recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sinsen Tennisklubb** (stiftet 2. juni 1916) er en norsk tennisklubb fra Sinsen i Oslo. Klubben har om lag 75 medlemmer og disponerer eget anlegg med fire grusbaner. Regjerende klubbmester utendørs er Johnny Andreassen.

Historie
--------

Klubben ble opprinnelig stiftet som *Ila Idrettsforening* 2. juni 1916. Foruten tennis hadde Ila IF flere idretter på programmet og ble blant annet medlem av Norges Fotballforbund i 1922. I 1925 ble klubben kretsmester i fotball i Oslos klasse D. I februar 1930 meldte klubben seg inn i Arbeidernes Idrettsforbund og ivret utover 1930-tallet for å fremme tennissporten innen arbeideridretten. Tennisspilleren Reidar Haanes, som hadde grunnlagt Sportsklubben Njård, representerte Ila siste halvdel av 30-tallet.

Ishockeyavdelingen i klubben gikk i 1963 sammen med Sinsen IF og dannet ishockeyklubben Isbjørnene. Ila IF ble etter hvert en ren tennisklubb. I 1989 anla klubben to baner mellom Sinsen videregående skole og jernbanen. Omtrent på samme tid endret foreningen navn til Sinsen Tennisklubb.

Referanser
----------

1. ↑  «Årsberetning for 2012». Sinsen Tennisklubb. Besøkt 13. juni 2013.
2. ↑  «Velkommen til Sinsen Tennisklubb». Sinsen Tennisklubb. Besøkt 13. juni 2013.
3. 1 2  Arne Brustad, red. (1952). *Aktive fotballspillere. Bind 1*. Oslo: Idrettsforlaget. s. 612.
4. ↑  Petter Larsen (1979). *Med AIF-stjerna på brystet: glimt fra norsk arbeideridrett*. Oslo: Tiden. s. 209. ISBN 8210018531.
5. ↑  «Tigrene imponerte treningssjef Kirkvaag». *Verdens Gang*. 17. oktober 1963. «I dagens første kamp vant Isbjørnene (sammenslutning av Ila og Sinsen) 7–1 over Progress»
6. ↑  «Nytt fra Byrådet». *Aftenposten Aften*. 12. juni 1989.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Jamshid Amouzegar** (persisk: جمشید آموزگار , født 25. juni 1923, død 27. september 2016) var en iransk økonom og politiker som var statsminister i Iran fra 7. august 1977 til 27. august 1978, da han trakk seg. Før det fungerte han som innenriksminister og finansminister i kabinettet til Amir Abbas Hoveida. Under sin periode som statsminister var han også leder for «Ratakhiz-partiet».

Tidlig liv og utdanning
-----------------------

Jamshid Amoozgar ble født i Teheran, Iran i 1923. Faren hans, Habibullah Amoozgar, var en av dommerne i Reza Shahs justisdepartement og medlem av den grunnlovgivende forsamlingen i Irans andre og tredje periode. Han var også ansvarlig for kulturdepartementet i Hossein Alaas' kabinett. Moren til Jamshid var en av de første utdannede kvinnene i den nye vitenskapen.[*klargjør*][*ufullstendig referanse*]

Amoozgar gikk på barne- og ungdomsskolen i Teheran, og universitetsutdanningen hans falt sammen med andre verdenskrig. Han sluttet å studere jus og økonomi ved Universitetet i Teheran og dro til Amerika. Ved Cornell University fikk han sin bachelorgrad i vei- og byggeteknikk i henholdsvis 1946 og 1952. Han fikk også en mastergrad i hydraulikkteknikk fra Washington University i 1948.[*ikke i angitt kilde*] Han returnerte til Iran i 1952.[*ufullstendig referanse*]

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000014528, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave, Find a Grave 170675491, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Schudel, Matt (19. oktober 2016). «Jamshid Amouzegar, former Iranian prime minister, dies at 93». *Washington Post* **(engelsk)**. ISSN 0190-8286. Besøkt 6. april 2023.
4. ↑
5. ↑  «Students Travel Abroad» (PDF). *Cornell Alumni News* **(engelsk)**. Cornell University. 62 (111 dato=1960-03-01): 14. Besøkt 6. april 2023. CS1-vedlikehold: Manglende vertikalstrek (link)
6. ↑  «Calendar» (PDF). *Graduate School ANNOUNCEMENT FOR 1950-1951 SESSIONS*. Cornell University.
7. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jamshid Amouzegar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** Munzinger (iba)
 |
**Odense kraftvarmeverk** er et varmekraftverk utenfor Odense på nordlige Fyn i Danmark. Dette anlegget er et såkalt kraftvarmeverk som utnytter inntil 90% av energien i det fossile brenselet, ved at spillvarmen utnyttes til levering av fjernvarme. Anlegget ble utbygd i 1974–1991. Brenselstypen er kull og subsidiært olje. Det kan også fyres på bioetanol og naturgass. Det er landets sjette største kraftverk målt etter installert produksjonseffekt. Odense kraftvarmeverker et såkalt kraftvarmeverk som gjenbruker varmespillet fra kraftproduksjonen, og selger dette videre som fjernvarme.

Brenselskilden er industrivarme (varmedamp) fra avfallsforbrenningsanlegg i området Fyn og vest-Sjælland. Det brennes også noe fyringsolje som støttefyring for kokerne. Kraftvarmeverket produserer 24 MW elektrisitet og 64 MJ/sek fjernvarme. Årsproduksjonen er 173 GWh strøm og 1 955 TJ varme.

Operatør var opprinnelig DONG Energy, senere Vattenfall. I 2014 ble både dette anlegget og det nærliggende Fynsverket solgt til Fjernvarme Fyn, hvor Odense kommune var største aksjonær..

Referanser
----------

1. ↑  Fynsværket solgt for 600 millioner - *TV2*. Besøkt 27. september 2017.
2. ↑  Fjernvarme Fyn køber Fynsværket for 1,1 mia kroner - *Ingeniøren.dk*, 19. des 2014. Besøkt 27. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* DONG Energy – Odense CHP Plant.

Portal: Danmark
Inngangen til Norfolk and Norwich University Hospital.
**Norfolk and Norwich University Hospital** (*Universitetssykehuset i Norfolk og Norwich*), forkortet **NNUH**, er et britisk, offentlig universitetssykehus underlagt det britiske helsevesnet National Health Service (NHS), og ligger i den sydlige utkanten av Norwich på Norwich Research Park i England. 

Universitetssykehuset tok over for det tidligere *Norfolk and Norwich Hospital* som ble grunnlagt i 1771, og *West Norwich Hospital*. Norfolk and Norwich University Hospital ble bygd etter det kontroversielle *Private Finance Initiative-systemet*, en metode der private kan hjelpt til med å finansiere prosjektet, og åpnet sent i 2001. Sykehuset har 987 akuttsenger og tilbyr mange NHS-tjenester samt private pasientfasiliteter. Det er ett av de største sykehusene i Storbritannia med tanke på pasientplass, og det er en del av *Norfolk and Norwich University Hospitals NHS Foundation Trust*.

NNUH var det første nye NHS-universtietssykehuset som er bygd i England på mer enn 30 år, og brukes som læreplass av studenter fra University of East Anglia School of Medicine, Health Policy and Practice. Studentene som læres opp er blant annet sykepleiere, jordmødre, leger og terapeuter.

Referanser
----------

1. ↑  «*A New Era in Medicine*, University of East Anglia». Arkivert fra originalen 19. september 2002. Besøkt 18. mai 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Norfolk and Norwich University Hospital – Offisiell hjemmeside
**Iirina Viktorovna Khazova** (russisk: Ирина Викторовна Хазова; født 20. mars 1984 i Sarov) er en russisk langrennsløper. Tidligere var hun kjent som **Irina Viktorovna Artjomova**, men da hun giftet seg tok hun navnet Khazova. Hun konkurrerer for skiklubben *Dinamo*, og har sin styrke i distanserenn, både i klassisk og fristil.

Khazova debuterte i verdenscupen i 2003, og hun tok sine første verdenscuppoeng i sitt andre renn. Under junior-VM i 2004 tok hun tre gullmedaljer, hvorav to individuelle. I desember 2004 gikk hun inn til en sjuendeplass på 15 km fristil, fellesstart, hennes første plassering blant de ti beste i verdenscupen. Hun kopierte denne plasseringen en gang i 2006, og begynte å plukke en god del poeng jevnt og trutt, uten at hun tok steget helt opp på pallen.

Mars 2007 ble Khazova tatt for bloddoping, og dermed utestengt for alle konkurranser frem til mars 2009. Det var i denne perioden hun giftet seg og skiftet navn. I sesongen 2009/10 var hun tilbake og allerede i det andre individuelle rennet, 10 km klassisk i Kuusamo, viste hun at hun var på et høyere nivå enn før utestengelsen. Hun ble nummer to bak finske Aino-Kaisa Saarinen, før hun vant 10 km fristil i Davos med nesten halvminuttet på svenske Charlotte Kalla.

### Sammenlagtresultater i verdenscupen i langrenn

|  Sesong  |  Alder  | Sluttstilling sesong | Sluttstilling Ski Tour |
| --- | --- | --- | --- |
| Totalt | Distanse | Sprint | Nordiskåpning | Tour deSki | Verdenscup-finale |
| 2003/2004 | *20* | 58. | 41. | — | — | — | — |
| 2004/2005 | *21* | 45. | 26. | — | — | — | — |
| 2005/2006 | *22* | 76. | 57. | — | — | — | — |
| 2006/2007 | *23* | 39. | 29. | — | — | 25. | — |
| 2009/2010 | *26* | 13. | 9. | — | — | — | 24. |
| 2011/2012 | *28* | 75. | 56. | — | DNF | — | — |
| 2012/2013 | *29* | 58. | 39. | — | 30. | 31. | — |
| 2013/2014 | *30* | 52. | 41. | — | — | 20. | — |
|

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Irina Khazova – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Irina Khazova – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Irina Khazova – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Irina Khazova – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Irina Khazova – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Dopingtatt til topps i Davos[*død lenke*] (sa.no)
«Kvam» har flere betydninger.
**Kvam** er en tidligere kommune i Trøndelag, etablert i 1909. Kvam er siden 1964 en del av Steinkjer.

Kvam ble skilt ut fra Stod som egen kommune 1. januar 1909. Kommunen hadde da 1 169 innbyggere. 1. januar 1964 ble Kvam sammen med Beitstad, Egge, Ogndal, Sparbu, Steinkjer og Stod kommuner slått sammen til dagens Steinkjer kommune. Kvam hadde ved sammenslåingen 1 245 innbyggere.

Kvam hadde et areal på 377 km². Kvam er den nordligste av de sju kommunene slo ble slått sammen i 1964, og ligger på nordvestsiden av Snåsavatnet. 

Kvam IL er stiftet i 1892. Kvam kirke er bygd i 1878. Også Følling kirke fra 1726 ligger innenfor Kvams gamle grenser.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Kvam i Nord-Trøndelag

Referanser
----------

1. ↑  Kvam kommune; steinkjerleksikonet.no
2. ↑  Taraldsen, N. (1932). *Gårdshistorie for Kvam, Stod og Egge herreder: Kvam og Følling sogne*. Kvam: Eget forlag.
3. ↑  Peter H. Wanderaas (1958). «Kvam». *Norges bebyggelse : Nordlige seksjon Herredsbindet for Nord-Trøndelag Midtre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 103.
4. ↑  Dag Juvkam *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen* Statistisk sentralbyrå, 1999. (Rapport 99/13). ISBN 82-537-4684-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Per Christian Cornelius Paus** (født 28. april 1910 i Oslo, død 15. desember 1986) var en norsk stålgrosserer.

Han tilhørte «Skiensgrenen» av slekten Paus og var sønn av stålgrosserer Christopher Blom Paus (1878–1959) og barnebarn av stålgrosserer Ole Paus (1846–1931), som i 1872 grunnla jern- og stålbedriften Ole Paus.

Han ble utdannet cand.jur. ved Det Kongelige Frederiks Universitet i 1934 og studerte fransk ved Sorbonne i 1935. Han var ansatt i Appleby-Frodingham Steel Company i England fra 1936, var knyttet til et handelshus i Hamburg fra 1937 og ble i 1939 kompanjong i familiefirmaet Ole Paus, der han senere ble administrerende direktør. Han hadde også en rekke verv, bl.a. som rådsmedlem i Oslo Bymuseum og medlem av styret i Stålgrossistenes Forening.

Han ble gift i 1937 med komtesse Hedevig Wedel-Jarlsberg, datter av hoffsjef og lensgreve Peder Anker Wedel-Jarlsberg og Hermine f. Egeberg; svigermoren var datter av Einar Westye Egeberg. I 1960 overtok de eiendommen Esviken fra svigerforeldrene. Eiendommen ligger ikke langt fra Skaugum, og i svigerfarens levetid var kong kong Haakon og dronning Maud på besøk der en rekke ganger. Per og Hedevig Paus la ned et omfattende arbeid i drift og vedlikehold av eiendommen, bl.a. gjennom uthugging av deler av skogen. Eiendommen ble overtatt av barna Cornelia, Christopher og Peder Paus, som solgte den til Asker kommune i 1999.

Litteratur
----------

* Biografi i *Næringslivets menn i Norden*, 1950, s. 966

Eksterne lenker
---------------

* Esviken, historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Olav Mannslagar** eller *Olav Gardvik* (død 20. november 1686) var fra Seljord, og fikk navnet sitt fordi han kom til å ta livet av Torgrim Svartdal i et bryllup på Øverland i 1684. For dette skulle han halshugges etter loven, men kunne slippe fra det om han levde fredløs i sju år. Greidde han det skulle han være fri.

Hele denne tida bodde han så i en hule som den dag i dag kalles Mannslagarhola. Den hadde tre utganger, slik at han kunne smette unna om noen så etter ham. Ifølge sagnet ble Olav tatt da det bare var noen få dager igjen før fristen – trolig avslørt av Eivind Vindal, som gjerne skulle hatt Gardvik etter ham. Han sneik også til seg jorda.

Offentlige dokumenter fra rettssaken viser at drapet ble begått 2. juli 1684, mens Gardvik ble dømt 7. november 1686. Dokumentasjon fra skarpretteren Jørgen Nielsen viser at Gardvik ble henrettet 20. november. Det at Gardvik skal ha holdt seg skjult i nesten sju år er derfor diktning. Dette er et eksempel på at selv om hendelsen er veldokumentert har den trukket til seg mange sagnelementer, og den regnes derfor til gruppen av historiske sagn. Men i grunnen er soga om mannslagaren i de beste overleveringer nærmest for en saga å regne om man ser nærmere på de fortellertekniske virkemiddel. Olav mannslagar fikk en stor etterslekt, «Mannslagarætta» i Seljord. Han er tippoldefar til Anne Golid.

Referanser
----------

1. ↑  Kvaalen, Olav (1979). *Stubbar om telegubbar*. Bø i Telemark: Forfatteren. s. 86.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Olav Martin Mugaas** (født 11. juli 1950 i Øystese, Hardanger) er en norsk næringslivsleder. Han er kjent som leder av sentrale mediebedrifter i Norge.

Mugaas er utdannet cand. mag. med fagene norsk, historie og offentlig rett fra Universitetet i Oslo. Han utdannet seg også til bedriftsøkonom ved Bedriftsøkonomisk Institutt.

Mugaas var aktiv i AKP(m-l), var disponent i *Klassekampen* og ledet ml-bevegelsens trykkeribedrift Duplotrykk til å gå med overskudd. Han brøt med partiet i 1983 og ble selger i Norsk Data. Mugaas var til 1987 salgssjef i Norsk Data Comtec AS.

Mugaas har hatt en rekke lederstillinger og styreverv i norsk mediebransje. Han ble i 1987 administrerende direktør i *Oslo-avisen*. Etter at denne avisen ble lagt ned, ble Mugaas i 1989 direktør i Norsk Arbeiderpresse, der han var til 1991, da han ble administrerende direktør i *Arbeiderbladet*. I 1994 begynte han i ledelsen i *Aftenposten*, der han fra 1996 til 2007 var administrerende direktør.

Mugaas har hatt en rekke verv som styreformann og styremedlem i norske mediebedrifter, blant annet i *Bergens Tidende*, *Demokraten*, *Rogalands Avis*, *Oppland Arbeiderblad*, *Moss Dagblad* og *Dagningen*, samt Finn.no. Han har også sittet i styret for *Svenska Dagbladet* og vært styremedlem i styret for Institutt for Journalistikk.

Mugaas er sønn av tidligere personaldirektør i Staten Nils Mugaas og Aasta Mugaas.

Referanser
----------

1. 1 2  «Navn i nyhetene: Olav Martin Mugaas», *NTBtekst*, 21. mars 1991.
2. ↑  «Mugaas går til Apressen», *Aftenposten Aften*, 14. desember 1988, s. 16.
3. ↑  «På andre barrikader», *Dagens Næringsliv*, 17. august 1991, s. 13.

Eksterne lenker
---------------

* «Olav Mugaas til First House Media»[*død lenke*], fra nettsidene til First House, norsk konsulentselskap
**Kvaløya** er en øy i Vikna i Nærøysund kommune i Trøndelag. Den ligger lengst nord i øygruppen, men beskyttet mot storhavet i vest av Raudøya.

Kvaløya ble antagelig bosatt på 1500-tallet. Øyfolket levde som fiskerbønder. Hovedervervet var fiske, men Kvaløya og Raudøya var også rike på egg og dun fra sjøfugl, som kunne sankes, og multemyrer. Det ble også drevet utmarksslått og beitebruk med sau og geit. Brukene lå i dalsenkninger på sørsiden av øya.

Først på 1900-tallet ble det drevet landhandel, fiskeforretning, poståpneri og rutebåtfart, men handelsstedet Kvaløyhamn brant i 1959. Det medvirket til at Kvaløya ble en av øyene i Vikna som ble avfolket. Mange av øyboerne bygde nye hus i «Kvaløybyen» på Rørvik.

Første leddet i øynavnet kommer av dyrenavnet hval.

Se også
-------

* Kvaløy og Raudøy naturreservat og dyrelivsfredning

Referanser
----------

1. 1 2 3  Borgan, Bjarne (1969). *Viknaboka: Gards- og ættehistorie*. 3. Vikna historielag. s. 114–138.
2. ↑  Fjær, Olav (1995). *Forandring, avvikling og utvikling: Viknahistorie i et nøtteskall*. Arbeider fra Geografisk institutt, Universitetet i Trondheim. Ny serie B. 14. Særtrykk fra *Årbok for Vikna 1995*. Trondheim: Universitetet i Trondheim. s. 25.
3. ↑  Olsvik, Frank (1983). «Vikna i eldre tid». *Vikna sparebank gjennom 125 år*. s. 88.
**Per Olav Paust** (født 1. desember 1943, død 6. mai 1999) var en norsk diplomat.

Liv og virke
------------

Han var utdannet magister i statsvitenskap (mag.art) og arbeidet først i Norad. I 1974 begynte han i utenrikstjenesten.

Han var pressetalsmann i Utenriksdepartementet for daværende utenriksminister Svenn Stray fra november 1984 og deretter for Knut Frydenlund etter regjeringsskiftet våren 1986 og for Thorvald Stoltenberg etter Frydenlunds død i 1987. I februar 1988 ble han utnevnt til ambassaderåd ved ambassaden i Washington. Han var stasjonert i Washington i to omganger. Paust var også stasjonert i Jakarta i tre år. I 1998 var han fungerende generalkonsul i New York.

I avdelingen for sikkerhetspolitikk og nedrustning fikk han ansvaret for tilretteleggelsen av landminekonferansen i Oslo som var det største diplomatarrangement som er gjennomført i Norge. Arrangementet gikk prikkfritt.

I tiden før vinter-OL på Lillehammer i 1994 ledet han et prosjekt for profilering av Norge i utlandet i samarbeid med NORTRA og Norges Eksportråd.

I april 1999 fikk han vite at han led av kreft, og døde allerede tre uker senere i Risør og ble begravet samme sted.

Familie
-------

Paust fikk tre sønner i sitt første ekteskap. I 1992 giftet han seg for andre gang, da med Anne Orderud Paust, som var forsvarsministerens personlige sekretær. Hun ble drept drøyt to uker etter sin manns død, i det som ble kjent som Orderudsaken.

Referanser
----------

1. 1 2  Minneord om enken Anne Paust
2. ↑  Mili og Næss (2020). *Orderud*. Kagge. s. 83-84.
3. ↑  HULTGREEN, GUNNAR (2. oktober 2000). «- De ba om beskyttelse». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 30. oktober 2020.
**Otto Udd-Johansen** (født 29. januar 1891, død 28. desember 1970) var en norsk sangforfatter og komponist.

Udd-Johansen startet sin yrkesvei som fabrikkarbeider på farens skofabrikk, og ble etter hvert deleier av skofabrikken Udd-Johansen & Wiik Skofabrik. Han etablerte også sitt eget musikkforlag Udd-Johansen & Hals.

Som tenåring besøkte Udd-Johansen møtene til Thomas Ball Barratt som senere etablerte Pinsebevegelsen. I voksen alder sluttet han seg også til det frikirkelige miljøet, og han begynte å skrive religiøse sangtekster og melodier. Hans sanger er trykket i mange sangbøker, herunder Sions Harpe, Evangelietoner og Mandelblomsten.

### Utvalgte sangtekster

* *Velg Jesus du som står i livets lyse morgen*
* *Når jeg i de stille stunder ser tilbake*
* *Salig jeg er for min synd er forlatt*
* *På Golgata min frelser har sonet*
* *Vær stille o hjerte for Jesus*
* *Kampsang*
* *Han skal fylle deg på ny*
* *Jesus skal komme til jorden igjen*
* *Ingen som du*

Referanser
----------

1. ↑  «Otto Udd-Johansen». Digitalarkivet.
2. ↑  *Kristen sang og musikk*. Runa. 1965. s. 1082.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Olav Mella** (født 16. november 1951 i Kongsvinger) er en norsk lege og forsker. Han er ansatt som professor på Klinisk institutt 2 ved Universitetet i Bergen og er også tilknyttet Haukeland universitetssykehus som avdelingsdirektør ved avdeling for kreftbehandling og medisinsk fysikk.

Sammen med sin kollega Øystein Fluge har Mella fått oppmerksomhet for sin hypotese om at kreftmedisinen rituximab kunne ha effekt mot sykdommen ME. I 2019 ble det gjennom en studie vist at medisinen ikke hadde noen effekt.

I 2009 engasjerte Mella seg i debatten om alternative behandlere som frarådet kreftpasienter å ta imot behandling på sykehus basert på idéer fra den tyske kvakksalveren Ryke Geerd Hamer.

Referanser
----------

1. ↑  Olav Mella Arkivert 14. april 2017 hos Wayback Machine. Universitetet i Bergen
2. ↑  «Før jeg fikk behandling brukte jeg en hel dag på å lage middag til datteren min» Aftenposten
3. ↑  «Norsk studie: Legemiddel hadde ikke effekt på ME». *Dagens Medisin*. 10. april 2019.
4. ↑  - Har aldri frarådet kreftmedisin TV2

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Johan Fredrik Ellefsen** (født 15. juni 1888, død 18. april 1921) var en norsk forfatter. Han utga de to romanene *Doktor Friis* og *Advokat Wagner*.

Slekt
-----

Johan Ellefesen var sønn av Olaf Ellefsen (død 1917) og Birthe Marie von Westen Ellefsen. Faren hadde teologisk utdannelse og virket som lærer ved forskjellige folkeskoler i Kristiania. Morfaren Carl Arnoldus Müller var rektor ved Kristiania katedralskole og en viktig person i Kristianias teaterverden.

Liv
---

Ellefsen var elev ved latinlinjen på Kristiania katedralskole og tok *examen artium* i 1906. Deretter begynte han først å studere filologi ved universitetet, senere statsøkonomi. I studenttiden omgikkes han blant andre Arnulf Øverland og Helge Krog. På grunn av sykdom måtte han avbryte studiene og bestemte seg for å begynne å skrive. Ved siden av skaffet han seg en liten stilling på Universitetsbiblioteket.

Debutromanen, *Doktor Friis*, utkom i 1914 og ble rost av anmelderne. I 1916 fikk han en ny stilling som sekretær ved Vitenskapsakademiet, som han beholdt til 1919. I 1917 utga han sin andre bok, *Advokat Wagner*, som er påvirket av den gryende klassekampen. Bokens hovedperson slites mellom sin sosiale bevissthet og frykt for massen, en konflikt som også preget Ellefsen selv.

I 1919 bestemte Ellefsen seg for å leve som fri forfatter, og sa opp stillingen ved Vitenskapsakademiet, som ble overtatt av Sigurd Hoel. Han skrev bokanmeldelser i *Norske Intelligenssedler* og *Dagbladet* og teateranmeldelser i *Morgenposten*. I 1920 arbeidet han på et skuespill, men om vinteren ble han syk, og døde den påfølgende våren.

Litteratur
----------

* Fredrik Christian Wildhagen: *Johan Ellefsen*. Oslo: Aschehoug, 1961.
* A. H. Winsnes: *Norges litteratur fra 1880-årene til første verdenskrig*. Oslo: Aschehoug, 1961.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Johan Ellefsen (forfatter) i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Otto Schubiger** (født 6. januar 1925, død 28. januar 2019) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker i 1948 i St. Moritz og 1952 i Oslo.

Schubiger vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under Vinter-OL i 1948 i St. Moritz. Han var med på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i turneringen, bak Canada og Tsjekkoslovakia.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes én gang. 
Sveits vant seks kamper og tapte to, de tapte 0–3 mot Canada og 1–7 til Tsjekkoslovakia. Sveits fikk tolv poeng og ble nummer tre i tabellen bak Canada og Tsjekkoslovakia som begge fikk femten poeng. Canada vant serien og ble olympiske mestere med to måls bedre målforskjell enn Tsjekkoslovakia.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

1. ↑   Sports-Reference.com olympisk utøver-ID sc/otto-schubiger-1[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   tagesanzeiger.sich-erinnern.ch[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Otto Schubiger – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Otto Schubiger – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Otto Schubiger – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Otto Stoud** (født 28. juli 1677 i Odense, død 1731 i København) var en dansk-norsk prest og sogneprest i Kviteseid fra 1716 til sin død i 1731.

Stoud var i motsetning til sine to umiddelbare forgjengere Hans Paus og dennes svigerfar Amund Morland en upopulær prest som etterhvert kom på kant med almuen i store deler av prestegjeldet, og som ble saksøkt av almuen. Han døde før saken kom opp for retten. Mens forgjengerne begge var oppvokst i Øvre Telemark og kjente kulturen godt var Otto Stoud bymann fra Danmark.

I *Frederik IV's sidste ti Regeringsaar (1720–1730)* heter det:

eller man kan møde nærgaaende Beskyldninger imot Præster som f. Ex. imod en Pastor Otto Stoud i Hvidesøe Sogn, der ifølge Bøndernes Fremstilling havde været en Mester i at prelle dem for Penge og endog havde brugt at udelukke dem fra Sakramentet eller at lade dem staa aabenbart Skrifte, ja truet dem med Kirkens Ban naar de stode tilbake med en ubetydelig Afgift eller med en Arbeijdsdag.
Hans farsslekt var norsk og han var sønn av biskop i Christianssand Ludvig Stoud samt oldebarn av borgermester i Bergen Rasmus Stoud. Hans mor var Maren May, som var datter av sogneprest i Holbæk i Danmark Søren Nielsen May samt kusine til statsmannen Peder Griffenfeld. Otto Stoud var dessuten fetter til Cathrine Medea May Paus f. Arentsen, gift med forgjengerens sønn, sorenskriver i Øvre Telemark Peder Paus.

Han var gift med Ingeborg Beermand (1681–1753), og var far til far til prestene (på St. Croix og Møen i Danmark) Hans Jacob Stoud og Ludvig Stoud d.y.

Referanser
----------

1. ↑  Norske Bønders Klager, i *Frederik IV's sidste ti Regeringsaar (1720–1730)*, s. 388

Litteratur
----------

* Quisling, J.L. *Til Øvre Telemarkens historie. Spredte bidrag fra det 18de og 19de aarhundrede*.
* Frederik IV's sidste ti Regeringsaar (1720-1730)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
***The Vixen*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av J. Gordon Edwards.

Handling
--------

Elsie Drummond som går under kallenavnet «Vixen» er en bortskjemt nymfoman. Hun gleder seg over å ødelegge for sin attraktive søster Helen. Når Helen blir forelsket i Martin Stevens, en Wall Street-forretningsmann, slår Elsie på sin betydelige sjarm og får Stevens vekk fra søsteren sin. Etter at Charlie Drummond, broren til Elsie, stjeler fra Stevens og forårsaker en skandale, blir Stevens ødelagt økonomisk og Elsie forlater ham umiddelbart etter dette.

Gjennom bevisst manipulasjon stjeler Elsie deretter Knowles Murray, en ung statsmann, fra Helen og lykkes med å gifte seg med ham. Elsie og Murray flytter deretter sammen til Paris, og tvinger Helen til å ta hånd om hans alkoholiserte far. Seks år senere blir Murray kalt hjem til Washington D.C. og Elsie - nå en tobarnsmor - fornyer sitt bekjentskap med Martin Stevens, som nå har gjenvunnet sin tidligere velstand og sosiale posisjon.

Skuespillere
------------

* Theda Bara som Elsie Drummond.
* Herbert Heyes som Knowles Murray.
* Mary Martin som Helen Drummond.
* A.H. Van Buren som Martin Stevens.
* George Clarke som Drummond.
* George Odell som butler.

Referanser
----------

1. ↑  The Vixen
2. ↑  THE VIXEN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Vixen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Vixen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Vixen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Vixen* på Silent Era Rediger på Wikidata
Grotta Campana.
Søyler tatt fra Veii og fraktet til Piazza Colonna, Roma, av pave Gregor XVI.
**Veii** (uttales *VAY-ee*; latinsk navn *Veius* og italiensk *Veio*) var i oldtiden en av de viktigste etruskiske byene, og lå kun 16 km nord-nordvest for Roma i Italia. Stedet ligger i dag i kommunen Formello i provinsen Roma.

Veii var den rikeste byen i det etruskiske forbundet, og lå ved sørgrensen til Etruria. Som den nærmeste byen til Roma, var Veii konstant i krig med romerne i nær 400 år. Den falt til slutt for den romerske general Camillus' hær i år 396 f.Kr. og forble okkupert etter seieren. Keiser Augustus’ hustru Livia hadde eiendom her i henhold til Suetonius’ *De vita Caesarum*. Stedet var berømt for sin billedhoggerkunst, blant annet en statue av Tiberius (i dag i Vatikanmuseene), og *Apollo av Veii* i terrakotta og fremstilt naturlig størrelse (i dag i Det nasjonale etruskiske museum, Museo Nazionale Etrusco i Roma).

Grunnet den nære beliggenheten til Roma, ble Veii forlatt allerede i antikken, og ble helt glemt inntil byen ble gjenoppdaget på 1600-tallet av fortidsminnegranskeren Raffaello Fabretti. Levningene av Veii ligger i dag i nærheten av den lille landsbyen Isola Farnese, men graver og andre kulturobjekter har blitt avdekket i de nærliggende områdene i Formello og Veio nasjonalpark.

Utenfor restene av byen er det levninger av et tempel. Det er også funnet gravhauger og graver som har blitt hugget ut av fjellet. Den mest kjente er *Grotta Campana*, avdekket i 1843, en kammergrav med de eldste kjente freskomalerier. Det er i tillegg lange tunneler som fører inn i byen, noe som kan være minnet i Titus Livius' redegjørelse av den romerske seier i slaget ved Veii.

Steinene som Serviusmuren rundt Roma ble reist med, ble hentet i steinbrudd i Veii.

Se også
-------

* Portonaccio (Veio)
* Etruskerne
* Den romerske republikk
* Lars Tolumnius

Referanser
----------

1. ↑  Hauken, Aage (2008): *Det underjordiske Roma*, Oslo: Aschehoug, ISBN 978-82-03-23592-4, s. 57

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Veii – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Veii – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Omfattende informasjon om Veii fra nettstedet Lacus Curtius

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Olav Adolf Molberg** (født 23. september 1909 i Stod i Nord-Trøndelag, død 12. november 1974 samme sted) var en norsk skogvokter og politiker for Venstre. Han var ordfører i Stod 1948–1951 og 1956–1959.

Liv og virke
------------

Han vokste opp på småbruket Dyåsen ved Binde i Stod som sønn av Olaf Molberg og Anna Binde. Han hadde tre søsken. Han hadde flere samfunnsinteresserte slektninger. Han var nevø (søstersønn) av klokker og lærer ved Steinkjer folkeskole Andreas Binde og landhandler, gårdbruker og direktør i Stod og Steinkjer sparebank Martin Binde.

Han begynte som skogsarbeider, som sin far, da han var 15 år gammel. Fra 1930 var han fast ansatt i statens skoger, fra 1940 som skogfullmektig (skogvokter). Han ble værende i stillingen til han gikk av med pensjon i 1974.

Han giftet seg i 1931 med Alfhild Bruheim. De bodde på Binde og fikk seks barn. Anna Molberg, stortingsrepresentant for Hedmark, er et av Olav og Alfhilds barnebarn.

Olav Molberg ble valgt inn i Stod herredsstyre i 1945. Han var ordfører fra 1948 til 1951, og frasa seg deretter gjenvalg, men ble på nytt ordfører fra 1956 til 1959. Fra 1960 til 1963 var han formann i skolestyret. Som ordfører var han selvskrevent medlem av Nord-Trøndelag fylkesting. Han hadde en rekke verv i utvalgene for fylkets jord- og skogbruksskoler. Etter sammenslåingen til Steinkjer kommune i 1964 ble han medlem av kommunestyret og formannskapet. Han var styreformann for kommuneskogene i både Stod og Steinkjer.

Olav Molberg var styremedlem i Inn-Trøndelag skogselskap i 20 år og formann fra 1972 til sin død.

En måned før sin død i 1974, idet han ble pensjonist, ble Molberg tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv for sitt samfunnsnyttige virke. Han ble også hedret med et sølvfat i gave fra Direktoratet for statens skoger.

Referanser
----------

1. ↑  «Olav Molberg». Steinkjerleksikonet. Besøkt 9. oktober 2020.
2. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (1958). *Norges bebyggelse: Nordlige seksjon: Herredsbindet for Nord-Trøndelag: Midtre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 473. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  «Dødsfall». *Trønder-Avisa*: 3. 28. mai 1962.
4. ↑  Nordgård, Ole (1920). *Stod i fortid og nutid. Med supplerende oplysninger om Steinkjer*. 2. Trondheim: Aktietrykkeriet. s. 302–303.
5. 1 2 3 4 5  «Olav Molberg til minne». *Trønder-Avisa*: 5. 14. november 1974.
6. 1 2  «Kongens heder til Olav Molberg, Stod». *Trønder-Avisa*: 17. 16. oktober 1974.
7. ↑  «Fru Alfhild Molberg, Stod …». *Trønder-Avisa*: 4. 4. juli 1969.
8. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (1958). *Norges bebyggelse: Nordlige seksjon: Herredsbindet for Nord-Trøndelag: Midtre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 477. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
9. ↑  Fløan, Erik (25. august 2021). «Anna lar seg inspirere av farfars ordførergjerning i Stod – nå kan hun bli stortingsrepresentant». *Trønder-Avisa*. Besøkt 20. juli 2022.  (Abonnement påkrevet)
10. ↑  Lund, Bjørn (1999). *Inn-Trøndelag skogselskap 100 år 1899–1999*. Steinkjer. s. 153. ISBN 82-995024-0-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**The Voice** var en radiokanal som opprinnelig ble lansert i 1999. Den ble lagt ned i 2015. Den ble relansert i 2005 som The Voice of Hip Hop & RnB i Oslo og Bergen, første programleder på luften var Knut Lyngar med The Lyngar Show, første sending med programleder var 2. mai 2005, Dan Richard Hagen kom over fra kveldssendingen på Radio 1 og begynte høsten 2005. Stasjonen mistet konsesjonen i 2009 og ble lagt ned. Etter at The Voice mistet konsesjonen tok The Beat over frekvensene. The Voice ble relansert enda en gang kl 13.00 10. november 2010 i Oslo (FM 105,8), Trondheim (FM 96,3) og i Stavanger (FM 107,2) med slagordet *«Storbyens eget dansegulv»*. Kanalen kan også høres via DAB og internett.

SBS besluttet å legge ned Radio 1 Hits i Trondheim og i Stavanger grunnet liten positiv utvikling, og med dette ønsket de heller å satse på The Voice, som etter deres mening er en kanal som er mer på offensiven. Med denne omleggningen, var en helt ny radiokanal lansert i de to byene. 
I Oslo har kanalen sendt før med det tidligere konseptet *«The Voice of Hip Hop and R&B»*. The Voice ble erstattet med The Beat i begynnelsen av 2010, men 10. november 2010 ble Radio Tango erstattet med The Voice i hovedstaden.

Musikken som spilles domineres av hiphop og R&B, men etter relanseringen i 2010 også pop og dance.

Musikksjef for stasjonen er Anders Sørensen.

Den kanskje mest profilerte programlederen i The Voice er Dan Richard Hagen.

Referanser
----------

1. ↑  Slik låt "The Lyngar Show"
2. ↑  Lyd: Slik ble The Voice relansert Arkivert 8. desember 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  Legger ned Radio 1 og satser på The Voice Arkivert 15. juli 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Så er The Beat i gang med et brak Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle hjemmesider
**Tingstuveien** (3-27, 4-36) er en vei på Skøyen og Bestum i bydel Ullern. Den går inn fra Hoffsveien nordvest for Skøyen stasjon og krysser Drammenbanen på en bro før den går parallelt mellom Drammenbanen og E18 bort til Bestumveien, like nedenfor det som var Bestun stasjon.

Veinavnet ble vedtatt i 1917 og skal stamme fra en tingstue som skal ha ligget i veien.

Bebyggelsen er preget av bolighus, derbilant flere store villaer, med enkelte rekkehus/etasjehus. En rekke villaer i veien er tegnet av Christian Fürst. Det gjelder nr. 8, 10, 14, 16, 20 og 30. Nr. 13 er våningshuset på det som var Nedre Bestum gård, og nr. 19C (treetasjers teglvilla tegnet av Bernhard Steckmest og oppført i 1899) skal ha vært det siste våningshuset på Øvre Bestum gård. I nr. 21 ligger en bygning som er flyttet hit fra Sjusjøen, og som gjerne omtales som tingstua, men dette kan muligens være en etterrasjonalisering.

Tingstuveien 19d, tegnet av Bernhard Steckmest

Referanser
----------

1. ↑  Arkitekturhistorie.no om nr. 8 og nr. 10

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2000). «Tingstuveien». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 435. ISBN 978-82-5730815-5.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (T)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 26. oktober 2014. Besøkt 7. november 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***The Vote That Counted*** er en amerikansk stumfilm fra 1911.

Handling
--------

Senator Jack Dare er på vei til et viktig møte, og reiser derfor fra hjembyen med tog. Hans gamle mor var passasjer på det samme toget, og både konduktøren og en annen ansatt er sikker på at Jack tilbrakte natten i en av vognene. Om morgenen er imidlertid køyeplassen hans tom og Jack har forsvunnet, selv om noen av klærne hans fremdeles ligger igjen. Saken forvirrer både jernbane-tjenestemennene og politiet, og Violet Gray får en mulighet til å løse saken.

Violet får vite av konduktøren og en annen ansatt, som tilfeldigvis hadde tilbragt natten våken i hver sin ende av toget, at senatoren ikke gikk forbi noen av dem. Dette etterlater bare vinduet i vognen hans som senatorens eneste middel til å komme seg ut av toget, og Violet innser at Jack må kommet seg ut den veien. Det blir også oppdaget at det skal foregå en viktig avstemning blant senatorene kort tid senere, og Jack Dare kan være den avgjørende stemmen. Ettersom en mektig lobby ikke har klart å bestikke ham, planlegger motstanderne hans andre metoder for å sørge for at Jack skal støtte dem.

Referanser
----------

1. ↑  THE VOTE THAT COUNTED

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Vote That Counted* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Montgomeryshire
**Montgomeryshire** (walisisk **Sir Drefaldwyn**) er et tradisjonelt grevskap i Wales, oppkalt etter Roger of Montgomery som deltok i slaget ved Hastings.

Det grenser mot Denbighshire i nord, Shropshire (i England) i øst og sørøst, Radnorshire i sør, Cardiganshire i sørvest og Merionethshire i vest og nordvest. Arealet er 2064 km². 

Området er nesten helt dekket av fjell, men det er noen daler med dyrkbar mark nær grensen til Shropshire. Høyeste punkt er Mole Sych på 827 moh. De viktigste elvene er Severn og Dovey. Lake Vyrnwy er et vannreservoar som forsyner Liverpool med drikkevann. 

Hovednæringsveiene er turisme og landbruk.

Viktige byer
------------

* Llanfyllin
* Machynlleth
* Montgomery
* Newtown
* Welshpool

Referanser
----------

1. ↑

| * v
* d
* r
Tradisjonelle grevskap i Wales |
| --- |
| Wales’ flagg | Anglesey **·** Brecknockshire **·** Cardiganshire **·** Carmarthenshire **·** Caernarfonshire **·** Denbighshire **·** Flintshire **·** Glamorgan **·** Merionethshire **·** Monmouthshire **·** Montgomeryshire **·** Pembrokeshire **·** Radnorshire | Storbritannias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things
 |
**Trafikklys-koalisjon** (tysk: *Ampelkoalition*) er et begrep som ble tatt i bruk i tysk politisk debatt for å betegne en koalisjon mellom SPD, FDP og De grønne. Disse partienes farger er rød, gul og grønn, som er fargene i trafikklys (tysk: *Ampel*).

Den første trafikklys-koalisjonen var fra 1990 til 1994 på delstatsnivå i Brandenburg. På delstats- og kommunalt nivå fantes det etter dette flere slike koalisjoner. Også etter forbundsdagsvalget i 2005 ble en trafikklys-koalisjon debattert, men denne løsningen ble avvist av FDP.

I norsk sammenheng har begrepet blitt brukt om et eventuelt regjeringssamarbeid mellom Arbeiderpartiet, Senterpartiet og Kristelig Folkeparti.

Betegnelsen brukes også i østerriksk og britisk politikk.

Referanser
----------

1. ↑  Hege Ulstein (2. juni 2016). «Debatt : Ny lysfontene». *www.dagsavisen.no*. Besøkt 11. juni 2018.
2. ↑  «KOMMENTAR : Ap tilbake - nå treng Støre KrF». *Stavanger Aftenblad*. 1. februar 2016. Besøkt 11. juni 2018. «Jonas Gahr Støre må ha ein "trafikklyskoalisjon" for å bli statsminister.»
3. ↑  «Advarer KrF mot Ap og Sp». *Klassekampen*. 22. juni 2016. Besøkt 11. juni 2018.
4. ↑  «Norfakta: Nydalen-flertall». *www.pollofpolls.no*. 8. august 2015. Besøkt 11. juni 2018. «Stortings- og kommunevalg – Norfakta for Nationen og Klassekampen – publisert 8. august 2015.»
**Pierre Martin de La Martinière** (født 1634 i Rouen, død 1690) var en fransk reisende og lege.

La Martinières eventyrlyst førte ham ut på reiser til Asia og Guinea. Siden ble han med som skipslege på en ekspedisjon til Nordishavet som kong Frederik III av Danmark-Norge tok initiativ til. På denne ekspedisjonen besøkte han Norge, Finnmark, Russland, Novaja Semlja, Grønland og Island. Senere vendte han tilbake til Frankrike, hvor han skrev et par legevitenskapelige avhandlinger.

La Martinière skrev en bok om sine opplevelser på reisene i nord, *Voyage des pais septentrionaux*, som utkom i Paris i 1671, og som ble oversatt til tysk, engelsk og nederlandsk. Den er ikke helt nøyaktig og inneholder mange skrøner, men er likevel den første franske beskrivelsen av de arktiske landene.

Referanser
----------

1. ↑   IdRef, IdRef ID 029151678, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Virtual International Authority File, VIAF-ID 28012758, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 120837013, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Amund Helland: *Topografisk-statistisk beskrivelse over Finmarkens amt*, bind 1, s. 10–11.

Eksterne lenker
---------------

* La Martinières sjøreise i 1670

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Pål Barkvoll** (født 16. mai 1959 i Oslo) er en norsk tannlege og professor i oral kirurgi og oral medisin ved Universitetet i Oslo (UiO). Han har vært dekan ved Det odontologiske fakultet (OD) i periodene 2013-2016 og 2017-2020. I 2021 ble Pål Barkvoll president elect i ADEE og han er valgt som president i organisasjonen for 2022 og 2023. Før han ble valgt til dekan var Barkvoll instituttleder ved fakultetets Institutt for klinisk odontologi (IKO) fra 1999 til 2012. Han var også leder for fakultetets Avdeling for oral kirurgi og oral medisin 1996-2011.

Barkvoll ble cand.odont. i 1984 og dr.odont. i 1991 ved Universitetet i Oslo med avhandlingen *Actions and interactions of sodium lauryl sulphate and chlorhexidine in the oral cavity*. Han gjennomførte spesialutdanning i oral kirurgi og medisin ved Det odontologiske fakultet, UiO, 1987-1992 og «Sjefskurset» ved Forsvarets Høyskole i 1997. Barkvoll ble professor i odontologi (oral kirurgi og oral medisin) i 1995.

Barkvoll var styreleder i Nordic Institute of Dental Materials (NIOM) fra 2015 -2019 og ledet den lokale organisasjonskomiteen for Association for Dental Education in Europe (ADEE) da deres årlige konferanse ble arrangert i Oslo i 2018. Han har vært leder for Nasjonalt fagorgan for utdanning og forskning innen odontologiske fag siden 2013 og har ellers gjesteforelest på universiteter verden over. Barkvolls akademiske interesser knytter seg i første rekke til; sykdom i munnhulens bløtvev; identifisering og behandling av den medisinske risikopasient og helseinformatikk. 

Barkvoll mottok FN-medaljen for sin tjeneste i FNs midlertidige styrke i Libanon (UNIFIL) hvor han deltok som offiser i 1991-1992. Han mottok også Forsvarets medalje for internasjonale operasjoner. I tillegg har Barkvoll mottatt Den norske tannlegeforenings hederstegn for sin innsats knyttet til systematisk etterutdanning av tannleger.

Han er gift med tannlege Ingrid Kleiven Barkvoll.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, VIAF-ID 152145970313432252264[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Barkvoll dekan i fire nye år
3. ↑  Pål Barkvoll
4. ↑  Pål Barkvoll | NIOM
5. ↑   ADEE OSLO
6. ↑  Årets landsmøte: et av de største

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Trafikkplanlegger** er en yrkesbenevnelse for en helseadministrasjonsmedardeider med hovedoppgave å planlegge pasienttransport med tilknytning til et kjørekontor for pasienttransport i et regionalt helseforetak.

Oppgaver og ansvarsområder
--------------------------

* Planlegge, koordinere, og rekvirere transport for pasienter
* Optimering av ruter, fokus på fyllingsgrad og lønnsomhet
* Kvalitetsoppfølging mot transportører/[sjåfører
* Kunde-/ eller pasientkontakt
* Økonomisk ansvar for definerte ansvarsområder
* Kontroll og kontering av faktura
* Diverse oppgaver relatert til transport/distribusjon
* Samhandling med andre trafikkplanleggere
* Rapportering til helseledelse

Egenskaper og kvalifikasjoner
-----------------------------

Selv om det stilles høye krav til utdanning og personlige egenskaper hos en trafikkplanlegger finnes det i dag ingen formell utdannelse som leder til tittelen trafikkplanlegger. Det stilles krav til høy pålitelighet hos en trafikkplanlegger, og på lik linje med annet helsepersonell har de taushetsplikt. Samtidig må vedkommende ha stor økonomisk forståelse, og gjerne høyere utdannelse innenfor økonomi, transport eller logistikk.

En offentlig ansatt trafikkplanlegger tjener i overkant av 300.000 kr i året (2008).
***Tragic Love*** er en amerikansk stum kort dramafilm fra 1909, regissert av D.W. Griffith.

Handling
--------

Bob Spaulding møter Dr. Rankin og hans kone på gaten når ekteparet blir engasjert i en voldelig krangel. Doktoren er i ferd med å slå sin kone, når Bob blander seg inn og pådrar seg harme fra legen. Under kaoset slipper Mrs. Rankin vesken sin. Fra et kort på innsiden av vesken får Bob vite adressen, og går dit for å returnere vesken. De møtes, og det blir kjærlighet ved første blikk. Men hun er allerede gift, og de kan derfor ikke bli sammen. Bob går deretter til en café, hvor han drikker et glass øl.

Men et par kjeltringer putter ett stoff i glasset hans, noe som slår ham ut. Deretter rapper kjeltringene med segg alle verdisakene hans, og en av dem finner kortet som Bob tidligere hadde funnet i vesken til fru Rankin. Kjeltringen bestemmer seg for å gå til adressen på kortet, hvor han blir tatt på fersk gjerning av doktoren - som han skyter i en slåsskamp. I mellomtiden har Bob blitt kastet ut av cafeen, fordi de mener at han er alt for alkohol-påvirket. Han vandrer målløst rundt,frem til han kommer hjem til legen akkurat i det kjeltringen forsvinner fra eiendommen.

Men inni i huset snubler Bob og faller over legens kropp, hvor han ligger med kjeltringens pistol rett ved siden av seg. Der blir Bob oppdaget av doktorens kone. Han står over den livløse formen med en pistol i hånden, ute av stand til å redegjøre for handlingene sine. Kona tror imidlertid at han ikke er skyldig, og hun lar ham komme seg unna. Etter at han forlater byen, får han ansettelse i en annen by som maskinist ved en fabrikk. Men han blir fremdeles hjemsøkt, og anklager seg selv for en forbrytelse han aldri hadde begått.

Medvirkende
-----------

* Arthur V. Johnson som Bob Spaulding
* David Miles som Mr. Rankin
* Linda Arvidson som Mrs. Rankin
* Charles Avery som mann i fabrikk
* Clara T. Bracy
* John R. Cumpson som bartender
* George Gebhardt som den første tyven / mann i fabrikk
* Robert Harron som avisbud
* Raymond Hatton som detektiv / mann i fabrikk (ubekreftet)
* Anita Hendrie som utleier / tyvens samarbeider / mann i fabrikk
* Charles Inslee som den andre tyven
* Florence Lawrence som hushjelpen / person i fabrikk
* Marion Leonard som person i fabrikk
* Jeanie Macpherson
* Herbert Miles
* Mack Sennett som bartender / politimann / person i fabrikk
* Harry Solter som person i fabrikk

Referanser
----------

1. ↑  «Tragic Love». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 27. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

(en) *Tragic Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tragic Love* på American Film Institute Rediger på Wikidata
* (en) *Tragic Love* på Silent Era Rediger på Wikidata