recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Utdrag fra folio 34r av Bodleian Library MS Rawlinson B 503 (Inisfallen-annalene). Teksten i gælisk: *«Cath Átha Clíath la Domnall Ua m-Briain i torchratar mathe Lagen im macc Murchada ocus im Ua Conchobair Failgig, ocus Domnall Ua Conchobair mc. ríg Cíarraige Lúachra & alii multí occísí sunt do feraib Muman».* Den første som er referert er Domnall Gerrlámhach, konge av Dublin (død 1135).
**Inisfallen-annalene** er en krønike som omhandler middelalderens historie i Irland. Den har mer enn 2 500 opptegnelser som strekker seg i år mellom 433 og 1450 e.Kr. men man antar at den ble skrevet i tidsrommet mellom 1100-tallet og 1400-tallet. 

Manuskriptet antas å ha blitt kompilert i 1092, da krøniken er skrevet av en enkelt skribent ned til dette punktet, men oppdatert av mange forskjellige hender deretter. Den ble skrevet av munkene i klosteret Innisfallen Abbey på øya Innisfallen på Lough Leane, nær Killarney i Munster, men benyttet seg av kilder produsert på forskjellige sentre rundt Munster, så vel som en Clonmacnoise-gruppetekst av den hypotetiske *Chronicle of Ireland*.

Foruten de kronologiske opptegnelsene inneholder manuskriptet en kort, fragmentert fortelling om historien til det førkristne Irland, kjent som den 'prepatrickianske seksjonen' etter Sankt Patrick av Irland (ca. 385 – ca. 461) som er kreditert for å ha innført kristendommen på øya. Denne seksjonen har mange elementer til felles med manuskriptet *Lebor Gabála Érenn*.

Selv om verket er skrevet på Irland og omhandler irsk historie er det mange referanser som har betydning for historikerne for å forstå skotsk historie.

Annalene blir nå oppbevart i biblioteket Bodleian Library i Oxford i England. I 2001 krevde kommunestyremedlemmet for partiet Fianna Fáil i Killarney, Brian O'Leary, at annalene skulle bli tilbakelevert til Irland og byen.

Referanser
----------

1. ↑   Mac Airt 1951.
2. ↑  Evans (2010), s. 12–13.
3. ↑  Hughes (1972), s. 99–162, særskilt 99-116.
4. ↑  Costello, Peter (5. januar 2017): «Give us back the Annals of Inisfallen», *The Irish Catholic*.

Litteratur
----------

* Evans, Nicholas (2010): *The Present and the Past in Medieval Irish Chronicles*, Studies in Celtic History 27, Woodbridge: Boydell
* Hughes, Kathleen (1972): *Early Christian Ireland: Introduction to the Sources*, Sources of History, London: Hodder and Stoughton
* Mac Airt, Seán (1951): *The Annals of Inisfallen: MSS Rawlinson B503*, Dublin: Hodges, Figgs & Co

Eksterne lenker
---------------

* Annals of Inisfallen — *Annalenes tekst (Mac Airts oversettelse til engelsk)*
* Annals of Inisfallen — *Original teksten (i en blanding av latin og irsk)*
* Annals of Inisfallen — Digital Bodleian
* Kravet for at *Inisfallen-annalene* skal bli tilbakelevert til Killarney — *artikkel i lokalavis* (engelsk)

Portal: Litteratur
Kong Jie av Xia. Hellebarden representerer hans undertrykkelse, og han sitter på to damer - symboliserer hans maktmisbruk og seksuelle appetitt.
**Jie** (kinesisk: 桀, pinyin: *Jié*; også romanisert **Chieh**) var den siste av det kinesiske Xia-dynastiets konger og tilskrives ansvaret for dets sammenbrudd. Kung Jie er blitt beskrevet som en svært grusom tyrann som var besatt av vin og kvinner.. Han skal ha regjert i ca 31 år rundt året 1600 f.Kr.

Hans personnavn var Lü Gui (forenklet kinesisk: 履癸; pinyin: *Lǚ Guǐ*).

Kong Jie tiltrådte som konge etter sin far (eller bror) Kong Fa.

Ifølge kilder fra Qin-dynastiets dager skal Jies siste regjeringsår ha vært fylt av dårlige omen: Det iset til i sommernettene, det var frost i juli måned. Kraftig regnvær fikk bygninger til å bryte sammen, varmt og kaldt vær skiftet, avlingene slo feil. Noen forskere mener at disse mytene kan henge sammen med en vulkansk vinter som etterfulgte det store vulkanutbruddet på Thera i Egeerhavet ca. 1628 f.Kr. 

Kongen lot oppføre palasser og paviljonger som *Qingpalasset* (傾宮) og *Yaoterrassen* (瑶臺) i hovedstaden Zhenxun som ble finansiert av høye skatter. Fra kong Jies femtende år som regent og i fem år fremover arbeidet rådgiveren Yi Yin i hoffet, men Yi Yin returnerte deretter til stammen Shang og bistod Cheng Tang med å planlegge maktovertagelsen fra kong Jie.

Shangfolkets anfører Cheng Tang klarte derpå å nedkjempe Jie på slagmarken. Etter slaget ved Mingtiao flyktet kong Jie til Nanchao (dagens Chaohu i Anhui). Dette ble Xia-dynastiets endelikt, og Shang-dynastiets fødsel.

Referanser
----------

1. ↑  «Chinese History - Xia Dynasty 夏 (21th - 17th cent. BCE)» **(engelsk)**. ChinaKnowledge.de. Besøkt 6. januar 2018.
2. ↑  劉煒/著. [2002] (2002) Chinese civilization in a new light 中華文明傳真#1 原始社會：東方的曙光. Publishing Company. ISBN 962-07-5314-3. pg 150.
3. 1 2 3 4  «Chinese Mythology - Jie 桀» **(engelsk)**. ChinaKnowledge.de. Besøkt 6. januar 2018.
4. ↑  «Building the Chronology of Early Chinese History». *Lee, Yun Kuen i Press* **(engelsk)**. University of Hawai'i Press. Besøkt 2. august 2017.
5. 1 2  «夏本紀 - Annals of the Xia §34». *Shiji* **(kinesisk / engelska)**. Chinese Text Project. Besøkt 28. november 2016.
6. ↑  *THE HISTORY AND CIVILIZATION OF CHINA* **(engelsk)**. 中央文献出版社. 2003. s. 16. ISBN 7-5073-1360-3.
7. ↑  *The Chinese Classics, volume 3, part 1* **(engelska)**. Hong Kong University Press. 1895. s. 125–127.
8. ↑  *The Jesuit Reading of Confucius* **(engelska)**. BRILL. 2015. s. 387. ISBN 978-9004289772.
9. ↑  *THE HISTORY AND CIVILIZATION OF CHINA* **(engelsk)**. 中央文献出版社. 2003. s. 18. ISBN 7-5073-1360-3.

Litteratur
----------

* *Shiji, 史记* **(kinesisk)**. Chinese Text Project.
* *THE HISTORY AND CIVILIZATION OF CHINA* **(engelska)**. 中央文献出版社. 2003. ISBN 7-5073-1360-3.
* *The Chinese Classics, volume 3, part 1* **(engelska)**. Hong Kong University Press. 1895.
* *The Jesuit Reading of Confucius* **(engelska)**. BRILL. 2015. ISBN 978-9004289772.
**Olav Hognestad** (født 29. august 1930 i Time) er en norsk teolog og professor ved NTNU.

Liv
---

Han ble student i 1950 og *cand. theol.* fra Universitetet i Oslo i 1958. Senere hadde han studieopphold i Zürich fra 1958 til 1959 og i Heidelberg fra 1961 til 1963. I 1965 ble han lektor ved Bodø lærerskole og i 1966 universitetslektor i religionsvitenskap ved Norges lærerhøgskole i Trondheim (senere Universitetet i Trondheim og NTNU). Fra 1984 var han førsteamanuensis og fra 1993 professor. Han fikk doktorgraden i 1986 for en avhandling om Karl Barth, «Ordet og ordene».

Hognestads fagfelt har vært systematisk teologi (særlig hermeneutikk) og nytestamentlig bibelbitenskap. Han har blant annet utgitt en bok om sportsuttrykk og sportsbilder i Det nye testamente (*Løpet og seierskransen*, 1994).

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90053307, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Kristendomsfag og religionsforskning i Trondheim*. Trondheim: Religionsvitenskapelig institutt, Det historisk-filosofiske fakultet, NTNU. 1998. ISBN 8275460018.
* *Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater*. Oslo: Verbum. 2000. ISBN 8254308608.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Solheim** er et bolig-og næringsområde i Årstad bydel i Bergen, mellom Gyldenpris i nord og Minde i sør, og mellom Puddefjorden, Kronstad og Fridalen i øst og byfjellet Løvstakken i vest.

Solheim hørte til gamle Årstad kommune som ble innlemmet i Bergen i 1915, og hører til Løvstakksiden sogn under Bergen domprosti i Den norske kirke, med sognekirkene Solheim kirke på Solheim og Sankt Markus kirke på grensen mot Gyldenpris. På Solheim gravplass ligger Solheim gravkapell.

På Solheim ligger også Ny-Krohnborg skole, handlegaten Solheimsgaten ved Danmarksplass, næringsområdet Solheimsviken og omfattende tettbebyggelse med boligområder. Det lokale buekorpset heter Løvstakkens Jægerkorps. Solheim dekkes av lokalavisen Årstadposten.

Strøk og boligområder i Bergen kommune.
Solheim hadde 7 130 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 1,21 km² landareal og 0,01 km² ferskvann, fordelt på grunnkretsene St Markus, Krohnviken, Bøhmergaten, Solheimsviken, Ny-Krohnborg, Løvstakkveien, Blekenberg, Firdagaten, Solheim sekundærstasjon, Solheim, Grønnlien, Kristian Bings vei, Lille Solheim og Solheimsvannet.

Solheimsvannet er 35 dekar stort og tjener som rekreasjonsområde i forlengelse av Leaparken. Langs breddene er det anlagt gang- og sykkelstier, men der har også en del flere uønskede fremmedarter som fagerfredløs, parkslirekne og rynkerose etablert seg.

Referanser
----------

1. ↑  Solheimsvannet
2. ↑   «Oppgradering av Leaparken», *Årstadposten*
3. ↑  Fremmede arter ved Solheimsvannet

Eksterne lenker
---------------

* Historier fra en bydel – Årstad

| * v
* d
* r
Årstad bydel |
| --- |
| 
* Fantoft
* Fridalen
* Gyldenpris
* Kronstad
* Landås
* Minde
* Nattland
* Slettebakken
* Solheim
* Løvstakken
* Ulriken

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ila Mitra** var en organisator bak bondebevegelsen i Øst-Bengal, nå Bangladesh.

Tidlig liv og utdanning
-----------------------

Unge Mitra med hennes utmerkelser innen sport
Mitras forfedre var fra landsbyen Bagutia i det som nå er delstaten Jhenaidah. Hun ble født 18. oktober 1925 i Kolkata. Hun fullførte sine eksamener på Bethune College i Calcutta i 1942 og 1944. Hun tok en MA i Bangladeshisk litteratur og kultur på Universitetet i Calcutta i 1958. Hun var medlem av Calcutta Mohila Atmarakkha Samiti og All India Communist Party. I 1945 giftet hun seg med Ramendra Mitra som var et aktivt medlem av kommunistpartiet til tross for at familien hans var aristokrater.

Rolle i bondeopprøret
---------------------

Mitra var en lederfigur for bøndene og de innfødte Santalene i den større Rajshahi-regionen, i det som nå er Chapai Nawabganj-distriktet. Og av de hun ledet ble hun ofte omtalt som "RaniMa" eller "Queen Mother". Hun organiserte Santal-bønder til opprør i Nachol Upazila 5. januar 1950, men opprøret ble slått ned av politi. Mitra ble arrestert av politiet men prøvde å rømme. Hun ble anholdt på Nachole politistasjon i fire dager hvor hun ble gruppevoldtatt og torturert gjentatte ganger av politi. Videre ble hun sendt til Rajshahi Central Jail 21. Januar 1950 hvor hun igjen ble torturert gjentatte ganger på grunn av hennes deltagelse i opprøret. Etter å bli erklært skyldig i forræderi fikk Mitra en livstidsdom.

Senere liv
----------

Delvis på grunn av torturen ble Mitra alvorlig syk i fengselet. I 1954 lot den Pakistanske regjeringen henne bli sendt til Kolkata i India. For å unngå straff og livstidsdommen ble hun værende i India resten av sitt liv. Hun fortsatte sin politiske aktivitet i Kolkata som en del av kommunistpartiet og ble valgt inn Vidhan Sabha fire ganger mellom 1962 og 1978. Hun jobbet aktivt med å endre holdninger og få folk til å støtte Den bangladeshiske frigjøringskrigen i 1971. 
Mitra døde i Kolkata den 13. oktober 2002.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ila Mitra - Revolutionary, Trailblazer». *The Daily Star* **(engelsk)**.
2. 1 2 3  Mesba Kamal (2012). «Mitra, Ila». I Sirajul Islam and Ahmed A. Jamal. *Banglapedia: National Encyclopedia of Bangladesh* (Andre utg.). Asiatic Society of Bangladesh.
3. ↑  Panjabi, Kavita. «Otiter Jed or Times of Revolution: Ila Mitra, the Santals and Tebhaga Movement». *Economic & Political Weekly*. Mumbai: Sameeksha Trust. XLV (33).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Banglapedia **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Cleveland Bay** er navnet på Storbritannias eldste hesterase.

Opprinnelse
-----------

Rasen er gammel, og stammer fra kløv- og pakkhester fra middelalderen. De ble brukt av handelsmenn kalt «chapman», og rasen blir derfor også kalt «chapmanhorse». Dette navnet spesielt mye brukt i Storbritannia. Rasen har opp gjennom tidene blitt krysset med mange forskjellige raser, og det finnes derfor to typer cleveland bay. Den ene typen er kraftig og ligner på middelalderhesten, mens den andre typen er en lettere og mer elegant kjørehest.

Utseende og bruk
----------------

Rasen har en sterk kropp som er godt muskelsatt og med sterke bein. Hovene er harde og sunne. en cleveland bay er alltid mørkebrun, med enkelte sorte områder, f.eks. ytterst på øretippen. Manen og halen er alltid sort. Hestene har store og frie bevegelser med relativt høye kneløft, og de har også svært god utholdenhet. Rasen er mye brukt til kjøring, men de har i de senere år blitt mer populære ridehester. I hjemlandet Storbritannia er dette blitt populære jakthester, og de er også mye brukt som politihester. Dette er fordi de er svært rolige og fornuftige. Mankehøyden ligger på ca. 162-167 cm.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Denne artikkelen omhandler måleenheten.  For måleinstrumentet, se Mikrometer (instrument).

**Mikrometer** er en avledet SI-enhet for avstand. En mikrometer er lik 10−6 meter. Symbolet for mikrometer er **µm**.

Mikrometer er en vanlig enhet for måling av bølgelengder av infrarød stråling. Mikrometer er også måleenheten på malingstykkelsen i sammenheng med overflatebehandling. I astronomien betegner mikrometeoroide små meteoroider. I biologien er celledimensjoner gjerne angitt i mikrometer. Innen elektronikk betegner mikroelektronikk kretser konstruert på mikro- eller submikroniv. Mikroelektromekaniske systemer og mikrofysiologiske systemer er basert på slik teknologi.

Enkelte mennesker, særlig innenfor astronomi og halvlederteknologi, bruker det gamle navnet *mikron* og/eller bare symbolet µ, i stedet for µm, men slik bruk er frarådet.[]

Symbol
------

Symbolet µ (Unicode-tegn `U+00B5`; HTML `&micro;`) er mikro-tegnet. Tegnet har vanligvis ASCII-kode 230. For å sette inn tegnet på en vanlig PC kan tastekombinasjonene holdes tasten `Alt` inne mens `2``3``0` tastes på talltastaturet, eller `Alt Gr`+`M`. Symbolet er avledet fra den greske bokstaven μ (*my*). Symbolet «um» er av og til brukt, når µ (SI-prefikset) og μ (den greske bokstaven) ikke er tilgjengelig, som for eksempel på en skrivemaskin.

1 mikrometer i andre enheter
----------------------------

 

|  |  |
| --- | --- |
| 1 mikrometer er lik:* 10 000 ångstrøm
* 1000 nanometer
* 0,001 millimeter
* 10−6 (0,000001) meter

  | Og motsatt:* 1 ångstrøm = 0,0001 mikrometer
* 1 nanometer = 0,001 mikrometer
* 1 millimeter = 1000 mikrometer
* 1 meter = 106 (1 000 000) mikrometer

  |

Referanser
----------

1. ↑  «Prefixes of the International System of Units» **(engelsk)**. Det internasjonale byrå for mål og vekt. Arkivert fra originalen 23. mai 2018. Besøkt 15. april 2023.

| * v
* d
* r
SI-systemet – Lengde |
| --- |
| Quectometer << Rontometer << Yoktometer << Zeptometer << Attometer << Femtometer << Picometer << Nanometer << Mikrometer << Millimeter << Centimeter << Desimeter << **Meter** << Dekameter << Hektometer << Kilometer << Megameter << Gigameter << Terameter << Petameter << Exameter << Zettameter << Yottameter << Ronnameter << Quettameter |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Ilabekken** er et mindre vassdragsystem i Trondheim kommune på 10 km². Vassdraget starter i Bymarka, og går via de tre dammene Kobberdammen, Baklidammen og Theisendammen ned til Ilsvikøra. Den nederste delen av Ilabekken på om lag 700 meter har siden omkring 1910 vært lagt i rør og lukket fra omgivelsene, og denne ble utvidet senere på 1960-tallet. Konsekvensene med dette har vært at vannkvaliteten har blitt dårligere med årene på grunn av tilførsler av urenset kloakk, samt at bestanden av sjøørret har blitt borte som følge av lukkingen.

Planleggingen om en gjenåpning av Ilabekken ble gjennomført på slutten av 1990-tallet i forbindelse med planleggingen av Nordre avlastningsvei for Trondheim kommune. Arbeidet med åpningen av bekken startet i 2005 og ble avsluttet våren 2008, med tiltak som restaurering av rekreasjonsområder og stisystemer, kloakksanering og biotoptilpassninger i Iladalen park. Det endelige resultatet førte også til at Trondheim kommune ble tildelt Statens bymiljøpris i 2010. Prosjektet var også en av tolv kandidater til Statens byggeskikkpris i mai 2008.

Referanser
----------

1. ↑  Ole Johan Ramfjord (23. september 2010). «Fikk overrakt pris for bekkeåpning». NRK Trøndelag. Besøkt 24. september 2010.
2. ↑  Trygve Lundemo (6. mai 2008). «Ilabekken kan få byggeskikkpris». Adresseavisen. Arkivert fra originalen 9. mars 2016. Besøkt 18. oktober 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Gjenåpning av Ilabekken i Trondheim[*død lenke*] – Direktoratet for naturforvaltning
**Thomas Scott Baldwin** (født 30. juni 1854, død 17. mai 1923) var en amerikansk luftfartspionér.

Tidlig karriere
---------------

I januar 1885 gjorde han et av de første registrerte hopp fra et luftfartøy.

Motoriserte luftskip
--------------------

I 1900 konstruerte Baldwin en motorisert luftballong. Med en motorsykkelmotor laget av Glenn Curtiss, og en sigarformet, hydrogenfylt ballong, hadde Baldwin skapt luftskipet «California Arrow», som den 3. august i 1904 i St. Louis gjennomførte den første kontrollerte sirkulære luftferden i USA.

Den amerikanske hærens signalkorps betalte Baldwin $10 000 for et luftskip egnet for vedvarende kontrollert luftferd. Han konstruerte et 29 meter langt fartøy, med en ny motor fra Curtiss. Ved mottakelsen ble fartøyet døpt SC-1 (Signal Corps Dirigible Number 1).

Fly
---

I 1919 fortsatte samarbeidet med Glenn Curtiss. Baldwin tegnet et fly, og Curtiss bygde både flyet og motorene. Det hadde først en 25-hesters firesylindret motor, som seinere ble erstattet med en V8-motor. Baldwin fløy maskinen første gang på et stevne i oktober 1910 i Kansas City, Missouri, før han la ut på en turne til Asia. Der ble han flere steder den første til å gjennomføre luftferder. Først våren 1911 ankom han USA igjen.

I 1914 bygget Baldwin den amerikanske marinens første luftskip av betydning, DN-I. Han startet opp med å utdanne flygere, og ledet flyskolen til Curtiss.

Første verdenskrig
------------------

Da USA gikk inn i den første verdenskrig, meldte Baldwin, i en alder av 62, seg frivillig. Han ble utnevnt til kaptein i flydelen til den amerikanske hærens signalkorps. Der var han inspektør for samtlige luftfartøyer i hærens tjeneste under krigen. Før krigen var omme, var han forfremmet til major.

Goodyear
--------

Etter krigen ble han ansatt som konstruktør av Goodyear Tire and Rubber Company i Ohio.

Død
---

Han døde 17. mai 1923, 68 år gammel, og ble begravet ved Arlington National Cemetery.

Sertifikater fra Aero Club of Amerika
-------------------------------------

* Ballongførersertifikat, det første som ble utstedt.
* Luftskipflygersertifikat nr. 9
* Flygersertifikat nr. 7

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 3019, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** National Aviation Hall of Fame
 |
**Jevgenij Aleksejevitsj Preobrazjenskij**, russisk Евгений Алексеевич Преображенский, (født 1886, død 1937) var en sovjetisk kommunistisk politiker. Han sluttet seg i 1903 til det russiske arbeiderpartiet og bolsjevikene. I tiden frem mot den russiske revolusjon drev han partiarbeid først i Ural, senere i Irkutsk. Politisk sto han på partiets venstre fløy, og var motstander av freden i Brest-Litovsk, som han mente innebar «å redde Sovjetregiments liv ved hjelp av selvmord». Som leder av partiets distriktsstyre i Ural fra 1918 deltok han direkte i drapet på Tsar Nikolai II.

I 1919 ble han engasjert i partiets studie- og propagandaarbeid, og skrev sammen med Nikolaj Bukharin den innflytelsesrike boka *Kommunismens ABC*, året etter ble han tatt opp i politbyrået, før han i 1921 ble utpekt til finansminister. Motstanden hans mot NEP skulle imidlertid sørge for at han mistet det meste av posisjonene sine.

Preobrazjenskij var kanskje Arbeideropposisjonens fremste ideolog og teoretiker. For denne var fagforeningenes direkte ledelse av industrien et viktig krav. Han mente videre at bøndene, for at industrien skulle komme opp på et tilfredsstillende nivå, måtte finne seg i å bli særskilt hardt utbyttet. Preobrazjenskij var også den som på denne tiden mest eksplisitt tok til orde for tvangskollektivisering. I denne perioden, midt på 1920-tallet, formulerte han teorien om «primitiv sosialistisk akkumulasjon», som sa at den sosialistiske (kollektive) organiseringen av jordbruket og industrien ville vise seg overlegen den kapitalistiske fra et ressurspersektiv. Preobrazjenskij postulerte at bøndene over noe tid ville velge kollektivbruket frivillig fordi dette ville gi dem større utbytte enn kapitalistisk (selveiende) jordbruk.

I forbindelse med Lenins sykdom og død, stilte han seg i opposisjon til Stalin, Kamenev og Zinovjev, senere også sin gamle meningsfelle Bukharin.

Preobrasjenskij ble ekskludert fra partiet i 1927, men fortsatte å jobbe for planleggingskommisjonen i Ural. Sammen med Karl Radek og Ivar Smilga erklærte han i 1929 at han nå hadde brutt med Trotskij, og han slapp dermed inn i partiet igjen. Han jobbet så noen år under industridepartementet før han i 1933 ble arrestert og ekskludert igjen, en eksklusjon som ble opprettholdt i 1936, da han ble arrestert på nytt.

Omstendighetene rundt Preobrasjenskijs død er uklare. Ulikt mange av sine tidligere allierte ble han ikke tiltalt eller dømt i Moskvaprosessene, men døde i fengsel i 1937. Ifølge sovjeteksperten E.H. Carr ble han ikke henrettet, men døde, som så mange andre i sovjetisk fangenskap, av andre årsaker. Etter at sovjetarkivene ble åpnet har det imidlertid kommet dokumenter som tyder på at han ble henrettet.

Preobrazjenskij ble rehabilitert i 1988.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Solhauggata** (5–15, 2a–14) er ei gate hovedsakelig på Rodeløkka i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Sars' gate til Fjellgata. 

Det første kvartalet, mellom Sars' gate og Trondheimsveien skiller de to store borettslaga Engelsborg og Tøyenhus (teglsteinsgårder fra ca. 1940). Solhauggata har ikke nummer her.

Fra Trondheimsveien går gata som ei brei trapp opp til Rodeløkka. På venstre side her ligger nr 2a-c, ei blokk fra 1980. 

Gata videre innover inneholder stort sett trehus av ulik størrelse og alder. Noen steder er det kommet moderne småhus som fortetting eller erstatning, f.eks nr 20 (1984; arkitekt Rolf Terjesen). Det har tidligere vært en del næringsvirksomhet i gata, men det er nå lite igjen av dette.

Navnet på gata er etter løkka Solhaug.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Solhauggata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 526. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

  

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**mikrokosmos** var en norsk rockgruppe som ble dannet i Oslo på midten av 1990-tallet. Gruppa besto av musikere med røtter i Norges KFUK-KFUMs Ten Sing-bevegelse. Gruppas vokalist og tekstforfatter var forfatteren Harald Rosenløw Eeg, og øvrig besetning var Lasse Rune Eriksen på gitar, Tore Tveiten på tangenter, Knut Henrik Ytre-Arne på bass og Ragnar Moen på slagverk. Mikrokosmos ga ut en CD-single i 1995, *hjem/se en annen vei*. Dette var før Urørt og MySpace. De spilte en håndfull konserter, opptrådte på direktesendt TV på NRKs Sommeråpent, og hadde ambisjoner om å få platekontrakt. Gruppa ble oppløst etter et par år. Et knippe låter fra et konsertopptak ble i 2009 gjort tilgjengelig på internett.

Diskografi
----------

### Single

* *hjem / se en annen vei* (1995)

### Video

* *se en annen vei* (1995)
* *hjem* (1995)

### Konsertopptak

* *Live* (konsertopptak) (1995(?))

#### Sporliste

1. «turer i fjellet»
2. «hjem»
3. «jeg er»
4. «astronaut»
5. «canibal»
6. «bare aldri»
7. «mulatt»
8. «stille»
9. «fløyel»
10. «annen vei»
11. «iskald»
12. «pistol»
13. «tar meg hjem»

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  tilgjengelig 2011 på
4. ↑  tilgjengelig 2014 på
5. ↑  tilgjengelig 2009 på

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Ulike typer mikrometer
Et **mikrometer** er et tradisjonelt måleinstrument som kan måle tykkelser og lengder med en presisjon på 1/1000 mm. Mikrometer er også navn på nettopp denne lengden.

Instrumentet er formet som en skrutvinge, der skruens bakside er forsynt med delestreker i forhold til gjengeavstand og -stigning. Størrelsen på gapet kan tilpasses brukers behov ved spesialbygging, mens det gjengse standardinstrumentet er i størrelse med en overallomme. Når en skrur målepunktene sammen over objektet, vil en kunne lese delestreker som gir hundredels millimeteravlesning i seg selv. Delestrekskalaen leses av mot en 11-delt skala, der en får sammenfall mellom en strek fra hver side. Dermed har en funnet neste desimal og funnet tykkelsen med ønsket presisjon. 

Prinsippet med å lese av to skalaer med forskjellig inndeling brukes også i skyvelære, der millimeteravlesningen kan forbedres til tidels millimeter. Denne presisjonen er vanligvis god nok til de fleste metallarbeider.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
Ørbæk Bryggeri  Foto: Danielle Keller 
**Ørbæk Bryggeri** holder til i Ørbæk på Fyn i Danmark. Det ble grunnlagt i 1906 som maltølbryggeri, og fra 1914 ble det også produsert hvidtøl. Bryggeriet var først familieeid, men hadde forskjellige eiere fra slutten av 1970-årene til begynnelsen av 1990-årene, da ølbryggingen ble nedlagt.

I 1996 ble bryggeriet overtatt av de nåværende eierne, som i begynnelsen produserte kun økologisk brus, soda, øl, saft og juice. I 2001 ble ølproduksjonen gjenopptatt, og i 2002 kom det første ølet, Brown Ale, på markedet.

Alle produkter fra Ørbæk Bryggeri og Ørbæk Mosteri, Naturfrisk A/S, Rømer Produkt og Ørbæk Bryggeri depot København - ØKO er fremstilt av økologiske råvarer.

Øltyper
-------

### Flaskeøl

* Møllerups Red Hemp Ale (Ale, 4,8 %)
* Møllerups Black Hemp Schwarzbier (Schwarzbier, 4,8 %)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (da) Bryggeriets nettsted
* (en) Vurdering på Ratebeer.com
* (en) Vurdering hos Beer Advocate

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
***OPUS 250*** er et musikkalbum utgitt av Bergen filharmoniske orkester på LAWO Classics i 2015 i anledning orkesterets 250-årsjubileum. Det inneholder nye verk skrevet for Bergen filharmoniske orkester til jubileet, som ble urfremført i Grieghallen 19. februar 2015, dirigert av Andrew Litton.

Albumet inneholder fire verk: *Konsert for bratsj og orkester* av Olav Berg, klarinettkonserten *Shadows and Shields* av Therese Birkelund Ulvo, *Horns in Landscapes* av Ragnar Søderlind og *Konsert for pauker og orkester* av Marcus Paus. Musikkritiker Olav Egil Aune skrev at «de fire komponistene – Søderlind, Berg, Ulvo og Paus – var førstevalg da Bergen Filharmoniske Orkester skulle bestille musikk til 250-årsjubileet. Valgene er interessante, ingen er blant den eksperimentelle musikkens frontkjempere, de forholder seg til tradisjonen, det som vokser ut av den som 'nytt'.»

Berg fikk året etter utgivelsen Edvard-prisen i klassen samtid for sin bratsjkonsert.

Under den 63. Internasjonale Rostrum for komponister i Polen i 2016 ble Ulvos *Shadows and Shields* tildelt utmerkelsen «Recommended Works» i den generelle kategorien der elleve verk fra hele Europa anbefales for radiospilling i mønstringens nær 30 deltagerland.

Oddleiv Apneseth stod for plateomslaget.

Referanser
----------

1. ↑  Olav Egil Aune: «Musikk som tåler regnvær», *Vårt Land*, 29. desember 2015
2. ↑  tono.no: «EDVARD-pris til Olav Berg»
3. ↑  «Edvardpris til Olav Berg», *Ballade*
4. ↑  «'Sølv' til Norge i Internasjonale Rostrum for komponister», *Ballade*
**James «Jimmy» Warren White** (født 2. mai 1962) er en engelsk profesjonell snookerspiller som anses som den mest populære spilleren gjennom tidene.

White har vunnet tilsammen ti rankingturneringer, den første var Classic i 1986. Men han har aldri vunnet VM til tross for at han har vært i seks finaler. I fire av disse finalene tapte han for Stephen Hendry.

Han har to sesonger vært rangert som nummer to i verden og han gjorde et maksimum break under VM i 1992. White er fremdeles aktiv, men har i de siste årene dalt på verdensrankingen og var for sesongen 2009/2010 rangert som nummer 56.

White ble utnevnt til medlem av Order of the British Empire i 1999.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0924972/bio[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.swlondoner.co.uk, utgitt 27. november 2014, besøkt 19. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy White – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Glenn Slater** (født 1968) er en amerikansk sangtekstforfatter. Han skriver for det meste tekster til musikalmusikk, og er særlig kjent for sitt samarbeide med Alan Menken.

Slater er utdannet ved Harvard University. Hans første teaterjobb var i 2001, og han jobbet første gang med Menken i 2004, for filmmusikken til Disney-filmen *Q-gjengen* og i 2006 for musikalversjonen av *Sister Act*.

I 2008 erstattet han den originale tekstforfatteren Howard Ashman, som døde i 1991, på musikaloppsetningen av *Den lille havfruen*. Denne jobben ble han nominert til en Tony Award for. 

Slater skrev teksten og deler av handlingen til *Love Never Dies*, Andrew Lloyd Webber sin oppfølger til musikalen *Operafantomet*, som hadde premiere i 2010.

Han ble nominert til en Oscar for beste sang sammen med Menken for «I See the Light», fra filmen *To på rømmen* (2010).

Referanser
----------

1. ↑   datos.bne.es, BNE-identifikator XX5248869, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6np4tfw, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Glenn Slater på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Glenn Slater hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Glenn Slater hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* (en) Glenn Slater på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Glenn Slater på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Jin i *Lost* ble framstilt av Daniel Dae Kim.
**Jin-Soo Kwon**, kjent som kun **Jin**, er en fiktiv figur i den amerikanske TV-serien *Lost* som fulgte livene til en gruppe overlevende etter en flystyrt på en øde og mystisk øy i Stillehavet. Han ble spilt av Daniel Dae Kim. I serien er han framstilt som den ene halvparten av et koreansk ektepar. Hans hustru er Sun Kwon (spilt av Kim Yoon-jin).

Jin og hans hustru Sun var ikke opprinnelig en del av seriens utkast. Det var først da Kim Yoon-jin hadde prøve for rollen som Kate Austen at manusforfatterne besluttet å skrive inn fortellingen om det koreanske ekteparet.

Jin er framstilt som autoritær, tradisjonell og lojal koreaner. Forut flykrasjet tok han imot sine ordrer fra herr Paik, far til Sun, og han ønsket selv være den som bestemte over sin hustru. I den første tiden på øya vil han være den sterke i forholdet, men ble underlegen da han er den eneste av overlevende som ikke snakker engelsk. Han føler seg ydmyket da det viser seg at Sun *kan* snakke engelsk og således bli en del av fellesskapet som han er utestengt fra. I løpet av andre sesong endret han innstilling.

I det virkelige liv er skuespilleren Daniel Dae Kim riktignok koreansk, men har vokst opp i Pennsylvania og snakker derfor flytende engelsk og koreansk med amerikansk aksent. Under filmingen av Lost fikk han hjelp av en språklærer som hjalp ham med koreansk tale uten aksent. I Korea er det tradisjon for at familienavnet står først, og derfor burde han teknisk sett ha hatt navnet Kwon Jin-Soo.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
**Australian Army** er Australias hær. Sammen med Royal Australian Air Force og Royal Australian Navy utgjør den det australske forsvaret (*Australian Defence Force*). Per 2011 besto hæren av 30 235 profesjonelle soldater. Hæren har vært involvert i flere større kriger og fredsbevarene operasjoner siden boerkrigen, blant annet første- og andre verdenskrig, Koreakrigen og Vietnamkrigen.

Historie
--------

Australske soldater i Papua New Guinea i september 1942
Hæren ble grunnlagt da de britiske koloniene i Australia ble samlet til en føderasjon. Frem til 1947 var den stående hæren (*Regular Army*) svært liten. Flesteparten av soldatene var del av Citizen Military Force som var en reservestyrke. Under verdenskrigene tjenestegjorde hæren som del av Australian Imperial Force for tjeneste utenfor Australia.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Australian Army – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Australias forsvar |
| --- |
| Australian Army **·** Royal Australian Air Force **·** Royal Australian Navy | Australias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopedia of Australian Science **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Grete Berggrav** (født 14. november 1885 i Stavanger, død 26. desember 1956) var en norsk forfatter, journalist og kringkastingsmedarbeider.

Familie
-------

Grete Berggrav, født Ellen Margrethe Jensen, var datter av adjunkt, senere biskop Otto Jensen (1856–1918) og Marena Christine Pedersen (1846–1924), og søster av biskop Eivind Berggrav (1884-1959). Som sin berømte bror endret hun navn i et par omganger. Hun ble under navnet Grete Berggrav-Jensen gift 18. mars 1911 på Skjeberg prestegård med ingeniør Oscar Nissen. De var foreldre til fotojournalist og krigsfotograf Kari Berggrav.

Liv og virke
------------

Grete Berggrav arbeidet som journalist inntil hun i 1933 ble knyttet til Norsk rikskringkasting. Her beskjeftiget hun seg i første rekke med sosiale forhold, litterære programmer og folkeopplysningsarbeid. Hun sa opp sin stilling forbindelse med okkupasjonsmaktens «nyordning« høsten 1940, men vendte tilbake da krigen var over. I 1950 forlot hun stillingen ved oppnådd aldersgrense, men bidro også senere til kringkastingens arbeid.

Berggrav skrev to bøker. Den første av dem, som utkom i 1909 med tittelen *Ungdom som vaagner*, ble utgitt under psevdonymet *Grete Ellmar*. Hennes annen bok, *Våpenløs kamp*, kom i 1945. Den er beskrevet som en «stille og inderlig fortælling og en ung pikes kamp for at naa tilbake til sin barnetro».

Den ble skrevet etter at hun høsten 1944 kom til Stockholm som krigsflyktning. Hennes gjengivelse av Edvard Munchs modell Betzy Nielsen skapte en viss kontrovers i etterkant, ettersom den viste seg å være svært feilaktig. Nielsen mente seg ærekrenket, og Berggrav måtte i ettertid komme med en offentlig beklagelse.

Bibliografi
-----------

* 1909: *Ungdom som vaagner*
* 1945: *Våpenløs kamp*

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  "Norway Baptisms, 1634-1927," database, FamilySearch ( : 10 February 2018), Ellen Margrethe Jensen, 14 Nov 1885; citing ; FHL microfilm 1,282,681.
3. 1 2  *Arbeiderbladet 1956.12.27*. Norge, Oslo. 1956. s. 4.
4. ↑  *Fredriksstad Tilskuer 1911.03.17*. Norge, Østfold, Fredrikstad. 1911. s. 3.
5. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1978). *"Dette er London"*. Oslo: Cappelen. s. 190, 396. ISBN 8202039290.
6. ↑  *Dagbladet 1909.12.15*. Norge, Oslo. 1909. s. 1.
7. ↑  «RA, Den Kgl. Norske Legasjons Flyktningskontor, V/Va/L0022: Kjesäterkartoteket. Alfabetisk register, A-Å. 1940-1945, s. 74». Riksarkivet. Besøkt 15.04.2020.
8. ↑  Berggrav, Grete (1945). *Våpenløs kamp*. [Vollan]: Tell.
9. ↑  *Sarpsborg Arbeiderblad 1946.10.23*. Norge, Østfold, Sarpsborg. 1946. s. 4.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 29. ISBN 8257900109.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk biografisk leksikon: Eivind Berggrav – besøkt 1/1 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Kjøsnesfjorden** er en innlandsfjord som ligger i Jølster kommune i Sogn og Fjordane og er en del av Jølstravannet. Fjorden inneholder grønnfarget brevann fra Grovabreen sørvest for Jostedalsbreen, og vannet renner gjennom fjorden og blander seg med Jølstravannet. I øvre ende renner Lundaelva inn i vannet.

Største dybde er 149 meter.

Rasfare
-------

Foto fra juli sett innover fra riksvei 5
Kjøsnesfjorden har stupbratte og høye fjell på begge kanter, og er svært utsatt for steinras. Riksvei 5 ligger på nordsiden av fjorden, den har ofte blitt stengt grunnet ras og rasfare. I 2004 gikk det rundt 30 ras på en og samme kveld som stengte flere biler inne på strekningen. Etter denne ulykken ble *«Aksjonsgruppa for Rassikring av Kjøsnesfjorden»* opprettet.

I 2009 fikk NGI i oppdrag å drive skredvarsling innerst i Kjøsnesfjorden, oppdraget ble gitt av Veidekke i tilknytning til byggeanlegget ved Lunde.

Kraftutbygging
--------------

I 2010 ble Kjøsnesfjorden kraftverk satt i drift. Kraftverket utnytter flere mindre elver i fjellområdet sør og øst for Kjøsnesfjorden. Utbyggingen var omstridt da området ligger tett inn på Jostedalsbreen nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. juni 2015
2. 1 2  Dybdekart for Jølstravatnet. NVE, oppmålt 1970.
3. ↑  NGI *Skredvarslingsoppdrag* Arkivert 15. februar 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjøsnesfjorden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Grete Brunvoll** (født 27. april 1930, død 4. november 2022) var en norsk ballettdanser, av Aftenposten omtalt som verdens eldste aktive ballerina, basert på en kåring av Guinness rekordbok i 2010.

Ifølge hennes biografi *Et liv på tå*, debuterte hun på Nationaltheatret i 1945 i treakteren Maskarade av Ludvig Holberg. Der danset hun med andre som var elever i Rita Toris akademi som sto for koreografien. Grete ble med i det nystartede Den Norske Opera & Ballett i 1958, hvorfra hun trakk seg tilbake som 40-åring og meldte overgang til Rikskonsertene og danset i ytterligere 21 år. Hun danset hver dag til 2021. Hun var også aktiv instruktør i Rita Toris akademi og ledet dette i mange år efter Tori's bortgang i 1967. Hun var også danser, pedagog og koreograf i Viktor Trutt Ballettskole mange år.

Grete het opprinnelig Grete Møller, datter av Frigg-fotballspilleren Arne Møller (1904–1963) og Johanne Danielsen (1909–1996) som var mannequin fra Bergen. Søsteren Mette Møller (1934–2001) var også danser. Farens søster Else Møller turnerte Europa med ballett. Grete ble i 1950 gift med operasanger Jonas Brunvoll (1920–1982). De møttes på «Carmen» på Nationaltheatret i 1948. De var foreldre til danseren og skuespilleren Bente Brunvoll (f. 1954) og pianostemmeren Kim Brunvoll (f. 1951).

Utgivelser
----------

* Brunvoll, Grete (2006). *Et liv på tå*. [G. Brunvoll]. ISBN 8230307504.
* Brunvoll, Grete (2009). *Jonas*. Kolofon. ISBN 9788230006337.
* Brunvoll, Grete (2012). *Rita Tori 1908-1967*. Kolofon. ISBN 9788230009079.

Referanser
----------

1. ↑   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Grete Brunvoll (87) er verdens eldste aktive ballerina i A-magasinet den 12. april 2017.
3. ↑  Oldest performing ballerina i Guinness rekordbok, 1. juni 2010.
4. 1 2 3  Brunvoll's biografi, ibid.
5. 1 2 3  Danserinnen som aldri gir seg i det hele tatt i Bergens Tidende den 28. februar 2009.
6. ↑  Viktor Trutt, Heidi Biørnstad og Hilde Vanvik: *Grete Brunvoll (1930-2022)* - Minneord i Aftenposten 18. november 2022
7. ↑  Johanne Møller i slektsdatabasen geni.com.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grete Brunvoll på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Grete Brunvoll hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Andrew av Wyntoun** (født ca. 1350, død ca. 1423) var en forfatter av en lang metrisk (på vers) historie om Skottland som ble kalt *Orygynale Cronykil om Skottland* (= *Den originale krøniken om Skottland*). Andrew var canon regular (religiøs geistlig) ved St. Andrews og prior ved St Serf's i Lochieven.

Andrew skrev krøniken på forespørsmål av sin velynder, Sir John of Wemyss, og det eldste bevarte manuskriptet av arbeidet er fortsatt oppbevart på Wemyss-familiens eie på Wemyss Castle i Fife. Emnet er Skottlands historie fra den mytiske perioden (derfor epitetet «original» i tittelen) og fram til kong Jakob I av Skottlands tiltredelse i 1406. De tidligste bøkene har ingen historisk verdi, men de siste har bestått prøven mot samtidige opptegnelser. Verkets filologiske interesse er stor ved at svært få verk fra denne perioden og ingen tilsvarende av dens størrelse er bevart i dens opprinnelige dialekt. Krøniken er også bemerkelsesverdig ved at den inneholder en av de aller første omtaler av den berømte eller beryktede røveren Robin Hood.

Teksten er bevart i åtte bøker, hvor tre er i British Library ved Royal (17 D xx.), Cottonian (Nero D. xi.) og Lansdowne (197); to er i det skotske biblioteket Advocates' library, Edinburgh (1923 og 1924), og ett ved Wemyss Castle (u.s.); ett i universitetsbiblioteket ved St Andrews, og ett som er i eie hos Mr John Ferguson, Duns, Berwickshire. Den første utgaven av krøniken, basert på manuskriptet fra Royal, ble publisert av David Macpherson i 1795, den andre utgaven ved David Laing i serien «Scottish Historians» (1872). Begge ble avløst av F.J. Amours (red.) *The Original Chronicle of Andrew of Wyntoun* (*Den originale krøniken av Andrew av Wyntoun*), Edinburgh: Blackwood, 1903-14, som fortsatt er standardutgaven.

Eksterne lenker
---------------

* Wyntouns *Orygynale Cronykil of Scotland* (blabok), og som ren tekst, ved *Archive.org*
* The Robin Hood passage ved nettstedet TEAMS for middelaldertekster.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Glenn Robert Stevens** (født 23. januar 1958 i Sydney) er en australsk økonom, som var sentralbanksjef for Australias sentralbank, Reserve Bank of Australia, fra 2006 til 2016.

Virke
-----

Stevens har sin utdanning fra Universitetet i Sydney, der han har en bachelorgrad i økonomi (Bachelor of Economics), med «first class honours» i 1979. Etter dette studerte han videre ved University of Western Ontario, der han fikk sin mastergrad (Master of Arts).

Etter at han hadde hatt ulike stillinger i Australias sentralbank fram til 1990 ble han tilbudt en stilling som hospitant ved Federal Reserve Bank of San Francisco, noe han takket ja til, og han jobbet der en periode i 1990. Etter dette returnerte han til sentralbanken, og hadde ulike lederstillinger, blant annet overtok han som leder av avdelingen for økonomisk analyse i 1992, og i 1995 ble han leder for sentralbankens internasjonale avdeling. I desember 2001 ble han utnevnt som visesentralbanksjef. 

Da Ian J. Macfarlane gikk av med pensjon i september 2006 tok Stevens over som sentralbanksjef. Macfarlane hadde da sittet i 10 år i denne stillingen. 

Stevens har de samme prinsippene for sentralbankdrift som Macfarlane: å sikre sentralbankens uavhengighet, inflasjon på 2-3 % og evnen til å forklare seg når sentralbanken endrer styringsrenten. Han startet sin syvårsperiode som sentralbanksjef 18. september 2006. 

Stevens ble i 2016 utnevnt til *companion* av Order of Australia.

Referanser
----------

1. 1 2   www.rba.gov.au[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Australian Honours Search Facility, honours.pmc.gov.au, Australian Honours-ID 1153657[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  The mozo blog – *Glenn Stevens : Behind the Rate Rises* Arkivert 24. november 2011 hos Wayback Machine. besøkt 7. desember 2011.
4. ↑  The Queen's Birthday 2016 Honours List Arkivert 5. juli 2016 hos Wayback Machine. Australias generalguvernør. Lest 12. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på sentralbankens hjemmeside (arkivert)
**Andrew Wommack** (født 30. april 1949) er en amerikansk konservativ TV-evangelist og helbredelsespredikant.

Wommack har siden 1978 drevet sin forkynnervirksomhet gjennom selskapet Andrew Wommack Ministries. I 1994 etablerte han også Colorado Bible College, senere har denne bibelskolen skiftet navn til Charis Bible College. Totalt driver han virksomhet i ni land. Hans TV-program *The Gospel Truth* har tidvis blitt sendt på den norske kristne TV-kanelen God TV.

Helbredelse ved bønn er en sentral del i Wommacks virke, og han har uttalt at man ved å følge det kristne budskapet gjør psykiatrien overflødig. Han mener selv at han ved bønn har kurert blant annet hiv-smitte og autisme. Han har også påstått å ha opplevd at døde har våknet til liv igjen, blant disse hans egen sønn som angivelig skal ha vært død i fem timer. Han har også hevdet at da han i 1970-årene ikke hadde penger ba til Gud og kunne kjøre bilen sin en hel uke uten drivstoff.

I 2018 var Wommack en av gjestetalerne på sommerkonferansen til den norske pinsemenigheten Filadelfia Kristiansand.

Referanser
----------

1. ↑  Why you may not need miracles TheCable
2. 1 2  Wommack's pathway to prominence Arkivert 13. august 2018 hos Wayback Machine. Colorado Springs Independent
3. ↑  Sommerkonferanse i Q42 – Filadelfia Kristiansand 1.-5. august: Andrew Wommack til Norge Norge IDAG
4. ↑  Mixed blessings Arkivert 13. august 2018 hos Wayback Machine. Colorado Springs Independent
5. 1 2  Predikant: – Hvis Gud ga deg sykdom, hvorfor tar du da medisiner? Fædrelandsvennen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Tiit Naber** (født 7. juli 1952) er en estisk diplomat. Naber avla eksamen ved Tallinns polytekniske institutt (i dag Tallinns universitet) som ingeniør i 1975. Naber har også studert norsk ved Universitetet i Oslo, internasjonale forhandlinger ved UNCDAT i Genève og Vienna School of International Relations og London School of Economics.

Fra 1975 til 1989 arbeidet han i næringsmiddelindustrien og etterhvert i departementet som styrte næringslivsindustrien i Den estiske sosialistiske sovjetrepublikken. 

I 1988-1989 var han eksportdirektør for EKE og i 1989-1992 direktør for avdeling for internasjonale forhold i Estlands handels- og industrikammer. Fra 1993 til 1997 var Tiit Naber chargé d'affaires ved Estlands ambassade i Oslo.

I 1997-1998 arbeidet Naber med handelsforhandlinger ved det estiske utenriksdepartement og i 1998-1999 ledet han seksjon for utenriksøkonomi ved samme. I 1999 ble Nader utnevnt til Estlands ambassadør i Ukraina og han dekket etterhvert også Georgia, Moldova og Aserbajdsjan, inntil 2003. Fra 2004 til 2008 var Naber nestleder for Estlands delegasjon til EU. Tiit Naber ble i 2008 utnevnt til Estlands ambassadør til Litauen. 

Portal: Estland