recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**26. juli-bevegelsen** (*Movimiento 26 de Julio* – eller – *M-26-7*) var en revolusjonær organisasjon ledet av Fidel Castro, og som i 1959 styrtet regimet til diktatoren Fulgencio Batista på Cuba.

26. juli-bevegelsens flagg og armbind
Organisasjonens navn stammer fra angrepet som Fidel Castro ledet mot militærbasen Moncada i Santiago den 26. juli 1953. Angrepet ble slått ned og de overlevende impliserte ble dømt til lange fengselsstraffer. Etter press ga imidlertid Batista dem amnesti i mai 1955. 

Før en rekke av de løslatte dro i eksil til Mexico, deltok de 12. juni 1955 i stiftelsen av 26. juli-bevegelsen. Organisasjonens mål var å styrte Batista gjennom væpnet kamp og oppbygging av revolusjonære celler rundt om på Cuba. Frank Pais ble valgt til nasjonal leder for den gruppen av 26. juli-bevegelsen som skulle drive med sabotasjer og nøre opp under motstanden mot Batista. Andre sentrale ledere i denne gruppen var Raúl Pujol, Celia Sánchez, Haydée Santamaría, Aldo Santamaría og Vilma Espín.

Fidel Castro og andre fra Moncada-opprøret dro deretter i eksil til Mexico. Hensikten var å bygge opp 26. juli-bevegelsens geriljagruppe. Argentineren Ernesto 'Che' Guevara sluttet seg i 1955 til 26. juli-bevegelsen og dens geriljagruppe i Mexico.

Den 2. desember 1956, gikk 82 mann i land på Cuba, etter å ha seilt med båten Granma fra Mexico, klare til å organisere og lede en revolusjon for å bli kvitt Batista-regimet. I begynnelsen gikk det ikke så bra for bevegelsens geriljagruppe. De hadde gått i land midt på lyse dagen, og var blitt oppdaget av det kubanske luftforsvaret. Området der de gikk i land – *Las Coloradas* – var en sump og de fikk bare i land en del av våpnene og utstyret. I tillegg gikk de 5. desember i et bakhold ved *Alegria del Pio* og i dagene som fulgte ble mange av dem drept. Guevara ble lettere skadd under kamphandlingene.

Da de samlet seg igjen i fjellene Sierra Maestra var det kun 12 igjen av de 82 som hadde vært om bord på Granma. Dette var innledningen til den cubanske revolusjon, som skulle holde frem de neste to årene. Det endte i januar 1959, etter at Batista flyktet fra Cuba på nyttårsaften. Styrkene til bevegelsen marsjerte inn i Havanna, hvor de ble hyllet av innbyggerne som på oppfordring fra Fidel Castro hadde satt i gang en generalstreik. 

Etter den vellykkede revolusjonen slo *26. juli-bevegelsen* seg sammen med andre organisasjoner for å danne partiet som etter hvert skulle bli til Det Cubanske kommunistpartiet (*Partido Comunista de Cuba*)

Se også
-------

* Granma
* Camilo Cienfuegos

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Denebola** er den nest klareste stjernen i stjernebildet Løven. Den ligger 36 lysår fra solsystemet og har en lysstyrke på 12 ganger solas. Dens tilsynelatende størrelsesklasse er 2.14. Denebola er en variabel stjerne, lysstyrken varierer litt over en periode på noen få timer.

Navnet er forkortet fra Deneb alased, fra den arabiske setningen "danab al-asad" som betyr "halen til løva", da den ligger på løvehalen i stjernebildet.

Denebola er en relativt ung stjerne med en alder på mindre enn 400 millioner år. Stjernens radius er ca. 1.7 ganger solas, men den sterke rotasjonen (120 km/sek) gir den en flattrykt form. Massen er 1.75 solmasser

Denebola har en skive av støv rundt seg, som Vega, og man kan anta at stjernen kan ha planeter rundt seg.

Denebola er en av stjernene i stjernehopen IC 2391, da disse stjernene har en tilnærmet samme bevegelse gjennom rommet. Mer enn 60 stjerner i denne gruppen har blitt identifisert.

Kilde : engelsk versjon av Wikipedia

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Dendur-tempelet
Tempelinstallasjonen i The Met.
Tempelinstallasjonen i The Met
Tempelplan, longitudinalseksjon, og sidedør, 1878
Maleri som viser tempelets opprinnelige plass (lvenstre) og pylon (høyre), 1874
Pylon
Augustus ofrer til Isis
**Isistempelet i Dendur** er et nubisk tempel bygget i romertiden og nå anbragt i Metropolitan Museum of Art i New York City.

Beskrivelse
-----------

På oppdrag fra den romerske keiser Augustus ble tempelet oppført rundt år 15 f.Kr. i sandstein. Det måler tjuefem meter fra døren til bunnen, og åtte meter i høyden. Veggene er dekorert med basrelieffer hvorfra fargespor er bevart.

Den er først viet til gudinnen Isis og til gudene Harpokrates og Osiris. Men i år 577 ble det omgjort til koptisk kristen kirke.

Under president Gamal Abdel Nasser tok Egypt i 1954 fatt på byggingen av Aswandemningen. Vannet i innsjøen som vokster frem på den måten ville da oppsluke den øvre Nil-dalen fra Aswan til Dal-katarakten i Sudan. Denne regionen, kjent siden antikken under navnet Nubia, skjuler viktige arkeologiske skatter, blant disse mange gamle templer. I 1959 ba de egyptiske og sudanesiske myndighetene også UNESCO om hjelp for å redde disse stedene.

En omfattende internasjonal kampanje for bevaring av monumentene i Nubia ble med dette igangsatt. Mange steder ble de demontert for å bli gjenoppbygd andre steder. Blant disse var Dendur-tempelet, som ble tatt ned i 1962.

USA deltok tungt i den enorme internasjonale kampanje for å beskytte monumentene i Nubia. Som takk for dette tilbød Egypt i 1965 at de kunne få ta hånd om Dendur-tempelet. På samme måte mottok Nederland tempelet i Tafa, Spania fikk tempelet i Debod, og Italia tempelet i Ellesiya.

Templet har dermed siden 1978 vært utstilt i et stort rom i Metropolitan Museum of Art i New York City.

Siden 1978 har flere forespørsler om tilbakeføring fra de egyptiske arkeologiske myndigheter blitt stilt til amerikanske myndigheter, men uten offisiell tilslutning fra den egyptiske statsmakt.

Referanser
----------

1. ↑  Aldred, Cyril (1978). «The Temple of Dendur». *The Metropolitan Museum of Art Bulletin*. 36 (1): 6, 15, 30, 46, 48, 50, 57, 61. JSTOR 3269059 – via JSTOR.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Dener Augusto de Sousa** (født 1971) var en brasiliansk fotballspiller.

Dener startet karrieren hos Portuguesa. Han gjorde det så bra for klubben at daværende landslagstrener Paulo Roberto Falcão innkalte ham til landslaget i mars 1991. Han fikk sin landslagsdebut for Brasil i en treningskamp mot Argentina 27. mars 1991 da han kom inn som innbytter mot slutten av kampen. Han fikk én ytterligere opptreden for Brasil i 1991.

I 1993 var han utlånt til Grêmio, hvor han vant delstatsmesterskapet i Rio Grande do Sul.

I 1994 var an utlånt til Vasco da Gama.

23 år gammel omkom han i en bilulykke. Han var på vei tilbake til Rio de Janeiro fra São Paulo da bilen hans traff et tre.

Da han gikk bort var han ansett som en kandidat for Brasils tropp til VM-sluttspillet i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  «Obituary». *World Soccer*. 1. juni 1993. s. 58.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dener – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Dener – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**«Denes nad Makedonija»** (makedonsk: «Денес над Македонија»), «I dag over Makedonia», er Nord-Makedonias nasjonalsang.

Sangen ble til i 1943 og ble tatt i bruk som hymne allerede i tiden da Makedonia var en republikk i Jugoslavia. Melodien er komponert av Todor Skalovski, mens teksten er av Vlado Maleski. Teksten viser til nasjonens gjenfødelse, frihet og til heltene fra Ilinden-opprøret i byen Kruševo i 1903.

«I dag over Makedonia» (norsk oversettelse)
-------------------------------------------

I dag over Makedonia
blir den nye
frihetssolen født
Makedonerne kjemper
for sin rett!
Makedonerne kjemper
for sin rett!
Igjen vaier flagget
som hørte Kruševo-republikken til
Goce Delčev, Pitu Guli
Dame Gruev, Sandanski!
Goce Delčev, Pitu Guli
Dame Gruev, Sandanski!
Makedonias skoger synger
nye sanger og vet nytt
Makedonia er befridd,
og lever i frihet
Makedonia er befridd,
og lever i frihet

Eksterne lenker
---------------

* «Denes Nad Makedonija» i MP3-format fra Republikken Makedonias nasjonalforsamling

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Europa |
| --- |
| Selvstendige stater | 
* Albania
* Andorra
* Armenia
* Aserbajdsjan
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Georgia
* Hellas
* Hviterussland
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kosovo
* Kroatia
* Kypros
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Nord-Makedonia
* Norge
* Polen
* Portugal
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Sverige
* Storbritannia
* Sveits
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |
| Selsvstyrte områder, biland | 
* Catalonia
* Færøyene
* Grønland
	+ Nuna asiilasooq
	+ Nunarput utoqqarsuanngoravit
* Man
* Åland

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur
**Eivind Osnes** (født 11. mai 1938) er en norsk fysiker. Osnes er professor i kjernefysikk og var instituttleder ved Fysisk institutt ved Universitetet i Oslo (UiO) frem til år 2009.

Osnes er dr.philos. fra UiO i 1966, og disputerte med avhandlingen «Shell model calculations in calcium isotopes». Etter å ha vært postdoktor ved blant annet Nordisk Institut for Teoretisk Atomfysik, UiO og State University of New York ble Osnes dosent ved UiO i 1977, før han ble professor i 1985.

Osnes var formann i Det norske lutherske Indremisjonsselskap i perioden 1992-2000. Han var leder for leder for Teknologirådet fra 1999 til 2007, president i Norsk Fysisk Selskap fra 1979 til 1990, har også sittet i styret i Det Norske Videnskaps-Akademi, vært norsk vitenskapelig delegat til CERNs råd siden 1997 og medlem i en lang rekke andre andre styrer og utvalg. I 2001 var han kandidat i rektorvalget ved UiO. 

I 2008 fikk Osnes Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eivind Osnes (12. september 2001). «Curriculum vitae : Eivind Osnes». Universitetet i Oslo. Arkivert fra originalen 29. mai 2007. Besøkt 25. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Eivind Osnes i BIBSYS
* 

* (no) Publikasjoner av Eivind Osnes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Osnes' nettsider ved UiO
* Portrett i *Forskning*
* Kongens gull til Eivind Osnes, Fylkesmann Hans J. Røsjordes tale til Osnes 4. september 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Valentine Cave i Lava Beds National Monument, California er en typisk lavatunnel, hvor furene på siden markerer høyden av den flytende lavaen
Thurston Lava Tube i Hawaii Volcanoes National Park, Hawaii er også en typisk lavatunnel, hvor furene på siden markerer høyden av den flytende lavaen
En **lavatunnel** (eng. Lava tube) er en vulkansk grotte som dannes ved et vulkanutbrudd av lava med lav viskositet idet overflaten størkner og lar den indre lavaen flyte ut og danner et hulrom.

Lavatunneler finnes over hele jorden i vulkanske områder, for eksempel Island, Galápagosøyene og Tenerife. I størrelse kan de varierer fra under én meter og opp til flere meter i diameter. Surtshellir på Island, med en lengde på 1,97 km, var i lang tid ansett for å være den lengste lavatunnelen i verden, men det har i senere tid blitt oppdaget flere tunneler som er lengre enn denne. Den lengste lavatunnelen er Kazumura Cave på Hawaii, med en lengde på 65,5 km. Over 200 lavatunneler er i dag kjent.

Det antas at det også finnes lavatunneler på planeter og måner med vulkansk aktivitet.

Se også
-------

* Grotte

Referanser
----------

1. ↑  «Living in lunar lava tubes. Discovery News». Arkivert fra originalen 23. oktober 2012. Besøkt 12. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* World’s longest lava tubes. Bob Gulden 2012
* Martian lava tubes revisited

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
2004 Subaru Impreza WRX
**Subaru Impreza WRX** er en turboladet versjon av Subaru Impreza, en liten sedan med firehjulstrekk.

WRX ble først introdusert i Japan i 1992, og kort tid etter i Australia og Europa. Første generasjons WRX hadde en turboladet 2,0 l boksermotor med en ytelse på 208 hestekrefter (155 kW). Fra årsmodell 1997 har WRX en motor med 218 hestekrefter. Sammenliknet med Impreza har WRX-utgaven bredere lavprofildekk, større bremser og hardere understell.

Dagens[*når?*] WRX er basert på rallyutgaven, Subaru Impreza WRC, som blant andre Petter Solberg har kjørt i World Rally Championship. Prodrives sjef David Richards skal etter sigende ha gitt ingeniørene som skulle designe bilen i oppgave å tegne en bil som «så ut som om den kjørte i 150 km/t, selv når den sto parkert».

WRX STi
-------

Subarus motorsportavdeling, Subaru Technica International, introduserte i 1994 en liten serie biler med enda høyere ytelser og bedre kjøreegenskaper. Denne modellen kalles Impreza WRX STi; den har 300 hestekrefter (224 kW) fra fabrikk og blir ofte brukt i motorsport. Subaru Impreza WRX STi har en turboladet B4-motor, det vil si at det er en boksermotor med 4 stempler. Den har en turbo som utgjør ca. 270-300 bhp. Disse bilene er bygd for N4[*klargjør*] eller PWRC[*klargjør*].
**Subansiri** er ei av de største sideelvene til Brahmaputra i nordøst-India. Den starter i det sørøstlige Tibet, i høyfjellene like nordøst for Bhutan. Halve vassdraget ligger i Tibet, med utspring i mer enn 6.000 meters høyde. Elva krysser grensen fra Tibet (Kina) til den indiske delstaten Arunachal Pradesh to steder i om lag 2.500 meters høyde, og renner sørøstover og deretter sørover ut i Brahmaputra på nordbredden like nedenfor byen Dibrugarh i delstaten Assam.

***Kamla*** er den viktigste sideelva til Subansiri. Den kommer fra grensa til Tibet, med utspring like nordøst for fjellet Takpa Shiri (6.655 moh.). Den møter Subansiri 70 km før munningen i Brahmaputra, og fra dette området hvor elvene møtes går det jernbane vestover nedover Brahmaputra. 

Øverst er Subansiri og sideelvene ville og delvis periodiske, nederst er vassdraget stilleflytende og meanderisk før utløpet i Brahmaputra. Lengre oppe er vassdraget under utbygging tre steder. Den såkalte Subansiri-demningen, også kalt *Kamlademningen*, er under bygging oppe i Kamla-elva med 2 000 MW kapasitet og skal stå ferdig i 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Subansiri River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Festvåg** er en fraflyttet bygd i Strauman-området på yttersiden av Austvågøya i Lofoten i Vågan kommune. Festvåg omtales ofte som Lille Festvåg for å skille plassen fra Festvåg ved Henningsvær i samme kommune. Lille Festvåg er imidlertid et lite område nært havet rett ved Festvåg. Den siste familinen som bodde der la ned gården og flyttet i 1955. I dag er det lagt vei til området og reist flere hytter og fritidsboliger. Det eneste huset som sto igjen fra 1950-tallet, som også var det siste som var bebodd, er også pusset opp og brukes som fritidsbolig. 

Festvåg har tidligere vært et reltaivt stort sted og et vanlig sted for båter å vente på bedre vær. Før det ble vanlig med motor i fiskebåtene lå vanligvis hele fiskeflåten fra Lofoten som skulle til Finnmark på fiske og ventet på bør (gunstige vind- og straumforhold) i Festvåg. Beboerne i nabobygden Brenna brukte også å ha båtene sine liggende her, siden Brenna var relativt utilgjengelig å komme til med båt. Også den andre bygden, Sundlandsfjord, brukte Festvåg for å sette av folk som skulle til de andre bygdene, eller videre til Svolvær, fordi værforholdene ofte ikke tillot videre ferd med båt. De gangene det var bra nok vær, var det også vanlig å ligge i Festvåg å vente på gunstig straum.

Kilder
------

* Brun, Håkon. *Årbok for Vågan 1998*. Vågan Historielag 1998. ISBN 82-7416-101-7
* Smaaskjær, Svein. *Lofotbilder 3: Vågan 1940 - 1965*. Vågan Historielag 2004. ISBN 82-991601-4-6
* Folketellingen 1865
* Folketellingen 1875
* Folketellingen 1900

Se også
-------

* Strauman
* Gimsøy kommune
**Bevanbreen** er en 3 km lang og 3 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordøstlige Sørkapp Land, i grenseområdet mot Torell Land i nord.

Foto sett fra vest, med fjellrekken Kamtoppane i bakgrunnen mot Storfjorden. Hedgehogfonna er den store breen som går nord-sør (venstre-høyre) i forgrunnen av denne fjellrekka. Til venstre Hambergbukta mot nord.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Breen har gravd ut, og renner fra fjellkjeden Kamtoppane i øst, med start like over Storfjorden, og renner rett vestover og ned i den store overgansbreen Hedgehogfonna i vest. De viktigste fjellene ved breen er Fonnkampen (619 m) og Geologtoppen (584 m). Breen har ingen morene.

Breen er oppkalt etter J. A. Bevan, en britisk geolog som undersøkte området her for kull på oppdrag fra The Northern Exploration Company Ltd.

Referanser
----------

1. ↑  Bevanbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 14. april 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Jean Marie Delavay** (født 1834 i Abondance i Haute-Savoie i Frankrike, død 1895 i Kina) var en katolsk kinamisjonær, oppdager og botaniker.

Han ble sendt til Kina i 1867, og virket først i Guangdong. Det er kjent at han engasjerte seg i frikjøping av annamittiske kvinner som var blitt tatt til fange av kinesiske pirater.[] Han begynte også å samle planter, både i Guangdong og under en reise til provinsen Shaanxi. Alle sine samlinger skjenket han til den britiske botaniker Henry Fletcher Hance, konsul i Kanton, og han sendte dem til England.

Han dro deretter til Kunming i provinsen Yunnan, og i den provinsen forble han stasjonert til sin død. Hans misjonærgjerning tok ham til Dali og fjellstrøkene bakenfor, der det var mange tibetoburmanske minoritetsgrupper og dessuten et meget rikt og enda stort sett vitenskapelig uutforsket planteliv.

Han var en svært iherdig samler av planter og sendte over 200.000 herbariumspecimen hjem til Frankrike.[] Det hele ble grundig beskrevet i hans ledsagende brev.. Fra dem ble mange nye genera og over 1.500 nye specier beskrevet, mange av Adrien René Franchet ved Muséum national d'Histoire naturelle i Paris.

En rekke rhododendronarter ble innsamlet av ham og systematisert på grunn av denne innsatsen. Hans navn går igjen i mange plantenavn, som Delavays furu *Abies delavayi*, Delavays magnolia *Magnolia delavayi* og Delavays peonia *Paeonia delavayi*. Andre oppkallinger: *lncarvillea delavayi*, *Clethra delavayi*, *Geranium delavayi*, *Lonicera delavayi*, *Meconopsis delavayi*, *Osmanthus delavayi*, *Philadelphus delavayi*, *Pyrus delavayi*, *Schefflera delavayi*, *Thalictrum delavayi* og *Wikstroemia delavayi*.

Referanser
----------

1. ↑  Pater Delavays korrespondanse er blitt analysert av Jean Lennon: *Le père Jean-Marie Delavay (1834-1895), un grand naturaliste français*, i *Bulletin de l’Association des Parcs botaniques de France*, 38, 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Botanist
 |
**Denes Agay** (født 10. juni 1911 i en landsby nær Budapest i Østerrike-Ungarn, død 24. januar 2007 i Los Altos i California i USA) var en ungarsk komponist, redaktør, dirigent og pianopedagog, med (PhD fra Lizt Musikkakademi). 

Han er mest kjent som forfatter av bøker om musikk, i alt 96. For det meste lærebøker i pianospill. Men han har også en betydelig produksjon bak seg som komponist, bla annet en symfoni og en lang rekke kammermusikalske verk som oppføres fra tid til annen, også her hjemme.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Denes Agay begynte å spille på klaver i tre års alder. I 1934 avsluttet han et musikkstudium ved Franz-Liszt-akademiet i Budapest med en doktortittel. Etter farens ønske studerte han parallelt ved det juridiske fakultet på Universitetet i Budapest). 

### Karriere

En symfoni komponert av Agay ble fremført med stor fremgang av Budapests Filharmoniske orkester, dirigert av komponisten selv. Denes Agay virket også som filmkomponist.

### Til USA

Idet Ungarn politisk mer og mer tilpasset seg den tyske nasjonalsosialistiske side fant han det mer og mer utrygt som jøde å forbli i landet. Han emigrerte til USA i 1939 og ankom da til New York City. Han hadde med seg fra hjemlandet komposisjoner, men fant lite interesse for dem og begynte å komponere populær-, filmmusikk og ballettpartiturer. 

Videre dirigerte han NBCs radioprogram *Guest Star*. På denne tiden tok han opp pianoundervisning, en virksomhet som skulle vare livet ut. Etter angrepet på Pearl Harbor ble han amerikansk statsborger og lot seg innrullere og ble sersjant på et militærsykehus hvor han ble band- og korleder for å underholde de mange syke og sårede infanteri- og marinesoldater. Hans foreldre døde i Auschwitz.

Etter annen verdenskrig fortsatte han pianoundervisningen, virket som musikkonsulent, komponist og redaktør for flere utgivere. Han utarbeidet en omfattende samling av lærebøker og undervisningsmateriell for piano. Hans *Best Loved Songs of the American People* som ble utgitt i 1975 er fremdeles en bestselger.

I 1963 startet Dr. Agay og Music Sales Corporation i fellesskap Yorktown Music Press som utga en omfattende mengde undervisningmateriell og notebøker for piano medregnet den kjente *Classics to Moderns* og *Joy Of* –seriene som i 60 år ble standardrepertoaret for enhver pianolærer. Han har også skrevet *An Anthology of Piano Music* som dekker barokken, den klassiske perioden, romantikken og det 20. århundre.

Han har opprettet The Denes Agay Piano and Composition Fund for stipendier ved Juilliard og Denes Agay Scholarship Fund ved University of Southern California.

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 144280[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16703410b[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog (engelsk).[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary
 |
**Deng Zhongxia** (kinesisk: 邓中夏, pinyin: *Dèng Zhōngxià*, født 5. oktober  1894 i Yizhang i provinsen Hunan i Kina, henrettet 21. september 1933 i Nanjing), var en sentral kommunistisk politiker og arbeiderleder i Kina. 

Han kom fra en intellektuell bakgrunn, og ble politisk engasjert under Fjerde mai-bevegelsen i 1919. Han studerte filosofi ved Pekinguniversitetet, og var i 1920 med på å starte en kommunistisk studiecelle der som valgte Li Dazhao som sin partisekretær. 

Deng ble en sentral politisk forfatter og redaktør og innflytelsesrik marxistisk leder og arbeiderorganisator. 

I 1921 var Deng med på kommunistenes partikongress i og nær Shanghai som formelt stiftet Det kinesiske kommunistiske parti; sammen med Li Dazhao, Chen Duxiu, Chen Gongbo, Tan Pingshan, Zhang Guotao, He Mengxiong og Lou Zhanglong var han en av nøkkelpersonene ved dette møtet.

Deng ble ansatt i en administrativ lederstilling ved Shanghaiuniversitetet i 1923, etter anbefaling av Li Dazhao, og klarte i denne stillingen å då ansatt en rekke kommunister, blant annet Cai Hesen, Qu Qiubai og Li Da, i undervisningsstillinger der.

Fra 1922 til 1925 var han formann for det som skulle bli Den allkinesiske fagforeningsføderasjon.

Han var en av lederne for generalstreiken i Guangzhou-Hongkong i 1925-26. Etter bruddet mellom Kuomintang og det kinesiske kommunistiske parti gikk Deng inn for en oppstand i Nanchang i provinsen Jiangxi for å innlede væpnet kamp mot Kuomintangregjeringen. Etter at Kuomintang massakrerte et stort antall kommunister i Shanghai samme år, ble Deng sendt til byen for å organisere de overlevende partimedlemmer. Året etter fikk han samme oppdrag i Guangzhou og i Hongkong. 

I 1930 sluttet han seg til de kommunistiske væpnede styrker igjen, i deres baseområder i Hunan og det vestlige Hubei, som politisk kommisar for den 2. røde armé sammen med He Long og Zhou Yiqun. I 1932 vendte han i skjul tilbake til Shanghai for å virke i undergrunnskampen mot Kuomintang der. Han ble imidlertid identifisert og sporet, og i mai 1933 ble han arrestert under en antikommunistisk razzia i Den franske konsesjon i Shanghai. Etter noen måneder utlevert til Chiang Kai-sheks styrker, som forsøktte å lokke ham til å skifte side og lovde ham en høy stilling i Kuopmintang. Han nektet, og han ble da torturert så henrettet i all hemmelighet i utkanten av Nanjing den 21. september.

Litteratur
----------

* Daniel Y.K. Kwan: *Marxist Intellectuals and the Chinese Labor Movement: A Study of Deng Zhongxia (1894–1933)*, Jackson School Publications in International Studies, University of Washington Press, 1997, ISBN 0-295-97601-2

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
**Deneb** er den klareste stjernen i stjernebildet Svanen. Den er den 19. klareste stjernen på himmelhvelvingen. Deneb er en hvit kjempestjerne.

Deneb har absolutt størrelsesklasse på – 7, som er en av de sterkeste lysende stjerner som er kjent. Den er blå-hvit av farge. Lysintensiteten er 60 000 ganger vår egen sol. Avstanden fra solsystemet er noe usikker, men man regner med en avstand på 1550 lysår, selv om anslagene varierer mellom 1340 lysår og 1840 lysår. Størrelsen er også usikker, man anslår stjernens diameter til 200-300 ganger soldiameteren. Hvis den var plassert der sola er i dag, ville den nå forbi Jordas bane. Overflatetemperaturen er på 8400 Kelvin og stjernens masse er 20-25 solmasser.

Disse stjernedataene viser at stjernen vil ha et kort livsløp og vil sannsynligvis utvikle seg til en supernova i løpet av noen få millioner år. Stjernens har en betydelig solvind, og et massetap som er ca. 100 000 ganger mer enn vår egen sol taper i masse.

Deneb har navnet sitt fra arabisk dhaneb, som betyr "hale". Opp gjennom tiden har den hatt andre navn : Arided, Arrioph og Aridif, men disse navnene brukes ikke lenger.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Dengfeng** (kinesisk: 登封; pinyin: *Dēngfēng*) er et byfylke i byprefekturet Zhengzhou i provinsen Henan i det sentrale Kina. 

Byfylket hadde 610 869 innbyggere i 1999.

Byen var tidligere kalt **Ji** (冀) eller **Yangcheng** (陽城) og var viktig allerede under Xia-dynastiets første konge, kong Yu den store. Men under dynastiets andre hersker, kong Qi, opphørte den å være hovedstad. 

Byen ligger ved Songshanfjellet, ett av Kinas fem mektige fjell. Dette er et historisk viktig område ved Huang He-flodens nedre løp, mellom storbyene og de historiske hovedstedene Luoyang og Zhengzhou. 

Et stort aluminiumssmelteverk ligger i fylket.

Det chan-buddhistiske klosteret Shaolin
---------------------------------------

Hovedinngangen til Shaolintempelet i byfylket.
Dengfeng er berømt for sin historiske rolle ved utviklingen av den kinesiske kampsport *wushu* (bedre kjent som Kung Fu), ettersom det buddhistiske Shaolintempelet ligger i dette distriktet (kun 13 km nordvest for byen). 

Foruten Kung Fu hadde også chan-buddhismen (*zen* på lapansk) munkeklosteret Shaolin som fødested. Zen-buddhismen er i dag særlig utbredt i Japan.

Det astronomiske observatorium Guanxing Tai
-------------------------------------------

Omkring 15 km sørvest for Dengfeng, i storkommunen Gaocheng, ligger det astronomiske observatoriet Guanxing Tai inne i tempelanlegget Zhougong Miao. Det er det eldste observatoriet av sitt slag i hele Kina. Det nåværende observatoriet går tilbake til 1276, men det var observatorier her helt tilbake til Zhou-dynastiets dager. 

Astronomen Guo Shoujing (1231–1314) konstruerte observatoriet i 1276, i begynnelsen av Yuan-perioden. Observasjonene herfra bidro til å sette Guo Shoujing istand til å utvikle en kalender som samsvarer godt med dagens gregorianske kalender. Hans beregning av den tid det tar jorden å rotere rundt solen bommet med bare 26 sekunder.

Administrative enheter
----------------------

* **Subdistrikter**: Songyang (嵩阳街道), Shaolin (少林街道), Zhongyue (中岳街道)
* **Storkommuner**: Dajindian (大金店镇), Yingyang (颖阳镇), Ludian (卢店镇), Gaocheng (告成镇), Yangchengqu (阳城区镇), Daye (大冶镇), Xuanhua (宣化镇), Xuzhuang (徐庄镇)
* **Kommuner**: Dongjindian (东金店乡), Baiping (白坪乡), Junzhao (君召乡), Shidao (石道乡), Tangzhuang (唐庄乡)

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 207 løper gjennom fylket. Denne viktige trafikkåren begynner i Xilinhot i Indre Mongolia nær grensen til Mongolia, løper sørover og ender i Hai'an, en by som ligger i Xuwen fylke sør på Leizhouhalvøya i provinsen Guangdong.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dengfeng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
*For musikkprodusenten med samme navn, se David Eriksen.*
**David Eriksen** (født 4. desember 1919 i Drammen, død samme sted 19. desember 1995) var en norsk bandyspiller. Han hadde en lang karriere og representerte Sparta fram til 1940 og Drafn fra 1940 til 1961. For Drafn var han med på å vinne ni norske mesterskap. Eriksen debuterte på det norske landslaget i 1946 og spilte totalt 16 landskamper. Han deltok på landslaget i turneringen under OL i Oslo 1952, da bandy var demonstrasjonsgren.

Bandykarrieren
--------------

Eriksen markerte seg tidlig, og dominerte på Spartas fremadstormende lag som rykket opp og etablerte seg i Eliteserien like før krigen. Etter 1940-sesongen meldte han overgang til Drafn, men fikk ikke debutert i offisiell kamp for sin nye klubb før etter frigjøringen i 1945. Sitt første norgesmesterskap tok han i 1946, da Drafn vant finalen etter omkamp mot Grane. Eriksen tok sitt siste norgesmesterskap i 1961, 41 år gammel.

David Eriksen var regnet blant landets beste spillere i etterkrigsårene, og han var kjent som en tøff forsvarsspiller. Aftenpostens bandyjournalist Arne Riis skrev i anledning Eriksens 50-årsdag i 1969: «Med sitt troskyldsblå blikk lurte han mang en dommer».

Andre idretter
--------------

David Eriksen spilte dessuten fotball og ishockey for Drafn. Han fikk kretslagskamper i fotball og var med på å spille klubben fra 4. divisjon til eliteserien i ishockey. Eriksen var også en habil tennisspiller. Han vant de to første turneringene i bandytennis, da bandyforbundet på 1950-tallet arrangerte doublemesterskap i denne grenen. Med seg på vinnerlaget hadde han i 1954 Walter Felix Løvli og i 1955 Ulf Hagen.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten 6. februar 1939.
2. ↑  Aftenposten 8. januar 1940.
3. ↑  Arne Riis (4. desember 1969). «David Eriksen 50 år». *Aftenposten*.
4. ↑  Aftenposten, 7. august 1953.
5. ↑  Arne Riis (red.) (1970). *Norges Bandyforbund 1920-1970*. Oslo: Grøndahl & Søn. s. 54, 56.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveriges flagg Sverige |
| Skiskyting |
| Skiskyting Verdensmesterskap |
| Sølv | 2009 Pyeongchang |  Mixed-stafett |
|  Antall enkeltseire i verdenscupen: 0*Per 7. desember 2011* |

**David Ekholm** (født 16. januar 1979 i Ekshärad) er en svensk tidligere skiskytter. Han la opp i 2010 i Holmenkollen. Han jobber nå[*når?*] som sportskommentator i TV4 Sverige.

Ekholm nådde sitt beste resultat til nå da han ble nr. 5 på 20 km normaldistanse i VM i Syd-Korea 2009. Hans samboer Helena Jonsson hadde tatt gull i samme mesterskap to dager tidligere.

Biografi
--------

David Ekholm begynte med skiskyting i 1993. Fra 2002 har studenten fra *Bore Biathlon* vært med på det svenske laget. Hans trenere har vært Wolfgang Pichler og Leif Andersson. Sin internasjonale debut fikk han i juniorverdensmesterskapet i 1999 i Pokljuka. Han fikk ingen plassering i enkeltdistanser, men med det svenske laget tok han gull i stafetten. Det neste store resultatet fikk han i EM i Haute Maurienne, da han fikk en tiendeplass i stafett. Debuten i verdenscupen kom i Holmenkollen i 2002, da fikk han 75.-plass på sprinten.

Etter detten fikk han delta i verdenscupen. Bedre plasseringer gjorde at han fikk gå stafett. Første gang han deltok i VM for seniorer, var i 2004. Da fikk han ingen plassering i enkeltdistanser, men fikk en sjetteplass i stafett. Samme år deltok han også i militært VM. Med Björn Ferry, Carl Johan Bergman og Jakob Börjesson fikk han niendeplass i patruljeløp, en øvelse som kun arrangeres i militært VM. I sprinten, som Raphaël Poirée vant, ble han nr. 37.

I sesongen 2004/2005 vant han stafett med det svenske laget i verdenscupen i Oberhof. Men ved VM i skiskyting 2005 i Hochfilzen ble det bare en sjuendeplass. Året etter kunne Ekholm for første gang presentere seg med poeng i verdenscupen. Da fikk han en 28.-plass i sprinten. I Osrblie fikk han en 19.-plass, noe som var hans bestenotering inntil resultatet i VM i 2009.

Ekholm deltok også i OL i Torino i 2006. Her fikk han 35.-plass på normaldistanse, 39.-plass på sprint og 40.-plass på jaktstart, og han fikk ikke bli med på stafettlaget, som tok en fjerdeplass.

Ved VM i skiskyting 2007 i Antholz ble han nr. 52 på normaldistanse, men fikk en sjuendeplass med stafettlaget.

Referanser
----------

1. ↑  «Ekholm glider på "Helena-effekt"». *Dagens Nyheter*. 25. juni 2009. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Ekholm – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) David Ekholm – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) David Ekholm – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) David Ekholm – IBU Rediger på Wikidata

* (en) David Ekholm – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata
* David Ekholms hemsida/blogg
* SOK – David Ekholm
**David Faye Knudsen** (født 19. juli 1837 i Fredrikshald, dagens Halden, død 23. oktober 1922) var en norsk skolemann og rektor.

D.F. Knudsen ble student i 1855 og *cand. philol* i 1861. Deretter var han lærer ved latinskolen i Fredrikshald, før han i 1873 ble overført til Kristiania katedralskole, hvor han ble overlærer i 1880. I 1882 ble han ekspedisjonssjef i Kirkedepartementet, og hadde som sådan stor innflytelse på både forberedelsen og gjennomføringen av skolereformene i Norge i årene 1884–1896, særlig de nye folkeskolelovene av 1887 og loven av 1896 om høyere skoler. Han var formann i kommisjonen som skulle utarbeide utkastet til den sistnevnte loven. Fra 1894 til 1905 var han rektor ved Fredrikshalds latin- og realskole.

D.F. Knudsen var lærer i moderne språk og meget ansett. Han skrev en rekke lærebøker som ble mye brukt og kom i flere opplag, samt utvalg av norske forfattere (Bjørnson, Ibsen og Wergeland), som ble brukt i gymnaset.

Han ble i 1904 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 116227567, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Aftenposten, utgitt 17. juli 1922[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bergens Tidende, utgitt 24. oktober 1922[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (da) Skavlan, Einar:  «David Faye Knudsen», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XIV, København: J. H. Schultz, 1923, s. 216.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Den filippinske hæren** (filippinsk: Hukbong Katihan) er Filippinenes bakkestyrker. Hæren teller ca. 130 000 soldater, og hærsjef er kommanderende general for hæren, generalmajor Romeo Tolentino. 
Hæren består av 12 kampavdelinger.

Historie
--------

Den filippinske hæren ble opprettet 22. mars 1897, et år etter at det brøt ut kamphandlinger mellom filippinere og spanske styrker.

12. juni 1898 erklærte general Emilio Aguinaldo Filippinenes uavhengighet fra Spania og satte seg selv inn som president. Året etter brøt det ut krig mellom Filippinene og USA, den filippinske hæren ble da tvunget til å rømme fra stilling til stilling, og til slutt ble hæren oppløst. I november 1935, i forbindelse med etableringen av det filippinske samveldet, ba president Manuel L. Quezon USAs øverstkommanderende på Filippinene, general Douglas MacArthur om at det ble utarbeidet en egen forsvarsplan for Filippinene. Få dager senere trådte den nasjonale forsvarspakt i kraft, og dannet den filippinske hæren, som da ble underlagt USAs øverstkommanderende på Filippinene.

Avdelinger
----------

* 1. infanteridivisjon
* 2. infanteridivisjon
* 3. infanteridivisjon
* 4. infanteridivisjon
* 5. infanteridivisjon
* 6. infanteridivisjon
* 7. infanteridivisjon
* 8. infanteridivisjon
* 9. infanteridivisjon
* 10. infanteridivisjon (divisjonen er under oppsetning)
* Lett panserdivisjon
* Hærens Reservekommando

Utstyr
------

* FV101 Alvis Scorpion (Lett stridsvogn) – 41
* AIFV (Pansret personellkjøretøy) – 85
* M113 (Pansret personellkjøretøy)
* GKN Simba (Pansret personellkjøretøy) – 150
* V-100/V-150 Cadillac Gage Commando (Pansret personellkjøretøy) – 165
* Humvee (Feltvogn)

Eksterne lenker
---------------

* Hærens hjemmeside
**Elin Tinholt** (født 13. september 1962 i Asker) er norsk dramatiker, manusforfatter og forfatter.

Tinholt er utdannet cand. mag fra Universitetet i Oslo og har studert ved Forfatterstudiet i Bø. Hun debuterte med hørespillet *Duchas dans* i 2002 for NRK radioteatret og har senere skrevet flere teaterstykker inspirert av historisk og biografisk materiale. Stykkene settes ofte opp på autentiske spillesteder. *Direktøren* (2008) ble spilt i en nedlagt industrihall på Raufoss. *Storm og silke* (2010) ble spilt i den store salen på Billerud gård ( i dag Peder Balke-senteret) i Østre Toten hvor Peder Balkes veggmalerier pryder veggene. *Stenbergmonologene (2017)* ble utviklet som unikt lytteteater på Stenberg amtmannsgård i Vestre Toten. I 2019 ble lytteteaterkonseptet utviklet ytterligere med stykket *Fattigfolk.*  

Tinholt debuterte som skjønnlitterær forfatter med *Søstrene på Stenberg* i 2019. 

I 2020 mottok hun Innlandet fylkeskommune kunstnerstipend for etablerte kunstnere. 

Tinholt er daglig leder for Nordisk poesifestival som arrangeres i mars hvert år på Hamar.

Verk
----

* *Søstrene på Stenberg –* roman (Oplandske Bokforlag 2019 / Solum Bokvennen, 2020)
* Fattigfolk – lytteteater (Peder Balke-senteret, 2019)
* *Stenbergmonologene –* lytteteater (Mjøsmuseet, 2017)
* *Prøysen x 4* – fire kortfilmer om Alf Prøysens liv og forfatterskap, (Fabelativ, 2017)
* *Storm og silke* – teater (Teater Innlandet , 2010, 2011)
* *Direktøren* – teater (Vestre Toten kommune, 2008)
* *En kvinne som Nora* – hørespill (NRK Radioteatret, 2007)
* *PRØYSEN* – tv-dokumentar, (Fabelaktiv/NRK, 2004)
* *Duchas dans* – hørespill (NRK Radioteatret, 2002)

Referanser
----------

1. ↑   Forfatterkatalogen, besøkt 4. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Elin Østebø Johansen** (født 25. april 1955) er en norsk diplomat. Hun er Norges ambassadør til Verdens handelsorganisasjon (WTO) og EFTA.

Utdannelse og karriere
----------------------

Johansen avla i 1985 hovedfag i samfunnsgeografi ved Universitetet i Oslo. Samme år begynte hun å arbeide for FNs utviklingsprogram (UNDP) på Filippinene. I 1987 ble hun ansatt i Handelsdepartementet, men begynte i januar 1988 i Utenriksdepartementet, der hun har virket siden. Fra 1991 til 1994 var Johansen stasjonert i Bern. Hun arbeidet deretter i Oslo med handelsspørsmål og i departementets administrative avdeling før hun i 1998 først ble ambassaderåd, så i 1999 ministerråd, ved Norges faste delegasjon i Genève. Johnsen fortsatte å arbeide med spørsmål knyttet til Verdens handelsorganisasjon og OECD fra 2002 til 2003, da hun som avdelingsdirektør var tilknyttet avdelingen for handelspolitikk, naturressurser og miljø. I 2006 ble Johansen ekspedisjonssjef for Serviceavdelingen i Utenriksdepartementet. Johansen ble i 2008 utnevnt til Norges faste representant ved Det europeiske frihandelsforbund (EFTA) og Verdens handelsorganisasjon (WTO) i Genève og fikk rang av ambassadør.

I perioden 2013–2014 var hun seniorrådgiver i Utenriksdepartementet i Oslo. I 2014 tiltrådte hun som ambassadør til OECD i Paris, og hadde dette embetet til 2018. I 2019 ble hun utnevnt til Norges ambassadør i Kampala.

Ordener
-------

Johansen ble i 2009 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Elin\_Østebø\_Johansen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  CV Ambassador to WTO/EFTA Arkivert 1. juni 2010 hos Wayback Machine. Permanent Mission of Norway in Geneva.
3. ↑  (no) BIBSYS.
4. ↑  «Kvinner i vinden». *Kapital* (12): 115–116. 22. juni 2017.
5. 1 2 3  Lundbo, Sten (9. juni 2020). «Elin Østebø Johansen». *Store norske leksikon*. Besøkt 20. januar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Johann Philipp Franz von Schönborn** (født 15. februar 1673 i Würzburg, død 18. august 1724 ved Bad Mergentheim) var fyrstbiskop av Würzburg. Han var den eldste sønn av den kurmainzske statsminister og nevø av Mainz' kurfyrst-erkebiskop Lothar Franz von Schönborn. Hans yngre brødre var fyrstbiskopene Friedrich Carl von Schönborn, Hugo Damian von Schönborn og Franz Georg von Schönborn.

Fra 1681 gikk han på et jesuitt-gymnasium i Aschaffenburg, og studerte deretter fra 1693 i Würzburg, Mainz og Roma.

Han samlet sine første erfaringer som diplomat i England, Nederland og Frankrike. Her gjorde slottsanlegg som Versailles et stort inntrykk på ham.[] Fra 1699 tilhørte han domkapitlet i Würzburg, og i 1719 ble han valgt til fyrstbiskop. Han ble bispeviet av sin mektige onkel, som imidlertid egentlig hadde favorisert hans yngre bror Friedrich Carl[]. Han kritiserte senere sin brors styre i sitt bispedømme, som var mislikt av befolkningen og uten rikspolitisk betydning.[]

Store skatteøkninger, bl.a. for å finansiere bygningen av den berømte Würzburg-residensen, førte til misnøye i hans eget bispedømme.[] Han la også ned grunnstenen for Schönbornkapellet ved domkirken i Würzburg, som var tenkt som dynastisk gravsted for hans familie.

Innenrikspolitisk fremmet han næringslivet med en ny håndverkerlov og utbygging av skipsfarten på elven Main.

Han døde etter å ha blitt syk under en jaktutflukt. Fyrstbiskopens død ble bejublet, og det var mistanke om forgiftning.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Frankfurter Personenlexikon, frankfurter-personenlexikon.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   oppført som Johann Philipp Franz, www.deutsche-biographie.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Schönborn, Johann Philipp Franz (BLKÖ)[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Johann Peter Eckermann** (født 21. september 1792 i Winsen, død 3. desember 1854 i Weimar) var en tysk dikter. Han er mest kjent som Goethes fortrolige venn og som nedskriver av *Gespräche mit Goethe* («Samtaler med Goethe»).

Liv
---

Eckermann var født inn i en fattig familie, og vokste opp i en liten by utenfor Hamburg. Han fikk en uregelmessig skolegang, men gjorde seg i den grad bemerket, at han ble ansatt som amtsskriver i hjembyen. Etter å ha vært soldat under den tyske frihetskrigen (1813–1814), dro han til Hannover for å bli kunstmaler. På grunn av sykdom og pengenød måtte han snart ta arbeid i statsadministrasjonen. For å skaffe seg en utdannelse var han samtidig elev ved gymnaset i Hannover, og leste seg opp på moderne tysk litteratur. Etter gymnaset begynte han å studere rettsvitenskap og filologi ved universitetet i Göttingen, men måtte slutte på grunn av pengemangel. Han slo seg ned i Empelde ved Hannover, og begynte å skrive poesi. Etter å ha skrevet *Beyträge zur Poesie mit besonderer Hinweisung auf Goethe* sendte han manuskriptet til Goethe i Weimar.

Etter at Goethe hadde omtalt boken positivt, dro han selv for å besøke ham i Weimar i 1823. Goethe sørget for at diktverket hans ble utgitt, og skaffet ham arbeid og inntekter hos seg selv og hos arveprins Carl Alexander. Han ble Goethes fortrolige, og tilbragte resten av livet i Weimar. Sammen med professor Riemer ble han i Goethes testamente utnevnt til redaktør av Goethes etterlatte papirer. Etter Goethes død utga han i 1836 *Gespräche mit Goethe in den letzten Jahren seines Lebens*, men levde selv fattig og ensom i Weimar til sin død i 1854.

Verk
----

Eckermann er mindre kjent for sine egne dikt enn for nedskrivningen av *Gespräche mit Goethe in den letzten Jahren seines Lebens* («Samtaler med Goethe i de siste årene av hans liv»).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 168569, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 19110[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Эккерман Иоганн Петер, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Babelio, Babelio forfatter-ID 178791[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Jonas Andersson** (th. โจนัส แอนเดอร์สัน, født 1972 i Fryksände i Värmland) er en svensk sanger. 

Andersson ble berømt i Thailand som sanger innenfor den tradisjonelle luk thung-sjangeren. Da Jonas var ni år gammel, flyttet familien hans fra Sverige til landsbygden i det nordøstre Thailand, der foreldrene hans var lærere og arbeidet for organisasjonen Children of God. Her lærte Jonas thai og den lokale utgaven av laotisk, samtidig som han ble eksponert for thailandsk kultur og musikk. I 1995, ble han oppfordret til å opptre på et arrangement, og synge en luk thung-sang, noe han motvillig sa seg villig til å gjøre. Sangen hans ble godt mottatt av publikum, og etter mer øvelse, slapp han sitt første album i 2000, ผมชื่อโจนัส («Jeg heter Jonas»), som solgte over 200 000 eksemplarer i løpet av tre måneder. Han har senere gitt ut flere album, både alene, og sammen med nederlandske Christy Gibson.

Albumutgivelser
---------------

* ผมชื่อโจนัส
* ร้อง อู้ แหลง เว้า
* โจนัสมหาสนุก
* รักและคิดถึง
* หนุ่มตำลาว สาวตำไทย sammen med Christy Gibson
* รำโทน รำไทย sammen med Christy Gibson
* โจนัส & คริสตี้ sammen med Christy Gibson

Referanser
----------

1. ↑  Los Angeles Times (6. mai 2001). «She’s a Westerner Who Sings Music of the East». Besøkt 29. november 2008.
2. ↑  International Herald Tribune (29. september 2000). «Swede Brings New Meaning to Thai Pop». Arkivert fra originalen 20. august 2007. Besøkt 28. november 2008.
3. ↑  TIME Asia (18. september 2000). «Swede Sound of Success». Besøkt 28. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Jonas hos xfamily.org