskerettighetserklæringen. P. C. Chang var bror til Zhang Boling. 

Han fikk sin høyere utdannelse ved Columbia University i USA.

Han ble heltidsdiplomat i 1942, da han tjenestegjorde som Kinas ambassadør i Tyrkia, der han viste et sterkt engasjement for kulturutveksling mellom Kina og Midtøsten.

Chang var en av Republikken Kinas representanter i FNs økonomiske og sosiale råd og var en tid viseordførende i FNs kommisjon for menneskerettighetene. Han deltok i utarbeidelsen av FBs menneskererttighetsreklæring, og spilte da en viktig formidlerrolle mellom industrilandene og den tredje verden.

Han trakk seg tilbake fra FN i 1952 på grunn av helseproblemer og døde i New Jersey i 1957.

Litteratur
----------

* Biografi från FN.
* Angle Stephen, Svensson Marina, red. (2001). *The Chinese human rights reader: documents and commentary, 1900-2000* **(eng)**. Armonk, N.Y.: M.E. Sharpe. ISBN 0-7656-0692-5. , ss. 206-213.
* *Debating human rights in China: a conceptual and political history* **(eng)**. Lanham: Rowman & Littlefield. 2002. ISBN 0-7425-1696-2. , ss. 200-207.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
***Bingolotto*** er et svensk spillprogram som går på svensk TV4 hver søndag kl. 18–20. Det sendes ca. 40 program per år. Overskuddet går direkte til det svenske foreningslivet. Programmet startet sine sendinger i 1989, først på lokal-TV, men fra 1991 på riksdekkende TV.

Den 20. september 2007 kunngjorde Folkspel (som eier *Bingolotto*) at *Bingolotto* flyttet sendingsdag fra søndag til den opprinnelige lørdagen. Samtidig kunngjorde de at *Bingolotto* kom til å sende på kanalen TV 4 Plus. *Guldkvällar*, påskeprogram samt sesongfinaler kommer fremdeles til å sendes på den ordinære TV 4. Programmet kan også sees via TV 4 Play.

For å være med i spillet må man ha en «bingolott» (bong). Hovedtyngden i programmet er at man får bingo på bongen sin. Man kan så ringe inn til programmet og vinne en «låda». Man kan også bli trukket ut på serie- og bongnummer, eller bare deler av bongnummeret. Den største premien man kan vinne er ett snurr på «Superchanshjulet», hvor man kan vinne opptil tre millioner svenske kroner.

Programleder er Rickard Olsson. Tidligere programledere har vært Leif «Loket» Olsson, Lasse Kroner, Gunde Svan, Lotta Engberg, Jan Bylund, Marie Serneholt og Ingvar Oldsberg. I tillegg er det også underholdning, artister og sofagjester.

Det er to sesonger per år (vår og høst). Hver sesong har som regel en gullkveld og en oppesitterkveld/sesongfinale, hvor det er mange flere og høyere gevinster. I slutten av hver måned er det også en månedsfinale hvor det også er flere og høyere gevinster, dog ikke så mange og store som på gullkveld og oppesitterkveld/sesongfinale.

Det finnes enkeltbonger som koster 50 kroner. Ved månedsfinaler, gullkveld og oppesitterkveld/sesongfinale finnes det også en dobbelbong som dobler alle gevinster. Denne koster 100 kroner.

I tillegg til bonger har Bingolotto også en julekalender som selges fra ca. 1. oktober til 23. desember, hvor premiene er blant annet penger, reiser og biler.
Man har også *SverigeLotten*, hvor man kan vinne over fem millioner kroner.

Bingolotto eies av Folkspel i Sverige – «foreningslivets eget spelbolag». Programmet produseres av Eyeworks Gothenburg. Bongene kan bare kjøpes i Sverige, og programmet kan bare sees via svensk TV 4.

Priser
------

* Enkelbong 50 SEK
* Dobbelbong 100 SEK
* Bingolottos julekalender 50 SEK
* «Sverigelotten» 25 SEK

Referanser
----------

1. ↑  Om Bingolotto Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Jan Bylund ny programledare för Bingolotto - SERIER - tv4.se». *web.archive.org*. 13. august 2011. Besøkt 16. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bingolotto – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Folkspel i Sverige (eiere av Bingolotto)
* Bingolotto via TV4 Anytime
**Bjørn Frode Østern** (født 13. august 1937) er en norsk siviløkonom og tidligere ambassadør.

Han tok realartium ved Oslo Katedralskole, studentfagkurs ved Oslo Handelsgymnasium og intendanturlinjen ved Sjøkrigsskolen. Han ble deretter siviløkonom ved Norges Handelshøyskole (NHH). Senere var han belgisk statsstipendiat ved Université Libre de Bruxelles.

Han tok utenriksdepartementets aspirantkurs i 1963, Fra 1975 til 1977 var han soussjef i Den norske Creditbank og ble deretter byråsjef i Utenriksdepartementet. Han var senere ekspedisjonssjef i UDs utenriksøkonomiske avdeling og ledet en rekke bilaterale og multilaterale forhandlinger.

Han har vært ambassader til Ungarn 1994-1999 og ambassadør til Egypt 1999-2004. 

Østern har også vært styremedlem i reiselivsorganisasjonen Nortra (Norges turistråd), Norges Eksportråd og har vært viseformann i Garantiinstituttet for Eksportkreditt (GIEK). 

Østern er ridder av 1. klasse av St. Olavsorden (1995) og kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (2002)

Posteringer
-----------

1965-1968: Annen ambassadesekretær ved ambassaden i Paris

1968-1970: Første ambassadesekretær ved ambassaden i Reykjavik

1973-1975: Fungerende byråsjef i handelspolitisk avdeling i UD

1975-1977: Soussjef i Den norske Creditbank, leder av Foreign Relations

1977-1979: Byråsjef i Handelspolitisk avdeling i UD

1979-1982: Forhandlingsleder i Handelsdepartementet 

1982-1983: Spesialrådgiveri Handelsdepartementet

1984-1987: Ekspedisjonssjef i Handelsdepartementet/Utenrikshandel Avdeling/Norges bilaterale økonomiske forbindelser

1988-1994: Ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementet/Utenriksøkonomisk avdeling 

1994–1999: Ambassadør ved Norges ambassade i Budapest, Ungarn. 

1994-1997: Sideakkreditert til Kroatia, Bosnia-Hercegovina og Slovenia. 

1999–2004: Ambassadør ved Norges ambassade i Kairo, Egypt. Sideakkreditert i Khartoum, Sudan.

Referanser
----------

1. ↑  *Bjørn Frode Østern 75 år* i Asker og Bærums budstikke den 13. august 2012.
2. ↑  85 års omtale i Aftenposten 13. august 2022
3. ↑  Tildelinger - Bjørn Frode Østern - kongehuset.no
4. ↑  Statsministerens kontor (7. mai 1999). «Offisielt fra statsråd 7. mai 1999». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2018.
5. ↑  Statsministerens kontor (14. januar 2000). «Offisielt fra statsråd 14. januar 2000». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2018.

Kilder
------

* "*Jorda rundt på 50 år. En ambassadørs erindringer*" av Bjørn Frode Østern

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Thor Hansen, første vinner av Gullhånda
**Gullhånda** er magasinet *Vi Menn* sin årlige pokergalla, hvor Norges beste pokerspiller kåres, basert på offisielle turneringsresultater registrert hos pokerdatabasen The Hendon Mob.

Magasinet har arrangert pokergallaen siden 2005. Trofeet tildeles den som regnes som Norges beste pokerspillet i året som gikk basert på Vimennlista, som i 2018 var 1301 spillere registrert med live turneringsresultater i inn- og utland, og Aylar Lie gikk til slutt til topps. I 2019 var det 1275 spillere, og Trygve Leite gikk til topps.

Vinnere
-------

* 2005: Thor Hansen
* 2006: Åge Spets
* 2007: Annette Obrestad
* 2008: Johnny Lodden
* 2009: Dag Martin Mikkelsen
* 2010: Annette Obrestad
* 2011: Sigurd Eskeland
* 2012: Terje Augdal
* 2013: Yngve Steen
* 2014: Felix Stephensen
* 2015: Felix Stephensen
* 2016: Henrik Tollefsen
* 2017: Preben Stokkan
* 2018: Aylar Lie
* 2019: Trygve Leite

Listen oppdateres kontinuerlig igjennom året.

Vinnere av Gullhånda
Den første Gullhånda gikk til Thor Hansen. Kjente personer som fotballspilleren John Arne Riise, Aylar Lie, John Carew og Tone Damli Aaberge har deltatt på gallaen de siste årene.

Referanser
----------

1. ↑  «Vi Menn Poker - Den komplette Vi Menn-lista 2018». *vimennpoker.no*. Besøkt 1. mars 2019.
2. ↑  Menn, Mats Ulshagen Vi. «Vi Menn-lista». *www.klikk.no* **(norsk)**. Besøkt 9. april 2020.
3. ↑
4. ↑
**Grunnfarge** er en farge fra en bestemt bølgelengde (monokromatisk lys).
Ved å kombinere bestemte grunnfarger kan man få mange andre farger.

Det er to måter å blande farger på. Den ene er ved å legge sammen farger (additiv), den andre er ved å ta bort farger (subtraktiv).

To farger som ved additiv fargeblanding gir hvitt eller grått kalles komplementærfarger. Dette kan illustreres hvis man farger sektorer på en pappskive med like mye av to komplementærfarger og snurrer den raskt rundt. Da vil skiven oppfattes som grå eller hvit fordi det absorberes like mye ved alle bølgelengder av synlig lys.

Additiv fargeblanding
---------------------

Utdypende artikkel: Additiv fargesyntese

Additiv fargeblanding (RGB)
Additiv fargeblanding skjer i de fleste tver, projektorer og PC-skjermer. Noen få farger av lys blandes sammen for å gi alle andre farger.

| Grunnfarge | Komplementærfarge |
| --- | --- |
| Blå | Gul |
| Grønn | Magenta |
| Rød | Cyan |
|

Subtraktiv fargeblanding
------------------------

Utdypende artikkel: Subtraktiv fargesyntese

Subtraktiv fargeblanding (CMY)
Eksempel på bruk av subtraktiv fargeblanding er blekk/toner i skriveren eller når de setter sammen en malingsfarge i malerbutikk. Ved subtraktiv fargeblanding blir stoffer som absorberer lys satt sammen for å få ønsket farge.
Kombinasjonen av de tre grunnfargene gir fargen brun, ved substraktiv fargeblanding. Derfor brukes i tillegg sort for å få gråtoner mellom hvit og sort.

  


| Grunnfarge | Komplementærfarge |
| --- | --- |
| Cyan | Rød |
| Magenta | Grønt |
| Gul | Blått |
|

Historie
--------

I kunsten regnet man fra gammelt med grunnfargene rødt, blått og gult. (Hvitt og svart var «alle farger og ingen farger», det vil si at hvitt inneholdt alle fargene på en gang, mens svart var mangel på hvitt, dvs. ikke inneholdt farger). Ut fra grunnfargene kunne man blande seg fram til så godt som alle andre farger. Malepigmentene ga aldri helt monokromatisk virkning, og der var behov for to (Sinnober- og karmin- aka karmosin-)rødt. Siden mange andre naturpigmenter allerede fantes, var det først pointillismen som konsekvent gjorde bruk av utelukkende grunnfargene.

Det er ikke uvanlig å lage bilder med bare grunnfarger også i dag, men de fleste kunstnere ser ut til å bruke komplementærfarger når de vil lage ekstra luminans i bildene sine.

Portal: Kunst
**Hans Nielsen Hauge Ording** (født 17. august 1884 i Solum ved Skien, død 18. februar 1952 i Oslo) var en norsk teolog og professor ved Universitetet i Oslo.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans Ording var sønn av presten Theodor Ording (1837–1908) og Johanne Hauge, datter av Andreas Hauge og barnebarn av Hans Nielsen Hauge. Han var fetter av teologen Johannes Ording, midtpunktet i den såkalte professorstriden tidlig på 1900-tallet.

Ording gikk ut av Kristiania katedralskole i 1902. 

### Prest

Han ble *cand. theol.* i 1909. Fra 1914 var han norsk prest i Berlin. I 1916 ble han universitetsstipendiat og tok doktorgraden i 1922. Samme år ble han residerende kapellan i Berg i Østfold. Fra 1928 var han residerende kapellan i Frogner menighet i Oslo, hvor han ble sogneprest i 1935. I 1939 ble han professor i systematisk teologi ved Universitetet i Oslo.

Fra 1933 til sin død var Ording leder for foreningen Ordo Crucis. Han var redaktør for *Norsk Kirkeblad* og sto som utgiver av Hans Nielsen Hauges skrifter.

Bibliografi
-----------

* *Untersuchungen über Entwicklungslehre und Teleologie*. Berlin: Trowitzsch, 1921.
* *Estetikk og kristendom*. Oslo: Aschehoug, 1929.
* *Dogmatisk metode*. Oslo: Gyldendal, 1939.
* *For tro og tanke*. Oslo: Aschehoug, 1950.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Hans Ording i BIBSYS
* (no) Hans Ording i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Xue Fuchengs residens
**Xue Fucheng** (kinesisk: 薛福成; pinyin: *Xuē Fúchéng*, Wade-Giles: *Hsüeh Fu-cheng*, født 12. april 1838 i Wuxi i Jiangsu i Kina, død 21. juli 1894 i Shanghai, stilnavn: *Shú Yún* 叔耘, forfatterpsevdonym: *Yōng Ān* 庸庵) var en kinesisk diplomat og sendemann under Qing-dynastiet til land i Europa (Storbritannia, Frankrike, Italia, Belgia) i 1890-årene.

Diplomatisk virke
-----------------

Foruten de vanlige representasjonsforpliktelser engasjerte Xue Fucheng seg sterkt for omsorgen for utenlandskineserne i de land han kom til. I Storbritannia var det for eksempel betydelige kinesiske miljøer både i Liverpool og i London. Vel så viktig var det betydelig sterkere kinesiske nærvær i en rekke av Storbitannias kolonier. Blant slike steder kan nevnes Penang, Singapore og Rangoon. Han ivret derfor for å opprette konsulater, ikke bare for å støtte sine landsmenn i deres omgang med storsamfunnet, men også for å støtte for eksempel nyankomne mot kriminelle elementers utpressing, utnyttelse og lureri. 

Xue argumenterte overfor britene med det store antall konsulater - 20 - som britene hadde kunnet etablere i Kina. Etterhvert fikk han de tillatelser han trengte.

Xue Fuchang spilte også den avgjørende rolle i drøftelsene mellom Kina og Storbritannia om grensene mellom Britisk Burma og den kinesiske provinsen Yunnan. Denne grenseuklarheten var en av de potensielt mest utfordrende av de mange store og små grensespørsmål eundt Kina.

Forfatterskap
-------------

Han skrev en dagbok de siste fire årene i keiserens tjeneste, og den beskriver hans diplomatiske aktiviteter og hans inntrykk av de vestlige land.

Han beskrev historiske begivenheter som Taipingopprøret, og forfattet essayer om lokale kinesiske legender, også makabre og overnaturlige historier. 

Xue var forkjemper for innføringen av vestlig teknologi i KIna, og beskriver sitt møte i utlandet med ny teknologi som for eksempel telefonen.

Minnesmerke
-----------

Hans gamle hjem i Wuxi ble i 2001 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner. Det har en tradisjonell kinesisk gårdsplass og hage, en biblioteksbygning, en frilufts operascene og et biljardrom.

Verker
------

*Chushi Ying Fa Yi Bi siguo riji,* Changsha: Yuelu shushe 1985 (Zouxiang shijie congshu)

Litteratur
----------

* Chien (oversetter), Helen H. (1993). *The European Diary of Hsieh Fucheng: Envoy Extraordinary of Imperial China*. Palgrave Macmillan.
* Huang, Shusheng (2005). «辞笔醇雅声光骏发--概论薛福成的散文创作 (An Introduction to Xue Fucheng's Literature Achievements)». *苏州大学学报（哲学社会科学版）*. 2. Arkivert fra originalen 30. september 2007.  Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Xue Fucheng guju jianzhuqun*, 薛福成故居建筑群

Eksterne lenker
---------------

* Xue Fucheng 1838-1894
* Xue Fucheng Residence Museum (PDF; 325 kB)
* Xue Fucheng guju fra Baidu Baike

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
Bilde av dislag i Titans atmosfære i sanne farger.
**Titans atmosfære** er atmosfæren til Saturns måne Titan. Det er den eneste tykke atmosfæren som eksisterer på en naturlig satellitt i solsystemet. Det finnes også tynne atmosfærer på de galileiske måner (Io, Europa, Ganymedes og Callisto) og endog vår egen måne, men disse er ikke så lett observerbare.

Tilstedeværelsen av en betydelig atmosfære ble først antatt av den spanske astronomen Josep Comas Solà som observerte en betydelig kantformørkelse på Titan i 1903, og senere bekreftet av Gerard Kuiper i 1944 ved bruk av en spektroskopisk teknikk som ga et anslag for et atmosfærisk trykk av metan i størrelsesorden 100 millibar (10 kPa).

Referanser
----------

1. ↑  Moore, Patrick (1990). *The Atlas of the Solar System*. Mitchell Beazley. ISBN 0-517-00192-6.
2. ↑  Kuiper, Gerard Peter (1944). «Titan: a Satellite with an Atmosphere». *Astrophysical Journal*. 100: 378. Bibcode:1944ApJ...100..378K. doi:10.1086/144679.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Atmosphere of Titan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Den hvite eskadron*** (italiensk: *Lo squadrone bianco*) er en italiensk krigsfilm fra 1936 regissert av Augusto Genina.

Handling
--------

Filmen skildrer kavaleriløytnanten Mario Ludovici (Fosco Giachetti) som forlater Italia på grunn av ulykkelig kjærlighet og drar til Afrika for å forsvare italienske besittelser der. Han anses veik og upatriotisk av sine medsoldater, men etter hard strid mot berberske opprørere, hvor Ludovici kommer seirende ut, beviser han sin tapperhet og finner igjen sin indre styrke. Til slutt bestemmer han seg for å bli i Afrika og dedikere seg til kampen for å bevare det Italienske imperiet, på tross av at hans elskede Cristiana lover å ta ham tilbake.

Om filmen
---------

*Den hvite eskadron* ble produsert under den andre italiensk-abessinske krig som en propagandafilm for Mussolinis fascistregime. Den vant førstepremien (*Mussolini Coppa*) for beste italienske film under Filmfestivalen i Venezia i 1936.

Mottakelse
----------

Stavanger Aftenblads kritiker likte *Den hvite eskadron* og nevner spesielt at «de italienske skuespillerne ser glimrende ut», at Fosco Giachetti er «en behersket, sympatisk skuespiller» og at «Fulvia Lanzi av utseende kan måle seg med Isa Miranda». 

Konklusjonen er at «Filmen antagelig er et ledd i det program Mussolini har fremsatt om en forherligelse i levende bilder av militærmakten i Italia. Propagandaen tar dog på intet punkt makten fra handlingen».

Da filmen ble vist i Storbritannia mottok den positiv omtale fra Det britiske fascistparitet.

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.
2. ↑  «Medietilsynets filmdatabase» **(norsk)**. Besøkt 1. mai 2018.
3. ↑  *Stavanger aftenblad*, 30. mars 1938, s. 9
4. ↑  Gottlieb, Julie V. and Linehan, Thomas P. 2004. *The Culture of Fascism: Visions of the Far Right in Britain*. I.B. Tauris. ISBN 1-86064-799-5. p. 39.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den hvite eskadron* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Den hvite eskadron* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
Geng Biao, 1980
**Geng Biao** (kinesisk: 耿飚; pinyin: *Gěng Biāo*, født 26. august 1909 i Liling i provinsen Hunan i Kina, død 23. juni 2000 i Beijing) var en kinesisk politiker og diplomat.

Liv og virke
------------

Geng Biao ble medlem av Kinas kommunistiske ungdomsforbund i 1925 og prøvde forgjeves å skape en protestbevegelse blant gruvearbeidere i Hunan.[] I september 1930 vervet han seg i Den røde armé og fire år senere deltok han på den lange marsjen. 

Under annen sino-japanske krig var han politisk kommissar i en enhet av i Åttende rutearmé, og denne enheten inntok den østre del av Gansu-provinsen.[]

Etter krigsslutt deltok han i meglingsforsøkene med Kuomintang, og etter at den kinesiske borgerkrig utbrøt i 1946 gikk han tilbake til sin enhet og deltok i erobringen av Taiyuan.

Da Folkerepublikken Kina ble grunnlagt ble han utsett til Kinas ambassadør i Sverige samt minister i Danmark og Finland. Han ble senere ambassadør i Pakistan, Burma og Albania.

Den 6. oktober 1976 ble han beordret til å ta kontroll over TV- og radiostasjonene i Beijing for å underlette arresteringen av Firerbanden.[] Den 23. januar 1977 ble han formelt utnevnt til sjef for den sentrale partiledningens såkalte femmannsgruppe med ansvar for den nasjonale propagandasektoren.[] Denne post innehadde han frem til gruppen ble oppløst i 1978, da partiets sentrale propagandadepartement ble gjenopprettet etter å ha blitt avskaffet som institusjon ved kulturrevolusjonens begynnelse i 1966. I og med dette ble Geng da beskikket til sjef (med ministers rang) for kommunistpartiets sentrale departement for internasjonale kontakter.[] I 1978 ble han utsett til visestatsminister i Statsrådet med ansvar for utenrikspolitikk, den militære industri, den sivile luftfart og turisme. I januar ble han medlem av den sentrale militærkommisjon.

I 1981 ble han Kinas forsvarsminister, og ble statsråd det følgende år. I 1983 ble han viseordfører for Den nasjonale folkekongressens stående komité.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000015749, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |