recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sauda Skisenter** er et norsk vintersportssted som ligger i Svandalen, i underkant av åtte kilometer fra Sauda sentrum og er et av de største skisentrene på Vestlandet. 

Sauda BCC, Foto: Vidar Solheim
Pudderhopping i Sauda Skisenter med utsikt over Sauda sentrum.

Anlegget i dag
--------------

Skisenteret har i dag[*når?*] fem skiheiser, tre T-heiser og to tallerkenheiser, med en kapasitet på 5 200 personer i timen. Lengste nedfart er seks kilometer, og høydeforskjellen nærmere 500 meter. Det er ulik vanskelighetsgrad på traseene – grønn, blå, rød og svart. Totalt kan alpinistene velge mellom elleve ulike nedfarter, men generelt sett er traseene i Sauda Skisenter noe brattere enn det tilsvarende vanskelighetsgrader er i andre anlegg. 

Anlegget har et barne- og familieområde med en tallerkenheis, kveldskjøring, skiutleie og -skole, snøkanonalegg og et servicesenter. Det kjøres opp turløyper rundt anlegget.

Anlegget opplevd en markant oppgang i antallet besøkende, noe som skyldes stor markedsføring, økende turisme til Sauda og en voldsom hytteutbygging i området rundt senteret, Siden 2002 har det blitt satt opp nærmere 300 hytter i Svandalen, og det er planlagt flere felt.

Historie
--------

Anlegget åpnet i 1968 etter dugnadsinnsats av skiforeninger og privatpersoner. Navn var Sauda Skitrekk. Anlegget bestod av en ca. 750 meter lang tallerken-heis (Poma Lift) med tilhørende nedfart og varmestue. 

15. januar 1983 åpna «Sauda Skitrekk AS» heis nr. to og det første T-trekket (Doppelmayr). Det ble utlyst en navnekonkurranse der hovedpremien var sesongkort til hele familien. Fylkeskultursjef Roald Håland fikk æren av å avduke navnet «Alpinisten». Ordfører Kåre Årthun stod for den offisielle åpningen og stortingsrepresentant Hans Frette trykte på startknappen. Grunneier Ola Djuv og alpinist Morten Hovland var de første opp det nye trekket. Prøvedriften starta i romjula 1982. Det gamle trekket ble gitt navnet «Turisten».

Den tredje heisen ble bygget parallelt med «Alpinisten» for å øke kapasiteten. Neste utbygging var Smalanuten (790 moh.), og i 2004 ble tallerkenheis fra Djuvsbotn til 850 moh åpna. I 2006 ble det åpnet en 200 meter lang barneheis nederst i anlegget. Den gamle heisen fra 1968 ble solgt på begynnelsen av 90-tallet.

Skianlegget har skiftet navn flere ganger, først fra Sauda Skitrekk til Svandalen Skisenter, og deretter til Sauda Skisenter.

Fremtiden
---------

I 2019 økte interessen for en heis til i Svandalen. Dette startet som et ønske om stolheis, men prisforskjellen på gondolbane og stolheis er liten. Sauda Vekst startet en kampanje for å få flere aktører med på å finansiere en gondolbane i Svandalen. I oktober 2020 var beløpet kommet opp i 9,5 mill. kr. Heisen vil koste opp mot 70 mill. kr. Gondolbanen bli kalt «Folkeheisen».

Referanser
----------

1. ↑  «Saudas nye skitrekk er opna «Alpinisten» blei namnet». *Ryfylke*. 18.1.1983. s. 6.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Getty Center** er et bygningskompleks i Brentwood, en bydel vest i Los Angeles. I komplekset ligger blant annet J. Paul Getty Museum, Getty Research Institutes vitenskapelige avdelinger og Getty Conservation Institute. Senteret, som ligger på en høyde ovenfor byen, ble åpnet for publikum 16. desember 1997.

J. Paul Getty Museums basis ble lagt gjennom oljemagnaten Jean Paul Gettys private samling. I 1953 opprettet han et museum for å huse denne i bydelen Pacific Palisades. Getty Center, som ble ferdigstilt i 1997, er tegnet av den amerikanske arkitekten Richard Meier. Samlingen med objekter fra den klassiske antikken ble i 2006 flyttet tilbake til Getty-villaen i Malibu. Villaen ble bygget i 1974 og er inspirert av Villa dei Papiri i Herculaneum. Både Gettys villa og Getty Center bestyres av Getty Trust.

Gettys samlinger omfatter:

* (kunst)objekter fra antikken
* tegninger
* illuminerte manuskript
* malerier
* fotografier
* kunsthåndverk

Referanser
----------

1. ↑  The Getty Center: Reflecting on 10 Years. fra Waybackmachine.org (besøkt 19. september 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Getty Center – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* J. Paul Getty Museum
* Getty Centers arkitektur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**David Childs** (født 7. mars 1981 i Grimethorpe) er en britisk eufonium-solist. Han kommer fra en familie som knyttes sterkt til instrumentet. Hans bestefar John Childs var en anerkjent eufonium-solist og dirigent. Davids far (Robert Childs) og hans onkel (Nicholas Childs) var begge også dyktige musikere på samme instrument.

I 2000 vant David Childs finalen for messinginstrumenter i BBCs konkurranse *BBC Young Musician of the Year*.

Siden dette har han turnert verden over og høstet mange priser og utmerkelser for sine konserter og innspillinger.

Referanser
----------

1. ↑   Carnegie Hall linked open data, Carnegie Hall agent-ID 86784, besøkt 2. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.musicweb-international.com, besøkt 7. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.primavistamusikk.com, besøkt 7. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Konsertopptak av *Gabriels Oboe*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Tamirat Layne** (født i 1955 i Addis Abeba) er en politiker og statsmann fra Etiopia. I løpet av 1980-tallet var han leder for det etiopiske partiet People's Democratic Movement (forløperen til Amhara National Democratic Movement). Dette var en av grupperingene som kjempet mot den etiopiske diktatoren Mengistu Haile Mariam i den etiopiske borgerkrigen som begynte på 1960-tallet.

Da Mengistu ble styrtet i 1991, ble Layne en av de tre mennene innen EPRDF / TPLF-militærjuntaen som tok over styringen av landet. Han ble etterfulgt som statsminister av Meles Zenawi i 1995.

Tamirat Layne satt i fengsel i 12 år av en tiltenkt straff på 18 års fengsel etter at en domstol i Etiopia fant ham skyldig i korrupsjon og store underslag. Han ble løslatt den 19. desember 2008. Retten uttalte at det var hans gode oppførsel under soningen i fengselet som var årsaken til hans løslatelse.

Etter den tid har hele hans familie emigrert til USA og Tamirat Layne har siden han ble fengslet konvertert til religionen evangelisk kristendom og han har annonsert at han ikke ville delta i noen politisk organisasjon lengre, men snarere tjene Jesus Kristus og bestrebe seg til det beste for sitt folk.

Referanser
----------

1. ↑  «Tamrat & Mulu’s Story» **(engelsk)**. egen hjemmeside. 2014. Archived from the original on 2. desember 2014. Besøkt 11. april 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Habtamu Alemayehu (19. april 2015). «Ethiopia: Tamrat Layne and the corruption circus of the mid-'90s» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 23. april 2015. Besøkt 11. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hellik Rui** (født 25. mai 1871 i Jondalen ved Kongsberg, død 8. juli 1939 i Oslo) var en norsk gravørmester.

Rui gikk fra 1887 til 1894 i lære hos myntgravør Ivar Throndsen. Han fikk i 1896 stipend for videre studier i Berlin. I 1898 etablerte han egen virksomhet i Oslo. Gravørforretningen leverte medaljer, seglstamper, signetringer, stempler og finere trykksaker. Den holdt fra 1907 til i Underhaugsveien 9 i Oslo. Blant hans medaljer er reversen til Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje 1905–1930, en privat minnemedalje til samme anledning og en portrettmedalje av Bjørnstjerne Bjørnson i anledning hundreårsdagen i 1932.

Rui ble i 1909 bedt av Poststyret om å gravere et nytt originalstempel til Posthorn Öremerker 1909–1919 og 1920–1929.

I 1911 tok han initiativ til å stifte Norsk Gravør Forening. Fra 1911 til 1924 var Rui formann i foreningen. Sammen med sin læremester Ivar Throndsen var han i 1926 første mottager av *Den Skarpe Stikkel* i gull, Norsk Gravørmester Forenings høyeste utmerkelse.

Sønnen Halfdan Rui (1905–1978) var også gravør. Begge signerte sine arbeider med «H. Rui».

Referanser
----------

1. ↑  *Hvem er hvem i næringslivet? Merkantilt biografisk leksikon*, Oslo: Halvorsen & Larsen, 1939, s. 750.
2. ↑  «Her lagde Rui mesterstykkene» Arkivert 8. mars 2013 hos Wayback Machine. *Ditt Oslo*, 19. februar 2012.
3. ↑  Tore Z. Trosdahl: *Norges medaljer 1920–1995*, Oslo: Tosses forlag, 2001, s. 27–28, 35–36.
4. ↑  Hansen, Wiegand (1966). *HÅNDBOK over NORGES FRIMERKER 1855-1955*. Oslo: Norsk Filatelistforbund. s. 177, 223.
5. ↑  «Dødsfall», *Aftenposten*, morgenutgaven 11. juli 1939, s. 11.
6. ↑  «Formenn i Norsk Gravørmester Forening» Arkivert 22. august 2011 hos Wayback Machine. Norsk Gravørmester Forening.
7. ↑  «Den Skarpe Stikkel»[*død lenke*], Norsk Gravørmester Forening.

Eksterne lenker
---------------

* Arbeider av Hellik Rui Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine. Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger
Transitsatellitt
**TRANSIT**, også kjent som **NAVSAT** (som står for *Navy Navigation Satellite System*), var det første satellittbaserte navigasjonssystemet som ble tatt i bruk. De første testene av systemet ble gjort i 1960. Systemet ble brukt primært av den amerikanske marinen for blant annet å gi nøyaktige posisjoner til undervannsbåter. Systemet ble også brukt til meteorologiske formål. Systemet ble avviklet i 1996 til fordel for NAVSTAR Global Positioning System (omtales kort som «GPS»), et mer moderne system som gir mer nøyaktig posisjonering.

| * v
* d
* r
Satellittbaserte navigasjonssystemer |
| --- |
| Historiske: | 
* USAs flagg Timation
* USAs flagg Transit
* Sovjetunionens flagg Tsiklon

 |
| Operative: | 
* Folkerepublikken Kinas flagg Beidou
* Frankrikes flagg DORIS
* Russlands flagg GLONASS
* USAs flagg GPS

 |
| Under utvikling | 
* Kinas flagg BDS
* Europas flagg Galileo
* Indias flagg IRNSS
* Japans flagg QZSS

 |
| 
* GPS-hjelpesystemer: DGPS
* EGNOS
* WAAS
* MSAS
* LAAS
* AGPS

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Hellighetsbevegelsen** er en kristen bevegelse, som oppstod tidlig på 1800-tallet. Som navnet sier, fokuserte bevegelsen på *hellighet*, en åndelig lengsel etter et større gudsnærvær i livet. 

Hellighetsbevegelsen hadde betydning for pinsevekkelsens gjennombrudd i 1906.

Historie
--------

Starten regnes fra begynnelsen av 1800. Mange kristne samfunn ble berørt av «den åndelige lengselen», og ble en del av hellighetsbevegelsen. Det var særlig blant metodister, men også blant baptister, kongregasjonalister og presbyterianere. 

Det var en vanlig oppfatning de første årene, at et menneske ikke kunne motta åndsdåpen (å bli fylt av Den hellige ånd), før en hadde opplevd helliggjørelsen eller blitt *helliget*. Tungetalen var ikke spesielt vektlagt i bevegelsen. John Wesley snakket om to tyngdepunkter i den kristnes liv, rettferdiggjørelsen og helliggjørelsen. 

Kjente predikanter var R. A. Torrey, D.L.Moody og Charles Finney.

Albert Lunde
------------

Nordmannen Albert Lunde kom fra Vanse på Lista. I 1895 var han i Amerika og hørte D. L. Moody tale. Lunde ble sterkt grepet av budskapet. I 1901 kom han hjem til Norge og i 1905 hadde han møter i Hausmannsgatens bedehus og i Calmeyergatens misjonshus i Kristiania. 

Lunde hadde opplevd hellighetsbevegelsen i amerika og hadde blitt troende døpt, derfor var det under tvil at han fikk ha møter på bedehusene. Han aksepterte en betingelse «om å ikke angripe den kjære lutherske tro». Dette var noen år før Thomas Ball Barratt kom hjem til Norge med *pinsevekkelsen*.

Brunstad Christian Church (BCC)
-------------------------------

Menigheten Brunstad Christian Church («Smiths venner») er i dag[] den fremste arvtakeren innenfor norsk kristenhet av hellighetsbevegelsen. Den har sine røtter i pinsevekkelsen, som jo også er en arvtaker, men som ikke har dyrket helliggjørelseslærene like flittig som BCC.

Litteratur
----------

* Korsets Seier 2006 – 2007. Artikelserien: *Pinsebevegelsen 100 år*.
* Korsets Seier. *Albert Lunde – et Guds redskap.* 23. juni 2006. side 25.
* Gjerlaug, Lars Christian. 2006. *Mange oaser i kirkehistorien*. Korsets Seier. 26. mai 2006 side 14-15.

Eksterne lenker
---------------

* «Holiness Movement Timeline» **(engelsk)**. Besøkt 8. desember 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Luapula** er ei elv i Zambia og Den demokratiske republikken Kongo. Den renner fra Bangweulusjøen i Zambia til Mwerusjøen, og fortsetter derfra som elva Luvua videre inn i Kongo. Luapula er en del av elvesystemet til den store floden Kongo.

Elva har utspring fra Bangweulusjøen og de nærliggende Bangweulusumpene nordøst i Zambia, som forsynes med vann fra tallrike små elver fra de omkringliggende fjellene. Den største av disse tilløpselvene er Chambeshi, som har sitt utspring i grenseområdene mot Tanzania, mellom Tanganyikasjøen og Malawisjøen. Gjennom Bangweulusumpene har ikke elva noe klart definert hovedløp, men består av en mengde laguner, sumper og elvegreiner i stadig endring. Den renner sakte sørover gjennom sumpene, før den gradvis snur mot vest. Herfra danner Luapula grensen mellom Zambia og Kongo over hele sitt resterende løp.

Noe nedenfor sumpene ligger Mambatutafallene, hvoretter elva smalner inn og snur mot nord. Lengre nede danner elva de fem kilometer lange Mambilimafallene. Herfra åpner dalen seg opp, i et landskap preget av mangotrær og kassavaåkre. Nedenfor fallene er elva seilbar helt til utløpet. 150 km før elva munner ut i Mwerusjøen, vider den seg ut i et bredt system av våtmarker, sumper og laguner som elva er oppkalt etter. Nedenfor Mwerusjøen heter elva Luvua.

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopædia Britannica: *Luapula River*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luapula River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Store norske leksikon: *Luapula*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Transgression** (også *marin transgresjon*) er en geologisk hendelse der havet stiger relativt i forhold til land, slik at havet trenger fram over større landområder.

Transgresjoner og regresjoner kan skyldes tektoniske bevegelser av kontinentalplater, som orogeniske prosesser, eller større klimaendringer som isframstøt eller isostatiske justeringer etter at is eller sedimenter er forsvunnet.

Eksempler på transgresjoner:

* Den flanderske transgresjon i Nordsjøen for 8 700 år siden
* Dannelsen av Svartehavet for rundt 9 000 år siden
* For 90 millioner år siden var Tethyshavet forbundet med Nordsjøen og det dannet seg opp til 1 500 m mektige krittsedimenter.

*Regresjon* er det motsatte av transgresjon og innebærer at havnivået faller relativt til landnivået slik at tidligere sjøbunn blir blotlagt. I de siste istidene ble så mye vann fjernet fra havene og lagret på land at havnivået sank 120 m.

Litteratur
----------

* Hans Murawski: *Geologisches Wörterbuch*. 8. opplag. Ferd. Emke Verlag, Stuttgart 1983, ISBN 978-3-432-84108-3, s. 226.
* Dieter Richter: *Allgemeine Geologie*. 3. opplag. de Gruyter Verlag, Berlin – New York 1985, ISBN 3-110-10416-4, s. 191.
Symbol assosiert med transfeminismen.
**Transfeminisme** er en retning innen feminismen og homobevegelsen som særpreges med motvilje mot å la seg definere som et kjønn, og avvisning av kjønn er en relevant og viktig kategori. Transfeminister omtaler gjerne fødselskjønn som noe de er ufrivillig tildelt og hevder rett til selv å definere kjønn. Transfeminisme er særlig knyttet til identitetspolitikk og transpersoner.

Transfeministisk argumentasjon har preget identitetspolitikk i særlig USA i 2010-årene, men begrepet har vært lite i bruk i Norge.

Transfeminister bruker gjerne begrep som cisperson. Internt i den feministiske bevegelsen har transfeminisme eller transinkluderende feminisme siden 1990-årene fremstått som en motpol til radikalfeminisme og særlig det som kritikere ofte betegner som transekskluderende radikalfeminisme (forkortet TERF).

Referanser
----------

1. ↑  «the definition of transfeminism». *Dictionary.com*. Besøkt 18. november 2017.
2. ↑  Akerhaug, Lars (18. november 2017). «En guide til identitetspolitikken - Minerva». *Minerva*. Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 18. november 2017.
3. ↑  Julia Serano, *Excluded: Making Feminist and Queer Movements More Inclusive*, London, Hachette, 2013, ISBN 9781580055055

Eksterne lenker
---------------

* (en) Transfeminism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ingeborg Eriksdatter** (1297–1353) var norsk prinsesse og svensk hertuginne. Hun var datter av kong Erik II Magnusson og hans skotske kone Isabella Bruce, niese til kong Robert I av Skottland. Hun ble som enke etter den svenske Valdemar Magnusson, hertug av Finland, også medlem av riksrådet for sin nevø kong Magnus Eriksson av Sverige og Norge.
Di jarlen døde i 1311

Biografi
--------

Seglet til hertug Valdemar, Ingeborgs ektemann
Hennes far, Erik II, døde den 15.juli 1299 da Ingeborg var ett eller to år gammel. Han ble etterfulgt av sin yngre bror Håkon V Magnusson ettersom Erik døde sønneløs. Hennes mor giftet seg ikke på nytt.

I 1300 ble den tre år gamle Ingborg festet til Jón Magnússon, jarl av Orknøyene. Giftermålet ble aldri gjennomført, sannsynligvis fordi jarlen døde i 1311, før Ingeborg var gifteklar.

I 1312 ble Ingeborg gift med Valdemar Manusson som var en yngre bror av den svenske kong Birger Magnusson. Det var et dobbeltbryllup som fant sted i Oslo hvor også kong Birgers andre bror Erik Magnusson av Södermanland giftet seg med Ingeborgs kusine Ingeborg Håkonsdatter, datter og eneste legitime barn av kong Håkon V Magnusson. Ingeborg Eriksdatters medgift inkluderte Öland, og hun er enkelte ganger titulert «hertuginne av Öland». Hun hadde en sønn som sannsynligvis døde ung.

Natten mellom 10. og 11. desember 1317 ble brødrene Valdemar og Erik arrestert og fengslet av deres bror kong Birger i Nyköping. De to Ingeborg’ene satte seg i ledelsen for de som ønsket å få satt dem fri. Den 16. april 1318 inngikk de to hertuginnene en avtale med den danske hertug Christoffer av Halland-Samsö og erkebiskop Esgar av Lund om at de skulle få satt hertugene fri og ikke la kongene av Sverige og Danmark få fred før dette var gjort. Senere samme år døde imidlertid både Valdemar og Erik. Grunnen til dødsfallene er ikke kjent, men de døde sannsynligvis enten som følge av sult eller drap.

De to hertuginnene Ingeborg nevnes også i 1318 i forbindelse med styringen av riket. Ingeborg Eriksdatter har tilsynelatende sittet i riksrådet sammen Mats Kettilmundsson mens Ingeborg Håkonsdatters sønn Magnus Eriksson var mindreårig.

Ingeborg Eriksdotter ble titulert som hertuginne av Öland fra 1340, og hun bodde i Sverige resten av livet. Hun døde i 1353.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Ingeborg», Svensk biografisk leksikon-ID 11948[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics, genealogics.org person ID I00020607, oppført som Ingeborg of Norway[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10786.htm#i107852, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Jerker Rosén : *Den svenska historien 2. Medeltiden 1319-1520*, (1966)
* 
* Nordberg, Michael (1995), *I kung Magnus tid*, Norstedts (1995) ISBN 91-1-952122-7.
* *Nationalencyklopedin*, Bokförlaget Bra Böcker AB, Höganäs (1992)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |
En **transformasjonsmatrise** er en matrise som beskriver hvordan to stive legemer er posisjonert og orientert i forhold til hverandre. Typiske transformasjonsmatriser i tredimensjonalt rom er rotasjonsmatrisene {\displaystyle R\_{x}}, {\displaystyle R\_{y}} og {\displaystyle R\_{z}} som er definert ved

{\displaystyle {\begin{alignedat}{1}R\_{x}(\theta )&={\begin{bmatrix}1&0&0\\0&\cos \theta &-\sin \theta \\[3pt]0&\sin \theta &\cos \theta \\[3pt]\end{bmatrix}}\\[6pt]R\_{y}(\theta )&={\begin{bmatrix}\cos \theta &0&\sin \theta \\[3pt]0&1&0\\[3pt]-\sin \theta &0&\cos \theta \\\end{bmatrix}}\\[6pt]R\_{z}(\theta )&={\begin{bmatrix}\cos \theta &-\sin \theta &0\\[3pt]\sin \theta &\cos \theta &0\\[3pt]0&0&1\\\end{bmatrix}}.\end{alignedat}}}
Den homogene transformasjonsmatrisa {\displaystyle T} er gitt ved:

{\displaystyle T\_{1}^{0}={\begin{bmatrix}R\_{1}^{0}&{\vec {d}}\_{1}^{0}\\[3pt]0&1\\[3pt]\end{bmatrix}}.}
Hvor {\displaystyle {\vec {d}}\_{1}^{0}} er en vektor med avstanden fra origo i koordinatsystem 0 til origo i koordinatsystem 1, og {\displaystyle R\_{1}^{0}} hvordan koordinatsystem 0 er rotert i forhold til 1.
**Mestersvig** er en militær flystasjon ved Kong Oscars fjord, 200 km nord for Scoresbysund/Ittoqqortoormiit, i nasjonalparken Nordøst-Grønland biosfærereservat. 

Fra 1956 til 1963 var det en bly-sinkgruve ovenfor Mestersvig. Malmen ble brutt underjordisk i fjellet *Blyklippen*. Malmen ble kjørt 10 km til Nyhavn, der den ble omlastet. Avrenningen fra gruven havnet i *Tunnelelven*, som renner ut i Kong Oscars fjord. Flyplassen er anlagt på deltaet omkring Tunellelvens utløp.

Da blygruven ble stengt i 1963 ble flyplassen fortsatt drevet som flyplass og værstasjon. Stasjonen ble drevet av statens luftfartsvesen fra gruvens oppstart og frem til 1985, da hovedflyplassen for nasjonalparken og Scorebysund ble flyttet til Constabel pynt litt syd for nasjonalparken. De første årene etter at flyplassen ble flyttet, var det Nordisk Mineselskab som med Otto Lapstun som stasjonssjef driftet Mestersvig. Dette i forbindelse med selskapets opprydding i Minebyen, Malmbjerg, Lommensø etc.

Da arbeidet var avsluttet i 1988 overtok forsvaret driften av Mestersvig. Daglig betyr det at to mann fører tilsyn og vedlikehold av stasjonen. På sommerstid er det ofte et større antall mennesker stasjonert her i forbindelse med vedlikehold eller militære operasjoner.

Mestersvig er den sydligste af de fire permanent bemannede stasjonene i nasjonalparken. I Mestersvig opprettholder forsvaret i form af Arktisk Kommando en vakt som fører tilsyn med området og sanner støttepunkt for Sirius-patruljen. De andre stasjonene er Daneborg, Danmarkshavn og Station Nord.

*Mestersvig* (ett ord) er navnet på den tidligere gruvebyen og nåværende flyplass, mens **Mesters Vig** (to ord) er navnet på en bukt 12 km sydøst for Mestersvig.

Referanser
----------

1. ↑  «DCE - Nationalt Center for Miljø og Energi - No. 241: Environmental Impact of the Lead-Zinc Mine at Mestervig, East Greenland.». Arkivert fra originalen 22. juni 2016. Besøkt 13. november 2016.
2. ↑  DMU rapport 202 page 8, ISBN 87-7772-343-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jakob Kehlet** (født 5. september 1980 i Aarhus) er en dansk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Superligaen. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Kehlet begynte å dømme fotball på lavere nivå i en alder av 15 år. I 2004 fikk han sine første kamper i Danmarksserien for herrer (nivå 5) før han deretter fikk én sesong i 2. divisjon og deretter tre sesonger i 1. divisjon. I 2008 fikk han sine første kamper i Superligaen. Vinteren 2010/2011 ble Kehlet og Kenn Hansen utnevnt som FIFA-dommer som følge av at Claus Bo Larsen og Nicolai Vollquartz nådde den øvre aldersgrensen for dommere i organisasjonen.

Hans første europacupkamp kom den 12. juli 2011, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Champions League 2011/12 mellom Shamrock Rovers FC og FC Flora Tallinn (1–0). Hans første kamp i UEFA Europa League kom den 12. juli 2012, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2012/13 mellom FK Metalurh Donetsk og FK Čelik (7–0). Han har siden dømt gruppespillkamper i UEFA Europa League og flere kvalifiseringskamper både til Europa League og UEFA Champions League.

Kehlet har dømt flere landskamper på U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap. Han debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 16. oktober 2012, da han dømte VM-kvalifiseringskampen mellom Østerrike og Kasakhstan (4–0). Han har siden dømt flere EM- og VM-kvalifiseringskamper.

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2021 Refereeing International Lists, Denmark (Besøkt 12. november 2021)
2. ↑  Transfermarkt.com – Referee profile, Jakob Kehlet (Besøkt 12. november 2021)
3. ↑  DBU.dk – To ny danske dommere Arkivert 19. februar 2011 hos Wayback Machine. (Av Lars Berendt. Publisert 14. desember 2010, besøkt 13. august 2014)
4. ↑  Worldfootball.net – Jakob Kehlet, Champions League Qual. 2011/2012 (Besøkt 12. november 2021)
5. ↑  Worldfootball.net – Jakob Kehlet, Europa League Qual. 2012/2013 (Besøkt 12. november 2021)
6. ↑  EU-football.info – Jakob Kehlet (Besøkt 12. november 2021)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jakob Kehlet – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Jakob Kehlet – WorldFootball.net (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Jakob Kehlet – Soccerbase.com (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Jakob Kehlet – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Jakob Kehlet – PlaymakerStats.com (dommer) Rediger på Wikidata
1. Opphav (3000-1500 f.Kr.)  
2. De første vandringene (1500 f.Kr.)  
        2.a Austre bantu, 2.b Vestre bantu  
3. Urewekjerna fra østre bantu.  
4. - 7. Sørlig vandring  
9. Kongo-kjernen (500 f.Kr. - 0)  
10. Siste fasen (0 - 1000)
**Bantuekspansjonen** viser til utbredelsen av bantufolk i Afrika gjennom flere tusen år med vandring, og er en meget viktig prosess i Afrikas historie. Talere av proto-bantuspråk oppsto i dagens Kamerun og Nigeria, og utvandringa ser ut til å ha begynt etter innføringen av landbruk, det vil se rundt 3000–2500 f.Kr. for den første ekspansjonen i Vest-Afrika. Fra rundt 1500-1000 f.Kr. fulgte videre utvandring østover og sørover fra dette området. Bantufolk fortsette koloniseringen sørover, og hadde slått seg ned i dagens Sør-Afrika fra rundt år 0.

Bantuekspansjonen førte til utbredelse av språk og utveksling av kunnskap. Etterkvart oppstod nye folke- og samfunnsgrupper, ofte gjennom blanding gjennom giftermål. Bantufolk hadde flere fordeler i forhold til tidligere innbyggere. Kjennskapen til landbruk og metallurgi gjorde at de kunne slå seg ned i område med ulike anledninger og bo mye tettere enn jegere og sankere. De fortrengte khoisanfolk, hadzaer og sandawifolk som levde på denne måten med steinvåpen. I østre og sørlige Afrika lærte bantufolk om husdyrhold fra folk de møtte, og spredte denne kunnskapen videre til jegere og sankere.

Den økende folketettheten av bantufolk gjorde det mulig å danne større rike, som Mutapariket ved Zambezielva, som stod bak bygginga av Stor-Zimbabwe. I Sør-Afrika sto zululederen Shaka bak dannelsen av et større rike på 1800-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  The Chronological Evidence for the Introduction of Domestic Stock in Southern Africa Arkivert 25. mars 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  A Brief History of Botswana
3. ↑  «On Bantu and Khoisan in (Southeastern) Zambia, (tysk)». Arkivert fra originalen 20. desember 2016. Besøkt 6. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | World History Encyclopedia
 |
**Jakob Keyser Berle** (født 21. februar 1859 i Fredrikshald, død 5. mars 1938 i Oslo) var en norsk teolog og skolebestyrer.

Etter examen artium 1876 og cand.theol. i 1884 var han i tre år ved Fredrikshald høyere pikeskole som skolebestyrer. Dernest var han ved Frøken Bauers pigeinstitutt fra 1888 til 1894, forøvrig eid av den tyske Caroline Bauer (1828–1909). Jakob ville begynne for seg selv og kjøpte i 1894 Bauers skole, som han videreførte som Berles pikeskole. I 1898 ble det nye bygget oppført i Professor Dahls gate 30 på Frogner (strøk). Berles bror, arkitekten Halfdan Berle, hadde oppdraget med bygget. Skolen ble drevet som privat pikeskole frem til 1919. Deretter kjøpte kommunen skolen. Skolen fortsatte som kommunal pikeskole med Berle som rektor frem til 1926.

Berle satt i byens skolestyrer fra 1902 til 1909 og også i kommunestyret fra 1911 til 1925, i perioden 1914 til 1922 som medlem av formannskapet. Han hadde også en del andre styreverv, blant annet for Norsk Folkemuseum fra 1914 der han ble styreformann i 1923 og satt til 1927.

Familie
-------

Han var sønn av Cort Reimers Berle (1822–82) og Maria Jacobine Keyser (1826–1917). Faren var skoleinspektør i Halden. Selv giftet han seg i 1893 med Johanne Kristine Petersen (1865–1959) som var datter av teologiprofessor Fredrik Petersen. Broren Halfdan Berle (1861–1927/9) ble arkitekt.

Utgivelser
----------

* Berle, Jakob Keyser (1928). *Christiania Opfostringshus gjennem 150 år*. Oslo: I kommission hos Cappelen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, utgitt 7. mars 1938[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Tvedt, Knut A. (red). «Akers gymasium» i *Oslo byleksikon*, Kunnskapsforlaget 2010
4. ↑  Geir Tandberg Steigan, Berle skole, Professor Dahls gate 30
5. ↑  *Studentene fra 1876: biografiske oplysninger samlet til femtiaarsjubileet*. Oslo. 1926. s. 12–14.
6. ↑  Jakob Keyser Berle fra vestraat.net.
7. ↑  Konens dødsår fra gravferdsetaten i Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Bao Tong** (forenklet kinesisk: 鲍彤, tradisjonell kinesisk: 鮑彤, pinyin: *Bào Tóng*; født i november 1932 i Haining i Zhejiang i Kina, død 9. november 2022) var en kinesisk kommunistisk politiker som senere ble politisk dissident.

Han var leder for sentralkomiteen for det kinesiske kommunistpartis byrå for politisk reform og statsminister Zhao Ziyangs politiske sekretær. I slutten av mai 1989, rett før massakren på Den himmelske freds plass, ble han arrestert. Han satt fengslet i Qinchengfengselet, og har etter sin løslatelse bodd under overvåkning i Beijing.[] Trass i overvåkningen klarte han å få smuglet da avdøde Zhao Ziyangs hemmelige memoarer ut til en amerikansk forlegger (Prisoner of the State: The Secret Journal of Premier Zhao Ziyang). Han er blitt en kjent og kritisk kommentator av kinesisk politikk.[]

Referanser
----------

1. ↑   «前中共总书记赵紫阳祕书鲍彤今过世», utgitt 9. november 2022, besøkt 10. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   twitter.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   books.google.fr[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Midtre Namdal** var en samkommune bestående av Namsos, Overhalla, Namdalseid og Fosnes kommuner i Trøndelag. Samkommunen hadde til sammen 19 173 innbyggere per 1. januar 2019. Samkommunen ble etablert som et fireårig forsøk den 9. september 2009. Samkommunen organiserte fellestjenester som barnevern, kommuneoverlege, legevakt, miljø- og landbruksforvaltning, NAV-kontor, skatteoppkrever, næringsutvikling og tiltak knyttet til Samhandlingsreformen. Forløperen Midtre Namdal regionråd omfattet også Flatanger kommune.

Som et ledd i kommunereformen foreslo Erna Solbergs regjering å oppheve Midtre Namdal samkommune og Innherred samkommune innen 1. januar 2020. Reformen medførte også en sammenslåing av kommunene Namsos, Namdalseid og Fosnes med virkning fra 1. januar 2020. Etter kommunereformen i 2020 var antallet kommuner i Namdalen redusert fra 13 til 10, og de fire i samkommunen redusert til to. De tre interkommunale samarbeidene Ytre Namdal regionråd, Midtre Namdal samkommune og Indre Namdal regionråd ble slått sammen til Namdal regionråd.

Kommuner
--------

| Nr | Kart | Våpen | Navn | Adm.senter | Folketall | Flatemålkm² | Målform |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 5005 | Namsos kommuneNamsos kommune | Namsos' kommunevåpen | Namsos | Namsos | 13 113 | 777,85 | Nøytral |
| 5040 | Namdalseid kommuneNamdalseid kommune | Namdalseids kommunevåpen | Namdalseid | Namdalseid | 1 576 | 769,69 | Nøytral |
| 5047 | Overhalla kommuneOverhalla kommune | Overhallas kommunevåpen | Overhalla | Ranemsletta | 3 879 | 729,78 | Nøytral |
| 5048 | Fosnes kommuneFosnes kommune | Fosnes' kommunevåpen | Fosnes | Dun | 605 | 544,63 | Bokmål |

Politikk
--------

Samkommunens øverste organ er samkommunestyret, som består av representanter valgt av kommunestyrene i de respektive kommunene. Samkommunestyret har 5 representanter fra Overhalla, 3 fra Fosnes, 4 fra Namdalseid og 11 fra Namsos. Ordførervervet i samkommunen rullerer mellom kommunene:

| Navn | Parti | Kommune | Tiltrådte | Fratrådte |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Morten Stene | Arbeiderpartiet | Namsos | 9. september 2009 | 31. desember 2010 |
| Jostein Hildrum | Senterpartiet | Overhalla | 1. januar 2011 | 17. oktober 2011 |
| Per Olav Tyldum | Senterpartiet | Overhalla | 17. oktober 2011 | 31. desember 2011 |
| Bjørg Tingstad | Senterpartiet | Fosnes | 1. januar 2012 | 31. desember 2012 |
| Steinar Lyngstad | Senterpartiet | Namdalseid | 1. januar 2013 | 31. desember 2013 |
| Morten Stene | Arbeiderpartiet | Namsos | 1. januar 2014 | 1. oktober 2014 |
| Per Olav Tyldum | Senterpartiet | Overhalla | 1. oktober 2014 | 13. november 2015 |
| Trygve Sandvik | Senterpartiet | Fosnes | 13. november 2015 |  |

Referanser
----------

1. ↑  «Regionrådet». *Namdal regionråd*. Arkivert fra originalen 30. juni 2022. Besøkt 30. juni 2022.
2. ↑  Statistisk sentralbyrå (1. januar 2019). «Kvartalsvise befolkningsendringer».
3. ↑  «Skifte av ordfører i Samkommunen». Midtre Namdal samkommune. Arkivert fra originalen 16. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Solon, avbildet som en middelalderlærd i *Nürnbergkrøniken*.
**Solons konstitusjon** ble skrevet av den athenske statsmannen, lovgiveren og poeten Solon (ca. 638 f.Kr. – 558 f.Kr.) tidlig på 500-tallet f.Kr.

Solon ønsket å revidere eller oppheve de gamle lovene til lovgiveren Drakon. Under Solons reformer ble all gjeld nedlagt og alle gjeldsslaver ble frigitt. Statusen til *hectemoroi* («sjettedelsarbeidere»), som drev jordbruk i en tidlig utgave av livegenskap, ble også nedlagt som system. Disse reformene ble kjent som *Seisachtheia*, «avrystelse av byrdene».

Solons lovgivning reduserte makten til den gamle adelen ved å gjøre rikdom framfor fødselsrett til et kriterium for å holde politiske posisjoner, et system kalt *timokratia* eller timokrati. Borgere ble også adskilt i henhold til deres landproduksjon: *pentacosiomedimnoi* (produksjon på over 200 *bushel*), *hippeis* (300–500 bushel), *zeugitae* (200–300 bushel), og *thetes* (mindre enn 200 bushel, foruten også borgere med ingen rikdom knyttet til landområder). Hver divisjon hadde ulike rettigheter. Eksempelvis, *pentacosiomedimnoi* kunne være *arkont* (hersker), mens *thetes* kunne bare være tilstede i Athens forsamling (Heliaia).

Heliaia ble gitt retten til å høre anker, og Solon opprettet også Boule som en høyere forsamling. Begge disse hadde til hensikt å minske makten til Areopagos, adelens råd.

De eneste delene av Drakon lovtekst som Solon beholdt var lovene angående drap.

Konstitusjonen ble skrevet som poesi, og så snart som den ble introdusert dro Solon på selvpålagt landflyktighet slik at han ikke skulle bli fristet til å ta makten som en tyrann.

Referanser
----------

1. ↑  Bushel, engelsk skjeppe, det vil si ca. gallon = 36 liter

Eksterne lenker
---------------

* The Athenian Constitution, Aristoteles (~350 f.Kr.). Kommentarer om Solons konstitusjon.
* The Lives of the Noble Grecians and Romans, Plutark (~75 e.Kr.). Artikkel om Solon.
* The Origin of the Family, Private Property, and the State, Frederick Engels. Kapittel V: *The Rise of the Athenian State*, diskuterte betydning og effekten av Solons konstitusjon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Banverket** (BV) var et svensk statlig selskap som eksisterte fra 1988 til 2010. Det styrte den svenske statens jernbaneanlegg og hadde det overordnede ansvaret for all jernbanetrafikk i Sverige. Banverkets hovedkontor var i Borlänge, med regionale kontorer i Luleå, Gävle,  Sundbyberg, Göteborg og Malmö.

I 2010 fusjonerte Banverket med det nyopprettede Trafikverket, med ansvar for både jernbane- og veitrafikk i Sverige.

Historie
--------

Banverkets hovedoppgave var å administrere den svenske staten s  sporanlegg. I tillegg hadde Banverket et såkalt sektoransvar for all jernbanebåret trafikk i Sverige, altså også slik infrastruktur som ikke er statlig. Eksempler på slik trafikk var Lidingöbanan, Roslagsbanan, Saltsjöbanan, Stockholm metro og trikketrafikk i Göteborg, Norrköping og Stockholm.

Banverket ble dannet 1988 da  SJ ble delt og togtrafikken ble delvis avregulert. Banverket var ansvarlig for driften av det meste av jernbanenettet i Sverige og tildelte, mot et gebyr, plass på skinnene for selskaper som ønsket å transportere gods eller passasjerer. Nybygging av jernbanelinjer ble også anskaffet og planlagt av Banverket.

Banverket inkluderte  Järnvägsskolan i Ängelholm, Sveriges Järnvägsmuseum i Gävle og Ängelholm, Banverket ICT, Banverket Produktion og Banverket Materialservice.

1. januar 2009 ble Banverket Projekting og Vägverket Konsult overtatt av aksjeselskapet Vectura Consulting AB. Banverket Produksjon, som utførte vedlikehold og nybygging av jernbane på kommersielle vilkår i konkurranse med private selskaper, ble omgjort til  Infranord AB 1. januar 2010. 1. april 2010 ble den nye myndigheten Trafikverket opprettet, som overtok driften av Banverket og Vägverket, samt deler av Sjöfartsverkets ansvarsområder. Dermed ble Banverket lagt ned.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**John Stokesley** (født ca. 1475, død 8. september 1539) var en engelsk kirkeleder som ble valgt til biskop av London under kong Henrik VIII av England.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Stokesley ble født ved Colly Weston i Northamptonshire og ble medlem av Magdalen College i 1495 hvor han også tjenestegjorde som lærer. I 1498 ble han lektor ved Magdalen Hall, i 1505 visepresident av Magdalen College. 

### Prest for kongen

Kort tid etter i 1509 ble han utpekt som medlem av det kongelige råd, og prest og almisseutdeler for Henrik VIII. Han fulgte kongen som hans prest ved kongemøtet Le Camp du Drap d'Or (*Gullbrokadeleiren*) i Frankrike i 1520. I 1429 og 1530 dro han som ambassadør til Frankrike og Italia for å skaffe støtte for kong Henrik VIIIs skilsmisse fra dronning Katarina av Aragón.

### Biskop

Han ble biskop av London i 1530 og i september 1533 døpte han den framtidige dronning Elizabeth. Hans senere var plaget av strider med erkebiskop Thomas Cranmer.[] Stokesley motsatte seg alle endringer av kirkens doktriner, forble fiendtlig til en engelskspråklig Bibel og at prester skulle kunne gifte.[] Han var også svært aktiv i å forfølge og brenne kjettere.[]

Stokesley var en lærd mann som skrev til fordel for Henriks å skilsmisse, og sammen med Cuthbert Tunstall, bishop av Durham, skrev han en avhandling mot Henriks slektning kardinal Reginald Pole.[]

En strid med kongens nærmeste rådgiver, Thomas Cromwell, ble symptomatisk for den generelle striden mellom kongen og kirken.[] Oppløsningen av Englands klostre var en prosess under reformasjonen, der de katolske klostrene i England ble oppløst og deres eiendommer overtatt av den engelske kronen. 

Striden med Cromwell var en strid som Stokesley ikke kunne vinne, og han anerkjente sin skyld, og kastet seg for kongens nåde og oppnådde således kongens tilgivelse og ikke henrettelse.[] Han døde kort tid etter den 8. september 1539.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Henry Beaufort (1374-1447)
* Kardinal Thomas Bourchier (1404-1486) \* bispeviet 1435
* Erkebiskop John Morton (ca 1420-1500) \*1479
* Biskop Richard Fox (1447-1528) \*1487
* Erkebiskop William Warham (ca 1450-1532) \*1502
* Biskop John Longlands (1472-1547) \*1521
* Biskop *John Stokesley (?-1539) \*1530*

Litteratur
----------

* *Henry VIII's Conservative Scholar: Bishop John Stokesley and the Divorce, Royal Supremacy, and Doctrinal Reform* by Andrew A. Chibi; Published by Peter Lang Pub Inc (Jun 1997), ISBN 978-0-8204-3403-2

Referanser
----------

1. ↑  stoke, lest 15. november 2021

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Cuthbert Tunstall** | **Biskop av London**(1530–1539) | Etterfølger:**Edmund Bonner** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Ordensstjerne for Solordenen
Ordenstegn for storkors av Solordenen.
**Solordenen** (spansk: *Orden El Sol del Perú*) er en peruansk orden. Den ble etablert i 1921, men fører sin historie tilbake til 1821. Solordenen er Perus fremste orden. Den tildeles peruanere så vel som utlendinger for sivile og militære fortjenester.

Bakgrunn
--------

Ordenen ble opprinnelig innstiftet 8. oktober 1821 som Solens orden av general José de San Martín etter at han erobret Lima og ble benyttet for å hedre innsats i kampen mot Spania. Ordenen ble opphevet i 1825, men fornyet 14. april 1921 under president Augusto B. Leguía y Salcedo. Anledningen var landets hundreårsjubileum som selvstendig stat.

Ordenen rangerer som nummer en av Perus ordener, foran Ordenen for utmerkede tjenester.

Inndeling
---------

Solordenen er delt inn i fem klasser:

* storkors (*Gran Cruz*)
* storoffiser (*Gran Oficial*)
* kommandør (*Comendador*)
* offiser (*Oficial')*
* ridder (*Caballero*)

Storkors kan også tildeles med kjede.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Solordenen består av en stjerne med atten stråler. Stjernen er i gull. Midtmedaljongen har Perus riksvåpen som motiv og er omgitt av en rødemaljert bord med innskriften «ORDEN DEL SOL DEL PERÚ» og årstallet «1821» på et hvitt felt. Medaljongen er omgitt av en laurbærkrans. Kransen er i gull for offiserer, i grønn emalje for høyere grader. Ordenstegnet er opphengt i båndet i en grønnemaøjert krans.

Ordensstjernen er en større versjon av ordenstegnet.

Ordensbåndet er purpurfarget.

Tildeling
---------

Solordenen tildeles for sivile og militære fortjenester og kan tildeles både peruanske og utenlandske statsborgere.

Ordenens øverste klasse kan også tildeles med kjede og diamanter, en hedersbevisning som er reservert for utenlandske statsoverhoder.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Peru» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 1456–1458.
2. 1 2  Robert L. Ross og Alan M. Stahl: *From a Thankful Nation: Latin American Medals & Orders in the Robert L. Ross Collection, Princeton University*, Princeton: Princeton University Library, 2014, s. 622–625.
3. 1 2  «Condecoraciones» Arkivert 30. august 2013 hos Wayback Machine. El Ministerio de Relaciones Exteriores. Lest 22. november 2015.
**Maren Fransisca Paus**, gift **Maren Fransisca Løvenskiold** (født 24. desember 1793 i Skien, død 10. juni 1854 i Christiania) var gift med eier av Rafnes gård ved Porsgrunn, medeier i Bolvik jernverk, kammerherre og stortingsrepresentant Frederik Michael Frantz Wilhelm Løvenskiold (1790–1869) («Fritz») som en tid var postmester i Christiania (Oslo). De fikk fem barn. Fra dem nedstammer bl.a. fugleforskeren Herman Leopoldus Løvenskiold.

Hun var datter av skipsfører og proprietær Søren Christianssøn Paus (1745–1797) og Kristine Bøyeson (1758–1828), datter av kjøpmann Realf Bøyesen Ording og Mette Grubbe, som tilhørte en skipper- og kjøpmannsslekt i Telemark. Maren Fransisca var barnebarn av sogneprest Christian Sørenssøn Paus i Sauherad. Etter at faren døde på sjøen i 1797 ble hun og hennes søster tatt opp i huset hos deres tante Christiane Elisabeth Bøyesen gift 2. gang med Jacob Aall (onkel til eidsvollsmannen med samme navn), og vokste opp på Borgestad gård i Skien. Hun tilhørte en familie som har en ukjent tilknytning til den mest kjente slekten Paus, men muligvis har fått navnet gjennom oppkalling etter denne.

Hennes søster Anne Zacharine Paus var gift med Niels Aall Løvenskiold. Hennes bror Christian Paus var proprietær og ble stortingsrepresentant i 1830. Hennes mann Fritz Løvenskiold og dennes bror Niels Løvenskiold var sønner av kammerherre Severin Løvenskiold. En annen av hennes manns brødre var stattholder Severin Løvenskiold.

Maren Fransisca Paus er kjent for å ha ført en ungpikedagbok fra Skien-Porsgrunnsdistriktet under Napoleonskrigene. I 1813 besøkte prins Christian Frederik av Danmark-Norge (den senere kongen) Brekke gård i Skien eid av Jacob Aalls nevø, Nils Aall. Hun skriver om prinsens besøk i dagboken sin. Hun skriver ellers noe naivt om sitt selskapelige og sosiale liv på Borgestad gård, og om forelskelsen i sin senere ektefelle som hun fryktet tilhørte en familie som ikke ville anse henne for et «standsmessig parti».

Referanser
----------

1. ↑  Tallak Lindstøl (1914). «Frederik Løvenskiold». I *Stortinget og statsraadet : 1814-1914*, bd. D2 (L-Ø)

Litteratur
----------

* Paus, Maren Fransisca. *Fra en forsvunden tid : utdrag av Maren Fransisca Paus' dagbøker : dagbok fra oppveksten på Borgestad og Fossum 1809-1814*. Skavan forlag, 1996. (Faksimileutgave, 1. utgave 1937). Med forord av Finn C. Knudsen.
* Hans Cappelen: «En forelsket ungpikes jul for 153 år siden» (Maren Fransiska Paus), *Porsgrunns Dagblad* julenummer 1965

Eksterne lenker
---------------

* Krig og nød 1807-1814 Arkivert 11. april 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Maren Emilie Frøhaug** (født 20. september 2000) er en norsk ishockeyspiller, dommer og trener. Frøhaug ble landslagstrener sesongen 2017/18 for Norges U16-kvinnelandslag i ishockey. Hun har tidligere vært hovedtrener for Storhamar Damelag. 

Maren Frøhaug kommer fra Hamar og startet sin spillerkarriere for Storhamar. Gjennom ungdomsårene spilte hun på en rekke lag, og har blant annet en sesong for damelaget til Nes IK i kvinner 1.divisjon. I sesongen 17/18 spilte hun back for Vålerenga Kvinner i Eliteserien i ishockey for kvinner. Med disse har hun ett serie- og NM-sølv. Sesongen etter gikk hun over til Storhamar Damer. Der fungerte hun som spillende hovedtrener.

Maren studerer bachelor trenerrollen og idrettspsykologi på Norges idrettshøgskole. I tillegg til dette har hun internasjonal B-dommerlisens og styreverv i Storhamar Ishockey Yngres.

Referanser
----------

1. 1 2   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 607522, besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Det har gått 23 år siden sist Storhamar stilte med eget damelag i serien. Nå er denne gjengen superklar». *Hamar Arbeiderblad* **(norsk)**. Besøkt 21. mars 2021.
3. ↑  «Maren Frøhaug at eliteprospects.com». *www.eliteprospects.com* **(engelsk)**. Besøkt 20. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maren Frøhaug – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Tidligere Nordfold-Kjerringø kommune i Nordland fylke
**Nordfold-Kjerringøy**, i den tid skrevet **Nordfolden-Kjerringø**, er en tidligere kommune i Nordland fylke. Kommunen ble opprettet 1. januar 1887 da Folden kommune ble delt i Sørfold og Nordfold-Kjerringøy kommuner. Nordfold-Kjerringøy kommune hadde ved opprettelsen 1 347 innbyggere.

Historikk
---------

Den 1. januar 1894 ble en del av kommunen med 30 innbyggere (gården Movik) overført til Sørfold.

1. januar 1906 ble kommunen delt. Nordfold kommune fikk et folketall på 1 485 mens Kjerringøy kommune hadde 857 innbyggere ved opprettelsen.

1. januar 1964 ble det meste av Nordfold med 1 212 innbygger slått sammen med Leiranger, Steigen, deler av Hamarøy samt et lite område av Kjerringøy med 30 innbyggere til Steigen kommune.

En del av Nordfold med 268 innbyggere ble samtidig overført til Sørfold.

Det meste av Kjerringøy (unntatt Brennsundområdet) med 524 innbyggere ble på samme tid slått sammen med Bodin og en del av Sørfold til Bodin kommune (senere slått sammen med Bodø).

Referanser
----------

1. ↑  Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |