recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*For filmatiseringa fra 1981, se Christiane F. – Å være ung er for jævlig*
***Å være ung er for jævlig*** (tysk originaltittel: *Christiane F. – Wir Kinder vom Bahnhof Zoo* – på norsk «Vi barna fra Bahnhof Zoo») er en biografisk bok utgitt i 1978 av magasinet *Stern* med utgangspunkt i en serie reportasjer fra 1975 til 1978. Boka kom på norsk i 1980. Den beskriver situasjonen til narkotikaavhengige barn og ungdommer gjennom eksempelet Christiane Felscherinow fra Gropiusstadt i Berlin-bydelen Neukölln. Bokas tittel viser til Bahnhof Zoo, som på 1970- og 1980-tallet var et sentralt møtested for narko- og barneprostitusjonsmiljøet i Berlin. 

Bokas forfattere er Kai Hermann og Horst Rieck, som skrev den på bakgrunn av intervjuer med Christiane F. som ble tatt opp på bånd, men i flere utgaver av boka utelates deres navn. Boka er skrevet med hovedpersonen Christiane som *jeg-forteller* og fremstår av den grunn som en selvbiografisk beretning. Førstepersonsfortelleren er også et virkemiddel som forsterker inntrykket av forholdene som skildres.

Boka skildrer minutiøst og med tydelige ord den heroinavhengige jentas historie. Kretsen av personlige og sosiale problemer, rusmiddelavhengighet, forråelse, kriminalisering og prostitusjon blir beskrevet. Også jentas familie og personer i hennes nærhet, som sosialarbeidere, terapeuter og politibetjenter, kommer til orde.

Innledningen er skrevet av Horst-Eberhard Richter. Boka var den første i sitt slag og gav et bredt publikum innblikk i narkotikaproblematikken.

Boka er oversatt til flere språk. I 1981 ble den filmatisert under samme navn.

Kilder
------

* Christiane F.: *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*. Nach Tonbandprotokollen aufgeschrieben von Kai Hermann und Horst Rieck. Mit einem Vorwort von Horst Eberhard Richter. Originalausgabe, 50. Auflage. Gruner & Jahr, Hamburg 2008, ISBN 3-570-02391-5, 324 S.
* Christiane F.: *Wir Kinder vom Bahnhof Zoo*. Nach Tonbandprotokollen aufgeschrieben von Kai Hermann und Horst Rieck. Carlsen, Hamburg 2009, ISBN 978-3-570-02391-4, 366 S.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC **·** GND
 |
St. Georg-klosteret, Wadi Qelt
Fjellklatring i Wadi Qelt
Nahal Prat-bekken
**Wadi Qelt** (arabisk: وادي القلط; også *Wadi al-Qult*, *Wadi el-Qult*, *Wadi Kelt*, *Wadi Qilt* eller *Wadi Qult*) eller **Nahal Prat** (hebraisk: נחל פרת) er en dal («wadi»; arabisk: وادي wādī) eller elv («nahal»; hebraisk: נחל) som renner vest til øst gjennom Judeaørkenen på Vestbredden. Den springer ut nær Jerusalem og ender opp nær Jeriko, nær Dødehavet.

Wadi Qelt har ei unik variasjon i plante- og dyreliv. St. Georg-klosteret og en av de eldste synagogene i verden, Shalom Al Yisrael-synagogen, ligger i Wadi Qelt, som er identifisert som den bibelske «Perat», nemnt i Jeremia 13,5.

Historie
--------

### Oldtiden

Det ligger mange klostre og gamle kristne steder i Wadi Qelt. Man har funnet flere akvedukter langs elven, den eldste datert tilbake til hashmoneisk tid (100-tallet f. Kr.) Man tror at Wadi Qelt-synagogen, bygget som en del av et hashmoneisk, kongelig vinterpalass, er en av de eldste synagogene i verden. Stedet var hjemsted for vinterpalassene til de hashmoneiske konger og Herodes den store.

*Qubur Bani Isra'in* er en stor steinstruktur som stiger opp fra et steinete platå ovenfor Wadi Qelt.

### Moderne tid

Området ble okkupert av Israel i 1967, og deler av dalen ble da erklært som naturreservat, Nahal Prat naturreservat. Den 20. desember 1968 ble den israelske oberstløytnanten Zvi Ofer drept i kamp her.

Referanser
----------

1. ↑  «Wadi Qilt (BibelenPlaces.com)». Arkivert fra originalen 25. februar 2008. Besøkt 5. mars 2023.
2. ↑  Ein Prat naturreservat
3. ↑  Oldest Synagogue Found in Israel Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. Arkivert 2015-09-24 hos Wayback Machine, March 29, 1998. *Associated Press*
4. ↑  Israel's Oldest Synagogue, *Archeology,* Volume 51 Number 4, July/August 1998, Spencer P.M. Harrington
5. ↑  Jeriko - The Winter Palace of King Herod[*død lenke*]
6. ↑  The Tombs of the Children of Israel, *goisrael.com*
7. ↑  Nahal Prat naturreservat
8. ↑  Teveth, Shabtai (1969/1970) The Cursed Blessing. The story of Israel's occupation of Vestbreidda. Weidenfield & Nicolson. SBN 297 00150 7. Oversatt fra hebraisk av Myra Bank. s 347.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Vinson Massif
**Vinson Massif** er det høyeste fjellet i Antarktis, og ligger ved foten av Den antarktiske halvøy, rundt 1 200 kilometer fra Sydpolen. Fjellet er 4 892 meter høyt, omtrent 21 km langt og 13 km bredt og ligger i fjellkjeden Sentinel Range, som igjen er en del av Ellsworth Mountains.

Fjellets eksistens var ukjent fram til 1957, da det ble oppdaget av et fly fra US Navy. Det er oppkalt etter Carl Vinson, en kongressmann fra Georgia i USA, som var en viktig støttespiller for å skaffe bevilgninger til forskning om Antarktis.

Fjellet er ganske lett å klatre rent teknisk, men ligger avsides til og det er problemer med kulde og andre forhold. Første bestigning var i 1966 av en amerikansk ekspedisjon hvor 11 personer nådde toppen. Det finnes nå turistreiser med toppbestigning, med priser rundt 200 000 kr.

Eksterne lenker
---------------

 Vinson Massif, en av Seven Summits

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Robert William Hulse**, vanligvis kalt **Rob Hulse**, (født 25. oktober 1979 i Crewe i Cheshire) er en engelsktidligere fotballspiller som har spilt for flere engelske klubber.

Biografi
--------

Rob Hulse startet sin profesjonelle fotballkarriere i Crewe Alexandra i august 1999. Han debuterte for *the Railwaymen* den 4. mars 2000 i en ligakamp mot Norwich City, og han scoret sitt første mål for Crewe da de slo Barnsley 2-0 i en ligakamp 7. mai 2000. Totalt fikk han bokført 1 ligamål på 4 kamper i 1999/00-sesongen, mens han den påfølgende sesongen noterte seg for 11 mål på 33 ligakamper. Deretter laget han 12 ligamål på 41 kamper i 2001/02-sesongen og 22 mål på 38 ligakamper i 2002/03-sesongen for klubben fra Cheshire.

I juli 2003 ble Hulse solgt til West Bromwich Albion for £750 000. Her spilte han 38 kamper, før han ble lånt til Leeds United i 2005. Det ble en permanent kontrakt etter hvert, og han gikk til Leeds i 2005. Han ble solgt til sin nåværende klubb Sheffield United i 2006. Han debuterte på Sheffield United i serieåpninga mot Liverpool FC. Kampen endte 1–1, og Hulse scoret Sheffield Uniteds ledermål. Liverpool utlignet senere på straffe ved Robbie Fowler.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rob Hulse – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Rob Hulse – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Rob Hulse – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Rob Hulse – FBref Rediger på Wikidata
**Ole Walaas Selvaag** (født 1. februar 1870 i Hjelmeland, død 24. juni 1930 i Lista) var en norsk lege og politiker for Venstre.

Selvaag tok eksamen ved Aars og Voss' skole i Kristiania i 1888 og var utdanna cand.med. i 1895. I januar 1896 etablerte han seg som lege i Vanse på Lista og praktiserte der til sin død. Fra 1915 hadde han tittelen distriktslege og fra 1928 fylkeslege.

Fra 1902 til sin død var Selvaag medlem i herredsstyret i Vanse/Lista (kommunen skifta navn i 1918). Han var 1905–19 og 1923–25 ordfører. Han hadde ei rekke andre verv, for eksempel i vergerådet, fabrikktilsynet, helserådet, elektrisitetsverket og den lokale sparebanken. Han var ei tid styremedelem i Nasjonalforeningen mot Tuberkulosen, og var ellers aktiv i diverse næringsrelaterte foreninger og i Venstre.

På Stortinget representerte han i perioden 1916–1918 enmannskretsen Lister i Lister og Mandals amt. Han var da sekretær i næringskomite nr. 2.

Han var far til Olav Selvaag.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 632[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nsd.uib.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 633[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 632–633.
5. ↑  Artikkel om Olav Selvaag i *Norsk biografisk leksikon*; besøkt 8. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ole Walaas Selvaag hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Rob Burnett** (født 8. juli 1962 i North Caldwell, New Jersey) er en amerikansk produsent, regissør og tekstforfatter, best kjent som produksjonsleder for Late Show with David Letterman. Han er også president og administrerende direktør i David Lettermans produksjonsselskap Worldwide Pants Incorporated.

Oppvekst og karriere
--------------------

Burnett vokste opp i North Caldwell, New Jersey.

Han gikk på West Essex High School

Han ble uteksaminert i 1984 fra Tufts University, hvor han tok hovedfag i engelsk.

I august 1985, som 22-åring, startet Burnett sin TV-karriere som praktikant for Late Night David Letterman. Programmet hadde egentlig ikke plass til flere praktikanter så han begynte i en ubetalt pratikantstilling, men etter bare 3 uker fikk han en betalt jobb som talent assistant. Et år senere ble han forfremmet til talent researcher. I februar 1988, som 25-åring, begynte han som tekstforfatter for programmet, før han i 1992, som 29-åring, ble forfremet til head writer. Burnett forsatte som head writer når han i 1993 ble med Letterman og co. fra NBC til CBS og Late Show with David Letterman. I 1996 tok han over jobben som produksjonsleder for Late Show with David Letterman. Han tok også over jobben som president og administrerende direktør i David Lettermans produksjonsselskap Worldwide Pants Incorporated.

Sammen med Jon Beckerman, som han tidligere jobbet med som tekstforfatter for Late Show with David Letterman, har Burnett utviklet to kritikerroste tv-serier. Den første serien Ed, ble sendt på tv-kanalen NBC fra 2000 til 2004. For Ed ble Burnett og Beckerman belønnet med People's Choice Award og en Emmy-nominasjon. I 2006 gikk Burnett og Beckerman sammen igjen for å lage komedien The Knights of Prosperity for ABC. I 2012 ga de ut filmen We Made This Movie, som er duoens første helaftens spillefilm.

Som produksjonsleder for Late Show with David Letterman har han vunnet 5 Emmy Awards for Outstanding Variety, Music or Comedy Series i 1998, 1999, 2000, 2001 og 2002.

I 2008 fikk han uttdelt P.T. Barnum Awards fra Tufts University for sitt arbeid i media og underholdningsbransjen.

Voksenliv
---------

Rob Burnett bor for tiden i Connecticut, sammen med sin kone Eunice og deres tre barn, døtrene Sydney og Lucy, og sønnen Charlie.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «ON TELEVISION; It's Not a Back Lot, It's Northvale» **(engelsk)**. The New York Times. Besøkt 3. november 2012.
3. ↑  «Late-Night Luminary» **(engelsk)**. tufts.edu. Arkivert fra originalen 2. desember 2012. Besøkt 3. november 2012.
4. 1 2  «Rob Burnett Bio» **(engelsk)**. cbs.com. Besøkt 3. november 2012.
5. ↑  «Bio crew» **(engelsk)**. wemadethismovie.com. Arkivert fra originalen 31. mai 2012. Besøkt 3. november 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rob Burnett på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Rob Burnett på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Rob Burnett på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rob Burnett hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Rob Burnett Profil hos Tufts University

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Wado-ryu** er en stilart innen karate som ble grunnlagt av Hironori Ohtsuka i 1930-årene og betyr «fredens vei». Den er en av fire større stilarter innen karate.

Ohtsuka var mester i Ju-Jutsu da han begynte å trene karate for Gichin Funakoshi, og Wado Ryu ble en blanding av den Ju-Jutsuen han kunne fra før og karate fra Okinawa. For sin utvikling av stilarten Wado-ryu ble stormester Hironori Othsuka tildelt tittelen *Mejin* av den japanske keiser, som den eneste innen kampsportkunsten som er blitt beæret med denne tittelen. Wado Ryu kjennetegnes av hurtige teknikker og spesielle kroppsforflytninger («Taisabaki»).

Både i Norge og internasjonalt er det flere organisasjoner som underviser Wado Ryu Karate. *Wado-Ryu Norge* (WRN) består i dag av 13 klubber som ligger spredt rundt i landet, og som samles ved flere anledninger gjennom året. Det mest sentrale arrangementet er sommerleiren, som strekker seg over en hel uke og med Sensei M. Shiomitsu som instruktør, men også weekendtreninger på Gol, samt Wado Cup og juletrening med Sensei M. Shiomitsu er populært blant medlemmene. 

Den andre store Wado-Ryu-organisasjonen i Norge er *WIKF Norge* som består av 13 klubber på vestlandet, østlandet, Trøndelag og i Nordland. WIKF Norge ble grunnlagt av sensei Mihajlo Misic (7. dan) og blir i dag ledet av sensei Cato Bruarøy (7. dan). WIKF Norge tilbyr 10-15 felles treningssamlinger i året fordelt på alle landsdeler organisasjonen har klubber. Alle medlemmer tilbys også treningsleirer over hele verden, der sommersamlingen i Spania og helgesamlingene i London er mest populære blant de norske utøverne.

WIKF – Wado International Karate-Do Federation eller Wado Kokusai Karate-Do Remni ble grunnlagt i 1991 av sensei Tatsuo Suzuki (8. dan) som trente under Ohtsuka. Det er den største organisasjonen utenfor Japan. Sensei Suzuki ble født i 1928 og var den som innførte Wado Ryu-karate til Europa. Han har vært mange ganger i Norge for å instruere. 

Wado Kai er den tredje store internasjonale organisasjonen. I Norge er Skedsmo Karateklubb og Sørum Karateklubb medlem av Wado Kai.

Wado Kai og WIKF har nesten identisk graderingspensum, mens det er større forskjeller mellom Wado Ryu og de to andre organisasjonene. Det er mindre forskjeller i utførelsen av kata i alle de tre organisasjonene.

Beltegrader
-----------

Beltegradene går fra 9.-1.kyu og fra 1.-10 Dan(sort).

  

* 9th kyū - Hvit Belte
* 8th kyū - Gult belte
* 7th kyū - Orange belte
* 6th kyū - Grønt belte
* 5th kyū - Blått belte
* 4th kyū - Lilla betle
* 3rd kyū - Brunt belte
* 2nd kyū - Brunt belte
* 1st kyū - Brunt belte
* 1st–10th dan – Svart belte

Wado Ryu sine treninger kan deles inn i tre hovedgrupper:

* **Kihon** (grunnteknikker)
	+ Hvordan stå og bevege seg
	+ Hvordan knyte hånden, blokkere, sparke og slå
	+ Kombinasjonsteknikker

* **Kata** (mønster)
	+ En sekvens av teknikker i et fastsatt bevegelsesmønster.

* **Kumite** (sparring med partner)
	+ Fri kamp

Eksterne lenker
---------------

* WIKF Norge
* Karateklubben Hiryukan (Oslo)
* Samurai Karateklubb (Oslo)
**Vintage** er et engelsk uttrykk som betyr «av fin (gammel) årgang». Ordet er opprinnelig latinsk for «vinhøst», men brukes i dag som positiv karakteristikk om gamle, edle produkter, spesielt viner som er ekstra notable, men også om annet som lar seg årsfeste, for eksempel klær og designprodukter som følger en særpreget, gammel mote.

Enkelte av de mest prestisjefylte franske vinhusene har i lang tid nøyd seg med å årgangsmerke bare viner fra eksepsjonelt gode dyrkningsår, og levert blandingsviner i mellomperiodene. Vinprodusenter i andre land har stort sett enten levert blandinger eller merket sine med årstall for innhøsting, uavhengig av gode eller dårligere årganger.

Vintagebegrepet synes å ha blitt overført til biler og fly, og til å bety at de ble laget i de årene da en brukte håndverksmetoder. *Vintage cars* er veteranbiler laget eller opprinnelig konstruert i mellomkrigstiden eller fra 1919 til 1945. Noe av det samme finner en i dag igjen i begrepet veteranbil og -fly, selv om tankegangen er tynnet ut ved at en har avgiftsfritak for *alle* biler over en viss alder.

En kan også finne år og dato for tapping på en del brune brennevinssorter, der lagring utgjør en del av kvalitetskriteriene. Der er ennå ikke utviklet noe vintage-begrep knyttet til dette. Kvaliteten knyttes derimot opp mot lagringstiden i antall år før tapping.

Se også
-------

* Årgang
* Antikvitet
* Secondhand
* Retromote
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Sølv | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Gull | 2017 Sør-Koreas flagg Gangneung | Kjelkehockey |

**Rob Armstrong** (født 12. september 1996 i Guelph) er en canadisk kjelkehockeyspiller. Han har én paralympisk sølvmedalje i kjelkehockey for Canada, og et VM-gull.

Bakgrunn
--------

Armstrongs har en ryggmargsskade som han fikk etter at han fikk et virus da han var seks år gammel. Han begynte med kjelkehockey i 2006, og debuterte på Canadas utviklingslandslag i 2014.

Idrettskarriere
---------------

Han deltok i begge World Sledge Hockey Challenge-turneringene i 2016, der Canada vant begge, og han deltok i Stillehavsmestersksapet i kjelkehockey 2016 (IPC Pan-Pacific Championship), der Canada kom på andreplass. 

I VM i kjelkehockey 2017 vant Canada mesterskapet, etter at de slo USA 4-1 i finalen. I World Sledge Hockey Challenge kom Canada på andreplass. 

I 2018 representerte han Canada under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Canada tapte der finalen 1-2 mot USA.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Rob Armstrong*, besøkt 29. mars 2018.
2. ↑  Hockey Canada - *Rob Armstrong*, besøkt 29. mars 2018.
3. ↑  Pyeongchang2018.com - *Rob Armstrong* Arkivert 30. mars 2018 hos Wayback Machine. besøkt 29. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos IPC
* Profil hos Hockey Canada
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 30. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)
**Johan Rønningen** (født 22. juli 1845 i Trysil, død 26. november 1910) var lokalpolitiker og gårdbruker på gården Pers på Østby i Trysil. Han var ordfører i Trysil i tre omganger, årene ​1879-1881, ​1889-1891 og 1895-1898.

Han var født på gården Rønningen på Østby. Han kjøpte i 1869 Pers, tre år etter at han hadde giftet seg med Oline Persdatter Flermoen, og de ble boende på Pers livet ut. Ved siden av gårdsdriften var han aktiv jeger, både etter elg og bjørn. Ved en anledning var han vertskap for en bjørnejakt som ble kjøpt av en grosserer fra Drammen og en angivelig «tysk prins». Ved siden mange år i kommunestyret, hadde han også andre verv i bygdesamfunnet. Han var i 1887 en av de fem initiativtagerne til Trysil Privatbank, og ble nestformann i bankstyret. Ordfører Per Galaasen var den første styreformannen. Han var med på å etablere den første fastskolen på Østby, han kjempet for valget av riksveitrase fra Nybergsund til svenskegrensa gjennom Østby, og han var kasserer og forretningsfører for Østby handelsforening.

Han var venstremann i rikspolitikken, men i hans tid var det ingen partilister i kommunepolitikken. Han var tredje varamann til Stortinget i perioden 1901–1903 (for Andreas Karset fra Vang), uten at det ble nødvendig å møte. 19 år gammel ønska han å delta i den dansk-tyske krigen i 1864. Han hadde skaffa seg både våpen og uniform, men ble stoppet fordi det var blitt forbudt å delta som frivillig i krigen. Han var aktiv i Noregs Ungdomslag, og i mars 1905 talte han sammen med Sven Moren og Martin Nyhuus på et folkemøte i regi av Trysalir ungdomslag for norsk uavhengighet.

Ved hans død skrev sambygdingen Halvor Floden et minnedikt, hvor han beskriver Rønningen som en representant for framskrittstanker.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Trysil

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Johan Olsen Rønningen; nettstedet Gravminner i Norge
3. 1 2  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 4 : Alminnelig del; første halvbind*. Trysilboknemnda. 1964. s. 170, 189.
4. 1 2 3 4  *Trysil-boka : bidrag til bygdens historie. Bind 1 : Garder og slekter*. Trysilboknemnda. 1943. s. 617, 651-654, 680.
5. ↑  Grønoset, Dagfinn (1983). *Dalene i øst*. Aschehoug. s. 41. ISBN 8203112986.
6. ↑  Nordstoga, Olav (1987). *Trysil privatbank, Christiania bank og kreditkasse avdeling i Trysil, 1887-1987*. Banken. s. 19.
7. ↑  *Norsk Kundgjørelsestidende 3. oktober 1902*. 1902. s. 1.
8. ↑  Haffner, Vilhelm (1900). *Stortinget 1900-1903*. Kristiania: Cammermeyer. s. 30.
9. ↑  *Den frilynde ungdomsrørsla*. Norsk maalkontor. 1921. s. 323.
10. ↑  Floden, Halvor (1921). *Mitt land : dikt*. Kristiania: Norli. s. 21, diktet «Johan Rønningen».
11. ↑  *Ei bok om Halvor Floden*. Elverum: Austmannalaget. 1984. s. 37. ISBN 8271041347.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Vinstra**  er en sideelv fra øst til Driva i Oppdal kommune i Trøndelag fylke.

Beskrivelse
-----------

### Geografi

Elven er 21,2 km lang, drenerer et nedbørsfelt på 75,8 km² med fjerneste kilde 600 m vest for Vestre Elgsjøtangen (1 450 moh.). Vinstra flyter først 1,7 km nordvest gjennom et relativt flatt fjellområde før den vender nordover ned Drottningdalen øst for Drivdalen. Drottningdalen er egentlig starten på Vinstradalen, en trang V- dal med bratte lier som ender ved tettstedet Driva ca 7 km sør-sørvest for tettstedet Oppdal. På veien ned Vinstradalen passerer elven Ryphusan setergrend, som i dag kan huse pilegrimer i et ombygd seterfjøs på sin vandring langs Pilegrimsleden mellom Kongsvoll og Oppdal. Midtveis passerer Vinstra Tronget, et trangt gjel med fossefall. Vinstradalen ender i en trang bekkekløft før terrenget åpner seg mot Drivdalen. Den eneste større tilførselen av vann på veien ned er et elvesystem fra østsiden av Vinstra med Moaelva som hovedgren. Dette elvesystemet kommer fra dalsøkkene mellom Sissihøa (1 621 moh.), Kringsollen (1 580 moh.), Bratfonnhøa (1 676 moh.) og Leirtjønnkollen (1 674 moh.) som renner ut i Vinstra rett nedenfor Moabrua der Vinstradalsveien krysser Vinstra.

### Landskap

Vinstradalen ligger i nedbørsfeltet *Øvre Driva* (424 km²) som omfatter fjellområdene sør for Åmotsdalen, selve Drivdalen fra nordgrensa for Drivdalen landskapsvernområde og sørover til grensen for dette feltet. Dette landskapet er svært forskjellig fra den vestlige delen av nedbørsfeltet som domineres av runde tertiære former. Vinstradalens topografi har mer til felles med Drivdalens utforming og har sin nedskårne forrevne form etter hundretuseners år med påvirkning istider av elven Vinstra.

Vårstigen
---------

Vårstigen er et veistykke på den gamle hovedveien fra Hjerkinn til Rise i Drivdalen. Helt fra vikingtiden gikk ferdselen over Dovrefjell etter gang-/rideveie inne på fjellet øst for Drivdalen. Pilegrimsleden gikk her etter at Olav Haraldssons ble kanonisert som helgen og pilegrimsvandringen til Nidaros startet. Opprinnelig gikk Vårstigen fra Hjerkinn via Heimtjønna vest for Knutshøene langs Vårstigåa over Allmannsranden og ned fra Risberget. Dagens pilegrimsled går fra Finnsjøen ned i Vinstradalen mot Ryphusan og følger derfra dalen ned til Rise. Veien er nevnt så tidlig som i 1182 og i «Ferdaminni» der Aasmund Olavsson Vinje beskrev Vårstigen som «Den galnaste og styggaste Aalmanveg eg enno hever farit paa».

Vern
----

Vassdraget er vernet i sammenheng med verneplan 108/2 Driva (øvre deler).

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat
2. ↑   UiT, Det Kgl. Videnselskabers Selskab, Muséet; Flora og vegetasjon i Drivas nedbørsfelt s. 18: 6. Delfelt Vinstradalen (222 km²) (lest 18. sept. 2014).
3. ↑  SNL. «Vårstigen».
4. ↑  Per Vinje. «Vårstigen» (PDF). Arkivert (PDF) fra originalen 7. desember 2014.  lest 23 sept. 2014
5. ↑  NVE. «109/2 Driva (øvre deler)». Arkivert fra originalen 12. september 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. september 2014. Besøkt 26. september 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***The Love That Dares*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Harry Millarde.

Handling
--------

En ekteskapelig misforståelse mellom jern-produsenten Perry Risdon og hans kone Olive oppstår når hennes ekstravagante utgifter tvinger ham til å vie all sin tid til forretninger og tjene penger - noe hans kone tolker som at ektemannen ikke bryr seg om henne lenger. Millionær Ned Beckwith, Olives tidligere frier, legger merke til denne utviklingen og forsøker å bruke dette til sin egen fordel.

I all hemmelighet tvinger han en bank til å få Perry til å betale tilbake et lån på 80 000 dollar, i løpet av bare 24 timer. Olive, som er på ferie alene i Pasadena, får beskjed om ektemannens øknomiske vanskeligheter.

Skuespillere
------------

* Madlaine Traverse som Olive Risdon
* Tom Santschi som Perry Risdon
* Frank Elliott som Ned Beckwith
* Mae Gaston som Marta Holmes
* Tom Guise som Rutherford
* George B. Williams som Haynes

Referanser
----------

1. ↑  THE LOVE THAT DARES

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Love That Dares* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Love That Dares* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Love That Dares* på American Film Institute Rediger på Wikidata
***The Lucky Dog*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Jess Robbins.

Handling
--------

Hovedpersonen er en ulykkelig ung mann som nettopp har blitt kastet ut fordi han ikke har betalt husleien han skylder. Men han blir snart venn med en løshund. Mannen møter deretter en tyv, som i ferd med å rane en annen personen. Tyven, som ved et uhell har plassert offerets penger i den unge mannens baklomme, forsøker deretter å rane den unge mannen. Hunden hans blir deretter venn med en puddel, og puddelens kvinnelige eier overtaler den unge mannen til å melde løshunden hans inn på den lokale hundeutstillingen. Hovedpersonen møter deretter kjærestenes til puddelens eier, som umiddelbart blir veldig misunnelig på den unge hovedpersonen.

Hjemme hos puddelens eier blir den unge mannen introdusert for kjæresten til kvinnen som eier puddelen, og den samme tyven som han hadde møtt tidligere. Men tyven er nå i forkledning som en velstående sveitsisk greve. Tyven forsøker å skyte den unge mannen, men pistolen hans fungerer ikke når han skal avfyre skuddet. Tyven angriper deretter den unge mannen med en dynamitt-kubbe. Men hunden plukker deretter opp dynamitten som om det var en vanlig pinne, og han jager etter tyven og kjæresten i hagen.

Skuespillere
------------

* Stan Laurel
* Oliver Hardy
* Florence Gilbert
* Jack Lloyd

Referanser
----------

1. ↑  «The Lucky Dog (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 28. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Lucky Dog* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Lucky Dog* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Lucky Dog* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *The Lucky Dog* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***The Love Hermit*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Jack Prescott.

Handling
--------

Unge Tom Weston har en romanse med Marie Bolton, som er datteren til sjefen hans. Men forholdet deres varer ikke særlig lenge, fordi Tom oppdager at Marie allerede er forlovet med en annen mann: Jack Hillman. Marie dumper ham, og en forbitret Tom lover at han fra da av skal behandle kvinner slik Marie behandlet ham. Han holder dette løftet - og etter hvert som ryktet hans i forretningsverdenen vokser, vokser også ryktet hans som en hensynsløs kvinnebedårer.

Etter at han har blitt velstående, bestemmer Tom seg for å ta hevn på sin tidligere arbeidsgiver - James Bolton - og ødelegge ham. Men ting blir imidlertid ikke helt som Tom hadde sett for seg.

Skuespillere
------------

* William Russell som Tom Weston.
* Charlotte Burton som Marie Bolton
* William Stowell som Jack Hillman.
* Harry von Meter som James Bolton
* Queenie Rosson som Grace Hamilton.

Referanser
----------

1. ↑  THE LOVE HERMIT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Love Hermit* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Ibas AS** er et norsk IT-selskap med hovedkontor på Kongsvinger. 

Selskapet ble etablert i 1978 av Gunnar Bakken og Kjell Berge, og leverer tjenester innen datarekonstruksjon, datasletting og dataetterforskning. Omkring 60 % av omsetningen er på det nordiske markedet. De ble i 2006 kjøpt av det amerikanske IT-sikkerhetsselskapet Kroll Ontrack og integrert i selskapsgruppen, etter selv å ha kjøpt den britiske konkurrenten Vogon i 2005. I 2016 ble Kroll Ontrack kjøpt opp av det amerikanske selskapet LDiscovery, som i 2018 endret navn til KLDiscovery.

Ibas har ansvaret for Norden og Holland. Adm. dir. er pr. august 2021 Peter Böhret.

Holdingselskapet (*Ibas Holding ASA*) var notert på Oslo Børs med tickeren *IBAS* t.o.m. 2006.

Referanser
----------

1. ↑   www.dagensperspektiv.no, besøkt 18. august 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Scott Sociable, 1923
Scott Sociable
**Scott Sociable** var en engelsk bil produsert fra 1921 til 1925, Scott Autocar Company i Bradford, Yorkshire en avlegger av Scott Motorcycle Company.

Under Første verdenskrig bygde Alfred Angas Scott en sidevogn beregnet for maskingeværskyttere. Fra denne konstruerte han en tre-hjuling med to hjul i linje og et tredje, forhjulet på den ene siden, alle montert i en trekantet ramme av stålrør. Oppsettet lignet på en motorsykkel
med sidevogn. Motoren var Scotts egen vannkjølte 578 cc to-sylindret to-taktsmotor og en tre-trinns girkasse 

Bilen var ment for militært bruk, men da han ikke fikk noen ordres, konverterte han den til sivilt bruk og lanserte den i 1916 som «Sociable», men produksjonen måtte vente til 1921. Om lag 200 eksemplarer ble bygget før produksjonen opphørte i 1924. Komplette biler koster 273 pund i 1921, falt til 135 pund i 1924.

Referanser
----------

1. ↑  Jacobs, Timothy (1994). *Lemons: The World's Worst Cars*. SMITHMARK Publishers Inc. ISBN 0-8317-5493-1.

Litteratur
----------

* David Burgess Wise: *Den Nye Illustrert Leksikon av Biler*.
* G. N. Georgano (ed) *Beaulieu Encyclopedia of Automobile*, 2000, HMSO London, ISBN 1-57958-293-1
**Qiao Weiyue** var stedfortredende kommissar for transport i Huainan i Kina da han i 984 oppfant skipsslusen. Inntil da hadde problemet med høydeforskjellen langs Keiserkanalen og andre kanaler i Kina blitt løst med rutsjebaner eller ramper. Dette var metoder som ofte tilførte skipene skade og som gav anledning til tyveri av skipslast. Ved tørke måtte man dessuten innskrenke driften av rutsjebaner.

Ved det som skulle bli Xiheslusen konstruerte Qiao Weiyue to «hengende dører» 50 skritt (76 meter) fra hverandre i hver ende. Mellomrommet ble overdekket av et tak, bredden ble gjort helt solid. Når dørene ble løftet alternerende ville vannivået i slusen etterhvert justere seg til nivået over eller under. De høydeforskjellene som kunne mestres med dette slusesystemet var på inntil 1,5 meter. 

I 1118 var mer enn 500 km av Keiserkanalen utstyrt med sluser. I Europa ble den første sluse bygd i Nederland i 1373.

Referanser
----------

1. ↑  Liam James D'Arcy-Brown: *Emperor's River: Travels to the Heart of a Resurgent China*, London, 2010, ISBN 978-1-90370-70-3
2. ↑  Needham, J. (1971). «Civil Engineering and Nautics». *Science and Civilisation in China*. 4 (3): 357.
**Irans senat** (persisk : مجلس سنا ) var, ved siden av Nasjonalrådet, en av de to lovgivende forsamlingene i Iran. Ideen var basert på den persiske konstitusjonelle revolusjonen (1905–1911), men ble ikke etablert i praksis før i 1949 under Muhammed Reza Pahlavis regjeringstid. Denne institusjonen var deretter i drift fra etableringstidspunktet til den iranske revolusjonen i 1979, da den ble oppløst.

Senatet hadde totalt 60 seter. Halvparten ble direkte utnevnt av sjahen, femten representerte Teheran, og resten ble valgt fra andre regioner. Senatets viktigste oppgave var å godkjenne resolusjonene til nasjonalforsamlingen.

Senatsvalget i hver valgperiode startet samtidig som nasjonalrådsvalget og avstemningen fant sted på én dag. Senatorer måtte oppfylle visse betingelser; de måtte ha vært blant statsministrene, ministrene, viseguvernørene, guvernørene, pensjonerte hærsjefer, universitetsprofessorer og dommere med minst 15 års erfaring som medlem av nasjonalforsamlingen.

Referanser
----------

1. ↑  Gholamali Haddad Adel, Mohammad Jafar Elmi, Hassan Taromi-Rad (31. august 2012). *The Reign of Pahlavi II. The Pahlavi Dynasty*. *Encyclopaedia of the World of Islam* **(engelsk)**. EWI Press. s. 96. ISBN 9781908433022.
2. ↑  «مجلس سنا (*Senatet*)». Institutt for iranske samtidsstudier.
**Undervisningssykehjem** var en betegnelse for sykehjem som hadde ansvar for fagutvikling og klinisk forskning knyttet til metoder for å bedre pleien, omsorgen og behandlingen av pasienter og øke opplevelsen av livskvalitet, trygghet og verdighet blant eldre mennesker. Et undervisningssykehjem skilte seg fra et ordinært sykehjem ved at det innehar en egen forsknings- og fagutviklingsavdeling (Fou-avdeling). Ideen bak Undervisningssykehjemsprosjektet ble første gang konkretisert gjennom Nasjonalt geriatriprogram i 1996.

Prosjektet Undervisningssykehjem ble utvidet til å omfatte ikke bare sykehjem, men også hjemmetjenester, og byttet navn til Utviklingssenter for sykehjem og hjemmetjenester i 2011.

Hovedmål
--------

Hovedmålene til undervisningssykehjemmene var:

* Heve og sikre kvalitet og kompetanse til pasienter på sykehjem
* Løfte geriatrisk omsorgsarbeid opp på et høyt faglig nivå som et bidrag til å heve omsorgsarbeidets faglige prestisje og bedre rekrutteringen
* Etablere et miljø på sykehjem som stimulerer til fagutvikling og forskning på spørsmål knyttet til pleie og behandling av pasienter i sykehjem
* Utvikle gode læringsmiljøer for studenter/ elever som tar helsefaglige grunn- og videreutdanninger, samt for elever i videregående skole

Undervisningssykehjemmene tjente som modeller for andre sykehjem i regionen og bidro til spredning av kunnskap og faglige ferdigheter. Undervisningssykehjemmene kunne vise til gode resultater med blant annet en klar bedring i rekrutteringen av kompetent personale, herunder sykehjemsleger.

Historie
--------

Det første undervisningssykehjemsprosjektet var knyttet til universitetsbyene i Norge: Oslo, Bergen, Trondheim og Tromsø. Her var fire sykehjem valgt ut som nasjonale pilotprosjekter. Det ble opprettet følgende undervisningssykehjem:

* Tåsenhjemmet i Oslo
* Fyllingsdalen sykehjem (skiftet navnet til Løvåsen sykehjem i 2006) i Bergen
* Søbstad sykehjem i Trondheim
* Kroken sykehjem i Tromsø

I tillegg ble et sykehjem i Karasjok valgt fordi det var ønskelig med et spesielt fokus på helsemessige aspekter i den samiske befolkningen. I 2004 ble disse undervisningssykehjemmene permanente.
***The Wild Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Howard Estabrook.

Handling
--------

En døende fremmed forlater en baby-jente ved en leir for sigøynere, med en beskjed som forklarer at jenta på attenårsdagen hennes skal arve en eiendom i Virginia. Sigøyner-sjefen, klar over den lille jentas verdi, instruerer sigøyneren Sabia om å kle og oppdra jenta som en gutt. Men flere år senere, samtidig som sigøynerne reiser i Virginia, oppdager Vosho - sjefens sønn - det sanne kjønnet til jenta.

Hun går nå under kallenavnet Firefly, og Vosho krever å få gifte seg med henne. Tvunget inn i ekteskap hun ikke ønsker seg, flykter Firefly fra leiren i løpet av bryllupsnatten. Hun møter Donald McDonald, en lokal avis-redaktør. Donald og Firefly blir snart dypt forelsket i hverandre.

Skuespillere
------------

* Eva Tanguay som Firefly
* Stuart Holmes som Andrio
* Tom Moore som Donald MacDonald
* Dean Raymond
* Valerie Bergere
* John Davidson
* Herbert Evans som Leo

Referanser
----------

1. ↑  Wild Girl
2. ↑  THE WILD GIRL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Wild Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Øyvind Olav Sydow Kleiveland** (født 20. juli 1971 på Osterøy) er en norsk pastor og forfatter.

Liv og virke
------------

Kleiveland er født og oppvokst på Osterøy. Han var aktiv innen friidrettsøvelsene kulestøt og diskoskast som ungdoms- og juniorutøver, og er per 2008 fortsatt innehaver av Osterøy ILs lagsrekorder i disse øvelsene.

Han er utdannet livvakt og arbeidet som vekter før han ble journalist for avisen Magazinet, og senere i sammenslutningen Dagen Magazinet. I forbindelse med at Magazinet den 10. januar 2006 trykket 12 karikaturtegninger av Muhammed fra Jyllands-Posten i Danmark, ble Kleiveland brukt som livvakt for redaktør Vebjørn Selbekk, som ble utsatt for trusler.

Høsten 2008 ble han engasjert som ungdomspastor i den lokale pinsemenigheten Regnbuen Kristne Fellesskap i Lørenskog. 

Kleiveland startet[*når?*] misjonsforeningen «*Jesus for Europe*». Foreningen har mest aktivitet i Polen.

Bibliografi
-----------

* 2002: «Å følge Jesus i det 21. århundret – En guide til frimodig kristen livsstil», Agape forlag, ISBN 8276890970
* 2003: «Helbredelse gjennom århundrene», eget forlag
* 2008: «Ikke vent til søndag», Agape forlag, ISBN 8276891640
* 2011: «Statsmeteorologen som tok Norge med storm»

Referanser
----------

1. ↑  
«Lagsrekordar Menn senior». Osterøy IL. Besøkt 3. november 2008.  *statistikk (word-dokument)*[*død lenke*]
2. ↑  
«Fotfølges av private livvakter». VG.no. 8. februar 2006. Besøkt 1. desember 2010.  *Kleiveland er livvakten på bildet*
3. ↑  idag.no: *Theisen ble værmelder for å vitne om sin tro* Arkivert 10. november 2012 hos Wayback Machine. hentet 1. september 2012

Eksterne lenker
---------------

* Forlaget Agape med presentasjon av Kleiveland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Rollefiguren James «Sawyer» Ford ble spilt av skuespilleren Josh Holloway.
**James Ford**, bedre kjent under sitt alias **«Sawyer»** og senere som «Jim LaFleur», er en fiktiv figur som ble spilt av Josh Holloway i den amerikanske TV-serien *Lost*. Sawyer er seriens fremste antihelt.

Sawyer ble opprinnelig framstilt av utseende som en atletisk og flott fyr, men hans personlighet som sarkastisk, spydig og flørtende og som egoistisk beholdt for seg selv ting og nødvendigheter som ble reddet fra flystyrten. Tilbakeblikk viste en mer sensitiv side av ham, sidestilt med en bakgrunn preget av tyveri og svik. På den mystiske øya i Stillehavet etter flystyrten har han en romantisk interesse i Kate Austen (spilt av Evangeline Lilly), og i løpet av seriens gang blir de forelsket i hverandre. Deres forhold er særlig framtredende i begynnelsen av tredje sesong. I den fjerde sesongen utvikler han en langt mer heroisk side, blir beskyttende overfor Claire Littleton (spilt av Emilie de Ravin) og ofrer sine egne sjanser til rømme fra øya slik at hans venner isteden kan, hvilket skjer i den siste episoden i den sesongen. I den femte sesongen tilpasser Saywer seg til sin nye rolle som gruppeleder da de blir sendt tilbake i tiden, og etter å ha vært uten Kate i tre år, blir han forelsket i Juliet Burke (spilt av Elizabeth Mitchell), noe som fører til en kjærlighetstriangel da Kate kommer tilbake til øya.

Se også
-------

* Liste over rollefigurer i Lost
***The Wild Duck*** er en britisk TV-film fra 1957 basert på Henrik Ibsens skuespill *Vildanden* (1884).

Bakgrunn
--------

Skuespiller og produsent John Clements satte opp *The Wild Duck*, med Marray MacDonald som regissør, på Saville Theatre i slutten av 1955. Oppsetningen ble en suksess både hos anmeldere og blant publikum. Clemens arbeidet også som dramarådgiver for det ferske TV-selskapet *Associated-Reduffision* i London. Han overførte hele teateroppsetningen av *The Wild Duck* til Shepperton Studios, hvor han engasjerte den kjente regissøren Charles Crichton til å lage en filmversjon, innspilt på 35 millimeter film. Det er delvis som en følge av en slik ukonvensjonell produksjon at dette *«filmede skuespillet»* har en helt distinktiv visuell stil og en sjelden dramatisk effektivitet. 

John Wyver utdyper dette nærmere i *Screen Plays*:

> Crichton og hans sjeffotograf Walter J. Harvey (en ekspert på å filme B-filmer raskt og rimelig), som arbeider med det jeg antar kun er ett enkelt filmkamera, oppnår mer enn bare en enkel dokumentasjon av oppsetningen. Hver kamerainnstilling er beregnet, hvert valg av bildekomposisjon og kameralinse er motivert ut fra relasjonene mellom rollefigurene. Nå og da har Crichton fått til noen slående visuelle effekter, som når skyggen til Gregers Werle (Gough) ruver mot døren i Ekdals hjem; karakteren dominerer og ødelegger den familien som han tror han hjelper.
> 
> 
> 

Wyver uttaler videre at både Emlyn Williams og Michael Gough overbeviser helt i sine varianter av selvgodhet og selvbedrag samt at Dorothy Tutin formidler en strålende intensitet som Hedvig. Han framholder at den andre store styrken ligger i skuespillets tekst og at denne omsorgsfullt forkortede versjonen gjør at Ibsens ofte overdrevne symbolisme nesten blir helt akseptabel, uten at den likevel sklir over i forenklet naturalisme.

Kilder
------

* *International Theatre: The Wild Duck (John Clements / Saville Theatre / A-R for ITV, 1957)* på Screen Plays

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for filmdatabaser i Wikidata*
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Japans flagg Japan |
|  i skihopping: |
| Skihopp Verdensmesterskap |
| Bronse | 2019 Seefeld | Stor bakke lag |
| De olympiske ringer Ungdoms-OL |
| Bronse | 2012 Innsbruck | Individuelt |

**Yukiya Satō** (japansk: 佐藤 幸椰, Satō Yukiya; født 19. juni 1995 i Ishikari) er en japansk skihopper som representerer Megmilk Snow Brand Ski Team.

Karriere
--------

Satō representerte Japan i Vinter-OL for ungdom 2012 i Innsbruck, der han tok individuell bronsemedalje og endte på 5.-plass i lagkonkurransen, på lag med Sara Takanashi og Gō Yamamoto.

Han debuterte i verdenscupen i skihopping den 24. januar 2015 i Sapporo i 2014/15-sesongen, hvor han endte på en 39.-plass. 7. desember 2019 tok han sin første seier i verdenscupen i russiske Nizhny Tagil.

I Ski-VM 2019 i Seefeld var han på det japanske laget som tok bronsemedalje i stor bakke, bak Tyskland og Østerrike, på lag med Daiki Itō, Junshirō Kobayashi og Ryōyū Kobayashi.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yukiya Satō – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Yukiya Satō – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Yukiya Satō – skijumping.pl Rediger på Wikidata
Kart over Stillehavet
**Polynesiere** er folkegrupper som taler polynesiske språk. De befolker øyer i det sentrale Stillehavet i et område med utstrekning fra Hawaii i nord, til Påskeøya i sørøst og New Zealand i sørvest. Området kalles «den polynesiske triangel».

Polynesierne er etterkommere etter folk tilhørende lapita-kulturen på Tonga og Samoa. Fra det første årtusen spredte polynesierne seg fra Samoa og østover til øygruppene Cookøyene, Marquesasøyene, Selskapsøyene, Tuamotuøyene, Australøyene, Pitcairnøyene og Påskeøya, nordøstover til Hawaii og sørvestover til New Zealand, Kermadecøyene, Chathamøyene og Norfolkøya.

Migrasjonsprossesen, når de ulike øygruppene ble bosatt og i hvilken rekkefølge, er et omdiskutert tema. Arkeologiske funn og lingvistiske analyser kan gi ulike resultater. I *Aschehougs verdenshistorie* fra 1999 oppgis polynesiernes ankomst til Samoa å ha funnet sted for 3000 år siden, mens de sies å ha nådd Hawaii og Påskeøya omkring år 400 og New Zealand omkring år 800. Nyere arkeologisk forskning anser at spredningen fant sted senere enn det man før har ment, mellom 950 og 1150. Analyser av språkene tyder på at Marquesasøyene ble bosatt først, omkring år 900, deretter Selskapsøyene og Hawaii omkring år 1000. En metaanalyse av arkeologiske radiokarbondata publisert i 2011 satte ekspansjonen til øyene øst i Polynesia til mellom 1025 og 1120 for Selskapsøyene og mellom 1190 og 1290 for de øvrige øygruppene, inkludert New Zealand.

Søtpotetens utbredelse viser at polynesierne på et tidspunkt før europeernes ankomst har vært i kontakt med Sør-Amerika.

I tillegg til kjerneområdet i «den polynesiske triangel», finnes det også polynesiske befolkningsgrupper på spredte øyer i Melanesia og Mikronesia. Det gjelder enkeltøyer i Mikronesiaføderasjonen, Papua Ny-Guinea, Salomonøyene, Vanuatu og Ny-Caledonia.

Referanser
----------

1. ↑  Lal, Brij V. og Kate Fortune (red.): *The Pacific Islands: An Encyclopedia*, Honolulu: University of Hawai'i Press, 2000, s. 58–59, 60–63.
2. ↑  Håland, Randi og Gunnar Håland: *Aschehougs verdenshistorie. Bind 1: I begynnelsen. Fram til 1200 f.Kr.*, Oslo: Aschehoug, 1999, s. 111.
3. ↑  Campbell, Ian C.: *Worlds apart. A history of the Pacific Islands*, revidert utgave, Christchurch, New Zealand: Canterbury University Press, 2003, s. 54–56.
4. ↑  Campbell, s. 56.
5. ↑  Wilmshurst, Janet M. Terry L. Hunt, Carl P. Lipo og Atholl J. Anderson: «High-precision radiocarbon dating shows recent and rapid initial human colonization of East Polynesia», *Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America*, bd. 108, nr. 5, 2011, s. 1815–1820.
6. ↑  Roullier, Caroline, Laure Benoit, Doyle B. McKey og Vincent Lebota: «Historical collections reveal patterns of diffusion of sweet potato in Oceania obscured by modern plant movements and recombination», *Proceedings of the National Academy of Sciences of the United States of America*, bd. 110, nr. 6, 2013, s. 2205–2210.
7. ↑  Lynch, John: *Pacific Languages. An Introduction*, Honolulu: University of Hawaii Press, 1998, s. 50–51.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Sportsklubben Kampørn** (stiftet 24. januar 1917) var et norsk idrettslag fra Kampen i Oslo.

Klubben var aktiv i idretter som ishockey, bandy og fotball. Fotballaget var fra 1925 til 1928 i A-klassen, den tids øverste divisjon, og hadde spillere på landslaget.
Den mest kjente fotballspilleren var Birger Steen, som spilte flere landskamper mellom 1926 og 1934.

Kampørn spilte fem sesonger i ishockeyens øverste divisjon: 1962/63, 1968/69, 1969/70, 1970/71 og 1971/72. Den beste plasseringen var en 3.plass i 1970/71.

Gamlebyen IF og Kampørn slo seg sammen høsten 1972. Klubben går nå under navnet Forward.

Referanser
----------

1. ↑  Per Jorsett (29. februar 2008). «Birger Steen og Kampørn». Kampen historielag. Besøkt 9. januar 2013.

Litteratur
----------

* Ørnulf Hodne (1995). «Kampørn». *Idrett og fritid*. Oslo: Novus forlag. s. 50–75. ISBN 8270992445.

Eksterne lenker
---------------

* Sportsklubben Kampørn på Kampen Historielag nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
***Zmeinyj istotsjnik*** (originaltittel: *Змеиный источник*) er en russisk film fra 1997, regissert av Nikolaj Igorevitsj Lebedev.

Handling
--------

Historien er lagt til mot slutten av 1990-tallet. Dina Sergejevna er en ung student ved det biologiske fakultet ved et universitet, og har fått en praksis-plass i en provinsby for Alexei (spilt av Sergej Makhovikov) ved den lokale skolens laboratorium. men under et av deres nattlige møte i en park i nærheten av stranden, viser det seg at den unge mannen allerede har giftet seg med Zinochka - den mindreårige datteren til læreren Mariana Pavlovna. I tillegg har hun allerede blitt gravid med Alexeis barn. Denne nyheten opprører Dina, og hun bestemmer seg for å begå selvmord.

Men før hun rekker å gjennomføre planene sine oppdager hun en ung kvinne som har blitt myrdet. Men kort tid senere blir Dina arrestert av politiet, og mistenkt for å stå bak mordet. Det finnes til og med fotografier av Dina sammen med den drepte kvinnen ved en restaurant, kort tid før den unge kvinnen ble funnet død. Men disse fotografiene er falske. Snart blir en rekke unge jenter drept i byen. Lokale innbyggere er sikre på at Dina er involvert i disse brutale drapene. Dina selv, og ett par venner, begynner å gjennomføre deres egen etterforskning. Som resultat avsløres en rekke uventede detaljer.

Skuespillere
------------

* Sergej Makhovikov som Aleksej Grigorjevitsj
* Jekaterina Guseva som Dina Sergejevna
* Olga Ostroumova som Tamara Georgievna
* Jevgenij Mironov som Andron Anatoljevitsj Balasjov
* Dmitrij Marjanov som Andrej

Referanser
----------

1. ↑  Змеиный источник (1997)
2. ↑  Преступление и головокружение: Альфред Хичкок — Достоевский в кино

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Zmeinyj istotsjnik* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata