recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Radioavisen*** er et dansk nyhetsprogram på radio som har blitt sendt på Danmarks Radio (DR) siden 1926. Med nesten tre millioner daglige lyttere er Radioavisen Danmarks største nyhetsmedium og det danske søsterprogrammet til NRKs *Dagsnytt.* Programmet sendes hver hele time på DR P1 og DR P4 hele dagen, samt på DR P2 og DR P3 mellom kl. 18 og 5. P3 fikk sitt eget nyhetsprogram på dagtid, *P3 Nyheder*, i 1999, og i 2007 fikk også P2 sin egen radioavis tilpasset kanalen.

Radioavisen ble første gang sendt i 1926, da under navnet *Pressens Radioavis*. I 1964 ble navnet endret til *Radioavisen*.

Redaksjonen har ca. 60 ansatte. Innslagene lages av Radioavisens egne reportere, DRs korrespondenter i utlandet og DRs ni distriktskontorer.

Frem til november 2006 ble Radioavisen sendt fra Radiohuset. Nå sendes programmet fra DRs nye hovedkvarter DR Byen.

Eksterne lenker
---------------

* Radioavisen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
Radiohuset på Rosenørns allé 22, med metropyramidene i forgrunnen.
**Radiohuset** var hovedkvarter for Danmarks Radio fra 1941 til 2006 og ligger på Frederiksberg. Tomten tilhørte tidligere Ladegården på Nørrebro og tjente som kirkegård for de fattige «ladegårdslemmene».

Huset ble bygget i en tid da radio holdt på å utvikle seg til et massemedium. Behovet for større fasiliteter for den daværende Statsradiofonien meldte seg derfor i økende grad på 1930-tallet. Arbeidene startet i 1936, og allerede i desember 1940 ble det første programmet sendt fra Radiohuset. Bygningen er tegnet av Vilhelm Lauritzen.

Danmarks Radio startet med fjernsynsproduksjon i Radiohuset i 1952, og mellom 1953 og 1958 ble det bygget en ny fløy og påbygget en ekstra etasje. I 1972 ble en nabobygning, Worsaaesvej 17, kjøpt, og koblet til resten av bygningsmassen.

TV-produksjonen ble fra 1963 gradvis flyttet til den nye TV-Byen. Nyhetsprogrammet TV-Avisen ble likevel produsert på Radiohuset frem til 1983.

Radiohuset ble fredet i 1994.

I 2007 flyttet Danmarks Radio ut av Radiohuset. Det Kongelige Danske Musikkonservatorium, som kjøpte bygningen fra Danmarks Radio i 2001 og de siste årene leide den ut til DR, har nå flyttet inn i Radiohuset.

Referanser
----------

1. ↑  Peder Bundgaard: *København – du har alt*, forlaget Borgen, København 1996, ISBN 87-21-00499-4
2. ↑  «Sag: Radiohuset» **(dansk)**. Fredede & bevaringsværdige bygninger / Slots- og Kulturstyrelsen. Besøkt 25. juli 2018.

Litteratur
----------

* Finn Slumstrup: *Radiohuset på Frederiksberg*. DR, 2004. ISBN 87-7953-759-6


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
Viola bastarda, illustrasjon fra Syntagma musicum
**Viola bastarda** er et strykeinstrument i bassregisteret som var i aktiv bruk på 1500- og 1600-tallet. Det har likheter med viola da gamba, men har en lengre resonanskasse.

Instrumentet var konstruert for å spille svært virtuose komposisjoner med stor grad av improvisasjon i en stil som også ble kalt *viola bastarda*. Kjennetegn ved denne stilen var at en polyfon komposisjon ble redusert til én linje, samtidig som den originale komposisjonens spennvidde ble beholdt. Musikeren la til variasjoner, improvisasjoner og ny kontrapunkt. Stilens hadde sitt høydepunkt i Italia tiårene rundt århundreskiftet 1500- 1600-tallet. Francesco Rognoni, en betydningsfull komponist av variasjonsverk, uttrykte at selv om det var mulig å spille viola bastarda-teknikker på en rekke instrumenter, som orgel, lutt og harpe, var det gambe som var denne teknikkens «dronning» på grunn av instrumentets fleksibilitet og store spennvidde. Rognoni skriver at standardstørrelsen på en viola bastarda lå mellom tenorgambe og violone (bassgambe), noe som betyr at instrumentet kan være beslektet med den engelske *division viol*.

Michael Praetorius grunngav navnet med at instrumentet var *«en blanding [bastard] av alle stemmer siden den ikke var bundet til én stemme alene, …»*

Referanser
----------

1. ↑  "gleichsam ein Bastard sei von allen Stimmen, sintemal es an keine Stimme allein gebunden, sondern ein guter Meister die Madriaglien (und was er sonst auf diesem Instrument musizieren will) vor sich nimmt und die Fugen und Harmonie mit allem Fleiß durch alle Stimmen durch und durch, bald oben auf dem Diskant, bald unten im Bass, bald in der Mitten aus dem Tenor und Alt heraus suchet, mit Sprüngen und Verzierungen versiehet und also traktieret, dass man ziemlicher Maßen fast alle Stimmen in ihren Fugen und Kadenzen daraus vernehmen kann."

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN
 |
**Ball- og Skiklubben av 1914** (1. januar 1914 – 14. oktober 1952), populært kalt **B.14**, var et idrettslag fra Grünerløkka i Oslo. Klubben hadde sitt hovednedslagsfelt på vestsiden av parken Birkelunden. Klubbens aktiviteter var bandy, fotball, ishockey og skisport. B.14 ble norgesmestere i bandy i 1929, det første året man spilte med 11-mannslag i bandy i Norge.

*Oslo-Sparta*, som også drev bandy og fotball, gikk inn i B.14 4. oktober 1940.

29. oktober 1952 slo B.14 seg sammen med naboklubbene *Sportsklubben Strong* og *Sportsklubben Spero*, og dannet *Grüner Idrettslag*. En enstemmig generalforsamling i B.14 gikk inn for sammenslutningen.

Landslagsspillere
-----------------

### Bandy

* Knut Johnsen, 7 landskamper, debut 1930.
* Aage Engebretsen, 4 landskamper, debut 1931.
* Rolf Lagesen, 2 landskamper som B.14-spiller, totalt 4, debut 1935.
* Erik Eid, 2 landskamper, debut 1932.
* Edvard Thoresen, 1 landskamp, debut 1929.

Referanser
----------

1. ↑  Vegard Holm. «Grüner 90 år». Besøkt 5. mars 2012.
2. ↑  «B. 14 og Oslo Sparta går sammen». *Aftenposten*. 8. oktober 1940.
3. ↑  «Tre mot én på Grünerløkka. Den minst levedyktige sa nei». *Verdens Gang*. 30. oktober 1952.
Satellitbilde over både hovedstedene, Kongoelven og Malebodammen.
**Malebodammen** (tidligere **Stanley-Pool** etter oppdageren Henry Morton Stanley, også kalt *Ngobila-sjøen*, *Lake Nkunda*, *Pool Malebo*) er en langstrakt og grunn innsjø - eller mer en utvidelse av Kongo - beliggende på grensen mellom Republikken Kongo og Den demokratiske republikken Kongo. 

Ved breddene av Malebodammen, ligger de to lands hovedsteder Kinshasa (DR Kongo) og Brazzaville (Republikken Kongo).

Foran Livingstonefallene, som er Kongoflodens gjennombrudd gjennom nedre Guineas høydedrag, oppdemmes den vannrike floden i en innsjø som er omkring 30 km lang og 21 km bred og på det meste 16 m dyp. Malebodammen ligger på 272 moh. og har mange skogbevokste store og små øyer (bl.a. den 180 km² store Mbamu), og de omkransende fjellene kommer opp i 600 moh.

Kongofloden er seilbar fra Malebodammen og oppover til byene Mbandaka, Kisangani and Bangui; nedenfor umuliggjøres dette av fossene og strykene.

Henry Morton Stanley nådde innsjøen den 12. mars 1877 og grunnla her i 1882 *Station Léopoldville* (i dag Kinshasa), som gradvis vokste fra regionalt handelssentrum og utgangspunkt for ekspedisjoner til storby. Den senere bygde Kongobanen knytter Malebodammen med havnen Matadi på atlanterhavskysten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
«**Malerens atelier**» er et maleri av den franske kunstneren Gustave Courbet. Bildet er malt i 1855, og dets fulle tittel er «Malerens atelier: En virkelig allegori som beskriver syv år av mitt kunstneriske (og moralske) liv» (*fransk: L’Atelier du peintre. Allégorie Réelle déterminant une phase de sept années de ma vie artistique (et morale)*). 

Bildet fremstiller Courbet selv sittende med pensler og palett, foran et landskapsmaleri på et staffeli. Han er omgitt av ulike figurer: en naken kvinne, en liten gutt med en hund, og to menneskegrupper på hver side av sentrum som delvis befinner seg i skyggene. Figurene er allegoriske representasjoner av elementer som har påvirket Courbets kunstneriske og politiske utvikling.

Til venstre i bildet fremstilles mennesker fra alle sosiale skikt i samfunnet, med Napoleon III i forgrunnen, sittende midt imot Courbet og fremstilt som en tyv i forkledning. En hodeskalle over en avis henviser til kritikerne som hadde ignorert Courbet og realismen, og på gulvet ligger restene etter den romantiske kunsten i form av en gitar og en bredbremmet hatt. Bortgjemt i skyggene bak lerretet skimtes en aktmodell i klassisk positur, som symboliserer den akademiske kunsttradisjonen som Courbet foraktet. I bildets sentrum arbeider Courbet på et landskapsmaleri med motiv fra hans hjemby Ornans, mens han blir iakttatt av uskylden (den lille gutten) og sannheten (den nakne kvinnen), som begge interessert betrakter kunstnerens verk. I gruppen til høyre ser vi kunstnerens venner og meningsfeller, som forfatterne George Sand og Charles Baudelaire, Champfleury, og anarkisten Pierre-Joseph Proudhon.

«Malerens atelier» var fra Courbets side ment både som et angrep på Napoleon IIIs totalitære regime, og som en kritikk av Salongutstillingen som den dominerende institusjonen i samtidens kunstliv. Dette er også noe av grunnen til maleriets monumentale størrelse – bildet er nesten seks meter bredt. Courbet ville stille ut «Malerens atelier» på Verdensutstillingen i Paris i 1855, men bildet ble refusert av juryen. Courbet fikk da bygget en egen utstillingspaviljong vis-à-vis den offisielle utstillingshallen for å presentere maleriet for publikum. Denne handlingen blir sett på som foregripende for den senere Salon des refusés, som igjen blir ansett å være den europeiske avantgardens fødsel i kunsthistorisk sammenheng.

«Malerens atelier» sies å være inspirert av Velázquez' maleri «Las Meninas», og bildet inspirerte i sin tur noen av Edouard Manets tidlige arbeider.

Eksterne lenker
---------------

* Musee d'Orsays omtale av bildet

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Malene Bettina Fosli Flataker** (født 1995) er en norsk trompetist fra Korsvoll i Oslo. Hun har spilt trompet siden hun var ni år gammel. Som 12-åring ble hun tatt opp på talentprogrammet «Unge Talenter» på Barratt Due musikkinstitutt, hvor hun studerer med Arnulf Naur Nilsen i Oslo Filharmonien. Gjennom programmet har hun deltatt i masterclasses med kjente utøvere fra inn- og utland, bl.a fra Royal College of Music i London.

Malene har flere svært gode plasseringer fra regionale og nasjonale mesterskap som solist og med ensembler. I 2008 og 2009 vant hun Oslo- og Akershusmesterskapet for solister. I 2010 gikk hun til topps i ensembleklassen i Ungdommens musikkmesterskap med BDM trompetkvintett. Etter bronseplassering i 2010, vant hun solistklassen i 2011 (med 98 av 100 mulig poeng) i Norges Musikkorpsforbunds Norgesmesterskap for solister og ensembler og fikk tittelen Norgesmester. Hun var, etter prøvespill, yngste deltaker i det nasjonale representasjonskorpset Norsk Blåseorkester (dirigert av Ole Edvard Antonsen). Hun ble i 2012 og 2013 tatt opp i Nasjonalt Undomssymfoniorkester (NUSO) og Bedford International Youth Exchange Orchestra. Hun har hatt solistoppdrag bl.a. med Det norske blåseensemble i Halden og Oslofjord Brass. 

I 2011 ble Malene kåret til Årets Talent i NMF Øst.

Høsten 2012 deltok hun i programserien NRK Meisterklasse hvor hun ble invitert med av trompetisten Tine Thing Helseth. Programmet er vist på NRK1 og NRK2 i 2012 og på SVT1 våren 2013. I 2012 mottok hun Nordbergs Lions Kunstnerstipend for en ung, lovende kunstner i Nordre Aker Bydel.

Høsten 2013 og 2014 vant hun sammen med Trombonet messingkvartett, ensembleklassen i Ungdommens Musikkmesterskap. I 2014 var premien blant annet å spille på Victoria Art Festival i Malta, Gozo, i juli 2015. De fikk strålende kritikker, se lenke. 

Kvartetten har også spilt på Slottet ved to anledninger, se lenke, og på Horten Kammermusikkfest.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. november 2013. Besøkt 12. november 2013.
2. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. november 2013. Besøkt 12. november 2013.
3. ↑  http://nabonett.no/omrade/t 19. juni 2015. dre-aker/diskusjon/452 Arkivert 12. november 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. november 2013. Besøkt 12. november 2013.
5. ↑   Arkivert 12. november 2013 hos Wayback Machine.
6. ↑
7. ↑
8. ↑
9. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. november 2013. Besøkt 12. november 2013.
Kart over Murray–Darlingbekkenet.
**Murray–Darlingbekkenet** (engelsk: *Murray–Darling basin*) er et bekken i sørøstlige Australia og har navnet sitt fra de to elvene Murray og Darling. Det har en sjudel av Australia som nedbørsfelt. Store deler av Australias jordbruksområder ligger i Murray–Darlingbekkenet og flere av disse gårdsbrukene er avhengige av vanntilførsel fra elvene. Den dekker mesteparten av delstatene New South Wales, Victoria og Australian Capital Territory, samt deler av Sør-Australia og Queensland.

Mesteparten av det 1 061 469 km² bekkenet er flatt, lavtliggende, langt inne i landet og mottar veldig lite direkte regn. Elvene er derfor vanligvis lange og med lav vannføring.

Referanser
----------

1. ↑  Pigram, John J. (2007). *Australia's Water Resources: From use to management*. Collingwood, Victoria: CSIRO Pubishing. s. 160—162. ISBN 9780643094420.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Murray Tyrrell** (født 1. desember 1913 i Kilmore, Victoria i Australia, død 13. juli 1994) var den offisielle sekretæren til Australias sittende generalguvernør over en periode på 26 år fra 1947 til 1973 og i denne perioden var han sekretæren til seks australske generalguvernører. 

Tyrrell ble utdannet ved de videregående skolene i Orbost og i Melbourne. Han giftet seg med Ellen Greig, den 6. mai 1939. De hadde en sønn og to døtre sammen. Han tjente i over 45 år i den australske offentlige tjenesten. For det meste av denne tiden satt han som assisterende sekretær eller personlig sekretær til en rekke australske ministre i forskjellige departementer, inkludert statsministeren, Ben Chifley. 

Murray Tyrrell ble utnevnt til kommandør av Order of the British Empire (CBE) i 1959. Murray Tyrrell hadde en liten, men sentral rolle i etableringen av den australske Conservation Foundation. Murray Tyrrell ble utnevnt til Kommandørridder av Victoriaordenen (KCVO) i 1968. Denne utnevnelsen ble tildelt for hans personlig tjeneste til den britiske dronningen, og skjedde ikke på anbefaling fra den australske statsministeren.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography **·** Prabook **·** VIAF
 |
Enkle former for sandstøping
En **modellsnekker** er en håndverker som lager former for støping. Det lages en modell etter gjenstanden som skal støpes, og denne modellen brukes for å lage et avtrykk i støpesanden. I dette avtrykkes helles senere flytende metaller, for eksempel støpejern. 

Støping kan foregå i åpen form eller i lukket form. Støpes i åpen form kan støpemodellen ha form som et slags stempel, med handtak på baksiden. Flytende metall helles i den åpne formen. Støpens bakside blir ujevn. Støping i lukket form, "overkassesystemet", krever at støpemodellen er tredimensjonal som det ferdige produkt, men kan være i flere deler for å kunne tas ut av støpeformen.

Hvis produktet skal være hult, så må modellsnekkeren også lage en kjernekasse som er lik hulrommet. *Kjernemaker* kunne være en egen håndverksspesialitet. 

Alle norske jerverk på 16-og 17- og 1800-tallet og nyere jerntøperier måtte ha en modellsnekker og et modellverksted. Dette var et snekkerverksted med utstyr for presisjonsarbeid. På 1700-tallet hadde jernverkene modellsnekkere tilknyttet virksomheten, og disse var i mange tilfelle også designere. Henrik Bech og Ole Nilsen Weierholt var to kjente modellsnekkere som var virksomme på 1700-tallet; begge påtok de seg arbeid med så vel kirkeinteriører som støpemodeller. Tre har vært det dominerende materialet for støpemodeller. 

Modellsnekkeren kan i dag arbeide ut fra en tegning laget av en ingeniør, en designer eller kunstner.

Nå foregår nesten all bearbeiding av støpemodeller med maskiner og med små toleranser. Det brukes både fres, dreiebenk, bormaskin og andre verktøymaskiner.

I dag blir forskjellige plastmaterialer stadig mer dominerende som materiale for støpemodeller.

Eksterne lenker
---------------

* Norske håndverkstradisjoner Arkivert 16. januar 2005 hos Wayback Machine. (Høgskolen i Bergen)
Forskjellig typer modemer
Et **modem** (kommer fra **Mo**dulere, **Dem**odulere) er et elektronisk apparat som modulerer/endrer et analogt signal (f.eks. lyd) slik at man kan sende det som digitalt data over, for eksempel, en telefonlinje. Modem som brukes til å overføre data mellom to datamaskiner over en telefonlinje er de mest kjente typene.

Det er en grunnleggende forskjell mellom bruk av modem og xDSL. Et modem omformer datasignalene til frekvenser i talebåndet mellom 300 og 3400 Hz. Dette er båndbredden på en vanlig talekanal, og dataoverføringen skjer fra en abonnent, via telefonsentralen til et modem på en annen abonnentlinje. Som regel er det en bærersignalfrekvens, så den som tilsvarer 0, og den andre frekvensen 1, hvorfra hylet når man anlytter slikt signal på telefonen, av moduleringen fra bærerfrekvensen og mellom de dataoverførende, som blir dekodert til å gjengi bitmønsteret som ble sendt.

For å etablere forbindelsen må en «ringe opp», hvor mottagende modem oppfatter sendende modems bærertone, og så skjer håndtaksbytte med sammenligning av dekoderte pakkettverdier, som lar det sikres at data ikke blir korruptert. Er det feil (pakkettenes CRC — cyclic redundancy check - verdier stemmer ikke), sendes ønske om gjensending til det stemmer, og så fortsetter samtalen til ferdig, eller signalet forsvinner.

Med xDSL har en innført en annen teknikk der det ene xDSL modemet står hos abonnenten, det andre modemet inngår i en DSLAM i sentralen. xDSL signalene ligger på frekvenser over talebåndet, og en kan føre en vanlig telefonsamtale i tillegg til dataoverføringen. Fra DSLAMen videreføres datainformasjonen i et eget datanett.

*Modem* er et teleskopord som kommer fra ordene «modulator» og «demodulator». *Demodulere* refererer til den motsatte endringen, slik at en datamaskin i mottagerenden kan tolke det digitale signalet. 

Ordet «modem» ble først brukt i 1958.

Nullmodem
---------

En nullmodemkobling
Et såkalt **nullmodem** (også kalt **nullmodemkabel**) muliggjorde sammenkobling av to enheter, f.eks. PC-er, skrivere eller terminaler, dersom de befant seg på samme sted. Enhetene ble koblet sammen med en vanlig RS-232 seriekabel, som imidlertid også ble utstyrt med en kobling som krysset noen av kommunikasjonspinnene. Derved oppførte de tilkoblede enhetene seg som om de var koblet opp ved hjelp av et tradisjonelt modem.

Se også
-------

* DSL
* Smalbånd

Referanser
----------

1. ↑  «Modem entry».
2. ↑  Lammert Bies. «RS232 serial null modem cable wiring and tutorial» **(engelsk)**. lammertbies.nl. Besøkt 26. desember 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Philip William Turner** (født 3. desember 1925 i Britisk Columbia, død januar 2006 i West Malvern) var en britisk barnebokforfatter, prest og kringkastingsmedarbeider. Han er best kjent for serien med bøker fra den fiktive byen Darnley Mills. Han mottok Carnegie Medal for den andre av bøkene, *The Grange at High Force*, i 1965.

Liv
---

Han ble født i Canada av britiske foreldre, og familien flyttet tilbake til England i 1926. Han tjenestegjorde i marinen 1943-46 og fortsatte deretter studiene ved Worcester College, Oxford. Han tok eksamen i 1949, giftet seg med Margaret Diana Samson i 1950 og ble ordinert til prest i 1951. Paret fikk to sønner. 

Han tjenestegjorde som prest i Leeds, Crawley og Northampton. Sent på 1950-tallet fikk han ansvaret for de religiøse radioprogrammene i Midlandsregionen. Han kombinerte dette med kapellanstillinger ved skoler som Eton College og Malvern College, Worcestershire. Forfatterskapet begynte med religiøse skrifter i 1950-årene.

Bøker
-----

Den første av barnebøkene i serien om Darnley Mills utkom i 1964: *Colonel Sheperton's Clock*. Serien kom etterhvert til å omfatte 9 bøker, hvorav fem med hovedpersonene Arthur, Peter og David som foregår i samtidens England på 1960- og 1970-tallet, og fire fra byen i tidligere tider: to fra den industrielle revolusjonen på 1800-tallet, en fra første verdenskrig, og en fra Battle of Britain i 1940. Bøkene er både spenningsfortellinger og utviklingsromaner. 

Under psevdonymet Stephen Chance skrev han fire kriminalbøker om Reverend Septimus Treloar i perioden 1971-79, med titler som *Septimus and the Danedyke Mystery*. Han skrev også noen andre bøker.

Den første av Septimus-bøkene ble dramatisert for tv i 1979 med tittelen *The Danedyke Mystery*.

Referanser
----------

1. ↑   www.collectingbooksandmagazines.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑  .
4. ↑   www.teamstats.net[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.elsevier.com[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Philip Turner Arkivert 8. juni 2009 hos Wayback Machine.
7. ↑  collectingbooksandmagazines.com
8. ↑  Philip Turner aka Stephen Chance
9. ↑  «The Danedyke Mystery» **(engelsk)**. Internet Movie Database.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
**Jesper Odelberg** (født 23. juli 1970) er en svensk standupkomiker og musiker. Han er mest kjent i Norge for sine innslag i Rikets røst der han blant annet har startet bandet Boys on Wheels og testet diverse yrker.

Odelberg har cerebral parese, hvilket blant annet medfører at han sitter i rullestol. Han er kjent for å bruke sin funksjonshemning i innslag, blant annet ved å spille cp-rammet akupunktør overfor intetanende personer og i det nevnte bandet Boys on Wheels

Allerede som femåring begynte han å drømme om å bli artist, etter å ha vært med onkelen «Jota», som var gitarist i bandet Jigs, på turné. Som syvåring hadde han sin første sceneopptreden da han fremførte Boney Ms «Daddy Cool». Odelberg er utdannet ved Ljungskiles Folkhögskolas Musikinriktade allmännlinje (1989–1990).

Skolekameraten Carl-Einar Häckner satte høsten 1993 opp et stykke på Backa Teater, og trengte innspill fra en rullestolbruker på en rolletolkning. Han koblet inn Odelberg, som endte med å få fast stilling ved teateret i årene 1994–1998. Mens han arbeidet der ble han oppdaget av dramaturgen Lena Fridell, som gjorde mye for hans videre karriere. 

I 1997 fikk han sitt store gjennombrudd på *Släng dig i brunnen*, et svensk fjernsynsoverført standup-show. Han ble svært populær etter sin opptreden der, og har siden vært med på en rekke prosjekter.

Hans produksjoner er «Musik i Väst», «Den onde den gode den fule», «Är du CP, eller?» samt show med Lasse Lindroth. Odelberg har dessuten medvirket i filmen, *Livet är en schlager*. 

Han er bror av musikeren Joakim Odelberg, kjent under artistnavnet «Leo».

Referanser
----------

1. ↑  TV2: Akupunktøren Jesper Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. hentet 12. november 2006
2. ↑  TV2: Boys on Wheels Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine. hentet 12. november 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jesper Odelberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jesper Odelberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jesper Odelberg hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jesper Odelberg på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Jesper Odelbergs Offisielle hjemmeside

 Wikiquote: Jesper Odelberg – sitater

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
*Se også Jesper Olsen, dansk fotballspiller.*

**Jesper Olsen**, eller **Jesper Kenn Olsen**, er en ultradistanseløper fra Danmark.

Utdanning
---------

Olsen studerte jus i 1994-95 på Taarnbykollegiet sør i København.

Reisen
------

Olsen løp rundt i verden i 22 måneder, fra 1. januar 2004 til 23. oktober 2005 og fulgte en rute som besto av: London – København – Moskva – Vladivostok – (fly) – Niigata – Tokyo – (fly) – Sydney-Perth – (fly) – Los Angeles – Vancouver – New York – (fly) – Shannon – Dublin – (fly) – Liverpool – London.

### Utstyr og support

Under det meste av løpeturen sprang han med en babyjoggevogn hvor han hadde mat, drikke, telt og annet utstyr. Mens han løp gjennom Russland, og halvparten av USA, ble han hjulpet av en støttebil som transportere dette for ham. Fra London til Sentral-Sibir ble han fulgt av Alexander Korotkov fra Russland, som hadde planlagt å løpe rundt i verden med Jesper, men ga opp i det sentrale Sibir.

Andre prestasjoner
------------------

Under løpet deltok, og vant, også Olsen Cliff Young Australian 6-day race, i november 2004, der han løp 756 km. Olsen vant også det sørafrikanske 6-dagersløpet i april 2008 med totalt 685 km.

Nåværende prosjekt
------------------

Jesper Olsen og Sarah Barnett løper nå en nord-sør rute som de la ut på 1. juli 2008. Ifølge nettstedet deres er, Nord-Sørløpets mål å fullføre en distanse på 40 000 km, og dermed gjør det til verdens lengste fullt gps-dokumenterte løp med god margin. En reise fra topp til bunn av kloden og tilbake, på tvers av fire kontinenter, flere kulturer, naturlige miljøer og et stort spekter av temperaturer og terreng.

Eksterne lenker
---------------

* 

Portal: Danmark
**Sky** var et britisk instrumentalt band som spesialiserte seg i å sammenføye en rekke varierte musikksjangre inkludert soft rock, klassisk musikk og jazz. Bandet ble grunnlagt i 1978 da den australske klassiske gitaristen John Williams bestemte seg for å slå seg sammen med Herbie Flowers, Francis Monkman, Tristan Fry og Kevin Peek.

Det sammenblandede segmentet mellom rock og klassisk musikk hadde for øvrig blitt formet noen år tidligere av orkestergruppa Esperanto. Etter et omfattende søk etter et plateselskap så signerte de med det mindre tyske selskapet Ariola Records, og deres påfølgende debututgivelse fikk høye salgstall i både Storbritannia og i Australia. Oppfølgerutgivelsen *Sky 2* fikk også markante salgstall.

I 1980 fikk den engelske plateprodusenten Martin Lewis med seg bandet til å gjøre en konsertforestilling i Westminster Abbey, som er en over 900 år gammel historisk kirke i sentrum av London. Konserten fant sted i februar 1981, og dette ble den første rockekonserten i Westminster, som også ble tatt opp og sendt senere av BBC. Konserten var en veldedighetskonsert for menneskerettigheter og Amnesty International, som hadde 20-årsjubileum dette året og gjorde at bandet fikk en positiv mediedekning.

Francis Monkman forlot Sky i 1980, og ble erstattet Steve Gray, som tok med seg et mer jazzinfluert lydbildet inn i bandet. De påfølgende utgivelsene etter dette hadde ulik kvalitet og suksess. Etter deres sjette utgivelse *Cadmium* i 1983 forlot også John Williams bandet, noe som førte til at Ariola avsluttet samarbeidet med Sky. Bandet produserte så to studioalbum til i *The Great Balloon Race* (1985) og *Mozart* (1987) med påfølgende turnéer (hvor også Rick Wakeman og Nicky Hopkins fungerte som et femte medlem) før gruppa gikk inn i en stillstand og forsvant ut av alles søkelys utover 1990-tallet.

Medlemmer
---------

* John Williams – Akustiske og elektriske gitarer (1978–1983)
* Kevin Peek – Elektrisk gitar (1978–1985)
* Herbie Flowers – Bassgitar, tuba (1978–1994)
* Francis Monkman – Cembalo, synthesisere (1978–1980)
* Tristan Fry – Trommer, perkusjon (1979–1994)
* Steve Gray – Piano, keyboards, saksofon (1981–1994)
* Paul Hart – Keyboards, gitar, fiolin (1984–1994)

Diskografi
----------

* 1979 – *Sky*
* 1980 – *Sky 2*
* 1981 – *Sky 3*
* 1982 – *Sky 4 Forthcoming*
* 1983 – *Sky Five Live*
* 1983 – *Cadmium*
* 1984 – *Masterpieces (The Best of Sky)*
* 1985 – *The Great Balloon Race*
* 1987 – *Mozart*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sky på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sky på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Sky på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Sky på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Sky på AllMusic Rediger på Wikidata
* Richard Sliwas uoffisielle nettside om Sky

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Landskapet i Mühlviertel  Foto: Wolfgang Sauber 
**Mühlviertel** («møllekvartalet») er en av de fire tradisjonelle regionene i den østerrikske delstaten Oberösterreich, nordøst i delstaten. Mühlviertel er den delen av Oberösterreich som ligger nord for Donau.

Donau skiller den fra de tre andre «kvartalene», (fra vest) Innviertel, Hausruckviertel og Traunviertel. I sydøst danner Donau dessuten grensen mot den niederösterrikske regionen Mostviertel. Videre grenser Mühlviertel mot Niederösterreichs Waldviertel i øst, mot det tsjekkiske Sydböhmen i nord og mot den tyske delstaten Bayern i vest.

Regionen er oppkalt etter tre elver (*Große Mühl*, *Kleine Mühl*, *Steinerne Mühl*) som tidligere drev mange møllebruk. Elvene har sine kilder i Böhmerwald, nord i regionen, og munner ut i Donau.

Distrikter
----------

Mühlviertel omfatter de følgende distriktene:

* Distriktet Freistadt
* Distriktet Perg
* Distriktet Rohrbach
* Distriktet Urfahr-Umgebung

Den nordlige delen av delstatshovedstaden Linz regnes også til Mühlviertel.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt reiseportal om Mühlviertel

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
«Jørgen Andersen» har flere betydninger.

**Jørgen Marius Andersen** (født 20. februar 1886 i Sarpsborg, død 30. mai 1973 i Sarpsborg) var en norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Andersen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som kom på tredje og siste plass i lagkonkurransen i mangekamp svensk system bak Sverige og Danmark. Det var kun tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.

Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen, var han med på det norske laget som kom på andreplass, bak Danmark i fritt system.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i turn, lagkamp fritt system (Norge)
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkamp svensk system (Norge)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jørgen Andersen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jørgen Andersen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jørgen Andersen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Jørgen Bang** (født 11. januar 1829 i Kragerø, død 27. desember 1908 i Grimstad) var en norsk kjøpmann, brukseier og skipsreder. Bang kom til Grimstad i 1843.

Bang bygde opp og drev et handelshus. Han drev innenfor flere næringer, slik som krambod, trelast, sagbruk, rederi og skipsverft. Bang startet i 1854 egen krambodforretning. I løpet av 1850-årene investerte han i skipsparter, og ble etterhvert korresponderende reder for flere seilskuter. Bang var fra 1863 medeier i et sagbruk ved Rorevannet, dette ble flyttet til Odden da han ble eneeier. På Odden drev Bang eget skipsverft, hvor han bygget tilsammen 15 seilskuter. Den siste, bark «Silas», ble bygget i 1898.

Jørgen Bang hadde flere offentlig verv. Han var formann i byggekomiteen for Grimstad Kirke, som ble innviet i 1881. Han var med i byggekomiteen for Grimstad sykehus. Jørgen Bang satt også flere perioder i Grimstad bystyre, hvor han var innvalgt for *Den konservative listen*.

I 1856 giftet han seg med Anthonette Dorthea Huseland (1830–1912). De hadde syv barn, fire sønner og tre døtre. Jørgen Bang var bl.a. far til Anna Caroline Bang og morfar til Vidkun Quisling. Sønnen Johan Bang (1869–1944) og barnebarnet Jørgen Bang (1897–1974) fulgte begge opp rederitradisjonen.

Jørgen Bang var i sin samtid en av de største arbeidsgiverne i Grimstad. Bang var også en pådriver for å få anlagt Grimstad-Frolandsbanen.

*Jørgen Bangs gate* i Grimstad er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑  Grimstad Bys historie 1927, s 709 – 711
2. ↑  Dannevig (1971), *Grimstads Sjøfartshistorie*, s 227
3. ↑  Dannevig (1971), s 303
4. ↑  Dannevig (1971), s 228

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Jørgen Blydt** (født 14. mars 1868 i Bergen, død 28. april 1938 samme sted) var en norsk forretningsmann og politiker for Venstre.

Blydt gikk på handelsskole i hjembyen, og var deretter tre år utenlands for videreutdanning. I 1891 overtok han – sammen med svogeren Hj. Grung – farens firma, som dreiv handel med fiskeprodukter og fangstutstyr. Firmaet tok navnet Blydt & Grung. I 1912 fikk Blydt stillinga som børskommissær i Bergen.

Han var medlem av Bergen bystyre i mange år, og han var i tida 1908–1912 formann i kommunikasjonskomiteen for Bergen og Søndre og Nordre Bergenhus amt. Han var formann i Bergens handelskammer fra 1915 til 1926, styremedlem i Bergens Kreditbank fra 1906 til 1922 og hadde ellers ei rekke verv innen handelsnæringen både lokalt og nasjonalt.

Han var ei tid formann i tilsynskomiteen for Bergensbanen og nestformann i overstyret for Norges oplysningskonto for næringsveiene. Han satt også i statens rådgivende finansråd av 1918, i brenselsrådet av 1917 og i Fiskeribankens styre fra starten i 1921 til 1936. Han var medlem av rådet for Chr. Michelsens Institutt og i Den Nationale Scenes direksjon. Ennvidere var han medlem av ordensrådet fra 1925 og ordenskansler fra 1932 til 1938.

Blydt var representant på Stortinget i to perioder: 1900–1903 (for Bergen) og 1916–1918 (for Sandviken krets i Bergen). Han var hovedsakelig medlem av næringskomiteen, men deltok tidvis også i utenrikskomiteen. Da Ofotbanen blei åpna i 1903, var han en av de offisielle utsendingene fra Stortinget. I perioden 1906–1909 var Blydt vararepresentant for Kalfaret krets. Han møtte i flere kortere perioder.

Blydt var mye brukt i offentlig utvalgsarbeid, herunder var han med i utvalget for utredning av havforskningsinstitutt i Bergen (formann), kullforsyningskomiteen av 1917 (formann), komiteen om utlendingers virke i Norge av 1918, valutakommisjonen av 1925 og fiskeribankkomiteen av 1931.

Han var gift med Marie Berner, datter av stortingspresident Carl Berner.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 138[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 107[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 138–139.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jørgen Blydt hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
*Se også: Jørgen Skaug Aukland*

**Jørgen Aukland** (født 6. august 1975) er en norsk langrennsløper fra Tønsberg i Vestfold. Han er medlem av Oseberg skilag og er tilknyttet Team Santander. Han har fire seire i Marcialonga og to seire i Vasaloppet. Han er broren til Anders Aukland og Fredrik Aukland.

Karriere
--------

Aukland har spesialisert seg på langløp og har i flere år vært på det norske langløpslandslaget. Han debuterte i FIS Marathon Cup i 2001, blant annet med en fjerdeplass i Finlandialoppet. I 2002 ble han nummer 2 i Vasaloppet og Tartu Maraton. I 2003 vant han FIS Marathon Cup, etter å ha vunnet Marcialonga, König Ludwig Lauf og Tartu Maraton.

Han har flere år vært i favorittskiktet i Vasaloppet. Han har to andreplasser (2002 og 2003) og tre tredjeplasser (2004, 2005 og 2007) samt to seire, i 2008 og 2013.

Han har én pallplassering i den ordinære verdenscupen i langrenn – da Marcialonga stod på verdenscupprogrammet i 2004. I 2002 tok han bronse på NM 50 km fristil. Hans to brødre, Anders og Fredrik, er også langrennsløpere. I 2001 gikk Jørgen og Anders, sammen med Espen Bjervig, på Osebergs stafettlag som tok bronse i NM.

Jørgen Aukland og broren Anders dannet våren 2007 Team Xtra personell som i 2013 skiftet navn til Team Centric og i 2014 til Team Santander. De satser primært på FIS Marathon Cup. De er også begge ansatt i Centric, der de arbeider med helsefremmende arbeid. Satsingen gav suksess, gjennom bl.a. dobbeltseier i 2008 i både det italienske turrennet Marcialonga (Anders foran Jørgen) og i Vasaloppet (Jørgen foran Anders). Med tredjeplassen i Marcialonga 2014 satte Aukland rekord der med ti pallplasseringer.

Han la opp som profesjonell langrennsløper etter sesongen 2015/16.

Meritter
--------

2003
Vinner Marcialonga
Vinner König Ludwig Lauf
Vinner Tartu Maraton
2006
Vinner Marcialonga
2008
Vinner Vasaloppet
2012
Vinner Marcialonga
2013
Vinner Marcialonga
Vinner Vasaloppet

Personlige rekorder i friidrett:
--------------------------------

| Øvelse | Tid | År |
| --- | --- | --- |
| 800 meter | 2:01.11 | 1996 |
| 1500 meter | 4:06.15 | 1993 |
| 3000 meter | 8:50.14 | 1996 |
| 5000 meter | 15:14.64 | 1996 |
| 3000 meter hinder | 10:03.31 | 1997 |

Referanser
----------

1. ↑  FIS Marathon Cup 2002/2003, Official Ranking of Men, www.worldloppet.com
2. ↑  PRO TEAM PRESENTATION 2014/2015 - TEAM SANTANDER Arkivert 13. januar 2015 hos Wayback Machine. swixclassics.com (10/12/2014)
3. ↑  «Jørgen Aukland legger opp: - Stolt over det jeg har oppnådd». *www.langrenn.com*. Besøkt 27. mai 2016.
4. ↑  Statistikk fra Tønsberg friidrettsklubb

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jørgen Aukland – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* FIS Marathon Cup

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**The Light Infantry** var et regiment i British Army, opprettet 10. juli 1968 gjennom sammenslåing av fire lette infanteriregimenter:

* Somerset and Cornwall Light Infantry
* King’s Own Yorkshire Light Infantry
* King’s Shropshire Light Infantry
* Durham Light Infantry

I mars 1969 ble 4. bataljon (tidligere Durham Light Infantry) oppløst, slik at regimentet var redusert til tre bataljoner.

Regimentet var aktivt gjennom hele konflikten i Nord-Irland, med åtte falne soldater da Den provisoriske IRA sprengte en militær buss i Ballygawley.

De tre bataljonene fortsatte i tjeneste frem til 1993, da de ble slått sammen til to.

I desember 2004 ble det, som en del av omstruktureringen av British Army, kunngjort at The Light Infantry ville få ytterligere én bataljon gjennom sammenslåing med Devonshire and Dorset Regiment og Gloucestershire-delene av Royal Gloucestershire, Berkshire and Wiltshire Regiment. I november 2005 ble det imidlertid kunngjort av Forsvarsministeriet at The Light Infantry ville bli slått sammen med Devonshire and Dorset Regiment, Royal Gloucestershire, Berkshire and Wiltshire Regiment og Royal Green Jackets til et nytt, stort regiment med navnet The Rifles. Det nye regimentet ble dannet 1. februar 2007 og 1. bataljon, The Light Infantry, ble til 5. bataljon, The Rifles, mens 2. bataljon, The Light Infantry, ble til 3. bataljon, The Rifles.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. mai 2021. Besøkt 19. april 2019.
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. november 2020. Besøkt 19. april 2019.
**The Light Dragoons** er et regiment i British Army. Det er et lett kavaleriregiment med historie fra oppklaringsrollen som daterer tilbake til det tidlige 18. århundre. Det har sitt hovedkvarter i Catterick Garrison i North Yorkshire.

Regimentet ble dannet i 1992 ved Haig Barracks i Hohne gjennom sammenslåing av to regimenter: 13th/18th Royal Hussars (Queen Mary's Own) og 15th/19th The King’s Royal Hussars. Alle de foregående regimentene hadde vært «lette dragoner» i de 18. og 19. århundrer, inkludert i Napoleonskrigene.

Rollen til regimentet inkluderer rekognosering for å skaffe opplysninger om fiendtlige styrker, fiendtlige stillinger, terreng og lignende. Det benytter Jackal 2 stormpanservogner siden Army 2020-reformen. The Light Dragoons rekrutterer hovedsakelig i Nord-England, fra grevskapene Northumberland, Tyne and Wear, County Durham, South Yorkshire og East Riding of Yorkshire og har tette bånd til disse områdene. Av denne grunn er regimentet kjent som Englands nordlige kavaleri, men fordi det nå er Englands eneste lette kavaleriregiment blir det også betegnet «Englands lette kavaleri».

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ubume** (産女, *fødselskvinne*), en type *yokai* eller *obakemono* (japanske spøkelser), er åndene til kvinner som enten døde under en fødsel, eller som døde uten å ha forsikret seg om at barna hennes ville bli tatt vare på. Historiene om ubume i Japan er mange. De opptrer i den mest vanlige formen for spøkelser i Japan, nemlig kledd i hvitt, med langt hår hengende låst nedover ryggen.

I noen fortellinger kjøper ubumen søtsaker og annen mat til sine levende barn, med penger som senere forvandles til døde blader. Andre historier forteller om ubumer som prøver å tiltrekke seg oppmerksomheten til et levende menneske, for så å lede det til det stede barnet hennes er gjemt, slik at barnet kan tas inn i samfunnet igjen.

Se også
-------

* Yūrei
* Goryō
* Onryō
* Yokai
* Obakemono

Referanser
----------

1. ↑  Zika (18. september 2010). «5 Types of Japanese Ghosts». *Weird Worm* **(engelsk)**. Besøkt 20. juli 2019.
2. ↑  «Ubume – Yokai.com» **(engelsk)**. Besøkt 20. juli 2019.
***Allonitis*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor, svart skarabide. Hodet er skovlformet, den fremre delen er trekantet fremtrukket og danner en påfallende snute. Denne delen er rynkete skulturert, ved bakkanten av dette området sitter det et par lave knøler. Pronotum er bredere enn langt og omtrent så bredt som dekkvingene, ytterkanten er vinklet litt foran midten, ved knekken sitter det en rund grop. Pronotum har tett, fin punktering og er derfor litt matt. Dekkvingene har en kraftig lengdelist omtrent i midten, bortsett fra denne med noe utydelige lengdestriper.

Utbredelse
----------

Arten er funnet i Kamerun og den Den demokratiske republikken Kongo.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
					- Slektsgruppen Onitini
						* Slekten *Allonitis* Janssens, 1936
							+ *Allonitis nasutus* (Felsche, 1907)

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Allonitis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Allonitis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Allonitis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Anne Graham Lotz** (født 21. mai 1948) er en amerikansk kristen predikant og forfatter. Hun er leder for og grunnlegger av AnGeL Ministries. Hun er i Skandinavia særlig kjent som frontfigur i den internasjonale forkynnelseskampanjen «Just Give Me Jesus» som er nært knyttet til den norske, tverrkirkelige grasrotorganisasjonen JesusKvinner.

Anne Graham Lotz er datter av Billy Graham og Ruth Graham. Billy Graham er verdensevangelist og grunnlegger av *Billy Graham Evangelistic Association*. Annes bror, Franklin Graham, har overtatt lederplassen etter sin far.

Anne Graham Lotz har siden begynnelsen av 1980-tallet reist rundt i verden som evangelist. På samme måte som for faren, er det mest sentrale i hennes forkynnelse det enkle, kristne evangeliet om frelse.

Bibliografi
-----------

Anne Graham Lotz er forfatter og har skrevet flere bøker. Hun har som forfatter mottatt priser for enkelte av bøkene og noen har vært bestselgere. Hennes bøker er oversatt til flere språk. Hun har også bidratt med artikler i aviser og tidsskrift.

* *… mangelfull liste …*
* ? – *Bare gi meg Jesus (Just give me Jesus)*.
* ? – *Mine øyne har sett Herren – en personlig vekkelse.*

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID grahama[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* www.annegrahamlotz.com – Anne Graham Lotz
* www.billygraham.org – Billy Graham Evangelistic Association

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ICCU **·** BNE
 |
**Emisjon** er utstedelse av verdipapirer, for eksempel aksjer eller obligasjoner.

Aksjeemisjon innebærer at aksjekapitalen i et aksjeselskap eller allmennaksjeselskap blir forhøyet. Dette skjer normalt ved utstedelse av nye aksjer i selskapet. Lovens utgangspunkt er at aksjonærene i selskapet har fortrinnsrett til de nye aksjene i samme forhold som de eier aksjer fra før, men dette kan fravikes i vedtektene. Aksjeselskaper kan ellers bare tilby slike aksjer til bestemte navngitte personer. Allmennaksjeselskaper kan derimot innby en ubegrenset krets til å tegne aksjer, noe som særlig gjøres i selskaper som er børsnoterte.

Ifølge Statistisk sentralbyrås definisjon omfatter aksjeemisjoner både nytegninger av aksjer, fondsemisjoner og konvertering av gjeld til aksjekapital i aksjeselskaper (AS) og allmennaksjeselskaper (ASA) og for øvrig alle aktiviteter som resulterer i utstedelse av nye aksjer.

Emisjoner der kun utvalgte investorer får tilbud om å delta, kalles *rettede emisjoner*. Emisjonskursen bestemmes av styret i selskapet. Aksjer utstedt ved emisjon kalles gjerne førstehåndsaksjer, da de er utstedt direkte fra selskapet, i motsetning til aksjer kjøpt på børs eller direkte fra andre eiere, som kalles annenhåndsaksjer.

Alternativet til å innby til tegning av nye aksjer er å overføre midler til aksjekapitalen fra et av selskapets fond (*fondsemisjon*). På denne måten skjer det ingen kapitaltilførsel til selskapet, men kapitalen som overføres vil øke selskapets bundne egenkapital, noe som vil kunne skape et bedre inntrykk av selskapets soliditet.

For å delta i aksjeemisjoner og spredningssalg via Internett må man være over 18 år og ha konto i en norsk bank.

Referanser
----------

1. ↑  ssb.no Statistisk sentralbyrås definisjon av Aksjeemisjoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Det syrisk-ortodokse knanaya-erkebispedømme** i den indiske delstaten Kerala er erkebispedømmet som er ansvarlig for samtlige knanayakristne av syrisk-ortodoks konfesjon. Erkebispedømmet har sitt sete i Chingavanam i Kerala, der de fleste knanayakristne bor, men omfatter også syrisk-ortodokse knanayakristne i andre deler av India og i andre land. Erkebispedømmets omfang er altså ikke geografisk definert, men etnoreligiøst, og overlapper derfor med de andre bispedømmene av den syrisk-ortodokse kirke av Malankara. Totalt er erkebispedømmet ansvarlig for om lag 100 000 troende.

Erkebispedømmet ledes av en erkebiskop (per 2011 Mor Sevarios Kuriakose), som får hjelp fra tre hjelpemetropolitter. Av disse er en ansvarlig for Kallisserry-regionen, en for Ranni-regionen, og en for Nord-Amerika og Europa.

Historie
--------

De knanayakristne er en nokså lukket etnoreligiøs gruppering som har en om lag 1700 år lang historie i Kerala. En drøy tredjedel av knananittene, som de også heter, hører til den syrisk-ortodokse kirke av Malankara, som ble til gjennom en union med patriark Abdul Masih I av Antiokia i 1665. Knananittene hadde sine egne kirker or prester innenfor den syrisk-ortodokse kirken av Malankara. Etter disse prestenes ønske opprettet patriark Ignatius Abdulla II i 1910 et eget bispedømme for knananittene. Bispedømmets første biskop var Mor Sevarios Geevarghese. Bispedømmet hadde ved grunnleggelsen ni menigheter. I dag omfatter det over hundre kirker, hovedsakelig i Kerala, men også i andre land, spesielt USA, Canada og Storbritannia.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden av erkebispedømmets amerikansk-europeiske hjelpemetropolitt (engelsk)