recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juan Antonio Morales** (født 1943 i Cochabamba i Bolivia er en boliviansk økonom. Han var sentralbanksjef for Bolivias sentralbank fra 1995 til 2. mai 2006, da Raúl Garrón Claure overtok stillingen.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Dette er den lengste perioden en sentralbanksjef har hatt, siden sentralbanken ble etablert i 1928. Han var sentralbanksjef under seks presidenter og ni finansministre i Bolivia. I sin periode som sentralbanksjef var han også rådgiver for bl.a. FNs økonomiske kommisjon for Latin-Amerika og Karibia (United Nations Economic Commission for Latin America and the Caribbean, UNECLAC). 

Morales har en doktorgrad i økonomi fra Det katolske universitetet i Louvian i Belgia fra 1967 og 1971. Før han ble sentralbanksjef var han professor ved Bolivian Catholic University. 

Han har skrevet over 40 fagbøker og artikler, og snakker flytende spansk, fransk og engelsk.

Utmerkelser
-----------

* 2005 - Årets sentralbanksjef i Latin-Amerika (kåret av magasinet *Emerging Markets*)

Referanser
----------

1. 1 2  Emerging Markets - *Latin America Central Bank Governor of the Year 2005 - Juan Antonio Morales, Bolivia*, besøkt 9. desember 2011
2. ↑  Bolivian-American Chamber of Commerce - *Conference call briefing - Juan Antonio Morales, former President, Central Bank of Bolivia, 8 Apr 09*[*død lenke*], besøkt 9. desember 2011.
*Artikkelen er om det norske sykkelrittet Postgiro (1983–1990). Se annet sted for det svenske Postgirot Open (1982–2002)*
**Postgiro Norway** var et norsk sykkelritt for kvinner, i sin tid et av verdens viktigste. Det hadde navnet **Postgiro Grand Prix** 1983-86.

Det ble siden 1983 sponset med mellom 1 og 3 millioner årlige kroner av Postgiro, og hadde gode norske resultater av blant andre Unni Larsen. Løpet haddeprolog på Jessheim og var innom steder som Hamar, Elverum, Lillehammer, Gjøvik, Brandbu, Beitostølen, Valdresflya, Hønefoss, Kongsberg, Skien og Tønsberg. Etterhvert sluknet de norske, og selv om rittet var blant verdens største da det ble avviklet i 1990, gikk Postgiro over til å heller sponse langrenns-laget *Team Postgiro*. I sluttåret 1990 var prolog i Kristiansand, og rittet innom steder som Arendal, Porsgrunn, Sandefjord, Tønsberg, Kongsberg og Karl Johans gate (Oslo).

Dessverre hadde man doping-skandaler, som franske Jeannie Longo som tre av tre ganger ble doping-avslørt for efedrin.[] Hun slapp straff hver gang, da anmeldelsen til UCI ble feilsendt. Amerikanske Janelle Parks ble avslørt i 1989 og straffet.

Vinnere
-------

* 1983 Sandra Schumacher (TYS)
* 1984 Unni Larsen
* 1985 Maria Canins (ITA)
* 1986 Maria Canins (ITA)
* 1987 Jeannie Longo (FRA)
* 1988 Bunki Bankaitis-Davis (USA)
* 1989 Roberta Bonanomi (ITA)
* 1990 Catherine Marsal (FRA)

Referanser
----------

1. ↑  «Bare langrenn for Postgiro». Aftenposten. 4.7.1990.
**Juan Artola Letamendía** (født 29. november 1895, død 1937) var en spansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Bastin var med på det spanske fotballaget som kom på andreplass i den olympiske fotballturneringen under OL 1920 i Antwerpen. Det var fjorten lag som deltok i fotballturneringen som ble avviklet i perioden 28. august til 5. september 1920. Belgia og Tsjekkoslovakia møttes i finalen på olympiastadion i Antwerpen. Belgia ledet kampen med 2-0 i slutten på første omgang da spillerne fra Tsjekkoslovakia forlot banen i protest mot dommeren. Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Belgia ble olympiske mestere i fotball.

Spania som hadde tapt kvartfinalen til Belgia fikk en ny mulighet å spille om sølvmedaljene etter at Tsjekkoslovakia ble diskvalifisert og Frankrike som tapte semifinalen mot Nederland hadde reist hjem. Spania vant over Sverige med 2-1 og over Italia med 2-0 og var dermed kvalifisert til å møte Nederland i en kamp om sølvmedaljene. Spania vant sølvfinalen over Nederland med 3-1 som ble spilt på olympiastadion i Antwerpen 5. september 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Belgia - Sølv Sølv i fotball (Spania)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, oppført som Artola, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID ar/artola-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juan Artola – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Juan Artola – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Juan Artola – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Juan Artola – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Juan Artola – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Paul Silverberg** (født 6. mai 1876 i Bedburg, død 5. oktober 1959 i Sveits) var en tysk industrimann.

Han var utdannet jurist (dr. jur.) og ingeniør. I 1903 etterfulgte han sin far som generaldirektør for Fortuna AG, som produserte brunkull og briketter, og som senere ble til Rheinische AG für Braunkohle und Brikettfabrikation (idag Rheinbraun).

Som viseformann for den tyske industriforeningen (fra 1927) og formann for foreningen av rhinske brunkullverker (fra 1914) var han en av de mest innflytelsesrike representanter for montanindustrien under Weimarrepublikken.

Silverbergs privatsekretær Otto Meynen utgav fra 1928 de tyske førerbrevene, en publikasjon som støttet en regjeringsdeltagelse fra NSDAP. Det er ikke kjent om Silverberg kjente til dette.

Silverberg var medlem av Gustav Stresemanns nasjonalliberale Deutsche Volkspartei. I 1934 måtte Silverberg på grunn av sin jødiske herkomst emigrere til Sveits, men hans venner sikret at han fikk hele sin formue med seg.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. juni 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Reinhard Neebe: *Großindustrie, Staat und NSDAP 1930 - 1933. Paul Silverberg und der Reichsverband der Deutschen Industrie in der Krise der Weimarer Republik*, Göttingen (Vandenhoeck & Ruprecht) 1981 ( = Kritische Studien zur Geschichtswissenschaft, Band 45)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
**Hsieh Tung-min** 謝東閔 (pinyin: *Xiè Dōngmǐn*; født 25. januar 1908 på Taiwan i daværende Japan, død 8. april 2001 i Taiwan) var den niende guvernør av provinsen Taiwan (1972–1978), og den sjette – og første lokale – taiwanske visepresident for Republikken Kina (1978–1984), under president Chiang Ching-kuo. 

Hsieh kom fra en bondefamilie. Han fikk sin grunnutdannelse i Taichung, og gikk senere på Sun Yat-sen-universitetet der han ble uteksaminert i 1928. Etterpå arbeidet han i pressen i Hongkong og Guangzhou.

I 1942 ble Hsieh engasjert for å bygge opp Kuomintang (KMT) på Taiwan. Fra 1943 til 1945 var han med i den antijapanske motstandbevegelsen i Guangdong.

I 1945, etter over 20 år på det kinesiske fastland, dro han hjem til Taiwan som KMT-politiker. Han ble førstemagistrat i Kaohsiung i 1948, senere visedirektør for utdannelse i provinsen Taiwan, kansellist for National Taiwan Normal University og fikk også en rekke andre embeder. 
I 1958 etablerte Hsieh det første private universitet, Shih Chien University i Kaohsiung. 

Hsieh ble guvernør for Taiwan i 1972. I 1966 hadde han fått ødelagt begge hender av en brevbombe fra en pro-selvstendsighetsterrorist ved navn Wang Sing-nan. Det endte med at venstre hånd måtte amputeres, og han fikk en protese. Wang Sing-nan ble senere senator for Det demokratiske parti. 
Hsieh ble visepresident 20. mai 1978. Etterpå ble han seniorsekretær ved presidentens kontor inntil sin død i 2001.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Yen Chia-kan** | **Republikken Kinas visepresident**(20. mai 1978–20. mai 1984) | Etterfølger:**Lee Teng-hui** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
Hrunamannahreppur på kart over Island.
**Hrunamannahreppur** er en 1 375 km² stor kommune (*sveitarfélag*) i regionen Suðurland på Island, med 794 innbyggere ved utgangen av 2008. Kommunen ligger mellom elvene Hvítá i vest og Stóra-Laxá i øst. Disse danner kommunegrensene. Nabokommunene er Skeiða- og Gnúpverjahreppur i øst og sør, og Bláskógabyggð í vest. Det største tettstedet er Flúðir med 378 innbyggere (2008).

De fleste innbyggerne i kommunen jobber med landbruk (spesielt melkeproduksjon) og på Flúðir er det gartnerier og drivhus de fleste jobber med. I kommunen finnes det mye varmt vann som brukes til oppvarming av drivhus og boliger. Ordfører i kommunen er Ísólfur Gylfi Pálmason.

Referanser
----------

1. ↑  .

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Islands flagg | **Kommuner i Suðurland** |  |
| Ásahreppur | Bláskógabyggð | Flóahreppur | Grímsnes- og Grafningshreppur | Hrunamannahreppur | Hveragerðisbær | Mýrdalshreppur | Rangárþing eystra | Rangárþing ytra | Skaftárhreppur | Skeiða- og Gnúpverjahreppur | Sveitarfélagið Árborg | Sveitarfélagið Ölfus | Vestmannaeyjabær |

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Klær skaper manden*** (originaltittel: *Always Audacious*) er en amerikansk stum romantisk komedie fra 1920, regissert av James Cruze og med Wallace Reid i hovedrollen. Filmen er basert på en novelle av Ben Ames Williams.

Handling
--------

Den hensynsløse arvingen i en innflytelsesrik familie fra San Francisco, Perry Danton, må bevise sin egen verdi ved å ta en jobb hos familiens advokat før han blir betrodd den store Danton-formuen. Når Perrys forlovede Camilla tar feil av kriminelle Slim Attucks for Perry, innser Attucks at han kan dra nytte av hans egen likheten til Perry. Han finner snart på en forseggjort plan, og installerer hans egne håndlangere i stillinger for å komme nærmere Danton-familien. Deretter får han Perry kidnappet på et dampskip som er på vei til Honolulu.

Etter å ha overtatt både Perrys jobb og hans forlovede, blir Attucks snart så kjent med Perrys anliggender, at Perry ikke klarer å få noen han kjenner til å tro på historiene hans når han endelig kommer tilbake. Etter å ha fått hjelp av redaktøren for en stor avis, konfronterer Perry sin dobbeltgjenger på advokat-kontoret. Men en test blir administrert som støtter Attucks påstander, takket være Perrys svake kunnskaper og at han aldri hadde satt seg inn i sin egne arbeidsoppgaver eller rutiner.

Perry blir deretter oppdaget av en bank-mann som Attucks tidligere hadde ranet, og han blir derfor arrestert for Attucks forbrytelser. Men en reporter som tror Perrys historie sørger for at han blir løslatt, og de finner på enda en konfrontasjon - denne gangen i Perrys eget hjem. Alle bevisene peker mot Perry, inntil hunden hans gjenkjenner sin virkelige herre. Dette avslører endelig Attucks sine løgner. Camilla forteller Perry at hun faktisk hadde visst om bedrageriet en stund, men at hun ikke ville si noe før hun hadde sett at Perry klarte å stå opp for seg selv.

Skuespillere
------------

* Wallace Reid som Perry Dayton / Slim Attucks
* Margaret Loomis som Camilla Joyt
* Clarence Geldert som Theron Ammidown
* J.M. Dumont som Jerry the Gent
* Rhea Haines som Denver Kate
* Carmen Phillips som Molly the Eel
* Guy Oliver som Martin Green
* Fanny Midgley som Mrs. Rumson

Referanser
----------

1. ↑  ; *Medietilsynet*; besøksdato: 8. januar 2023.
2. ↑
3. ↑  ; besøksdato: 16. april 2016.
4. ↑   Dagbladet, side(r) 5, urn.nb.no, besøkt 30. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Always Audacious
6. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 30. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Klær skaper manden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Klær skaper manden* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Klær skaper manden* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Klær skaper manden* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Klær skaper manden* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Juan Almeida Bosque** (født 17. februar 1927 i Havanna, død 11. september 2009) var en kubansk politiker og en av de opprinnelige kommandantene i den kubanske revolusjonen. Ved sin død i 2009 var han en av Cubas sju visepresidenter.

Den 26. juli 1953 deltok han i Fidel Castros mislykkede angrep på militærleiren Moncada i Santiago de Cuba i et forsøk på å starte en revolusjon mot Fulgencio Batista. Sammen med andre overlevende ble han dømt til fengsel på Isla de la Juventud, men ble sammen med Castro og de andre opprørerne, løslatt i et generelt amnesti i mai 1955. Etter løslatelsen deltok han 12. juni 1955 i stiftelsen av 26. juli-bevegelsen og dro deretter til Mexico for å delta i oppbyggingen av bevegelsens geriljagruppe.

Den 25. november 1956 dro Almeida og 81 andre revolusjonære til Cuba med båten Granma. I Sierra Maestra ble han i februar 1958 utnevnt til *comandante* og gitt ledelsen av den tredje front i kampen mot Batistas tropper. 

Etter revolusjonens seier i 1959 inntok han flere ledende roller. Herunder som sjef for luftvåpenet, viseminister i statsrådet og medlem av sentralkomiteen og politbyrået til PCC (Partido Comunista de Cuba). Almeida var en av de mest populære skikkelsene fra den kubanske revolusjonen, på linje med Fidel Castro, Che Guevara, Raúl Castro og Camilo Cienfuegos.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6rz1q8z, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nnc.cubaweb.cu[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Journal officiel de la République algérienne démocratique et populaire, «Décret présidentiel n° 03-277 du 15 Joumada Ethania1424 correspondant au 14 août 2003 portantattribution de la médaille des amis de laRévolution algérienne», besøkt 2. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av Almeida på www.latinamericanstudies.org
* Biografi på www.cubanacan.cu (spansk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Lásse Kvernmo** (født 12. august 1981 i Tromsø) er en samisk låtskriver, journalist og skuespiller. Han er kjent for sitt samarbeid med gitaristen i Guns N' Roses, Richard Fortus. Den 31. mai 2013 ga de ut albumet *Endings*.

Bakgrunn
--------

Kvernmo vokste opp i Tromsø og Karasjok. Han har en eldre bror og en yngre søster, og er sønn av lege Knut Johnsen og psykiater Siv Kvernmo.

Musikkarriere
-------------

Kvernmo startet sin musikerkarriere mens han studerte i Sør-Carolina for å bli pilot. Under studiet sendte han noen låter til Richard Fortus i Guns N' Roses via hans hjemmeside. Dette dannet grunnlaget for deres samarbeid med prosjektet «Sáivu», som de har opptrådt med på Midnattsrocken i Lakselv (2010).

Gruppa Sáivu består idag foruten av Kvernmo og Fortus også av Jan Ole Kristensen.

Sáivu er fra samisk mytologi og var samenes paradis etter døden. Det var et bedre sted å være enn de dødes verden, som var stedet de onde menneskene kom til og der sykdomsgudene rådde. I Sáivu levde de døde på samme måte som på Jorden, bare mye lykkeligere.

Diskografi
----------

**Album**

* *Endings* (2013)

**EP**

* *Saivu* (2010)

**Singler** (2012)

* *Goodbye*

Teaterroller (utvalg)
---------------------

* 2011 – *Våre Vidder III* i hovedrollen som Aslak med Nils Gaup som regissør.

Annet
-----

Kvernmo har også bidratt med tekster til artister som Ivvár og Mari Boine, og har også jobbet som journalist for NRK Sápmi.

Han har kommersielt trafikkflyversertifikat.

Eksterne lenker
---------------

* saivumusic.com Offisiell hjemmeside
* Blabbermouth.net Omtale med musikkvideo i "heavymetallbibelen" Blabbermouth.
* Aftenposten Guns N'Roses anbefaler norsk singelutgivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Juan Arbós Perarnau** (født 12. november 1952 i Terrassa), spansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal og 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Arbós vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1980 i Moskva. Han var med på det spanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Spania vant den innledende runden der alle seks lagene spilte en enkeltserie, det vil si at alle lagene møttes en gang. I finalen møtte de India som ble nummer to i den innledende runden. Spania tapte finalem med 3-4. Arbós spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i landhockey, menn Spanias flagg Spania

Referanser
----------

1. ↑   Catalan Sport Encyclopedia, oppført som Joan Arbós Perarnau, Enciclopèdia de l'Esport Català ID 342[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juan Arbós – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Juan Arbós – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Jørn Øien** (født i Narvik den 19. januar 1968) er en norsk jazzmusiker (piano), utdannet ved Nord-Norsk Musikkonservatorium (1987–1991).

Malmbyen
--------

Han vokste opp i en musikalsk familie i Narvik som på 70- og 80-tallet var et kraftsentrum innen Nord-Norsk Jazz, dette mye grunnet gitaristen Thorgeir Stubø (1943–1986) som hadde bevist at det gikk an å inneha en internasjonal karriere innen jazz og samtidig være bofast i Nord-Norge. Øiens jazzinteresse manifesterte seg slik at han fikk med seg de siste ringvirkningene etter byens engang så stolte jazzmiljø.

Jazz i Nord
-----------

Han flyttet til Tromsø for å starte sine studier ved Nord-Norsk Musikkonservatorium i 1987. Her konsentrerte han seg mest om Edvard Grieg, mens han på fritiden spilte i bandene Stett, Tutu og Corny Horns. Øien medvirket i NRK serie "Ung norsk jazz" (v/ Erling Wicklund) på begynnelsen av 90-tallet. Her i trio sammen med Trond Sverre Hansen på trommer og Konrad Kaspersen på bass. Dette la også grunnlaget for den Troms-baserte landsdelsmusikergruppa *Jazz i Nord* der trombonist Øystein B. Blix også medvirket. Dette samarbeidet er dokumentert på plata *Song, fall soft* (Taurus/Gemini Records, 1995) med vokalist Marit Sandvik.

Oslo
----

Øien flyttet så til Oslo og slo seg opp som en av hovedstadens mest benyttede frilans-pianister siste halvdel av 90-tallet. Andre samarbeid i Oslo (siden 1996) har vært med Knut Værnes, Staffan William-Olssons utgivelse *Smile* (1998), Alf Kjellman Project, Beady Belle og Trionic, og Ole Jacob Hansen, med Espen Linds band, i Espen Ruds band (Spellemannprisen 1998), i Tine Asmundsens «Lonely Woman», samt Geir Lysnes «Listening Ensemble». 
Øien er med i prosjektet Oofotr (to plateutgivelser) og nordlands-kvintetten North. I 2003 ledet han Nordnorsk jazzforums prosjekt *Milestones* og spilte på Moldejazz med George Garzone. Videre er han i Nils Olav Johansen Band (2006–), samt gruppa Moment med Tore Brunborg, Jens Fossum og Andreas Bye.

Han leder sin egen **Jørn Øien Trio** i Oslo, med besetning Terje Gewelt bass og Roger Johansen trommer, som ga ut *Short stories* (Resonant Music, 2004). Tidligere medlemmer var Paal Nilssen-Love trommer og Kåre Garnes bass. Trioen har den senere tid bestått av Per Zanussi bass og Torstein Lofthus trommer.

Verker
------

* Bestillingsverk til Festspillene i Nord-Norge (1998)
* *Steam Loco*, bestillingsverk til Vinterfestuka i Narvik (2000)

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 4728591, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  myspace.com/jornoien (februar 2007)

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Leigh** er en landsby i landsby og verdslig sogn i distriktet Sevenoaks i grevskapet Kent, England. Den ligger omkring ti km sør for byen Sevenoaks og fem km vest for Tonbridge. Navnet på landsbyen er avledet fra angelsaksiske *leah*, i betydningen skoglysning eller skogrydning, historisk stavet *Lyghe*. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 1 793 innbyggere.

Landsbyen har en stor *village green*, landsbypark. Rett ved ligger Hall Place, tidligere Leigh Hall, som ble bygget i 1876. Herregården er til tider åpen for publikum. Sognekirken er fra 1200-tallet, og er viet til jomfru Maria.

Referanser
----------

1. ↑  «Key to English Place Names» Arkivert 12. oktober 2016 hos Wayback Machine. University of Nottingham - Institute for Name Studies.

Eksterne lenker
---------------

(en) Leigh, Kent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Leigh Parish Council
* Village notes, *sjekk for landsbyer som begynner* L
* St Mary's church
* Leigh & District Historical Society

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Skjermdump av Limewires utseende ved oppstart
**LimeWire** var en gratis peer-to-peer-klient for Gnutella-nettverket, og hadde åpen kildekode. Programmet lot brukere dele filer over Gnutella-protokollen. LimeWire var dessuten den første peer-to-peer-klienten som støttet overføringer mellom to datamaskiner beskyttet av brannmur. Programmet ble lansert 3. mai 2000.

Limewire ble stengt med umiddelbar virkning 28. oktober 2010 etter en beslutning av en amerikansk domstol. Dommeren Kimba Wood ga selskapet et pålegg som tvang LimeWire å hindre "søking, nedlasting, opplasting og all funksjonalitet" av programvaren sin.

LimeWire ble skrevet i Java, og kunne dermed kjøre på hvilken som helst datamaskin med Java Virtual Machine installert. Installasjonsprogrammet til LimeWire finnes dessuten i flere versjoner for Microsoft Windows, Mac OS X og Linux.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) LimeWire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) LimeWire – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**John Murray** er et engelsk forlag som ble grunnlagt i 1768. 

Etter å ha blitt leda av sju generasjoner med John Murray-er (1745–1793, 1778–1843, 1808–1892, 1851–1928, 1884–1967, 1909–1993, 1941–), ble forlaget i 2002 solgt til Hodder Headline, som i 2004 ble kjøpt av Lagardère-gruppen. I denne inngår John Murray i dag i forlaget Hachette.

Forlaget er mest kjent for utgivelsen av reiseskildringer og betegnes som oppfinner av reisehåndboka som sjanger (sammen med Karl Baedeker i Tyskland). John Murray kan sies å ha etablert begrepet severdighet. I tillegg har forlaget publisert en rekke vitenskapelige bøker. Blant forfatterne som ble gitt ut av John Murray, er Jane Austen, George Gordon Byron, Charles Darwin, Arthur Conan Doyle, Johann Wolfgang von Goethe, David Livingstone, Charles Lyell, Herman Melville og Edward Whymper.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) John Murray Publishers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Peter de Seue** (1694-1772) var en norsk offiser, far til Werner Nicolai de Seue.

Han ble født på Akershus som sønn av den franske adelsmann og hugenott Nicolas de Seue og Christiane Margrethe Mechlenburg. Peter valgte den militære løpebane, ble i 1721 kaptein og leder av Østre Rakkestad Kompani. Da han endte sin karriere i 1769 var han generalmajor og sjef for 2. Akershusiske infanteriregiment.

Før han i 1729 giftet seg med Hellehuus de Werenskiold hadde han kjøpt gården Westby (Vestby) som paret slo seg ned på. De fikk 8 barn sammen, hvorav 6 nådde voksen alder. I 1753 brant Westby ned, og familien bodde flere år i tarvelige kår.

Peter de Seue døde i 1772, og ble gravlagt under gulvet i Rakkestad kirke sammen med hustruen. Under en restaurering i 1875 ble kistene tatt ut og lagt i en fellesgrav på kirkegården. Kisteplatene ble sendt til Riksarkivet.

Referanser
----------

1. ↑  *Werner Nicolai de Seue's Levnetsløb og Tids-Historie*. Trykt hos Jacob Lehmann. 1811. s. 39.
2. ↑  Lunde, Aage (1990). *Rakkestads historie*. [Rakkestad]: Kommunen. s. 525. ISBN 8299198909.
3. ↑  «Rakkestad Avis 1994.08.12». Rakkestad;. 1994. s. 3.
4. ↑  «Rakkestad Avis 1994.08.12». Rakkestad;. 1994. s. 3.
**Lime Grove Studios** var et filmstudiokompleks bygd av Gaumont Film Company i 1915 på en gate kalt Lime Grove i Shepherd's Bush nær Hammersmith i Vest-London.

Gaumont-British Picture Corporation
-----------------------------------

I 1992 tok Isidore Ostrer sammen med brødrene Mark og Maurice over Gaumont-British fra det franske moderselskapet. I 1932 gikk Lime Grove Studios gjennom en større ombygging og det ble et av de best utstyrte studiokompleksene på den tiden. I 1941 ble det kjøpt av Rank Organisation og huset mange av Ealing-komediene. Den berømte britiske filmen *The Wicked Lady* (1945) ble også filmet hos Lime Grove.

BBC studios
-----------

I 1949 kjøpte BBC Lime Grove Studios som en midlertidig løsning siden de skulle bygge Television Centre i White City. De omgjorde bygningen til TV-bruk og gjenåpnet den 21. mai 1950.

Lime Grove ble brukt til å spille inn mange av BBCs TV-programmer de neste 42 årene, inkludert *Nineteen Eighty-Four*, *Quatermass II*, *Steptoe and Son*, *Doctor Who*, *Nationwide*, *Top of the Pops* og *The Grove Family*. Det siste direktesendte programmet var *The Late Show* som ble sendt 14. juni 1991 fra studio D.

I 1991 bestemte BBC seg for å bare produsere TV-programmer hos Television Centre og la ned de andre studioene, inkludert Lime Grove. 25. august 1991, en måned etter at det ble lagt ned for godt, viet BBC en dag til å vise programmer og filmer som ble laget hos Lime Grove i de 76 årene studioet ble brukt. Disse programmene ble gitt paraplytittelen *The Lime Grove Story*.

Bygningen ble kjøpt av et selskap som jevnet det med jorda og bygde boliger på tomta.

Referanser
----------

1. ↑  1950s British TV Milestones – Whirligig 50s British TV
2. ↑  Radio Times' artikkel om *The Lime Grove Story* Arkivert 16. januar 2004 hos Wayback Machine. – Doctor Who Cuttings Archive

Eksterne lenker
---------------

* Lime Grove Studios' uoffisielle historie
* Gaumont-British og Lime Grove Studios' historie
**John Nathan-Turner** (født **Jonathan Turner** 12. august 1947 i Birmingham i England, død 1. mai 2002 i Brighton i England) var en produsent og produksjonsleder. Han er mest kjent som produsenten av *Doctor Who* i perioden 1980–1989. Han er den personen som har jobbet som produsent lengst på *Doctor Who* og var også på den tiden den mest kjente.

Biografi
--------

Nathan-Turner ble utdannet ved King Edward VI Aston og han viste tidlig interesse for skuespill og teater. Han fikk jobb som scenemesterassistent hos BBC i 1960-årene og han jobbet første gang på *Doctor Who* i 1969. Han fikk senere jobben som production unit manger på serien i dens 14. sesong og han tok over som produsent i sesong 18. Dette var den siste sesongen hvor Tom Baker spilte Doktoren og han hyrte Peter Davison som Bakers etterfølger. I løpet av perioden som produsent hyrte han også de to neste skuespillerne som spilte rollen, Colin Baker og Sylvester McCoy, før serien ble satt på pause.

I slutten av 1980-årene fikk han tilbud om å forlate *Doctor Who* og ta over som produsent av *Bergerac*, noe han avslo. Han har senere sagt at han angret på denne avgjørelsen.

Nathan-Turner døde av leverfeil i 2002.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 131963, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 8023771, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.dailyrecord.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Death of former Doctor Who producer John Nathan-Turner» hos bbc.co.uk
* (en) John Nathan-Turner på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) John Nathan-Turner på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) John Nathan-Turner på AllMovie Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**William Crawford** (ca. 1260 – ca. 1310) var sønn av Sir Ronald (Reginald) Crawford, og en fetter til William Wallace. William ble motivert av mordet på sin far til å delta i den skotske uavhengighetskrig som kaptein for William Wallace.

William Crawford jaget med 400 tunge kavalerister engelske styrker ut av Skottland etter det seierrike slaget ved Stirling Bridge i 1297. Han var annenkommanderende etter at John Gramham ble drept i slaget ved Falkirk i juli 1298. Senere ble han guvernør av Edinburgh før han deltok i beleiringen av York med William Wallace i 1298.

I 1299 ledsaget han Wallace til kong Filip IV av Frankrike. De sies at da de seilte fra Skottland kapret de piratskipet til den kjente sjørøveren «Røde Reiver», også kjent som Richard Longoville, som senere fikk amnesti fra den franske kongen. Mens de var i Frankrike deltok de to også i to seierrike slag mot engelskmennene. Begge disse to historiene bør tas med en klype salt ettersom historikerne innrømmer å vite lite om Wallaces opphold i Frankrike.

William Crawford levde på en gård i nærheten av Perth, nå kjent som Elcho Castle.

Det er uklart når han døde, men det må ha vært etter 1310 en gang.
**Crotone** (opprinnelig **Kroton**, **Κρότων**) er en by på den italienske halvøys «tåspiss», med ca. 50 000 innbyggere. 

Byen ble grunnlagt som gresk koloni av nybyggere fra Akhaia ca. 710 f.Kr. og ble en viktig by i Magna Graecia, som romerne kalte det greske kulturområde i Sør-Italia. Byen var hjemstedet til Pytagoras og hans skole (grl. 532 f.Kr.) som frembragte hans esoteriske broderskap «pytagoreerne». 

Sybaris var en rivaliserende gresk by i Magna Graecia, men i 510 f.Kr. sendte Kroton avsted en stor hær (angivelig 100 000 mann) og ødela Sybaris. I en kortere periode var Kroton underlagt Syrakus på Sicilia som forsøkte å ta herredømme over alle de greske byene i området. Da Pyrrhos invaderte Italia var Kroton fremdeles en viktig by, men etter krigen var den halvveis forlatt. Da kartagerne angrep noe senere, overgav de gjenværende grekerne seg og fikk tillatelse til å trekke seg tilbake til en annen gresk by ved navn Lokroi. 

Crotona ble i 277 f.Kr. erobret av romerne, som i 193 f.Kr. etablerte en egen koloni der.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Crotone – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Crotone – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**William Stephens Donne** (født 2. april 1875 i Wincanton i Somerset, død 24. mars 1942 i Castle Cary i Somerset) var en britisk cricketspiller som deltok under OL 1904 i Paris

Donne ble olympisk mester i cricket under OL 1900 i Paris.
Han var med på det britiske laget *Devon & Somerset County Wanderers* som beseiret det franske cricketlaget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 262-104 i finalen, en finale som gikk over to dager. Cricket var med som en del av verdensutstillingen i Paris og det var først tolv år senere, i 1912 at International Olympic Committee besluttet at cricketkampen, det var kun en kamp som ble spilt, inngikk som en del av det olympiske programmet. Det er eneste gangen Cricket har vært med som olympisk sport.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i cricket, (Storbritannia)

Referanser
----------

1. ↑   «Death of Somerset Sportsman - Capt. William Stephens Donne»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID do/william-donne-1[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Donne – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Donne – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Donne – Storbritannias olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Peter av Husastad** (død 1226) var en norsk geistlig som levde i middelalderen. Han var erkebiskop av Nidaros fra 1225 til 1226.

Peters far het Brynjulv. På morssiden var Peter en slektning av erkebiskop Øystein Erlendsson. Peters fødselsår er ukjent, men trolig var han født rundt 1160. Han kan ha tilhørt Standal-ætten på Sunnmøre, eller han kan ha kommet fra Hustad på Sandvollan i Inderøy. Han hadde en sønn, Sigurd, som han fikk som ung, sannsynligvis utenfor ekteskap.

Peter levde i borgerkrigstiden i Norge. Rundt 1200 var Peter kapellan hos erkebiskop Eirik Ivarsson mens Eirik oppholdt seg i Danmark. Eirik var bagler og oppholdt seg i eksil i Danmark på grunn av konflikten med birkebeinerne. Fra 1223 var Peter kannik i Nidaros. Da erkebiskop Guttorm døde i 1224 valgte de andre kannikene abbeden Sigurd fra Tautra kloster til ny erkebiskop. Dette valget ble støttet av Skule Bårdsson. Skule var jarl og kong Håkon Håkonssons svigerfar, og var stadig i konflikt med sin svigersønn. Peter skulle reise til Roma med brev til paven om valget av Sigurd til erkebiskop, men da han kom til Oslo, viste det seg at kong Håkon, og Oslo-biskopen Nikolas Arnesson, ikke ønsket Sigurd som erkebiskop, da han «ikke var noen venn av kongen». Istedet ville kongen ha Peter. Peter reiste derfor til Roma hvor han selv etter kongens ønske ble providert til ny erkebiskop. 

Da han kom hjem til Nidaros, beskyldte Skule jarl Peter for å ha begått simoni, altså for å ha kjøpt sitt kirkelige embete. Peter og Skule ble likevel snart forlikte, og i det kommende året samarbeidet de to, blant annet om å få kong Håkon til å inngå forlik med tronpretendenten Sigurd Ribbung. Peter døde etter bare et drøyt år som erkebiskop, men spilte likevel en viktig rolle i maktkampen mellom Skule jarl og Håkon Håkonsson.

Han ble etterfulgt som erkebiskop av Tore den trøndske.

Referanser
----------

1. ↑  Håkon Håkonssons saga, kap. 100
2. ↑  Bratberg, Terje. (2009, 13. februar). Peter Brynjulfsson Av Husastad. I Norsk biografisk leksikon. Hentet 15. september 2017.

Litteratur
----------

* Peter av Husastad, biografi hos katolsk.no
* Peter Brynjulfsson av Husastad i Norsk biografisk leksikon
* *Håkon Håkonssons saga*, oversatt av Alexander Bugge, Kristiania 1914


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Guttorm av Nidaros** | **Erkebiskop av Nidaros**(1225–1226) | Etterfølger:**Tore den trøndske** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**William Dall** (1913–1996) var en norsk skipsmegler og oljekonsulent.

Under andre verdenskrig var han med i slaget om Narvik. Senere ble han med i motstandsbevegelsen hjemme i Kristiansund, der han som XU-agent ledet etterretningsarbeidet i Midt-Norge.

Dall representerte Høyre i Kristiansund bystyre i flere perioder, og var også medlem av formannskapet og partiets gruppeleder.

Dall overtok familiebedriften Brødrene Dall A/S som 23-åring, men måtte etterhvert som eksporttrafikken fra Kristiansund havn avtok gå over i andre bransjer. Han ble senere viktig i etableringen av oljeservicenæringen i byen. Dall var medlem av Statens Samferdselsråd i etterkrigsårene, og sentral i arbeidet med å få bygget Kristiansund lufthavn, Kvernberget.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.geni.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Til minne om William Dall på Oljens fødselsdag 17. september». Arkivert fra originalen 12. mai 2019. Besøkt 12. mai 2019.
3. 1 2 3  «Minneord: William Dall». *Tidens Krav*, 13. desember 1996, side 43.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Euklidisk ring** eller **euklidiskt område** er innenfor abstrakt algebra en ring med en spesiell struktur som muliggjør en variant av Euklids algoritme. Denne algoritme kan siden benyttes til det samme som den anvendes til i ringen av heltall, nemlig beregning av største felles divisor av to element.

En ring som er euklidisk, har mange gode egenskaper. For eksempel er den et prinsipalidealdomene og hvert element har en entydig faktorisering.

Definisjon
----------

Formelt defineres en euklidsk ring som en heltallsring *D* hvor en kan definere en funksjon *v* som gjør ikke-negative elementer av *D* til ikke-negative heltall som oppfyller følgende divisjon med rest med følgende egenskaper:

* Hvis *a* og *b* er i *D* og *b* er ulik null, da er det en *q* og en *r* i *D* slik at *a* = *bq* + *r* og enten *r* = 0 eller *v*(*r*) < *v*(*b*).

Funksjonen *v* kalles en *valuation*, en *norm* eller en *gauge* og nøkkelpunktet her er at resten *r* har en *v*-størrelse mindre enn *v*-størrelsen til nevneren *b*. Operasjonen som avbilder (*a*, *b*) til (*q*, *r*) kalles den **euklidske divisjonen**, hvor q kalles **euklidske kvotient**.

Nesten alle bøker som omhandler algebra og diskuterer euklidske ringer har med denne egenskapen:

* For alle ikke-null *a* og *b* i *D*, *v*(*a*) ≤ *v*(*ab*).

En ring er et **euklidiskt område** om den er et integritetsområde som har en euklidisk vurdering.

Eksempel
--------

* Ringen av heltall er euklidisk med euklidisk vurdering {\displaystyle \phi (n)=|n|}.
* Ringen av gaussiske heltall med vurderingen {\displaystyle f(a+bi)=a^{2}+b^{2}}.
* {\displaystyle K[x]}, polynomringen over en kropp, med vurderingen {\displaystyle f(p)} definert som *p*:s grad.

Egenskaper
----------

La ringen *R* være euklidisk med euklidisk vurdering *f*. Da gjelder:

* *R* er en prinsipalidealdomene og en faktoriell ring, men omvendingene gjeler ikke.
* Om heltallet *m* er minimum til *f* da gjelder at {\displaystyle f(x)=m} om og kun om *x* er en enhet.
* Euklids algoritme kan tillempes i ringen.

Litteratur
----------

* Zariski, Oscar; Pierre Samuel (1958): *Commutative Algebra* I. D. van Nostrand.
* Dummit, David S.; Richard M. Foote (2004): *Abstract Algebra*. John Wiley & Sons. ISBN 0-471-43334-9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
Grava til Per og Knut Lindaas på Vestre gravlund i Oslo
Lindaas mottok post mortem Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
**Knut Lindaas** (født 20. april 1921 i Oslo, død 26. november 1943 ved Frankfurt am Main) var en norsk flyger og motstandsmann under andre verdenskrig.

Lindaas var med i illegalt motstandsarbeid i krigens første fase. Han ble ettersøkt og flyktet våren 1941 til Storbritannia. Deretter dro han til Canada for utdanning på flyskolen i Little Norway. Han ble så bombeflyfører i en britisk skvadron.

På sitt 17. tokt falt Lindaas over Frankfurt am Main. På returen ble flyet truffet av luftvernskyts og sterkt skadet. Etter ordre fra fenrik Lindaas hoppet den øvrige besetningen ut i fallskjerm. Selv omkom Lindaas da flyet styrtet. Han ble i statsråd 7. juni 1946 for dette tildelt Krigskorset med sverd post mortem: «for fremrakende [sic] personlig innsats, da han etter at hans fly var skutt opp av fiendtlig luftvernild forble på sin post inntil døden, og derved muliggjorde at den øvrige besetning på flyet berget livet.»

Broren Per Nannestad Lindaas var med i Milorg, ble arrestert, dømt til døden og skutt i 1944.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, s. 153.

Kilder
------

* *Våre falne 1939–1945*; utgitt av Den norske stat 1949–51

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
Bak kut teh
**Bak kut teh** (kinesisk: 肉骨茶, *Ròugǔchá*, kantonesisk jyutping: jyoek6 gwat1 caa4jj, pe̍h-ōe-jī: *Bah-kut-tê*) er en kinesisk supperett som er populær i Malaysia, Singapore, Taiwan og Kina, men også i tilstøtende regioner som på Riau-øyene og i det sørlige Thailand. Navnet kan bokstavelig tat oversettes til kjøtt-ben-te», og består i sin enkleste form av kjøttfull svineribbe, som koker i timevis i en buljong av urter og krydder, inklusive stjerneanis, kanel, kryddernellik, kinesisk kvann, frø fra fennikel og hvitløk.

Kinesisk te serveres ofte til retten, i tiltro til at det sper ut eller løser opp de store mengdene fett retten inneholder. Bak kut teh serveres vanligvis som en frokost-rett.

Bak kut teh ble introdusert i Malaysia på 1800-tallet av kinesiske kulier og av arbeidere av hokkienbakgrunn. Retten skulle komplettere bryggeriarbeideres magre kosthold, og fungere som en medisin for å styrke deres helse. Teochew-kinesere kom senere, og den fremste forskjellen mellom Hokkien- og Teochew-varianten av Bak kut teh, er at i Hokkien-varianten benyttes det mørk soya, som gir suppen en mørkere farge.

Referanser
----------

1. ↑  Grêlé D, Raimbault L, Chng N. Discover Singapore on Foot. Select Publishing, 2007. page 158.
2. ↑  Yoshino, Kosaku (2010). «Malaysian Cuisine: A Case of Neglected Culinary Globalization». *Globalization, Food and Social Identities in the Asia Pacific Region*. Tokyo: Sophia University Institute of Comparative Culture: 4. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 26. juni 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mars 2012. Besøkt 26. juni 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Stiftelsen Rosendal Internasjonale Teater** (tidligere **Teaterhuset Avant Garden**, **ofte forkortet til TAG**) er et programmerende teater i Trondheim. I dagligtale omtales teatret som Rosendal Teater, slik den gamle kinoen het fra åpningen i 1921. Rosendal Teater er en viktig co-produsent av ikke-institusjonsbasert scenekunst og presenterer lokale, nasjonale og internasjonale kompanier og enkeltkunstnere. 

Stiftelsen Teaterhuset Avant Garden (TAG) ble etablert i 1984 av de tre frie, profesjonelle teatergruppene Magna Vox, Petrusjka Teater og Studio Teater. De tre gruppene drev selv teatret i mange år med både egne produksjoner og gjestespill på programmet. TAG holdt da til i Kjøpmannsgata 42 vis á vis hotellet Royal Garden, som var under bygging. Da Olavshallen skulle bygges der det gamle mellageret lå, måtte teatret flytte ut av lokalene. I 1993 flyttet Teaterhuset Avant Garden til Folkets hus i Olav Tryggvasons gate 5. Teatersalen ble etablert i kjelleren, i lokalene til Arbeideravisas gamle trylkkeri. Publikumskapasiteten var inntil 2019 på kun 66 sitteplasser. Våren 2019 flyttet teatret til Rosendal Teater, og samtidig byttet TAG navn til Rosendal Teater. 

Rosendal Teater er plassert sentralt i Østbyen i Trondheim. Den gamle kinobygningen er supplert med et nybygg i det som var hagen. Og bygningene rommer i dag tre saler, foajé og kafé. Sal 1 i den gamle kinoen har 187 plasser i teleskopamfi, Sal 2 er en såkalt black box og har 104 plasser i flyttbart amfi og Sal 3, som også kalles Prøvesalen, har 50 plasser i flyttbart amfi. 

I dag drives teatret ikke lenger av gruppene, men av en administrasjon ledet av en teatersjef (kunstnerisk og daglig leder) og et styre. Siden 2008 har teatersjefen vært Per Ananiassen.

Rosendal Teater er nå et rendyrket programmerende og co-produserende teater med en klar kunstnerisk profil gitt av teatersjefen. 

Boka om teatrets historie og betydning for scenekunstmiljøet i byen og landet er under arbeid, og planlagt lansert vinteren 2021. Forfatter av boka er Melanie Fieldseth.

Kunstneriske ledere
-------------------

* Kristian Seltun 1998–2001
* Silje Ingleiv Engeness 2001–2008
* Per I. Ananiassen 2008–2020
* Alexander Roberts 2021–

Referanser
----------

1. ↑  Sande, Bård (21. januar 2021). «(+) Karantenen er over: - Vi skal få til superbra ting her». *adressa.no* **(norsk)**. Besøkt 29. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Rosendal Teater
* Rosendal Teater i Scenewebdatabasen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** VIAF
 |
Gårdsplass ved en siheyuan, dikteren Lao Shes hjemsted, i dag museum
**Siheyuan** er en type tradisjonell kinesisk arkitektur som er vanlig i visse nordkinesiske byer, fortrinnsvis Beijing, Folkerepublikken Kinas hovedstad.

En siheyuan består av lave hus i et kvadrat rundt en indre gård. I keisertidens Kina (før den kinesiske revolusjonen i 1911) var det vanlig at en familie og deres tjenere bodde sammen i en siheyuan.

Etter Det kinesiske kommunistpartis maktovertakelse og grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina i 1949, ble det innledet en offisiell politikk der man oppfordret folk fra landsbygda til å flytte inn til byen Beijing. Den gamle siheyuan-bebyggelsen ble beholdt, men et stort antall nye bostadshus av varierende kvalitet ble konstruert i og rundt den gamle bebyggelsen, samtidig som man tillot at den gamle bebyggelsen forfalt. Dette har ført til at de siheyuan som finnes i dag, ofte er svært forfalt. Dette gjør det videre ofte vanskelig å avgjøre hva som er de opprinnelige siheyuan-bygningene og hva senere har blitt bygget.

Den dårlige tilstanden som mange siheyuan i dag befinner seg i, vanskeligheten med å bestemme hva som er opprinnelige siheyuan og hva som er påbygginger fra 1950- og 1960-tallet, samt det faktum at mange siheyuan ligger på attraktive områder i det sentrale Beijing, har ført til omfattende rivinger av denne typen tradisjonell kinesisk arkitektur. Byen Beijings arbeide med å forberede Sommer-OL 2008 har ytterligere intensitet rivningsarbeidet. Rivningsarbeidet har vært såpass omfattende at UNESCO, FNs organisasjon for utdannelse, vitenskap og kultur, har kritisert Beijing og truet med å stryke Den forbudte by (tidligere keiserlig palass i det sentrale Beijing) fra FNs verdensarvsliste.

Galleri
-------

* Modell av en siheyuanModell av en *siheyuan*
* En typisk port til en siheyuanEn typisk port til en siheyuan
* Hus ved det som i dag er museum etter Mao DunHus ved det som i dag er museum etter Mao Dun
* SiheyuanportSiheyuanport

Se også
-------

* Hutong

Eksterne lenker
---------------

* Beijing Travel: Hutong and Siheyuan in Beijing (engelsk)
* My Beijing China: Siheyuan in Beijing (engelsk)
**Li Na** (forenklet kinesisk: 李讷; tradisjonell kinesisk: 李訥; pinyin: *Lĭ Nà*; født 1940 i Yan'an i provinsen Shaanxi i Kina), eller **Li Ne**, er datter av Mao Zedong og hans fjerde hustru Jiang Qing, og deres eneste barn sammen. At etternavnet er *Li* og ikke *Mao* skyldes at Mao Zedong i en periode kalte seg *Li Desheng* (forenklet kinesisk: 李得胜; tradisjonell kinesisk: 李得勝).

Navnene til Li Na og hennes storesøster Li Min kommer fra Bok 4 av *Analektene* av Konfucius: «*ne* yu yan er *min* yu xing» (讷于言而敏于行, «*sen* i tale og *oppriktig* i oppførsel»).

Li Na ble uteksaminert fra Pekinguniversitetet i 1966. Etterpå arbeidet hun ved *Folkets frigjøringshærs dagblad*.

Hun ble medlem av den 10. nasjonalkongressen for det kinesiske kommunistiske parti i 1973, og partisjef for fylket Pinggu nær Beijing og assisterende partisekretær for partikomiteen for Beijing fra 1974 til 1975.

Siden 2003 har Li Na vært medlem av Det kinesiske folks politisk rådgivende konferanse.

Referanser
----------

1. ↑  Sohu.com:  "红色公主"李讷 ('The "red Princess", Li Na')
2. ↑  Zhao Zhichao (赵志超), *The Family of Mao Zedong* (毛泽东一家人), Zhongyang Wenxian Press (中央文献出版社), 2000, ISBN 978-7-5073-0770-2.
3. ↑  李讷不平静的生活 ('The Unpeaceful Life of Li Na').
4. ↑  «政协委员出"名门""毛氏三姐妹"聚首政协会» **(kinesisk)**. People's Daily. 3. mars 2003. Arkivert fra originalen 20. mai 2011. Besøkt 3. februar 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |