recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kittels gravsted på Südfriedhof i Leipzig
**Rudolf Kittel** (født 28. mars 1853 i Eningen unter Achalm i Württemberg, død 20. oktober 1929 i Leipzig) var en tysk teolog. Han sammensatte og redigerte *Biblia Hebraica*, med den hebraiske teksten til Det gamle testamente, hvis første utgave kom i 1906.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Rudolf Kittel mistet sin far i 1860. Han studerte fra 1871 protestantisk teologi ved Eberhard-Karls-Universität Tübingen. Pregende for ham ble to av hans akademiske lærere, teologen Johann Tobias Beck og historikeren Karl Heinrich Weizsäcker. I 1876 promoverte han til dr. phil.

### Prest, forsker

Han virket så en kortere periode som luthersk prest. I 1879/80 var han repetent for filosofi ved Tübinger Stift. Fra 1881 til 1887 var han lærer for religion og hebraisk ved Karls-Gymnasium (Stuttgart). Han arbeidet i denne perioden på sitt verk *Geschichte der Hebräer*, som han fullførte i 1887. 

Kittel var professor i Det gamle testamentes eksegese ved universitetet i Leipzig 1898-1924. For det akademiske år 1896/97 ble han valgt til universitetets rektor. Påvirket av Julius Wellhausen fullførte han dennes teorier om Mosebøkenes tekstkritiske problem i radikal retning, *Geschichte des Volkes Israel*. 

I Leipzig arbeidet han også med Amarnatavlene og med Codex Hammurapi. I 1901/02, 1907/08 og 1911/12 var han dekan for det teologiske fakultet. I 1917/18 og 1918/19 var han atter ved Universitetet i Leipzig.

Av Kittels øvrige arbeider kan nevnes *Die Religion des Volkes Israel* (1891, 2. opplag 1929), en utgave av *Biblia hebraica* (2 bind, 1905-06) samt en selvbiografi i *Die Religionswissenschaft der Gegenwart in Selbstdarstellungen* (1925).

Rudolf Kittel var far til teologen Gerhard Kittel, som i sin tid skulle forsvare nazismen.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 10315754z[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id kittel-rudolf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Leipziger Professorenkatalog
7. ↑  Rektoratsreden (HKM)

Litteratur
----------

* (de) Christof Dahm: «Kittel, Rudolf» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 3, Herzberg 1992, ISBN 3-88309-035-2, sp. 1548–1550.
* (de) Helmut Engel: «Kittel, Rudolf.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 11, Duncker & Humblot, Berlin 1977, ISBN 3-428-00192-3, s. 692 f. (digitalisering).
* Carlquist, Gunnar, red. (1933). *Svensk uppslagsbok. Bd 15*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 475.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii
 |
Dampfregatten **«St. Olaf»** var et norsk krigsskip som ble bygget i en tid da Norges økonomi og vilje til å bygge marine for alvor tok seg opp igjen etter ufreden i 1807–1814. Fregatten ble bygget ved Marinens hovedverft i Horten og ble sjøsatt 9. september 1856, temmelig sent for et stort treskip. Bombeartilleriet hadde alt begynt å gjøre seg gjeldende, og slaget på Hampton Roads 9. mars 1862 under den amerikanske borgerkrigen, skulle bli dødsstøtet for de store treskipene. 

Tegning av St. Olaf
Opprinnelig hadde St. Olaf en dampmaskin på 150 i.HK, men denne ble oppgradert i 1867.

Fregatten hadde en stor besetning, og var dyr å holde i drift. Den var bare ute på fire tokt, og fra 1875 lå den i opplag på Hortens havn, mens den i 1892 ble omdannet til kullholk. Den ble solgt til opphugging i 1925.

Gallionsfiguren til St. Olaf ble skåret av treskjærer Ole Jakobsen Laulo. Figuren er tatt vare på og er å finne på Marinemuseet i Horten. Dette er trolig den mest kjente av Laulos gallionsfigurer.

Litteratur
----------

* Marius Thomassen: 90 år under rent norsk orlogsflagg, Eide Forlag, 1995.
I distriktet Tanggu.
Tanggu i Tianjin
Bybilde fra Tanggu
**Tanggu** (kinesisk: 塘沽区; pinyin: *Tánggū Qū*) var et kinesisk bydistrikt i den selvstendige byprovinsen Tianjin i det nordlige Kina. Den er administrativt et bydistrikt. Befolkningen innen bygrensene var i 2004 anslått til 490 000. Her er millionbyen Tianjins havneområde. 

Tidligere kunne sjøtransport følge elveløp helt opp til Tianjin, men sedimentering gjorde dette umulig slik at omlasting på flatbunnede elveprammer ble nødvendig ved Tanggu. 

I 2010 ble distriktet oppløst og innlemmet i Binhai nye område.

Kulturminner
------------

Takufortene er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Tanggu har store havneanlegg som betjener ikke bare Tianjin, men også Beijing, Hebei og bakenforliggende områder. 

Kinas riksvei 103 strekker seg fra Beijing og 149 km ned til kysten ved Tanggu.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**«Solen»** var et dansk-norsk orlogsskip som ble kjøpt av en borger i Lübeck i 1559. Trolig var dette skipet bygd og sjøsatt i Norge. Dette skipet deltok i den nordiske sjuårskrigen 1563-1570 og hadde vært i samtidige sjøslager fram til det tredje slaget ved Öland den 25. juli 1566. Det forliste under stormen som senket 12 dansk-norske og 3 lübeckske skip med tap av trolig 5 000 liv inkludert besetningen ombord på «Solen».

Det var et mindre orlogsskip med en bestykning på 18 kanoner, hvorav 2 større stykker kalt «slanger» (kanon med lang løp) og 16 mindre stykker kalt «barser», gaffelmontert skyts av smijern som også var bakladekanoner ved bruk av kamre som lades med ammunisjon og kruttladning og settes inn i bakstykket. Det er også et annet begrep for falkonetter som var lagd av jern istedenfor metall (bronse), med en lengde på opptil 3 meter. Kaliberet på en slik «barse» kunne være på 5 til 7 cm for massive prosjektiler.

Den normale størrelsen på besetningen ombord på «Solen» kan ha vært mindre enn det som har blitt oppgitt, i løpet av sjøkrigen mot svenskene ble det vanlige å ha så mange menn som mulig på krigsfartøyene, spesielt ettersom man måtte ha mange stridsdyktige menn under de blodige kampene. En kuriositet er fargen på barsene, disse fikk en overflatebehandling med tykk maling. I 1563 ble en maler under navnet Henrik Maler betalte for å ha malte samtidige barser på 38 skip inkludert «Solen» med rødefarge.

Referanser
----------

1. ↑  Mortensen, s. 201-203

Litteratur
----------

* Michael H. Mortensen; *Dansk Artilleri indtil 1600* 1999 ISBN 87-89022-38-6
* Henrik Christensen; *Orlogsflådens skibe gennom 500 år – Bind 1* 2010 ISBN 978-87-89022-78-9

Eksterne lenker
---------------

* «Solen» (1559) Arkivert 15. desember 2005 hos Wayback Machine.
**Sjtandart**, også kalt ***Russkij Sjtandart*** (norsk: *Den russiske fane*), er en russisk, tremasters seilende fregatt og skoleskip hjemmehørende i St. Petersburg. Seilskipet er en tro kopi av den opprinnelige skuta bygd i Olonets sommeren 1703, som var det første marineskipet Peter den store lot bygge for den keiserlige russiske marinen. Peter den store var selv skipets første kaptein, og mannskapene ble rekruttert fra Sverige, Norge, Skottland, Danmark, Nederland og andre av tidens sjøfartsnasjoner. Dagens tro kopi ble fullført i 1999 og deltar i regattaer, tilbyr turer for bedrifter og privatpersoner, og fungerer som opplæringsskip for ungdom. Vinteren 2009–2010 lå skipet i opplag på Oslo havn.

Stilmessig er skipet en blanding av engelsk og hollandsk byggeskikk fra denne tiden. Bunnen er relativt flat og riggingen er høy, etter engelsk mønster. Skipets lengde er 34,5 meter, største bredde 6,9 meter, og dypgående inntil 3,3 meter. Høyden ved hovedmasta er 33 meter. Vekten (displacement) er 220 tonn, og skipet er gjenskapt i autentiske trematerialer med håndlagde detaljer som nagler, seil, osv. Opprinnelig mannskap var 120 i 1703, men idag er mannskapet kun 40. Opprinnelig hadde skipet 24 kanoner, men dette ble økt til 28 fra 1710. I 1727 ble det klart at skipet var uopprettelig skadet, og et forsøk på å reparere skuta ble oppgitt. Den moderne rekonstruksjonen tok 5 år.

Skipet har problemer[*når?*] med russisk byråkrati, og har seilt rundt i eksil i de siste årene.[*når?*] Den har flere ganger gjestet Norge, og har også overvintret i Oslofjorden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shtandart (ship, 1999) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Sjtandart» offisiell hjemmeside, besøkt 29. januar 2010. (russisk)
**Jacobine «Bina» Buch** (født Aall 24. oktober 1843 i Hammerfest, død 31. mars 1934) var en norsk forfatter og filantrop.

Familie
-------

Jacobine Buch var datter av prost og politiker Hans Cato Aall (1807–62, av slekten Aall) og Karen Nicoline Harris. Hun ble gift 2. mai 1864 i Holla med sogneprest Johan Ludvig Frithjof Buch (1831-1892).

Liv og virke
------------

Jacobine Buch vokste opp som prestedatter i Brunlanes. Som 20 år gammel nygift prestefrue kom hun i 1864 til Værøy i Lofoten. Oppholdet her ble av stor betydning for henne, og i 1880-årene skrev hun to bøker om tilværelsen som prestefrue – *Livet i Prestegaarden* (1887) og *Erindringer fra et syvaarigt Ophold paa en af Lofotøerne* (1889). Hennes bøker ble oversatt til svensk, finsk og tysk.

Sammen med Hedvig Bie og Marie Blegen skrev hun småskriftet *Nødraab fra Statskirken* (1890).

Hun engasjerte seg i veldedig arbeid for Frelsesarmeen, Dyrebeskyttelsen og innsatte i landets fengsler.

Bibliografi
-----------

* 1887: *Livet i Prestegaarden – nogle velmente Alvorsord nærmest til Landets Prestefruer*, Malling, Kristiania
* 1889: *Erindringer fra et syvaarigt Ophold paa en af Lofotøerne*, Mittet, Kristiania

#### Oversatte utgaver

*Livet i Prestegaarden*:

* 1900: *Lifvet i prästgården* (svensk)
* 1903: *Tärkeä kysymys* (finsk)

*Erindringer fra et syvaarigt Ophold paa en af Lofotøerne*:

* 1891: *Wirken des heiligen Geistes auf den Lofoten-Inseln* (tysk)

Referanser
----------

1. ↑  Ministerialbok for Hammerfest prestegjeld 1843-1856 (2001Q): Fødte og døpte: 1844-02-07
2. ↑  Steffens, Haagen Krog (1927). *Slægten Aall*. Kristiania: [s.n.] s. 41.
3. ↑  Sørli, Dag (1999). *Kirkejubileum Værøy 1999*. Værøy: Værøy menighetsråd. s. 53-54.
4. ↑  Mathisen, Ida (1942). *Livsblader*. Oslo: Salvata. s. 26ff.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 41. ISBN 8257900109.
***Apalus*** er en slekt av plasterbiller.

Utseende
--------

Middelsstore biller, noe langstrakte, ofte metalliske eller brokete på farge. **Hodet** er ganske stort og fremstrakt, mer eller mindre rundt, bakerst kraftig innsnevret (tydelig "hals"). Fasettøynene er som oftest forholdsvis små. Antennene er 11-leddete, mer eller mindre trådformede, men et eller flere ledd er ofte utvidete eller med utvekster. **Brystskjoldet** (pronotum) er påfallende lite, ikke eller litt bredere enn hodet, mye smalere enn dekkvingene. **Dekkvingene** er forholdsvis lange hos de fleste, ganske tynne og myke (lite sklerotiserte). Hos slekten *Meloe*, der tre av de fire norske artene hører hjemme, er dekkvingene redusert til korte, tilspissede "frakkeskjøter" som ikke dekker bakkroppen. **Bakkroppen** er ganske stor og tykk hos hunnene, dette har sammenheng med det svært høye tallet på egg de produserer. **Beina** er slanke, middels lange. For- og mellomføttene er fem-leddete, bakføttene fire-leddete.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg som rovdyr på egg av bier, veps eller gresshopper, mens de voksne billene er planteetere og gjerne finnes på blomster.

Norske arter
------------

Vårbillen *Apalus bimaculatus*, er gul og svart. Den lever på solitære bier som har sine reir i sand, og forekommer derfor helst i sandtak og lignende. den er bare funnet noen få ganger på Østlandet, men dette kan delvis skyldes at billenes korte aktivietsperiode er svært tidlig på våren. De kan være i full aktivitet rundt påsketider, ofte før snøen har helt forsvunnet, i solrike, sandete bakker.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **plasterbiller** Meloidae Gyllenhal, 1810
					- Underfamilien **vårbiller**, Nemognathinae Lacordaire, 1859
						* Stammen Sitarini
							+ Slekten ***Apalus*** Fabricius, 1775
								- Vårbille (påskebille), *Apalus bimaculatus* (Linnaeus, 1761)
								- *Apalus binaevus* (Prochazka, 1892)
								- *Apalus bipunctatus* Germar, 1817
								- *Apalus creticus* (Frivaldsky, 1877)
								- *Apalus gibbicollis* Borchmann, 1910
								- *Apalus guerini* (Mulsant, 1858)
								- *Apalus longipennis* Pic, 1913
								- *Apalus montanus* Escherich, 1897
								- *Apalus necydaleus* (Pallas, 1782)
								- *Apalus spectabilis* E.Frivaldsky, 1835

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Vårbille (*Apalus bimaculatus*):
* (en) *Apalus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Apalus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Apalus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Apalus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Apalus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Apalus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Apalus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Tango for 3** er en norsk tangokvartett som ble grunnlagt som Norges første rendyrkede tangoensemble i 1986 av Sverre Indris Joner, Steinar Haugerud og Atle Sponberg. Ensemblet spilte inn sin først CD-plate på Kirkelig Kulturverksted i 1989 med Juan Jose Mosalini på bandoneon. Tango for 3 har spesialisert seg på argentinsk tango og har vakt oppsikt også internasjonalt.

Tango for 3 har blant annet turnert i Skandinavia, Finland, Tyskland, Frankrike, Spania og i 1992 til Argentina. Den argentinske sangerinnen Julia Zenko har vært med på flere av turnéene. Kvartetten har gjort en rekke konserter med anerkjente symfoniorkestre.

I 2004 dannet Sverre Indris Joner elektronika-tangobandet Electrocutango med Tango for 3 som utgangspunkt.

Medlemmer
---------

Tango for 3 ble startet som en trio. I 1990 sluttet Atle Sponberg og Odd Hannisdal ble ny medlem. I 1991 ble trioen utvidet til en kvartett.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Sverre Indris Joner | Piano | 1986 – > |
| Steinar Haugerud | Kontrabass | 1986 – > |
| Atle Sponberg | Fiolin | 1986 – 1990 |
| Odd Hannisdal | Fiolin | 1990 – > |
| Per Arne Glorvigen | Bandoneon | 1991 – > |

Diskografi
----------

Tango for 3 har gitt ut tre album i perioden 1990–2000. I tillegg kommer tre utgivelser som er utgitt i samarbeid med andre artister.

| Albumnavn | Utgivelsesår | Studio |
| --- | --- | --- |
| *Tango for 3* | 1990 | Kirkelig Kulturverksted |
| *Soledad* | 1993 | Majorselskapet |
| *¿Tango?* | 2000 | Majorselskapet |
| Tango for 3 har bidratt på følgende utgivelser |
| *Tango midt på natten* | 1993 | Elsa Kvamme & Tango for 3 (HEHE Records) |
| *30 Years Fidelity* | 2004 | Kirkelig Kulturverksted |
| *Felino* | 2005 | Electrocutango (Rapid Productions) |

Referanser
----------

1. ↑  MajorStudios omtale av Tango for 3. Besøkt 26. mai 2013.
2. ↑  (no) Tango for 3 i Store norske leksikon
3. 1 2  Sverre Indris Joners hjemmeside: Tango for 3 Arkivert 9. september 2013 hos Wayback Machine.. Besøkt 26. mai 2012. (en)
4. ↑  Platesøk på musiconline.no. Besøkt 26. mai 2013.
5. ↑  Platesøk på grooves-inc.. Besøkt 26. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tango for 3 på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Cecil Potter** (født 14. november 1888 i West Hoathly, West Sussex, England, død oktober 1975) var en engelsk fotballspiller og fotballmanager. Han spilte for tre engelske fotballklubber, og han var manager for fire engelske fotballklubber.

Biografi
--------

Etter først å ha prøvespilt for klubben skrev Cecil Potter kontrakt med Norwich City i 1911, og i 1914/15 sesongen ble han delt toppscorer i Norwich City. Etter krigen spilte han først for Hull City før han i 1920 ble spillende manager i Hartlepool United. I juli 1922, 33 år gammel, overtok han som manager i Derby County. Potter forlot Derby sommeren 1925, og en uke etter at han hadde forlatt Derby ble han ny manager for de regjerende mesterne i engelsk fotball, Huddersfield Town. Selv om Hudderfield også vant ligaen med Potter som sjef forlot han klubben i august 1926. 

Hans siste managerjobb var i Norwich City som han ledet fra november 1926 til januar 1929.

Karriere som spiller
--------------------

### Klubblag

|
|  |
| Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Englands flagg Norwich City | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | 1911 - 1915 |
| Englands flagg Hull City | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | 1919 - 1920 |
| Englands flagg Hartlepool United | Kontrakt | ? | ? | ? | ? | 1920 - 1922 |

Karriere som fotballmanager
---------------------------

### Klubblag

| Klubb | Periode | Kamper | Seire | Uavgjort | Tap |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Englands flagg Hartlepool United | 05/1920 - 07/1922 | 38 | 17 | 8 | 13 |
| Englands flagg Derby County | 07/1922 - 07/1925 | 137 | 62 | 34 | 41 |
| Englands flagg Huddersfield Town | 07/1925 - 08/1926 | 44 | 24 | 11 | 9 |
| Englands flagg Norwich City | 11/1926 - 01/1929 | 100 | 31 | 26 | 43 |

Meritter
--------

### Manager

* Ble engelsk seriemester med Hudderfield Town i 1925/26.

Referanser
----------

Kilder
------

* Mortimer, Gerald (2006): *DERBY COUNTY The Complete Record*. Breedon Books Publishing, Derby. ISBN 1-85983-517-1

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cecil Potter – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata
**Jacob von der Lippe Parelius** (født 4. mai 1744 på Hopsø på Hitra, død 25. september 1827 i Meldal) var en norsk teolog og en meget aktiv mann i Trondhjem, blant annet ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab (DKNVS).

Bakgrunn og yrkesliv
--------------------

Jacob von der Lippe Parelius var sønn av proprietær og handelsmann Rasmus Parelius og hans andre hustru Dorthea von der Lippe. Han var student fra Trondheim katedralskole i 1762 og ble teologisk kandidat i 1764. I 1766 ble han amanuensis hos biskop Johan Ernst Gunnerus og etter dennes død i 1773 hos biskop Marcus Fredrik Bang. I november 1766 ble han innvalgt i DKNVS, og 3. desember samme år ble han, i forbindelse med reorganiseringen av selskapet, valgt til inspektør for «naturaliesamlingen» (samling med objekter fra naturen) og tegner.

Parelius stod for utbyggingen av Meldal prestegård på 1700 tallet.

Litteratur
----------

* *Det kongelige Norske Videnskabers Selskab. Skrifter 1993, nr. 1: Til opplysning, Universitetsbiblioteket i Trondheim 1768 – 1993.* DKNVS /Tapir forlag 1993. ISBN 82-519-1467-1, ISSN 0368-6310

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
Oberst James Moore fra North Carolina (til venstre) ledet massakren.
**Apalachee-massakren** var en rekke brutale raid utført av engelske kolonister fra provinsen Carolina og deres indianske allierte mot de stort sett fredelige Apalachee-indianerne nord i Spansk Florida som fant sted under dronning Anne-krigen i 1704. Mot liten spansk og indiansk motstand, ble et blomstrende misjonsnettverk ødelagt. De fleste av innbyggerne ble enten myrdet, fanget eller flyktet til større spanske og franske utposter, eller ble frivillig med engelskmennene. 

Den eneste store hendelsen i ekspedisjonen til den tidligere guvernøren i James Moore var slaget ved Ayubale som var eneste gangen de engelske raidene møtte større motstand. Mange Apalachee-indianere som ikke var fornøyd med forholdene under spanjolene, forlot bare byene sine og ble med toktet til Moore. De slo seg ned nær elvene Savannah og Ocmulgee, hvor forholdene var noe bedre. 

Raidene til Moore skjedde etter andre raid som hovedsakelig ble utført av engelsk-allierte Creek-indianere. Det samlede målet med disse raidene, utført mellom 1702 og 1709, var å avfolke Spansk Florida utentenfor grenseområdene rundt St. Augustine og Pensacola.

Litteratur
----------

* Covington, James: *Apalachee Indians 1704–1763*. Utgiver: Florida Historical Society.
* Paul E. : *Floridas Frontiers*. Utgiver:Indiana University Press, Bloomington. ISBN 978025334019
**«Sea Cat»-ulykken** skjedde 4. november 1991, da katamaranen «Sea Cat» fra Fylkesbaatane i Sogn og Fjordane grunnstøtte ved Mjømna i Gulen. Ulykken som er blant de mest alvorlige for norske hurtigbåter, kostet to mennesker livet og over hundre ble skadet. Ulykken førte til at seilingsleden i Gulen fikk forbedret seilingslys. «Sea Cat» med 156 passasjerer var på vei fra Selje til Bergen. I moderat sikt, men med stiv kuling traff båten fjellveggen.

Kapteinen på «Sea Cat», Bjørn Thrane, ble tiltalt for uaktsomhet, men ble til slutt frikjent i Høyesterett. Thrane var i 2005 meddommer i en oppsigelsessak mellom HSD og en hurtigbåtkaptein, noe som skapte reaksjoner i rederiet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sea Cat-ulukka» NRK Fylkesleksikon
2. ↑  Kaptein og mannskap går knalltøffe dager i møte Arkivert 14. november 2005 hos Wayback Machine. Aftenposten, 1. desember 1999
3. ↑  HSD reagerer på valg av meddommer Bergens Tidende, 26. april 2005

Eksterne lenker
---------------

* Høyesterett - Kjennelse – Fra rettssaken mot kapteinen, 24. mai 1993
**Cecil L'Estrange Malone** (født 7. september 1890 i Yorkshire i England, død 8. juni 1965), vanligvis kjent som oberst Malone, ble Storbritannias første kommunistiske medlem av Underhuset.

Han meldte seg til tjeneste for Royal Navy i 1905 og han fikk sin militære utdannelse ved Royal Naval College i Devonport. I 1912 lærte han seg å fly, og han fikk flysertifikat, den 12. mars dette året. Han spilte en banebrytende rolle i den sjømilitære luftfarten. Han ble tildelt graden oberstløytnant i den britiske hæren. Han ble tildelt ordenen Order of the Nile, for hans tjenester under den første verdenskrig. Han ble tildelt Den britiske imperieordenen. 

Han besøkte Sovjetunionen på 1920-tallet til tross for blokade og strenge besøksforbud til landet. Under hans besøk, skrev han detaljerte memoarer, og han inspirerte flere fabrikker og teatre, kraftstasjoner og offentlige kontorer i Sovjetunionen. Malone var medlem av Communist Party of Great Britain (CPGB) men han forlot senere denne organisasjonen for å i stedet melde seg inn i Det britiske kommunistpartiet, som var tilknyttet Labour-partiet.

Referanser
----------

1. ↑   Who's Who UK-ID U52734[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cecil L'Estrange Malone hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

* (en) Cecil L'Estrange Malone hos The Peerage Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Apalveien** (2–62, 21–61) er en vei i bydelene Vestre Aker og Nordre Aker i Oslo. Den går fra Slemdalsveien langs gressbakken ved nedre del av Universitetet i Oslo på Blindern til Blindernveien.

Navnet ble vedtatt i 1919 og henspiller på at veien ble anlagt gjennom eplehagen til Lille Frøen gård. Partallsadressene er i bydel Vestre Aker og oddetallsadressene (på østsiden nær Blindernveien) i Nordre Aker.

Bebyggelsen består for det meste av villaer. Spesielt kan nevnes boliger tegnet av arkitekt Arne Korsmo (nr. 16–18, 55–61 og rekkehus nr. 46–50).

I Donald
--------

I tegneserien *Donald Duck & Co* bor Donald Duck (i den norske versjonen) i Apalveien 111, etter å ha bodd flere steder tidligere. Ingen innehar denne adressen i virkeligheten, da veien ikke går lenger enn nummer 62.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (A)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
2. ↑  Oslo byleksikon
3. ↑  Nordre Aker Budstikke Arkivert 23. juni 2010 hos Wayback Machine. – Et lite stykke Andeby

Portal: Oslo


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Cecil Charles McMaster** (født 1895 eller 1900, død 11. september 1981 i Germiston) var en sørafrikansk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

McMaster vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under OL 1924 i Paris. Han kom på andreplass på 10 kilometer kappgang bak Ugo Frigerio fra Italia og Gordon Goodwin fra Storbritannia. Det var tjuetre deltakere fra tretten nasjoner som deltok i konkurransen. Finalen besto av ti kappgjengere og ble avviklet 13. juli 1924.

Under OL 1920 i Antwerpen kom McMaster på fjerdeplass i både 3 og 10 kilometer kappgang.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i friidrett, 10 km kappgang Sør-Afrikas flagg Sør-Afrika

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cecil McMaster – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Cecil McMaster – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Cecil McMaster – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Cecil McMaster – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**«Storkespringvannet»** er en fontene som er plassert i overgangen mellom Amagertorv og Højbro Plads i København.

Kunstverket er modellert av billedhuggeren Vilhelm Bissen etter tegninger av professor og maler Edvard Petersen og støpt av bronsestøper Lauritz Rasmussen. Springvannet ble donert av Foreningen til Hovedstadens Forskønnelse. I 1888 utlyste foreningen en konkurranse i anledning av kronprins Frederiks (senere Frederik VIII) og kronprinsesse Louises forestående sølvbryllup. Storkespringvannet ble innviet i 1894.

Da springvannet var nytt plasket det vann i en slik vinkel mot fuglenes utbredte vinger at det sprutet i ansiktet på forbipasserende. Pressen harsellerte med det og politiet var stadig tilkalt fordi det ofte var folk som drev med skøyerstreker og kastet folk oppi vannkummen. Kommunen stengte av vannet, men det medførte at folk kastet søppel oppi i stedet og derfor ble det åpnet for vannet igjen.

Det har i årevis versert en historie om at fuglene ikke er storker, men hegrer. En ornitolog har studert «Storkespringvannet» nærmere og konkludert med at det er storker.

Referanser
----------

1. ↑  Storkespringvandet hos Byens monumenter Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  Peder Bundgaard: *København – du har alt* (s.156), forlaget Borgen, København 1996, ISBN 87-21-00499-4
3. ↑  Ornitologer afliver vandrehistorie om hejrer

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**«Stifinder»** var et norsk seilskip av typen bark, som de siste årene var eid av rederiet S.O. Stray & Co i Kristiansand.

Skipet var på 1617 bruttotonn, og stod ferdig i 1894, bygd ved verftet Robert Duncan & Co i Glasgow. Skipets første navn var «Pass of Killiecrankie». Stray & Co. Kristiansand kjøpte skipet i 1915, og ga det navnet «Stifinder», etter at skipet i mellomtiden også hadde hatt navnene «Dyveke» og «Torrey». De eide båten fra 1915 til 1918, ført av skipsfører Gustav Langfeldt Birkeland, Vestre Moland. Stifinder ble senket av den tyske ubåten U-152 i Atlanterhavet som siste norske skip under første verdenskrig, 13. oktober 1918.

Stifinders forlis
-----------------

Stifinder befant seg 13.oktober 1918 syd for New Foundlandsbankene, på vei fra New York, USA til Fremantle, Australia, lastet med olje på fat. Skipet kastet bakk på varselssignal fra den tyske ubåten, ble bordret fra borde, og hele mannskapet kommandert i livbåtene. U-152 senket seilskipet med brannbomber. Den ene av skipets to livbåter ble etter kort tid plukket opp av US Coast Guard, mens den andre nådde etter mer enn tre ukers farefull seilas koralløya Turks Island (Turks- og Caicosøyene). Hele mannskapet overlevde forliset.

Se også
-------

* Norge under første verdenskrig

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Stifinder» Sjøhistorisk database
2. 1 2  Sjøhistorisk database - *Gustav Langfeldt Birkeland*
3. ↑  Navy Department (1920). *German submarine activities on the atlantic coast of the United States and Canada* **(engelsk)**. Washington, D.C.: Secretary of the navy. s. 112, 113, 117.

Eksterne lenker
---------------

* DigitaltMuseum - Stifinder (1893)
* SV Stifinder (+1918) på wrecksite.eu (engelsk)
* NAVAL HISTORICAL CENTER – *German submarine U-152* (engelsk)

Portal: Første verdenskrig
**Stornebbsanger** (*Acrocephalus orinus*) er en fugl i sangerfamilien. Den var lenge en av verdens mest mystiske fuglearter, ettersom den kun var kjent gjennom ett eneste eksemplar samlet inn i India i 1867. Først i 2006 ble den påvist igjen, denne gang i Thailand. Dernest ble det i en engelsk skinnsamling oppdaget at et av eksemplarene av den svært like busksangeren, samlet inn i Asia i 1869, faktisk også var en stornebbsanger. De nye oppdagelsene førte til at man igangsatte aktivt søk etter artens hekkeområde i ulike deler av Sentral-Asia, og i 2009 ble det funnet en liten bestand i et avsidesliggende dalføre i Pamir i det nordøstlige Afghanistan. Det mistenkes også at arten hekker i Kasakhstan og Tadsjikistan.

Utseende
--------

Skjematisk fremstilling av vingeformelen hos busksanger *A. dumetorum* og stornebbsanger *A. orinus*. Illustrasjonen er basert på en fremstilling av Bensch, publisert i *Ibis* (2002) nr.144, sid:259–267
Utseendemessig likner den busksanger, med korte, runde vinger og gråbrun fjærdrakt, mørkt overnebb og lyst undernebb. I forhold til busksanger har den betydelig lengre nebb, lange, spisse halefjær og lengre bakklo.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stornebbsanger* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *stornebbsanger* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stornebbsanger* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *stornebbsanger* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *stornebbsanger* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Acrocephalus orinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Acrocephalus orinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**«Disco Tango»** var Danmarks bidrag i Eurovision Song Contest 1979, som ble fremført av Tommy Seebach. Melodien var skrevet av Tommy Seebach og teksten var skrevet av Keld Heick.

Sangen ble fremført på dansk av Seebach som tredje bidrag om kvelden 31. mars 1979 (etter Italias Matia Bazar med «Raggia di luna» og før Irlands Cathal Dunne med «Happy Man»).

Da avslutningen var ferdig, hadde den fått 76 poeng og fikk en sjetteplass blant 19 deltakere. Den fikk tolv poeng av Hellas og Israel.

Sangen er en beskrivelse av ei jente som danser til discomusikk om kvelden, men som om dagen lytter til Beethoven og gjør dressur. En referanse blir også gjort til John Travolta.

Backingsangere var Debbie Cameron, Michael Elo og Ianne Elo. Alle tre vendte tilbake med Seebach i hans neste Eurovision Song Contest-bidrag «Krøller eller ej».

Seebach har spilt inn «Disco Tango». Den ble utgitt på singlen EMI 006-39288.

Norsk versjon
-------------

Jan Paulsen skrev en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Disco Tango». Ivar Finsen har spilt inn sangen. Den ble utgitt på LP-platen *Grand Prix på norsk!* (Polydor 2922 050) i 1979.

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Boom Boom» med Mabel**

 | **Danmarks bidrag i Eurovision Song Contest**1979 | Etterfølger :**«Tænker altid på dig» med Bamses Venner** |

Portal: Danmark
**Øyvind Slåke** (født 17. februar 1965 i Kvinnherad) er en norsk politiker for Arbeiderpartiet, og sekretariatsleder i Arbeiderpartiets stortingsgruppe.

Slåke har blant annet vært rådgiver i Maritimt Forum og Norges Rederiforbund, politisk rådgiver i Arbeiderpartiets stortingsgruppe og i Arbeiderpartiet. Slåke var også politisk rådgiver i Justisdepartementet for Arbeiderpartiet fra november 1996 til juni 1997, da Gerd-Liv Valla var justisminister. Øyvind Slåke har dessuten hatt stilling som spesialrådgiver i Fagforbundet Industri Energi (tidligere NOPEF og NKIF). Etter dette overtok han 14. desember 2007 som statssekretær i Nærings- og handelsdepartementet etter forgjengeren Frode Berge.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Øyvind Slåke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Øyvind Slåke hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Øyvind Slåke hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Biografi hos NHD
* (no) Valla kalte rådgiver «mamma-gutt»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Båtvraket i Fiskvågvatnet** i Saltdal, Nord-Norge er det eldste båtvraket som har blitt påvist i det nordlige Norge. Dateringene av båtrestene i Fiskvågvatnet viser at båten stammer fra 1100-tallet.

Båtvraket
---------

For mange år siden ble båtrester funnet av Knut Ryding og Petter Borch Giæver, først i sommeren 2007 ble restene av en båtspant med trenagler hentet opp av Rolf og Steinar Monsen. Båtspantet ble datert til å være 900 år gammelt, dermed er det eldste kjente vrak i Nord-Norge etter Husøyvraket fra Træna. Båtvraket er ikke så stor som en jekt som hadde benyttet vatnet som naturhavn.

Arkeolog Stephen Wickler fra Tromsø Museum som undersøkte materialet, konstaterte at båten ikke er bygd i Nord-Norge. Båtspantet er av eik, en tresort som ikke finnes så langt nordover mens trenaglene er derimot av furu, den vanligste materiale til trevirke for båtbygging i Nord-Norge. Båten kom fra sør og tok seg opp i Fiskvågvatnet der den trolig sank ved brann. Båtspantet er forkullet, tyder på en brann.

Fiskvågvatnet
-------------

Før landhevingen lå vatnet på samme høyde som havet, nå er det helt avskåret fra havet. Fram til for 430 år siden var innsjøen antakelig brukt som en naturhavn for båter i trafikk. I lang tid hadde folk vært kjent med trerester etter båt på bunnen i vatnet, allerede i 1930-tallet hadde Peter Borch Giæver og Knut Rydning sett spanter av en stor båt et sted og et ror et annet sted i vatnet. Spantene sto på en rekke, var ca. 6 tommer tykke og stakk opp fra bunnen til etpar meter under vannflaten. Roret hadde Rydning som gutt festet et tau i. Det sto da ca. 1,5 meter under vann i den sørøstre bukta. Han måtte kappe tauet for å komme løs og tror at det var et jekteror.

Funnet er en spant ca. 1,5 m lang. Det er flere nagler i den som tyder på at den har vært lasket sammen med en annen spant og at huden har vært naglet til den. Naglene er ca. 25 mm i diameter. Spanten er brent på innsiden og den ene flatsiden.
Søk sommeren 2008 førte ikke til videre funn, men museet i Troms har ikke gitt opp og ventes tilbake med mer avansert utstyr.

Det er en sterk mulighet om flere funn i mudderet på bunnen av vatnet som hadde vært brukt som havn i århundrene fram til 1600-tallet. Bunnen er dekket av et 2-4 meter tykt lag mudder som raskt reduserte sikten i vannet så snart det rotes opp.

Referanser
----------

1. ↑  «Fant båtvrak fra 1100-tallet». *www.an.no* **(norsk)**. 17. januar 2008. Besøkt 13. september 2020.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Fant rester av gammel båt[*død lenke*]
* 900 år gammelt båtvrak
* Sensajonelt båtfunn
Innerste delen av Sunndalsfjorden og Sunndalsøra.
*Denne artikkelen er om fjorden i Møre og Romsdal. For fjorden i Nord-Trøndelag med samme navn, se Sunndalsfjorden (Nord-Trøndelag).*
**Sunndalsfjorden** er en fjord i Sunndal kommune i Møre og Romsdal. Fjorden er en fortsettelse av Tingvollfjorden, og går fra kommunegrensa ved Ballsneset inn til kommunesenteret Sunndalsøra. Noen ganger kalles begge fjordene under ett for Sunndalsfjorden. Den egentlige Sunndalsfjorden er 17 kilometer lang, mens lengden sammen med Tingvollfjorden er 55 kilometer.

På vestsida rundt halvveis inn i fjorden ligger Øksendalsbukta og Øksendalsøra, hvor Øksendalstunnelen går mot sørøst inn til Sunndalsøra. Tunnelen er en del av fylkesvei 62 som fortsetter videre nordover på vestsida av fjorden. På østsida av fjorden ligger bygda Oppdøl, hvor riksvei 70 kommer fra Ålvundeid og fortsetter inn fjorden til Sunndalsøra.

Elvene Driva og Litledalselva munner ut i Sunndalsfjorden ved Sunndalsøra. Her ligger også Aura kraftverk og et stort aluminiumsverk. Ved Øksendalsøra munner elva Usma ut i fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Sunndalsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Sunnitrekanten
**Sunnitrekanten** betegner en tett befolket region i Irak, nordvest for Bagdad, som primært er bebodd av sunnimuslimske arabere. Det tilnærmelsesvis trekantede områdes hjørner sies normalt å strekke seg fra nær Bagdad i øst, Ramadi i vest og Tikrit i nord. Hver side er ca. 200 km lang. Området inneholder også byene Samarra og Fallujah. En alternativ avgrensning av trekanten er Bagdad (i øst), Mosul (i nord) og ar-Rutba (i vest).

Området var sentrum for et sterkt engasjement for Saddam Husseins regjering. Fra 1970-årene og fremover kom mange offentlig ansatte, politikere og militære ledere fra dette området. Saddam Hussein var selv født nær Tikrit.

Etter invasjonen av Irak i 2003 ble området sentrum for en væpnet sunnimuslimsk motstand mot koalisjonens styre. Mange forutså at Saddam sannsynligvis ville søke tilflukt blant sine sunnimuslimske støtter, og 13. desember 2003 ble han tatt til fange i landsbyen ad-Dawr ca 15 km sør for Tikrit.

Betegnelsen sunnitrekanten ble brukt fra 1970-årene av irakiske akademikere, typisk for å skjelne området fra den nordlige og sørlige del av landet. Uttrykket *Sunni Triangle* ble brukt i en artikkel i *San Francisco Chronicle* 14. september 2002, der en den tidligere FN-våpeninspektør Scott Ritter sa: «Vi vil kanskje være i stand til å få støtte til en invasjon fra noen av sjiamuslimene og kurderne, men for å komme til Bagdad skal man gjennom sunnitrekanten.»[]

Uttrykket oppnådde imidlertid først større utbredelse etter en artikkel i *The New York Times* 10. juni 2003. Siden da er uttrykket blitt utbredt i mediedekningen av Irak-krigen og tiden etter.
Krafla kraftverk om vinteren.
Brønner og en varm strøm ved Krafla, kraftverket til venstre.
**Krafla kraftverk** (islandsk *Kröflustöð*) er et geotermisk kraftverk på nordsiden av Island ved den aktive vulkanen Krafla i Mývatnområdet.

Konstruksjonen av anlegget startet i 1975. Anlegget ble planlagt med to dampturbiner med en total kapasitet på 60 megawatt (MW). Kraftverket ble satt i drift i august 1977 med kun én turbin installert – anlegget ble derfor operert på halv effekt. Mellom 1974 og 1984 var det en rekke vulkanutbrudd i Kröflueldarområdet, med påfølgende lavastrømmer nær kraftverksbygninene og stor damputvikling.

I 1996 ble det besluttet å installere den andre turbinen, og siden 1999 har kraftverket operert med den opprinnelig planlagte kapasitet på 60 MW. Inntil Nesjavellir kraftverk kom i drift i 1990 var Krafla kraftverk det største av sitt slag på Island. 

I 1985 ble Krafla kraftverk delvis privatisert da det ble overtatt av det halvstatlige selskapet Landsvirkjun. En utvidelse til 150 MW er planlagt. 

Krafla kraftverk ligger syv kilometer fra det mindre geotermiske kraftverket Bjarnarflag.

Se også
-------

* Geotermisk energi på Island

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Krafla power plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Island
**Wilfred James Pallott** (født 5. november 1884 i Cardiff, død 7. november 1957) var en walisisk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1908 i London.

Pallott vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under Sommer-OL 1908 i London. Han var med på det walisiske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen, bak England og Irland. Wales tapte sin første og eneste kamp i turneringen, semifinalen mot Irland med 1-3. Det var seks lag som deltok i turneringen, alle medaljene ble vunnet av britiske lag; gull til England sølv til Irland og bronse til de tapende semifinalistene Wales og Skottland.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1908 Storbritannias flagg London - Bronse i landhockey Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 30. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wilfred Pallott – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Wilfred Pallott – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Wilfred Pallott – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Topografisk kart over Livingston, Greenwich, Robert, Snow og Smith-øyene.
**Cecilia Island** er en isfri øy og den sørligste øya i Aitcho Islands på vestsiden av English Strait i Sør-Shetlandsøyene i Antarktis. Den er 910 meter lang og 450 meter bred, med et areal på 36 hektar. Området ble besøkt av amerikanske og engelske selfangere tidlig på 1800-tallet og blir ofte besøkt av cruiseskip.

Navnet kommer fra «Cecilias Straits». Dette var navnet på English Strait brukt av kaptein John Davis etter sjaluppen «Cecilia» som besøkte Sør-Shetlandsøyene i 1820-22. Det var fra «Cecilia» at en først gikk i land i Hughes Bay den 7. februar 1921.

Øya ligger 3,07 kilometer nord for Spark Point på Greenwich Island, 2,07 km øst-nordøst for Dee Island, 280 meter sørøst for Barrientos Island, 3,39 km sørvest for Debelyanov Point på Robert Island og 4,83 km vest for Negra Point på Robert Island.

Referanser
----------

1. ↑  Cecilia Island SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 2440

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Sunningdale** er en stor landsby og et verdslig sogn i Berkshire i England. Den ligger nær grensen til Surrey, omkring 38 km vest for London og 11 km øst for Camberley.

Inntil 1995 var sognet delt mellom Berkshire og Surrey. Surreydelen av landsbyen kalles Bromhall, og omfatter en kjent golfbane. Denne landsbyen var delt mellom to distrikter, Surrey Heath og Runnymede. Dermed var det som i praksis var en landsby delt mellom to grevskap, tre distrikter og hele fire verdslige sogn, en ordning som vanskeliggjorde effektive offentlig administrasjon. Etter lange forhandlinger ble det besluttet å opprette et samlet sogn og å flytte grevskaps- og distriktsgrensene. 

National School of Government, tidligere Civil Service Staff College, ligger i landsbyen. Den 9. desember 1973 ble Sunningdaleavtalen undertegnet der; avtalen var et mislykket forsøk på å få en slutt på konflikten i Nord-Irland.

Kjente personer
---------------

* Joseph Dalton Hooker, botaniker og oppdagelsesreisende
* Agatha Christie, krimforfatter
* Darren Clarke, profesjonell golfspiller
* Paul McGinley, profesjonell golfspiller
* Cliff Richard, popsanger

Referanser
----------

1. ↑  «On This Day 1973: Sunningdale Agreement signed» Arkivert 30. november 2017 hos Wayback Machine. *BBC*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sunningdale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Sunningdale Parish Council

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Kraftledninger i Qatar
En **kraftledning** er en elektrisk leder som brukes til å overføre elektrisk energi. Navnet kraftlinje brukes gjerne på overføringslinjer som overfører energi over lange distanser ved høye spenninger, typisk fra 110 kV til 500 kV, men også høyere spenninger brukes noen steder. Dette systemet med kraftledninger utgjør sentralnettet, som overfører energi både på tvers av Norge, men også på tvers av grenser til naboland. I Norge eies og opereres disse høyspentlinjene av Statnett.

Historie
--------

Verdens første kommersielle kraftoverføring over lengre avstand var i 1893 mellom Hällsjöns kraftstation (Smedjebacken kommune) og Grängesbergs gruver (Grängesberg), en strekning på 15 kilometer. Vannkraften kom fra Vasselsjön og ble overført med vekselstrøm.

Oppbygging
----------

Kraftledninger må være bygget av et materiale som har god elektrisk ledningsevne for å kunne overføre nok effekt med tilfredsstillende lave tap. For å oppnå dette benyttes det flere forskjellige måter å bygge ledningen på. Som oftest inngår aluminium, på grunn av sin gode ledningsevne, tilgjengelighet og lave vekt. Lav vekt er et viktig poeng ettersom det ofte kan være langt mellom mastene som holder ledningen, for eksempel når ledningen spennes over en fjord. Normalt er det flere tynne aluminiumledere som er tvinnet om en kjerne av et strukturelt sterkt materiale, for eksempel stål eller karbon. Ved å tvinne ledningene på denne måten oppnår man også en mer fleksibel ledning enn om man bare hadde hatt ett stykke metall.

Linjetap
--------

Målet er å få overført nok energi til å møte behovene over alt samtidig som man sørger for at linjetapene holder seg lave. Tapene forekommer ved at energi i form av varme dissiperes langs linjen, slik at mindre energi enn det som ble sendt faktisk kommer frem. Tap på linjen forekommer som følge av linjens resistans, og er gitt av formelen *Ptap = RI2*. *R* er resistans på hele linjen, og *I* er strømmen som føres langs linjen. Ettersom effekten som overføres er produktet av strøm og spenning, vil vi ved å øke spenningen få en lavere strøm (I), og dermed også lavere tap. Dette er grunnen til at høyspenning benyttes for å overføre energi over lange avstander.

Bilder
------

* Kraftledning fra 1920-årene.Kraftledning fra 1920-årene.
* Trekking av kabler ved Kaprun.Trekking av kabler ved Kaprun.
* Ledningsarbeide på en mast.Ledningsarbeide på en mast.
* Kortslutning i en kraftledning.Kortslutning i en kraftledning.
* Kraftledning i Ljusdal.Kraftledning i Ljusdal.
* Kraftlinje i Kviteseid. Disse er vanlige i hele Telemark.Kraftlinje i Kviteseid. Disse er vanlige i hele Telemark.

Referanser
----------

1. ↑  Tekniska museet Arkivert 9. juli 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) High-voltage power lines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |