recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bavel-komplekset** (også bavel interglasial) er en geokronologisk periode med 2 glasialer og 2 interglasialer. 

Bavel kom etter menap glasialen og før cromer-komplekset, og varte fra 1 030 000 til 850 000 år BP.

I Nord-Tyskland vokste det eik, alm, lind og agnbøk i interglasialene, noe som antyder at klimaet kan ha vært noe mildere enn i den nåværende interglasialen.

For pattedyrene synes det som at Bavel har vært et viktig vendepunkt i kvartærtiden. Små pattedyr vandret ut fra Eurasia og bredte seg til Vest-Europa.

Tidslinje
---------

|  |  |
| --- | --- |
| Geologisk æra: | ← kenozoikum |
| Geologisk periode: | ← kvartær |
| Subepoke: | ← Tidlig pleistocen | midtre pleistocen | sen pleistocen | holocen |
| (inter)glasial: | waal | menap | bavel | cromer | elster | holstein | saale | eem | weichsel | nåtid |

Referanser
----------

1. ↑  Larsen, Gunnar & Sand-Jensen, Kaj: *Naturen i Danmark – Geologien*, 2006, Gyldendals Forlag, ISBN 87-02-03027-6
2. ↑  Madsen, Jørn: "*Livets udvikling – 4 milliarder års evolutionshistorie A-Å*", 2006, Gyldendals Forlag, ISBN 87-02-03562-6
3. ↑
**Music Norway** er en norsk stiftelse som har til formål å legge til rette for eksporttiltak og internasjonal profilering av norsk musikk. Den ble etablert i 2012 som en fusjon de to tidligere organisasjonene Norsk Musikkinformasjon og Music Export Norway.

Stiftelsen mottar og forvalter midler fra Kulturdepartementet og Utenriksdepartementet,[] og skal vektlegge musikkbransjens behov. 

Sammen med Spellemannprisen opprettet de i 2016 eksportprisen, som senere endret navn til årets internasjonale suksess. Prisen deles ut for for å «løfte frem artister, låtskrivere og produsenter som har bragt norsk musikk ut over landegrensene, som fremmer norske suksesshistorier i utlandet, og som stimulerer en hel bransje til å satse internasjonalt». Prisvinner mottar en statuett samt 100.000 kroner som til å dele videre til «en person, en organisasjon eller et miljø som i stor grad har bidratt til å inspirere og stimulere musikkinteressen hos vinneren». Prisen ble delt ut første gang i 2016 for musikkåret 2015.

Music Norway ble tildelt FONOs Bjellesauprisen for 2018 for «deres målrettede og framgangsrike arbeid med å styrke norsk musikks posisjon internasjonalt». Music Norway mottar årlig et tilskudd på 17 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑  Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret
4. ↑  Pressemelding fra Kulturdepartementet
5. ↑  «Kygo får eksportprisen 2015». *nrk.no*. 13. juni 2016. Besøkt 31. mars 2019.
6. ↑  «Music Norway fikk Bjellesauprisen av FONO». *musicnorway.no*. 3. september 2019. Arkivert fra originalen 12. oktober 2019. Besøkt 12. oktober 2019.
7. ↑  Om MN

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Gunvor Beate Mo Alvegård** (født 31. juli 1934 i Drammen, død 7. november 2015) var en norsk diplomat og ambassadør.

Hun var cand.philol. fra 1963 med russisk hovedfag. I studietiden var hun oversetter i tysk og arbeidet i tyske flyktningleirer. I 1962 tok hun eksamen som statsautorisert translatør i tysk. I 1964 var hun tolk for den sovjetiske statsminister Nikita Khrusjtsjovs kone, Nina, under Khrustsjovs offisielle besøk i Norge. Samme år ble hun den andre norske kvinne som tok Utenriksdepartementets aspirantkurs. Hun tjenestegjorde deretter ved Norges ambassade i Moskva og ved Norges ambassade i Washington. I 1980-1985 var hun ambassaderåd, senere ministerråd, ved den norske ambassaden i Wien. I 1985-1987 var hun nødhjelpskoordinator i UD. I 1989 ble hun utnevnt til Norges ambassadør til Mexico med sideakkrediteringer til Cuba og Guatemala.

Fra 1992 var hun kommunaldirektør for kultur i Drammen. Alvegård var generalsekretær i Riksmålsforbundet 1998-2004 og styreleder i Statsautoriserte translatørers forening 1999-2004.

Posteringer
-----------

* 1964 tiltrådte i UD
* 1966 attaché ved Norges ambassade i Moskva
* 1971 ambassadesekretær ved Norges ambassade i Washington
* 1976 byråsjef i Utenriksdepartementet
* 1980–1985 ambassaderåd, senere ministerråd ved Norges ambassade i Wien
* 1985–1987 nødhjelpskoordinator i Utenriksdepartementet og leder av UDs katastrofeutvalg
* 1987–1989 underdirektør i Utenriksdepartementet
* 1989–1992 ambassadør ved Norges ambassade i Mexico D.F. sideakkreditert til Cuba og Guatemala.

Kilder
------

* Nekrolog i Aftenposten 11. november 2015
* Nekrolog i Aftenposten18. november 2015
* Beate Mo Alvegård - Forvaltningsdatabasen Arkivert 10. september 2014 hos Wayback Machine.
* Dagens navn i Aftenposten 31. juli 1994

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon
 |
**Beate Søholt Lupton** (født 21. august 1947) er en norsk lege som har arbeidet som distriktslege og kommunelege i Båtsfjord i mange år, og som assisterende fylkeslege i Finnmark. I 2010 har hun begynt som kommuneoverlege i Båtsfjord. Hun er spesialist i samfunnsmedisin.

Hun har også arbeidet ved institutt for samfunnsmedisin, Universitetet i Tromsø, der hun i 2004 har tatt doktorgrad om forebyggende tiltak mot hjerte-/karsykdommer. Doktordisputasen ble holdt i kinosalen i Båtsfjord 4. mars 2004 og skal være verdens nordligste doktordisputas noensinne. I doktorgradsarbeidet har hun utført en undersøkelse der befolkningen i Båtsfjord og Nordkapp kommuner har registrert overgang fra kokekaffe til filterkaffe, fra helmelk til lettmelk, øket mosjon og reduksjon av røyking. Resultatet er en gunstig utvikling i blodtrykk, kolesterolnivå, og kroppsmasseindeks (KMI, engelsk: BMI, Body Mass Index) sammenlignet med kontrollkommunene Måsøy, Loppa og Gamvik i Finnmark.

Hun er aktiv som oppdretter av trekkhunder, spesielt rasen Alaska Husky, og har oppdrettet hunder med gode plasseringer i Finnmarksløpet.

Beate og Neil Lupton har opprettet firma Lupton Kompetanse A/S som driver rådgivning for næringsmiddelindustrien og videreforedling av kjøtt og fisk.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Beate Lupton i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Beate Fredanov** (født **Friedmann**, 11. mai 1913 i Tsjernivtsi, Østerrike-Ungarn, i dag Ukraina, død 13. mars 1997 i Düsseldorf, Tyskland) var en rumensk skuespillerinne og universitetsprofessor fra Romania.

Hennes far hadde tatt en doktorgrad i Wien, og hun hadde tre brødre. Hun gikk på «J. Comenius»-skolen i hjembyen, en skole for jødiske barn, der hun begynte å opptre på scenen.

Fra 1929 til 1933 studerte hun ved *Staatsakademie für Musik und Darstellende Kunst* i Wien.
Etter det spilte hun en del på Renaissancebühne ved siden av Rudolf Teubler, og hadde en rolle i en film produsert av Sascha-Film. Hun returnerte til Romania i 1933, og ble først ansatt ved teatret til Tony Bulandra, der hun debuterte i stykket *Lume de hotel* av Vicky Baum i 1934. I 1940, ettersom hun var jøde, fikk hun ikke opptre lenger på scenen i rumenske teatre. Sammen med Alexandru Finți og Maria Sandu opprettet hun i 1941 det jødiske teatret i București, «Teater Barașeum» (som hadde forestillinger på rumensk).
Etter krigen, i 1945, gikk hun tilbake til sitt gamle teater, «Comedia-teatret», og ble ansatt senere ved «Maria Filloti-teatret». Hun hadde roller i teaterstykker skrevet av Shakespeare, Lope de Vega, Gorkij, Schiller, Mihail Sebastian, Shaw, Clare Boothe Luce, Clemence Dane, m.fl.

Fra 1947 ble hun assisterende direktør ved «Byteatret» (i dag «Lucia Sturdza-Bulandra»-teatret).

Fredanov var fra 1948 til hun gikk av med pensjon professor i teatervitenskap ved Teater- og filmhøyskolen i București.

I 1980-årene emigrerte hun til Vest-Tyskland.

Hun var gift med Iuliu Ghelerter, som var universitetsprofessor i medisin.

Filmografi
----------

* *Fii cuminte, Cristofor!* (1967)
* *Trecătoarele iubiri* (1974)
* *Bietul Ioanide* (1980)

Æresbevisninger
---------------

* Ordinul Meritul Cultural, 3. klasse (1967)

Referanser
----------

1. ↑   aarc.ro[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.cinemagia.ro[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Irina Coroiu (november 1983). «Acasă la Beate Fredanov». *Revista Teatru* (11): 64 – 72.
4. ↑  Beate Fredanov
5. 1 2  «Beate Fredanov» **(rumensk)**. Besøkt 22. desember 2017.
6. ↑  Matei Călinescu (2005). *Dificultatea de a fi evreu român*. nr. 9. Contemporanul. Ideea europeană.
7. ↑  Dekret nr. 1017 av 6. november 1967, publisert i Buletinul Oficial nr. 96 av 7. november 1967.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Actresses from Romania – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Beate Fredanov på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**A. Gresvig**, Oslo, ble grunnlagt i 1901 av Aksel Gresvig. Firmaet produserte fra starten sykler og sykkeldeler, og utviklet virksomheten med vintersportsutstyr. Aksel Gresvig var i 1899 som norgesmester på sykkel bestyrer av Humbers utsalg i Christiania. I 1901 åpnet han egen butikk, og etablerte eget sykkelmerke: A.G.C (Aksel Gresvig, Christiania). I 1908 presenterte han Diamant, som raskt ble anerkjent. Aksel Gresvigs valgspråk var fra starten: «Kvalitet først!», og han viste seg å ha et stort forretningstalent. Sykkelfabrikken i Christiania ekspanderte, og Diamant ble tidlig et kjent sykkelmerke i Norge. Øglænd var nærmeste konkurrent, men også en god kollega. Det utstrakte samarbeidet fabrikkene imellom er i dag lite kjent.

Aksel Gresvigs sportskonsern lever videre i G-sport-kjeden, men er solgt ut av familien.

Pr. 1943 produserte bedriften 12 000 sykler årlig, og hadde 161 ansatte.

Litteratur
----------

* *Norske sykkelfabrikanter og grossisters forening : NSGF : 10. juni 1918-10. juni 1943*. Redaksjon: Jonas B. Øglænd m.fl. Sandnes, 1943.
* Andersen, P. Chr. (1941). *40 år i sport : festskrift til Aksel Gresvig*. Oslo: Gresvig.  [Tilgang for norske IP-adresser / Digitalisert utgave på Nasjonalbibliotekets nettsider på Bokhylla.no]

Eksterne lenker
---------------

* sykkelmagasinet.no Frank Karlsen: 100 år med Diamant

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Den mørke sannheten*** er en roman av Margit Sandemo fra 2001. Originalens tittel var «*Den mörka sanningen*». Den ble første gang trykket i Norsk Ukeblad, før den i 2008 ble innlemmet som bok nr. 43 i serien «*Margit Sandemos beste føljetonger*». Romanen omhandler Cornelia, som husker veldig lite fra sin barndom, og spesielt fra sin stemors hjemsted, hvor hun tilbrakte mye tid som lite barn. Det lille hun husker fra barndommen er uhyggelig og skremmende. Bare barndomskameraten Jon, minnes hun med glede og trygghet. Da hele slekten til slutt samles igjen under et bryllup, kommer minnene til Cornelia tilbake, og hun innser at hun som lite barn var vitne til et mord. Da noen prøver å ta henne av dage, innser hun at hun må få hjelp til å rekonstruere hukommelsen. Romanen er skrevet i ren Sandemo-stil med mord, kjærlighet og intriger.

Utgivelser
----------

* *Margit Sandemos beste føljetonger*, nr. 43, Dobbeltbok, Schibsted Forlag 2008 ISBN 978-82-516-3154-9

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Den militære påtalemyndighet i Norge** er påtalemyndighet i straffesaker som angår brudd på militær straffelov. I tillegg rådgir den militære sjefer i disiplinærsaker og deltar i internasjonalt samarbeid om aktuelle folkerettslige og miltærjuridiske problemstillinger.

Den militære påtalemyndighet består av Generaladvokaten, Krigsadvokatene for Nord-Norge og Krigsadvokatene for Sør-Norge. Generaladvokaten ledes av generaladvokat Sigrid Redse Johansen mens Krigsadvokatene for Nord-Norge og Krigsadvokatene for Sør-Norge ledes av førstekrigsadvokater.

I fredstid er embedet underlagt statsadvokatene påtalemessig. I krigstid har embedet samme påtalekompetanse som statsadvokatene og er direkte underlagt Riksadvokaten. Den militære påtalemyndighet er administrativt underlagt Justis- og beredskapsdepartementet.

I 2023 la Jonas Gahr Støres regjering frem forslag om å avvikle den militære påtalemyndigheten.

Referanser
----------

1. ↑  Generaladvokaten
2. ↑  Om embedet
3. ↑  «Om embetet | Generaladvokaten». *www.generaladvokaten.no* **(norsk)**. Besøkt 17. februar 2022.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Den militære påtalemyndighet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Franz Heinrich Feddersen** (født 16. oktober 1818 i Fredriksstad i hertugdømmet Slesvig, død 7. februar 1898 i Hammerfest) var en kjøpmann i Hammerfest, og grunnlegger av firmaet Feddersen & Nissen i kompaniskap med Anders Rambech Nissen. Han var også konsul for Hamburg og Tyskland i Hammerfest.

Han var sønn av vinhandler og borgermester i Friedrichstadt Johan Friedrich Feddersen og Meta Catharine Hansen. Feddersens hustru var Heinericke M. C. Adolphsen (1860-90) fra Kappeln i Jylland.

Han tok handelsutdannelse i England, Flensburg og Hamburg og kom til firmaet Aagaards i Tromsø i 1840. I 1842-44 var han først en tid i Hammerfest, deretter tilbake i Tromsø fra 1844 til 50, da han igjen kom til Hammerfest. Han tok handelsbrev 27. mars 1851 og styrte deretter Aagaards firma for 400 speciedaler per år. Han var også representant for banker fra Hamburg, og ivaretok blant annet firma G. H. Lutze & Co.'s interesser i Hammerfest, i tillegg til interesser innen sjøforsikring. Fra 1865 var Feddersen konsul for Hamburg og i årene 1876-98 tysk konsul i Hammerfest.

I 1861 inngikk han et kompaniskap med Anders Rambech Nissen, under firmanavnet Feddersen & Nissen. Feddersen var en stillfaren kjøpmann, som først og fremst så verdier i kontanter. Kompaniskapet utviklet seg positivt, og Anders R. Nissen giftet seg med Feddersens datter Heinericke (født 1846). En annen av Feddersens døtre, Benedichte (født 1849) ble gift med kjøpmann J. A. Tiberg og sønnen Franz (1856-99) ble gift med datter av konsul Johan Berger. Den eldste sønnen, Johan Friedrich-Fritz (født 1852), fikk handelsutdannelse i Russland og Hamburg.

Feddersen var medlem av kommunestyret, overformynderiet, forlikskommisjonen fra 1876-91, overligningsnemnda i 1872 og valgmann. Han var medlem av Redningsselskapets hovedstyre 1894-98 og meddirektør i Statens Lånecommisjon. I Sparebanken var han suppleant til direksjonen fra 1859 og meddirektør 1867-90.

Feddersens hjem i Hammerfest var alltid et typisk tysk borgerhjem, med tyske bøker, bilder av Wilhelm I, Bismarck, Friedrich III, og Helmuth von Moltke, og byster av Schiller, Goethe og Lessing. Keiser Wilhelm II avla flere besøk hos ham. Feddersen var kjent for sin vennlighet mot barn og dyr. Han døde 7. februar 1898, bare en uke før sin kompanjong A.R. Nissen.

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 1875 for Hammerfest Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. Digitalarkivet
2. ↑  Gravstøtte på Hammerfest kirkegård
3. 1 2 3 4 5  Franz Heinrich Feddersen, geneanet.org
4. 1 2 3  Ragnvald Jacobsen: *Bankens virke - byens vekst*, Hammerfest Sparekasses jubileumsbok, 1974, s 399
**Nikolai Girsjevitsj Kapustin** (russisk: Никола́й Ги́ршевич Капу́стин; født 22. november 1937 i Horlivka i Ukrainske SSR i Sovjetunionen, død 2. juli 2020 i Moskva) var en russisk komponist og pianist. 

Som pianist og komponist utviklet Kapustin en unik musikalsk stilart som fusjonerer folkelige rytmiske og synkoperte elementer fra jazz med virtuos, tradisjonell, russisk klaverdisiplin.[] I unge år studerte Kapustin klaverspill under Avrelian Rubakh på Konservatoriet i Moskva, og var elev av Felix Blumenfeld. I et intervju uttrykte han sin pasjon for jazzmusikk, som han begynte å studere og fordype seg i da han var rundt 16 år, parallelt med sin klassiske utdannelse.[]

Han var dermed vel bevandret i klassisk virtuost pianospill og hadde stort kjennskap til amerikansk jazz.[] I et intervju nevnte Kapustin den kanadiske jazzpianisten Oscar Peterson som sin yndlingspianist innen jazzmusikken.[] Jazzmusikken influerte hans musikk fra flere sider enn jazzklaverstilarten fra Oscar Petersons storhetstid.[]

Trass i sin unike musiske tilgang var Kapustin nesten ukjent ellers i verden og i Vest-Europa. Han fikk et forholdsvis sent gjennombrudd da flere ettertraktede og berømte pianister begynte å få øynene opp for, og oppføre verker fra hans musikk, deriblant den kanadiske pianisten Marc-André Hamelin og de britiske Steve Osborne og Benjamin Grosvenor. Milepelen i denne plutselige bevegelsen startet i London i 2002 der Marc-Andre Hamelin oppførte hans 2. klaversonate. 

Kapustin komponerte blant annet fire klaverkonserter, 18 klaversonater og flere sett etyder (op. 40 1-8) og variasjoner. Musikken er oftest skrevet for klaver, mest solo og til tider som akkompagnement til et eller flere monofone instrumenter. Han komponerte over 130 verker.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Facebook, Facebook-ID kapustincomposer[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Facebook, Facebook-ID nikolai.kapustin.357/posts/728313244629110[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Nikolai Kapustin*, Nikolai Kapustins hjemmeside, hentet 4. juli 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Musica Celines** er et bergensbasert barokkensemble med Cecilie Haukedal-Naismith og Ines Maidre som eneste faste medlemmer.

Den øvrige besetningen varierer, noen samarbeidspartnere er Emma Alter (barokkfiolin), Ricardo Odriozola (fiolin), Dag Eriksen (fiolin), Kristin Mulders (mezzosopran), Bettina Smith ( mezzosopran), Anne Rongy (viola da gamba), Bodil Erdal (cello), Eline Sundal (barokkcello / viola da gamba) og Hans Gunnar Hagen (bratsj). Ensemblet har blant annet spesialisert seg i egne arrangementer av tidligmusikk. Det arrangerer ofte kirkekonserter i Bergen. Ensemblets leder og initiativtaker er Cecilie Haukedal-Naismith. Hun har fire års grunnutdanning fra Griegakademiet i Bergen (bachelor) og studerte i perioden 1999 – 2004 ved *Conservatorium van Amsterdam* hvor hun studerte blokkfløyte med Saskia Coolen og barokkfiolin med Fiorenza di Donatis. Etter fem års studier tok hun Master of Music-grad med spesialisering innen improvisasjons- og diminusjonspraksisen i perioden 1535–1655.

Ines Maidre studerte orgel med professor Daniel Roth ved Ecole Niedmeyer i Frankrike og barokkinterpretasjon på cembalo med Hans Knut Sveen på Griegakademiet med avsluttende eksamen over Frescobaldis toccatastil. Hun har turnert som organist i Europa og Syd-Amerika, har spilt inn en rekke CD-er med estisk musikk. I 1995 ble hun tildelt en pris fra *Eesti Kultuurkapital* for sitt orgelspill. Hun underviser ved Griegakademiet i Bergen. 

Ensemblet har vært benyttet i en Cantateserie under høymessen i Domkirken i regi av Bergen Domkirke. Ensemblet fremfører et variert program under sine konserter med suksess. De er og medlemmer i foreningen Antikk Musikk som arrangerer konserter i ulike arenaer i Bergen

Eksterne lenker
---------------

Musica Celines' hjemmeside
***Aegus (Micraegus) arcuatus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (11 - 16 millimeter), avlang, blankt brunsvart hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) forholdsvis korte og sigdformede med en innoverrettet tann nær roten. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran med en liten tann på hver side av innbuktningen. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er svært blankt, grovt og jevnt punktert. Pronotum er rektangulært med avrundede bakhjørner, blankt og grovt punktert. Dekkvingene er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever ikke er forstørrede.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Micraegus* Maes, 1992
								- ***Aegus (Micraegus) arcuatus*** Bomans, 1993

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Lucanidae du Monde, nettside om arten
* (en) *Aegus (Micraegus) arcuatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Aegus (Micraegus) eximius*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (13 - 20 millimeter), avlang, svartbrun hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) sterkt krummede, kraftige med en kraftig, innoverrettet tann nær roten. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er nokså matt, fint og spredt punktert. Pronotum er rektangulært med avrundede bakhjørner, nokså blankt, fint og spredt punktert. Dekkvingene er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hun er mindre, at hode og kjever ikke er forstørrede, hode og pronotum er ganske tett og grovt punkterte.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Micraegus* Maes, 1992
								- ***Aegus (Micraegus) eximius*** Nagel, 1933

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Lucanidae du Monde, nettside om arten
* (en) *Aegus (Micraegus) eximius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Aegus (Gnaphaegus) dilaticollis*** er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske liten til middelsstor, avlang, matt brun hjortebille. Kroppen, særlig forkroppen, er tett kledt med lyst brunlige, matte skjell. Hannens kjever er forstørrede, nokså rette, med en avrundet tann omtrent i midten, hodet litt utvidet både foran og bak fasettøynene. Pronotum er nesten rektangulært med noe innbuede sidekanter. Langs kanten har pronotum er brem av fløyelsaktige, brune hår. Dekkvingene har brede, mangepunktede punktstriper. Hele kroppen er tett kledt med ganske korte, oppstående hår. Hunnen ligner hannen bortsett fra at kjevene ikke er forstørrede og hårkledningen er mindre påfallende.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i på Borneo, Sumatra og i Vest-Malaysia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Gnaphaegus* Maes, 1992 - har ofte vært plassert i slekten *Gnaphaloryx*
								- ***Aegus (Gnaphaegus) dilaticollis*** (Parry, 1864)

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Bilder av arten
* (en) *Aegus (Gnaphaegus) dilaticollis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Aegus (Gnaphaegus) dilaticollis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Aegognathus soulai*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Den lever i Sør-Amerika.

Utseende
--------

En nokså liten til middelsstor (ca. 24 millimeter), matt brunoransje og svart hjortebiller. Hannen har sterkt forstørrede kjever som er krumme med en bred, skrått oppoverrettet tann på innersiden, slik at de blir gevirlignende. Kjevene er svarte, hode og pronotum brunoransje med svarte tegninger, dekkvingene hovedsakelig svarte, sømmen og et par brede, opphøyde lengderibber er brunoransje. Hodet er rektangulært, mye bredere enn langt, foran bredt og grunt, U-formet innbuktet. Pronotum er avrundet firkantet, innsnevret ved roten. Dekkvingene er nokså sterkt punkterte og fint hårete. Beina er svarte. Hunnen ligner hannen, men uten de forstørrede hodet og kjevene, oversiden blankere og mer tydelig punktert.

Utbredelse
----------

Arten lever i Peru.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Neoprosopocoilini*
						* Slekten *Aegognathus* Leuthner, 1883
							+ ***Aegognathus soulai*** Arnaud & Bomans, 2004

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aegognathus soulai* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Aegognathus soulai* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – *Aegognathus soulai* Arkivert 4. november 2017 hos Wayback Machine.
* Bildegalleri
**USAs nasjonale økonomiske råd** (**Nasjonal Economic Council**, forkortet NEC) er det viktigste forumet for den amerikanske presidentens rådslagning om økonomisk politikk. Direktøren for NEC er dermed også en av presidentens viktigste økonomiske rådgivere.

Historie og formål
------------------

Rådet ble opprettet i 1993 av president Clinton som ledd i oppfyllelsen av hans valgløfte om å gi USAs økonomiske situasjon topprioritet. Rådet skal koordinere prosessen med å utvikle regjeringens økonomiske politikk og rådgi presidenten herom. Rådet sikrer også at diverse trufne beslutninger og tiltak er i samsvar med presidentens uttalte mål og holder øye med implementeringen av den økonomiske politikk. Rådet ble dannet etter modell av USAs nasjonale sikkerhetsråd.

Organisasjon
------------

USAs president er selv formann for rådet, hvis medlemmer dessuten er visepresidenten, utenriks-, finans- og en rekke andre ministre, samt ulike andre høytstående representanter for presidentens regjering, herunder også formannen for Rådet av økonomiske rådgivere. Direktøren for NEC sitter i rådet og er dets daglige leder. Hans fulle tittel er *Assistant to the President for Economic Policy and Director of the National Economic Council*. To tidligere NEC-direktører, nemlig Robert Rubin og Larry Summers, har også vært finansministre i USA - henholdsvis umiddelbar etter og åtte år før de var direktør for NEC.

USAs nasjonale økonomiske råd og Rådet av økonomiske rådgivere
--------------------------------------------------------------

Ved siden av USAs nasjonale økonomiske råd har presidenten også et annet rådgivende organ i den økonomiske politikk, nemlig Rådet av økonomiske rådgivere (opprettet av president Truman i 1948) til å gi inspirasjon i den økonomiske politikken. De to rådene har en klar arbeidsdeling: Det nasjonale økonomiske råd er dypt involvert i den politiske prosessen med utarbeidelsen og utførelsen av den konkrete økonomiske politikk. Rådet av økonomiske rådgivere er litt mer tilbaketrukket i forhold. Dets medlemmer og ansatte er typisk universitetsforskere eller forskerutdannede med en phd.-grad, og de overvåker og analyserer den generelle økonomiske situasjon og utarbeider analyser og memoranda til presidenten. Tidligere direktør for NEC Keith Hennessey har uttrykt det sådan: «NEC does economic policy and decision-making, and CEA does economics» (NEC står for den økonomiske politikk og beslutningstagning, og CEA står for økonomien). En annen kommentator har sagt at CEA er en tankesmie og NEC en kommandosentral.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 28. mai 2017.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 28. mai 2017.
3. ↑  Roles of the President’s White House economic advisors.
4. ↑  Difference Between NEC, CEA Explained.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN
 |
John Jay.
**USAs minister for utenriksanliggender** (engelsk: *United States Secretary of Foreign Affairs*) var et embede som eksisterte i USAs regjering fra 10. januar 1781 til 15. september 1789.

Konføderasjonens artikler fra 15. november 1777, ga konføderasjonens kongress muligheten til å velge «slike komitéer og sivile embeder som måtte være nødvendig for å styre de generelle forhold i De forente stater.»

Den 10. januar 1780 opprettet konføderasjonens kongress *departementet for utenriksanliggender* (*Department of Foreign Affairs*). Den 10. august 1781 valgte deretter kongressen Robert R. Livingston, en delegat fra New York, som den første minister for utenriksanliggender. Livingston var ikke istand til å tiltre før den 20. oktober 1781. Han satt i embedet frem til 4. juni 1783, da han ble erstattet av diplomaten og juristen John Jay.

John Jay satt i embedet frem til 4. mars 1789, da USAs grunnlov trådte i kraft.

Embedet ble gjenopprettet av George Washington den 27. juli 1789. Fra 27. juli til 15. september 1789 var derfor John Jay, fungerende minister for utenriksanliggender.

Den 15. september 1789 ble dette embedet erstattet av USAs utenriksminister. John Jay fortsatte som fungerende utenriksmininister fra 15. september 1789 til 22. mars 1790, da Thomas Jefferson overtok som den første utnevnte utenriksministeren.

Referanser
----------

1. ↑  U.S. Department of State: Secret Committee of Correspondence/Committee for Foreign Affairs, 1775-1777
**Dollar** (skotsk-gælisk: *Dolair*) er en liten skotsk by i Clackmannanshire. Det er en av landsbyene ved fotene av fjellene, Hillfoots Villages, beliggende mellom fjellområdet Ochil Hills i nord og elven Devon i sør. Dollar ligger ved motorveien A91 som går seg fra Stirling til St Andrews. Byen ligger rundt 5 km øst for Tillicoultry. Sognet Muckhart strekker seg rett opp til den østlige enden av Dollar, til tross for Muckharts langt større størrelse. Det omfatter Dollar Mine og Pitgober.

I henhold til folketelling i 2011 hadde byen en befolkning på 2 717 innbyggere, noe som er beregnet til 2 730 i 2014.

Den fremste attraksjonen i Dollar er det 500 år gamle festningen Castle Campbell, setet i det skotske lavlandet for hertugen av Argyll hvor Maria Stuart, skottenes dronning en gang bodde på 1500-tallet. Bostedet ble valgt grunnet dens nærhet til hoffet i Edinburgh, og til Clackmannan Tower, Alloa, Stirling Castle og Linlithgow Palace. I henhold til *Den piktiske krønike* ble den norrøne kongen av Dublin, Olav Kvite (irsk: *Amlaíb Conung*), drept i et slag utkjempet ved Dollar en gang rundt 874 da Causantín mac Cináeda (Konstantin I) var konge av Piktland (Skottland).

William Auld bodde i Dollar til sin død i 2006.

Referanser
----------

1. ↑  Dollar (Clackmannanshire), City Population
2. ↑  «Castle Campbell», *Marie Stuart*

Eksterne lenker
---------------

(en) Dollar, Clackmannanshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Dollar (Clackmannanshire) hos Wikivoyage
* Dollar museum
* Dollar Library
* *ClacksNet* - Clackmannanshire's Community Network
* *Look Aboot Ye* - nyheter, informasjon og forum fra Clackmannanshire Community
* Historiske Dollar hos Vision of Britain
* Dollar Glen Football Club

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**USAs marineminister** (**U.S. Secretary of the Navy**) er den sivile, politisk utnevnte lederen av det amerikanske Marinedepartementet. Embedet som marineminister var en taburett i presidentens kabinett frem til 1947, da marinen, marinekorpset, hæren og det nyopprettede flyvåpenet ble samlet under Forsvarsdepartementet og forsvarsministeren overtok taburetten i kabinettet. Embedet som marineminister besettes ved at presidenten nominerer en kandidat, som så godkjennes av et flertall i Senatet.

Ansvarsområde
-------------

Marineministeren er ansvarlig for, og har autoritet til å ivareta, alle marinedepartementets affærer, herunder rekruttering, organisasjon, forsyning, utstyr, trening, mobilisering og demobilisering. Ministeren fører tilsyn med bygging, utrustning og reparasjon av marinens skip, utstyr og fasiliteter. Ministeren er ansvarlig for utforming og gjennomførelse av initiativer og programmer i samsvar med landets sikkerhetspolitikk og målsetninger fastlagt av presidenten og forsvarsministeren.

Marinedepartementet har to forsvarsgrener: U.S. Navy og U.S. Marine Corps. Når U.S. Coast Guard opererer som en del av marinen har marineministeren de samme beføyelser som sikkerhetsministeren har når den ikke opererer som en del av marinen.

Marineministre
--------------

### Den kontinentale kongress

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Bilde | Navn | Embedsperiode |
|  | Joseph Hewes | #1776–#1778 |

Referanser
----------

1. ↑  «"Guide to Federal Records - General Records of the Department of the Navy, 1798–1947"». Besøkt 23. september.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
2. ↑  «"US CODE: Title 10,5013. Secretary of the Navy"». Arkivert fra originalen 4. juni 2011. Besøkt september 23.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
3. ↑  «"U.S. Navy Biographies - The Honorable Donald C. Winter"». Besøkt september 23.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
4. ↑  «"The US Navy"». Besøkt september 23.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
5. ↑  «"US CODE: Title 10,5013a. Secretary of the Navy: powers with respect to Coast Guard"». Arkivert fra originalen 19. august 2011. Besøkt september 23.  Sjekk datoverdier i `|besøksdato=` (hjelp)
***Filmmagasinet*** er et norsk websted for film- og serie-anmeldelser, nyheter, intervjuer og artikler, med et fokus på filmskapere og behind-the-scenes fra både norske og internasjonale filmer. Ansvarlig redaktør er Eirik Bull.

Frem til 2022 var Filmmagasinet et norsk tidsskrift som omhandlet film. Det ble startet i 1994, med Geir Kamsvåg som redaktør. Det kom opprinnelig ut i et opplag på 30 000 og hadde kinogjengere mellom 18 og 40 år som målgruppe. Kamsvåg gikk av som redaktør i 2005. Fra 2017 til 2022 var ansvarlig redaktør Le LD Nguyen, mens ansvarlig utgiver var Filmmag AS. 

*Filmmagasinet* ble distribuert på kinoer i hele Norge. Tidsskriftet hadde pr. 2017 et opplag på 30 000, og oppga å ha 200 000 lesere månedlig (Ipsos MMI 2013). Dette endret seg under COVID-19-pandemien og 2022 var det siste året magasinet ble gitt ut i trykket form. Fra 2023 hadde *Filmmagasinet* en ny eier og hadde samtidig blitt omgjort til en elektronisk publikasjon i form av et websted med mål om å videreføre tidsskriftets ånd.

Referanser
----------

1. ↑  «Nytt norsk filmblad». *Aftenposten*, 20. juni 1994.
2. ↑  «Opprør i Filmmagasinet». journalisten.no. 16. februar 2005. Besøkt 22. oktober 2017.
3. ↑  «I kulissene». *Filmmagasinet* nr. 7/2017.
4. ↑  «Om Filmmagasinet». filmmagasinet.no. Arkivert fra originalen 23. oktober 2017. Besøkt 22. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ingrid Berthinussen** (født 30. mars 1967 i Hadsel) er en norsk zoolog som i 2012 ble direktør i Norsk polarinstitutts miljø- og kartavdeling. Hun har tidligere vært spesialrådgiver i Norges forskningsråd, leder for Svalbard Science Forum og mye omtalt Greenpeace-aktivist.

Berthinussen studerte kjemi og biologi ved Universitetet i Trondheim fra 1986 til 1990 og arbeidet deretter som avdelingsingeniør ved NINA – Norsk institutt for naturforskning. I 1990 ble hun med i Greenpeace Norge som frivillig medarbeider med oppgaver innen aksjoner og informasjonsarbeid. Året etter ble hun ansatt i organisasjonen som kampanjeleder for havøkologi og var aktiv i kampanjer mot hvalfangst. Hun var i 1992 observatør for European Environmental Bureau (EEB) i Den internasjonale hvalfangstkommisjonen.

I perioden 2000 til 2008 var hun først ansatt som rådgiver i seksjon for helse og miljøfarlige kjemikalier og senere som seniorrådgiver i seksjon for havmiljø i Forurensningsavdelingen i Miljøverndepartementet. Fra 2008 har hun vært ansatt som seniorrådgiver i internasjonal seksjon i Klima- og forurensningsdirektoratet (Klif).

Referanser
----------

1. ↑  Mareno Leonhardsen (26. september 2012). «Sortland-kvinne sjef i Polarinstituttet». Bladet Vesterålen. Arkivert fra originalen 18. mars 2016. Besøkt 15. mars 2016.
2. ↑  «Noren beginnen weer met walvisvangst». Leidsch Dagblad. 10. desember 1991. Besøkt 16. mars 2016.
3. ↑  Tamara Jones (6. juli 1993). «Rough Seas for Defiant Whalers». LA Times. Besøkt 16. mars 2016.
4. ↑  «L'Europa 'tradisce' le balene». La Repubblica. 7. april 1993. Besøkt 16. mars 2016.
5. ↑  Jan Gunnar Furuly (27. mai 1993). «Sex konur hlekkja sig við skutla Ósló». Morgunblaðið. Besøkt 16. mars 2016.
6. ↑  *Makt uten ansvar*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1993. s. 117. ISBN 8250420551.
7. ↑  om Ingrid Berthinussen, rådgiver i Miljøverndepartementet og bilde hos dagbladet.no

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1994 side 116

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Berthinussen[*død lenke*]: Greenpeace besøker Svalbard. Kampanjeleder for havøkologitoktet er Ingrid Berthinussen.
* «Endelig Fredag» 21. januar 1993: TV-debatt om hvalfangst med Ingrid Berthinussen, Egil Ole Øen og Helga Hernes, ledet av Anne Grosvold.
**John Henderson Soga** (født 1860, død 1941) var en sørafrikansk misjonær og forfatter. Han ble den første xhosa-historiker.

Biografi
--------

John Henderson Soga ble født i Mgwali, og var en av fire sønner av Tiyo Soga, den første ordinerte xhosa-prest av den presbyterianske kirke. Hans mor, Janet Burnside, var skotsk. 

Henderson Soga studerte, som sin far, i Skottland. Han fikk grunnskoleutdannelse i Glasgow fra 1870 til 1877. Han studerte ved University of Edinburgh fra 1886 til 1890, og deretter ved *United Presbyterian Divinity Hall* fra 1890 til 1893, hvorpå han ble ordinert til prest. Han flyttet til Sør-Afrika med sin skotske kone, og etablerte misjonen *Mbonda Mission Station* ved *Mount Frere district* (nå Transkei). Her var han fra 1893 til 1904. 

I 1916 tok han over sin avdøde bror, doktor William Anderson Sogas, misjon ved Elliotdale. 

Ved siden av misjonsarbeidet oversatte han resten av han fars arbeid med «Pilgrim's Progress» til xhosa. Han fullførte arbeidet i 1929. Han komponerte en rekke xhosa-salmer. Hans bøker om xhosafolkets liv og historie, «The South-East Bantu» (1930) og The «Ama-Xhosa» (1932), er fortsatt ansett som sentrale verker på xhosa. 

I 1936 pensjonerte han seg, og flyttet til England. Her ble han og familien drep under et tysk bombetokt i 1941.

Kilder
------

 Dictionary of African Christian Biography om Soga, John Henderson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Aegus (Micraegus) adelphus*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En nokså liten (7 - 11 millimeter), avlang, blankt gulbrun hjortebille. Hannens hode er bredt og flatt, kjevene (mandiblene) kraftige, sigdformede med en liten, innoverrettet tann nær roten. Pannen er bredt, U-formet innbuktet foran. Antennene er kraftige med en tre-leddet klubbe. Hodet er nokså matt, fint og jevnt punktert. Pronotum er trapesformet, bredest foran, blankt. Dekkvingene er jevnbrede, noe flate, med markerte punktstriper. Ytterkanten er kledt med korte, gulbrune hår. Beina er brunlige. Hunnen ligner hannen bortsett fra at hode og kjever ikke er forstørrede, hodet er ganske blankt og like grovt punktert som pronotum, som er puteformet (ikke bredere forover). Dekkvingene har rader av korte, oppstående hår som følger punktradene.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Vest-Malaysia og Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen Aegini - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Micraegus* Maes, 1992
								- ***Aegus (Micraegus) adelphus*** Thomson, 1862

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Lucanidae du Monde, nettside om arten
* (en) *Aegus (Micraegus) adelphus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Aegognathus similis*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Den lever i Sør-Amerika.

Utseende
--------

En nokså liten (ca. 15 millimeter), blankt svart hjortebiller. Hannen har sterkt forstørrede kjever som er krumme med en kraftig, skrått oppoverrettet tann på innersiden, slik at de blir gevirlignende. Kjevene er svarte, hodet svart med et par diffuse, rødlige flekker og pronotum mørkt brunoransje med svarte, vinkelformede tegninger, dekkvingene mørkt rødlige. Hodet er rektangulært, mye bredere enn langt, foran bredt og grunt, U-formet innbuktet, bak dette med et par store, rundede groper, fint og spredt punktert. Pronotum er avrundet firkantet, innsnevret ved roten, tettere punktert. Dekkvingene er nokså sterkt punkterte. Beina er svarte. Hunnen ligner hannen, men uten de forstørrede hodet og kjevene, oversiden blankere og tett punktert over alt.

Utbredelse
----------

Arten lever i Peru.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Neoprosopocoilini*
						* Slekten *Aegognathus* Leuthner, 1883
							+ ***Aegognathus similis*** Arnaud & Bomans, 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Aegognathus similis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Aegognathus similis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – *Aegognathus soulai* Arkivert 4. november 2017 hos Wayback Machine.
* Bildegalleri
**«You Can Have Her»** er en amerikansk sang. Melodien er skrevet av Bill Cook og den amerikanske versjonen var en hit for Roy Hamilton i 1961.

Den svenske teksten, **«Sånt är livet»**, er skrivet av Stikkan Anderson under psevdonymet Stig Rossner.

Anita Lindblom, S. O. Walldoffs orkester spilte inn sangen i oktober 1961. Den ble utgitt på singlen Fontana 271 201 TF.

Lindblom fremførte «Sånt är livet» i spillefilmen *Vi fixar allt* (1961).

Anita Lindbloms versjon lå på VG-lista i 22 uker i 1962 og på en førsteplass i syv uker.

Svenn-Erik Fjeldberg har spilt inn en norskspråklig versjon på plate («Sånn er livet»).

Referanser
----------

1. ↑  Anita Lindblom
2. ↑  Vi fixar allt (1961) på Svensk Filmdatabas
3. ↑  norwegiancharts.com - Anita Lindblom - Sånt är livet EP

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Det var du som sa nei» med Grynet Molvig | **Nr. 1 på VG-lista (med Anita Lindblom)**(Uke 12–18 1962) | Neste mottaker:«Zwei kleine Italiener» med Conny Froboess |
**John Herstad** (født 10. juli 1936) er en norsk historiker og arkivar. Han er tidligere professor ved Universitetet i Tromsø og riksarkivar.

Herstad avla i 1962 hovedfag i historie ved Universitetet i Bergen på en oppgave om *Foreningsliv i Bergen 1814-1850*. Etter avlagt hovedfag arbeidet Herstad en tid som vitenskapelig assistent og universitetslektor ved Universitetet i Bergen. I 1974 ble han tilsatt ved Institutt for historie, Universitetet i Tromsø. Han var i 1975 instituttleder. Herstad ble i 1980 professor i historie.

Fra 1982 til 2006 var Herstad riksarkivar. I sitt virke som riksarkivar var Herstad særlig aktiv i arbeidet med å modernisere norsk arkivvesen, blant annet gjennom etableringen av Digitalarkivet, og han var sentral i oppbygningen av Arkivverket. Herstad gikk av med pensjon 1. august 2006, etter nærmere 25 år som riksarkivar.

I sitt virke som historiker er Herstad særlig kjent for boken om kornmonopolet i dansketida. Herstad har i 2008 utgitt en bok om Henrik Wergelands virke som riksarkivar. Boka er basert på primærkilder, og gjenreiser dikteren som riksarkivar.

Kongen utnevnte 5. desember 2005 Herstad til kommandør av St. Olavs Orden «for hans innsats for norsk arkivvesen.»

Bibliografi
-----------

* *«Archivaren, – Gud bevar'en!»: Henrik Wergeland som riksarkivar*, Oslo: Messel forlag, 2008.
* *I helstatens grep: Kornmonopolet 1735-88*, Oslo: Tano Aschehoug, 2000.
* *Bispelistene som kilde til eldre norsk befolkningsstatistikk*, 1984.
* *Folkemengdens bevegelse i Bergen stift 1735-1820 : tall og fakta*, 1968.
* *Foreningsliv i Bergen 1814-1850*, Historisk institutt, Universitetet i Bergen, 1962.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Marianne Herfindal Johannessen: «Henrik Wergeland - Norges første riksarkivar», bt.no, 17. juni 2008.
2. ↑  «Ledelse og administrasjon» Arkivert 12. juni 2007 hos Wayback Machine. Universitetet i Tromsø, Institutt for historie.
3. ↑  Espen Søbye: «Gjenreist som riksarkivar», Dagbladet.no, 16. juni 2008.
4. ↑  «Ivar Fonnes utnevnt til ny riksarkivar», Pressemelding Nr.: 46/06, Kultur- og kirkedepartementet, 19. mai 2006.
5. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», Kongehuset.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |