recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*For guden Brahma, se Brahma.*

**Brahma** er en tung hønserase som har ukjent opphav.

Noen hevder at rasen stammer fra elven Brahmaputra i India, mens andre mener at rasen stammer fra Kina. Det som er sikkert er at rasen ble utstilt for første gang i USA på midten av 1800-tallet. Den ble populær for godt kjøtt, men også for eggene. Den vokser for sakte til å være økonomisk og er derfor ikke noen spesiell kjøttrase i dag. Den er likevel populær og skårer på sin skjønnhet og sitt trivelige vesen. Hønen er rugevillig, men fordi hun er stor, hender det at eggene knuser under henne. Brahma er en meget stor rase, og noen haner kan bli 75 cm høye. Det er et mektig syn når en brahmaflokk går fritt på gården. Hanens galing har en dumpere klang, som er en fordel hvis man har nære naboer. Brahma er rolig og sosial. Den er godlynt, men kan virke litt treg og langsom. De er trivelige og blir sjelden aggressive. Dvergvarianten stammer fra England og Tyskland. Eggene er gulbrune til lysebrune og veier 55 gram (35 gram for dverg). Hanen veier opp til 5 kg og hønen veier 3- 3,5 kg. For dverg veier hanen 1 kg og hønen veier 900 gram.

Farger
------

* Hvit
* Svart
* Lys/columbia
* Gul/columbia
* Lyseblå/columbia
* Gul/blå/columbia
* Blå
* Rapphønsfarget
* Blå/rapphønsfarget
* Mørk sølvtegnet
* Bjørkefarget
* Gråstripet

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kategori:Brahma (chicken)* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Tunge hønseraser |
| --- |
| 
* Amrocks
* Asil
* Araucanaer
* Australorps
* Barnevelder
* Brahma
* Dorking
* Faverolle
* Indiske kamphøns
* Jerseykjempe
* Kochin
* Maran
* Malayer
* New hampshire
* Orpington
* Plymouth rock
* Rhode island red (R.I.R)
* Sussex
* Welsumer
* Wyandott

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Raúl «El Foch» Fernández Robert** (født 17. september 1905 i Mexico by, død 4. september 1982 i Mexico by) var en meksikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Fernández vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det meksikanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen. Det var første gang basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen, som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Mexico vant over Italia med 37–17 i kvartfinalen, men tapte semifinalen med 10–25 mot USA, som siden vant finalen. I bronsefinalen møtte de Polen, som Mexico slo med 26–12. Fernández spilte alle sju kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i basketball Mexicos flagg Mexico

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Raúl Fernández – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Raúl Fernández – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Mexicos herrelandslag i basketball under Sommer-OL 1936 |
| --- |
| Basketball | 
* Carlos Borja
* Víctor Borja
* Rodolfo Choperena
* Luis de la Vega
* Raúl Fernández
* Andrés Gómez
* Silvio Hernández
* Francisco Martínez
* Jesús Olmos
* José Pamplona
* Greer Skousen
* Hovedtrener: Alfonso de la Vega

 | Mexicos flagg |
***nyss*** er en norsk lokalavis som dekker kommunene Sykkylven og Stranda på indre Sunnmøre i Møre og Romsdal. Avisen kom ut med første utgave 6. januar 2021. 

Avisen er et resultat av sammenslåingen fra 2021 av de tidligere lokalavisene *Sykkylvsbladet*, som dekket Sykkylven kommune, og *Sunnmøringen*, som dekket Stranda kommune. Tidligere redaktør i Sykkylvsbladet Frank Kjøde ble ansatt som redaktør i *nyss*. Tidligere redaktør i Sunnmøringen, Renate Furre-Henriksen, ble ansatt som journalist i *nyss*, med base ved kontoret i Stranda sentrum.

Bakgrunn
--------

Etableringen av den nye lokalavisen var foranlediget av at Sunnmørsposten i Ålesund, som eies av Polaris Media-konsernet i 2020 kjøpte 100 % av aksjene i Sykkylvsbladets utgiverselskaper Sykkylven Media AS. Sunnmørsposten eide fra før Sunnmøringen.

Sammenslåingen ble blant annet begrunnet av Lidvar Flydal, direktør for lokale mediehus i Sunnmørsposten, med at begge de tidligere avisene hadde hatt underskudd på driften gjennom flere år, og at avisene hver for seg ikke hadde finansielle muskler til å satse på egen hånd. Avisen skal ha kontor både i Sykkylven og i Stranda sentrum. Det var forventet at avisen ville få et opplag på ca. 3500 aviser.

Siste utgave av Sunnmøringen ble utgitt 17. desember 2020, mens siste utgave av Sykkylvsbladet ble utgitt 23. desember 2020.

Papirutgave
-----------

Per 2021 kommer avisen ut hver onsdag og fredag. Den utgis i tabloidformat med 28–32 sider. Hver utgave inneholder en lederartikkel forfattet av redaktør Frank Kjøde under vignetten «Dagens kommentar». Avisen inneholder også nyhets- og sportsseksjon. Personalia som bursdagshilsener og dødsannonser publiseres under vignetten «Folk».

Papiravisen trykkes ved Polaris Medias trykkeri i Breivika i Ålesund.

Nettutgave
----------

Foruten de to ukentlige papirutgavene publiserer avisen nyheter på nyss.no. Sunnmøringen hadde før sammenslåingen i en årrekke publisert nyheter på sitt eget nettsted sunnmoringen.no; den URL-en peker siden sammenslåingen til den sammenslåtte avisens nettsider. Sykkylvsbladet hadde på sin side ingen nettavis som sådan, kun informasjon om abonnement og annonsering. Lanseringen av en lokal nettavis representerte dermed et nytt tilbud for leserne i Sykkylven kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Lars Inge Skrede (11.06.2020). «Sunnmørsposten kjøper Sykkylvsbladet (smp.no)». Besøkt 24.01.2020.
2. ↑  Ibid.
3. ↑  Anne-Mari Tomasgard (21.10.2020). «Trur på overskot for ny avis (smp.no)». Besøkt 24.01.2020.
4. ↑  «Sunnmøringen | Utgave: Torsdag 17.12.2020». *Sunnmøringen* **(norsk)**. Besøkt 24. januar 2021.
5. ↑  «Sykkylvsbladet | Siste utgave: Onsdag 23.des.2020». *Sykkylvsbladet* **(norsk)**. Besøkt 24. januar 2021.
6. ↑  «Nyss». *nyss.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 24. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Nyss på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Nyss på Instagram Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur
**Rolf Alme** (født 1958) er en norsk scenograf og sceneinstruktør.

Alme er utdannet ved Arkitekthøgskolen i Oslo, Kunstakademiet i Dresden og Académie Royale des Beaux-Arts i Brussel. Han har hatt store scenografioppgaver ved flere teatre både i Norge og i Europa. Han var fra 1995–1998 leder for scenografiutdannelsen ved Den Danske Scenekunstskole i København og fra 1998–2006 dekan ved Akademi for Scenekunst i Fredrikstad. I 2003 ble han utnevnt til professor i scenografi ved Akademi for scenekunst, Høgskolen i Østfold. Han var den første scenografen i Norge som ble utnevnt til professor.

Alme har de senere årene primært arbeidet som instruktør og har blant annet iscenesatt forestillingene *IRRITATIeON* ved ESAC i Brussel i 2008 og *Elektra* og *A Clockwork Orange* ved Ålborg Teater i 2008–2009. I 2021 hadde han regi på *Andromeda*, en 40 minutter lang kortfilm som handler om vår tids pandemi samtidig som den setter tidens innskrenkninger og angst inn i et perspektiv av tilsvarende katastrofe som skjedde for 2500 år siden.

Han har hatt og deltatt ved flere utstillinger, blant annet: Kunstindustrimuseet i Oslo, 1994, Fattoria la Loggia, Firenze, 1995, Kultursommer Schwerin, BRD, 2000, Stavanger Kunstforening, 2001, Center for Advanced Visual Interaction, Århus, 2002.

Referanser
----------

1. ↑   curriculum vitae, www.rolfalme.net, besøkt 2. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stavanger Aftenblad, utgitt 13. september 2004, besøkt 2. august 2021, «professor Rolf Alme, scenograf og arkitekt, fra Stavanger.»[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   curriculum vitae, rolfalme.net, besøkt 2. august 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «cv | Rolf Alme» **(engelsk)**. Besøkt 2. august 2021.
5. ↑  «På høyeste faglige nivå». *Fredrikstad blad*. 18. november 2003.
6. ↑  «Om å være isolert på en klippe, i sitt eget hjem, i sitt eget sinn». Nordland teater. 2021. Besøkt 3. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rolf Alme hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Rolf Alme hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Den prøyssiske forfatningskonflikten**, også kalt **hærkonflikten**, var en konflikt i kongeriket Preussen omkring en reformasjon av hæren. Den utviklet seg til å bli en konflikt vedrørende maktfordelingen mellom konge og parlament fra året 1862 frem til 1866. Konflikten stod mellom kong Vilhelm I og det liberalistiske *Deutsche Fortschrittspartei* i det prøyssiske underhuset (Preußisches Abgeordnetenhaus). 

Kongen fremmet i 1860 et lovforslag om utvidelse av hæren, som underhuset godtok med forbehold. Etter at Fortschrittpartei hadde vunnet valget i 1861, ville partiet ikke lengre akseptere budsjettutvidelser.

Kongen og Bismarck ønsket å utvide hæren, mens *Deutsche Fortschrittspartei* i underhuset ønsket å redusere de militære utgiftene og også vernepliktens varighet. Kongen fikk derfor ikke underhusets nødvendige flertall.

Bismarck «løste» denne konflikten gjennom den såkalte *Lückentheorie* (norsk: *tomromsteorien, et lovtomt rom*): Når den prøyssiske forfatningen i kjølvannet av marsrevolusjonen i 1848 ikke sa noe om hva som var lovlig under en konflikt mellom regjeringen og parlamentet, var det opp til kongen og regjeringen å bestemme.

*Deutsche Fortschrittspartei* aksepterte aldri denne argumentasjonen, og konflikten varte frem til 1866. Konflikten opphørte med den prøyssiske indemnitetsloven i 1866, som ga Bismarck indemnitet med tilbakevirkende kraft. Utbrytere av *Deutsche Fortschrittspartei* som billiget lovforslaget, grunnla det nasjonal-liberalistiske *Nationalliberale Partei* den 17. november 1866.

Referanser
----------

1. ↑  Raithel, Thomas (2007). «Der preußische Verfassungskonflikt 1862-1866 und die französische Krise von 1877 als Schlüsselperioden der Parlamentarismusgeschichte». *www.europa.clio-online.de* **(tysk)**. Besøkt 29. november 2022.
2. 1 2 3  Museum, Stiftung Deutsches Historisches. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Kapitel: Reaktionszeit». *www.dhm.de* **(tysk)**. Besøkt 29. desember 2023.
**Keilhaubreen** er en 2 km lang og 2 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i sørlige Sørkapp Land. Den er en liten bre som starter ved kanten av den store Sørkappfonna, og derfra renner nedover mot havet med en stor frontmorene. Den er blant de aller sørligste på Spitsbergen, og er en innlandsbre uten noen utløper til hav. Den skyver derimot foran seg en stor, vifteformet morene som ligger på barmark og når ut til havet i vifteform. 

Foto fra vest mot øst, hvor Keilhaubreen (i bakre høyre billedhjørne) ligger i skyggen like sørvest (høyre) for fjellveggen av Svartkuven og renner ned mot den isfrie, vifteformede morenesletta i bakgrunnen til høyre. Den dominerende breen midt i bildet er Sørkappfonna. Foto: Erlend Bjørtvedt 
Keilhaubreen er en slags lavereliggende fortsettelse av Sørkappfonna, Toppfonna og Svartkuvbreen, ved at disse brenes ismasser fortsetter sørøstover mot havet gjennom Keilhaubreen.

Breen er oppkalt etter den norske geologen Baltazar Mathias Keilhau (1797-1858), som utforsket dette områdets geologi.

Referanser
----------

1. ↑  Keilhaubreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Carl Morten Amundsen** (født 11. januar 1961 i Bergen, vokst opp i Haugesund) er en norsk teatersjef, dramaturg, sceneinstruktør og dramatiker.

Han er utdannet ved Universitetet i Bergen. Han var ansatt som dramaturg ved Den Nationale Scene (1987–90), Det Åpne Teater (1990–92) og Nationaltheatret (1993–2000). Siden 1. januar 2000 har han vært teatersjef ved Teatret Vårt (Regionteatret i Møre og Romsdal). Han er leder i Norsk Teaterlederforum siden 2004.
Han har vært sjefdramaturg ved Det norske teatret siden 2012.

Produksjon som dramatiker
-------------------------

* *Trollspeilet* (2009) Kjærratunet i Lågendalen
* *Trollspegelen* (1996) Sogn og Fjordane Teater

Referanser
----------

1. ↑  Carl Morten Amundsen Scenekunst

Eksterne lenker
---------------

* (no) Carl Morten Amundsen hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Carl Morten Amundsen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |

Portal: Litteratur
«Troika» har flere betydninger.
Troika sjokoladestang
Troika
**Troika** er en sjokolade som produseres av Nidars fabrikk i Trondheim. Sjokoladen har fyll av trøffel, marsipan og bringebærgelé i tre lag som er dekket med et lag mørk sjokolade. Den ble først lansert i 1939 med navnet Gelétrøffel. Sjokoladens navn er inspirert av det russiske ordet «Trojka» som beskriver et trespann av hester, eller en gruppe på tre. 

Troika lages ved å først legge ut en tynn marsipanleiv, som så dekkes av flytende trøffel. Videre legges den røde bringebærgeleen på. Til slutt kuttes dette i riktig størrelse, før det dekkes med flytende, mørk sjokolade.

Produktvarianter
----------------

**Troika**
Troikasjokoladen selges som en sjokoladestang på 66g med taglinen «Ta deg tid til Troika». Opprinnelig ble sjokoladeplaten lansert med en vekt på 45g, men har siden økt til 66g. 

### Troika Små Fristelser

I 2010 ble Troika Små Fristelser gitt ut med slagordet: «Til de små kosestundene i hverdagen». Dette er en pose på 105g med 7 små, emballerte porsjonsbiter på 15g hver. Dette gir Troika Små Fristelser et energiinnhold på 60 kcal per bit.

Næringsinnhold
--------------

**Per 100 gram:**

* Energi 1770kJ / 420 kcal
* Protein 3,1g
* Karbohydrater 57 g
* Fett 20 g

Sjokoladen inneholder  mandler. Den kan inneholde spor av nøtter.

Historie
--------

* 1939: Lansering av Troika med navnet «Gelétrøffel»
* 1971: Sjokoladen døpes «Troika» og lanseres som en Troika-plate
* 1989: Lansering av Troika i pose
* 1996: Troika relanseres med slagordet «Ta deg tid til Troika»
* 1998: Troika med to plater i en pakke blir relansert med navnet «Troika for to»
* 2004: Troika serveringsbiter lanseres
* 2010: Troika Små Fristelser lanseres, og Troika serveringsbiter utgår
* 2018: Troika Appelsin lanseres.

Referanser
----------

1. ↑  Nidar - Troika Arkivert 13. juni 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Joseph Li Shan** (født i mars 1965 i Daxing i Beijing i Folkerepublikken Kina) er biskop av det katolske erkebispedømmet Beijing i Folkerepublikken Kina, i kommunion med Paven og anerkjent av den kinesiske regjering.

Biografi
--------

Michael Li Shan kommer fra en katolsk familie; en av hans søsken er nonne. Han fikk sin presteutdannelse ved presteseminaret i Beijing, og var inntil sin bispeutnevnelse sogneprest for Dongtang-kirken i Beijing. 

Han ble ordinert til biskop i den katolske domkirken i Beijing den 21. september 2007 med biskop John Fang Xingyao av Linyi som hovedkonsekrator. Vatikanet meddelte samme dag at han allerede før bispevielsen hadde pave Benedikt XVIs godkjenning. Beijing har minst 60 000 katolikker (2007).

Biskop Joseph Li Shan bragte seg selv senere i en vanskelig situasjon i forhold til Pavestolen, da han få år etter deltok i bispevielsene av to prester som bare hadde lokal og regjeringsorganers anerkjennelse om som var illegitime i pavens øyne. Han ble også visepresident i den regjeringsstøttede katolske bispekonferanse.

Referanser
----------

1. ↑  [ Beijing Ordination Had Papal Approval, UCANews 22. september 2007
2. ↑  [ Hunan ordains new bishop, UCANews 25. april 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Gjakova** er den syvende største byen i Kosovo, med sete i Gjakova kommune og Gjakova-distriktet. Byen hadde 40 827 innbyggere per 2011.

Byen Gjakova har vært befolket siden forhistorisk tid.[] I den ottomanske perioden var Gjakova et handelssenter på ruten mellom Shkodër og Konstantinopel. Det var også et av de mest utviklede handelssentrene på Balkan.

Historie
--------

### Osmanske perioden

I år 1485 så var selve Gjakova og Gjakova regionen en del av Nahija Altun-Ili. Landsbyene i Altun-Ili var bebodd av folk med betydelig Albanske navn og de Osmanske registre tyder på at landsbyene mellom Junik og Gjakova i vest-Kosovo var bebodd av flertall Albanere. Landsbyer som inneholdt folk med flertall eller betydelig Albanske navn i år 1485 i selve Nahiya Altun-ili var Plakani, Mel, Morina, Dujak, Gorna Cirna Gonja, Dolina Cirna Gonja, Peronja, Rodosh, Dolina Bugjani (Buqani), Bozhani, Vucidol, Berbat, Dobrosh i madh, Dobrosh i vogel, Sredna Cirna Gonja, Brankofic (Brekoc), Trenova, Vogova, Kaliq, Goranica, Gjiacaca, Kolshiq, Shishmanci, Popoci, Bonoshuci, Stublla, Rogami, Lunik (Junik), Nivokas, Smolice.

Samtidig hadde selve Gjakova i år 1571 og 1591 i følge de Osmanske registre beboere med flertall Albanske navn, Albanske navn dominerte over Slaviske navn. I følge historikere så utviklet de lokale Albanerne Gjakova om til en by på 1500-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Pulaha, Selami. Popullsia Shqiptare e Kosoves Gjate Shekujve p. 93-94
2. ↑  Pulaha, Selami (1984). *Popullsia Shqiptare e Kosoves Gjate Shekujve XV XVI*. Tirana: 8 Nëntori. s. 93–94, 103.
3. ↑  Pulaha, Selami (1984). *Popullsia Shqiptare e Kosoves Gjate Shekujve XV XVI*. Tirana: 8 Nëntori. s. 509, 103.
4. ↑  Kiel, Machiel (1990). *Ottoman Architecture in Albania, 1385-1912*. Islamic art series. Research Centre for Islamic History, Art and Culture. s. 21. «The important and wholly Albanian town of Djakovo, situated just outside the present artificial frontiers of the country, arose in the nineties of the 16th century around the pious foundations of Hadim Süleyman Efendi, a local Albanian who had risen to a position of great honour at the Istanbul court.»
5. ↑  Anscombe, Frederick (2006). «The Ottoman Empire in recent international politics II: the case of Kosovo.» (PDF). *The International History Review*. 28 (4): 785. doi:10.1080/07075332.2006.9641103.
**Theodor Berge** (1869–1946) var en norsk skuespiller, jurist og regissør. Han befattet seg mye med lystspill og var ansatt ved Centralteatret.

Berge var utdannet jurist og praktiserte noen få år som sakfører før han i 1899 brøt tvert over og debuterte som skuespiller ved Centralteatret. Her spilte og regisserte han utallige komedier og lystspill, men også alvorlige stykker. Blant hans betydeligste er rollen som pastor Manders i *Gjengangere* og Helmer i *Et dukkehjem*. Som regissør gjorde han seg bemerket i sin oppsetning av *Lille Eyolf* i 1929. På slutten av sin karriere medvirket han i norske filmer som *Den store barnedåpen* (1931) (Norges første lydfilm), *Vi som går kjøkkenveien* (1933) og *Trysil-Knut* (1942).

Berge ble gift i 1898 med skuespiller Anna Berge (pikenavn: Rohde) (ekteskapet oppløst i 1909) og var bror til skuespiller Borgny Hammer.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 10. april 1946, besøkt 19. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   pt.whomarried.com, besøkt 19. september 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Arbeiderbladet 1946.04.11». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 7.
4. ↑  «Quem se casou com Anna Berge? | WhoMarried.com». *pt.whomarried.com*. Besøkt 19. september 2021.
5. ↑  «Nordisk Tidende 1946.05.09». USA. s. 14.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Theodor Berge på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Theodor Berge hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Theodor Berge i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Theodor Berge hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Må ikke forveksles med solnedgang.
Skumring (engelsk *dusk*).
**Skumring** er halvmørket etter solnedgangen. Den gjenkjennes på det svake sollyset, mens selve sola allerede er under horisonten. Skumring må ikke forveksles med solnedgang, som er øyeblikket da solas etterfølgende kant forsvinner under horisonten.

Varigheten av tussmørkeperioden mellom solnedgang og skumring varierer meget avhengig av observatørens breddegrad, fra litt over tjue minutter i tropene, til mange timer i polområdene, til flere uker på polene.

Tekniske definisjoner
---------------------

Skumring deles inn i følgende underkategorier:

Alminnelig eller borgerlig skumringTiden da er nok lys til å se gjenstander, slik at utendørsaktiviteter kan foregå; formelt da sola er 0-6 grader under horisonten om kvelden.
Nautisk skumringTiden da det er nok sollys til å se horisonten og noen gjenstander; formelt da sola er 6-12 grader under horisonten om kvelden.
Astronomisk skumringØyeblikket da himmelen er fullstendig mørk, og ikke lenger har spor av lys; formelt definert som tiden da sola er 12-18 grader under horisonten om kvelden.

Se også
-------

* Demring
* Soloppgang
* Solnedgang
* Tussmørke
* Himmelen

Referanser
----------

1. 1 2 3  National Oceanic and Atmospheric Administration. «Astronomical Terms».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dusk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Worldwide timetable for dawn time calculation

| * v
* d
* r
Tider på døgnet |
| --- |
| Demring i Taritari (Nueva Esparta, Venezuela) | Natt **·** Demring **·** Soloppgang **·** Morgen **·** Formiddag **·** Middag **·** Dag **·** Ettermiddag **·** *Terminator* **·** Solnedgang **·** Den blå timen **·** Skumring **·** Tussmørke **·** Mørke **·** Kveld **·** Midnatt | Solnedgang i Knysna (Western Cape, Sør-Afrika) |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

***Opptegnelser fra et kjellerdyp*** (russisk: Записки из подполья, Zapìski iz pòdpol'ja, i en tidlig oversettelse var den norske tittelen *Kjellermennesket*.) (1864) er en kortroman av Fjodor Dostojevskij. Den er av mange ansett for å være den første eksistensialistiske romanen. Den presenterer seg selv som de springende memoarer fra en bitter, isolert, navnløs forteller (ofte omtalt som «kjellermennesket»), en pensjonert embedsmann som bor i St. Petersburg. 

I *Opptegnelser fra et kjellerdyp* reiser Dostojevskij for første gang en rekke politiske og filosofiske spørsmål som senere skulle bli meget viktige i hans forfatterskap og dominere hans største verker.

Norske oversettelser
--------------------

Den første oversettelsen, *Kjellermennesket*, ble gjort av Ejnar Thomassen. Den utkom i 1955 på Land og kirke forlag. I 1990 kom Gunnar Opeides *Opptegnelser fra et kjellerdyp*, utgitt på Solum Forlag. Denne oversettelsen inngikk i Solums serie *Dostojevskijs samlede verker*.

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
**Harry David Braude** (født 21. juni 1919 i Kristiania, død i Auschwitz/Golleschau trolig 1943) var en norsk skuespiller og skredder.

Skuespiller
-----------

Han opptrådte i filmen *De vergeløse* (1939), regissert av Leif Sinding. Leif Sinding ble under krigen leder av NS-regimets filmdirektorat, som ble opprettet under påtrykk fra okkupasjonsmakten.

Familiens skjebne
-----------------

Snublestein ved Korsgata 12, Grünerløkka, Oslo
Foreldrene Sara og Bentzel var jøder og hadde innvandret fra Litauen i det daværende Russland. På grunn av sin etniske bakgrunn ble Harry Braude arrestert 26. oktober 1942. Han ble arrestert sammen med faren og to brødre, mens moren ble arrestert 26. november 1942. Han ble deportert til Auschwitz og overført Golleschau. Harry Braude ble trolig slått i hjel av en vakt på ukjent dato. Broren Isak døde i Auschwitz 7. januar 1943. En annen bror; Charles Braude, var gift med en kvinne som ikke hadde jødisk bakgrunn, og ble derfor ikke deportert. Han overlevde krigen i Berg interneringsleir. Søsteren Helene flyktet til Sverige.

I bokverket *Våre falne* oppgis det at han døde i gasskammer. Holocaustsenteret oppgir at han i Auschwitz overlevde den første utvelgelsen til gasskammeret, men ble syk i desember 1942 på grunn av mishandling og dårlig mat, og døde 7. januar 1943.

Ettermæle
---------

Familien Braudes skjebne fremstilles i spillefilmen *Den største forbrytelsen* (2020), som er basert på Marte Michelets bok med samme tittel (2014).

Referanser
----------

1. ↑  «Spørreskjema for jøder i Norge, utfylt 5. mars 1942 av Harry Braude». Riksarkivet.
2. 1 2  «Harry David Braude - HL-senteret». *www.hlsenteret.no* **(norsk)**. 15. november 2017. Besøkt 28. desember 2020. «Kilde: Marte Michelet, Den største forbrytelsen. Ofre og gjerningsmenn i det norske Holocaust, Oslo 2014.» [*død lenke*]
3. ↑  «Norske jøder angitt av vanlige folk». *NRK*. Besøkt 30. oktober 2015.
4. ↑  «Månedens gjenstad for juli». *Jødisk Museum*. Arkivert fra originalen 19. november 2015. Besøkt 30. oktober 2015.
5. ↑  Bech, Leif-Erik (1939). *Norsk filmregister 1939*. Oslo: Norsk filmblads forlag.
6. ↑  *Nærbilder: artikler om norsk filmhistorie*. Oslo: Universitetsforl. 1997. s. 61. ISBN 8200227162.
7. ↑  Bruland, Bjarte: *Øyenvitner*. Lysaker: Dinamo forlag, 2012.
8. ↑  *Våre falne: 1939-1945*. Oslo: Grøndahl. 1949.
9. ↑  «Filmanmeldelse «Den største forbrytelsen»: Oj, en ordentlig god norsk «storfilm»». *www.vg.no*. 20. desember 2020. Besøkt 28. desember 2020.

Litteratur
----------

* Bruland, Bjarte: *Øyenvitner.* Lysaker: Dinamo forlag, 2012.
* Michelet, Marte: *Den største forbrytelsen*. Gyldendal, 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Harry Braude på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Harry Braude hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
Overblikk over Nordsinni fra Åslibygda Foto: Jan-Tore Egge 
Nordsinni kirke Foto: Jan-Tore Egge 
Baggerudmoen idrettsplass på Nordsinni
Ikke langt fra den nedlagte stasjonen
**Nordsinni** er ei bygd i Nordre Land kommune. Bygda strekker seg fra Dokka til Høljarast, i dalføret på begge sider av Etna. Nordsinni har en spesiell beliggenhet, idet området utgjør flatbygdenes ytterste utpost mot Valdres. Skillet merkes kanskje lettest i den markerte dialektforskjellen ved Høljarast.

Opprinnelig var navnet Sinnen, bestående av Østsinnen og Vestsinnen. Men måten befolkningen anga himmelretningen på, førte til at Vestsinni ble til Nordsinni. Det er først på 1600-tallet at Nordsinni blir den offisielle betegnelsen.

Gravhauger og gravfunn fra vikingtida beviser fast bosetting i yngre jernalder (etter år 600). Den opprinnelige bosetningen var oppe på høydedraget. Helleristningene ved Møllerstufossen er et helleristningsfelt beliggende nede ved Etna. Dette er et felt med veideristninger fra Steinalderen.

Nordsinni kirke og Haugner kirke samt Åsli kirkegård (Åslibygda) ligger på Nordsinni. 

Nordsinni sportklubb organiserer fotball på Baggerudmoen, som ligger sør for fylkesveien vis-a-vis gården Baggerud.

Kommunikasjon
-------------

Fylkesvei 33 går i dalbunnen gjennom hele bygda. Dokka flyplass, Thomlevold ligger ved gården Thomlevold. Den brukes mye av et aktivt mikroflymiljø. Den nedlagte Valdresbanen ble i 1903 åpnet fra Dokka og fram til Tonsåsen. Nordsinni stasjon ble åpnet i 1904.

Folketall
---------

Utviklingen i folketall i Nordsinni:

1666 - ca. 278 innbyggere

1801 - 907 innbyggere

1865 - 1596 innbyggere

1900 - 1504 innbyggere

1930 - 1593 innbyggere

Se også
-------

* Kampene ved Høljarast

Kilder
------

* Ødegaard Svein-Erik (1997). *Boka om Land VIII: Nordsinni, grend, bosted, familie*. ISBN 82-91525-01-3.
Marcus Aurelius' rytterstatue (original)

Marcus Aurelius' rytterstatue (kopien på dens gamle plass).
**Marcus Aurelius' rytterstatue** er en rytterstatue av bronse i Roma. Den forestiller keiser Marcus Aurelius til hest. Den ble utført omkring år 176 etter Kristus. 

Hvor den opprinnelig ble oppsatt i byen, er ikke helt sikkert. Men i århundret har den stått midt på Piazza del Campidoglio på Kapitol i Roma. Originalen er nå anbragt i de kapitolinske museer, mens en kopi har siden 1981 stått på piazzaen utenfor.

Marcus Aurelius' rytterstatue er den eneste fullstendig bevarte førkristne antikke rytterstatue med en romersk keiser. At den ble bevart skyldes at den lenge ble trodd å forestille Konstantin den store. Dette var en keiser av stor religiøs betydning, og uansett hvor stort enn behovet for bronse var, våget ingen seg på å smelte ned akkurat denne statuen. Opprinnelig var statuen dekket av gull; det er imidlertid borte.

At statuen er viktig for romerne, og italienerne, gjenspeiles blant annet i at den er motiv på en valør av landets euro-mynter.

Litteratur
----------

* Giorgio Accardo; Reihnhold Baumstark; Ulrich Hommes: *Marc Aurel: Der Reiter auf dem Kapitol*. Hrsg.: Allianz AG. Hirmer Verlag GmbH, München 1999.

Eksterne lenker
---------------

(en) Equestrian statue of Marcus Aurelius (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Eadbald** (død 20. januar 640) var konge av Kent i dagens England fra 616 til sin død.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eadbald var sønn av Æthelbert av Kent og hans hustru Bertha. Faren hadde latt seg døpe av Augustin av Canterbury. Moren var datter av merovingerkongen Charibert I og Ingoberga. Eadbalds søster het Æthelburg.

Englands land og riker rundt Eadbalds fødsel.
Begge foreldre var overbeviste kristne og de ble etter at de døde venerert som hellige.

### Konge

Eadbald, som arvet tronen fra sin far, vendte etter dennes død i 616 tilbake til den gamle troen. Det er i alle fall *Den angelsaksiske krønike*s versjon. Men ifølge munken Beda Venerabilis var Eadbald forblitt hedensk.

*Den angelsaksiske krønike* forteller at den daværende erkebiskopen av Canterbury, Laurentius, ville vende tilbake til Roma, men hadde en visjon der apostelen Peter irettesatte og pisket ham. Piskingen satte fysiske merker, som han viste til Eadbald; dermed ble kongen omvendt. Noen historikere mener at krøniken tar feil, og at det var den fjerde erkebiskopen, Justus, som omvendte Eadbald.

Eadbald arrangerte et ekteskap mellom sin søster Aethelberg og Edwin av Northumbria. Etter Edwins død i 632 tok han henne og sønnen Paulinus tilbake.

Han giftet seg selv med den frankiske prinsessen Emma, datter av Teodebert II av Austrasia. Bryllupet stod muligens i 624. De fikk en sønn, Eorcenberht, og minst en annen sønn.

Eadbald døde i 640 og sønnen Earconberht etterfulgte ham, formodentlig sammen med enn annen av sønnene. Eadbald hadde bestemt at hans levninger skulle bisettes i *Peter und Paul* i Canterbury.

Det er funnet gullmynter fra Eadbalds regjeringstid, slått i London.

Litteratur
----------

* D. P. Kirby: *The Earliest English Kings*, Routledge, 2000, ISBN 978-0-415-24211-0.
* Nicholas J. Higham: *The convert kings: power and religious affiliation in early Anglo-Saxon England*, Manchester University Press, 1997, ISBN 978-0-7190-4828-9.
* Nicholas Brooks: *Anglo-Saxon Myths: State and Church, 400-1066*, Hambledon & London, 1998, ISBN 978-1-85285-154-5.

Referanser
----------

1. ↑   La Préhistoire des Capétiens, side(r) 98[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage person ID p15026.htm#i150256, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  D. P. Kirby: *The Earliest English Kings*, Routledge, 2000, ISBN 978-0-415-24211-0, S. 25–26.
4. ↑  Beda: *HE 2,5*
5. ↑  D. P. Kirby: *The Earliest English Kings*, Routledge, 2000, ISBN 978-0-415-24211-0, S. 37.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Æthelbert** | **Konge av Kent**(616–640) | Etterfølger:**Eorcenberht** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
**Ståle Ulriksen** (født 1962 i Odda) er en norsk statsviter. Han ble i 1990 cand.polit. med hovedfag i sammenliknende politikk fra Universitetet i Bergen der han leverte hovedoppgaven *Forsvarspolitikk og europeisk integrasjon*. I årene 1991-1992 var Ulriksen forsker ved Institutt for sammenlignende politikk. Etter dette har han vært tilknyttet Norsk utenrikspolitisk institutt (NUPI) og har arbeidet der som forsker, assisterende direktør og avdelingsleder. I sitt virke ved NUPI har han særlig beskjeftiget seg med sikkerhets- og forsvarspolitikk.

Ulriksen var fra 2006 til 2007 medlem av Forsvarspolitisk utvalg. Fra 2012 har han vært tilknyttet Sjøkrigsskolen som hovedlærer i Sjømakt.

I januar 2024 mottok han Sjøforsvarets fortjenstmedalje for «lang og tro tjeneste» og «særlig innsats langt utover det forventede».

Bøker
-----

* «The EU, crisis management and peace support operations», medredaktør Giovanna Bono, 2004
* «En Annerledes supermakt? Sikkerhets- og forsvarspolitikken i EU», medredaktør Pernille Rieker, 2003
* «Den norske forsvarstradisjonen: Militærmakt eller folkeforsvar?», 2002

Referanser
----------

1. ↑  *NOU 2007:15 Et styrket forsvar*
2. ↑  «Tildeles Sjøforsvarets fortjenstmedalje». *Forsvar*. 31. januar 2024. Besøkt 31. januar 2024.
3. ↑  Kaalaas, Sunniva Berggreen (31. januar 2024). «Høgskolelektor fikk fortjenstmedalje». *www.forsvaretsforum.no*. Besøkt 31. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon ved NUPI
* Oversikt over publikasjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Torstein Lyberg** (født 2. juni 1947, død 12. oktober 2021) var en norsk lege, tannlege og kirurg. Han var dr.med. og spesialist i maxillofacial kirurgi, og ble beskrevet som en av «bautaene i norsk maxillofacial kirurgi og forskning».

Han ble dr.med. i 1984 og samme år avdelingsoverlege ved Kjeve- og ansiktskirurgisk avdeling ved Ullevål sykehus. Han innførte moderne kraniofacial kirurgi i Norge, samt flere andre nye behandlingsmetoder. Fra 1992 arbeidet han med forskning på heltid ved Ullevål sykehus, og publiserte omkring 300 forskningsartikler, vesentlig om vevstromboplastinets cellebiologi, koagulasjon, fibrinolyse, trombosemekanismer, septisk sjokk, eksperimentell kirurgi og kjevekirurgiske temaer. Han mottok Ullevåls pris for fremragende forskning i 1992.

Referanser
----------

1. ↑  Per Skjelbred, Hans Erik Høgevold, Pål Galteland, Olav Anders Olstad, Harald Arnesen, Peter Kierulf, Trude Aspelin, Rolf Hanoa, Tor P. Utheim (2021): «Torstein Lyberg». *Tidsskrift for Den norske legeforening*, nr. 16
2. ↑  «Lyberg, Torstein». *Norges leger*. 1996. s. 663. ISBN 8290921462.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Omar Sabri Kitmitto** (født 1943 i Akko i Palestina) er en norsk-palestinsk diplomat og teaterregissør. Han ledet Palestinas frigjøringsorganisasjons (PLOs) delegasjon til Norge fra oppstarten i 1985 til 2005/2006, da Yasser Najjar overtok.

Liv og virke
------------

### Karriere

Omar Kitmitto utmerket seg i poesi og som idrettsutøver. Han var på Syrias landslag i bordtennis og hans dikt ble publisert i bokform. Takket være dette mottok den palestinske flyktningen et utdannelsestipend som førte ham til Bulgaria. Ved universitet i Sofia utdannet han seg til regissør og manusforfatter. I 1972 møtte han sin norske kone som studerte arkeologi. Sammen fikk de to barn og bosatte seg i Bulgaria ut studiene. Etter avsluttede studier i 1979, vekslet han mellom å bo i Oslo og Beirut, der han arbeidet med palestinsk teater. Som kunstner var han alltid en forkjemper for menneskerettigheter og frihet. I motsetning til andre palestinske kunstnere var hans fokus menneskerettigheter, ytringsfrihet, demokrati, og rettsikkerhet i de arabiske landene. Under krigen i Beirut mistet alle medlemmene av hans teaterkompani livet i et bombeangrep.

### Diplomat

I februar 1985 ble Kitmitto representant for PLOs nystartede informasjonskontor i København. PLO hadde på 1970-tallet opprettet informasjonskontorer i en rekke land. En uformell forespørsel til Norge kom i 1979, men Utenriksdepartementet anbefalte da PLO å ikke opprette kontor i Norge. Da PLO i 1984 sendte en formell forespørsel, ble utsendingen Abdel Rahman Alawi nektet oppholdstillatelse. Omar Sabri Kitmitto var allerede norsk statsborger, og ble derfor satt til å lede kontoret i stedet. Kitmitto ble sett på som en hardere representant enn Alawi, siden han kom fra Den Demokratiske Front for Palestinas Frigjøring (DFLP), som representerte venstresiden i PLO. VG skrev at «Den norske regjeringen sa nei til en PLO-due — og får en hauk». Noe som trolig representerte forholdet mellom øst og vest under den kalde krigen.

Kontoret ble formelt åpnet høsten 1986, men hadde ikke noen spesiell status i forhold til norske myndigheter. Omar Kitmitto var blant de i PLO som advokerte for forhandlinger og en fredelig løsning. Han var aktiv i å påvirke Arafat til å la Norge megle frem den historiske Oslo-avtalen.

Kitmitto har tre barn fra to ekteskap, og er far til musikerne Solveig Kitmitto og Sabri Kitmitto, kjent fra henholdsvis gruppene Da Eastside Flow og Flava To Da Bone.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  John Harbo (23. november 1985). «Arafats mann i Norge». *Aftenposten Morgen*: 26.
2. 1 2  «Arafats mann og far til to norske hip-hop'ere». *VG*, 4. februar 1995.
3. ↑  Jan-Erik Smilden (25. januar 2006). «Fatahs fall». *Dagbladet*: 14. «Yasser Najjar, PLO-delegasjonens nye ambassadør til Norge»
4. ↑  «Erstatter melding med stikkord "PLO-Kristiansen"». NTB. 2. desember 1985.
5. ↑  Frode Holst (20. november 1985). «Duen avvist, hauk kommer!». *VG*: 19.
6. 1 2  «Fakta om PLO i Norge». NTB. 22. april 2004.
7. ↑  Østbø, Stein (12. februar 2015). «Kommentar: Synd og skam, TV2!». VG. Besøkt 12. mars 2018.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**«My Oh My»** er en power-ballade av det britiske rockebandet Slade, utgitt i 1983. Den er inkludert på albumet *The Amazing Kamikaze Syndrome*. Det er en av Slades mest kjente sanger. Den er skrevet av Noddy Holder og Jim Lea.

Sangen kom ut på singel 11. november 1983. Den var Slades første suksess i USA, sammen med «Run Runaway» fra samme album.

Sangen begynner med fin pianospilling av Lea, og Holder som synger. Etter tre vers kommer det en kort gitarsolo av Hill med vrengt gitar, og sangen blir hardere. Etter soloen har man allsang på to vers. Etter noen sekunders stillhet, kommer det igjen en lengre gitarsolo.

Ideen til sangen, kom fra en idé Lea fikk når han hørte Holder og Hill stemme gitarene sine: «Det minner meg på sekkepiper», sa Lea. «Jeg skrev melodien i hodet mitt for å overdøve lyden av strengene». 

Gitarist Dave Hill sa i et intervju i 1987 at han opprinnelig ikke likte ikke sangen, men at han endret totalt mening når han begynte å spille den og skulle reklamere den, og trodde at «My Oh My» var hans favorittsang:

> Selv om jeg ikke likte «My Oh My» når jeg først hørte den, oppdaget jeg en viss magi og skjult kraft i den. Jeg vil si at «My Oh My» er min favoritt til dags dato.
> 
> 
> Dave Hill
> 
> 

En swing-versjon av sangen kom ut i 1985, som B-side til «Do You Believe in Miracles?», og på *Crackers: The Christmas Party Album*.

«My Oh My» er med på samlealbumet *Wall of Hits* fra 1991.

I Norge kom sangen på 1.-plass på VG-lista, og holdt seg på lista i 13 uker. Dette er Slades nest høyeste plassering i Norge (etter «Far Far Away»).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Break My Stride» med Matthew Wilder | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 9–12 1984) | Neste mottaker:«Girls Just Want to Have Fun» med Cyndi Lauper |
Cannoli
En  **cannolo** (flertall **cannoli**) er et siciliansk bakverk. Ordet stammer fra latin *canna*, som betyr *lite rør*.

Cannoloer består av et rørformet skall av fritert deig som tradisjonelt fylles med søtet ricotta - eventuelt blandet med vanilje, sjokolade, pistasj, marsalavin, rosenvann eller andre smakstilsetninger.[] Bakerverket finnes i en rekke ulike størrelser, og de aller største kommer fra et område i Piana degli Albanesi syd for Palermo på Sicilia.

Historie
--------

Det var i området rundt Palermo man først begynte å spise cannoli.[] Tidligere bakte og spiste man søtsakene bare i forbindelse med det katolske karnevalet før fasten, muligvis som et fertilitetssymbol.[] Ifølge legenden hadde cannoli sitt opphav i haremet i Caltanissetta. Senere ble det spist året rundt. I likhet med det kjente sicilianske bakverket cassata, oppstod antagelig cannoli i den tiden da araberne dominerte øya.[]

Referanser
----------

1. ↑  «History of Sicilian Cannoli. A Sweet Mystery.». *JustSicily* **(engelsk)**. 14. november 2017. Arkivert fra originalen 10. november 2018. Besøkt 6. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cannoli – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Boye Brogeland** (født 26. januar 1973 på Moi) er en norsk profesjonell bridgespiller. Han har tre medaljer fra Bermuda Bowl hvorav en seier i Shanghai 2007. I 2015 fikk han også stor oppmerksomhet da han ledet en kampanje hvor det ble avslørt juks blant noen av verdens best rangerte spillere.

Biografi
--------

Brogeland ble født på Moi i 1973, en liten by 10 mil sør for Stavanger. Han lærte å spille bridge av besteforeldrene fra åtteårsalderen og startet å spille regelmessig i den lokale klubben da han var 12. Han har økonomiutdannelse fra NHH. 
Brogeland første store seier var da han vant VM par for junior sammen med Geir Helgemo i 1995, to år senere kom han på tredjeplass i samme turnering med makker Trond Hantveit. I 1996 tok sammen med det norske laget gull i junior-EM for lag. Gullet ble fulgt opp med sølv i junior-VM for lag i 1996
Brogeland har 6 medaljer i Bermuda Bowl, bronse i 1997, 2019 og 2022, sølv i 2001 og 2023 og gull i 2007. Brogeland bor i Flekkefjord sammen med ektefelle Tonje Brogeland og deres to barn. Han er redaktør for magasinet Bridge i Norge som kommer ut 6 ganger per år.

Notable bridgeprestasjoner
--------------------------

### Seire

* VM par for junior 1995
* EM lag for junior 1996
* Åpent EM mix lag 2005
* Bermuda Bowl 2007
* EM for nasjonslag 2008
* Buffet cup 2008
* EM for nasjonslag 2018
* Diverse North American Bridge Chamionships

### Andreplasser

* VM lag junior 1997
* Bermuda bowl 2001
* Bermuda bowl 2023

Referanser
----------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Boye Brogeland på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Leirtavle med ugarittisk skrift.
***Beretningen om kong Keret***, også kjent som ***Kirtas epos***, er en tekst fra Ugarit som skildrer sagnkongen Keret (eller Kirta) og hans forhandlinger med gudene El og Baal for å hindre at Kerets ætt dør ut med ham. Etter at Kerets sju koner har dødd en eller en, sier El (som muligens er Kerets far) at Keret må ofre til Baal for å få hjelp og råd. Keret oppfordres til å gå til krig mot Udmu, og vinne kongsdatteren der, Hurray. De får åtte barn. Underveis besøker han et tempel og ofrer til Athtartu. Når han glemmer løftene han har gitt gudinnen, rammes han av sykdom. Konflikter om arvefølgen etter Keret, og gudenes inngripen i denne, er også et motiv.

Høyguden El åpenbarer seg for kong Keret i en drøm og lover ham en sønn som skal sikre dynastiet hans med ordene: «*...den unge kvinnen* [almá]  *du tar inn i ditt hoff, skal føde din sønn Jassib. Han skal drikke melk hos Athirat* [Els kone] *og die hos jomfruen Anat* [krigsgudinnen]. *Han skal være gudenes diebarn.*»» Dette minner om Jes 7,14 som også varsler at et barn skal bli «født av en ung kvinne», *almá*, senere feilaktig oversatt som «født av en jomfru», enda det hebraiske ordet for «jomfru» var *betultá*.

Teksten dateres til sen bronsealder, 1500-1200 f.Kr. og ble funnet på tre leirtavler med ugarittisk skrift under utgravninger foretatt av franske arkeologer i Ras Shamra i 1930-31. Den er utgitt på norsk i antologien *Baal, gudenes konge i Ugarit*, 2008.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde er Jens Braarvigs innledning i *Baal, gudenes konge i Ugarit*, 2008
2. ↑  Magnar Kartveit (red.): *Det gamle testamentet*, Samlaget, Oslo 2007, ISBN 978-82-521-6290-5 (s. 278)
3. ↑  Watson og Wyatt: *Handbook of Ugaritic Studies,* ISBN 978-90-04-10988-9

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Sauda rådhus** er en kommunal bygning i Sauda kommune i Rogaland. Rådhuset ligger i Sauda sentrum foran Rådhusplassen.

Bygningen er et landemerke som har prydet mange postkort fra Sauda.

Historikk
---------

Bygget sto ferdig vinteren 1939, og ble offisielt innviet 6. januar 1940 med 300 gjester til stede. De fikk blant annet se filmen *Sweethearts* (1938), med Jeanette MacDonald i hovedrollen, i den nye og topp moderne kinosalen som hadde 350 sitteplasser.

Rådhuset ble annektert av nazistene under andre verdenskrig, og fungerte som hovedkvarter for aktivitetene som ble bedrevet i Sauda under okkupasjonen.

I tillegg til å huse kommunestyresal og kinosal, har bygingen også huset lensmannskontor og politistasjon. I moderne tid er bygningen kun brukt for kino og kommunestyremøter.

Tidligere rådhus
----------------

På Rådhusplassen, som tidligere ble kalt Kommuneløkka, sto det en mindre trebygning som fungerte som Rådhus frem til 1940. Bygningen ble revet en stund etter at det nye rådhuset sto ferdig oppført.

Referanser
----------

1. ↑  «Rådhuset i Sauda innvidd lørdag.». *1ste Mai*. Stavanger. 8. januar 1940. s. 1.

Eksterne lenker
---------------

* Sauda Rådhus - Sauda sogelag
* Rådhuset - Gamle sauda
**Hilde Andersen** (født 1951) er en norsk teaterregissør.

Andersen ble født i Stavanger, men flyttet til Bergen i 1964. Hun startet studier ved Universitetet i Oslo og fullførte med en cand.mag. (med fransk, teater og musikk) ved Universitetet i Bergen i 1979. Hun studerte deretter regi ved Statens teaterhøgskole i 1979–1982. I 2005 studerte hun organisasjonspsykologi i et halvt år ved BI.

Hun debuterte som teaterregissør i 1983 med oppsetningen *I denne lange natt* (*Canto Libre*) på Nationaltheatret. Hun fikk et kunstnerisk gjennombrudd senere i 1980-årene med regi på flere av Cecilie Løveids teaterstykker. Blant annet *Vinteren rivnar* på Det Norske Teatret og *Balansedame* på Den Nationale Scene. Begge disse stykkene hadde musikk spesialkomponert av Synne Skouen. I 1987 satte hun opp Astrid Lindgrens *Brødrene Løvehjerte* på Nationaltheatret. Senere har hun særlig virket som iscenesetter av samtidsopera. Hun har også regissert oppsetninger av *Glassmenasjeriet*, *Maid of Norway* og *Kassandra*. Hun har også hatt regi på musikaler som *My Fair Lady*, *An-Magritt* og *Evita*. På Den Norske Opera var hun assisterende regissør for Mike Ashmanns *Ringen syklus*, samt ansvarlig regissør for *Den flyvende Hollender, Rigoletto* og *Maskeballet* i tillegg til å regissere *Karmelittsøstrene*. 

Andersen var ansatt ved Nationaltheatret fra 1982 til 1987 og ved Den Norske Opera fra 1995 til 2020.

Hun er datter av musiker Karsten Andersen.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 20. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Stavanger Aftenblad, www.aftenbladet.no, utgitt 2003, besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   VG, utgitt 12. januar 1983, besøkt 21. august 2021[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «Nyhetsbrev : Mentorene klare for kompetanseprosjektet». *skuda.no*. Skuespiller- og danseralliansen (SKUDA). 4. februar 2021. Arkivert fra originalen 5. mars 2021. Besøkt 4. april 2021. «Vi kan endelig si at Kompetanseprosjektet 2021 er i gang, nå som vi har gjennomført første samling med mentorer og adepter denne uken. Men hva er Kompetanseprosjektet 2021? (---) Dette blir også første gang vi introduserer de 15 mentorene. (---) Hilde Andersen : (---)»
5. ↑  «Hilde Andersen». *Store norske leksikon*. 14. januar 2021. Besøkt 4. april 2021.
6. ↑  «Synne Skouen». *www.synneskouen.no*. Besøkt 4. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hilde Andersen hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Hilde Andersen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |