recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Tengō Sakusen |
| --- |
| Konflikt: Stillehavskrigen, andre verdenskrig |
| Slagskipet *Yamato* synker etter amerikanske angrep.  Kartet under viser de amerikanske og japanske styrkenes vei til trefningen. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 7. april 1945 |
| Sted | Mellom Kyūshū og Ryūkyū, Japan30°22'N 128°4'Ø |
| Resultat | Amerikansk seier; operasjonen mislyktes. |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg Amerikas forente stater | Japans flagg Japan |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg Marc Mitscher |  Itō Seiichi † Komura Keizō  Aruga Kōsaku † |
| Styrker |
| 11 hangarskip  6 slagskip  386 fly  Flere jagere og kryssere | Ett slagskip  Én lett krysser  8 jagere |
| Tap |
| 10 fly  12 døde | Ett slagskip  Én krysser  4 jagere 3.700–4.250 døde |
|  |

**Operasjon Tengō** (japansk: 天號作戰 (kyūjitai) eller 天号作戦 (shinjitai); *Tengō Sakusen – Operasjon Himmel*) eller **Operasjon Ten-ichi-gō** (天號一作戰; *Himmel-1*) var den siste store japanske marineoperasjonen under Stillehavskrigen under andre verdenskrig og fant sted 7. april 1945, nær krigens slutt, mellom Ryūkyū og de japanske hovedøyene.

I april 1945 startet det japanske slagskipet *Yamato*, verdens største og tyngste krigsskip noensinne, sammen med ni andre fartøyer – åtte jagere og en lett krysser – fra havnen i Kure, nær Hiroshima. Skipene var å vei mot slagfeltet på Okinawa i et noe forberedt selvmordsangrep mot de allierte styrkene i slaget. De japanske styrkene ble angrepet, stoppet og nesten helt ødelagt av de allierte styrkene før de hadde nådd Okinawa. *Yamato* og fem andre japanske skip ble senket i operasjonen.

Slaget beviste tydelig Amerikas forente staters luftherredømme på dette tidspunktet i krigen og klargjorde ueskorterte faryøys sårbarhet mot flyangrep. Operasjon *Tengō* viste også japanernes villighet til store offer i et desperat forsøk på å bremse de alliertes frammarsj mot Japan og på å fremdeles vinne krigen ved å demoralisere fienden – Japans største og et av landets få gjenværende slagskip ble sendt på det som tilsvarte et kamikazeangrep.

Portal: Andre verdenskrig
Migranter reddes av et irsk fartøy i operasjon Triton  Foto: Irish Defence Forces 
**Operasjon Triton** var en aksjon for å sikre EUs grenser, utført av Frontex. Den italiensk-ledede operasjonen begynte 1. november 2014 og ble avsluttet 1. februar 2018. Det inkluderte frivillige bidrag fra 15 andre nasjoner, både medlemmer av EU og andre land.

I april 2015 deltok følgende land i operasjon Triton: Kroatia, Island, Finland, Norge, Sverige, Tyskland, Nederland, Frankrike, Spania, Irland, Portugal, Østerrike, Sveits, Romania, Polen, Litauen og Malta. Operasjon Triton ble iverksatt etter at Italia innstilte operasjon Mare Nostrum.

Operasjon Triton ble etterfulgt av Operasjon Themis.

Referanser
----------

1. 1 2  «News Release». *frontex.europa.eu*. Besøkt 8. august 2020.
2. ↑  «Frontex Triton operation to 'support' Italy's Mare Nostrum». ANSA. Besøkt 15. april 2015.
3. ↑  «Italy Is About to Shut Down the Sea Rescue Operation That Saved More Than 90,000 Migrants This Year». *VICE News*. Besøkt 19. april 2015.
4. ↑  Losson, Christian (28. desember 2018). «L’«Aquarius» six pieds sous mer». *Libération.fr* **(fransk)**. Besøkt 8. august 2020.

Litteratur
----------

* «Operasjon Triton: Det norske skipet på plass på Sicilia»[*død lenke*], fra nettstedet politi.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted (engelsk)
Hovedrommet i Operasjon Tracers kompleks.
**Operasjon Tracer** var meget hemmelig militær operasjon i Gibraltar, den gang en britisk koloni og militærbase. Drivkraften for planen var vissheten av Nazi-Tyskland i 1940 hadde en plan, kodenavn Operasjon Felix, for å erobre Gibraltar. Operasjon Tracer var produktet til kontreadmiral John Henry Godfrey, direktør for admiralitetets hemmelige tjenester (*Naval Intelligence Division, NID*). I 1941 besluttet han å etablere en hemmelig observasjonspost i Gibraltar som skulle forbli operativ selv om Gibraltar ble erobret av fienden. Fra denne skulle bevegelsene til fiendens skip bli rapportert tilbake til Storbritannia. 

Kontreadmiral John Henry Godfrey, hjernen bak Operasjon Tracer.
Utsyn over Gibraltarbukten gjennom observasjonsåpningen.
Godfrey fikk støtte fra flere framstående konsulenter for virkeliggjøre planen. Planen var så hemmelig at Godfrey holdt sin møter i sitt private hjem framfor i Whitehall. Beslutningen var å bygge en fasilitet ved å benytte det eksisterende tunnelsystemet til Lord Airreys bunker, en militær undergrunnsbunker rett nord for Lord Airreys batteri. Batteriet var lokalisert ved den øvre ryggen av Gibraltarklippen, nær sørenden av hva som nå er Gibraltars naturreservat.

Konstruksjonen av undergrunnsfasiliteten begynte i slutten av 1941, og ble fullført ved slutten av sommeren 1942. Kamrene fungerte som en observasjonspost, med utkikkshull som kunne observere Gibraltarbukta og en større åpning mot Middelhavet. Seks menn ble valgt for operasjonen, en militær offiser som leder, to leger, og tre radiooperatører. Alle seks hadde meldt seg frivillig til å bli forseglet på innsiden av grotten om Gibraltar ble erobret av aksemaktene. Mennene forsto at de ville være forseglet på innsiden av undergrunnsfasiliteten for rundt et år, skjønt det kunne bli langt lengre. Provisjoner for et opphold på rundt et år var blitt lagret i komplekset.

Imidlertid ble planen aldri aktivert. Direktøren for admiralitetets hemmelige tjenester ga til slutt ordre om at provisjonene skulle bli distribuert og grotten forsegles. Rykter om en hemmelig grotte, til sist omtalt som «Stay Behind Cave», sirkulerte i flere tiår i Gibraltar inn oppdagelsen av kamrene i 1997 av Gibraltars grotteutforskningsgruppe. Stedets ekthet ble bekreftet i 1988 av en av de som bygget den, og et tiår senere av en av legene. Denne legen, den siste overlevende medlemmet av Tracer-gruppen, døde i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  Tracer kan oversettes som sporstoff.
2. 1 2  «Gibraltar - Operation Tracer» Arkivert 3. august 2016 hos Wayback Machine. *Eportbic*
3. ↑   Jones, John: «Operation Tracer», *Radio Story*

Eksterne lenker
---------------

(en) Operation Tracer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Operation Tracer – Stay Behind Cave, dokumentar på 28 minutter
* Foto fra grottekomplekset
* 3-D-utsyn fra nordøst
* 3-D-utsyn fra sør
* 3-D-utsyn fra nordvest

  

Portal: Andre verdenskrig
*Jardin d'émail* av Jean Dubuffet i Kröller-Müller skulpturhage
**Kröller-Müller Museum** er et kunstmuseum som ligger nær Otterloo i Nederland. Det har den nest største samlingen av bilder av Vincent van Gogh (etter Van Gogh-museet i Amsterdam). Museet har et stort antall verk i samlingen, fra middelalderen og fram til nyere tid. Av kjente kunstnere kan nevnes Piet Mondrian, Bart van der Leck, Georges Seurat og Pablo Picasso. Museet har fått navn etter Helene Kröller-Müller, som var en stor kunstsamler og en av de første til å oppdage Van Goghs bilder. Hun donerte i 1935 hele sin samling av kunst til den nederlandske stat. Museet ligger inne i Nederlands største (i utstrekning) nasjonalpark *de Hoge Veluwe*. Arkitekt for bygget var Henry van de Velde og det åpnet 1938. Skulpturparken ble etablert 1961. Ny utstillingsfløy ble tegnet av Wim Quist og åpnet i 1977. *St. Hubertusslot*, som er en bygning av arkitekten Hendrik Petrus Berlage er nå blitt en del av museet.

Skulpturparken
--------------

Ute og inne er en stor skulptursamling med arbeider av blant andre Auguste Rodin, Henry Moore, Jean Dubuffet, Mark di Suvero, Lucio Fontana, Claes Oldenburg, Fritz Wotruba og Joep van Lieshout.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kröller-Müller Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** Rijksmonument **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
Kart over kjernekraftverkene i Tyskland.
**Krümmel kjernekraftverk** er et nedlagt kjernekraftverk ved byen Geesthacht, ved elva Elben i Schleswig-Holstein, sørøst for Hamburg i det nordlige Tyskland. Dette var Tysklands niende største atomkraftverk målt etter produksjonskapasitet og stod for 2 % av Tysklands kraftproduksjon. Anlegget eies av energiselskapene E.ON og Vattenfall, med 50 % av aksjene hver.

Byggestart var i 1974 og anlegget ble satt i kommersiell drift 28. mars 1984. Installert maksimal effekt var 1 402 MWe, og årsproduksjonen i 2006 var på om lag 10,2 TWh elektrisk kraft. Anlegget har én reaktor av typen kokvannsreaktor. Den 4. juli 2009 ble kraftverket utkoblet etter en driftsforstyrrelse, og i 2011 besluttet den tyske forbundsdagen i en lov som var grunnet i konsekvensene av Fukushima-ulykken at det ikke skulle tas i bruk igjen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  ; *Power Reactor Information System*; utgiver: Det internasjonale atomenergibyrået.
2. ↑  «Power Reactor Information System: Kruemmel». Det internasjonale atomenergibyrået. Besøkt 11. november 2019.
3. ↑  «Entwurf eines Dreizehnten Gesetzes zur Änderung des Atomgesetzes» (PDF). Deutscher Bundestag. 22. juni 2011. Besøkt 11. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Krümmel Nuclear Power Plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |

Portaler: Tyskland | Energi
**May-Britt Tessem** er førsteamanuensis og forsker Fakultetet for medisin og helsevitenskap, NTNU. Hun forsker på biomarkører som kan skille aggressiv fra saktevoksende prostatakreft. Målet med forskningen er at de som rammes av denne kreftformen kan få riktig type behandling.

Hun er utdannet biolog fra NTNU.

Tessem studerer vev fra prostatakreftpasienter ved hjelp av en ny multi-omics protokoll, som samler komplekse biologiske data fra en og samme vevsprøve. Multi-omics involverer metabolomikk, transkriptomikk, proteomikk, genomikk og histopatologi, og innebærer at man undersøker proteiner, metabolitter, gener, DNA og patologi i samme prøve. Informasjonen er viktig for å identifisere hvilke typer prostatakreft som er aggressiv og livstruende.   

I 2017 ble May-Britt Tessem tildelt ERC Starting Grant fra Det europeiske forskningsrådet (ERC). Stipendet tildeles forskere som er tidlig i sin karriere og allerede har produsert forskning på toppnivå. 

I 2021 ble hun tildelt ERC Proof of Concept Grant for sin forskning på å standardisere vevsprøver og gjøre prosessen billigere, raskere og mindre avhengig av spesialtrent personell enn tidligere.

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av May-Britt Tessem i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av May-Britt Tessem i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Referanser
----------

1. ↑  Fossen, Christian. «May-Britt Tessem». *www.ntnu.no*. Besøkt 12. juni 2019.
2. ↑  Opheim, Aagot (26. september 2017). «Skal gjøre behandlingen av prostatakreft mer treffsikker». *adressa.no*. Besøkt 12. juni 2019.
3. ↑  «Hvem må behandles for prostatakreft?». *Gemini.no*. 5. september 2017. Besøkt 12. juni 2019.
4. ↑  Bjørgan, Espen Halvorsen (5. september 2017). «Ung NTNU-forsker tildelt viktig stipend». *universitetsavisa.no*. Besøkt 12. juni 2019.
5. ↑  «Starting Grants». *ERC: European Research Council* **(engelsk)**. 14. februar 2017. Besøkt 12. juni 2019.
6. ↑  Moe, Sigrid (27. mai 2022). «ERC grant til bedre vevsprøver til biobanker». *NTNU Nyheter*. Arkivert fra originalen 14. september 2022. Besøkt 14. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* «May-Britt Tessem - NTNU». *www.ntnu.no*. Besøkt 25. mai 2022.  *Tessems profilside på ntnu.no*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ORCID **·** CRIStin
 |
***May Blossom*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Allan Dwan.

Handling
--------

May Blossom elsker Richard Ashcroft, en offiser fra Sørstatene. Hun godtar hans forslag om ekteskap. Men hun har også en annen frier ved navn Steve Harland, som elsker henne vanvittig. Men hun forteller ham at hun foretrekker Richard, noe som knuser Steves hjerte. Den kvelden, uten mulighet til å si farvel til May, blir Richard arrestert av offiserer fra Nordstatene - som mistenker ham for å være en spion.

Men Steve forteller bare til May at Richard har flyktet, for aldri å komme tilbake. May tror derfor Richard er korrupt, og gifter seg med Steve. Når de har vært gift i ett år, får de en datter sammen. Men Steve blir ofte plaget av minnene etter Richard, som aldri har blitt hørt om siden arrestasjonen - og som alle nå antas å være død. Men Richard dukker opp igjen etter å ha stukket av, og ønsker å møte sin kone. Men han oppdager at hun nå er gift med Steve, og at de har barn sammen.

Skuespillere
------------

* Russell Bassett som Tom Blossom.
* Donald Crisp som Steve Harland.
* Marshall Neilan som Richard Ashcroft.
* Gertrude Norman som tante Deborah.
* Gertrude Robinson som May Blossom.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. april 2016.
2. ↑  MAY BLOSSOM

Eksterne lenker
---------------

* (en) *May Blossom* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *May Blossom* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *May Blossom* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Maxx Parys** (født 27. januar 2002) er en alpinist fra USA, som representerer Gould Academy.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Parys deltok i sitt første FIS-renn i august 2018, i La Parva i Chile, der han kom på 18.-plass i slalåm. Han deltok i det argentinske mesterskapet i alpint i august 2018, og kjørte der inn til 30.-plass i slalåm. Den 12. januar 2019 fikk han sin første pallplass i et FIS-renn, med andreplass i slalåm i Stratton Mountain i USA. Under USA-mesterskapet i alpint for junior 2019 kom han på 36.-plass i slalåm.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 46.-plass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte han seg opp til 29.-plass i kombinasjonen. I storslalåm og i slalåm kjørte han ut.

I Nor-Am Cup i alpint 2019/20 kom han på 122.-plass med 8 poeng, som han fikk da han kom på 17.-plass i parallellslalåm i National Winter Activity Center i februar.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Maxx Parys - Results*, besøkt 18. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 17. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Maxx Parys* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 18. mars 2020.
5. ↑  FIS - *Cup Standings - Nor-Am Cup - 2020*, besøkt 18. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maxx Parys – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Maxx Parys – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Maxx Parys – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine.
**May Aubert**, opprinnelig **Minni Marion Magnus**, født 6. juli 1911 i London, død 7. mars 2005 i Oslo, var en engelsk-norsk modist. Hun kom til Norge som barn, men beholdt sitt engelske statsborgerskap livet ut. Under krigen tjenestegjorde hun ved Camp Little Norway i Canada og ved Marinens intendantur i London samt hadde oppdrag som kurér.

Familie
-------

May Aubert var av jødisk opprinnelse. Hun var datter av Else Magnus, født i 1869 i Elsass-Lothringen, død i Auschwitz, og Josef Magnus, født i 1873 i England, død 1926 i Oslo. Familien flyttet til Norge i 1915 og bosatte seg i Oslo, der Josef Magnus etablerte en dagligvareforretning. May Magnus valgte å bruke fornavnet May allerede i skoletiden.

Sammen med søsteren Freda (født i 1906) flyktet May Magnus til Sverige allerede den 10. april 1940, etter den tyske invasjonen av Norge. Hun lyktes ikke med å overtale moren Else og den eldste søsteren, Gertrude (født i 1904), til å flykte. Begge ble værende i Oslo, og i 1942 ble de arrestert og sendt med DS «Donau» til Tyskland, der de døde i Auschwitz.

Modist
------

May Magnus utdannet seg til modist gjennom lærlingeopphold ved hattesalonger i Oslo, Paris og Berlin. I 1933 vendte hun tilbake til Oslo med svennebrev som modist. Hun etablerte sitt eget hatteatelier i Oslo under navnet *Maison May*.

Aubert ble ansett som landets ledende modist og kreerte hatter for en rekke kjente personer, blant annet Sonja Henie, Zarah Leander, Aase Bye og Wenche Foss. Hun fikk også oppmerksomhet i pressen som dronning Sonjas modist gjennom 25 år.

Utmerkelser
-----------

* 1998: Kongens fortjenstmedalje i sølv

Dokumentarfilm
--------------

* Elsa Kvamme: *En dame med hatt* (1999) Filmen er en samproduksjon mellom Autofilm A/S, NRK1, SVT og Forsvarets rekrutterings- og mediesenter. Den ble sendt på NRK under Fakta på lørdag i 1999.

Biografi
--------

* Elsa Kvamme: *May Aubert. En dame med hatt* (2001, Stenersens forlag)

Referanser
----------

1. ↑  *VG*, 4. april 1981, s. 32.
2. ↑  «Randi Bratteli møter Sonjas hattemaker», *VG*, 24. mai 1985, s. 33 og «Dronningen takket for hattene», *VG*, 10. mai 1996, s. 48.
3. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, Kongehuset.no.
4. 1 2  «Fakta på lørdag: En dame med hatt (ttv)». *arkiv.nrk.no*. 1999. Besøkt 4. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |

Portal: Andre verdenskrig
**May Lis Ruus** (født 22. februar 1968) er en norsk forfatter fra Bergen i Hordaland. Hun er utdannet innen fagene arkeologi, psykologi og sosialantropologi, og har også gått på kunstskole. Hun arbeidet som webdesigner, grafisk designer og internettredaktør før hun ble forfatter. 

Ruus kom i juni 2012 med romanserien *Nattmannens datter*. Her skriver hun om 1700-tallets Bergen. Hovedpersonen i serien vokser opp på byens tugt- og manufakturhus, og er datteren til byens nattmann. Serien er på 40 bøker, og siste bok kom ut i mars 2017. 

Nattmannens datter er oversatt til polsk under tittelen *Córka Hycla*, og utgis i Polen fra 2018 av forlaget Edipresse Polska.

I mai 2018 utkom romanserien *Papirslottet*, med handling i Bergen og Alvøen i 1808. Serien er på 12 bøker. Papirslottet utgis som lydbok. 

Hennes tredje serie, *De fremmede*, er en sesongbasert lydserie. Det historiske dramaet er basert på den sanne historien om emigrantskipet De Zee Ploeg som kom til Bergen i 1817. *De fremmede* er den første i Norge som er skrevet rett for lyd, uten å ha vært bok først. Den består av to sesonger med ti episoder i hver sesong. Den er produsert av Storytel Norge/Cappelen Damm, og utkom på Storytel 16. november 2020, med en episode hver uke frem til påske 2021. 

Ruus har også bidratt med noveller til bøkene *Julestemning (2016)* og *Sommerstemning* (2017) for Cappelen Damm forlag, samt en artikkel i Nemis jubileumsblad (2017).

*Tidløs* er hennes fjerde romanserie, utgitt fra 30. oktober 2020. Det er et tidsreisedrama utgitt i sesonger, med 12 bøker i hver sesong, med en ny bok i handelen hver måned. Handlingen utspiller seg i Bergen på midten av 1500-tallet og i nåtid. 

Alle bøkene utgis av NorskeSerier og forlaget Cappelen Damm.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Forlagets forfatterside
* Forlagets side om romanserien *Nattmannens datter* (2012)
* Forlagets side om romanserien *Papirslottet* (2018)
* Forlagets side om lydserien *De fremmede* (2019)
* Forlagets side om romanserien *Tidløs* (2020)
* 

* (no) Publikasjoner av May Lis Ruus i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Krüger & Krogh*** er en norsk tegneserie laget av Bjarte Agdestein, Endre Skandfer og Ronald Kabíček. Det første albumet i serien, «Brennpunkt Oslo» ble gitt ut 14. august 2014. Serien handler om agentene Jacob Krüger og Otto Krogh i AFMA (Avsnitt for mellemliggende anliggender) som må løse mysterier som faller utenfor ansvarsområdene til Politiets overvåkningstjeneste og E-tjenesten. «Brennpunkt Oslo» foregår i 1964, like før utdelingen av Nobels fredspris til Martin Luther King jr..

AFMAs (Avsnitt for mellemliggende anliggender) hovedkvarter ligger i serien under bygningen til høyre på bildet.
Serien ble først presentert av opphavsmennene under Oslo Comics Expo i 2011, men utviklingen av serien begynte i 2003. Alle tre har bakgrunn fra animasjonsbransjen, og har jobbet i en rekke filmer, men kun Agdestein har tidligere erfaring fra tegneseriebransjen. *Krüger & Krogh* er tegnet i fransk-belgisk stil, og gjengir 60-tallets Oslo med stor detaljrikdom.

Det første albumet, «Brennpunkt Oslo», er så langt gitt ut i tre opplag, hvorav opplag to og tre kun gjelder innbundet utgave. Førsteopplaget av den heftede utgaven er 10 000 og 4 000 eksemplarer av den innbundne. Andreopplaget er på 5 000 og tredjeopplaget er på 4 000 eksemplarer. Verdt å nevne er trykkfeilen på side 28 i første- og andreopplaget, der Krüger roper «Stopp en halv!». Dette er blitt korrigert i tredjeopplaget, til «Stopp en hal!».

I 2014 var Endre Skandfer og Ronald Kabíček gjester på Raptus tegneseriefestival.

Tegneserien utgis av Egmont Comics Nordic.

Referanser
----------

1. ↑  «Lansering av tegneseriealbumet Krüger & Krogh» **(norsk)**. Deichmanske bibliotek. Besøkt 8. september 2014. [*død lenke*]
2. ↑  Endre Skandfer (31. mai 2011). «Krüger & Krogh-presentasjon, OCX11» **(norsk)**. YouTube. Besøkt 8. september 2014.
3. 1 2 3  Ana Leticia Sigvartsen (14. juni 2014). «Tegner Oslo under trussel på 1960-tallet» **(norsk)**. NRK. Besøkt 8. september 2014.
4. ↑  Guro Havro Bjørnstad (27. juni 2014). «– Jeg leste alt jeg kom over» **(norsk)**. *Dagbladet*. Besøkt 8. september 2014.
5. 1 2 3  Ola Vikås (31. juli 2014). «Strekkoden» **(norsk)**. *Dagens Næringsliv*. Besøkt 8. september 2014.
6. ↑  Snorre Bryne (1. juni 2011). «Her er tegneserien som tok alle på senga» **(norsk)**. *Dagbladet*. Besøkt 8. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Offisiell profil på Facebook
***Jim Bludso*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Tod Browning og Wilfred Lucas.

Handling
--------

Jim Bludso er ingeniør bosatt i Gilgal, Illinois. Han har en kone og en tolv måneder gammel baby på det tidspunktet historien begynner, i 1861. Han slutter seg til Nordstatene. Men hans kone kommer opprinnelig fra Sørstatene, og hun motsetter seg at han slutter seg til unionsstyrkene. Krangelen deres resulterer i en separasjon, og Jim går til krig. Ben Merrill, en skruppelløs entreprenør, møter Jims kone i Natchez - hjem-byen hennes. Han overbeviser henne om å reise sammen med ham til New Orleans. Hun forlater babyen sin, og reiser sin vei. Men Merrill forlater snart New Orleans på grunn av jobb, uten å fortelle Jims kone hvor han skal.

Etter den amerikanske borgerkrigen vender Jim tilbake til Natchez, men oppdager at at hans kone har forlatt den lille gutten deres - og ingen vet hvor hun befinner seg nå. Jim tar med seg gutten, Lille Breeches - og Banty Tim som hadde reddet livet hans under borgerkrigen, og returnerer til Gilgal. Jims kone lengter etter å se babyen sin igjen, og kommer tilbake. Jim tilgir sin kone, for barnets skyld. Men samtidig opplever Merrill problemer med jobben sin. Han planlegger derfor å legge all skylden på Jim og Banty Tim for hans egne feil.

Skuespillere
------------

* Wilfred Lucas som Jim Bludso.
* Olga Grey som Gabrielle.
* Georgie Stone som lille Breeches.
* Charles Lee som Tom Taggart.
* Winifred Westover som Kate Taggart.
* Sam De Grasse som Ben Merrill.
* James O'Shea som Banty Tim.
* Monte Blue som Joe Bower.
* Al Joy som en gambler.

Referanser
----------

1. ↑  Jim Bludso
2. ↑  JIM BLUDSO

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jim Bludso* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Jim Bludso* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Jim Bludso* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Jim Bludso* på Silent Era Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
|  |
| Kana |
| * Hiragana
* Katakana
* Hentaigana
* Man’yōgana
 |

**Man'yōgana** (japansk: 万葉仮名) er et gammelt tegnoppsett for å bruke kinesiske tegn i japansk skrift. Oppsettet var det første som ble brukt for å representere japansk fonetisk. Det er ikke sikkert når oppsettet ble brukt for første gang, men det var i bruk fra midten av det 7. århundret i Nara-perioden.

Selv om tekster som bruker dette systemet også kan bruke kinesiske tegn for deres meningsinnhold, refererer *man'yōgana* kun til slike tegn når de blir brukt for å representere en fonetisk verdi. Disse verdiene ble hentet fra moderne kinesisk uttale. For eksempel, tegnet 木 ("tre") kunne representere både /mo/ (basert på mellomkinesisk [məwk]), eller /ko/ (alt. /kW/).

Forenklede versjoner av *man'yōgana* utviklet seg senere til de moderne tegnsystemene hiragana og katakana.

Bruk
----

*Man'yōgana* bruker kanji for de fonetiske egenskapene tegnene har, og ikke de semantiske. Det fantes ikke noe standardsystem for valg av kanji; ulik kanji kunne bli brukt for å representere samme lyd, vilkårlig valgt av forfatteren. Mot slutten av det 8. århundret var 970 kanji i bruk for å representere de 90 forskjellige mora i japansk. For eksempel ble diktet *Man'yōshū* 17/4025 skrevet slik:

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *Man'yōgana* | 之乎路可良 | 多太古要久礼婆 | 波久比能海 | 安佐奈藝思多理 | 船梶母我毛 |
| Katakana | シオジカラ | タダコエクレバ | ハクヒノウミ | アサナギシタリ | フネカジモガモ |
| Moderne | 志雄路から | ただ越え来れば | 羽咋の海 | 朝凪したり | 船梶もがも |
| Romanisert | Shioji kara | tadakoe kureba | Hakuhi no umi | asanagi shitari | funekaji mogamo |

I diktet blir lydene *mo* (母, 毛) og *shi* (之, 思) representert med to ulike tegn. Selv om alle partikler og de fleste ord er representert fonetisk (f.eks. 多太 *tada*, 安佐 *asa*) blir ordene *ji* (路), *umi* (海) og *funekaji* (船梶) fremført med semantisk, snarere enn lydmessig fortegn.

Referanser
----------

1. 1 2  Bjarke Frellesvig. «6.1.2 Kana (hiragana, katakana, hentaigana)». *A History of the Japanese Language*. Cambridge University Press. s. 157–59. ISBN 978-1-139-48880-8. Besøkt 7. april 2020.
2. ↑  Janet Shibamoto Smith (1996). «Japanese Writing». I Peter T Daniels & William Bright. *The World's Writing Systems*. Oxford University Press. s. 209–14. ISBN 978-0-19-507993-7.
3. ↑  Joshi, R. Malatesha; Aaron, P. G. (2006). *Handbook Of Orthography And Literacy*. Routledge. s. 483. ISBN 978-0-8058-5467-1.

Galleri
-------

* Tabell med katakana og de man'yōgana de er hentet fra. De strekene som ble brukt for å utvikle katakana er markert med rødtTabell med katakana og de man'yōgana de er hentet fra. De strekene som ble brukt for å utvikle katakana er markert med rødt
* Utviklingen av hiragana fra man'yōganaUtviklingen av hiragana fra man'yōgana

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Thomas Robert Mellor** (født 27. januar 1950 i Cranston, Rhode Island, amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1972 i Sapporo.

Mellor vant en olympisk sølvmedalje under Vinter-OL 1972 i Sapporo. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Sovjetunionen. Det var seks lag som spilte i A-gruppen, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant serien med ti poeng foran USA og Tsjekkoslovakia som begge fikk seks poeng. USA kom foran Tsjekkoslovakia til tross for svakere målforskjell fordi de vant kampen mot Tjekkoslaovakia med 5-1. Mellor spilte alle seks kampene, inklusive kvalifiseringskampen til A-gruppen, i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Japans flagg Sapporo - Sølv Sølv i ishockey USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thomas Mellor – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Mellor – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Mellor – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Mellor – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Mellor – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Mellor – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Thomas Mellor – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Thomas McElwee** (irsk **Tomás Mac Giolla Bhuidhe**; født 30. november 1957, død 8. august 1981) var et nordirsk medlem av Den provisoriske IRA (PIRA). Han var den niende av ti fanger som døde under sultestreiken i Nord-Irland 1981. 

McElwee ble arrestert for et brannbombeangrep i Ballymena. Han ble selv skadet i angrepet, og holdt på å miste synet. Etter et sykehusopphold ble han tiltalt for mordet på Yvonne Dunlop, en 26 år gammel protestant som ble drept da en av brannbombene han hadde plassert ut ødela butikken hennes, Alley Katz Boutique. Han ble i september 1977 dømt til livsvarig fengsel; dommen ble senere redusert til tyve år. 

I Maze fengsel ble han involvert i pleddprotesten. Han sluttet seg i 1981 til sultestreiken, og døde 23 år gammel etter 62 dager uten å tatt til seg næring. Hans åtte søstre bar kisten i begravelsen. 

McElwee var fetter av Francis Hughes, som var den andre som døde under sultestreiken. Han var også fetter av fader Oliver Crilly, en katolsk prest som forsøkte å megle under sultestreiken.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Toksinologi** er læren om naturlige giftstoffer (biotoksiner) som produseres av levende organismer, biotoksinenes kjemi, virkemekanismer, kliniske effekter i mennesker og dyr (toksikologi), biologien til organismene som produserer dem, og toksinenes rolle i det naturlige miljøet.

Biotoksiner
-----------

Naturlige toksiner (biotoksiner) produseres av levende organismer, i motsetning til industrielt fremstilte, toksiske kjemikalier (toksikanter).

Biotoksiner inkluderer giftstoffer som brukes passivt som del av forsvarsmekanismene til organismene som produserer dem og gifter som organismene bruker aktivt til angrep.

Naturlige giftstoffer viser en enorm variasjon i struktur og størrelse. Mange er så komplisert oppbygd at det er for vanskelig å fremstille dem ved kjemisk syntese. Referansetoksiner til analyser må derfor ekstraheres i små mengder fra de produserende organismene.

### Organismer som produserer biotoksiner

Biotoksiner blir produsert av mikroorganismer, inkludert bakterier (bakteriotoksiner), alger (algetoksiner/fykotoksiner) og (mugg)sopp (mykotoksiner), så vel som planter (plantetoksiner/fytotoksiner) og dyr (dyretoksiner/zootoksiner).

### Organisasjoner

International Society on Toxinology (IST) er et globalt selskap av forskere som jobber med forskjellige disipliner innen toksinologi. IST ble grunnlagt i 1962. Selskapet organiserer en internasjonal konferanser hvert tredje år, og regionale møter i mellomliggende år. IST arbeider med å standardisere navngivning for naturlige gifter og arbeider internasjonalt med å heve kompetansen innen klinisk toksinologi (forgiftning med naturlige gifter).. Toxicon er det offisielle tidsskriftet for IST. Et annet relevant tidsskrift er *Toxins* som har fokus på toksiner og toksinologi.

Referanser
----------

1. ↑  «The International Society on Toxinology» **(engelsk)**. Besøkt 5. november 2019.
2. ↑  «Toxins». *www.mdpi.com* **(engelsk)**. Besøkt 5. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Mattilsynet-biologiske gifter
* Toxinology.no
**Tyrigrava Pub og Kro** (tidligere Tyrigrava Kafe og Restaurant) er et serveringssted ved Gjersjøen (Oppegårds drikkevann), rundt 20 km sør for Oslo ved Gamle Mossevei. 

Veien ble bygd i perioden 1857–1860 og Tyrigrava ble etablert i 1860-årene som herberge og hvilestue for varetransport til og fra Oslo. Bygningene brant ned i 1932, men ble raskt bygget opp igjen som murbygning og ble gjenåpnet året etter, da i tre etasjer med takrestaurant på toppen. Etter andre verdenskrig ble stedet et populært sted for syklende og bilende gjester fra Oslo. Om sommeren var det bading i Gjersjøen, om vinteren skirenn, travløp og skytterstevner. Etter hvert fikk stedet en mekanisk hånddrevet bensinpumpe med måleglass, det er ikke dokumentert at den har vært i bruk (Esso).

Tyrigrava har siden 1950-tallet vært et samlingspunkt for amcar- og MC-miljøer.

Tradisjonelt har amcar-miljøet treff hver første tirsdag i måneden, mens MC-miljøet treffes hver onsdag. AmCar Follo bruker stedet som møtested hver tirsdag året rundt. I sommerhalvåret kan man hver onsdag se opptil hundrevis av motorsykler stå utenfor kroen. På midten av 1950 tallet begynte amcar- og MC-miljøet å vanke her. Siden har det bare blitt mer og mer. På en onsdagskveld på sommerstid, som er kvelden for mc-folket så kan det være flere hundre motorsykler på utsiden, og enkelte ettermiddager og kvelder har over ett tusen vært innom.

Tyrigrava har navnet etter tjærebrenning, noe stedet var kjent for på 1700-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  *Vegvalg. Nasjonal verneplan*, Statens vegvesen 2002, ISBN 8291130205, side 262.
2. ↑  Johs. Sætherskar (red.): *Det norske næringsliv. Akershus fylkesleksikon*, Bergen 1952, side 697.
3. ↑  «Mannen og hans fristed», *VG* 27. mai 2007.
4. ↑  Trinh, Dang (12. juni 2013). «Motorfolk mister samlingssted». *NRK*. Besøkt 26. juni 2019. «Tyrigrava har vært et samlingssted for motormiljøet på Østlandet i femti år.»
5. ↑  Fossberg, Harald. «Nå er det full gass i Tyrigrava igjen». *Aftenposten*. Besøkt 26. juni 2019. «Det var en som foretok en grovtelling for et par uker siden, under en av de første gangene det var åpnet igjen. Han kom til at det var drøyt 1200 sykler innom i løpet av ettermiddagen og kvelden, og enda er det tidlig på sesongen.»

Eksterne lenker
---------------

* Tyrigrava
* Siste dag på Tyrigrava kro
**Ivan Chandler Dresser** (født 3. august 1896 i Sør-Dakota, død 27. desember 1956 i New York) var en amerikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen. 

Dresser ble olympisk mester i friidrett under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som vant 3000 meter lagløp. I finalen, som ble avviklet 22. august, var det fem lag med fem løpere på hvert lag. Det laget som fikk lavest score på de tre raskeste løperne vant konkurransen. Horace Brown var raskest (1), Arlie Schardt kom på tredjeplass og Dresser kom på sjetteplass. Gull: USA 10, sølv Storbritannia 20 og bronse Sverige 24. Dresser deltok også på 5000 meter, han kom på tredjeplass i sitt forsøksheat og kvalifiserte seg for finalen, men den fullførte han ikke.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i friidrett, 3000 meter lagløp USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivan Dresser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Dresser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Dresser – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ivan Dresser – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Manú** er ei elv i Madre de Dios-regionen i det sørøstlige Peru. Den er ei sideelv til Madre de Dios og er 356 kilometer lang.

Elva Manú blir til på østsida av Andesfjellene, mot Amazonasbekkenet. Den er omgitt av regnskog. Mesteparten av elva ligger innenfor biosfærereservatet Manú nasjonalpark. Parken, som er på 19 098 km², ble opprettet i 1972 og i 1987 og huser en av de største konsentrasjonene av biologisk mangfold på jorda. Svært få mennesker bor langs elva. Den eneste virksomheten som er tillatt i parken er biologisk og antropologisk forsking, som skal være avgrenset til observasjon av liv og økologiske prosesser i naturlig form. De fastboende i parken er innfødte grupper av indianere, hovedsakelig av machiguenga-stammen.

Manú munner ut i Alto Madre de Dios, som nedenfor samløpet bare kalles Madre de Dios. Byen Manu ligger nær munningen av elva. De største sideelvene er Providencia og Piriquina.

Referanser
----------

1. ↑  R. Ziesler, G.D. Ardizzone: *Las aguas continentales de America Latina*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Marguerite Thoresen**, kjent under artistnavnet **Rita Tori**, (født 17. juni 1908 i Shanghai, død 16. august 1967 i Oslo) var en norsk danser og koreograf som ble ansett som landets ledende i tiden før den andre verdenskrig.[]

Thoresen vokste opp i Shanghai der faren Olaf Thoresen (1870-1937) drev A/S Det Oversøiske Compagnie (stiftet 1899, konkurs 1921), i Kina under navnet *Ku Ti Sang*. Hun studerte ballett fra femårsalder, også i London og Paris, blant annet under Ljubov Jegorova.[]

Hun debuterte ved operaen i Monte Carlo (1930) i en oppsetning av Michel Fokine, hans egen *Les Sylphides*.

Med artistnavnet Rita Tori ble hun med i René Blum's Theatre du Ballets Russes de Monte Carlo, en av to avdelinger som videreførte ensemblet etter Sergei Diaghilevs bortgang. Hun kom til Oslo og startet sin egen Rita Toris ballettskole (1936), landets første i sin sjanger med søstrene Alice Mürer Siem og Henny Mürer som elever fra første dag, flere av landets ledende dansere ble her utdannet.[] Første oppsetning var Michael Fokines *Les Sylphides* (1940).

Mot slutten av den andre verdenskrig satt hun fengslet på Grini fangeleir.

Etter frigjøringen fortsatte hun danseskolen, samt koreograferte blant annet Nationaltheatrets oppsetning av Ludvig Holbergs *Mascarade* og *Reisen til Julestjernen*, ved Chat Noir og Det Norske Teater.

Til Norsk Operaselskaps første oppsetning (september 1950), hadde Tori koreografert George Gershwins *Porgy and Bess* (med Eva Haalke og finske Heikki Ensio) og Måneskinnssonaten (med Mette Møller).

Fra 1953 koreograferte Tori oppsetninger for Den Norske Ballett, en videreføring av Ny Norsk Ballett under ledelse av Gerd Kjølaas. Etter at den modernistiske Louise Brown meldte overgang til London, fant Tori å kunne bidra. Den første oppsetning var da også
nevnte *Les Sylphides*, og oppdragene fortsatte så lenge de var klassiske (som *Pas Gracieux,* av Georges Bizet), også etter den siste oppsetningen i mars 1958,
da den skulle bli en del av Den Norske Opera & Ballett. Selv satte hun med sine egne elever, opp en full tre-akters *Coppelia* på Det Nye Teater i april 1959 med gjestende Anne Borg som Svanhilda, Rolf Daleng som Frants og Rolf Sand som Coppelius. I 1987 sendte NRK programmet *Rita Tori, en pioner i norsk ballett*.[]

Premier
-------

* Kongens fortjenstmedalje i gull, 1967

Litteratur
----------

Grete Brunvoll (2012). *Rita Tori 1908-1967*. Kolofon. ISBN 9788230009079.

Referanser
----------

1. ↑   www.kongehuset.no, besøkt 12. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
3. ↑  Arne Tandberg. «Thoresen & Co. Shanghai». [*død lenke*]
4. ↑  (no) Rita Tori i Store norske leksikon
5. ↑  «Avbildede drakter laget av Tori». Oslobilder.no.
6. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». Kongehuset. Besøkt 6. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rita Tori hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Fangeregisteret

 |
**Rita Lekang** (født 20. juni 1957) var LO sekretær i LO fra 1997 til 2009, og dermed en av de øverste tillitsvalgte i LOs ledelse (den valgte LO-ledelsen består vanligvis av leder, to nestledere, en hovedkasserer, en førstesekretær, og tre sekretærer). Lekang hadde som LO-sekretær ansvar for AKAN, antirasistisk arbeid, barnevern og rusproblematikk, boligpolitikk, Framfylkingen, kriminalpolitikk, kulturpolitikk og likestillingspolitikk.

Hun ble innvalgt i LOs ledelse i 1997 og har bakgrunn som tillitsvalgt i Norsk Kommuneforbund (Fagforbundet). Har vært landsleder i LOs barne- og familieorganisasjon Framfylkingen. Satt som styrerepresentant i hovedstyret i SND og styreleder i Innovasjon Nordland. Har hatt styreverv i GIEK, Odin forvaltning, fakultetsstyret for profesjonsutdanningen ved Nord Universitet og nå styreleder for Bodø Kunstforening og nestleder i Yrkesopplæringsnemda i Nordland.

Hun er utdannet bioingeniør og har spesialutdanning innen cytologi (studiet av den levende celle). 

Rita Lekang er født i Bodø, men oppvokst Tranøy i Hamarøy kommune.

Under granskningen av Valla-saken kritiserte hun Gerd-Liv Valla for å drive mobbing av sine medarbeidere. Lekang ble i mai 2009 ikke gjenvalgt som LO-sekretær. Jobber nå som distriktssekretær for LO i Nordland. Vara til Stortinget for Arbeiderpartiet.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rita Lekang hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Rita Lekang hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* Valla-kritiker kastet ut av LO-ledelsen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Rita Mahato** fra Nepal er en menneskerettsaktivist. Hun arbeider for menneskerettighetsorganisasjonen Women's Rehabilitation Center (WOREC) ved den indiske grensen, i Sørøst-Nepal. Ifølge AmnestyPress er det å arbeide for kvinners rettigheter svært riskikabelt i området hun kommer fra, og å utfordre patriarkalske privilegier tvinger dem som gjør dette til å ta opp kampen på minst to fronter: hjemme og i ute i samfunnet.

Mahatos utdannelse og drivkraft ligger i egne erfaringer. Både Forum för levande historia og AmnestyPress forteller om dem: Hun ble giftet bort da hun var 13 år og fødte sitt første barn som 15-åring, selv om barneekteskap er forbudt i Nepal. Mahato ble utsatt for mishandling, fysisk og psykisk, både under graviditeter og ellers. Hun kom i kontakt med WOREC i nærheten av bostedet, og oppsøkte dem for å få legehjelp. Ifølge AmnestyPress så WOREC at den unge kvinnen hadde potensial og sendte henne til India for å lære mer, noe hennes mann bidro til økonomisk bak ryggen på sine foreldre. 

Utdannelsen og drivkraften i henne har gjort at Mahato har skaffet seg et navn som en uutrettelig og uredd aktivist, skriver AmnestyPress, og forteller videre om en hendelse i 2006: En brutal voldtekt fant sted i hennes eget område, og voldtektsmennene ble aldri tiltalt. De ble ansatt i politiet og dermed fritatt fra straff. Mahatos harde krav om at de skulle tiltales resulterte i trusler og trakassering av henne og WOREC, og situasjonen ble av Amnesty International ansett å være så alvorlig at de utlyste en lynaksjon. Amnesty Nepal fulgte saken tett, holdt presset oppe mot politiet og var jevnlig i kontakt med Mahato. Dette gjorde at situasjonen i løpet av et halvt år til et år ble vurdert som mindre farlig. 

Svensk Amnesty International nominerte henne i 2014 til Per Anger-prisen, og juryen tildelte Mahato den med denne begrunnelsen: «för hennes uthålliga kamp mot sexuellt våld mot kvinnor och flickor i ett patriarkalt, våldsamt och socialt utsatt samhälle».

Referanser
----------

1. 1 2 3   Nationalencyklopedin, NE.se-ID rita-mahato, besøkt 1. desember 2016[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Hjemmesiden til Forum för levande historia, lest 2015-01-18
* AmnestyPress: Rita Mahato får årets Per Anger-pris, lest 2015-01-18

| * v
* d
* r
Per Anger-prisen |
| --- |
| Per Anger-prisen | Per Anger - Per Anger-prisen - Forum för levande historia - Schutzpass |
| Prisvinnere | Gennaro Verolino - Arsen Sakalov - Aljes Bjaljatski - Organización Femenina Popular - Sebastian Bakare - Brahim Dahane - Jelena Urlajeva - Narges Mohammadi - Sapiyat Magomedova - Justine Ijeomah - Rita Mahato – Islena Rey Rodriguez – Abdullah al-Khateeb – Gégé Katana Bukuru – Teodora del Carmen Vásquez – Najwa Alimi – Intisar Al-Amyal – S'bu Zikode – Anabela Lemos |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Valborg Sønstevold** (født 28. september 1889 på Vang, død 10. mai 1941 i Oslo) var en norsk arkivar og historiker. Sønstevold var tilknyttet Riksarkivet i Oslo fra 1930 og ble ansatt som arkivar i 1934. Hun arbeidet der frem til sin død. Hun utga et verk om Karl Marx og Friedrich Engels for Det norske arbeiderpartiet i 1920 og var senere medarbeider på flere historiske utgivelser.

Bakgrunn og familie
-------------------

Valborg Sønstevold var datter av lærer Johan Kristian Hansen Sønstevold og Jørgine Elisabeth Sønstevold (1852-1935). Hun ble født på Vang i Hedmark, men allerede i 1891 er familien flyttet til Trondheim og i 1900 hadde Sønstevold bosatt seg i Kristiania. Hun tok eksamen artium i 1910 og ble cand.philol. i 1920 med en avhandling om Marx og Engels. Hovedoppgaven ble utgitt av Arbeiderpartiet samme år.

Historiker
----------

Etter fullført hovedfag var hun medarbeider for verket *Kristianias historie* som ble utgitt av Edvard Bull. Sønstevold fullførte det siste bindet etter Bulls død i 1932. Hun var også bidragsyter til verket *Den norske bokhandelens historie* av Harald Tveterås.

Bibliografi
-----------

* *Karl Marx og Friedrich Engels indtil 1848*, Det Norske Arbeiderpratis Forlag, Kristiania 1920

Referanser
----------

1. 1 2   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Arkivar Valborg Sønstevold er død*. *Morgenbladet*. Oslo. 15. mai 1941. s. 2.
3. ↑  *Studentene fra 1910*. Oslo: Bye. 1960. s. 213.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Valdemar Magnusson** (født første halvdel av 1280-tallet, død 16. februar 1318 i fangenskap på Nyköpingshus, begravd i Storkyrkan i Stockholm) svensk prins, hertug av Finland 1302. Valdemar var sønn av Magnus Ladulås og Helvig av Holstein.

Valdemar ble ved sin eldste bror Birger Magnussons kroning i 1302 opphøyd til hertug av Finland. Hans liv ble nært forbundet med hans eldre bror hertug Erik Magnusson av Södermanland som hadde stor innflytelse på Valdemar og ble hans skjebne. Da Erik ble arrestert var Valdemar sammen med ham og begge døde som kong Birgers fanger på Nyköpingshus i 1318.

Valdemar giftet seg første gang 2. desember 1302 med Kristina Torgilsdatter, datter av marskalken Torgils Knutsson og Birgitta, men lot seg skille fra henne den 9. september 1305 under påskudd av at de var *dåpssøsken*. Den reelle grunnen var nok at Valdemar ikke hadde fordeler av å være forbundet med Torgils Knutssons familie og ønsket andre dynastiske forbindelser gjennom ekteskap. Torgils Knutsson ble for øvrig henrettet samme år.

Valdemar giftet seg andre gangen i Oslo 29. september 1312 med prinsesse Ingeborg Eriksdatter av Norge. Ingeborg var datter av tidligere kong Erik Magnusson, sønn av kong Magnus Lagabøte, og eldre bror av Håkon Magnusson som ble konge etter Eirik. Samtidig som Valdemar ble gift med norskekongens niese, giftet hans bror seg med norskekongens datter, Ingebjørg Håkonsdatter det samme året.

I 1316 fikk han sannsynligvis en sønn med Ingeborg. Denne sønnen døde som barn.

I 1305 greide Erik og Valdemar å vriste store deler av Sverige fra deres bror Birger. Valdemar fikk Åbo og Tavastehus, Finland, slottet i Stockholm, det meste av Uppland og Borgholm med Öland.

Hans blomstrende karriere, tett forbundet med broren Erik, stoppet brått da deres eldre bror Birger lurte dem til et gjestebud i Nyköping. Der ble han og Erik øyeblikkelig arrestert og kastet i fengsel natten mellom 10. og 11. desember 1317. Ingen vet helt hva som skjedde, men de begge døde enten av sult eller ble henrettet i løpet av februar 1318.

Se også
-------

* Erik Magnusson av Södermanland

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage person ID p10786.htm#i107853, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |