recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Phnom Krom** (khmer: **ប្រាសាទភ្នំក្រោម**) er et fjelltempel i Angkor i Kambodsja. Tempelet ble bygd på slutten av det 9. århundre, under kong Yasovarman (889 AD-910). Det ligger 12 kilometer sørvest for Siem Reap og er en hinduistisk helligdom viet til Shiva, Vishnu og Brahma. 

Rettet mot øst er templet er omgitt av en mur bygget av laterittblokker. Langs toppen av veggene går en gesims. Porter deler veggene på midten i hver av de fire himmelretningene. Rett innenfor østporten er fire små bygninger plassert i en nord-sør rad, muligens tidligere brukt som krematorium. Inne i veggene på nord og sør sidene er tre haller, nå rast sammen. Tempelets fokus er tre tårn, også på rekke fra nord til sør. De sitter øverst på en plattform som kan nås ved via sju trinns trapper. Det sørlige tårnet er dedikert til Brahma, det sentrale til Shiva, det i nord til Vishnu. De er bygget av sandstein; mye av utskjeringene og andre detaljer har gått tapt på grunn av erosjon. 

Phnom Krom er den sørligste av tre fjelltempler bygget i Angkorregionen av kong Yasovarman. De to andre er Phnom Bakheng og Phnom Bok. 

Åsen der Phnom Krom står er veldig steinete; lokale legender sier at bergartene ble eksponert av apegeneralen Hanuman under jakten på medisin i Ramayanaeposet. Området utenfor tempelet ved vestporten gir en spektakulær utsikt over Tonle Sap-sjøen.


| * v
* d
* r
Steder relatert til Angkor |
| --- |
| Kambodsja | *Angkor:* Angkor Thom  **·** Angkor Vat **·** Bakong **·** Baksei Chamkrong **·** Banteay Kdei **·** Banteay Samré **·** Banteay Srei **·** Baphuon **·** Bayon **·** Chau Say Tevoda **·** Elefantterrassen **·** Hariharalaya **·** Kbal Spean **·** Khleang **·** Krol Ko **·** Lolei **·** Neak Pean **·** Phimeanakas **·** Phnom Bakheng **·** Phnom Bok **·** Phnom Krom **·** Prasat Ak Yum **·** Prasat Kravan **·** Preah Khan **·** Preah Ko **·** Preah Palilay **·** Preah Pithu **·** Pre Rup **·** Spean Thma **·** Den spedalske konges terrasse **·** Srah Srang **·** Ta Keo **·** Ta Nei **·** Ta Prohm **·** Ta Som **·** Thommanon **·** Vestre Baray **·** Vestre Mebon **·** Yasodharapura **·** Østre Baray **·** Østre Mebon 
*Andre steder:* Banteay Chhmar **·** Beng Mealea **·** Koh Ker **·** Preah Vihear |
| Thailand | Mueang Sing **·** Mueang Tam **·** Muang Tum **·** Phnom Rung **·** Phimai **·** Prang Goo **·** Prang Khaek **·** Prang Sam Yod **·** Sdok Kok Thom **·** Sri Tep **·** Wat Sa Kampaeng Yai |
| Laos | Wat Phou **·** Oum Moung |
| Omstridt | Ta Moan-komplekset (Ta Moan **·** Ta Moan Thom **·** Ta Moan Touch) |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En 1901 eksperimentell modell bil, som senere skulle bli «Union» konstruert av John W. Lambert
**Union Automobiles Company** begynte å bygge biler i Union City, Indiana i 1902. Det bygget Union bil fra 1902 til 1905. Fabrikken lå i Union City, Indiana fra 1902 til 1905 da den flyttet til Anderson, Indiana.

Historie
--------

John William Lambert's første bil var en modell som ble kalt «Union.» Grunnen til at den ble kalt Union var på grunn av gunstige avtaler og konsesjoner fra handelskammeret i Union City. De fleste av bil-komponenter for Union bilene ble laget av Buckeye Manufacturing Company i Anderson, Indiana, som var eiet og drevet av Lambert.

Union bil kom første gang på markedet i 1902. Den hadde en friksjonsoverføring uten gir, og var konstruert av Lambert som kom på veien i 1901 som et eksperimentell kjøretøy. Motoren til bilen bestod av et par motsatte 6 x 4 tommers sylindre (150 X 100 mm helt foran, lagt på tvers med =kjeder til bakakslen En modell som var enseters veide 640 kg) og var utstyrt med en 3,3 hk (2,4 kW) motor. En annen modell veide 900 kg med en 7 hk (5,1 kW) motor. Motorene var bygget av Buckeye Manufacturing Company. Den første modellen ble raskt etterfulgt av en andre friksjon drevet modell, samme motor plassert på tvers helt bak på bilen.
Union Automobile Company bygget i 1904–1905 en 5-seters tonneau - modellen. Denne bilen kom med en ti hestekrefter motor'i 1904. I 1905 var den tilgjengelig i en12 Hk modell eller en 16 Hk modell. I 1905 ble det meste av bilen fabrikert i Anderson anlegget. Anlegget hadde alltid bygget motorer og transmisjoner for Union fra starten. I samme år som navnet på bilen ble endret fra Union bil til Lambert bil.

Union Automobile Company bygde en middels tung bensinbil for forretninger og personlig bruk. Aksjeene i 
selskapet var i hovedsak eid av Buckeye Manifacturing Company, som produserte deler og barnevogner, samt Lambert Gas og Gasoline Engine Company i Anderson, Indiana var begge var eid av familien Lambert. Over tre hundre av de første «Union» biler som var blitt laget ble solgt.

Referanser
----------

1. ↑  «Union City History». Arkivert fra originalen 7. juli 2011. Besøkt 19. desember 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. juli 2011. Besøkt 14. desember 2016.
2. 1 2  Kimes, p. 835
3. ↑  «Union Automobile Company.»
4. ↑  G.N. Georgano, p. 1642
5. ↑  ATJ, p. 225
Inskripsjonstavle på kirken til minne om Jørgen Brahe til Tostrop og hans kone Ingeborg Pasberg til Gunnerstrups gjenoppføring av Tostrup kirke. Foto: Orf3us 
**Jørgen Ottesen Brahe til Tostrup og Gundestrup** (født 19. februar 1554 på Knudstrup i Skåne, død 4. februar 1601 på Gundestrup, også i Skåne) var en dansk adelsmann av den fornemme Brahe-slekten.

Biografi
--------

Han var sønn av Otte Thygesen Brahe til Knudstrup og Beate Clausdatter Bille, samt bror til Tycho og Sophie Brahe. Fra 1577 var han i et par år hoffjunker ved det danske hoff og deltok deretter i kort tid i krigene i Nederlandene. I 1580 giftet han seg med Ingeborg Nielsdatter Parsberg, hvormed han fikk Gundestrup, hvor han bygget nytt i 1570-årene.

Ved kong Jakob VI av Skottland og hans frue Anne av Danmarks bryllupsreise med besøk på Varberg slott, er det Jørgen som har ansvaret for det kongelige besøk og deres ferden igjennom lenet, og videre til Skottland.

Han var fra 1588 til 1591 lensmann på Landskrone slott hvor han lot oppføre en bolig innenfor murene, og fra 1590-98 på Varberg. Han mottok relativt små forleninger, men avsto dog en gård han eide i Helsingør til kronen. 

I 1598 utbedret han Tostrup slott, og bygget opp igjen Tostrup kirke som var blitt rasert i Den nordiske syvårskrig. Han fikk også innrettet et slektsmausoleum til familien, men kom aldri selv til å ligge i det. 

Han døde av pest i 1601 sammen med sin kone på Gundestrup, samme år som Tycho Brahe døde i Prag.
Selv om hun først døde et par måneder etter ham, ble de gravlagt samme dag i Allerum kirke ved Gundestrup. Deres eneste overlevende barn, sønnen Tønne Brahe, falt i 1611 under Kalmarkrigen, bare 20 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  Wallin, Curt: Anders Bing och Anne Galt, Bokförlaget Österleniana, 1996

Eksterne lenker
---------------

* Jørgen Ottesen Brahe fra Dansk Biografisk Leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Shanghainesisk** (kinesisk: 上海閒話, [z̥ɑ̃̀héɦɛ̀ɦʊ̀] på shanghainesisk, pinyin: *Shànghǎihuà*), eller **shanghaidialekt** (forenklet kinesisk: 上海话 eller 沪语; tradisjonell kinesisk: 上海話 eller 滬語), er en dialekt innen wu-kinesisk, og tales i Shanghai og i tilgrensende områder. Uttrykket «shanghainesisk» kommer fra engelsk («Shanghainese»).

Shanghainesisk er en representativ underdialekt av nordlig wu, og tales av over 14 millioner.

Status
------

Shanghainesisk har ingen offisiell status. Shanghais administrasjons- og undervisningsspråk er standardmandarin. Selv om shanghainesisk lenge hadde en temmelig høy status, synes språket å tape terreng. Det finnes en tradisjonell form for kinesisk opera som fremføres på shanghainesisk (*hùjù* 沪剧), men det finnes lite eller ingen popmusikk på språket. Siden 1990-årene er bruken av det i radio blitt heller sporadisk. 

Ved tilflytningen fra andre deler av Kina og ved innflytelsen fra standardkinesisk gjennomgår shanghainesisk raske og stadige endringer i glosetilfang og syntaks. Mange språkforskere gir derfor opp shanghainesisk som representativt forskningsobjekt som wu-språk, og forholder seg derfor i stedet til wu-dialektene som tales i Suzhou eller Wenzhou. For mange unge mennesker i Shanghai er førstespråket blitt mandarin.

Referanser
----------

1. ↑  Jos Gamble: *Shanghai in Transition. Changing Perspectives and Social Contours of a Chinese Metropolis*. RoutledgeCurzon, London / New York 2003, s. 88.
2. ↑  Jerry Norman: *Chinese*. Cambridge University Press 1988, s. 249;  
Ping Chen: China. In Andrew Simpson (utg.): *Language and National Identity in Asia*. Oxford University Press 2007; her s. 158f.;  
S. Robert Ramsey: *The Languages of China*. Princeton University Press 1987, s. 90;  
Jos Gamble: *Shanghai in Transition. Changing Perspectives and Social Contours of a Chinese Metropolis*. RoutledgeCurzon, London / New York 2003, s. 82–84, 97;  
Hanchao Lu: *Beyond the Neon Lights. Everyday Shanghai in the Early Twentieth Century*. University of California Press 2004, s. 53–55.

Lydkurs
-------

* Lance Eccles: *Shanghai Dialect: An Introduction to Speaking the Contemporary Language*. Dunwoody Press, 1993. ISBN 1-881265-11-0. 230 pp + compact audio cassette. (An introductory course in 29 units).
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Tveit Union Musikkorps**.

Tveit Union Musikkorps
**Tveit Union Musikkorps** (**TUM**) er et amatørkorps som holder til på Tveit, i nærheten av Kjevik flyplass, i Kristiansand. Korpset er kjent for drilloppvisninger og marsjering i militær stil i Norge og utlandet. Premiere på årets drilloppvisning er tradisjonelt på nasjonaldagen 17. mai på Luftforsvarets Skolesenter Kjevik, med påfølgende oppvisning i Kristiansand sentrum. Oppvisningen har flere år hatt med solister og dansere.

Korpset har janitsjar-besetning og holder øvelser hver mandag i Musikkhuset i Tveit under ledelse av dirigent Daniel Sørensen.

Historie
--------

Korpset ble opprettet i 1991 etter en sammenslåing av **Tveit Musikkorps** (1952) og **Musikkorpset Union** (1918). Korpset har i 2021 30-års jubileum.

Meritter
--------

Korpset har deltatt i en rekke konkurranser og oppvisninger i inn og utland. 

### 1991

* Janitsjarfestivalen Hamar – Marsjkonkurranse, 2. pris, 80 poeng.

### 1992

* Amatørkorpskonkurranse i Agder Krets, Grimstad. 81,5 poeng

### 1993

* Janitsjarfestivalen Hamar – Marsjkonkurranse, 1. pris, 90 poeng. Show/drillkonkurranse 1.pris, 90 poeng.

### 1994

* Heimevernets Landskonkurranse, Kristiansand – Marsj-/drillkonkurranse, 3. plass.

### 1997

* 12. Europäisches Musikfestival, Rødemis, Husum, Tyskland. Marsj- og show/drillkonkurranser.
	+ Marsjkonkurranse Klasse VIIb, Første pris, 172,2 poeng.
	+ Showkonkurranse Klasse IV, Første pris m/utmerkelser, 180,0 poeng.
	+ Dagens beste poengsum i marsjkonkurranse, utenlandske korps.

### 2005-2021

NMF NM Marsjering og Formasjonsdrill 

* + NMF Vivo konkurranse, voksenkorps, 1. plass
	+ NMF Vivo konkurranse, voksenkorps, 1. plass

Referanser
----------

1. ↑  «Tveit Union Musikkorps». *tum.no*. Besøkt 6. juli 2021.
2. ↑  «Vinnere av VIVO! er kåretNorges Musikkorps Forbund». *musikkorps.no*. Besøkt 15. juli 2021.
3. ↑  «Vinnerne av VIVO2021 er kåret!Norges Musikkorps Forbund». *musikkorps.no*. Besøkt 15. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Tveit Union Musikkorps Hjemmeside
* Tveit Union Musikkorps på Facebook
* Tveit Union Musikkorps på YouTube
* Tveit Union Musikkorps på Instagram
**Gottfried Carl Wilhelm Gottlob von Blücher** (født 6. desember 1762 i Penzlin i Mecklenburg, død 6. juli 1814 i Christiania) var en tysk-dansk offiser. Han var sønn av oberstløytnant ved Sjællandske Regiment Carl Leopold von Blücher (død 1775) og Sophie Henriette Plessen (død 1786). I 1779 ble han utnevnt til sekondløytnant, og ble to år senere ansatt ved Livgarden til Hest. På grunn av en duell måtte han imidlertid forlate Danmark i 1787, men fikk tillatelse til å gå i russisk tjeneste. Her kjempet han først under Potemkin mot tyrkerne og deltok deretter i krigen mot Sverige. Etter slaget ved Focşani 21. juli 1789 ble han utnevnt til major, og fikk Sankt Georgsordenen fjerde klasse; året etter ble han oberstløytnant.

I 1791 vendte han tilbake til Danmark og trådte inn i hæren med grad av oberstløytnant. Etter en sterkt vekslende tjeneste ved rytteravdelinger i Danmark og Norge ble han 1803 oberst og deretter sjef for Akershusiske Dragoner. 1808 ble han generalmajor og sjef for det Trondhjemske Dragonregiment, og var samtidig kommandant på Kongsvinger festning; en viktig stilling under krigen med Sverige 1808-1809.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk biografisk leksikon, oppført som v. Blücher, Gottfried Carl Wilhelm Gottlob, besøkt 18. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Erik Amburger database ID 95129, oppført som Gottfried Karl Wilh. Gottlob von Blücher, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  
«v. Blücher, Gottfried Carl Wilhelm Gottlob». *Dansk biografisk Lexikon v. C. F. Bricka* **(dansk)**. Project Runeberg. Besøkt 18. august 2020.

Kilder
------

* *Dansk biografisk Lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

Portal: Danmark
**Eirik Larsen** (samisk: **Lásse-Ivvár Erke**), født 1983, er en norsk sametingspolitiker fra Tjeldsund. Han representerer Norske Samers Riksforbund (NSR). 

Larsen har siden 2018 vært politisk rådgiver for Sametingsrådet. I 2018 ble han oppnevnt som politisk rådgiver av tidligere sametingspresident Aili Keskitalo og etter sametingsvalget i 2021 ble han på nytt oppnevnt som politisk rådgiver av sametingspresident Silje Karine Muotka. Som politisk rådgiver arbeider han blant annet med internasjonale saker i FN.

Han er innvalgt som sametingsrepresentant fra Vesthavet valgkrets for valgperioden 2021–2025 og er medlem av Plan- og finanskomiteen, men han har fritak fra vervet som folkevalgt så lenge han er politisk rådgiver for sametingsrådet. Ann Karin Kvernmo er fast møtende vara i hans sted.

Utdannelse og yrkesliv
----------------------

Larsen er jurist med mastergrad fra Universitetet i Tromsø – Norges Arktiske Universitet, hvor han har tatt spesialisering i urfolksrettigheter. Som student var han medlem av Studentstyret – NSU Tromsø og styremedlem i Senter for samiske studier. 

Larsen har tidligere vært byråkrat i Fornyings-, administrasjons- og kirkedepartementet og Kommunal- og moderniseringsdepartementet, hvor han var prosjektleder for oppfølgningen av NOU 2007: 13 Den nye sameretten. Han har også vært leder av Menneskerettssavdelingen i den samiske organisasjonen Samerådet. 

Larsen var styreleder for den samiske festivalen Márkomeannu i perioden 2015–2018 og leder av Iinná ja biras sámiid searvi (Hinnøy og omegn sameforening) i perioden 2020–2022.

Referanser
----------

1. ↑  Pulk, Åse M. P. «Sametingsrådet - Sametinget». *sametinget.no*. Besøkt 9. august 2022.
2. ↑  Pulk, Åse M. P. «To av tre politiske rådgivere på plass - Sametinget». *sametinget.no*. Besøkt 9. august 2022.
3. ↑  Eilertsen, Marita Kristin. «Frisk start for Márkomeannu i 2016». *Márkomeannu* **(norsk)**. Besøkt 9. august 2022.
4. ↑  Pedersen, Per Jan (7. juni 2020). «(+) Sameforeningsleder med politiske ambisjoner». *ht.no* **(norsk)**. Besøkt 9. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Sametinget: *Ny politisk rådgiver* Arkivert 9. juni 2020 hos Wayback Machine.
**Gustaf Algernon Stierneld** (1791–1868) var en svensk friherre, diplomat og svensk-norsk utenriksminister, i Norge mest kjent for sin befatning med Bodøsaken.

Bakgrunn
--------

Gustaf Algernon Stierneld ble født i Stockholm som sønn av Adolf Ludvig Stierneld. Fra han var 12 til han var 15 var elev ved Karolinska kollegium i Braunschweig og studerte deretter ved universitetene i Kiel, Edinburgh og Universitetet i Uppsala.

Karriere
--------

I 1811 ble han kanslist i inrikescivilexpeditionen og samme år andresekretær ved Kabinettet för utrikes brefväxlingen (det som senere ble utenriksdepartementet). Under det tyske felttoget tjenestegjorde han i kronprins Karl Johans kanselli og overvar konferansen i Trachenberg, forhandlingene i Frankfurt am Main og ved forhandlingene som førte frem til Kielfreden i 1814. I 1818 ble han utnevnt til chargé d'affaires i Haag, der han var inntil 1818, da han ble utnevnt til envoyé i London. I tjenestetiden i London arbeidet han blant annet med den for Norge viktige Bodøsaken.

I 1827 ble han beordret tilbake til Stockholm og var frem til 1838 i det svenske hoffets tjeneste. I 1838 ble han utnevnt til ridder av Serafimerordenen, samme år ble han også svensk-norsk utenriksminister, men måtte avgå etter riksdagen i 1840, ble stilt for riksrett, men ble frikjent i 1842. I 1848 ble han igjen svensk-norsk utenriksminister og var i stillingen inntil 1856.

Gustaf Algernon Stierneld ble gift i 1821 med Dorotea Anna Josefina von Engeström, datter av Lars von Engeström, etter hennes død giftet han seg med Jacquette Wilhelmina Gyldenstolpe

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gustaf Algernon Stierneld hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (sv) Om Gustaf Algernon Stierneld, fra *Svenskt biografiskt handlexikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Mogens Ulfeldt** (født 22. april 1569, død 15. juni 1616) var en dansk rikråd og riksadmiral.

Liv og levnet
-------------

Han var sønn av riksråd Jacob Knudsen Ulfeldt (d. 1593) og Anna Jacobsdatter Flemming (d. 1570). 13 år gammel reiste han utenlands hvor han i fire år studerte ved universitetene i Wittenberg, Leipzig og Jena. Etter å ha vendt tilbake til Danmark reiste han på ny utenlands til Østerrike, Ungarn og Italia. Her studerte han i Padua og Siena og gikk deretter i krigstjeneste hos malteserridderne mot tyrkerne.

Tilbake i Danmark igen var han hoffjunker i årene 1590–94. 1600 ble han lensmann (lensherre) på Kronborg som han i 1604 ombyttet til Christianopel og Sølvitsborg.

I 1599 var han blitt visekaptein på Christian IV's skip på kongens reise til Nordland, 1602 var han admiral på en flåte som ble sendt til Narva, 1606 underadmiral ved Christian IVs reise til England og 1609–10 sjef for flåtetokter i Østersjøen. I mars 1610 ble han medlem av riksrådet og tillike riksadmiral.

Han døde 15. juni 1616 og ble bisatt i Helligåndskirken i København.

Ektefellen innesperret
----------------------

7. august 1597 hadde Ulfeldt giftet seg med Anne Christensdatter Munk, datter av stattholder i Norge Christen Munk og Dorte Mogensdatter Gyldenstjerne. Paret fikk flere barn men kom ikke godt ut av det med hverandre. Med kongens samtykke lot han henne innesperre på Selsø i Hornsherred, fordi hun hadde begått en «bedrift».

Tre år etter Ulfeldt død, opprettholdtes stadig innespærringen av ektefellen gjennom en værge, Jacob Ulfeldt. Selsø var da gått i arv til fire mindreårige barn som bodde på gården. I 1623 tok barna selv styringen; gårdens forpakter ble kastet på porten og morens arrest opphevet.

Ekteparets våpenskjold ses på altertavlen i Selsø kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Mogens\_Ulfeldt[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bricka, Carl Frederik. «46 (Dansk biografisk Lexikon / XVIII. Bind. Ubbe - Wimpffen)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 5. september 2020.
3. ↑  Irgens-Bergh og Bobé (1923). «Ulfeldt» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 523.
4. ↑  «Selsø». *www.danskeherregaarde.dk*. Besøkt 5. september 2020.
5. ↑  «Selsø Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*. 4 (II): 2612. 1975.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
Ryfylke tingrett holdt til i Stavanger tinghus.
**Ryfylke tingrett** var en førsteinstansdomstol i Rogaland under Gulating lagmannsrett. Tingretten dekket kommunene Finnøy, Forsand, Hjelmeland, Kvitsøy, Randaberg, Rennesøy, Sauda, Strand og Suldal.

Domstolen hørte til en av de eldste i landet og på 1920-tallet ble det funnet rettsbøker fra 1604 i Statsarkivet i Bergen. Meget tyder derfor på at den ble opprettet allerede i 1591 da de første sorenskrivere ble utnevnt. Gjennom mer enn 400 år har sorenskriveren hatt en omflakkende tilværelse og det er sorenskrivergårder flere steder i Ryfylke, f.eks. på Jelsa i Suldal og i Knutsvik på Jøsneset (Hjelmeland). I moderne tid har domstolen vært lokalisert i Stavanger tinghus, siste embetsleder var sorenskriver Christian Fr. Wyller. Foruten sorenskriveren hadde domstolen én tingrettsdommer, én dommerfullmektig og fem funksjonærer.

Fra 1. juli 2007 ble domstolen slått sammen med Stavanger tingrett. Den nye domstolen beholdt Stavanger tingrett som navn og ledes av Helge Bjørnestad. I tillegg til de kommuner som de to domstolene allerede dekket, ble Sola, som tidligere var en del av Jæren tingrett, lagt inn under domstolen. Kommunene Sauda og Suldal ble i overført til Karmsund tingrett (senere til Haugaland tingrett), og Forsand ble overført til Jæren tingrett.
**Hjalmar Christian Hauge** (født 3. april 1862 i Kristiania, død 19. desember 1907 på Voksenkollen utenfor Oslo) var en norsk embetsmann og diplomat som også var kammerherre.

Hauge ble cand.jur. i 1886 og var ved Utenriksdepartementets kontor i Stockholm noen år før han i 1889 ble tilknyttet den svensk-norske legasjon i London som attaché. Dernest var han ved legasjonen i Paris i 1890 og legasjonen i Berlin i 1891. Etter en tid som kansellist, var han fra 1897 kammerherre ved Det kongelige hoff.
Fra 1901 var han legasjonssekretær ved den svensk-norske legasjonen i Washington. Etter unionsoppløsningen i 1905 ble han den 31. oktober 1905 utropt som den første chargé d'affaires stasjonert ved den nye Norges legasjon i Washington. Han samarbeidet en del med bergenseren Johan Anton Wolff Grip (1844–1922) som hadde fortsatt som svensk sendemann i Washington frem til høsten 1906. Den 21. mars 1906 ble det i statsråd klart at han Hauge ble minister samme sted. Sideakkreditering til legasjonen i Mexico fulgte like efter. Men, Hauge satt bare ett år og rakk bare såvidt å komme i gang med byggingen av legasjonens bygning. Hauge, som var gift med en amerikaner, døde nemlig på skitur ved Voksenkollen rett før jul. Han ble etterfulgt av Ove Gude (1853–1910). Hauge mottok St. Olavs Orden og Kong Oscar IIs jubileumsmedalje, og var ridder av den svenske Nordstjerneordenen.

Han var sønn av forretningsmann og stortingsrepresentant Ole Mathæus Hauge (1806–1868) og Gunhild Marie Brinch (1830) fra Arendal.

Referanser
----------

1. ↑  Fødsels- og dødsdato fra GENERALREGISTER ÖFVER SVENSKT PORTRÄTTGALLERI 1895–1913.
2. ↑  Svenske og norske Gesandtskaber og Konsuler i Norges Statskalender 1890.
3. ↑  Det Kongelige Norske Hof i Norges Statskalender 1905.
4. ↑  Kungl. Maj:ts beskickningar till främmande makter i Svensk rikskalender 1905.
5. ↑  Det er i *Fra diplomatiets verden at så står, men det står sikkert flere steder.*
6. ↑  Hauge, Hjalmar Christian i Illustreret norsk konservationsleksikon 1907–1913.
7. ↑  John Hultgren, *En bit Norge i maktens sentrum* i Aftenposten den 20. oktober 2011.
8. ↑  Dåpsprotokoll fra Trefoldighetskirken i 1862.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Charlotte Amalie Griffenfeld** (født 1. mai 1672, død 21. september 1703) var en dansk adelskvinne, gift baronesse Krag.

Hun ble født i København som datter av senere rikskansler Peder Griffenfeld og Cathrine Nansen (1656–1672). Moren døde ikke lenge etter fødselen hvoretter datteren arvet en større formue etter henne. For en del av arven kjøpte hun som 13-årig Stensballegaard i Jylland, som hun senere flyttet inn på. Etter farens fall i 1676, tok hans bror Albert Gyldensparre (1642–1696) seg av henne.

I 1690 giftet Charlotte Amalie seg med Frederik Krag (baron Krag til Stensballegaard og Værholm, 1655–1728). I ekteskapet med ham ble hun mor til flere barn. 

Da faren døde i Trondhjem, fikk hun ham overflyttet til Vær kirke i nærheten av Steensballegaard. Morens kiste fikk hun ved samme anledning hentet over fra København.

Hun døde selv i barsel i 1703, hvoretter også hun ble bisatt i Vær kirke. Ektemannen giftet seg på ny med Edele Krag (1686–1751), som da Frederik Krag døde overtok Steensballegaard.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Poulsen, Lea Herbers (3. desember 2010). «Peder Griffenfeld». *Horsens Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 19. september 2020.
4. ↑  «Albert Gyldensparre | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 21. september 2020.
5. ↑  Irgens-Bergh & Bobé (1922). «Greve Griffenfeld» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*. 39: 469.
6. ↑  «Vær kirke». *Vær Nebel Sogne*. Besøkt 19. september 2020.
7. ↑  Bricka, Carl Frederik. «430 (Dansk biografisk Lexikon / IX. Bind. Jyde - Køtschau)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 19. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Hans Fredrik Marthinussen** (født 19. mai 1918 i Bergen, død 7. november 2009) var en norsk jurist og dommer.

Han tok examen artium i 1937 og ble cand. jur. i 1942. Marthinussen var sønn av biskop i Stavanger Karl Marthinussen.

Han var bestefar til jussprofessor Hans Fredrik Marthinussen (født 1978).

Karriere
--------

Hans Fredrik Marthinussen var dommerfullmektig i Karmsund fra 1943 til 1945 og var hjelpedommer fra 1946 til 1947. Han begynte i Justisdepartementets lovavdeling i 1946, hvor han ble byråsjef i 1952. Han ble lagdommer ved Gulating lagmannsrett i 1958, ble lagmannsretten leder (lagmann) i 1969 og fikk tittelen førstelagmann i 1986. Han ble gitt avskjed i nåde fra 1. juni 1988, da han hadde passert aldersgrensen. Han fortsatte som ekstraordinær lagdommer en periode etter avgangen.

Marthinussen deltok også som norsk sakkyndig i det nordiske lovsamarbeidet i forbindelse med ny aksjelov, etter at Per Augdahl hadde trukket seg i 1962, og han avga *Innstilling om lov om aksjeselskaper* i 1970. Han ledet også utvalget som la frem forslag til lov om kredittkjøp i NOU 1977: 2. Han var også medlem av selskapslovutvalget fra 1975 til 1980, som la frem forslag til ny selskapslov. Han var medforfatter til flere lovkommentarer til aksjelovene av 1957 og 1976.

Hans Fredrik Marthinussen var også formann i Markedsrådet i årene 1975–1984 og har vært ordfører i representantskapet for Vestenfjeldske Bykredittforening.

Æresbevisninger
---------------

Hans Fredrik Marthinussen ble i 1986 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for sin embedsfortjeneste. Han er også ridder av den svenske Nordstjerneordenen. Han var også medlem av Den norske frimurerorden.

Referanser
----------

1. 1 2  Aftenposten morgen 18.05.1988 (Dagens navn)
2. 1 2  Bjørn Solbakken: nekrolog i Aftenposten morgen 19.11.2009 (del 2 side 16) og Bergens tidende 19.11.2009 (del 2 side 6)
3. 1 2  Bergens Tidende 18.05.1993 (Navn)
4. 1 2  Hvem er hvem? 1973 s. 371
5. ↑  Aftenposten morgen 28.06.1986: «Nytt fra statsråd»
6. ↑  NTB 24.02.1988
7. ↑  NOU 1980: 19 Lov om selskaper m.v.
8. ↑  Aftenposten morgen 27.10.1986: «St. Olavs orden»
9. ↑  Bergens tidende 01.02.1994: «Advarer embetsmenn mot frimureri»
**Louis Alfred *Henry* Biaudet** (født 5. april 1869 i Heidelberg, død 17. september 1915 i Roma) var en finsk historiker.

Liv
---

Han var sønn av den franskfødte lektoren i fransk ved Helsingfors universitet Léon Gabriel Biaudet (1848–1898) og var først offiser, men tok i 1899 avskjed fra tjenesten, studerte historie og ble *fil.lic.* i 1906 med en avhandling om *Le Saint-Siège et la Suède durant la seconde moitié du XVIe siècle* («Den hellige stol og Sverige under andre halvdel av 1500-tallet»).

Biaudets forskningsfelt var den katolske motreformasjonens tidsalder i Norden. Han gjennomførte omfattende arkivundersøkelser om dette emnet i Sør- og Mellomeuropa, særlig i Vatikanet, og fremla resultatene i flere avhandlinger, de fleste utgitt i Det finske vitenskapsakademiets skriftserie *Annales Academiae scientiarum fennicae*.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Henry Biaudet, uppslagsverket.fi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator js20201082025, Wikidata Q13550863,

Litteratur
----------

* Tor Carpelan: «Biaudet, Louis Alfred Henri», i *Nordisk familjebok. Uggleupplagan*, bind 34. Stockholm, 1922

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Johnny Theodor Ramm** (født 7. april 1854 i Sogndal, død 24. mars 1928 i Oslo) var en norsk høyesterettsadvokat.

Han ble cand.jur. i 1878 og etablerte seg som sakfører i Christiania i 1885. Ramm var bl.a. medlem av direksjonen for Nationaltheatret i flere år, formann for direksjonen i *Christiania Nyheds- og Avertissements-Blad* (*Morgenposten*) og formann for direksjonen i Dr. Dedichens privatasyl Østre Aker.

Han var sønn av sogneprest Jens Ludvig Olsen (1816–1866) og Vally Caroline Juell (1832–1906), søster av Minda Juell Gulbranson og var bror av overlege Fredrik Gottlieb Ramm.

Han var ridder av den franske Æreslegionen og av Italias kroneorden.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 29. mars 1928[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Aftenposten, utgitt 24. mars 1928[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «✝ Advokat Johnny Ramm». *Aftenposten*, 24. mars 1928.

Litteratur
----------

* Hvem er Hvem 1912 s. 212

Eksterne lenker
---------------

* Maleri

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Democrazia e Socialismo** (*Demokrati og sosialisme*) var et lite, italiensk sosialdemokratisk politisk parti. 

Grupperingen ble dannet i 2006 under betegnelsen *Socialisti ed Europei* som en fraksjon innen Democratici di Sinistra (DS). Initiativtagerne var Gavino Angius og Giuseppe Caldarola og bakgrunnen var dannelsen av Partito Democratico (PD), som de mente ikke var tilstrekkelig sosialdemokratisk. Denne grupperingen rundt Angius ønsket å forbli en del av Det europeiske sosialdemokratiske partiet. 

Grupperingen rundt Angius sluttet seg først til Sinistra Democratica (SD),men fant raskt ut at dette partiet gikk for langt til venstre, idet det ønsket et samarbeid med Rifondazione Comunista, Partito dei Comunisti Italiani og Federazione dei Verdi. Angius ønsket snarere et samarbeid med det mer sentrumsorienterte Socialisti Democratici Italiani (SDI). I september 2007 brøt derfor Angius med SD og dannet Partito Socialista sammen med SDI og en rekke mindre grupperinger. 

Partiet ser seg selv som en gjenopprettelse av det gamle Partito Socialista Italiano.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hans Pedersen til Foss og Sem** (**Litle** eller **Basse**, de nye Basser) (– død 15. november 1602) var lensherre og Norges kansler fra 1592 til 1602.

Han var eldste barn av Peder Hanssøn Litle og Ingeborg Nilsdatter Gyldenløve. Han gjorde tjeneste i syvårskrigen. I 1572 fik han Mariakirkens prosti i len, og to år senere Bergenhus len. Han innehadde også stillingen som overøvrighet fra Lindesnes til Trondenes (unntatt Trøndelag), hvilket betød at han blant annet var ansvarlig for skatteoppkreving.

Kansler
-------

I 1592 ble han utnevnt til Norges rikes kansler. I dette embete deltok han i en rekke herredager, og fra 1593 ble det ham pålagt, i samarbeide med stattholder Axel Gyldenstjerne og de norske lagmenn, å forbedre og oversette den gamle norske lovbok, hvilket førte til utgivelse av Christian IV's Norske Lov i 1604. To år tidligere hadde kongen gjestet ham på Sem, som han måtte avstå til kronen for annet gods. Han døde samme år.

Ekteskap
--------

Hans Pedersen giftet seg første gang omkring 1569 med Else Gyldenstjerne, datter av riksråd Mogens Gyldenstjerne og mor til Anna Hansdatter (Litle) (1578-1633), som giftet seg i 1598 med Gunde Lange til Brunla, Fossesholm, Falkensten, Strøm og Fritsø. Annen gang giftet han seg i 1587 på Fyn med Anne Hansdatter Skinkel, som var datter av Hans Poulsson Skinkel (se Skinkel (adelsslekter)) og Anne Nielsdatter Bild. Med sønnen av annet ekteskap, Frederik Hansen til Strøm og Foss, utdøde denne gren av slekten i 1616.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Oslo: Aschehoug. 1931. s. 349–351.
3. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «342 (Dansk biografisk Lexikon / X. Bind. Laale - Løvenørn)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 2. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Tittelsiden til Thomas Murners anti-lutherske polemiske skrift *Von dem grossen Lutherischen Narren wie ihn Doctor Murner beschworen hat* fra 1522.
**Polemikk** (fra gresk *polemike* (*tekhne*) «krigskunst», til *polemos* «krig») er en betegnelse på særlig heftig diskusjon og argumentasjon, gjendrivning og imøtegåelse av andres påstander og meninger, da gjerne i skriftlig form som i litterær strid eller en ordstrid. Det å drive med polemikk kalles «å polemisere», mens en som driver med polemisering kalles en «polemiker».

Tidligere ble polemikk også kalt for «pennekrig» eller «pennefeide», som regel ført i det offentlige rom som skriftlig i aviser og tidsskrifter. Begrepet brukes også om tidsskriftsartikkel med en særdeles skarp brodd mot andres meninger, men også om usaklig kritikk. Det ligger i sakens natur at polemikker ofte er kontroversielle og preget av konflikter. Den gang injurieloven var langt mindre streng enn den er i våre dager, var polemisk journalistikk langt mer alminnelig i det kontinentale Europa. Historisk har det hatt sine konsekvenser: i publiseringen av den polemiske pamfletten *The Shortest Way with the Dissenters* (1702) hevdet Daniel Defoe at den beste måten å håndtere dissentere på var å forvise dem til utlandet og sende deres predikanter til bøddelen. For dette ble han dømt for opprørske injurier og satt i gapestokken de tre siste dagene av juli 1703. En polemiker er en stridslysten skribent, en som ikke vegrer seg å ta del i polemikker. Polemikk brukes også ofte negativt, eksempelvis når en debattant vil stemple en annen som man diskuterer med ved å kalle vedkommende for en polemiker.

Det har vært flere berømte polemikker: i Norge var Johan Sebastian Welhaven og Henrik Wergeland litterære fiender. Welhaven skrev blant annet «Henrik Wergelands Digtekunst og Polemik ved Aktstykker oplyste» i 1832. En diktsamling av Welhavens dikt i 1990 hadde tittelen *Diktekunst og polemikk : Johan Sebastian Welhavens dikt*.

På 1960-tallet markerte Jens Bjørneboe seg som en skarp polemiker, også beskrevet som «rasende polemiker».

Se også
-------

* Debatt
* Konflikten mellom Wergeland og Welhaven

Referanser
----------

1. 1 2 3  «polemikk», *NAOB*
2. ↑  «Penne-krig», *Ordbog over det danske sprog*
3. ↑  «pennefeide», *NAOB*
4. ↑  Ærekrenkelser, *Norsk redaktørforening*
5. ↑  «polemic, or polemical literature, or polemics (rhetoric)», *Britannica*
6. ↑   Cavendish, Richard (7. juli 2003): «Daniel Defoe Put in the Pillory», *History Today*
7. ↑  «Diktekunst og polemikk : Johan Sebastian Welhavens dikt», Nasjonalbiblioteket
8. ↑  «Essayisten Jens Bjørneboe», *NTNU*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Johan Georg Mejlænder** (også **Mejländer**, født 1. august 1751 i Rendsborg i hertugdømmet Holsten, død 24. september 1824 på Agnæs ved Larvik) var en dansk-norsk offiser.

Militær karriere
----------------

Han var sønn av korporal Samuel Jängen ved *oldenborgske gevorbne infanteriregiment*, men ble adoptert av premierløytnant ved *2. smålenske infanteriregiment* Johan Georg Mejlander. Fra å ha vært underoffiser og kadett på begynnelsen av 1770-tallet, gikk han til å bli adjutant for prins Carl av Hessen under Tyttebærkrigen i 1788. Etter krigen ble han kaptein og tjente som offiser i både Telemark og Akerhus.

Generalmajor
------------

Under krigen i 1814 var han avansert til generalmajor hvoretter han ble sjef for en brigade i traktene omkring Vallø og Tønsberg som skulle unngå ev. svenske landstigninger. I 1818 fikk han stillingen som kommandant ved Fredrikstad festning, som han beholdt frem til 1822. Han døde på Agnæs 24. september 1824. 

Mejlænder giftet seg i 1791 med Anne Dorothea Grønvold (1767–1837), datter av oberstløytnant Bernt Christian Grønvold.

Referanser
----------

1. ↑  *Mejländer, Johan Georg*, Dansk Biografisk Lexikon. Besøkt 3. mars 2014
2. ↑  *Mejländer, Johan Georg*, Dansk Biografisk Lexikon. Besøkt 3. mars 2014

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Eilif Oscar Stoud Platou** (født 18. mars 1886 i Kristiania, død 26. august 1954) var en norsk kjemiker og fekter.

Etter examen artium i 1904 og eksamen fra Kristiania tekniske skole i 1907 tok han en doktorgrad i kjemi ved Det tekniske universitetet i Karlsruhe i 1910. Så fulgte to år ved Kjemisk institutt som amanuensis før han i 1912 ble tilsatt ved Norsk Hydro. I 1925 var han ingeniør i Frankrike. Fra 1928 var han førsteinspektør ved Statens Ildsfarlighetsinspektorat (eller bare Sprengstoffinspeksjonen) og endelig i 1947 kunne han titulere seg sprengstoffinspektør, altså med det øverste nasjonale sprengstoffansvar. Han overtok efter Theodor Tharaldsen (1880–1950). Stillingen ble etter Platous død i 1954 overtatt av Finn Moy.

Han var sekretær i Norsk Kjemisk Selskap 1922–1929 og mottaker av Pasteurlegatets stipend. Utover dette var han tolk i fransk (autorisert i 1935) og fra 1927 sekretær i Norges Fekteforbund.

Familie
-------

Han var sønn av Oscar Ludvig Stoud Platou (1845–1929) og Emma Collett (1850–1934) som var dattera til amtmann og statsråd Johan Christian Collett. Faren var jusprofessor og av Platou. Storeroren Harald Platou (1877–1946) var også fekter og jurist. Eilif var gift med Johanna Butenschøn (1897–1924). Deres sønn Christian Butenschøn Stoud Platou (1924–2011) ble høyesterettsadvokat. Eilif giftet seg igjen i 1928 med Lilly Lemkuhl (1890), datter av arbeidsminister Kristofer Lehmkuhl. En av sønnene, Jan Stoud Platou (1929–2014) ble kjemiker i USA.

Referanser
----------

1. ↑  Platou, Eilif i Hvem er Hvem, 1930.
2. ↑  *Assistent hos ildfarlighetsinspektøren* i Aftenposten den 3. november 1927.
3. ↑  *Den nye sprengstoffinspektør tiltrer i dag* i Aftenposten den 1. februar 1947.
4. ↑  *Dødsfall* i Aftenposten den 26. august 1954.
5. ↑  *50 år* i Aftenposten den 18. mars 1936.
6. ↑  Jan Stoud Platou[*død lenke*], nekrolog i The Times Record, 24. juli 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Hunehals** (tidligere også: **Hunæ hals**) var et slott og en forsvarborg beliggende høyt oppe på en klippe i Halland syd for innløpet til det som senere skulle bli Kungsbacka by. 

Hunehals ble – med hjelp av Norges konge – befestet av Valdemar Seiers sønnesønn, greve Jakob av Halland omkring 1287, etter at han var dømt fredløs som medvirkende til mordet på Erik Klipping. Hunehals ble heretter et av de fredløses faste støttepunkter. Hunehals omtales ofte under krigen mellom Danmark og Norge på 12- og 1300-tallet, men forsvinner deretter ut av kildene. Greve Jakob oppførte siden også Varberg festning.

Arkeologi
---------

I sommeren 1933 ble det foretatt arkeologiske undersøkelser av området, hvor man fant spor i form av tegl og store sten etter Jakob av Hallands borg. Borgens ytre forsvarsverk besto av jord og oppe på voldene hadde stått palisader av tre.

Referanser
----------

1. ↑  *Hunehals*. Historiskt-geografiskt och statistiskt lexikon öfver Sverige, 1862. Besøkt 27. mars 2014
2. ↑  *Jakob*, Dansk Biografisk Leksikon. Besøkt 27. mars. 2014
3. ↑  *Hunehals borg*, wadbring.com. Besøkt 27. mars 2014
4. ↑  *Hunehals historie*, hunehals.se. Besøkt 27. mars 2014 Arkivert 14. august 2015 hos Wayback Machine.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*For partiet med samme navn som var aktiv i perioden 1994-2002, se Partito Popolare Italiano (1994-2002).* 

**Partito Popolare Italiano** (det «italienske folkeparti», PPI) var et italiensk kristeligdemokratisk parti som eksisterte mellom 1919 og 1926. 

Paven anerkjente i begynnelsen ikke den nye italienske staten og forbød i 1874 katolikker å delta i politikken. Dette forbudet ble imidlertid gradvis utvannet etter århundreskiftet på grunn av trusselen fra sosialismen. I 1919 ble det derfor etablert et katolsk masseparti, for å ta opp konkurransen med sosialistene i Partito Socialista Italiano (PSI). Partiet fikk pavens velsignelse. Ved valget i 1919 fikk PPI i overkant av 20 % av stemmene, et resultat som ble bekreftet i 1921. Partiet var det nest største partiet etter sosialistene i PSI. 

PPI ble erklært forbudt av fascistregimet i 1925. 

I 1943, etter fascismens fall, ble det dannet et nytt kristeligdemokratisk parti, med navnet Democrazia Cristiana. Det nye partiet kan betraktes som en etterfølger etter PPI.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**«Etnefjell»-ulykken** fant sted 31. oktober 1968 i Nord-Atlanteren da det klokken 02 om natten inntraff brann ombord på tørrlasteskipet MS «Etnefjell».

Skipet var underveis i ballast fra Fredrikstad til Newfoundland. Maskinsjefen Paul Mathiesen ble drept i eksplosjonen i maskinrommet som førte til brannen. Man startet umiddelbart evakuering og alle regnet med at det var et totalforlis. 29 mann gikk i to livbåter tross at det var dårlig vær, mens kapteinen Isak Kristoffer Isaksen, overstyrmannen Hilmar Sjåvik og førstemaskinisten Nils Herman Berg ble ombord. De forsøkte å slukke brannen, men måtte gi opp og trakk seg tilbake på et tryggere sted av skipet der de i fire døgn livnærte seg på rå poteter inntil det polske fabrikkskipet MS «Uran» berget dem. Mannskapet som var gått i livbåtene så man aldri mer igjen. Totalt mistet 30 av mannskapet livet.

Sjøforklaringen konkluderte med at brannen oppstod på grunn av varmgang i trustlageret, som førte til en eksplosjon som kuttet av brennstoffrøret til en drivstofftank. Tonnevis med olje flommet ut og forårsaket en flere dager lang brann.

Skipet ble slept til Falmouth og kondemnert. Vraket ble kjøpt av Tønsbergrederiet N.R. Bugge og forskipet ble skjøtet sammen med akterskipet fra søsterskipet MT «Olav Ringdal Jr.» Dette skipet fikk navnet «Besna» og senere «Ken Lung», etter å ha blitt solgt til et kinesisk selskap. I 1977 sprang det lekk og sank ved Andamanene på vei til Japan med en last råjern.

Se også
-------

* Norske katastrofer og store ulykker

Referanser
----------

1. ↑   marmuseum.no, besøkt 26. september 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* M/T Etnefjell hos Sjøhistorisk database
* 50 år siden Etnefjell-ulykken – Artikkel om ulykken hos Norsk Maritimt Museum
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Digital Equipment Corporation (DEC)**, med varemerket **DIGITAL**, var et større amerikansk selskap innenfor IT-industrien og en ledende leverandør av datamaskiner, programvare og periferiutstyr fra 1960-tallet frem til 1990-tallet. Selskapet ble banebrytende innenfor minidatamaskiner og clustere gjennom sine produktlinjer Programmed Data Processor (PDP) og VAX. I 1992 lanserte selskapet 64-bit RISC mikroprosessoren DEC Alpha.

Fra 1957 til 1992 hadde selskapet sitt hovedkvarter i en tidligere ullmølle ved Clock Tower Place, i Maynard, Massachusetts, USA. I juni 1998 ble DEC solgt til Compaq, som senere ble slått sammen med Hewlett-Packard i mai 2002. Enkelte deler av DEC, deriblant seksjonen for utvikling av kompilatorer og fasilitetene i Hudson, Massachusetts, ble solgt til Intel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*For partiet med samme navn som var aktiv i perioden 1919-1926, se Partito Popolare Italiano (1919-1926).*

**Partito Popolare Italiano** (det «italienske folkeparti», PPI) var et italiensk kristeligdemokratisk parti som eksisterte mellom 1994 og 2002. PPI etterfulgte partiet Democrazia Cristiana i januar 1994. 

Partiets første leder var Mino Martinazzoli, som ble etterfulgt av Rocco Buttiglione i juni 1994, etter at partiet led et omfattende nederlag ved valgene i april samme år. Partiet hadde da dannet en mislykket allianse med Patto Segni under betegnelsen Patto per l'Italia. 

I 1995, når Buttigliones forslag om å slutte seg til høyrekoalisjonen (bestående av Forza Italia (FI), Alleanza Nazionale (AN) og Centro Cristiano Democratico (CCD)) ble avvist av partiets landsmøte, forlot Buttiglione, sammen Roberto Formigoni og Gianfranco Rotondi, partiet, og dannet Cristiani Democratici Uniti (CDU), noe som førte til at venstresiden i det gamle DC fikk full kontroll over PPI. 

Ved valget i 1996 dannet partiet en liste (*PPI-UD-PRI-SVP per PRODI*) sammen med Antonio Maccanicos l'Unione Democratica (UD), Partito Repubblicano Italiano (PRI) og Südtiroler Volkspartei (SVP). Listen var en del av Oliventrekoalisjonen og fikk 6,8 % oppslutning ved valgene. PPI ble representert i Romano Prodis regjering med tre ministre: Beniamino Andreatta som forsvarsminister, Rosy Bindi som helseminister og Michele Pinto som landbruksminister. 

Ved valget til Europaparlamentet i 1999 led PPI under konkurranse fra i Democratici, et nydannet sentrumsparti etablert av Romano Prodi og hans allierte, l'Unione Democratica (UD), samt andre mindre grupperinger. PPI fikk kun 4,3 %, mot det nydannede partiets 7,7 %.

Oktober 2000 ble det avgjort at PPI, i Democratici, Unione Democratici per l'Europa (UDEUR) og Lamberto Dinis Rinnovamento Italiano skulle danne en felles liste under betegnelsen *La Margherita* (Tusenfryd) i den hensikt å stille til valget i 2001. Partiet fikk en oppslutning på 14,5 %, kun to prosentpoeng mindre enn Democratici di Sinistra.

På en kongress i februar 2002 ble det avgjort at man skulle gå et skritt videre og etablere et parti, under navnet Democrazia è Libertà - La Margherita (DL) av den tidligere felleslista. UDEUR ble imidlertid stående utenfor det nye partiet. Det var en periode usikkerhet om det nye partiet ville forbli en del av Oliventrekoalisjonen, men etter at det ble bestemt at Romano Prodi skulle være koalisjonens kandidat ved parlamentsvalget i 2006, ble det avgjort at de skulle forbli en del av koalisjonen.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC
 |