recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kuppali Venkatappagowda Puttappa** (født 29. desember 1904 i Hirekodige i Koppa ved Chikmagalur i kongedømmet Mysore i Britisk India, død 11. november 1994 i Mysore) var en forfatter og poet fra India. 

Han blir ansett som den største poeten i 20. århundre innen litteratur som skrives på kannada-språket. Han var den første blant syv mottakere av Jnanpith-prisen for Kannada-språket.[] Puttappa skrev alle sine litterære verker ved å bruke pseudonymet **Kuvempu**.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans utdannelse begynte i hans eget barndomshjem med en oppnevnt lærer fra Dakshina Kannada. Han mistet sin far Venkatappa Gowda i en alder av tolv år, på grunn av hans dårlig helse. Kuvempu ble ferdig med sin lavere og videregående opplæring i Kannada og engelsk i Theerthahalli. 

Han flyttet til Mysore for videre utdanning og fullførte sin videregående opplæring fra Wesleyan videregående skole. Han tok videre studier ved Maharaja College of Mysore og ble uteksaminert derfra i 1929. Han hadde hovedfag i kannada-språket. Han giftet seg med Hemavathi, den 30. april 1937. Han hadde to sønner og to døtre. 

### Karriere

Kuvempu begynte sin akademiske karriere som foreleser innen kannada-språket ved Maharaja College of Mysore i 1929. Han tjenestegjorde som assisterende professor på videregående skoler fra 1936. Han reiste tilbake Maharaja college i Mysore i 1946 som professor. Han ble utnevnt til rektor i 1955. Ett år senere, i 1956, ble han valgt inn som visekansler for Mysore University der han tjenestegjorde til han nådde pensjonsalder på 56 år, i 1960. 

Han skrev dikt, romaner og skuespill, og tilskrives den litterære bevegelse navodaya.

Han døde i 1994, få måneder før han ville ha fylt 100 år.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Kuppali Venkatappa Puttappa, BNF-ID 16717083m[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Madhubālā Sinhā, «Encyclopaedia of South Indian literature», ISBN-13 978-81-261-3740-4, utgivelsessted Lanham, side(r) 244-246, verkets språk engelsk, bind 2, utgitt 2009[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «The Gentle Radiance of a Luminious Lamp», side(r) 470, publisert i Vedanta Kesari, ISSN 0042-2983, bind 91, utgitt 2004[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   jnanpith.net[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   sahitya-akademi.gov.in, besøkt 8. april 2019[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Manlio Brosio** (født 10. juli 1897 i Torino, død 14. mars 1980 i Torino) var en italiensk advokat, politiker og ambassadør kjent som den fjerde generalsekretæren i NATO i perioden 1964 til 1971.

Biografi
--------

Brosio vokste opp i fødebyen Torino og studerte jus ved Universitetet i Torino. Under første verdenskrig tjenestegjorde han som artillerioffiser i Alpin-regimentet, og etter krigen ble han uteksaminert før han deretter gikk inn i politikken. I mellomkrigstiden ble Brosios politiske aktivitet hemmet på grunn av hans motstand til fascismen. Da de allierte invaderte Italia under andre verdenskrig gikk han under jorden, og ble senere medlem av Comitato di Liberazione Nazionale (CLN).

Etter at andre verdenkrig var over gikk han tilbake til politikken, hvor han ble utnevnt til visestatsminister og siden forsvarsminister i 1945 under statsminister Alcide De Gasperi. I januar 1947 ble Brosio utnevnt til Italias ambassadør i Sovjetunionen, hvor han ble involvert i fredsskapende arbeid mellom de to nasjonene. I 1952 til 1955 var han ambassadør i Storbritannia, fra 1955 til 1961 var han ambassadør til USA, og fra 1961 til 1964 var han ambassadør til Frankrike.

Den 12. mai 1964 ble Brosio valgt til etterfølger av Dirk Stikker som generalsekretær i NATO. Han satt i dette embetet frem til 3. september 1971, og i slutten av samme måned ble han tildelt Presidentens frihetsmedalje av USAs president Richard Nixon.

Han var onkel til sangerinnen ofg fjernsynsvertinnen Vanna Brosio.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000002860, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id brosio-manlio[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6wh6x1z, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Sergio Miravalle. "Intervista Giorgio e Paolo astigiani celebri". *La Stampa*. 27. juli 1996. s.3.

Eksterne lenker
---------------

* Nato.int – NATO Secretary General, Manlio Brosio

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
**William Robinson Colbeck** (1871–1930) var en britisk skipsfører som deltok i to ekspedisjoner til Antarktis i den heroiske tidsalder for antarktiske utforskninger.

Tidlig liv
----------

Colbeck gikk på Hull Grammar School og tok deretter et seks måneders kurs i navigasjon. Han hadde sin læretid i handelsflåten mellom 1886 og 1890, hvor han seilte med «Loch Torridon» av Glasgow i Ostindiafarten. Etter å ha fått navigatørsertifikat i november 1890 i Calcutta, mønstret han på «Avon» av London som var i tjeneste for Government Emigrant Service. Han var tre år i denne tjenesten og fikk styrmannsertifikat i 1892 og skipsførersertifikat i 1894. Deretter arbeidet han for selskapet Thos. Wilson, Sons & Co. Ltd. i Hull. I 1898 ble han utnevnt til underløytnant i Royal Naval Reserve.

Southern Cross-ekspedisjonen
----------------------------

I 1898 ble han invitert av nordmannen Carsten Borchgrevink til å delta i Southern Cross-ekspedisjonen til Antarktis. Dette skulle bli den første ekspedisjonen som overvintret på det antarktiske kontinentet. Colbeck hadde ansvaret for arbeidet med magnetiske observasjoner på ekspedisjonen. Som forberedelser til Southern Cross-ekspedisjonen hadde Colbeck tatt kurs i magnetisme ved Kew Observatory.

Discovery-ekspedisjonen
-----------------------

«Discovery», «Morning» og «Terra Nova» i McMurdo-sundet i februar 1904.
Etter å returnert til England i 1900, vendte Colbeck snart sørover igjen. Sent i 1902 ble han sendt som kaptein på skipet «Morning» for å etterforsyne Discovery-ekspedisjonen under ledelse av Robert Falcon Scott. Den 25. desember oppdaget de og gikk i land på Scott Island som de gjorde krav på for Storbritannia. Scotts ekspedisjonsskip «Discovery» lå fast i isen i McMurdo-sundet og Colbeck hadde med seg et brev til Scott med tillatelse til å bli enda ett år i isen «Morning» tok med seg ni av ekspedisjonsmedlemmene hjem.

I januar 1904 var han igjen tilbake i McMurdo-sundet med «Morning». Denne gangen hadde han fått klar instruks om at med mindre «Discovery» snart kom seg ut av isen, skulle hun etterlates og Colbeck skulle bringe Scott og hans følge hjem. I et kappløp med tiden lyktes de med å få frigjort skipet, godt hjulpet av en gunstig endring i isforholdene. Denne ekspedisjonen avsluttet Colbecks karriere i Antarktis.

Cape Colbeck i King Edward VII Land er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Archives Hub, archiveshub.jisc.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Borchgrevink, s. 14–15
3. ↑  Headland, s. 236
4. ↑  Crane, s. 232–40
5. ↑  Crane, s. 277–87

Kilder
------

* Borchgrevink, Carsten (1901). First on the Antarctic Continent. George Newnes Ltd.
* Crane, David (2005). *Scott of the Antarctic*. London: HarperCollins. ISBN 0-00-715068-7.
* Headland, Robert K. (2009). *A Chronology of Antarctic exploration*. London: Quaritch. ISBN 978-0-9550852-8-4.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Argentine Islands (høyre) og Yalour Islands (venstre)
**Argentine Islands** er en øygruppe i Antarktis, beliggende ni kilometer sørvest for Petermann Island og sju kilometer nordvest for Cape Tuxen i Wilhelm Archipelago utenfor Den antarktiske halvøy.

Øygruppen ble oppdaget under Jean-Baptiste Charcots ekspedisjon 1903–05 og gitt navnet Îles Argentines etter den argentinske republikk i takknemlighet for myndighetenes velvilje i forbindelse med ekspedisjonen. British Graham Land Expedition (BGLE) under ledelse av John Riddoch Rymill var stasjonert på Argentine Islands i 1935 og gjennomførte grundige undersøkelser av dem.

Storbritannia ved Falkland Islands Dependencies Survey etablerte Base F (Argentine Islands) i 1947 på øya Winter Island. Forskningsstasjonen flyttet til naboøya Galindez Island i 1954, og i 1977 skiftet den navn til Faraday Station. Stasjonen ble i 1996 overført til Ukraina og omdøpt til Akademik Vernadskyj.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 492

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
Havhingsten fra Glendalough på jomfruturen.
Havhingsten fra Glendalough er en rekonstruksjon av vikingskipet Skuldelev 2. 
**«Havhingsten fra Glendalough»**, eller bare **«Havhingsten»**, er en rekonstruksjon av vikingskipet Skuldelev 2 og tilhører Vikingskipsmuseet i Roskilde, Danmark. Det var det hittil lengste vikingskip i Danmark som ennå var funnet. Det opprinnelige fartøyet ble bygget i nærheten av Dublin i Irland en gang rundt 1042 ved bruk av eik fra Glendalough i grevskapet Wicklow, derav skipets navn. Rekonstruksjonen ble bygget i Danmark ved verftet til Vikingskipsmuseet i Roskilde mellom 2000 og 2004 og brukes til historiske forskningsformål.

Byggingen startet i 2000 på Vikingskipsmuseet og ble avsluttet den 4. september 2004, da skipet ble sjøsatt og døpt av dronning Margrethe II. Dronning Margrethe har et særlig nært forhold til vikingskipet «Havhingsten» ved å være skipets gudmor og kronprins Frederik er dets høy beskytter. I juli 2012 vendte dronningen tilbake til Museumshavnen i Roskilde da «Havhingsten» skulle ut på sitt første tokt etter at det kom hjem fra Irland i 2008.

Sommeren 2006 var skipet på et vellykket tokt i Skagerrak fra 10. juli til 4. august. Skipet besøkte Læsø og Lysekil i Sverige, deretter Oslo, Tønsberg, Risør, og Lyngør i Norge, og så Thyborøn, Løgstør og Orø i Danmark.

Sommeren 2007 dro skipet på sommertokt fra Roskilde via Norge og Skottland til Dublin, hvor skipet overvintret på det irske nasjonalmuseet, før det i 29. juni 2008 vendte tilbake til Roskilde. Kort tid etter utstedte Danmarks Nationalbank en 20-kroners minnemynt for å feire begivenheten.

Havhingsten ligger i Museumshavnen. Langskipet er lett å kjenne igjen med sine karakteristiske blå, røde og gule streker langs skipssiden.

Referanser
----------

1. ↑   Havhingsten fra Glendalough (Skuldelev 2), *Vikingeskibsmuseet.dk* Arkivert fra originalen den 6. april 2012
2. ↑  «Dronning Margrethe sender vikingeskib af sted», *Vikingeskibs museet* 3. juli 2012
3. ↑  «Dronning ’bortført’» Arkivert 30. mars 2023 hos Wayback Machine. *Akersposten* 5. juli 2007
4. ↑  «Dronningen og Havhingsten», *Sjællandske Nyheder* 15. april 2020
5. ↑  «Sea Stallion». *National Bank of Denmark*. 15. september 2011. Arkivert fra originalen den 16. oktober 2013

Litteratur
----------

* Karrasch, Werner (2008): *Havhingsten fra Glendalough*, Vikingskipsmuseet i Roskilde, ISBN 978-87-85180-45-2.
* Kastoft, Henrik (2007): *På vikingetogt med Havhingsten : et krigsskib vender hjem*, Sohn, ISBN 978-87-91959-09-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Havhingsten fra Glendalough – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Vikingeskibsmuseet.dk
* Forside – dr.dk/Tema/Havhingsten
* Videopodcast – Havhingsten fra Glendalough

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Vestberlinere i en Ford Taunus P3 Kombi besøker Øst-Berlin 20. desember 1963, som de første denne dagen. 
**Passerseddelavtalen (1963)** (tysk: Passierscheinabkommen) ble inngått 17. desember 1963 mellom Vest-Berlins regjering og Den tyske demokratiske republikk (DDR, Øst-Tyskland). Det var første gang det lykkes å lette trafikken gjennom Berlinmuren (1961–1989). I perioden 18. desember 1963 til 5. januar 1964 ble det arrangert ca. 1,2 millioner besøk i Øst-Berlin for mer enn 700 000 vestberlinere. Det ble for perioden 1963 til 1969 inngått totalt fire tilsvarende passerseddelavtaler, ofte med enda større tall for besøkende. 

I vest var Hallsteindoktrinen rådende og DDR ble ikke anerkjent som stat. Der tok man derfor uttrykkelig forbehold om at partene hadde forskjellige politiske og juridiske synspunkter på de statsrettslige forhold. SED-regimet behandlet avtalene som folkerettslig bindende. Da DDR etterhvert innså at forbundsrepublikken i vest ikke ville gi innrømmelser i retning av å anerkjenne DDR som stat, avslo de flere passerseddelavtaler. Først i 1971 da firemaktsavtalen om Berlin ble inngått, ble det mulig for vestberlinerne igjen å besøke Øst-Berlin jevnlig.

Willy Brandt var på dette tidspunkt regjerende borgermester i Berlin.

* Avtalen fra 17. desember 1963.Avtalen fra 17. desember 1963.
* Passersedler (Passierschein) og søknadsformular (Antrag).Passersedler (Passierschein) og søknadsformular (Antrag).

Referanser
----------

1. ↑  Deutschland, Stiftung Deutsches Historisches Museum, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Kapitel: Passierscheinabkommen». *www.hdg.de* **(tysk)**. Besøkt 6. august 2023.

Litteratur
----------

* Brandt, Willy: *Møter og minner : erindringer, 1960-1975.*
* Stornæs-Nilsen, *T.B. Berlin - Et europeisk drama.*

| * v
* d
* r
Tysklands «Ostpolitik» |
| --- |
| Bakgrunn | Hallsteindoktrinen **·** Ulbricht-doktrinen |
| Utforming av Ostpolitik | Ostpolitik **·** «Forvandling gjennom tilnærming» |
| Relevante avtaler | Passerseddelavtalen (1963) **·** Moskvaavtalen (1970) **·** Warszawaavtalen (1970) **·** Firemaktsavtalen om Berlin (1971) **·** Transittavtalen (1971) **·** Grunnavtalen (1972) **·** Prahaavtalen (1973) |
| Sentrale personer | Willy Brandt **·** Egon Bahr **·** Michael Kohl |
**Ahmad ibn Ibrihim al-Ghazi** (*Erobreren*; *Axmed Ibraahim Garaad* på somali; ca. 1506–1543), også kjent som **Gurey** på somali og **Grang** eller **Graññ** på amharisk; *den venstrehendte*, var en somalisk imam og general for Adal-sultanatet som invaderte Etiopia og beseiret flere etiopiske keisere. Med en hær som for det meste bestod av somaliere, startet han en erobring, en muslimsk jihad, som brakte tre fjerdedeler av Etiopia under det muslimske Adal fra 1529 til 1543. 

Etter flere store seiere mot Etiopia, ble han til slutt drept av portugisere under slaget ved Wayna Daga. I dag regner mange somaliere han som en nasjonalhelt, til tross for at en "somalinasjonalitet" ikke fantes på Ahmads tid og at somalierne som kjempet under ham gikk til krig som muslimer. I Etiopia huskes han for de store ødeleggelsene han påførte landet.

Referanser
----------

1. ↑   Dictionary of African Biography[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   oppført som Ahmad ibn Ibrahim al-Ghazi, pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Teatr Wielki
**Teatr Wielki** («Det store teater») er en teaterbygning i Warszawa, og sies å være verdens største teater. Den ligger mellom Teaterplassen og Piłsudski-plassen, og huser Nasjonaloperaen (*Opera Narodowa*) og Nasjonalteateret (*Teatr Narodowy*) i Polen.

Historie
--------

Teatr Wielki rundt 1900
Teatr Wielki ble oppført i årene 1825–1833 etter tegninger av den italienske arkitekten Antonio Corazzi, og ble sete for Warszawas opprinnelige opera-, ballett- og dramaensemble. Den ble inaugurert 24. februar 1833 med en oppsetning av Rossinis *Il barbiere di Siviglia*. Den spilte en viktig politisk og kulturell rolle i det delte Polen (1795–1918), og her ble verker av polske komponister og koreografer uroppført, blant annet Moniuszkos mesterverk *Halka* og *Straszny Dwór*. Ved siden av polske verker ble også de viktigste posisjoner innen verdensrepertoaret for opera og ballett fremført her. Teateret var således skueplass for epokens fremste polske og utenlandske operasangere og ballettdansere.

Under 2. verdenskrig ble bygningen bombet til ruiner av tyskerne, og det eneste som stod igjen var bygningens neoklassisistiske fasade. Det oppbrente teateret ble brukt av de tyske nazistene til å henrette byens sivilbefolkning under Warszawa-oppstanden i 1944.[]

Etter krigen ble Teatr Wielki gjenoppbygd og betraktelig forstørret. Den ble tatt i bruk i 1965, som en av de fremste og best utrustede teaterbygninger i Europa. Den består av en hovedscene (Moniuszko-salen) og en kammersal (Młynarski-salen), dessuten huser den også et teatermuseum. Hovedscenens areal er om lag 2000 kvadratmeter, og er verdens største operascene (innendørs). En kjent beskrivelse av dens størrelse er at man kunne fått plass til hele La Scala på den.[]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Grand Theatre in Warsaw – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Sylvester Groth** (født 31. mars 1958) er en tysk skuespiller. Han har hatt en omfattende karriere og er kjent både for tyske og internasjonale publikum.

Groth er den yngste av fem søsken fra Jerichow (Sachsen-Anhalt) i den tidligere tyske demokratiske republikken, hvor han også tilbrakte barndommen. Familien hans er fra Øvre Schlesien. Groths far døde mens han fortsatt var ung, og moren giftet seg en gang til. Da han var 14 år gammel flyttet familien til Leipzig. I 1986 rømte han fra Øst-Tyskland til Vest-Tyskland.

Han studerte skuespill og sang ved Ernst Busch Academy of Dramatic Arts i Berlin. Dette ble fulgt av engasjementer i Schwerin, Dresden og Berlin, hvor han jobbet som gjesteskuespiller ved Deutsches Theatre og fra 1986 til 1989 på Schaubühne. Han jobbet også på Residenz Theatre, München Kammerspiele, Berliner Ensemble, Burgtheater i Wien og Salzburg-festivalen.

Groth er kjent for engelskspråklige publikum for å ha vist seg i Quentin Tarantinos film fra 2009 *Inglourious Basterds*, der han også portretterte Goebbels. Senest har han hatt en ledende rolle i Netflix-serien *Dark as Clausen*, politietterforsker, i tillegg til å ha vist seg i den første episoden av den tredje sesongen av Fargo.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 12439728X, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000025399, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   filmportal.de, Filmportal-ID 7a041ac1bdf34ff2a12a4c8d5d31285d, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 610414, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sylvester Groth på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Sylvester Groth i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Sylvester Groth på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Sylvester Groth på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Sylvester Groth på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Sylvester Groth på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Sylvester Groth hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** Munzinger (iba) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Helldal skole** var en kommunal barneskole på Helldal i Fana bydel i Bergen kommune. Skolen tok i mot elever fra 1. til 7. trinn. Skolen ble lagt ned i 2010, og elevene ble overført til Sædalen skole.

Historie
--------

Flere skolebygninger har vært i bruk opp gjennom årene. Men før Helldal krets fikk eget skolebygg var det omgangsskole med Riple krets. Dette startet allerede i 1750. Kretsen fikk sin første skolestue i 1868. Den første bygningen til Helldal skole ble bygget i 1897. I dag er dette bygget rehabilitert og i bruk som grendehus. Bygningen som har vært i bruk fram til i dag ble oppført i 1939, arkitekten var Øystein Netaas, og påbygd i 1958. 

Helldal skole ble lagt ned etter skoleåret 2009/2010 og de 140 elevene og hele personalet ble flyttet til Sædalen skole. Dette er en nyoppført skole som erstatter Helldal skole og som samtidig skal avlaste Nattland skole. 

Arkivet etter Helldal skole oppbevares ved Bergen Byarkiv. I tillegg kan man finne informasjon om skolen i arkivene etter Helldal skoles foreldrelag og Helldal skoles musikkorps.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Erik Storebø (20. august 2010). «Første skoledag i Sædalen». *Fanaposten*. Arkivert fra originalen 6. april 2016. Besøkt 22. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Helldal skole
* Helldal skole - oppslagsverket oVe, artikkel av Lars Bostrøm Johansen, Bergen Byarkiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Aaron (Albert) Alexandre** (1765/68–1850) var en tysk-fransk sjakkspiller og forfatter av sjakklitteratur.

Alexandre kom fra Hohenfeld i Unterfranken og var utdannet rabbi. Imponert over den franske toleransen overfor jøder slo han seg ned i Paris i 1793 og ble etterhvert fransk statsborger. Han underviste først i tysk, men sjakken overtok snart som hovedbeskjeftigelse. Blant annet arbeidet han som operatør av «sjakktyrkeren».

I 1837 gav Alexandre ut *Encyclopédie des échecs*. Verket var et forsøk på å gi en samlet oversikt over alle sjakkåpninger basert på omtrent 37 verk fra Ruy López på 1500-tallet fram til George Walker og William Lewis' verk fra rundt 1830. Alexandre hadde ikke tilgang til alle kildene og klarte ikke å innfri intensjonene, likevel gir verket en imponerende oversikt over utviklingen av åpningsteorien fram til hans egen tid. Boka er et tidlig eksempel på bruk av algebraisk notasjon og rokadesymbolene 0–0 og 0–0–0.

Alexandre vant en match over 21 partier mot en uerfaren Howard Staunton i London 1838.

Bibliografi
-----------

* *Encyclopédie des échecs* (1837)
* *The Beauties of Chess* (1846)

Kilder
------

David Hooper og Kenneth Whyld: *The Oxford companion to chess* (1984, *Oxford University Press* 1987)

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 115592741, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Hooper og Whyld, s. 8f.
4. ↑  Hooper og Whyld, s. 364.
5. ↑  Hooper og Whyld, s. 231.
6. ↑  Hooper og Whyld, s. 227.
7. ↑  Hooper og Whyld, s. 326.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Marius Jantzen** (1851–1924) var en dansk salmakersvenn og agitator.

Da den danske avdelingen av Den første internasjonale ble knust våren og sommeren 1873, dro enkelte medlemmer til Kristiania der de som regel fikk jobb. Blant disse var salmakersvennen Jantzen. Han var med på å etablere det første arbeiderlaget, Den norske Arbeiderforening. Sammen med Olaus Fjørtoft og J.O. Ljungdahl arrangerte Jantzen byens første sosialistmøte i danselokalet Rasmussalen på Grønland 23. september 1873, med ca. 500 deltakere. Historikeren O.A. Øverland skriver at hans slagferdighet, smidighet og verdighet som taler i møte med tilhørere som ville lage spetakkel, sørget for at møtet ikke ble den farsen som flere aviser påsto. I 1874 arrangerte de tre møter på Tjuvholmen ved tre anledninger. På et møte i Turnhallen 26. juli samme år talte han håndverkernes sak, og ble valgt inn i styret i Den norske Arbeiderforening, som ble stiftet på møtet.

Mellom 1874 og 1875 gav han ut avisa *Demokraten*. Han fikk antatt skuespillet *Et arbeiderhjem*, som ble oppført ved Møllergaten teater. Han giftet seg med en bondejente fra Vestby i 1870-årene og emigrerte til USA i 1881. Her prøvde han seg som forfatter og skuespiller, men slo seg etter hvert ned som forretningsmann i Texas. Han flyttet til Danmark i 1906 som enkemann, men flyttet tilbake til USA.

Salmakersvenn Marius Jantzens plass på Tjuvholmen, som ble ferdig i 2014, har navn etter Jantzen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, oppført som Peter Lauritz Marius Jantzen, Norsk biografisk leksikon ID Marius\_Jantzen, besøkt 16. august 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Axel Zachariassen: *På forpost. Oslo arbeidersamfund 100 år 1864–1964.* Oslo: Oslo arbeidersamfund, 1964, side 91-100
3. ↑  Axel Zachariassen, samme

Eksterne lenker
---------------

* Om Marius Jantsen i Norsk biografisk leksikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
**Wesley W. Simina** (født 10. september 1961) er en politiker fra Mikronesiaføderasjonen som har vært landets president siden 11. mai 2023. Han var guvernør i Chuuk, en av de fire delstatene i føderasjonen, fra juli 2005 til juli 2011.

Simina ble gjenvalgt som guvernør i Chuuk i 2009 da han vant over motkandidaten Gillian N. Doone, sønn av den tidligere guvernøren Gideon Doone. Han og viseguvernør Johnson Elimo ble tatt i ed 2. juli 2009.

Simina gikk av som guvernør i juli 2011 da han ble Chuuks senator i Mikronesiaføderasjonens nasjonalkongress.  Viseguvernør Johnson Elimo overtok som fungerende guvernør og ble i et suppleringsvalg valgt til guverør for resten av valgperioden.

Simina ble valgt til speaker i kongressen på Mikronesiaføderasjonens nittende kongress den 11. mai 2015. Den 11. mai 2023 ble han valgt til landets president under den første sesjonen på Nasjonalkongressens 23. kongress.

Referanser
----------

1. ↑  «Chuuk to inaugurate new leadership». FSM Information Services. 28. juni 2005.
2. ↑  «Chuuk to hold gubernatorial runoff». Marianas Variety News & Views. 6. april 2009.
3. ↑  «Elimo certified as the winner of the Chuuk "special" election». Kaselehlie Press. 8. september 2011.
4. ↑  «CFSM.fm». Archived from the original on 31. januar 2020. Besøkt 9. august 2023. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  «Simina sworn in as new FSM president». Pacific Island Times. 11. mai 2023.
***Eplene i messehagen*** er et musikkteaterstykke om gruvesamfunnet Malm. Manus og musikk er skrevet av Rasmus Rohde, og stykket ble urfremført i 2008.

Handling
--------

Stykket tar for seg klasseskillet i Malm og i Norge på 1960-tallet. *Eplene i messehagen* er en klassisk Romeo og Julie-historie, som handler om motsetningene mellom gruvearbeidere og ledelse, om knuste drømmer og kjærlighet og litt humor. Handlingen i musikkteateret er lagt både til begynnelsen av 1960-tallet og til nåtid. Tittelen henspiller på epletrærne i hagen i «Messa», som var representasjonsboligen til direktøren i gruveselskapet Fosdalens Bergverk. Der brukte ungdom i bygda å gå på epleslang.

Oppsetningen i Malm
-------------------

Stykket settes opp som uteteater foran det gamle gruvetårnet i Malm. Urpremieren var i september 2008, siden har det blitt spilt annethvert år. Stykket ble initiert av skuespiller Evy Kasseth Røsten fra Malm. I 2008, 2010 og 2012 var Arnulf Haga stykkets regissør, Paul Ottar Haga hadde regi i 2014, 2016 og 2018, mens Joakim Nätterqvist hadde regi i 2021 og 2022. 

I hovedrollene under urpremieren i 2008 spilte Evy Kasseth Røsten, Tore B. Granås, Maija Skille, Beate Eriksen, Mads Odin Svendsen og Edvard Hægstad. Skuespillere som har hatt roller de andre årene er Britt Langlie, Ståle Bjørnhaug, Mona Jacobsen, Sidsel Ryen, Ingebjørg Kosmo, Mari Haugen Smistad, Joakim Nätterqvist, Eir Inderhaug, Siri Schnell Juvik, Øyvind Brandtzæg og Paul Ottar Haga.

I 2014 ble det bygget et helt nytt amfi med en ny scene i det gamle gruveområdet i Malm, på en annen side av gruvetårnet enn der forestillingene i 2008, 2010 og 2012 ble spilt. Amfiet har plass til opp mot 1000 publikummere og målet er at det også kan brukes til andre kulturarrangementer, som for eksempel konserter.

Bygda fikk et kraftig oppsving på grunn av oppsetningen. Mange innbyggere var involvert, noe som førte til at forskere ved NTNU ville se nærmere på hva en slik oppsetning kan ha å si for et bygdesamfunn.

Referanser
----------

1. ↑  «Eplene i messehagen 2018». Besøkt 13. mai 2019.
2. ↑  Å skape bygda: En studie av et kulturprosjekt i Malm i Nord-Trøndelag Arkivert 9. november 2016 hos Wayback Machine.. NTNU

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Eplene i messehagen
* – En velvevd og intens fortelling – anmeldelse av stykket:  Arkivert 17. september 2014 hos Wayback Machine.
**Sjoa** er en tettbebyggelse i Sel kommune kommune i Innlandet fylke, beliggende nord i Gudbrandsdalen ved samløpet mellom elven Sjoa fra vest og Lågen fra nord. Tettstedet har tatt navnet fra den kjente elven ved samme navn, som er meget ettertraktet for utøvelse av vannsport som rafting og kajakk. Elven er også rik på ørret og harr, noe som gjør den til en av flere populære fiskeelver i Norge.

Sjoa ligger 11 km sør for Otta og var tidligere et sted rikt på handel- og næringsliv. Her var blant annet Sjoa stasjon, tre dagligvarebutikker, Sjoa skole, bibliotek, Sjoa kapell, postkontor, Sjoa camping og en smie kan nevnes. Mye av dette er nå nedlagt, skolen i 2003.

Betegnelsen på elven *Sjoa* kommer av norrønt Hjó, som betyr 'den blanke, skinnende'.

Midtveis mellom Oslo og Trondheim?
----------------------------------

Sjoa regnes gjerne å ligge midtveis mellom Oslo i sør og Trondheim i nord. Langs E6 er det 276 km til Oslo og 254 km til Trondheim, dvs. at Sjoa ligger litt nord for det faktiske midtpunktet. Dette ligger nå noen hundre meter innenfor den sørlige munningen på den nye Teigkamptunnelen, hvor det er 265 km til hver av byene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sjoa (Sel) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Størrelsesforhold: 10:19
**Mikronesiaføderasjonens flagg** ble tatt i bruk 10. november 1979. Den blå bakgrunnen representerer Stillehavet, mens de fire stjernene representerer de fire øygruppene i føderasjonen: Chuuk, Pohnpei, Kosrae og Yap. Flaggduken er av samme valør som FN-flagget, et minne om øygruppens tidligere status som tilsynsområde under FN.

Et lignende flagg med seks stjerner var i bruk fra 1965 for Trust-Territoriet. Kosrae var da en del av Pohnpei og disse ble derfor bare representert av en stjerne. De tre gjenstående stjernene representerte Palau, Marshalløyene og Nord-Marianene som valgte å ikke ta del i føderasjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Smith, Whitney (19. juli 2013). «Flag of Micronesia». *Encyclopædia Britannica*. Besøkt 17. september 2014.

| * v
* d
* r
Oseaniske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Australia · Fiji · Kiribati · Marshalløyene · Mikronesiaføderasjonen · Nauru · New Zealand · Palau · Papua Ny-Guinea · Salomonøyene · Samoa · Tonga · Tuvalu · Vanuatu |
| Territorier | Amerikansk Samoa · Cookøyene · Fransk Polynesia · Niue · Norfolkøya · Guam · Nord-Marianene · Ny-Caledonia · Pitcairnøyene · Tokelau · Wallis- og Futunaøyene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Ålefisker med lystregaffel og fangst. Skulptur, laget av kunstneren Bernd Maro, i byen Maasholm i Schleswig-Holstein. 
Lystregafler
**Lystregaffel** eller **lyster** er et fiskeredskap som brukes ved lystring. Lystregaffelen ser ut som en gaffel eller ei rive med mange tinder, der hver tind er utstyrt med mothake.

Gaffelen festes til et langt skaft (som regel av tre) og fungerer som et spydlignende stikkvåpen. Selve gaffelen fantes i to varianter, en med brede tinder til ål, og en med spisse tinder til annen fisk.

Lystregaffelen brukes til såkalt *lysfiske*, fiske i mørket der det brukes en lyskilde til å lete opp fisk som står og sover/hviler. Den kan også brukes til å stikke ned i vannet der en antar at det kan stå fisk.

Se også
-------

* Lystring
* Trefork

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fish gigs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Arbeitsgruppe GeoMedien der Universität Kiel: *Der Aalstecher*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland
 |
**Marianne Hedlund** (født 19. september 1958) er en norsk professor i helsefag ved NTNU og Nord universitet. Hedlund er dr.philos. i sosiologi fra Lund universitet, Sverige. Hun har stor forskningspublisering. Tidligere jobbet hun ved Høgskolen i Telemark, hvor hun var dekan i kun ett år ved Avdeling for helse og sosialfag. Hun har også jobbet i pasient- og brukerorganisasjoner for funksjonshemmede og vært handikapombudsmann i Uppsala i Sverige. Hun har også hatt flere styreverv og satt tidligere med i fakultetsnemd ved Mittuniversitetet i Sverige. Hedlund har også grunnlagt det åpne elektroniske tidsskriftet *Society, Health & Vulnerability'.*

Referanser
----------

1. ↑  Prorektor-kandidater med stor forskningspublisering Khrono 10. april 2015
2. ↑  Kari Oliv Vedvik: En trøndersk latino Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. Høgskoleavisa nr. 3 17. februar 2011
3. ↑  Prorektor-kandidater med stor forskningspublisering Khrono 10. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Marianne Hedlund i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Carl Berner** er et strøk i indre øst i Bydel Grünerløkka i Oslo. Navnet kommer av Carl Berners plass, som er strøkets kjerne, men strøket strekker seg langt utover selve plassen.

Beliggenhet
-----------

Carl Berner er som vanlig i indre by bebygd med blokkbegyggelse, gjerne 5,5 etasjers blokker bygd av rød murstein. Man ser derfor et klart arkitektonisk skille mot Hasle i øst (grense ved Gjøvikbanen) og Frydenberg i nordøst (med Hekkveien og Fougners vei) ved at disse har småhusbebyggelse. I de andre retningene er bebyggelsen ganske lik. I nord inkluderer Carl Berner også begynnelsen av Hasleveien, og grenser dermed mot Sinsen i nord.

I sørøst ligger Ola Narr (sør for Frydens gate) og litt øst for dette den nordligste delen av Tøyenparken (sør for Grenseveien). Mot sørvest er grensa mot Rodeløkka nord for Hammerfestgata.

I vest kan til en viss grad hele området mellom Dælenenggata i sør, Fagerheimgata i vest, og Rosenhoffgata i nord, men uten Rodeløkkens kolonihager, sies å være en del av strøket. Dermed grenser man også til Dælenenga i vest og Rosenhoff i nordvest.
Cirque de Baumes i Jurafjellene i Frankrike, 1987
**Jurafjellene** er en cirka 360 km lang fjellkjede som ligger langs grensen mellom Frankrike og Sveits, like nord for Alpene og det sveitsiske *Mittelland*. Kjeden reiser seg i sørvest ved elven Rhônes løp mellom Genève og Lyon og ender der elvene Rhinen og Aare møtes i nordøst. På sitt bredeste er fjellkjeden cirka 70 km på tvers.

Fjellene blir kontinuerlig deformert på grunn av Alpene som presser seg nordover. Fjellene har gitt navn til tidsperioden jura, som er tiden da berggrunnen i området ble dannet. 

Den høyeste toppen i Jurafjellene er Crêt de la Neige, som måler 1 720 moh. og ligger på den franske siden av grensen. Sju menn omkom da de prøvde å klatre disse fjellene i 1940.

Referanser
----------

1. ↑  «Crêt de la Neige : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». *www.summitpost.org*. Besøkt 17. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jura mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NKC
 |
Canal de Briare

**Canal de Briare** er en av Frankrikes eldste kanaler. Den knytter forbindelse mellom elvedalene til elvene Loire og Seine. Den er 57 kilometer (35 miles) lang og del av Bourbonnaisruten fra Saint-Mammès ved Seinen til Chalon-sur-Saône ved Saône.

Kanalen stiger gjennom tolv sluser om lag 41 m (135 ft) og faller så 85 m (279 ft) gjennom de gjenværende 24 sluser.

Konstruksjon
------------

Kanalen ble påbegynt av Maximilien de Béthune, duc de Sully, med støtte fra kong Henrik IV, for å fremme kornhandelen og redusere matmangel. Byggingen begynte i 1604 og kanalen var ferdig i 1642. Mellom seks og tolv tusen mann arbeidet påprosjektet. Hugues Cosnier fikk kontrakten til denne første kanal i Europa som krysset et vannskille. For dette var det nødvendig med sluser. En trapp med syv sluser ble bygd i Rogny-les-Sept-Écluses. (Denne ble omgått i 1887, men er bevart som minnesmerke.)

Etter at Henrik IV ble myrdet måtte Hugues Cosnier oppgi prosjektet i 1611. I 1638 søkte Guillaume Boutheroue og Jacques Guyon om å få gjenoppta arbeidet, og fikk brevpatent på det av Ludvig XIII. Sammen med andre adelsmenn opprettet de «Compagnie des seigneurs du canal de Loyre en Seine», og arbeidet var fullført i 1642.

Det ble bygd mange reservoarer, i Turfs, Chesnoy, Grand-rû, Tilery, Du Chateau, Cahauderie, Beaurois og Bourdon, og dessuten Moutiersreservoaret ved elven Loing. Vannkilden var Étang de la Gazonne.

Bruk
----

På midten av 1700-tallet var det mer enn 500 vinlektere som bragte viner fra Auvergne, Mâcon, Beaujolais, Sancerre og Languedoc på kanalen. Andre fraktvarer var tennved, tømmer, kull og jern, fajanse fra Nevers og frukt fra Auvergne. Pramgragingen ble foretatt av mennesker, vanligvis to per båt.

Vannmangel i reservoarene og i Loire førte ofte til stillstand 2–3 måneder i året.

Modifikasjoner
--------------

Briarekanalen i Rogny-les-Sept-Écluses. De gamle syv trappeslusene i bakgrunnen
Staten kjøpte tilbake kanalen i 1860. På grunn av tørkeperiodene som førte til for lav vannstand, ble det bygd en pumpestasjon i 1894 og 1895 for å få pumpet vann opp tiil kanalens høyeste punkt. Briareakvadukten ble bygd over Loire i Briare mellom 1890 og 1896 av ingeniøren Abel Mazoyer for å knytte kanalen sammen med Canal latéral à la Loire (bygd mellom 1820 og 1830).

Referanser
----------

1. ↑  Jefferson, David (2009). *Through the French Canals*. Adlard Coles Nautical. s. 275. ISBN 978-1-4081-0381-4.
2. ↑  McKnight, Hugh (2005). *Cruising French Waterways, 4th Edition*. Sheridan House. ISBN 978-0-7136-6638-0.
3. ↑  *Loire Nivernais Waterways Guide 02*. Editions Du Breil. ISBN 978-2-913120-00-6.
4. ↑  Rolt, L. T. C. (1973). *From Sea to Sea: The Canal Du Midi*. Ohio University Press. ISBN 978-0-8214-0152-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Canal de Briare – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
***Kaikki pelissä***, også kjent under det engelske navnet ***Play It All***, er en finsk krim/dramafilm fra 1994 regissert av Matti Kassila.

Filmen følger en film-innspilling i nærheten av Jyväskylä hvor manusforfatteren blir drept etter å ha endret manus slik at det kan avsløre virkelige forbrytelser. Filmen ble nominert til Amandaprisen 1994 i klassen beste nordiske kinofilm.

Handling
--------

En film-gruppe ønsker å produsere en film, i en liten landsby. Historien er basert på virkelige hendelser som hadde funnet sted i den samme landsbyen for noen tiår siden. Men en mislikt forfatter, Pentti Töysä, ankommer midt under en pressekonferanse om filmen og påstår at han er filmens egentlige manus-forfatter.

Töysä har gjort enkelte forandringer på manuset deres, og disse forandringene håper han skal bringe et gammelt lovbrudd frem i lyset igjen. Men natten etter blir Töysä myrdet, og det endelige utkastet til manuset har sporløst forsvunnet. Under etterforskningen av dette mordet skjer det snart et annet dødsfall: Lokomotiv-fører Halme blir også funnet død. Halmees død blir etter hvert stemplet som selvmord, og Halmee blir anklaget for å være Töysäs morder. Dermed blir det påstått at begge dødsfallene har blitt løst.

Skuespillere
------------

* Esko Salminen som Max Nummensyrjä
* Hannele Lauri som Heidi Ahola
* Jukka Puotila som Jorma Jouppi
* Satu Silvo som Ritva Rajos
* Allu Tuppurainen som Pekka Pynnönen
* Aake Kalliala som «Sotta» Suhonen
* Kari Heiskanen som Timo Korpi

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  *Elonet*; besøksdato: 14. desember 2018; utgiver: Kansallinen audiovisuaalinen instituutti; Elonet film-ID: 156824.
2. ↑   Kansallinen audiovisuaalinen instituutti, Elonet, Elonet film-ID 156824, besøkt 14. desember 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Allt står på spel». *filmtipset.se* **(svensk=besøksdatO=2021-12-31)**.
4. ↑  «Amanda uten glamour». *vg.no*. 27. august 1994. Arkivert fra originalen 31. desember 2021. Besøkt 31. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kaikki pelissä* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Torbjørn Saga** (1919–2007) var en norsk forfatter, krigsseiler, hvalfanger og skogsarbeider.

Bakgrunn
--------

Saga ble født den 28. februar 1919 i Hvittingfoss i Buskerud, hvor han vokste opp på et lite småbruk. Han var nummer fire av åtte søsken. De første voksne årene arbeidet han som gårdsgutt og skogsarbeider.

Karriere
--------

Han dro til sjøs i 1938 som nittenåring, og jobbet i 3 år og 3 måneder på fruktfart mellom de vestindiske øyer og USA. Han seilte som kokk, og senere stuert. Krigen hadde da startet og han fikk hyre på tankbåt. Den første tiden seilte han på Stillehavet, senere tankfart og stykkgods på Stillehavet, Atlanterhavet og Middelhavet. I mars 1943 var han mannskap om bord i «Abraham Lincoln», skipet var en del av en konvoi på 37 skip som startet fra Halifax i Canada. Kun 17 skip kom frem til England. Skipene ble senket av tyske ubåter, og 372 sjøfolk mistet livet. Han mønstret av i 1947 i Ålesund.

I 1949 dro han ut på hvalfangst, to sommersesonger ved Labrador og fire vintersesonger i Sørishavet. Etter dette vendte han hjem og giftet seg og fikk to barn. Han arbeidet som skogsarbeider til 1977. Etter 25 år som skogsarbeider tok han jobb som vasker og potetskreller på Saga Hotell i Kongsberg til han gikk av med pensjon.

### Forfatter

Saga debuterte som forfatter med en novelle i *Magasinet for Alle*, tidligere *Arbeidermagasinet*, i 1964. Det ble etter hvert rundt 50 noveller i *Magasinet*, samt flere artikler i *Langs Lågen* og julehistorier i *Laagendalsposten*. Innholdet i bøkene til Saga er hentet fra egne opplevelser. Saga var opptatt av arbeiderfolkets liv og særlig grensesnittet mellom folk fra forskjellige samfunnslag og konflikter som oppstår.

Bibliografi
-----------

### Novellesamlinger

* 1978: *Noveller fra ei skogbygd*. Arbeiderns forlag. ISBN 8290284047.
* 1979: *Sjøfortellinger*. Arbeiderns forlag. ISBN 8290284101.
* 1980: *Veteran*. Arbeiderns forlag. ISBN 8290284152.
* 1983: *Det bittersøte beger*. Arbeiderns forlag. ISBN 8290284497.
* 2005: *Månestråle og andre noveller*. Forlaget Langs Lågen. ISBN 8274940547.

### Romaner

* 1982: *Krossveden blomstrer ved delesteinen*. Arbeidern forlag. ISBN 8290284411.
* 1986: *Kvennfoss*. Solum Forlag. ISBN 8256004134.
* 1993: *Krigsseiler*. Tell forlag. ISBN 8275220289.
* 1996: *Folket ved Siljansjø*. Bladkompaniet. ISBN 8250934598.
* 2000: *Harpunjegere*. Færder forlag. ISBN 8279110275.

Utmerkelser
-----------

### Medaljer som krigsseiler

* Deltakermedaljen (1979)
* Krigsmedaljen (1979)
* Kong Haakon den 7. Frihetsmedalje (1989)

### Andre utmerkelser

* Arbeidernes forlags kulturpris (1984)
* Statens stipend for eldre fortjente kunstnere (1988)
* Kongsberg kommunes kulturpris (2005)

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, www.krigsseilerregisteret.no, besøkt 2. august 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   sjøhistorie.no, www.sjohistorie.no, besøkt 2. august 2023[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |
**Nikkelallergi** er type kontaktallergi som gir irritasjoner i huden eller også eksem av å være i direkte hudkontakt med nikkelholdige ting. Pasienter som lider av slik allergi kalles **nikkelallergikere**. 

Nikkel er et metallisk grunnstoff med kjemisk symbol Ni og atomnummer 28 og én av de vanligste årsakene til kontakteksem, altså eksem som utløses gjennom fysisk kontakt. Det er mest vanlig å oppdage slik allergi i 15–30 årsalderen. Som oftest utløses nikkelallergi først etter langvarig kontakt mellom hud og et nikkelholdig metall, og smykker og lignende er gjerne den vanligste utløsende årsaken.

Nikkelholdige smykker som bæres gjennom hull i øreflippene eller såkalt piercing er det som oftest gir eksem. Kjøkkenredskaper, brilleinnfatninger, mobiltelefoner, glidelåser, spenner, nåler, strikkepinner, knapper av metall, mynter, nøkler som er inneholder nikkel kan også gi irritasjon og eksem ved langvarig bruk eller ekstra stor ømfintlighet. Nikkel finnes dessuten i små mengder i enkelte matvarer, hårfargemidler, blekemidler, hvitt gull, platina og i enkelte importerte smykker av gull og sølv som er produsert utenfor Norge.

Enkelte yrkesutøvere synes mer utsatte for nikkelallergi enn andre. Dette gjelder for eksempel folk som jobber med mynter, låsesmeder, snekkere, metallarbeidere, mekanikere, murere, og frisører. Kvinner er dessuten mer utsatte enn menn.

Symptomene på nikkelallergi er kløe, rød flekker, prikker og mindre hevelser og blemmer. Ofte vil også huden kunne sprekke opp. En hudlegen kan ta en såkalt «lappetest» for endelig å stille diagnosen nikkelallergi.

Det finnes ingen godt behandling for nikkelallergi, så om man først er disponert må man holde seg unna gjenstander med nikkel. I noen tilfeller kan det brukes en salve for å dempe reaksjonen. Og har man først reagert én gang, så vil det komme reaksjoner hver gang man tar i bruk nikkel. Symptomene vil imidlertid som oftest gi seg etter 24–72 timer, når årsaken er fjernet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Løvik, Martinus: «Nikkelallergi» i Store medisinske leksikon på snl.no. Hentet 7. oktober 2022 fra
2. 1 2 3 4  *Nikkelallergi*. Norges Astma- og Allergiforbund. Besøkt 2022-10-07
3. 1 2 3  *Nikkelallergi – mest vanlig blant kvinner*. Allergiguiden.no Besøkt 2022-10-07

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nikkelallergi i Store medisinske leksikon

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Dobbelt flertall** innebærer at det i forbindelse med avstemninger, foreligger samtidig flertall etter to ulike kriterier. 

I Sveits kreves for gyldig vedtak i folkeavstemninger at det foreligger flertall både i folket og i et flertall av kantonene. Flertallet ved folkeavstemningen innen hver kanton, regnes som kantonens stemme. I Australia kreves i folkeavstemninger at det foreligger flertall både i folket og av delstatene.Under Lisboa-traktaten kreves det at 55 % av landene, som representerer 65 % av innbyggerne, må til for at et vedtak skal bli gjort gjeldende i EU.[]

Referanser
----------

1. ↑  Knag, Sigmund (1991). *All makt til velgerne : om folkeavstemninger og desentralisering*. Fremskrittspartiets utrednings-institutt. s. 21. Besøkt 23. juli 2023.

| * v
* d
* r
Ulike typer majoritet eller flertall |
| --- |
| Positivt **·** Negativt **·** Simpelt **·** Alminnelig **·** Rent **·** Kvalifisert **·** Absolutt **·** Dobbelt flertall |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Canadian Encyclopedia
 |