recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antoinette Augusta komtesse av Aldenburg** (født 4. august 1660, død 14. juli 1701) var en adelskvinne som ble gift med kong Frederik IIIs sønn, Ulrik Frederik Gyldenløve.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var datter av greve Anton av Aldenburg (1633–80) og riksgrevinne Augusta av Sayn-Wittgenstein (1638–66). Faren var uekte sønn av den siste regjerende greve av Oldenborg, og fungerte som stattholder samme sted for den danske kongen. Et ekteskap mellom grevens datter og kongens *naturlige* sønn Ulrik Frederik Gyldenløve, kunne således tjene til å sikre og forsterke lojalitetsbåndene mellom Danmark-Norge og Oldenborg.

### Bryllup

Komtessen var tolv år gammel første gang hun møtte Gyldenløve. Fem år senere ble hun 17 år gammel, i august 1677, viet til ham i den nyoppførte Larvik kirke. Dette var grevens tredje bryllup. Hans første ekteskap med Sophie Urne ble aldri godkjent av kongen og det andre, med Marie Grubbe, ble oppløst etter noen år. 

Etter bryllupet bodde Antoinette Augusta en kort tid i den nyoppførte residensen Herregården i Larvik, mens Gyldenløve etter kun noen dager hastet tilbake til stridighetene ved svenskegrensen  Paret fikk 10 barn, deriblant Ferdinand Anton Danneskiold-Laurvig som arvet farens grevskap. I 1700 flyttet Gyldenløve til Hamburg, et år senere døde Antoinette Augusta den 14. juli 1701 i Amsterdam.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p71380.htm#i713793, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Øystein Rian (2016). «Ulrik Frederik Gyldenløve». *Norsk biografisk leksikon*. nbl.snl.no. Besøkt 25. mars 2018.
5. ↑  Michael Bregnsbo (2014). *Til venstre hånd: Danske kongers elskerinder*. Gyldendal.
6. ↑  «Ulrik Fredrik Gyldenløve». larvikmuseum.no. Besøkt 25. mars 2018.
7. ↑  M. Birkeland (1892). «Gyldenløve, Ulrik Frederik». Dansk biografisk Lexicon, Bricka. Besøkt 25. september 2020.
8. ↑  M.Birkeland (1892). «Gyldenløve, Ulrik Frederik». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 25. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Niels Foss** (født 6. august 1670, død 17. mars 1751) var en en dansk godseier og boksamler.

Karriere
--------

Han var sønn av rektor i Slagelse, siden i København, Peder Foss (1631–1698) og hustru Anna Gregersdatter (d. 1702). Foss ble student 1687 fra Metropolitanskolen og foretok heretter en årelang utenlandsreise. I 1693 var han immatrikulert i Leipzig, 1697 i Oxford. Ved sin hjemkomst ble han president i Underadmiralitetsretten, og 1715–36 var han højesteretsassessor, 1715 justisråd og 1726 etatsråd. 28. januar 1722 giftet han seg i Holmens kirke med Sophie Amalie Matthesius (d. 1747). I 1745 ble han medlem av Videnskabernes Selskab. Seks år senere døde han i 1751 og ble begravet i Vor Frue i København.

Boksamler
---------

Foss huskes særlig for sin bibliofili; han samlet seg et kostelig bibliotek på ca. 11 500 bind inkl. håndskrifter. Alt samlet i elegant, indbundne bind prydet med hans talende våbenskjold – en sittende rev – på skjoldet og som hjelmprydelse. Flere av bøkene ble innbundet av Johann Boppenhausen i såkaldte speilbind, en dansk 1700-utgave av de engelske cambridgebind. Foss gav også andre adgang til sin boksamling; i fortalen til Ludvig Holbergs *Danmarks Historie* takker han Foss for lånet av «En anseelig Hob af rare Manuscripter [...]».

Etter Foss' død ble biblioteket solgt ved auksjon; Det Kongelige Bibliotek og Københavns Universitetsbibliotek kjøpte en stor del – men ikke alt – av samlingen, hvorfor Foss' eiermerke også ses utenfor disse bibliotekers samlinger.

Referanser
----------

1. ↑  G. L. Wad (1891). «Foss, Niels». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 23. april 2018.
2. 1 2  Signe Strecker (2012). «Kongelige Kendetegn Ejermærker på Det Kongelige Biblioteks bøger». *Magasin*. 25 (3): s. 17–18. Besøkt 23. april 2018.
3. ↑  Ludvig Holberg (1732). «Dannemarks Riges Historie». holbergsskrifter.dk. Besøkt 23. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Danmark
Kuben yrkesarenas foajé med inskripsjon «Det gløymde» i veggen.  Foto: Kuben yrkesarena, 2014 
**Kurt Richard Johannessen** (født 13. april 1960) er en norsk kunstner, mest kjent fra kunstformen performance. 

Han er utdannet kunstner fra Vestlandets Kunstakademi, Listaháskóli Íslands og Slade School of Fine Art. I 2005 ble han tildelt Bergen kommunes kunstnerpris. 

Blant Johannessens bestillingsverk er en rekke tekster som utsmykker Kuben videregående skole i Oslo. Blant disse er «Globusen» og «Ho» presentert som tekststriper høyt oppe på glassfasadene ved skolens hovedinngang.

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, abART person-ID 151239[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kuben videregående skole: *Kunst i Kuben* Arkivert 15. desember 2013 hos Wayback Machine. hentet 15. desember 2013

Kilder
------

* Presentasjon av Kurt Johannessen i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Kurt Johannessens nettsider

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Oluf Eilert Løseth** (født 1. september 1858 i Trondhjem, død 2. november 1945) var en norsk romanist og litteraturhistoriker. Han var professor ved universitetet i Kristiania (Oslo) 1913–28.

Han ble student i 1876 og *cand. philol.* i 1883. 1892–95 var han stipendiat i romansk filologi og holdt ved siden av forelesninger i litteraturhistorie. Fra november 1895 var han dosent i romansk litteratur og fra 1897 også lektor i fransk språk. Han ble professor i 1913.

Løseth dro flere ganger til utlandet for å studere romansk språk og litteratur. 1884–86 var han i Paris og i Italia, 1888–92 i Paris. I 1888 tok han doktorgraden i romansk filologi på avhandlingen «Tristanromanens gammelfranske prosahaandskrifter». Dette arbeidet ble siden utvidet til en kritisk analyse av prosaromanene om Tristan og Palamedes i *Le roman de Tristan en prose, le roman de Palamède et la compilation de Rusticien de Pise* (1901). 1890–91 foresto han en kritisk utgave av to gammelfranske tekster: *Eracle* og *Ille et Galeron* av dikteren Gautier d'Arras. I 1903 kom en utgave av *Robert le Diable*. I norske og utenlandske tidsskrifter skrev han en rekke artikler om eldre og nyere litteratur. Sammen med Johan Skougaard utga han en *Fransk-norsk ordbok* (1921) og en *Norsk-fransk ordbok* (1936–40).

Verker
------

* *Tristanromanenes gammelfranske prosahaandskrifter* (1888)
* *Le roman de Tristan en prose, le roman de Palamède et la compilation de Rusticien de Pise* (1901)

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Eilert Löseth, BNF-ID 130930810[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator mub20231208379, Wikidata Q13550863,

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*, bind XVI, s. 275. København: J. H. Schultz, 1924.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Eilert Løseth i BIBSYS
* (no) Digitaliserte bøker av Løseth hos Nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Magnus Nielsen** (– død 2. mars 1390) var erkebiskop i Lund fra 1379 til sin død. 

Han var født på Lolland, ble magister i Paris og pavelig kapellan i Rom. Fra 1370 var han dekan i Lunds domkapittel da han i 1379 ble valgt til erkebiskop. Den 12. mai samme år bekreftet han domkapitlets privilegier og ga seg deretter avsted til Rom for å innhente pavens stadsfestelse av valget. Han vente tilbake til Danmark i begynnelsen av 1380.

Fredens mann
------------

Magnus Nielsen var en stor forkjemper for fred; han sluttet en landefred med Skånes adel i 1380 samt året etter mellom de danske landene øst for Øresund og Sverige. Erkebiskopen var også opptatt av kirkelivet; han ga bestemmelser om helgenddager og kortjenesten, og han lot i 1383 den hellige kvinnen Magnild av Fultoftes lik overføre til Lund. I sitt siste leveår, skrev han og dronning Margrethe en forordning til det samiske folket om de skulle anta den kristne tro.

Den 2. mars 1390 faldt han ned fra vindebroen på sitt slott i Åhus og døde. Han ble senere begravet i Lund domkirke. Hans gravsten med våpenskjold ses i Lunds domkirkes krypt, opprinnelig lå den i midtgangen tett på prekestolen.

Referanser
----------

1. ↑   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID nielsenm, besøkt 24. november 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  C. Weeke (1898). «Nielsen, Mogens». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 25. juni 2018.
3. 1 2 3  Marcus Nylander (2006). «Magnus Nielsen». *Gravstenar i Lunds domkyrkas krypta*: 34–35.
4. ↑  C. Molbech (1845). «Erkebiskopper i Lund». *Historiske aarbøger: til oplysning og veiledning i Nordens, særdeles Danmarks historie* (1): 12.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |

Portal: Danmark
Interiør av en dataspill-butikk som fokuserer på bishojo-spill i Akihabara i Tokyo, Japan
**Bishojo** (美少女? ; びしょうじょ, også stavet bishoujo) er et japansk uttrykk for unge og vakre jenter, ofte brukt i japansk populærkultur.

Bishojo i anime og manga
------------------------

Bishojo er et begrep ofte brukt i anime, manga og visuelle romaner hvor det er flere «vakre jenter», med alder ofte under 20 år. Bishojo er ikke ansett som en sjanger, men heller fokusert på figurdesign, dog en serie som har flere «vakre jenter», samt konsepter som harem og «fan service», vil ofte bli kalt en bishojo-serie. En bishojo-serie er ofte rettet mot et ungt, mannlig publikum, og må ikke forveksles med shojo-serier, som har noen likheter med bishojo-serier.

Noen eksempler av serier som har bishojo-figurer, eller er blitt kalt en bishojo-serie, er *Love* *Hina*, *Clannad*, *Nisekoi*, *Monogatari*-serien og *High School DxD.*

Se også
-------

* Shojo
* Bishonen
* Yuri
* Manga

Referanser
----------

1. ↑  «Jisho.org: Japanese Dictionary». *jisho.org*. Besøkt 12. juni 2021.
2. 1 2 3  «What is Bishoujo?». *hXcHector.com* **(engelsk)**. 23. august 2015. Besøkt 12. juni 2021.
3. 1 2 3  «What is Bishoujo?». *Manga Planet Blog* **(engelsk)**. 4. desember 2020. Arkivert fra originalen 12. juni 2021. Besøkt 12. juni 2021.
Portal: Tegneserier
Feltskjær behandler Fredrik den Stores skader
Militære disposisjoner under krigen
**Den bayerske tronfølgekrig** er den krig som ble ført 1778-1779 mellomn Østerrike på den ene side og Preussen og Sachsen på den andre side om tronfølgen i Bayern. 

Da huset Wittelsbachs bayerske linje døde ut med kurfyrsten Maximilian Josef i 1777 og Bayern tilfalt kurfyrsten Karl Teodor av Pfalz, ble denne beveget av keiser Josef II til å avtre hele Nedre Bayern til Østerrike i bytte mot noen personlige fordeler. Idet Preussen fryktet at dette skulle kunne medføre økt makt for Østerrike i det sørlige Tyskland, opponerte kongen av Preussen, Fredrik II, såvel som Karl Teodors arving, hertug Karl av Zweibrücken og kurfyrst Fredrik August av Sachsen, som også var Maximilian Josefs dattersønn, mot dette. Da forhandlingene strandet rykket kong Fredrik II i juli 1778 inn i Böhmen, støttet av sachsiske styrker. 

Krigen, som mest kom til å handle om hærenes proviantering – det ble av soldatene hånlig kalt for «potetkrigen» – ble ført uten større eytertrykk fra noen av sidene, og ble avsluttet ved freden i Teschen den 13. mai 1779. Under Russlands og Frankrikes megling ble det bestem at Østerrike skulle få det lille men fruktbare området Innviertel, som er mellom elvene Donau, Inn og Salza, men avstå fra sine øvrige krav. Fredrik fikk sine krav på Ansbach og Bayreuth anerkjentem og Sachsen fikk en pengesum. Freden ble garantert av Frankrike og Russland.

Litteratur
----------

* Johann Jacob Moser: *Staatsgeschichte des Krieges zwischen Oesterreich und Preussen in denen Jahren 1778, und 1779, bis auf die Rußisch- und Französische Fridensvermittelung.* Johann Gottlieb Garve, Frankfurt am Main 1779.
* Gustav Berthold Volz: *Friedrich der Große und der Bayerische Erbfolgekrieg.* In: *Forschungen zur Brandenburgischen und Preußischen Geschichte.* Bd. 44, 1932, S. 264–301.
* Volker Press: *Bayern am Scheideweg. Die Reichspolitik Kaiser Josephs II. und der Bayerische Erbfolgekrieg 1777–1779.* In: Pankraz Fried, Walter Ziegler (Hrsg.): *Festschrift für Andreas Kraus zum 60. Geburtstag.* Kallmünz 1982, S. 277–307.
* Michael Kotulla: *Bayerischer Erbfolgekrieg. (1778/79).* In: *Einführung in die deutsche Verfassungsgeschichte. Vom Alten Reich bis Weimar (1495–1934).* Springer, Berlin / Heidelberg 2008, ISBN 978-3-540-48705-0, S. 207 f.

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Bajerska tronföljdskriget *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** NKC
 |
**Gunder Gundersen Hammer** (født 22. september 1725 i Trondhjem, død 18. oktober 1772 i Stavanger) var en norsk embedsmann.

Familie
-------

Gunder var sønn av skipsfører Gunder Hammer (død 1731) og Anna Hempel (død 1766). Faren ble kjøpmann i Trondheim, men døde tidlig. Mora Anna tok over forretningen etter faren døde i 1731. Morfaren Johan Hempel var forøvrig arkitekt i Trondheim.

Studier
-------

Han studerte teologi ved Københavns Universitet 1745–57 uten å få embetseksamen.

Giftermål
---------

Han giftet seg i 1758 med Anna Hanning (1736–1805) som var datter av Peder Hanning som var presiserende kapellan ved Vår Frue kirke (Trondheim).

Amtmann
-------

Selv uten embetseksamen ble han embetsmann, da han i 1757 ble amtmann i Finnmark. 

I 1763 ble han justisråd. Mens han var amtmann.

Etter å ha klaget på dårlig helse, ble han i 1768 forflyttet til Stavanger amt og var amtmann der til han døde i 1772.

Se også
-------

* Liste over Finnmarks fylkesmenn.
* Liste over Rogalands fylkesmenn

Utgivelser
----------

* *Historisk Underretning om Finmarkens Handel*, 1763

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 186[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gunder Hammer i Store Norske Leksikon.
3. ↑  Anna Cramer (d. 1776) i lokalhistoriewiki.no.
4. ↑  Hammer, Gunder i Dansk biografisk Lexicon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni
 |
**Folkevæpningssamlag** (*Folkevæbningssamlag*) var en sammenslutning av frivillige skytterforeninger som eksisterte i Norge på 1880- og 1890-tallet. Samlagene oppsto som følge av misnøye med den offisielle Centralforeningen for Udbrædelse af Legemsøvelser og Vaabenbrug.

I begynnelsen av 1880-årene oppsto det en utbredt misnøye med Centralforeningen, som var en offisiell forening hvor medlemmene ikke hadde noen mulighet til påvirkning. Det første folkevæpningssamlaget ble stiftet etter initiativ av amtsskolebestyrer i Inntrøndelag Ole Five på et møte av representanter for skytterlagene i Nordre Trondhjems amt 29. januar 1881. Året etter var det dannet lokallag i 12 amter, og på et møte i Kristiania fra 6. til 8. februar 1882 ble det dannet et fellesstyre for folkevæpningssamlagene, med Ole Five som formann.

Folkevæpningssamlagenes mål var å styrke Norges forsvarsevne, særlig ved å gi folket opplæring i skyting og ved å sørge for at moderne våpen ble utbredt. Alt i 1881 bevilget Stortinget en mindre sum til innkjøp av våpen og ammunisjon, og året etter bevilget det en større sum. Regjeringen nektet imidlertid å godkjenne bevilgningen. Dette forholdet spilte inn i riksretten mot ministeriet Selmer i 1884.

Medlemstallet i folkevæpningssamlagene steg fra 13 000 i 1882 til 18 000, fordelt i 586 skytterlag, i 1890. I 1892 førte en kongelig resolusjon til at samarbeidet mellom folkevæpningssamlagene og den norske hæren ble styrket. Folkevæpningssamlagene fikk låne våpen av hæren, men måtte ansette militært utdannede instruktøre og la offiserer inspisere øvelsene. Samtidig øket Stortinget krafgtig bevilgningene til innkjøp av rifler.

I 1893 ble alle skytterlagene i Norge samlet til én organisasjon, ved at Centralforeningen og folkevæpningssamlagene gikk sammen i Det frivillige skyttervesen.

Se også
-------

* Skytterbevegelsen i Sverige
* Skytterbevegelsen i Danmark

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*, bind VIII, «Folkevæbningssamlag». København, J. Schultz, 1919.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Asmund Johansen Enger** (født 30. september 1881 i Nordre Land, død 11. april 1966 samme sted) var en norsk gårdbruker, journalist, ingeniør, organisasjonsmann og sportsskytter som konkurrerte i rifle.

Han vokste opp på Gjøvik som sønn av redaktør i *Samhold*, gårdbruker, industrigründer og skytterleder Johan Amundsen Enger og Inger Mathea Frøisland. Han gikk teknisk skole i Norge og tok sin videre utdannelse i England og Tyskland. Han giftet seg i 1908 med Gudrun Ødegaard, datter av lærer Halvor Ødegaard i Etnedal.

I likhet med faren ble han en ivrig skytter. Han representerte Norge under Sommer-OL 1906, «ekstralekene», der hans beste resultat var en 19.-plass, og Sommer-OL 1908, der han fikk en 41.-plass.

Han overtok slektsgården Enger med tilhørende skogeiendommer i Nordre Land etter faren, og påtok seg en rekke verv innenfor jord- og skogbrukets organisasjoner og bedrifter. Han ble styremedlem i de industriforetakene som faren og hans brødre (firma L.A. Enger & Co.) hadde startet: Hunton Bruk, Norma Projektilfabrik og Valdres Skiferbrud.

Enger tilhørte kretsen rundt Johan E. Mellbye innenfor bondebevegelsen. I 1930-årene ble han Mellbyes nestformann i Norges Bondelag. I *Norsk krigsleksikon* skriver historiker Harald Espeli at nestformann Enger ville «lenge strekke seg langt for å få en kompromissavtale med NS i havn» under okkupasjonen. Avtalen ble avvist av Bondelagets representantskap i november 1940, og Enger ble snart tvunget av okkupasjonsmyndighetene til å trekke seg som nestformann. Mellbye ble på sin side avsatt som formann i 1941, og Bondelaget omdannet til Norges Bondesamband.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Steenstrup, Bjørn (red.) (1948). «Enger, Asmund Johansen». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 137.
3. ↑  (en) Asmund Enger – Olympedia Rediger på Wikidata
4. ↑   Espeli, Harald (1995). «Norges Bondelag». I Dahl, Hans Fredrik, Hjeltnes, Guri, Nøkleby, Berit, Ringdal, Nils Johan og Sørensen, Øystein. *Norsk krigsleksikon 1940–45*. Oslo: Cappelen. s. 296–297. ISBN 82-02-14138-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Laurids Engelstoft** (født 2. desember 1774 i Gislum prestegård, død 14. mars 1851) var en dansk historiker som også deltok i administrasjonen av det danske universitets- og skolevesenet.

Liv
---

Han var sønn av presten Christian Engelstoft, som underviste ham til han var 15 år. I 1796 fikk han teologisk embetseksamen ved Københavns Universitet. Men i stedet for å bli prest fortsatte han studiene og fikk den filosofiske doktorgraden i 1797. Sammen med Thorlacius fikk han et stipend til en studiereise i utlandet. Han bodde ett og et halvt år i Frankrike.

I 1802 ble han utnevnt til adjunkt i historie og geografi ved Københavns Universitet, og året etter til ekstraordinær professor. I 1805 ble han sekretær for «Direktionen for Universitetet og de lærde Skoler», hvor han kom til å utføre et omfattende arbeid helt til 1848, fra 1812 som assessor. Han bidro til reformene i Danmarks universitets- og skolevesen i disse årene.

I 1811 ble han valgt til sekretær i kommisjonen som skulle gjennomføre den vedtatte opprettelsen av et nytt universitet i Christiania. Senere fulgte han det norske universitetets utvikling med interesse fra Danmark. Han arbeidet også for gjenopprettelsen av Sorø Akademi.

Referanser
----------

1. 1 2 3   tnk.krakow.pl, besøkt 30. august 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.danskeselskab.dk, besøkt 21. april 2019[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Engelstoft, Laurids», i *Dansk biografisk Lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |

Portal: Danmark
Thomas Hansen Erslews *Almindeligt Forfatter-Lexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814 til 1840*, bind 1, 1844.
***Almindeligt Forfatterlexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814 til 1840*** er et forfatterleksikon utarbeidet av Thomas Hansen Erslew som kom ut i 6 bind i perioden 1843–1868.

Leksikonet har undertittelen *«Fortegnelse over de sammesteds fødte Forfattere og Forfatterinder, som levede ved Begyndelsen af Aaret 1814, eller siden ere fødte, med Anførelse af deres vigtigste Levnets-Omstændigheder og af deres trykte Arbejder; samt over de i Hertugdømmerne og i Udlandet fødte Forfattere, som i bemeldte Tidsrum have opholdt sig i Danmark og der udgivet Skrifter.»*

Verket består av 3 bind (utkommet mellom 1843-1853) som gjennomgår forfatterne fra A-Ø, samt 3 supplementsbind (utkommet mellom 1858-1868) som i tillegg til å ta med utvidelser og supplementsopplysninger om forfatterne nevnt i de første 3 bind, gjennomgår forfatterne i perioden som følger etter fra A-Ø.

Artiklene over de enkelte forfattere inneholder en kort biografi samt en grundig bibliografi over deres verker samt eventuelle anmeldelser over dem. På grunn av den fastsatte tidsrammen er verket et verdifullt bibliografisk verktøy over forfatterne som levde og virket i den danske gullalder. 

Holger Ehrencron-Müllers *Forfatterlexikon omfattende Danmark, Norge og Island indtil 1814* (1924–1939) inneholder den foregående perioden i dansk litteratur opp til 1814, mens *Dansk bogfortegnelse* begynner fra 1841 og på denne måten utgjør disse to verker samt Erslews en samlet dansk bibliografi.

Eksterne lenker
---------------

* *Almindeligt Forfatterlexicon* på Projekt Runeberg (kun 3. bind)
* *Almindeligt Forfatterlexicon* på Internet Archive (alle bind)

Kilder
------

* Svend Bruhns: *Bibliografiens historie i Danmark, 1700- og 1800-tallet*, Aalborg Universitetsforlag, 2004. ISBN 87-7307-681-3.
* Thomas Hansen Erslew: *Almindeligt Forfatterlexicon for Kongeriget Danmark med tilhørende Bilande fra 1814*, bind I-VI, Forlagsforeningens Forlag, 1843-1868.

Portal: Danmark
**Pust** er en norsk vokalsekstett etablert i Oslo i 2003. Ensemblets repertoar består av egen musikk og kjente sanger i nye arrangementer inspirert av jazz, etnisk musikk og folkemusikk. I tillegg til å være en ren a cappella-gruppe, samarbeider sekstetten også med instrumentalister. Pust vant førstepris for vokalgrupper ved Tampere Vocal Music Festival i Finland i 2005. I 2007 ga de ut albumet *Femkant* og ble for det nominert til Spellemannprisen 2007 i åpen klasse.

Pust er også et tilbud i Tromsø, der en badstue er plassert ute på en brygge ved havet. 
Gründer og pusts første medlem, Sigurd Lunde bruker tjenesten stadig vekk og anbefaler den sterkt til lokalbefolkningen.

Medlemmer
---------

* Anne Hilde Grøv: sopran
* Camilla Susann Haug: sopran (2011–)
* Elisabeth Anvik: alt
* Håvard Gravdal: baryton
* Mads Iversen: bass
* Mattis Myrland: tenor (2023–)

### Tidligere medlemmer

* Jostein Hasselgård: tenor (2006–2022)
* Jorunn Lovise Husan: mezzo (2007–2011)
* Maria Mohn Pettersen: sopran (2004–2007)
* Geir Arne Servan: tenor (2003–2006)
* Anine Kruse Skatrud: sopran (2003–2004)
* Helga Johanne Størdal: sopran (2003)

Diskografi
----------

* *Femkant* (2007, Pust records)
* *Kry* (2009, Pust records)
* *Julero* (2011, Kirkelig Kulturverksted)
* *Fryktløs* (2013, Grappa)
* *Huggu over vatn* (2017, Grappa)

Referanser
----------

1. ↑  «HUGGU OVER VATN (2017)». *PUST* **(engelsk)**. Besøkt 6. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* PUST på SoundCloud

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Peder Mikkelsen Kruse** (– død 1418) var en dansk erkebiskop i Lunds stift.

Kruse ble magister ved det filosofiske fakultet i Prag i 1394. 
I sommeren 1410 ble han valgt til erkebiskop i Lund. I 1414 anmodet han sammen med erkebiskop Eskill av Nidaros på egne, kong Erik og det svenske folks vegne om, at biskoppene Nils i Linköping, Brynjulf i Skara samt nonnen Ingrid, som hadde grunnlagt klosteret i Skeninge, måtte bli kanoniserte.

Besøk i Slesvig
---------------

Kruse deltok i kong Eriks reiser og oppholdt seg gjerne i hans nærhet. I 1417 ønsket han således å besøke Slesvig by – som på det tidspunkt var beleiret av kong Eriks tropper – for å holde en høytidelig messe. Det skip som medførte erkebiskopens bispehue, stav og øvrige insignier samt sølvskåler og andre kostbarheter, ble ved Sliens munning erobret og den 4. august ført til Kiel. Beslaget hadde en verdi på flere tusen mark lybsk mynt, og var et betydelig tap for kirken.

Ulykken ramte erkebiskopen hardt og han døde året etter. Kruse ble etterfulgt i sitt embede av Peder Lykke.

Referanser
----------

1. 1 2  Green, Allan (1973). *Biskopar i Lunds stift 1060–1637*. Lund: Gleerups Förlag. s. 85-86.
2. ↑  «1414. 21. marts». *diplomatarium.dk* **(dansk)**. Besøkt 16. oktober 2018.
3. ↑  «567 (Dansk biografisk Lexikon / IX. Bind. Jyde - Køtschau)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 16. oktober 2018.
4. ↑  «189 (Historisk och arkitektonisk beskrifning om Lunds domkyrka)». *runeberg.org* **(svensk)**. 1854. Besøkt 16. oktober 2018.
5. ↑  W. Mollerup (1888). «BILLE-ÆTTENS HISTORIE» (PDF). Gydendalske Boghandels Forlag. s. 87. Besøkt 16. oktober 2018.

Portal: Danmark
**Tove Ramlo-Ystad** (født 25. mars 1959) er en kor-dirigent og musikkpedagog fra Trondheim. Som dirigent for elitekoret Cantus har hun vunnet flere korkonkurranser.

Ramlo har hele livet deltatt i kor, fra *Nardo pikekor*, via *Songlaget i BUL Nidaros* til hun i 1986 deltok i etableringen av Cantus. Hun er utdannet fra Trøndelag musikkonservatorium med sang som hovedinstrument, og har arbeidet som *fylkesmusiker* i Nord-Trøndelag. Ved siden av arbeidet med Cantus er hun i dag musikksjef i Norges Korforbund og frilans instruktør, konsulent og dommer. Hun startet *Trønderkor* i 1987 og ledet koret i 10 år. Hun dirigerer *Hauka mannskor*, men hun måtte ta en pause i 2007.

Sammen med Cantus mottok hun i 1996 Sør-Trøndelag fylkes kulturpris. De har også fått Trondheim kommunes kulturpris, og hun mottok dirigentprisen under *Den internasjonale korfesitvalen i Riva del Garda* 1996. I 2003 ble hun av *Trondhjem By's Vel* utnevnt til "Autorisert Trondhjemmer". 

Hun ble tildelt Norges Korforbunds pris Korprisen for 2014.

Referanser
----------

1. ↑  Omtale av tildelingen på kor.no[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
**Frederik Theodor Hurtigkarl** (født 3. november 1763 i Sorø, død 1. desember 1829 i København) var en dansk jurist.

Liv
---

Han var sønn av Svend Hurtigkarl, inspektør ved Sorø akademi, og Marie Fjellerup. I 1779 ble han student fra Klinchske institut i København og studerte deretter filologi ved Københavns Universitet. Etter å ha blitt *cand. philol.* i 1784 fortsatte han å studere rettsvitenskap og ble *cand. jur.* i 1788. I 1790 ble han ansatt ved universitetet, hvor han fra 1798 var professor. Fra 1818 til 1819 var han universitetets rektor. Ved sin død testamenterte han formuen sin til stipender for studerende ved universitetet.

Hurtigkarl utga verket *Den danske og norske private Rets første Grunde* (1813–20), som var skrevet etter mønster av Engelbrecht Hesselbergs oversikt (*Juridisk Collegium*) fra 1755. Verket ble i samtiden stilt i skyggen av Ørsteds *Haandbog over den danske og norske Lovkyndighed* (1822–35), som i formen besto av bemerkninger til Hurtigkarls verk.

Litteratur
----------

* Julius Lassen: «Hurtigkarl, Frederik Theodor», i *Dansk biografisk Lexikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
**Berthe Nielsdatter Toppenhaug** (født 1764 i Gran, død 22. desember 1840 i Gjerdrum) var en norsk folkemedisiner eller signekjerring. Hun var fra husmannsplassen Toppenhaugen under Hvaleby i Gran, men flytta som voksen til Gjerdrum og bodde på en plass under garden Fjellstad.

Hun er identisk med den Berte Tuppenhaug som Peter Chr. Asbjørnsen skildrer i «Berte Tuppenhaugs fortellinger» fra 1845: *«Skarpe, rappe, litt skjeve øyne, fremstående kinnben, en bred nese og gulbrun hudfarge ga Berthes ansikt et fremmed, østerlandsk, nesten hekseaktig uttrykk, og det var da heller ikke å undres over; for hun var den fremste signekjerring på lang lei.»*

Av fortellinga framgår at hun ble tilkalt til sjuke folk i flere bygder på Romerike. Hennes metode var å kombinere legemidler med lesning av trollformler. I et notat gir Asbjørnsen en oppskrift på «Berhe Tuppenhaugs undersalve»: *«Det var et Dekokt paa Vievang, Marihand, Tysbast og Flaurogn ... og saa en Blomst som bær Blømme og er synlig en Dag ved St. Hans Tid.»*

Eksterne lenker
---------------

* Berte Tuppenhaugs fortellinger

Portal: Alternativ behandling
**Carl Friedrich Borkenstein** (født 17. februar 1779 i Uslar, Harz i Hannover, død 16. desember 1839 i Christiania) var tyskfødt norsk offiser og militær forfatter.

Bakgrunn og utdannelse
----------------------

Han var sønn av en kobberverksbestyrer, gikk på gymnasiet i Göttingen, og på det toårige Ecole militaire i Hannover og tok attilerieksamen. I 1808 ble han skilt fra sin hustru, av den adelige Hannover-slekten von Avemann.

Karriere
--------

Borkenstein tok del i felttogene 1794-1798, men da den hannoveranske hær gikk i oppløsning i 1803 kom han i dansk hærtjeneste som sekondløytnant i artilleriet. Gjennom sitt forfatterskap pådro han seg imidlertid en del eldre danske offiserers misnøye, og gikk dermed glipp av en stilling som lærer i Artilleri-Videnskab ved Artilleri-Institutet i København. Dermed ble han i 1811 kommandert til Norge. Her ble han i 1814 lærer i artillerikunnskap for Landkadettkorpset ved Krigsskolen i Christiania (fra 1826 ved Den militære høyskolen).

Han avanserte senere til oberst i generalstaben. Borkenstein holdt i 1819 forelesninger i artillerivitenskap i Stockholm, samtidig han også for egen del studerte kjemi under veiledning av Jöns Jacob Bergelius (1779-1848). Han underla artillerilæren en fullstendig rasjonell behandling, og det lyktes ham derigjennom å gi faget et virkelig oppsving. Under en europeisk studiereise til Nederland, Belgia, Frankrike og Tyskland i årene 1820 til 1823 fikk han utgitt det som skulle bli hans hovedverk, læreboka *Versuch zu einem Lehrgebäude der theoretisch-praktischen Artillerie-Wissenschaft* (1822).

Familiefar i Norge
------------------

I 1824 ble Borkenstein gift med Else Sophie Clausen (d. 1837), datteren til proprietæren på Bjølsen. I 1828 fikk de sønnen Carl August Conrad Borkenstein, som ble premierløytnant og senere kaptein, og i 1830 datteren Pouline Wilhelmine Antonette Borkenstein. Ekteparet Borkenstein kom også til å overta som eiere av Bjølsen gård.

Berømmelse
----------

Som militær forfatter vant Borkenstein atskillig anerkjennelse både for sine faglitterære og vitenskapelige avhandlinger. Borkenstein var også med på å stifte Christiania Militaire Samfund i 1825. Som takk bevirket Samfunnet at det ble reist et verdig minnesmerke på hans grav.

Referanser
----------

1. ↑  Ovenstad 1948, s. 122.
2. ↑  Han skal også ha hatt en sønn i Norge som var født utenfor ekteskap, Arenfeldt August Borkenstein (1818-1825), men som døde som barn.
3. ↑   Petersen 1916, s. 74-75.

Kilder
------

* Kraft, Jens Edvard: *Norsk Forfatter-Lexicon 1814-1856*.
* (sv)  i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1905)
* Ovenstad, Olai 1948: *Militærbiografier. Den norske Hærs Officerer fra 18. januar 1628 til 17. mai 1814. I*. A-H. Oslo: Norsk Slektshistorisk Forening.
* Petersen, Richard 1916: «Livserindringer [I]» (s. 66-76). *St. Hallvard. Tidsskrift for Oslos og Kristianias historie 1916*, s. 74-75.
* i Christian Blangstrup,*Salmonsens Konversationsleksikon* (2. udgave, 1915)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Ida Mathilda Basilier-Magelssen** (født 10. september 1846 i Nivala i Storfyrstedømmet Finland i Tsarrussland, død 23. mai 1928 i Hegra i Norge) var en norsk-finsk operasangerinne (sopran) av svensk avstamning.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ida Basilier var datter av Carl Frederik Basilier og Gustafva Mathilda Garvolin, søster av Fanny Virginia Basilier, og dermed også tante til Ida Emilia Basilier Flodin (gift med Ivar Aavatsmark). Ida Basilier-Magelssen tok avgangseksamen ved pikeskolen i Uleåborg i 1862. 

Hun studerte sang i Helsingfors under Emilie Mechelin i 1867, ved konservatoriet i Paris under professor Jean Jacques Masset i 1867-1870 og i St. Petersburg under Henriette Nissen-Saloman.

### Karriere

Hun konsertdebuterte i Helsingfors 4. juni 1868. I årene 1870-1880 opptrådte hun som solist på 400 konserter i Finland, Sverige og Norge, og sang også i Paris, München og St. Petersburg. 

I 1870-årene var hun den ledende innen finsk opera og sang med stor suksess på operascener i Skandinavia, Tyskland og Frankrike. I årene 1872-1874 var hun Kungliga Operans fremste koloratursanger. Hun var best kjent for sin tolkning av Rosina i Rossinis opera *Barbereren i Sevilla*.

Hun giftet seg med nordmannen J.S. Cammermeyer Magelssen (død 1910), redaktør av *Aftenposten*, i 1878. Etter at hun ble gift underviste hun fra 1890 til 1915 i Kristiania. 

Johan og Ida fikk tre barn; datteren Ida Ajagela ble gift med forfatteren Øvre Richter Frich, og sønnen Johan ble kommandør på festningene Hegra og senere Vardøhus.

Ida Basilier-Magelssen døde av slag 23. mai 1928. En vei i Hegra har fått navnet «Ida Basiliers vei».

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, utgitt 9. september 1926, «Ida Basilier Magelssen feirer den 10de september 80 aar»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 26. mai 1928[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.nb.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Svensk uppslagsbok. Malmö 1939

Eksterne lenker
---------------

* Ida Basilier-Magelssens biografi(finsk)
* Ida Basilier-Magelssen (runeberg.org)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Johannes Bernhard Havig** (født 11. oktober 1918 i Trondheim, død 13. august 1997 samme sted) var en norsk offiser.

Han var sønn av byrettsjustitiarius Jørgen Havig og hustru Ragnhild Selmer Bergersen. På farssiden var han oldebarn av Namsos bys grunnlegger, lensmann og stortingsmann Jørgen Johannes Havig. Morfaren var Trondheims ordfører Bernhard Konrad Bergersen, og morbroren var kommandør og stortingsmann Olav Bergersen.

Han gikk Befalsskolen for Hærens artilleri og Krigsskolen, senere også Forsvarets høyskole. Han fikk også militær utdannelse i Storbritannia og Amerika. Havig tjenestegjorde som offiser i Storbritannia under den tyske okkupasjonen av Norge, og drev ammunisjonsrydding på Østlandet og i Nord-Norge etter frigjøringen. Han var nestkommanderende i Luftvernartillerigruppe Trøndelag i Trondheim 1947–1954 og 1958–1960, i mellomtiden nestkommanderende og hovedinstruktør ved Luftvernartilleriets skoleavdeling i Stavern 1954–1958. Deretter var han bataljonssjef ved Luftkommando Trøndelag på Ørlandet 1960–1964, sjef ved Luftkrigsskolen i Trondheim 1964–1967, oberst og sjef ved Forvaltningsstaben ved Luftkommando Sør-Norge 1967–1970 og sjef ved bygg- og eiendomsavdelingen i Forsvarets overkommando fra 1970 til han i 1978 ble stilt til disposisjon for generalinspektøren for Luftforsvaret. Etter at han avgikk med pensjon, flyttet Havig tilbake til Trondheim.

Ved siden av sin militære tjeneste var Havig formann i Ørland Høyre 1961–1964 og medlem av Ørland kommunestyre og formannskap 1963–1964. Han var også formann i Trondhjems Turistforening 1965–1967 og sekretær i Tjenestetidsutvalget av 1967.

Han ble tildelt Deltagermedaljen med rosett, Haakon VIIs 70-årsmedalje, Defence Medal, 1939–1945 Star og France and Germany Star.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Steenstrup, Bjørn (red.) (1973). «Havig, Johannes Bernhard». *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 223.
2. ↑  *Adresseavisen*: 18. 29. april 1978.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  *Adresseavisen*: 15. 1. september 1997.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Portaler: Konservatisme | Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Thomas Christensen Clitau** (født 1694 på Bygholm ved Horsens i Danmark, død 9. januar 1754 i Bergen) var en dansk jurist, forfatter og redaktør.

Liv
---

Han var sønn av en bonde og ble student fra Odense gymnas i 1714. Omkring 1727 foretok han en reise til utlandet, var i Jena og Halle, og ga deretter undervisning i rettsvitenskap og levende språk i København. Han ble også utnevnt til regimentsauditør. Fra omkring 1740 til 1748 var han redaktør for tidsskriftet *Lærde Tidender*. I 1748 ble han utnevnt til *notarius publicus* i Bergen og tilbragte sine siste leveår der.

Clitau hadde kunnskaper på mange felter og kunne mange moderne og gamle språk. Han skrev den første avhandlingen på dansk om et emne fra romerretten, *Overensstemmelse og Forskjel imellem den romerske og danske Ret* (1746) og en håndbok for studenter, *Juridisk Examen ved Spørgsmaal og Svar* (1746). Videre skrev han dikt, som han samlet i *Poetisk Tidsfordriv* (1738). Som redaktør ble han en foregangsmann for å innføre litteraturkritikk i dansk presse. Han deltok i samtidens debatt om rettskrivningen, på den bestående ortografiens side. Om denne striden utga han *Journal over den grammatikalske og orthografiske Krig* (1742).

I Bergen opprettet han et legat for blinde.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Thomas Cristensen Clitau, Store norske leksikon-ID Thomas\_Cristensen\_Clitau[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* P. Stolpe: «Clitau, Thomas Christensen», i *Dansk biografisk Lexikon*, bind IV. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1890

Eksterne lenker
---------------

* (no) Thomas Clitau i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Bare Barn Band spiller på Kanalplassen under Canal Street 2015  Foto: Birgit Fostervold 
**Bare Barn Band** er et band fra Arendal som lager musikk for barn.

Bandet ga ut debutalbumet *Sett deg opp i kørja* i 2009, og releasekonsert ble holdt 15. november samme år i Arendal rådhus og kulturhus.

Bare Barn Band deltok på *Parkkonsert* i 2009, og er med på Park CD-N som kom ut samme år. De spilte på Canal Street i *Jazz in the park* i 2009 sammen med blant andre Maria Mena. og i 2010 på *Plaskejazz* sammen med Elisabeth Lindland på Merdø. De hadde samme år konsert sammen med Elisabeth Lindland i Arendal rådhus og kulturhus, samt spilte for kronprinsparet i Sam Eydes Plass.

I 2011 spilte de på Arendal Bilmesse, og de er også booket til *Plaskejazz* på Merdø i 2011 også. Oppfølgeralbumet til bandet blir innspilt i 2011 og er forventet utgitt senere samme år.

Medlemmene i bandet er etablerte musikere som alle lever av musikk på ett eller annet vis. Dag Tynes er kjent fra blant annet bandet Theo og CD-en *Det har raba igjen...nye og kjente spor...* til Knut Andreas Olsen. Rasmus Solem har blant annet vært studiomusiker for Espen Lind og deltatt på albumutgivelse med Inger Marie Gundersen, som har Ole Kelly Kvamme i sitt faste band. Leif-Magnus Lilleaas har utdannelse fra Berklee College of Music og Liverpool Institute for Performing Arts, og er utdannet musikkterapeut ved Norges musikkhøgskole.

Diskografi
----------

* 2009: *Park CD-N* («Sett deg opp i kørja»)
* 2009: *Sett deg opp i kørja*

Medlemmer
---------

* Dag Tynes – Trommer
* Rasmus Solem – Keyboard
* Ole Kelly Kvamme – Bass
* Leif-Magnus Lilleaas – Gitar

Referanser
----------

1. ↑  NRK - Kjemper for grønt
2. ↑  Arendals Tidende - Canal Street inntar Tangen[*død lenke*]
3. ↑  Arendals Tidende - Plaskejazz med sprut[*død lenke*]
4. ↑  Kuklturnett Aust-Agder - Bare Barn Band m/Elisabeth Lindland[*død lenke*]
5. ↑  Agderposten - Engasjerte kronprinsparet
6. ↑  Agderposten – Tror på økt bilsalg etter messa
7. ↑  Visit Sørlandet – BarneStreet – CanalStreet 27. juli – 1. august[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Bare Barn Band på Facebook
**Johannes Roaldsen Fürst** (født 1992) er en norsk manusforfatter og skuespiller.

Johannes Roaldsen Fürst er sønn av Kalle Fürst, og Fürst startet som barneskuespiller, og hadde mange biroller i blant annet i *Sesam Stasjon*, *Familiesagaen de syv søstre*, *Nå er det nå*, en NRK TV-serie fra 2000. Etter det spilte Fürst Frode i sin første spillefilm, *Fia og klovnene* fra 2003.

I 2002 fikk Fürst en sentral rolle som guttungen Lars i *Jul på Månetoppen* som ble første gang vist på NRK i 2002. Fürst spilte gutten Frank i *Fridtjofs jul* i 2006.

Hele barndommen og ungdomstiden drev Fürst med revy. En periode spilte han Egon Olsen i *Olsenbanden junior* på teater. Fürst spilte også i *Olsenbanden Junior på cirkus* som barnehjemsbarn og danser. I voksen alder var Fürst med i kortfilmen *Roaming* fra 2012, og *På fylla*, en TV-serie fra 2017 som gikk på NRK.

Fürst spilte vestkantgutten Leo og hadde selv manus på Dplay-serien *Hvite gutter*. Fürst deltok i *Beat for Beat*.

Referanser
----------

1. 1 2   Filmfront, «Johannes Roaldsen Fürst», besøkt 10. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Pedersen, Karoline (8. desember 2019). «Kjenner du igjen TV-stjernen?». *Se og Hør* **(norsk)**. Besøkt 9. februar 2022.
3. ↑  «Johannes Roaldsen Fürst». *www.filmfront.no*. Besøkt 9. februar 2022.
4. 1 2  «7. Dansefeber». 5. mai 2017. Besøkt 9. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johannes Roaldsen Fürst på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Johannes Roaldsen Fürst hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) Johannes Roaldsen Fürst hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Johannes Roaldsen Fürst hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Samuel Heinrich Schwabe** (født 25. oktober 1789 i Dessau, død 11. april 1875 samme sted) var en tysk astronom og botaniker.

Schwabe jobbet som farmasøyt, men solgte apoteket i 1829 for å kunne vie seg til astronomien. På sitt privatobservatorium gjorde han en rekke verdifulle observasjoner av solen, månen, planetene og flere kometer.

Resultatene fra disse observasjonene utga han i en rekke artikler i tidsskrifter. Den største anerkjennelsen fikk han gjennom oppdagelsen av solflekkenes periode (1843). I 1857 mottok han Royal Astronomical Societys gullmedalje.

I 1838 utga han *Flora Anhaltina*, et omfattende verk over vegetasjonen i Anhalt, hans hjembygd.

Referanser
----------

1. ↑   Complete List of Royal Society Fellows 1660-2007, side(r) 317[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Schwabe, Samuel Heinrich *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  

Portaler: Astronomi | Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Botanist
 |
Hjartdal kirke
**Hjartdal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Hjartdal kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Hjartdal kirke.

Hjartdal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Hjartdal kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Hjartdalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hjartdal prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Hjertdal prestegjeld dannet grunnlaget for Hjertdal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 23. februar 1859 ble Gransherred prestegjeld opprettet som eget sognekall, ved at Gransherred sogn ble skilt ut fra Hjertdal og Hovin sogn fra Tinn prestegjeld, gjeldende fra 1. juli 1859.

Navnet på kommune og prestegjeld ble endret til *Hjartdal* i 1884.

Ved avviklingen bestod Hjartdal prestegjeld av menighetene i Hjartdal, Sauland og Tuddal.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 297.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 54.
3. ↑  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 498.
4. ↑  Einung, H. H. (1978). *Tinn soga*. [s.n.] s. 467.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Portal: Danmark

**Anders Kjeldsen Bing** (født 1525 på Smedstrup, død 16. desember 1589) var en skånsk adelsmann og riksråd.

Historie
--------

Han var sønn av Kjeld Bing til Smedstrup og Kirsten Splid (Fasti). Syv år gammel ble han sendt til onkelen sin i Norge Jens Splid, som satte ham i skole i Bergen. Senere var han i huset hos flere fremtredende adelsmenn som Johan Rantzau og Peder Skram. 

Heretter var han i utenlandsk krigstjeneste, navnlig i Ungarn hvor han kjempet mot tyrkerne. Etter sin hjemkomst ble han i 1554 hoffsinde på Malmøhus hos hertug Frederik, som etter sin tronbestigelse gjorde ham til sin kjøgemester. 

Smedstrup kirke hvori gravmonumentet over Anders Bing med kong James VIs latinske kved befinner seg.
Bing deltok både i Ditmarskentoget og i Den nordiske syvårskrig. I sistnevnte mistet han begge brødrene sine og ble selv hardt såret i slaget ved Axtorne (Svarterå). Etter fredslutningen ble han sendt som gesandt til Sverige og ble senere ofte benyttet til diplomatiske utsendelser. I 1581 ble han tatt opp i Riksrådet.

Foruten et par mindre len hadde han fra 1572 Varberg slott i forlening, og her døde han i 1589 etter en tids sykdom. To dager etter hans død kom kong Jakob VI av Skottland og dronning Anne til Varberg fra bryllupet i Oslo, og med deres representanter tilsammen med en fornem forsamling av danske riksråder og den hallandske adel og geistlighet, ble liket hans ført fra Varberg til Treslev Kirke.

Samtidig med at kong Frederik II hadde feiret bryllupet sitt i 1572, holdt han også Anders Bings bryllup med jomfru Anne Pedersdatter Galt på Københavns slott. Hun levde fremdeles i 1605, men fordi ekteskapet var barnløst, døde Anders Bing som sin slekts siste mann. Anders' enke satt opp et praktfullt gravmonument over ektemannen i Smedstrups kirke, med et latinsk kved hvor kong Jakob VI bidro med fire vers.

Litteratur
----------

* Wallin, Curt: Anders Bing och Anne Galt, Bokförlaget Österleniana, 1996

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk Lexikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |