recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Ben's Kid*** er en amerikansk stumfilm fra 1909, regissert av Francis Boggs.

Handling
--------

Hovedpersonen i filmen er Buck Minor. Ingen i den lille byen Wolf Hollow kan utstå ham, dels fordi han er en upålitelig og ubehagelig kranglefant, og dels fordi han behandler sin kone Molly svært dårlig. Molly på sin side er høyt elsket av alle i Wolf Hollow, og det er av hensyn til henne at de andre innbyggerne i det hele tatt holder ut med Buck.

Filmen åpner med at Buck blir slått ned i støvlene etter å ha yppet til slåsskamp med en ung cowboy. Buck blir rasende over å tapt en slåsskamp for øynene på en hel liten forsamling av folk som tilfeldigvis befant seg i nærheten da episoden inntraff. Han stormer hjem, og tvinger Molly til å forlate Wolf Hollow sammen med ham – og til å la deres lille datter bli igjen hjemme. Datteren er bare et spebarn, og Molly er knust da Buck trekker henne med seg ut og vekk fra byen. Det lille barnet blir tatt hånd om, og ender opp hos en godhjertet cowboy som heter Ben. Innbyggerne i Wolf Hollow begynner derfor å kalle henne «Ben's Kid» (norsk: «Bens unge»), og alle er levende opptatt av hvordan det går med henne.

Skuespillere
------------

* Tom Santschi
* Harry Todd
* Roscoe 'Fatty' Arbuckle

Referanser
----------

1. ↑  «Ben's Kid». *www.silentera.com*. Silent Era : Progressive Silent Film List. Besøkt 22. november 2022.
2. ↑  «Ben's Kid (1909)». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 22. november 2022.
3. ↑  «Ben's Kid». International Movie Database. Besøkt 22. november 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ben's Kid* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ben's Kid* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Ancognatha falsa*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 20 millimeter), avlang, blank, rødbrun hornbille. Hver dekkvinge én avlang, svart flekk på "skuldrene", og én flekk nær midten, ofte også en flekk nær vingespissen. Pronotum er litt mørkere rødlig enn dekkvingene. Den har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, som vanlig hos Cyclocephalini kan hannen kjennes på at den har utvidete forføtter og særlig påfallende store klør på forbeina. Undersiden er tett kledt med korte, bleke hår. Hodet er svart og har en rundet "snute" med markert rand. Beina er mørke.

Levevis
-------

De fleste av artene lever i høyereliggende områder. De kommer gjerne til lys om natten. Forøvrig er lite kjent om biologien deres.

Utbredelse
----------

Arten lever i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Ancognatha* Erichson, 1847
							+ ***Ancognatha falsa*** Arrow, 1911

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Ancognatha*  Arkivert 6. juli 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ancognatha falsa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Dynastidae du monde- nettside om arten
**Oswald Tesimond** (alias **Greenway**, født i 1563, død 23. august 1636) var en engelsk jesuitt og prest.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han ble født enten i Northumberland eller i York, og utdannet seg i York, sammen med blant annet John og Christopher Wright og med Guy Fawkes. Tesimond utdannet seg videre fra den 9. september 1580 på Collegium Anglorum i Roma.[]

Den 13. april 1584 ble han jesuitt etter å ha fått tillatelse av jesuittenes kardinalprotektor, Giovanni Morone.

Etter å ha studert teologi i Messina underviste han i filosofi både der og i Palermo.

### Misjon i England

Tesimond dro senere tilbake til England i november 1587 for å ta del i den katolske misjon, og havnet i Gravesend den 9. mars 1598. Han arbeidet også sammen med fader Edward Oldcorne i åtte år i Worcestershire og Warwickshire. Han avla de fire høytidelige løfter innen jesuittordenen den 28. oktober 1603.

Tesimond synes å ha blitt kjent med noen elementer av kruttsammensvergelsen av dens leder, Robert Catesby under en skriftemålssamtale, flere måneder innen den planlagte sprengningsdåden skulle finne sted. Tesimond skal ha informert fader Henry Garnet om konspirasjonens eksistens den 23. juli 1605. De bestemte seg, om enn av forskjellige beveggrunner for å ikke direkte ta avstand fra konspirasjonen (skjønt for Garnets del gikk han aktivt inn for å bevege lederen om å oppgi planen), men samtidig ikke heller bli innblandet i den. I stedet holdt de konspirationen hemmelig. Tesimond traff konspiratorene i Huddington Court den 6. november 1605, dagen etter at konspirasjonen hadde mislyktes. 

Thomas Wintour skal rett før sin henrettelse ha sagt att jesuittene var uten skyld i konspirasjonen og at de ikke hadde kjent til den i forkant.

Tesimond ble arrestert likevel, men klarte å flykte. Han gjemte seg hos pavetro katolikker i Essex og Suffolk innen han klarte å komme seg over den engelske kanal til Calais med hjelp av en mindre båt fylt med døde griser. Etter en kortere tid i Saint-Omer flyttet han sørover. 

Tesimond arbeidet siden i både Messina og Roma i flere år ril han flyttet til Napoli, der han døde den 23. august 1636.

Referanser
----------

1. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, Oxford Biography Index Number 27151[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Six Degrees of Francis Bacon ID 10011855, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Morris, John. "Father Tesimond's Landing in England", *The Troubles of Our Catholic Forefathers Related by Themselves*, Vol. 1, Burns and Oates, 1872Mal:PD-notice
4. 1 2 3  arkivurl=https://web.archive.org/web/20120206032954/http://www.gunpowder-plot.org/tesimond.asp *«Oswald Tesimond»*, The Gunpowder Plot Society, 6. februar 2012, lest 3. april 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Cunninghamia-slekten** (latin:  *Cunninghamia* ) er en slekt av smale bartrær i sypressfamilien *(Cupressaceae)*. Den har bare to arter –  ***Cunninghamia konichii***  og  ***Cunninghamia lanceolata*** eller «Chinese Fir» – som av enkelte forskere anses som varianter av én art.

Hunnkongler på C. lanceolata.
Hannkongler på C. lanceolata.
Artene når opp til 50-55 meter høyde, er koniske og har horisontale grener, ofte noe hengende helt ytterst. Under veksten kan stammene vokse i uregelmessig form. De to artene er svært like av utseende.

Nålene blir 2–7 cm og er spiralsnodd om grenene. Nålene har hvit eller lyst grågrønne striper under hver nål, og tidvis også oppå. Hvis det blir veldig kaldt kan nålene bli brune.

Konglene er små, hannkonglene i større klaser, hunnkonglene i grupper av 1-3 grønne kongler.

Trærne vokser i Kina, Taiwan og det nordlige Vietnam. De hr vært mye brukt i Kina til møbelsnekring, produksjon av esker og skap, samt til tømmer i tempeler og ulike praktbygg. trevirket er parfymert og naturlig selv-impregnerende.

Navnet kommer av Dr. James Cunningham, en engelsk lege som introduserte arten i botanisk dyrkning på 1700-tallet. I parker og botaniske hager kan artene nå opptil 30-35 meter.

Arter
-----

De eneste anerkjente artene innen denne slekten er:

* *Cunninghamia konichii*
* *Cunninghamia lanceolata*

På engelsk kalles arten enten « Cunninghamia ».

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cunninghamiaslekten* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cunninghamiaslekten* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cunninghamiaslekten* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cunninghamiaslekten* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Cunninghamiaslekten* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Cunninghamiaslekten* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cunninghamia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cunninghamia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**David Siegel** (født 28. august 1996 i Baiersbronn) er en tysk skihopper.

Siegel representerer SV Baiersbronn. Han innledet sin internasjonale karriere 25. og 26. februar 2012, to konkurranser i FIS Cup i Baiersbronn, der han ble nummer 4 og nummer 8.

Hans sterkeste sesong i kontinentalcupen var sesongen 2015/16. I denne sesongen nådde han en 10.-plass i Rena den 11. desember 2015, hans første plassering blant de 10 beste. Den 19. og 20. desember 2015 deltok han i Rovaniemi, der han ble nr. 8 i det første rennet og vant neste dag.

Etter sterke prestasjoner i kontinentalcupen, ble han tatt ut av landslagstrener Werner Schuster på det tyske laget til Hoppuka 2015/16. Han deltok i Oberstdorf 28. desember 2015, der han ikke kvalifiserte seg til selve rennet. Han fikk sin verdenscupdebut i Garmisch-Partenkirchen i nyttårshopprennet, der han ble nr. 16. Han ble også tatt ut til verdenscuprennene videre i Zakopane, Sapporo og Trondheim.

Han ble juniorverdensmester under Junior-VM 2016 i Rasnov og tok igjen gull i laghopping sammen med sin lillebror Jonathan Siegel, Adrian Sell og Tim Fuchs. Han tok også bronse i mixed laghopp som egentlig skulle være laghopp for damer, sammen med Katharina Althaus, Tim Fuchs og Anna Rupprecht.

Hans lillebror, Jonathan Siegel, er også skihopper.

Deltakelser i verdenscupen
--------------------------

| Sesong | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 | 30 | 31 | Poeng | Sammenlagt |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/16 | Klingenthal HS140 | Lillehammer HS100 | Lillehammer HS100 | Nizhny Tagil HS134 | Nizhny Tagil HS134 | Engelberg HS137 | Engelberg HS137 | Oberstdorf HS137 | Garmisch-Partenkirchen HS140 | Innsbruck HS130 | Bischofshofen HS140 | Willingen HS145 | Zakopane HS134 | Sapporo HS134 | Sapporo HS134 | Trondheim HS140 | Vikersund HS225 | Vikersund HS225 | Vikersund HS225 | Lahti HS130 | Lahti HS100 | Kuopio HS127 | Almaty HS140 | Almaty HS140 | Wisła HS134 | Titisee-Neustadt HS142 | Planica HS225 | Planica HS225 | Planica HS225 |  |  | 37 | 49 |
| - | - | - | - | - | - | - | q | 16 | - | - | - | 37 | 31 | 17 | 35 | - | - | - | - | - | - | - | - | - | 23 | - | - | - |  |  |

Referanser
----------

1. ↑  «"Die Gefahren bekommst du als Kind nicht mit"». *Schwarzwälder Bote* **(tysk)**. 28. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Siegel – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

David Siegel venter på klarsignal til å sette utfor i Klingenthal i 2017

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia |
| Olympiske leker |
| Sølv | OL 1936 i Berlin |  Lagkonkurranse |
| VM i turn |
| Gull | VM 1934 i Budapest |  Lagkonkurranse |
| Gull | VM 1938 i Praha |  Lagkonkurranse |

**Vlasta Foltová** (født 14. desember 1913 i Praha, død 2001) er en tidligere tsjekkoslovakisk turner. Hun har medaljer fra ett OL og to turn-VM.

Hun deltok i OL i 1936, her fikk hun sølv i lagkonkurransen. Tyskland vant denne konkurransen. Individuelt fikk hun ingen medaljer; kvinnene konkurrerte individuelt i OL-sammenheng først under OL i 1952. Poengoversikten tilsier likevel at hun kom på 5.-plass sammenlagt med 66,45 poeng, med 5.-plass i hopp, 7.-plass i skranke og 17.-plass i bom, som var de tre apparatene kvinnene turnet i under lagkonkurransen. Hun ble dermed Tsjekkoslovakias beste turner sammenlagt.

I VM-sammenheng var hun med og vant laggull i to VM på rad, i 1934 og 1938. Verdensmesterskapet i 1934 var det første der kvinner fikk delta.

Referanser
----------

1. ↑  Offisiell OL-rapport 1936 Arkivert 24. mai 2011 hos Wayback Machine. (PDF)
2. ↑  Sport Komplett – *Turnen – Weltmeisterschaften Damen*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vlasta Foltová – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vlasta Foltová – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Vlasta Foltová – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Vlasta Foltová – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata
* Profil på DatabaseOlympics.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*For Fimbulisen på Svalbard, se Fimbulisen (Svalbard)*

De største isbremmene i Antarktis.  
 Foto: National Snow and Ice Data Center 
**Fimbulisen** er en stor isbrem ved kysten av Dronning Maud Land i Antarktis. Den er omtrent 41 000 km² i utstrekning og ligger på den østre delen Kronprinsesse Märtha Kyst fra 3° vest til 3° øst. Fimbulisen får næring fra isbreen Jutulstraumen, beliggende mellom Maudheimvidda og Fimbulheimen.

Isbremmen ble flyfotografert under den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 og kartlagt av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografering fra Maudheimekspedisjonen 1949–1952 og Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60.

Den norske forskningsstasjonen Norway Station ble oppført her i forbindelse med det internasjonale geofysiske året 1957/58. Stasjonen ble overtatt av Sør-Afrika i 1959 og omdøpt til SANAE (*South African National Antarctic Expedition*). Denne basen har blitt erstattet av nye baser to ganger, SANAE II og SANAE III. SANAE III ble stengt for vinterbemanning i 1994 fordi den over årene hadde blitt begravd under store mengder snø. Den nåværende sørafrikanske forskningsstasjonen, SANAE IV, ble flyttet ca. 200 km inn på kontinentet.

Den første strømmåleren under Fimbulisen ble satt ut i desember 2009 i prosjektet *Fimbulisen - fra topp til tå*.   
 Foto: Fimbulisen - fra topp til tå

Referanser
----------

1. ↑  Quick Facts on Ice Shelves National Snow and Ice Data Center
2. 1 2  Fimbul Ice Shelf SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 4597

Eksterne lenker
---------------

* Fimbulisen – fra topp til tå Norsk Polarinstitutt
* Fimbulisen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
«**The Groom's Still Waiting at the Altar**» er en låt skrevet og fremført av Bob Dylan. Den ble utgitt som B-siden til singelen «Heart of Mine», utgitt i 1981.

Låta ble spilt inn 11. mai 1981, under innspillingen av albumet, Shot of Love. Låta fikk en del avspillning på radio, sent i 1981. Og den blir sett på som et tilbakeblikk på Dylan's elektriske blues-dager, tilbake fra midten av 60-tallet.

I et intervju gjort med Bob Dylan i forbindelse med Biograph-albumet. Forteller han: «Danny Kootch played on this and maybe Ringo Starr, I can't remember.»

Utgivelse
---------

Originalt var låten kun tilgjengelig som B-siden til Heart of Mine frem til 1985, da Shot of Love ble gjenutgitt med låta som spor nummer seks. Og der har den vært siden. 

Den har også dukket opp på noen av Dylan's samlealbum. 

* *Biograph* (1985)
* *Bob Dylan's Greatest Hits Volume 3* (1994)
* *Blues* (2006)
* *DYLAN* (2007)

Referanser
----------

1. ↑  Intervju med Bob Dylan (1985). *Liner notes til Biograph-albumet* **(Engelsk)**. s. 30.

Eksterne lenker
---------------

* Teksten
Beothukspråkets antatte spredning.
**Beothuk** er et språk som ble talt av indianerstammen beothukene i Newfoundland. Språket har vært utdødd siden 1829, og det er få skriftlige levninger av det, og svært lite som er kjent om det.

Språket antas å være en del av den algonkiske språkfamilien.
En DNA-studie fra 2007 viste genetiske forbindelser mellom beothukene og det algonkinsk-talende mi'kmaqfolket.

Beothuk er kjent fra kun fire ordlister som ble skrevet ned på 1700- og 1800-tallet. De har over 400 ord, men ingen eksempler på sammenhengende tale. Hypotesen om beothuks forbindelse med algonkinsk er datert tilbake til minst Robert Latham i 1862. Fra 1968 og framover har John Hewson fremmet bevis på lydoverensstemmelse og delt morfologi med ur-algonkinsk. Mangelen på enhver systematisk eller konsistent representasjon av språkomfanget i ordlistene, gjør det tvilsomt å fastslå hvilket lydsystem som beothuk hadde, og ord listet hver for seg på listene kan være det samme ordet transkribert på ulikt vis. Det er også kjent at det eksisterer feil i de nevnte listene. Dette, sammen med mangelen på sammenhengende tale, betyr at det er svært lite å bygge en form for rekonstruksjon av beothukspråket på. Med mangelen på bevis har språkforskere som Ives Goddard og Lyle Campbell uttalt at enhver forbindelse mellom beothuk og algonkinsk er ukjent og vil forbli det.

I 1910 innspilte den amerikanske antropologen Frank Speck inn en 75 år gammel beothuk-kvinne ved navn Santu Toney som sang en sang på beothuk-språket. Innspillingen skjedde på begynnelsen av århundret, og en del kilder har oppgitt året 1929, men datoen 1910 har blitt bekreftet av Specks bok *Beothuk and Micmac*.
Ordene er vanskelige å høre og ikke lette å forstå. Santu fortalte at hun hadde lært sangen av sin far. (Noe som kan være bevis på at minst en beothuk var i live etter at Shanawdithit, den siste kjente levende av stemmen, var død i 1829, gitt at Santu Toney var født en gang rundt 1835.) Samtidige forskere har forsøkt å gjøre en transkripsjon av sangen med håpet at lydinnspillingen kan bli renset med moderne metoder. En del indianergrupper har forsøkt å lære seg sangen.

Referanser
----------

1. ↑  Mithun, Marianne (2001): *The Languages of Native North America* (uinnb. utg.). Cambridge, United Kingdom: Cambridge University Press. ISBN 0-521-23228-7. s. 368.
2. ↑  Kuch, Maelanie et al. (2007): «A preliminary analysis of the DNA and diet of the extinct Beothuk: A systematic approach to ancient human DNA» Arkivert 25. juli 2011 hos Wayback Machine. (PDF) i: *American Journal of Physical Anthropology* **132**, s. 594-604
3. ↑  Campbell, Lyle (1997): American Indian Languages: The Historical Linguistics of Native America. Oxford University Press. ISBN 0-19-509427-1. s. 290.
4. ↑  Speck, Frank (1922): *Beothuk and Micmac*, New York, s. 67
5. ↑  Perry, SJ (10. september 2008): «Santu’s Song: Memorable day for Beothuk Interpretation Centre» Arkivert 9. mars 2012 hos Wayback Machine.. *Porte Pilot*.

Eksterne lenker
---------------

* Tekst med ord fra beothukspråket
* Rapport om beothuk på Linguist List Arkivert 25. desember 2009 hos Wayback Machine.
* Om beothukspråket[*død lenke*]
***The Heiress at Coffee Dan's*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Edward Dillon.

Handling
--------

Waffles er en servitør som blir valgt ut av Bert Gallagher og Clara Johnstone, ett par kjeltringer, til å bli representert som en savnet arving - hvis historie kjeltringene nylig hadde lest om i avisene. Waffles selv tror på denne historien - ettersom hun ble foreldreløs i ung alder, og husker veldig lite fra barndommen. Hun er også i stand til å overbevise de ikke særlig dyktige advokatene om påstanden hennes. Med de ubegrensede pengene Waffles får tilgang til, har likevel bare tre ønsker: å kjøpe den lille restauranten til sin gamle velgjører, Shorty Olson. For å publisere musikk produsert av kjæresten hennes, Carl Miller - en ung, eksentrisk musiker. Samt å adoptere et spedbarn som fru O'Shaughnessy er alt for dårlig til å ta ordentlig vare på selv.

Men de planlegger deretter å overbevise Waffles om å gifte seg med en av kjeltringene, Bert Gallagher. Men kort tid før bryllupsseremonien overhører gamle Shorty Olson om problemer mellom Gallagher og en gangster angående noe tyvegods, og oppdager dermed Gallaghers virkelige karakter. Men de forstår at Shorty Olson har oppdaget dem, og de to kjeltringene stenger ham inne i en garasje. Politiet dukker opp akkurat i tide, og kjeltringene havner snart i fengsel. Advokaten oppdager også den virkelige arvingen, noe som gjør at Waffles ikke lenger har rett på noen formue likevel.

Skuespillere
------------

* Bessie Love som Waffles.
* Frank Bennett som Carl Miller.
* Max Davidson som Shorty Olson.
* Lucille Young som Clara Johnstone.
* Alfred Paget som Bert Gallagher.
* Alva D. Blake som Slim Magee.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. juli 2016.
2. ↑  THE HEIRESS AT COFFEE DAN'S
3. ↑  The Heiress at "Coffee Dan’s"

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Heiress at Coffee Dan's* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Heiress at Coffee Dan's* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Heiress at Coffee Dan's* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Heiress at Coffee Dan's* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Christian Larrivée** (født 25. august 1982 i Gaspé i Québec) er en canadisk tidligere ishockeyspiller som forbindes med den Norske klubben Storhamar der spilte han fra 2006/07 og igjen fra 2010 til 2021. Larrivée regnes som en av tidenes spillere i Storhamar.

Karriere
--------

Christian Larrivée ble født 25. august 1982 og vokste opp i Fransktalende Gaspé i Québec og Gaspé Mustangs ble Larrivés moderklubb, der han spilte juniorhockey.

Han ble draftet av Montreal Canadiens i 2000 i 4. runde som nr. 114 i alt, men fikk aldri spille i NHL. Larrivé spilte i QMJHL for klubbene Jonquière Élites (1999-00) og Chicoutimi Saguenéens fram til 2003, deretter gikk turen til American Hockey League og Hamilton Bulldogs.

Han signerte for klubben den 31. mai 2006 og kom fra Long Beach Ice Dogs, som spilte i East Coast Hockey League (ECHL). Han har tidligere spilt for Hamilton Bulldogs (AHL) og Chicoutimi Sagueneens. Larrivée regnes som en skuddsterk spiller med bra teknikk og godt overblikk.

### Europa

Larrivée kom så til Norske Storhamar Dragons og ble kåret til sluttspillets mest verdifulle spiller (MVP) i UPC-ligaen 06/07 etter å ha produsert 32 poeng på 17 kamper i hans første sesong i Storhamar Dragons.

Han valgte å signere for den danske klubben Rødovre Mighty Bulls fra København foran 2007/08 sesongen, der han ble Danskmester samme år. Han gikk dit fra Storhamar sammen med Derek Eastman og Perry Johnson. Etter en god første halvdel av sesongen, da han var på topp fire på poenglisten, ble Larrivée skadet i en kamp mot Totempo HvIK etter å ha fått en puck i hodet. Skaden, som i utgangspunktet ikke var farlig, viste seg å holde Larriveé ute noe lenger enn de 1-2 kampene som opprinnelig ble beregnet. Etter Rødovres kvartfinale-exit mot Frederikshavn fikk Larrivée kontrakt med Västerås HK.

Larrivee kom så tilbake til Storhamar Dragons i 2010/11 og spilte i klubben helt fram til 2021. Han ble kåret til Mest verdifulle spilleren igjen i sluttspillet i 2014-15, da Storhamar tapte 4-3 i kamper mot Stavanger Oilers. Larrivee ble Norgesmester og seriemester sammen med Storhamar i 2018. Med 530 kamper og 551 poeng for Storhamar regnes han som en av tidenes beste spillere i klubben og fikk kallenavnet «Talismanen». Han spilte med draktnummer 23 i Storhamar.

Referanser
----------

1. ↑  Rodovremightybulls.dk: Larrivée har signet 1+1 år Arkivert 11. oktober 2008 hos Wayback Machine.. Hentet 20. september 2008
2. ↑  Christian Larrivée legger opp - hylles av lagkameratene ... Arkivert 28. april 2021 hos Wayback Machine.. Hentet 28. april 2021
3. ↑  Nå venter det nye livet – slik takker publikum av Christian Larrivée Arkivert 28. april 2021 hos Wayback Machine.. Hentet 28. april 2021
4. ↑  Storhamar-helt legger opp. Hentet 28. april 2021

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Larrivée – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Christian Larrivée – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Christian Larrivée – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* Spillerens profil på Storhamar Dragons.no


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker: | **GET-ligaens mest verdifulle spiller i sluttspillet**(2007) | Neste mottaker:Ruben Smith |
***The Harvest Moon*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av J. Searle Dawley og med Doris Kenyon i hovedrollen. Filmen er basert på et skuespill fra 1909 av Augustus Thomas.

Handling
--------

Madame Vavin, hvis ekteskap med sin andre ektemann i England ikke ble registrert i Frankrike, dør alene i en liten fransk landsby. Hennes fraskilte ektemann James Fullerton og hans tyranniske søster Cornelia tar over omsorgen for Dora, den unge datteren Vavin etterlot seg. Fullerton tar Dora med seg til Amerika og oppdrar henne som sin egen datter, og indoktrinerer henne med at hun har arvet morens uansvarlige natur.

Dora ønsker å skaffe seg en karriere innenfor teater, og på scenen møter hun - og forelsker seg i - dramatikeren Willard Holcomb. Men på grunn av den strenge oppdragelsen hos Fullerton har ikke Dora selvtillit til å følge sitt eget hjerte. Samtidig finner professor Vavin, som har brukt mange år på å lete etter Dora, endelig igjen datteren sin.

Skuespillere
------------

* Doris Kenyon som Dora Fullerton
* Wilfred Lytell som Willard Holcomb
* George Lessey som Jacques Vavin
* Earl Schenck som Fullerton
* Peter Lang som Elliott
* Marie Shotwell som Mrs. Winthrop
* Stuart Robson som Graham Winthrop
* Grace Barton som Cornelia Fullerton
* Daniel Pennell som Henri
* Edna Holland som Mercier
* Ellen Olson som Marie

Bildegalleri
------------

* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 18. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Harvest Moon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Christian Lind Nielsen** (født 5. august 1991) er en dansk friidrettsutøver, som representerer Århus 1900. Han er fire ganger dansk mester i friidrett, i mangekamp og 60 meter hekk.

Idrettskarriere
---------------

Nielsen fikk sølv på 60 meter hekk i det danske mesterskapet innendørs i 2011, og han fikk bronse på samme øvelse i 2012. Han ble dansk U23-mester på 60 meter innendørs i 2012, og kom på andreplass på 60 meter hekk. Han deltok i Nordisk-baltisk U23-mesterskap i friidrett 2012, og kom der på sjetteplass på 110 meter hekk. Han fikk sølv på 110 meter hekk i Dansk mesterskap i friidrett 2012, og vant 110 meter hekk og 400 meter hekk i det danske U23-mesterskapet utendørs, der han også fikk sølv på 100 meter.

I 2013 fikk han sølv på 60 meter hekk i det danske mesterskapet innendørs, og han vant 60 meter hekk i det danske U23-mesterskapet innendørs og 110 meter hekk i det danske U23-mesterskapet utendørs. Han kom på andreplass 60 meter hekk i det danske mesterskapet innendørs i 2014, og fikk bronse på 110 meter hekk i Dansk mesterskap i friidrett 2014.

Han vant sjukamp i det danske mesterskapet i mangekamp innendørs i 2016, og i det danske mesterskapet i friidrett innendørs fikk han tre sølvmedaljer; på 60 meter hekk, lengdehopp og på 4 x 200 meter stafett. I det danske mesterskapet 2016 utendørs kom han på tredjeplass i høydehopp og femteplass i spydkast. Han deltok i Europacupen i mangekamp (Second league) i Monzón i 2017, og kom der på åttendeplass i tikamp. Han deltok også i tikamp i Sommeruniversiaden 2017, der han kom på 13.-plass. Han fikk bronse på 110 meter hekk i Dansk mesterskap i friidrett 2017.

I 2018 vant han sjukamp i det danske mesterskapet i mangekamp innendørs, og han vant 60 meter hekk i det danske mesterskapet i friidrett innendørs. Han kom på fjerdeplass i tikamp i Flanders Cup, og vant tikamp i det danske mesterskapet i mangekamp i august 2018. I det danske mesterskapet i friidrett i 2018 fikk han sølv på 110 meter hekk.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 258004[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  IAAF - Christian Nielsen - Results, besøkt 20. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Lind Nielsen – World Athletics Rediger på Wikidata
**Raul Garrón Claure** er en boliviansk økonom. 

Han var sentralbanksjef i Bolivias sentralbank fra 2. mai 2006, da han tok over etter Juan Antonio Morales, til november 2008, da Gabriel Loza Tellería overtok stillingen.

Claure er *bachelor of arts* i økonomi fra Bowling Green State University i Ohio i USA, og har i tillegg gått et Master of Management-program ved Kellogg School of Management i Evanston i USA.

Før han ble sentralbanksjef hadde han 25 års ledererfaring fra selskaper i Europa, Japan, USA og Latin-Amerika. Han har vært konsulent for både UNIDO (FNs organisasjon for industriell utvikling), UNDP (FNs utviklingsprogram) og Verdensbanken i design, utforming og gjennomføring av økonomiske programmer og prosjekter. 

Han har utgitt en rekke publikasjoner, og har også vært lærer ved hovedfagsstudier ved Universidad Privada Franz Tamayo.

Referanser
----------

1. ↑  El Deber - *«Pasó lo peor de la crisis». Gabriel Loza Tellería | Presidente del Banco Central de Bolivia* (besøkt 14. desember 2010)
**«Portrett av Agatha Bas»** er et maleri av Rembrandt fra 1641. Bildet befinner seg i The Queen’s Gallery i Buckingham Palace.

Motiv
-----

En kvinneskikkelse dukker frem fra en mørk og ubestemmelig bakgrunn. Kvinnen ser ut til å lene seg på høyre billedkant, som skjuler det meste av hennes venstre hånd. I høyre hånd holder hun en vifte som åpner seg ut av billedrammen. Hun bærer en sort kappe utsmykket med blonder på ermer og rundt halsen. Under bærer hun et mavestykke mønstret med gullblomster og diagonale sorte lisser. Rundt hals og håndledd ses en rekke perlekjeder. 

Kvinnen forestiller Agatha Bas (1611–58), tekstilforhandler Nicolaes van Bambeecks (1596–1661) kone. Paret bodde i Sint Anthoniesbreestraat i Amsterdam, hvor Rembrandt selv bodde fra 1631. Portrettet av ektemannen ble malt samtidig med hennes, og endte i Musée Royal des Beaux-Arts i Brussel. Agatha Bas' portrett endte via omveier i den kongelige samling i Buckingham Palace.

Referanser
----------

1. ↑  «Mød den hemmelige hollandske kvinde: Nu må folket kortvarigt se dronning Elizabeths mesterværker». *Politiken* **(dansk)**. 24. august 2020. Besøkt 25. august 2020.
2. ↑  «Rembrandt van Rijn (Leiden 1606-Amsterdam 1669) - Agatha Bas (1611-1658)». *www.rct.uk* **(engelsk)**. Besøkt 25. august 2020.

Portal: Kunst
**«Partita for 8 Voices»** er et a cappella-verk av den amerikanske komponisten Caroline Shaw. Det ble komponert fra 2009 til 2012 for vokalgruppen Roomful of Teeth og ble sluppet på gruppens album med samme navn 30. oktober 2012, som også vant en Grammy-pris. Stykket ble også tildelt Pulitzerprisen i musikk i 2013. Shaw ble dermed den yngste mottaker av prisen gjennom tidene. Verket hadde premiere 4. november 2013 på (Le) Poisson Rouge i New York.

Oppbygning
----------

«Partita for 8 Voices» har en varighet på 25 minutter og har fire satser, oppkalt etter danser fra barokken:

1. Allemande
2. Sarabande
3. Courante
4. Passacaglia

Mottakelse
----------

«Partita» er i webmagasinet *Seismograf* beskrevet som «en frydefull, nysgjerrig og halsbrekkende reise gjennom vokallyder fra stramme vertikale harmonier til det svevende og lyriske.» Virkemidlene inkluderer åndedrett, tale, pludring, nynning, hvisking, mumling og skrik. Verket er fullt av referanser til eksotiske musikksjangre, fra inuittisk strupesang (katajjaq), tuvansk strupesang, gregoriansk musikk, til gamle amerikanske salmer. Verket høstet i 2019 kritikk på Twitter som kulturell appropriasjon. Kritikken ble fremsatt av den inuittiske strupesangeren Tanya Tagaq, og gjaldt tredje sats. Satsen ble sagt å være fullstendig basert på inuittisk strupesang, men uten at noen av de verkene som ble brukt, var kreditert. Shaw og Roomful of Teeth uttalte senere at de mente at verket hadde hatt tilstrekkelig avstand til aktuelle inuittiske verker.

Referanser
----------

1. ↑  Tommasini, Anthony (5. november 2013). «The Pulitzer Prize Was Nice and All, but a Work Is Finally Fully Heard (Published 2013)». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 23. februar 2021.
2. 1 2  Andrew Mellor (23. november 2020). «Sin egen sang | Seismograf». *seismograf.org* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2021.
3. ↑  «Public Statement | Singing | Inuit». *Scribd* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2021. «patterns to be sufficiently distinct from katajjaq»
**Antonov-flyplassen** (IATA: **GML**, ICAO: **UKKM**) (ukrainsk: Антонов аеропорт eller Аеропорт Гостомель), også kjent som **Hostomel-flyplassen**, er en internasjonal transport- og nytteflyplass i nærheten av Hostomel, en forstad til Kyiv. Flyplassen ligger ca. 26 kilometer nordvest for Kyiv sentrum. Flyplassen er stamflyplass for Antonov Airlines.

Flyplassen var hjemmehavn for Antonov An-225 Mriya.

Testbase for fly
----------------

Antonov-flyplassen ble opprinnelig bygget som en topphemmelig intern flytesting og forbedringsbase (ukrainsk: Льотно-випробувальна і довідна база) for Antonov-fly. Den er utstyrt med spesialutstyr for det (for eksempel kunstig lyngenerator) og tildelt en testflygingssone. Søsteranlegget som er ansvarlig for produksjon, ligger inne i Kyiv ved Sviatoshyn flyplass.

Lastebase
---------

Flyplassen brukes av Antonov Airlines, så vel som av andre interesserte transportselskaper. Følgende fasiliteter og tjenester er tilgjengelig på stedet:

* omlasting (luft-til-jernbane)
* lagringskapasitet
* grensekontroll og toll
* vedlikehold av fly

Russlands invasjon av Ukraina 2022
----------------------------------

Antonov-flyplassen ble angrepet under Russlands invasjon av Ukraina 2022. På et tidspunkt i løpet av 24.–25. februar, gjenerobret imidlertid ukrainske styrker flyplassen, etter å ha nedkjempet russiske elitestyrker.

Referanser
----------

1. ↑  «Antonov airport». *web.archive.org*. 15. september 2013. Archived from the original on 15. september 2013. Besøkt 24. februar 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  Aviacionline, Redacción (24. februar 2022). «Russian attack on Hostomel airport, AN-225 and NATO SALIS program base». *Aviacionline.com* **(spansk)**. Besøkt 24. februar 2022.
3. ↑  Wernersen, Camilla (25. februar 2022). «Russerne kan ha møtt sterkere motstand enn ventet». *NRK*. Besøkt 25. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Hostvedt**, bygd i Ytre Sandsvær beliggende ca. 13 km sør for Kongsberg by i Lågendalen. Hostvedt – gårdene har gitt navn til hele bygda. Navnet stammer trolig fra vikingtiden, og kan komme av mannsnavnet Håvard og betyr noe sånt som Håvards gård, eller det gammelnorske hustveit som betyr 'gård med hus'.

Tidligere egen postadresse (3642 Hostveit) mellom Skollenborg og Efteløt. Gjennom grenda renner Numedalslågen. Dalbunnen beliggende ca. 70 meter over havet, omkringliggende åser mellom 400 og 600 meter over havet. Rv 40 krysser Numedalslågen over Volden bru, fra tidligere gammelt fergested. Bygdeborg i Hvamb fra folkevandringstiden. Øyenlågen, en delvis avsnøret meander fra hovedvassdraget med stort biologisk mangfold, bla. fugler og insekter. Våtmarksområder i tilknytning med årlige oversvømmelser. I dag byggevarehandel, sagbruk og barnehage. Gårdsdrift med vesentlig korn- og gressproduksjon, dessuten poteter, gulrøtter og bær. Jordbruksproduksjon i hovedsak knyttet til områder under marin grense. Dype leiravsetninger, samt elveavsetninger i form av sand. Lokalklima påvirket av relativt nær beliggenhet til Oslofjorden, med temperaturer ofte svingende omkring 0 grader vinterstid. Kuldeepisoder med temperaturer ned mot -35 grader. Oftest skiføre fra januar til mars, desember til april i høyereliggende strøk. Somre varme med høye maksimumstemperaturer og lite nedbør. Oslofeltet fra nordøst mot sørvest med vekslende kalkfjell og granitter. Interessante geologiske og biologiske forekomster i tilknytning.
**Rollebesetning** (engelsk: *casting*) er en ofte lengevarende prosess med henblikk på utvelgelse av de rette skuespillere til rollene i en teateroppsetning, musikal, film, reklame osv.

Hver oppsetning og film har sine rollefigurer, som nøye skal spilles av de helt riktige skuespillerne. Det er ikke tale om at man skal finne den «beste» skuespilleren, men den «riktige» skuespilleren til rollen. Rollebesetningen er kompleks og foregår oftest i flere omganger for å avdekke, avprøve og teste om skuespilleren har de nødvendige og ønskede skuespillermessige ferdighetene som kreves for å spille rollen, men også om skuespilleren passer til den karakter (type) som fordres for å passe inn i den helhet og illusjon som oppsetningen eller filmen skal fremvise. Skuespilleren skal utover å kunne spille rollen passe inn i filmens kontekst og form, for ikke å forstyrre, og passe sammen med de øvrige skuespillerne. Å finne den rette samlede besetningen er en omfattende oppgave, på like fot med alle andre deler i en sceneproduksjon for at det endelige resultatet står lysende klart.

Valget av den «riktige» skuespilleren er derfor en viktig prosess for produksjonens endelige uttrykk. Skuespillerne er de som formidler oppsetningens eller filmens budskap og gjøres det feil i rollebesetningsprosessen, i betydningen av at man ikke finner den «riktige» skuespilleren, tar hele produksjonen skade fordi det forstyrrer publikumsopplevelsen. Skuespillerens arbeid må ikke forstyrre historien og publikum skal ikke tenke over om skuespilleren er det rette valget.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Casting (performing arts) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Salisbury bispedømme** er et av Den engelske kirkes bispedømmer. Bispesetet er Salisbury, med Salisburykatedralen. Det dekker Dorset og det meste av Wiltshire (unntatt Swindon og deler av North Wiltshire), og tilhører provinsen Canterbury.

Historie
--------

Bispedømmet Sherborne ble opprettet i 705 og var opprinnelsen til dagens bispedømme. Sankt Aldhelm som første biskop. Dette bispedømmet dekket et ganske annet område enn det moderne. I 909 ble så bispedømmet Ramsbury utskilt fra Winchester. I 1058 ble biskop Hereman av Ramsbury valgt til biskop av Sherborne, og de to ble slått sammen. Dermed fikk territoriet nesten samme form som dagens, bortsett fra at det inkluderte det meste av Berkshire i tillegg.

Etter normannernes erobring i 1078 ble St. Osmund biskop av Sherborne og Ramsbury, og han flyttet setet til Salisbury, til den gamle byen som nå kalles Old Sarum. I 1227 begynte biskop Richard Poore byggingen av den store katedralen i det som nå er sentrum i Salisbury, men som dengang lå utenfor byen. 

Dorset ble lagt til i 1836, da Bristol bispedømme ble oppløst, mens Berkshire i samme år ble overført til Oxford bispedømme. 

I 1925 ble det utnevnt en suffraganbiskop for å assistere biskopen av Salisbury. Han fikk tittelen biskop av Sherborne, ettersom dette var en historisk tittel med tilknytning til territoriet. I 1974 kom nok en suffraganbiskop, biskopen av Ramsbury.

Den nåværende biskopen er David Staffurth Stancliffe, den 77. biskop av Salisbury, og som ble innviet i Westminster Abbey den 30. november 1993 og betronet som biskop i Salisbury-katedralen den 9. november 1993. Han signerer som «David Sarum».

Se også
-------

* Liste av biskoper av Salisbury

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Diocese of Salisbury – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Masashi Tashiro** (田代 まさし, *Tashiro Masashi*) (født 31. august 1956) er en japansk fjernsynskomiker og tidligere medlem av popgruppen Rats & Star hvor han sang tenor. Han regisserte også en film før bandet ble oppløst. 

Tashiro var for en periode stemt fram som nummer 1 i det amerikanske magasinet Time Magazines «Årets person på Internett for 2001». Etter å ha fått flere stemmer enn Osama bin Laden og George W. Bush ble han fjernet fra avstemningen etter overveielse fra Times redaksjon.

Etter at han var kjent som fjernsynsunderholder og komiker ble han i september 2000 arrestert for å ha filmet opp under kvinners skjørt, noe som var begynnelsen på hans problemer med loven ved at han senere har blitt flere ganger arrestert i forbindelse med narkotika.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Time Magazine Japan

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Arve Høiberg** (født 1966) fra Horten er fylkespolitiker og representerer Arbeiderpartiet.

Fra 2003 til 2007 var han varaordfører, gruppeleder og leder av hovedutvalg for teknikk og miljø i Horten kommune. Fra 2007 er han opposisjonsleder, gruppeleder, medlem av fylkesutvalget og hovedutvalg for samferdsel og næring i Vestfold fylkeskommune for Vestfold Arbeiderparti. Han er medlem av Verdiskaping Vestfold, Plattform Vestfold og Jernbaneforum SørVest.

Høiberg er utdannet fengselsbetjent og sosionom. Han arbeidet på Bastøy fengsel fra 1993 til 2007.

Referanser
----------

1. ↑   www.stortinget.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Fylkesordførerkandidat Arve Høiberg» **(norsk)**. Vestfold Arbeiderparti. Arkivert fra originalen 26. januar 2016. Besøkt 26. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arve Høiberg hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Arve Høiberg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Gunnar Magnus Kjølstad Graarud** (født 22. august 1857, død 22. juni 1932) var en norsk lege og politiker. 

Gunnar Magnus Kjølstad Graarud var født i Hammerfest i Finnmark der faren hans, distriktslege, seinere stadsfysikus Bernt Anton Jacob Bremer Graarud (1823–1887), var lege. Som nyutdanna lege kom Graarud til Holmestrand i Vestfold i 1882, der han åpna privat praksis i Langgaten 39. I 1889 flytta han til hjørnegården ved Torvet, en eiendom som han seinere kjøpte. Der bodde og arbeida han fram til han døde i 1932. Graarud var også blant annet overlege ved Modum bad fra 1896.

Graarud representerte partiet Høyre i Holmestrand bystyre fra 1892 og var ordfører i Holmestrand i periodene 1898-1900 og 1907-1909. I 1900 ble han valgt til Stortinget, der han satt i to perioder, 1900-1903 og 1903-1906, og var medlem av Kirkekomiteen. I 1905 var han den første i Holmestrand til å gi sin ja-stemme ved valget om oppløsninga av unionen med Sverige. Han ble tildelt 7. juni-medaljen.

I august 1992 avduka Vestfolds fylkesmann Mona Røkke en byste av Graarud, utført av billedhoggeren Arne Durban, utenfor Holmestrand Museum, et museum Graarud var med å opprette som lokalhistoriker og bypatriot. Graarud var også en ivrig amatørfotograf.

Gunnar Magnus Kjølstad Graarud gifta seg i 1883 med «Karen» Hedevig Nicolava Gran som også var født i 1857.

Referanser
----------

1. ↑   www.nsd.uib.no, besøkt 8. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 293[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 20[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gunnar Magnus Kjølstad Graarud hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* 

* (no) Publikasjoner av Gunnar Magnus Kjølstad Graarud i BIBSYS


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Johan Rostad** | **Holmestrands ordfører**(1900–1900) | Etterfølger:**Johan Rostad** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Arve Rønning** (født 13. juli 1953 i Trondheim) er en norsk billedkunstner og skulptør, bosatt på Borøy i Tvedestrand kommune. Han har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole (SHKS) (1973-77 og Statens kunstakademi (1977-82). Arve Rønning arbeider med skulpturer og malerier til private og offentlige utsmykninger. I tillegg driver han et galleri, Borøy kunsthandel, sammen med ektefelle og keramiker Sidsel Hanum.

Rønning har en rekke separatutstillinger bak seg i inn- og utland. Han har hatt utstillinger i The Alma Løv Museum i Sverige, Galleri F-15 i Rezeknei Latvia, Brænderigården i Viborg i Danmark og Phenomenta i Flensburg samt en rekke separatustillinger i Norge. Arve Rønning har også deltatt på flere gruppe- og kollektivutstilinger. På Høstutstillingen deltok han i 1982 og 1996 og åtte ganger har han deltatt på Sørlandsutstillingen. Han har hatt flere store utstmykningsoppdrag, og har blant bidradd til utsmykning av Etnografisk museum i Oslo, Limulunga Museum i Zambia, Kildeparken i Ålborg i Danmark og Symposium i Viborg. I 1998 hadde Rønning fire store utsmykningsoppdrag: Arendal bibliotek, Furukollen, Aust-Agder-fylkeskommune og Aurskog-Høland kommune. Han er blant annet innkjøpt av Norsk kulturråd og Viborg Amt i Danmark. I 1978 mottok han Hedmark fylkeskulturstipend, Statens etableringsstipend i 1985 og Statens utstillingsstipend i 1997.

Rønning er medlem av Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og Norsk Billedhoggerforening (NBF).

Referanser
----------

1. ↑  *Agderposten*, «Lyser opp mørk fjellvegg i parkeringshuset», 3. desember 2014, side 28
2. ↑  *Agderposten*: «Lyser opp mørk fjellvegg i parkeringshuset», 3. desember 2014, side 28
3. ↑  Pollestad, Ellen: «Stramt og sobert» i *Nordlys*, 26. august 2004 (besøkt 14. desember 2014)

Litteratur
----------

* Minge, Hans-Otto (1999): *Norske billedkunstnere Agder*, s. 136 og 137

Eksterne lenker
---------------

* Rønnings hjemmesider Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** KulturNav
 |
**Gunnar Løvhøiden (**12. mars 1939 - 7. februar 2017) var en norsk kjernefysiker fra Oslo.

Løvhøiden ble cand.real ved Universitetet i Oslo i mai 1966. Han fikk deretter en lektorstilling ved Tyrifjord Høyere Skole fra høsten 1966. Året etter returnerte Løvhøiden tilbake til Fysisk institutt for å videreføre samarbeidet instituttet hadde etablert med Niels Bohr-instituttet i København. Arbeidet Løvhøiden utførte i København, dannet grunnlaget for hans doktoravhandling, som han forsvarte 1972, med tittelen: «Mixed N=6 states in the rare earth mass region studied by means of the (³He,α) and (α,xn) reactions».

Løvhøiden ble tilbudt en post-doktor-stilling ved McMaster University i Canada. Der arbeidet Løvhøiden med hensikt å kartlegge informasjon om kjernetilstander med helt spesielle strukturer, ved hjelp av McMaster tanden-akseleratoren. Dette ble etterfulgt av et nytt forskningsopphold ved Los Alamos i New Mexico.

I november 1972 ble Løvhøiden tilsatt som dosent ved Fysisk Institutt, Universitetet i Bergen. Hans forskning var helt frem til 1982 hovedsakelig viet kjernestruktur. Dette endret seg da Løvhøiden i 1982 deltok i eksperimenter ved ISOLDE-akseleratoren ved CERN. Eksperimenter som i motsetning til hans tidligere arbeid, tok utgangspunkt i tunge ioner. Løvhøiden tok deretter initiativet til etableringen av en forskningsgruppe i Bergen som ble den viktigste grupperingen i Norge innen studier av relativistiske tungione-eksperimenter.

Løvhøiden ble senere professor, og i 1992 professor ved Universitetet i Oslo. Her dannet han igjen en ny forskningsgruppe, som i samarbeid med forskningsgruppen i Bergen ble et viktig norsk bidrag til den vitenskapelige innsatsen ved LHC-akseleratoren ved CERN. Løvhøiden deltok aktivt i flere tungione-eksperimenter ved CERN, både i ALICE-eksperimentet ved LHC og i eksperimentene betegnet NA 36, NA 57, WA 94 og WA 97 ved SPS.

Løvhøiden engasjerte seg også i arbeider ved Relativistic Heavy Ion Collider (RHIC) ved Brookhaven National Laboratory og prosjektet BRAHMS som hadde et viktig mål om å studere en mulig dannelse av tilstander som en mente kunne ha eksistert i det tidlige univers. Løvhøiden arbeidet målrettet for å finne metoder for å påvise dannelse av kvark-gluonplasma, en tilstand man mener kan ha eksistert i de første mikrosekunder etter «big-bang».

Løvhøiden ble medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1991. Han var i perioden 2007-2009 president i Norsk Fysisk Selskap og ble i 2005 den første mottaker av Birkelandprisen.

Referanser
----------

1. ↑  «Nekrolog: Gunnar Løvhøiden». *www.aftenposten.no*. Besøkt 13. februar 2021.
2. ↑  Loevhoeiden, G. «Mixed N=6 states in the rare earth mass region studied by means of the (3He,α) and (α,xnγ) reactions». INIS-MF--306 **(engelsk)**. Oslo Univ. (Norway). Besøkt 13. februar 2021.
3. 1 2 3 4 5  «MINNETALE OVER PROFESSOR GUNNAR LØVHØIDEN. holdt på møte 14. september. av professor emeritus John Rekstad - PDF Free Download». *docplayer.me*. Besøkt 13. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |