recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Asle Helland Grepp** (født 27. november 1919 i Oslo, henrettet 9. februar 1945) var en norsk student som engasjerte seg i politikk og motstandsarbeid, sønn av Kyrre Grepp (1879–1922) og Rachel Grepp (1879–1961). 

Faren hans var leder i Arbeiderpartiet fra 1918 til sin død, mens moren var journalist i *Arbeiderbladet* og toneangivende innenfor Arbeiderpartiets kvinnebevegelse. Han var bror til blant andre journalisten Gerda Grepp (1907–40) og skuespiller Ole Grepp (1914–76).

Krigen
------

Da andre verdenskrig brøt ut, studerte Asle Grepp medisin og satt i ledelsen for Norges Kommunistiske Parti. Han engasjerte seg i motstandskampen som skribent i en illegal avis.

I juni 1943 ble det klart at tyskerne var i ferd med å peile inn NKPs ledelse som lå i dekning i Valdres, og ledelsen forflyttet seg til Sollia ved Hov i Land, der de fant et pensjonat på to etasjer med plass til hele følget på rundt 30 personer. Indre strid førte til at folk brøt opp; Asle Grepp slo seg ned på gården Skriulægret, Peder Furubotn på Buahaugen ved Vangsjøen, andre på Rabalden i Øystre Slidre. I juni 1944 dro Peder Furubotn og flere andre til Rabalden for et avtalt møte med to utsendinger fra Oslo. Det gikk da rykter om at Gestapo planla en razzia innover i fjellene. 13. juni brøt Aksjon Almenrausch løs da to grupper - den ene tysk ordenspoliti, den andre norsk statspoliti, ti mann i hver - dro mot Vangsjøen og Rabalden.  Asle Grepp var blant de 38 arresterte, mens Peder Furubotn rakk å komme seg unna.

Grepp fikk skrive et avskjedsbrev til sin mor som begynte slik: «*Ja, mor! Dette hadde du vel ikkje du trudd da du såg meg siste gangen. Og ikkje trudde eg at det det skulle gå slik da eg så deg siste gangen. - Nett nå er eg dømt til dauden, og advokat Bergsjø er i ferd med å diktera nådesøknad for meg.*»

Flere steder oppgis at Asle Grepp var blant dem som ble skutt på Trandum.

Gulbrand Bergsjø var NS-medlem.

Grepp er sentral i NRK-Filmen *Rød og illegal*, laget av Forsvarsdepartementets medieavdeling i 2002, basert på boken *Død over de tyske okkupanter* fra 1998.

Referanser
----------

1. ↑  Bilde og omtale med avskjedsbrev.
2. ↑  NKPs illegale sentralledelse: *Almenrausch*
3. ↑  «Almenrausch», *Arb.ark*
4. ↑  Torgeir E. Sæveraas: *Bokstaven R* (s. 173), Pax forlag, Oslo 2023, ISBN 978-82-530-4339-5
5. ↑  «Asle (25) henrettet på Akershus», NRK 9. april 2015
6. ↑  «Falne sentralt»
7. ↑  NKPs illegale sentralledelse: *Almenrausch*
8. ↑  *Død over de tyske okkupanter* (s. 232), Informasjonsforlaget 1998, ISBN 82-994859-0-8
9. ↑  *Arbeidernes faglige landsorganisasjon* (s. 22)
10. ↑  Brev til Kosmo Arkivert 27. mai 2005 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Marianne Kjørstad** (født 1970) er en tidligere norsk alpinist.

På 1990-tallet var hun spesialist i de tekniske disiplinene, og oppnådde flere pallplasseringer i verdenscupen, både i slalåm og storslalåm.

Iblant oppnådde hun også gode plasseringer i Super-G og kombinasjonsøvelsen. I verdenscupen oppnådde hun følgende sammenlagtplasseringer i de tre beste sesongene: nr. 9 i 1993/94, nr. 10 i 1994/95 og nr. 12 i 1995/96.

Karrierens høydepunkt var bronsemedaljen i alpin kombinasjon under VM 1996 i Sierra Nevada, der hun ble slått av Pernilla Wiberg og Anita Wachter. I 1997 la Kjørstad opp som alpinist.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marianne Kjørstad – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Marianne Kjørstad – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Marianne Kjørstad – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marianne Kjørstad – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Marianne Kjørstad – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Marianne Kjørstad – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
Fra venstre: den originale Pocket Cube, Eastsheen cube, V-Cube 2, V-Cube 2b.
**Pocket Cube** (også kjent som **Mini Cube** eller **Ice Cube**) er 2×2×2-versjonen av Rubiks kube. Den består av 8 hjørnebiter.

Kombinasjoner
-------------

Hver eneste kombinasjon av de 8 bitene er mulig. (8! posisjoner), og syv av dem kan roteres uavhengig (37 posisjoner). Det er ingenting som identifiserer retningen på kuben i rommet, noe som reduserer posisjonene med en faktor av 24. Dette skyldes at alle 24 mulige posisjoner og orienteringer av det første hjørnet er ekvivalente på grunn av mangelen på faste sentre. Denne faktoren finner ikke sted når man kalkulerer permutasjonene av NxNxN-kuber hvor N er et oddetall, siden disse kubene har faste sentre. Antallet mulige posisjoner av kuben er det maksimale antallet dreininger man trenger for å løse kuben er opptil 11 fulle dreininger eller opp til 14 kvarte dreininger.

Nummeret *f* av posisjoner som trenger *n* fulle dreininger og nummeret *q* av posisjoner som trenger *n* kvarte dreininger er:

Vicente Albíter fra Mexico løser den på 1,55 sekonder i *Mexican Open 2008*

| *n* | *f* | *q* |
| --- | --- | --- |
| 0 | 1 | 1 |
| 1 | 9 | 6 |
| 2 | 54 | 27 |
| 3 | 321 | 120 |
| 4 | 1847 | 534 |
| 5 | 9992 | 2256 |
| 6 | 50136 | 8969 |
| 7 | 227536 | 33058 |
| 8 | 870072 | 114149 |
| 9 | 1887748 | 360508 |
| 10 | 623800 | 930588 |
| 11 | 2644 | 1350852 |
| 12 | 0 | 782536 |
| 13 | 0 | 90280 |
| 14 | 0 | 276 |

Pocket Cube animasjon.
Til miniatyren (2 × 2 × 2) Rubiks kube, er de to generator undergruppene (antallet posisjoner lagd av bare  rotere to tilstående flater) i rekkefølge 29, 160.

Rekorder
--------

Maciej Czapiewski (Polen) holder den nåværende verdensrekorden i å løse 2x2 med en tid på 0,49 sekunder, satt på Grudziądz Open 2016.

Martin Vædele Egdal har rekorden i beste gjennomsnittlige på 5 forsøk under samme hendelse, med en tid på 1.21 sekunder inkludert de individuelle tidene på (1.06), 1.09, (1.64), 1.47 og 1.07 (Den raskeste og tregeste tiden teller ikke).

Referanser
----------

1. ↑  Jaapsch.net: Pocket Cube
2. ↑
3. ↑  YouTube - 0.49 2x2 Rubik's Cube World Record Single - Maciej Czapiewski
4. ↑  World Cube Association Official Results - 2×2×2 Cube Arkivert 28. oktober 2018 hos Wayback Machine..

Eksterne lenker
---------------

* Informasjon om metoder for å løse Pocket cuben raskt
Zayandeh og dens endorheiske bekken
**Zayandeh** eller **Zayandeh Rud** (farsi: زاینده‌رود; *Zayandeh* «livgivende» + *Rud* «elv») er en endorheisk elv som renner gjennom Isfahan i Iran.

Elven springer ut i Zagrosfjellene i provinsen Chahar Mahaal og Bakhtiari og renner inn i provinsen Isfahan, der den etter rundt 400 kilometer munner ut i Gavkhouni, en årstidsstyrt saltsjø og et sumpområde sørøst av Isfahan. Elven var den mest vannrike i det sentrale Iran, og en av de få med vannføring året rundt. Vannføringen om våren er minst 1700 m³/s, men om høsten er den redusert til 28 m³/s. I Isfahans byområde, der det ligger parker langs begge bredder, ble elven oppdemmet slik at den bredte seg mange ganger sin naturlige bredde. 

Henimot 2010 tørket den ut slik at den størstedelen av året ligger uttørket. Dette skyldes overutnyttelse av grunn- og overflatevannet i området, og mindre regn.

Broer
-----

Pol-e Shahrestan
Si-o-se Pol
En rekke gamle og nye broer fører over elven. Den eldste av dem er Pol-e Shahrestan, bygd på 400-tallet e. Kr.

Broer over Zayandeh Rud i Isfahan
* Pol-e Shahrestan, 400-tallet (fotgjengere)
* Marnan-broen, 1599 (fotgjengere)
* Joubi (Joui)-broen, 1600-tallet (fotgjengere)
* Si-o-se Pol, 1632 (fotgjengere)
* Pol-e Khaju, 1650 (fotgjengere)
* Felezi-broen, 1950
* Bozorgmehr, 1970-årene
* Wahid-broen, 1976
* Azar-broen, 1976
* Firdausi-broen, 1980
* Ghadir-broen, 2000

Litteratur
----------

* François Molle o.a.: «Buying respite. Esfahan and the Zayandeh Rud River basin, Iran». I: Samme (utg.): *River Basin Trajectories. Societies, environments and development* (Comprehensive assessment of water management in agriculture series; Bd. 8). CABI, Wallingford 2009, ISBN 978-1-84593-538-2.
* Coad, B.W. (27. juni 2007). «Introduction - Drainage Basins - Esfahan». *Freshwater Fishes of Iran*. Besøkt 10. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zayandeh River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Dmitrij Fjodorovitsj Poljakov** (russisk: Дмитрий Фёдорович Поляков; født 6. juli 1921 i Starobelsk i Sovjetunionen; henrettet 15. mars 1988 i Moskva) var en sovjetisk offiser. Han ble generalmajor i GRU, den sovjetiske militære etterretningstjeneste ,og spionerte fra 1961, først for FBI og senere for CIA. Etter rettssak i Sovjetunionen ble han dømt til døden og skutt i Moskva henrettet ved skytning.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Dmitrij Poljakov ble født som sønn av en regnskapsfører og fullførte ungdomsskolen i 10. klasse i 1939. Etter to års opplæring ble han uteksaminert fra artilleriskolen i Sumy (russisk: Сумское высшее артиллерийское командное училище) i juni 1941 og tjente som artillerioffiser i Andre verdenskrig. For sin tapperhet ble han tildelt tre kampdekorasjoner og flere medaljer.

Etter krigen studerte han ved Frunze Military Academy og ble videre utdannet av GRU, og begynte i den sovjetiske militære etterretningstjeneste. Hans første oppgave var med den sovjetiske Militærstabskomites delegasjon til FNs sikkerhetsråd i New York City fra 1951 til 1956.
**Jan Josephszoon van Goyen** (Mal:IPA-nl; 13. januar 1596 – 27. april 1656) var en nederlandsk landskapsmaler. Han hadde stor bredde i sine landskapsmotiver - han malte skog, maritime motiver, elvelandskaper, strandscener, vinterlandskaper, byprospekter, arkitekturmotiver og landskap med bønder.  Han hadde stor innflytelse på mange yngre malere, og listen er lang. van Goyen var en svært produktiv kunstner som har etterlatt seg nærmere tolvhundre malerier og mer enn tusen tegninger.

Biografi
--------

Jan van Goyen var sønn av en skomaker og startet som skomakerlærling hjemme i Leiden, der han var født. Som mange nederlandske malere i samtiden studerte han malerkunst i byen Haarlem hos Esaias van de Velde. 35 år gammel etablerte han seg med atelier i byen Den Haag. En samtidig kilde sier at van Goyens landskaper sjelden oppnådde god pris, men han kompenserte dette ved å øke produksjonen, og male med tynne strøk og en begrenset palett med de billigste fargepigmentene. Han forsøkte også å tjene penger på andre måter, bl.a. ved å spekulere i tulipaner. (Han var en av ofrene for tulipankrakket i 1630-årene) og i eiendom. Dette førte til store tap. Paulus Potter var en av hans leietakere. Hans elever var Nicolaes van Berchem, Jan Steen, og Adriaen van der Kabel. Men han hadde stor innflytelse på mange flere malere. 

I 1652 og 1654 ble han nødt til å selge sin samling av malerier og grafisk kunst, og han måtte flytte til et mindre hus. Han døde i 1656 i Den Haag, og hadde da en gjeld på 18000 Gylden. Hans enke ble tvunget til å selge gjenværende møbler og malerier. van Goyens økonomiske problemer hadde trolig også betydning for utsiktene til hans elev og svigersønn Jan Steen, som forlot Den Haag i 1654.

Nederlandsk maleri
------------------

*Elvelandskap med en ferje* (1643)
Nederlandske malere fra 160-tallet kan vanligvis plasseres i en av fire kategorier: Portrettmalere, landskapsmalere, stileben-kunstnere og genremaleri. Nederlandsk malerkunst var høyt spesialisert og en kunstner kunne ikke regne med å oppnå status innenfor mer enn én av disse typene i løpet av et liv. 

Jan van Goyen plasseres primært som en landskapsmaler med sans for motiver fra hverdagslivet. Kanalene i og omkring Den Haag hørte til hans yndlingsmotiver sammen med landsbyene omkring Delft, Rotterdam, Leiden, og Gouda. 

Andre populære landskapsmalere fra Nederland på 1600-tallet var Jacob van Ruisdael, Aelbert Cuyp, Hendrick Avercamp, Ludolf Backhuysen, Meindert Hobbema, Aert van der Neer.

1. 1 2  Jan van Goyen at the Netherlands Institute for Art History
2. ↑  Crenshaw, P. (2006) Rembrandt's Bankruptcy. The artist, his patrons and the art market in seventeenth-century Netherlands, p. 23
**Pilegrimen fra Piacenza** (også *Anonymus av Piacenza*) er den anonyme forfatter av en brretning om en pilegrimsreise til Det hellige land mot slutten av 600-tallet.

Forfatteren
-----------

Navnet på forfatteren er ikke kjent og det er ingen indikasjoner på dette i selve teksten. Det som er sikkert er at han kom fra Piacenza *(Placentia)*. Forfatterens opprinnelige navn som «Antoninus av Piacenza» og identifikasjon med den hellige Antoninus av Piacenza er feil og går tilbake til den misforståtte påkallelsen av Antoninus, skytshelgen for Piacenza, i begynnelsen av teksten.[1]

Pilegrimsferden
---------------

Pilegrimsferden ble foretatt i perioden etter keiser Justinian I den store: Nea-kirken i Jerusalem, grunnlagt av denne keiseren i år 542 nevnes, og ødeleggelsen av Beirut i 554 nevnes. Man antar vanligvis at tiden var rundt 570, men i alle fall var tiden for ferden før den persiske invasjon i 614.

Reiseberetningen
----------------

Teksten beskriver i form av en reiserute pilegrimsferden fra Konstantinopel via Kypros og Syria til Palestina med Jerusalem, til Egypt og Nord-Mesopotamia, der beretningen slutter. Den inneholder omfattende informasjon om en rekke kulturhistorisk interessante forhold og steder. Smmenlignet med eldre pilegrimsrapporter vitner den om en økende betydning av relikvier og helgengraver- Tidligere refleksjoner rundt frelseshistorien var ikke like gode på stedfestelser.

Språk
-----

Tekstens språk, en senantikk vulgærlatin, vitner enda mer om glidingen fra latin til de romanske språke enn teksten i Egeriae pilegrimsberetning.[2]

Referanser
----------
Hotel Union Øye
Bygda Øye i Norangsdalen.
**Øye** er ei bygd i Ørsta kommune i Møre og Romsdal. Den ligger ved Norangsfjorden, nederst i Norangsdalen. Grunnkretsen Øye/Stennes hadde 56 innbyggere i 2014.

Beliggenheten i Norangsdalen gjorde Øye til et sentralt sted for den tidlige turisttrafikken til Norge på slutten av 1800-tallet og først på 1900-tallet. Turistskip ankret opp ved Øye og hestekjerrer fraktet turistene gjennom dalen til Hellesylt. Det ble bygget flere hoteller i bygda, og av disse finnes fremdeles Hotel Union Øye. Øye brukes som utgangspunkt for fjellturer til blant annet Slogen og Jakta. 

Navnet viser til at bygda ligger på et lavt sletteland bygget opp av morenemasse fra elva.[]

Fylkesvei 655 går gjennom bygda.

Referanser
----------

1. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *15200406 Øye/Stennes*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 26. januar 2014.
2. ↑  «Norangsdalen». *Kulturminneatlas.no Møre og Romsdal fylke*. Møre og Romsdal fylke. 2009. Arkivert fra originalen 18. mai 2015. Besøkt 26. januar 2015.
3. ↑  «Norangsfjorden». *Hjørundfjordportalen*. 2008. Besøkt 26. januar 2015.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Potemkintrappen** (ukrainsk: *Потьомкінські сходи*, russisk: *Потёмкинская лестница*), er en stor trapp i havneområdet i Odesa i Ukraina. Den betraktes som den offisielle inngangen til byen fra havnen.

Trappens offisielle navn er **Primorskijtrappen**. Den forbinder byens sentrum via Primorskijboulevarden til havneterminalen.

Trappen er designet som en optisk illusjon. En person som går nedover vil bare se repoene/plattformene i trappen, da trinnene er skjult av disse sett ovenfra, mens en oppadgående person bare se trappetrinnene, siden plattformene er skjult bak trinnene nedenfra. En sekundær illusjon skaper et falsk perspektiv, da trappen er bredere ved bunnen enn ved toppen. Ser man oppover trappen virker den lengre enn hva den faktisk er, og ser man nedover trappen, virker den kortere en den faktisk er.

Opprinnelig bestod trappen av 200 trinn, men som følge av utvidelser av havneområdet er det nå bare 192 synlige trinn.

Byggingen av trappen
--------------------

Scenen fra *Panserkrysseren Potemkin* 
Odessa ligger på et høydedrag, og utviklingen av byen gjorde det nødvendig å ha en direkte adgang til havet. Før trappen ble bygget, var eneste adgang til Svartehavet gjennom svingede stier og enkle tretrapper. I 1837 bestemte man å bygge en «storslått trapp», og oppgaven gikk til den engelske ingeniøren John Upton. Upton hadde flyktet fra Storbritannia mens han var løslatt mot kausjon i en sak om dokumentfalskneri.

Grå-grønn sandstein fra Trieste, som den gang var en del av Østerrike-Ungarn, ble levert sjøveien og trappen ble bygget i årene 1837 til 1841, og byggingen kostet 800 000 rubler.

Filmen *Panserkrysseren Potemkin*
---------------------------------

Trappen ble verdenskjent etter en scene i Sergej Eisensteins stumfilm *Panserkrysseren Potemkin*. Scenen viser hvordan kosakker under et opprør startet av matrosene på slagskipet «Potemkin» i 1905 massakrerer innbyggere i Odessa på trappen, og en herreløs barnevogn med et spedbarn triller ned trappen i kuleregnet. Denne scenen bygger imidlertid ikke på historiske fakta, da det ikke var noen massakre på trappen under opprøret eller i den etterfølgende 1905-revolusjonen.

Galleri
-------

* Postkort fra tiden mellom 1890 og 1900Postkort fra tiden mellom 1890 og 1900
* Potemkintrappen sett nedenfraPotemkintrappen sett nedenfra
* Potemkintrappen sett fra toppenPotemkintrappen sett fra toppen
* Bredden på toppenBredden på toppen
* Bredden nederstBredden nederst

Eksterne lenker
---------------

* (en) Potemkin Stairs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Potemkin Stairs – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kononova, G. (1984). *Odessa: A Guide*. Moscow: Raduga Publishers. Arkivert fra originalen 28. september 2007. Besøkt 27. februar 2013.
* «*Potemkin Stairs*». *2odessa.com*. Besøkt 30. juli 2006.
**NSD – Norsk senter for forskningsdata**, opprinnelig **Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste**, var en norsk forskningsinstitusjon som skulle arkivere, tilrettelegge og formidle data til forskningsmiljøer i Norge og internasjonalt. NSD var opprinnelig organisert i tilknytning til Norges forskningsråd, men ble i 2003 fristilt som et aksjeselskap eid av Kunnskapsdepartementet. 1. januar 2022 ble NSD lagt ned og oppgavene overført til Sikt – Kunnskapssektorens tjenesteleverandør.

Virksomhet
----------

NSD fungerte som nasjonalt arkiv i Norge for forskningsdata og var et av verdens største i sitt slag. Tilgang til data er kjernen i moderne forskningsinfrastruktur.[] NSD arkiverte, tilrettela og formidlet data til forskningsmiljøer, nasjonalt og internasjonalt, og utarbeider teknologiske løsninger. Målet var å gi forskere tilgang til data uten store juridiske, økonomiske og praktiske hindringer. 

NSD hadde en egen seksjon for personvern som behandlet prosjektsøknader fra rundt 150 institusjoner og gav råd om personvern til forskere og studenter. Etter vedtak i Stortinget ble NSD med virkning fra 1. januar 2003 organisert som et aksjeselskap heleid av Kirke- og undervisningsdepartementet. NSD hadde hovedkontor i Bergen. NSD utgav to ganger i året nyhetsbrevet *NSDnytt*.

Viktige samarbeidspartnere nasjonalt inkluderte Statistisk sentralbyrå, Norges forskningsråd, Datatilsynet, Kunnskapsdepartementet, samt hele universitets- og høyskolesektoren. Internasjonalt samarbeidet NSD med dataarkiv over hele Europa på ulike felles europeiske prosjekter som European Social Survey. NSD var norsk tjenesteleverandør til Council of European Social Science Data Archives.

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.470605.0[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) «NSD – Norsk senter for forskningsdata» i *Store norske leksikon*
3. ↑  Ny organisering av direktorater og tjenesteleveranser i kunnskapssektoren. UNIT. Besøkt 12. mars 2021.
4. ↑  NSDs strategi 2016–2019 Arkivert 13. april 2016 hos Wayback Machine. vedtatt 16. oktober 2015.
5. ↑  «Om NSD». *www.nsd.uib.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 14. februar 2017. Besøkt 14. februar 2017.
6. ↑  nsd.uib.no NSD har fått nytt navn Arkivert 28. juni 2018 hos Wayback Machine. 1. mars 2016
7. ↑  Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret (Brønnøysundregistrene)
8. ↑  Beskrivelse om eierforhold fra Statens eierberetning 2006 Arkivert 29. november 2007 hos Wayback Machine.
9. ↑  «Nøkkeltall og eierskap fra Selskapsdatabasen». Arkivert fra originalen 13. april 2016. Besøkt 4. august 2008.
10. ↑  *NSDnytt Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* NSD Årsmelding Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine.
* NSDnytt Arkivert 14. februar 2017 hos Wayback Machine. – nyhetsbrev fra NSD som kommer ut to ganger i året]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Forvaltningsdatabasen **·** Brønnøysundregistrene
 |
Denne artikkelen omhandler det norske partiet.  For det finske partiet, se Samlingspartiet (Finland).

**Samlingspartiet** var et valgsamarbeid mellom Høyre, Moderate Venstre og mer liberale utbrytere fra Venstre. Samlingspartiet blir noen ganger brukt om den liberale venstrefraksjonen, anført av Christian Michelsen, andre ganger om hele samarbeidet.

Samlingspartiet fant sammen foran stortingsvalget høsten 1903. Samlingspartiet hadde ikke noen landsdekkende organisasjon. Både Høyre og Venstre videreførte sitt partiapparat, og valglistene i valgkretsen hadde mange forskjellige betegnelser.

Samlingspartiet hadde ikke noe felles program, men sammenfallende aversjon mot Venstres sosiale og unionspolitiske radikalisme og det fremvoksende sosialdemokratiet. Samlingspartiet ønsket forhandlinger med Sverige fremfor ensidig norsk aksjon i unionssaken.

Forhandlingsoptimismen var stor i 1903, og Samlingspartiet vant valget med 63 representanter mot Venstres 49. Samlingspartiet ble det parlamentariske grunnlaget for regjeringene ledet av Francis Hagerup og Christian Michelsen, men hadde ikke samme appell etter at unionsoppløsningen var gjennomført.

Den liberale fraksjonen ble til slutt støtt ut fra Venstre i 1908 og dannet sitt eget parti, Frisinnede Venstre.

Referanser
----------

1. ↑  *Chr. Michelsen* snl.no. Besøkt 23.8.2020.
2. ↑  *Christian Michelsen*. Oslo: Dreyer. 1975. s. 48.
3. 1 2  Norland, Andreas, Hennum, Sigurd B. og Damsgaard, Per G. (2004). *Hvem, hva, hvor 1905*. Oslo: Schibsted. s. 18. ISBN 82-516-2077-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  Nordby, Trond (1983). *Venstre og samlingspolitikken 1906–1908. En studie i partioppløsning og gjenreisning*. Novus.
5. ↑  Nerbøvik, Jostein (1973). *Norsk historie 1870–1905*. Oslo: Det Norske Samlaget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Samlingspartiet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Kålrabi må ikke forveksles med knutekål, som heter «kålrabbi» på svensk og «Kohlrabi» på tysk.
**Kålrot** eller **kålrabi** (*Brassica napus* subsp. *rapifera*) er en toårig plante. Den tilhører korsblomstfamilien sammen med flere andre viktige norske grønnsaker, som hodekål. Kålroten er en gammel kulturplante og har vært dyrket i Norge fra midten av 1600-tallet. I motsetning til andre kålsorter er det kålrotknollen som spises, men i andre land, som Nederland hvor bladene heter «snijkool», blir også bladene spist.

Kålroten er rund i fasong, og størrelsen kan variere fra under 1 kilo til 3–4 kilo. Knollen er hard og fast med en lys gul farge. Kålrot er meget rik på vitamin C og kalles derfor også for «Nordens appelsin», et tilnavn som ble til i Norge under andre verdenskrig. Da var det ikke råd å få tak i appelsiner i Norge, og folk måtte i stedet ty til kålrot for å sikre tilgangen til C-vitamin.

Klima
-----

Kålrot setter små krav til klima og kan dyrkes over hele Norge. I de fleste områdene er veksttiden lang nok til at kålrot kan sås på friland og likevel gi god avling.

Tidligproduksjon av kålrot skjer med plantet kålrot i de klimatisk gunstigste områdene. Kålrot utnytter jord og gjødsel svært godt. En kombinasjon av kålrot til mat og fôr var tidligere vanlig i det konvensjonelle landbruket, og er fortsatt en aktuell kombinasjon i økologisk dyrking.

Navn
----

Kålrot omtales i en del litteratur som synonymt med kålrabi. I 1926 skrev professor Olav Moen i boka *Kålrot*: «Kålrabi er det fra gammelt mest kjendte navn på denne plante hos oss. Imidlertid har det stadig vært forvekslinger med en annen plante nemlig knutekål, som også er blitt kalt kålrabi, til dels «overjords kålrabi».» *Bokmålsordboka* forklarer *kålrabi* med *kålrot* og sier at ordet kålrabi kommer fra italiensk *cavoli rapi* («kålroer»).

Referanser
----------

1. ↑  Frukt.no – Kålrot Arkivert 21. mars 2021 hos Wayback Machine.
2. ↑  Jørgensen, Per Magnus (1944-) (1974). *Korsblomstene i menneskets tjeneste*. Bergen. s. 7.
3. ↑  *Navn på grønnsaker og krydderplanter*. Ås: Statens fagtjeneste for landbruket. 1993. s. 18, 69.
4. ↑  Lysbakken, Sigurd (1924). *Lærebok i havedyrkning*. Kristiania: Aschehoug. s. 64.
5. ↑  Moen, Olav (1875-1960) (1926). *Kålrot*. Oslo: Grøndahl. s. 7.
6. ↑  kålrabi[*død lenke*], *Bokmålsordboka*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *kålrot* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *kålrot* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *kålrot* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *kålrot* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *kålrot* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *kålrot* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Brassica napus subsp. rapifera* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Brassica napus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Telire** er et distrikt i kantonen Talamanca i provinsen Limón i Costa Rica. Med et areal på 2223,26 km² utgjør det over tre fjerdedeler av kantonen, men er med sine 6 240 innbyggere (2011) det minst befolka av de fire distriktene. Administrasjonssenteret er landsbyen Amubre, som i all hovedsak er bribrispråklig. Distriktet er oppkalt etter elva Telire.

Distriktet utgjør hele den sørlige og vestlige delen av kantonen Talamanca. I vest grenser det til Panama. Store deler av distriktet dekkes av fjellkjeden Cordillera de Talamanca og har et kaldt høyfjellsklima, mens de nordøstlige områdene i distriktet er tropisk regnskog. I Telire ligger deler av Cordillera de Talamanca nasjonalpark og Chirripó nasjonalpark. En stor andel av befolkninga tilhører urfolksgruppene bribri og cabécar, som begge har sine reservater. Mange av dem snakker språka bribri og cabécar.

Følgende landsbyer befinner seg i distriktet Telire: Alto Cuen (Kjacka Bata), Alto Lari (Duriñak), Alto Urén, Arenal, Bajo Blei, Bajo Cuen, Boca Urén, Bris, Cachabli, Coroma, Croriña, China Kichá, Dururpe, Guachalaba, Katsi, Kichuguecha, Kivut, Mojoncito, Namuwakir, Orochico, Ourut, Purisquí, Purita, Rangalle, San José Cabecar, Sepeque, Shewab, Sipurio, Soky, Sorókicha, Sukut, Surayo, Suiri, Telire, Turubokicha og Urén.

Referanser
----------

1. ↑  INEC – Censo Nacional de Población y Vivienda 2011
**Rongevær** er et øysamfunn som ligger lengst nordvest i Austrheim kommune i Vestland fylke. Øysamfunnet ligger like øst for hovedskipsleden i Fedjefjorden og rett sør for innseilingen til Mongstad. Rongevær er navnet på en av matrikkelgårdene i den tidligere skolekretsen, og det lille bygdesenteret med butikk, post, båtanløp og skole lå dels på øyer som tilhørte gården Rongevær. Rongevær var navnet på poststedet. De andre gårdene er Krossøy, Langøy og Sævrøy. Øysamfunnet kalles oftest *Øyane* lokalt i Austrheim. 

Rongevær eller Øyane var lenge egen skolekrets, og skolehuset lå på en egen øy. Alle elever måtte transporteres i båt. Skolen ble nedlagt ca. 1990, etterat de fleste gårdene i kretsen hadde fått vei til kommunesenteret. Rongevær gamle skole eies fremdeles av Austrheim kommune, og drives som kurs- og fritidssenter.

I dag har øysamfunnet Rongeværet veiforbindelse til resten av kommunen. Fylkesvei 568 er lagt på en rad øyer fra gården Rebnor på Fosnøyna og ender på fergeleiet på Sævrøyna, og herfra er det fergeforbindelse til øykommunen Fedje. Også Krossøy og Langøy har veiforbindelse via fylkesvei 568. 

Øya Rongevær med tidligere gårdsbebyggelse er atskilt fra resten av øysamfunnet ved et åpent havstykke, og er uten veiforbindelse. Denne gården ble fraflyttet på 1970-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «5135 RONGEVÆR (Poståpneri) - KulturNav». *kulturnav.org*. Besøkt 30. april 2016.
2. ↑  Karl Ragnar Gjertsen: Arbeidsliv og produksjon i ei kystbygd i Nordhordland. Rapport nr. 17 fra NAVF Lindåsprosjektet. Magistergradsavhandling i etnologi. Universitetet i Oslo 1975.
3. ↑  www.norgeskart.no
4. ↑  www.norgeskart.no

Litteratur
----------

Karl Ragnar Gjertsen: Arbeidsliv og produksjon i ei kystbygd i Nordhordland. Rapport nr. 17 fra NAVF Lindåsprosjektet. Magistergradsavhandling i etnologi. Universitetet i Oslo 1975.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Yohanan Aharoni** (hebraisk: יוחנן אהרוני, født 7. juni 1919 i Frankfurt an der Oder i Tyskland, død 9. februar 1976 i Tel Aviv) var en israelsk arkeolog, historisk geograf, leder for avdelingen for Det nære østen-studier og leder for Institutt for arkeologi ved Universitetet i Tel Aviv.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Yohanan Aharoni ble født i 1919 som Johann Aronheim i Tyskland. Han immigrerte til Palestina i 1933. Han studerte ved den hebraiske realskolen i Haifa, og senere ved *Mikve Yisrael* jordbruksskole*.*

Han giftet seg senere med Miriam Gross, og sluttet seg til kibbutzen Alonim i det nordlige Israel.

### Karriere

Aharoni studerte ved Det hebraiske universitetet i Jerusalem, og begynte å undervise der i 1954. I 1966 fikk han full stilling som professor. I 1968 ble han professor ved Universitetet i Tel Aviv og ble leder for avdelingen for studier av Det nære østen samt leder for instituttet for arkeologi.

Aharoni deltok i mange utgravninger, blant annet i Ramat Rachel, Tel Arad, Tel Beer Sheva, Tel Hasor og Lakish. Han studerte også oldtidens veianlegg i Negev, og deltok i oppdagelsen av Bar Kokhba-hulene mens han holdt på med å kartlegge og utgrave i områdene ved Dødehavet i 1953.

Aharoni er en av arkeologene som stilte spørsmål ved fortellingen om at Kanaan ble invadert av israelittiske hærstyrker. Han foretrakk tesen om at israelittene kom til landet ved fredelig infiltrasjon. Ifølge ham er de episke historier om militære erobringer tilkommet under kongetiden for å rettferdiggjøre innføringen av jødisk kongemakt.

Bibliografi
-----------

I tillegg til mange artikler publisert i arkeologiske tidsskrifter, forfattet Aharoni seks bøker – tre av dem ble utgitt etter hans død:

* 1967: *The Land of the Bible: A Historical Geography*
* 1973: *Beer-Sheba I: Excavations at Tel Beer-Sheba, 1969-1971*
* 1975: *Investigations at Lachish: The sanctuary and the residency*
* 1981: *The Arad Inscriptions* – medforfatter: Joseph Naveh
* 1993: *Macmillan Bible Atlas* – medforfatter: Michael Avi-Yonah
* 2002: *Carta Bible Atlas*

Referanser
----------

1. 1 2   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator jo2016930507, Wikidata Q13550863,
2. 1 2  «Births». *The Palestine Post*. Historical Jewish Press, National Library of Israel, The Digital Library. 15. april 1949.
3. ↑  Bar Kochba Caves
4. ↑  Aharoni, Yohanan (1. januar 1979). *The Land of the Bible: A Historical Geography* **(engelsk)**. Westminster John Knox Press. ISBN 978-0-664-24266-4.

Litteratur
----------

* Rainey, Anson F. (mai 1976): «In Memoriam: Yohanan Aharoni» i: *The Biblical Archaeologist*, Vol. 39, No. 2, s. 53–54 JSTOR

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Butterdeig** (norsk: **smørdeig**) lages ved å kjevle ut en deig laget av mel, vann og smør. Deretter smører en ut bakefett, som smør eller margarin, på deigen. Lagene blir lagt oppå hverandre og kjevlet videre. Typisk legges fire lag oppå hverandre fire ganger, slik at det tilsammen blir 256 fettlag og 257 deiglag. Ofte kjøles deigen ned for å gjøre den lettere å håndtere. Resultatet blir et smøraktig, lagdelt bakverk. 
Wienerdeig er ikke det samme som butterdeig, da den i tillegg inneholder egg, sukker, salt og kardemomme, og har bare 27 lag med smør, og 28 lag med deig (3x3).

Historien om butterdeig
-----------------------

Butterdeig ble oppfunnet av en fransk konditorlærling ved navn Claudius Gele rundt 1645. Claudius ville bake et lekkert brød til sin syke far, som gikk på en diett bestående av vann, mel og smør. Claudius lagde en deig som han pakket smøret inn i. Han klappet deigen utover bordet. Etter å ha gjentatt dette 10 ganger formet han deigen til et brød.

Læremesteren til Claudius frarådet ham å steke brødet. Læremesteren hadde nemlig sett hvordan han satte det sammen og trodde at smøret ville renne utover, men til tross for rådet, ble det satt inn i ovnen. Både Claudius og læremesteren ble mer og mer overrasket mens de så brødet stekes. De ble forbauset både over størrelsen og formen brødet fikk.

Bakverket croissant lages av butterdeig. Lignende forberedt deig finnes også til noen sorter strudel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Quốc ngữ** (av kinesisk 國語, *guoyu*, «nasjonalt språk»), forkortelse for **chữ quốc ngữ** («skrift for det nasjonale språket»), er den varianten av det latinske alfabetet som brukes til å skrive vietnamesisk.

Tegnene
-------

P. Alexandre de Rhodes, S.J.
Alfabetet består av 29 bokstaver, ti digrafer, én trigraf og ni diakritiske tegn for å markere tonemer. Det er først og fremst influert av portugisisk, og har aner fra 1600-tallet, da en franske misjonæren Alexandre de Rhodes publiserte det store verket *Dictionarium Annamiticum Lusitanum et Latinum* (Vietnamesisk, portugisisk og latinsk ordbok) (1651).

Bokstavene i alfabetet er de følgende:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| A | Ă | Â | B | C | D | Đ | E | Ê | G | H | I | K | L | M | N | O | Ô | Ơ | P | Q | R | S | T | U | Ư | V | X | Y |
| a | ă | â | b | c | d | đ | e | ê | g | h | i | k | l | m | n | o | ô | ơ | p | q | r | s | t | u | ư | v | x | y |

Digrafene og trigrafen er disse:

CH GH GI KH NG NGH NH PH QU TH TR
Disse gruppene ble tidligere regna som egne bokstaver, og man kan finne dem i eldre ordbøker. De regnes ikke lenger som egne bokstaver, så i moderne ordbøker vil "CH" komme mellom "CA" og "CO", og ikke etter dem.

Bokstavene "F", "J", "W" og "Z" er ikke en del av det vietnamesiske alfabetet, men brukes i utenlandske lånord. "W" brukes av og til istedenfor "U" i forkortelser. Ved uformell skriving brukes av og til "W", "F" og "J" istedenfor henholdsvis "QU", "PH" og "GI".

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
| Tannformel | I | C | P | M |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 36 | = | 3 | 1 | 4 | 1(2) |
| 3 | 1 | 3 | 2 |

***Lutrogale cretensis*** er en utdødd oterart. Den er bare kjent fra funn gjort i ei hule på den greske øya Kreta.

I den opprinnelige beskrivelsen ble arten regnet til en ny monotypisk slekt som *Isolalutra cretensis*. Seinere undersøkelser viser at arten er nært beslektet med den nålevende arten indiaoter (*Lutrogale perspicillata*), og den regnes nå til *Lutrogale*.

Beinbygningen viser at *Lutrogale cretensis* var mer tilpasset en terrestrisk livsførsel enn indiaoter og oter (*Lutra lutra*). Det er ikke overraskende ettersom arten var det eneste rovpattedyret på Kreta i perioden, og fordi det er få forekomster av ferskvann på øya.

*Lutrogale cretensis* var en del av *Candiacervus*-faunaen som forekom på Kreta i sein midtre og yngre pleistocen fra 300 000–10 000 år siden. Den omfattet også åtte hjortearter i slekta *Candiacervus*, den lille elefanten *Palaeoloxodon creutzburgi*, den store ugla *Athene cretensis*, musene *Mus bateae* og *M. minotaurus* og spissmusa *Crocidura zimmermanni*.

Litteratur
----------

* G.F. Willemsen (1992). «A revision of the Pliocene and Quaternary Lutrinae from Europe». *Scripta Geologica*. 101: 1–115. ISSN 0375-7587.
* A.A.E. Van der Geer, M. Dermitzakis og J. de Vos (2006). «Crete before the Cretans: the reign of dwarfs». *Pharos*. 13: 119–130.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cretan otter* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cretan otter* hos Fossilworks Rediger på Wikidata
**Per Håvard Midtstigen** (født 2. august 1953 i Hamar) er en norsk folkemusiker bosatt i Stange og en tidligere skøyteløper.

Musiker
-------

Hans hovedinstrument er fløyte (sjøfløyte og blikkfløyte), i tillegg spiller han instrument som torader og munnspill. Han vant Spellemannprisen 1977 i klassen folkemusikk/gammaldans for *I heitaste slåtten* sammen med Ånon Egeland. Sammen med Steinar Ofsdal gjennomførte han på 70- og 80-tallet et prosjekt for å bevare den norske sjøfløytetradisjonen som var i ferd å dø ut sammen med de eldre utøverne av instrumentet. De to vant også Spellemannprisen 1989 i klassen folkemusikk/gammaldans for albumet *Sjøfløyta*. Midstigen har vunndet landskappleiken i fløytespill flere ganger.

Skøyter
-------

Per Midtstigens antatt beste distanse på skøyter var 500 meter med en personlig rekord på 40,1 satt på Gol 26. februar 1977. Som skøyteløper gikk han for Hamar Idrettslag.

### Personlige rekorder

| Distanse | Tid | Dato | År | Sted |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 500 m | 40,1 | 26. februar | 1977 | Gol |
| 1 000 m | 1.22,2 | 15. januar | 1978 | Romedal |
| 1 500 m | 2.09,7 | 27. februar | 1977 | Gol |
| 3 000 m | 4.42,6 | 25. februar | 1973 | Hamar |
| 5 000 m | 8.02,6 | 26. februar | 1977 | Gol |
| 10 000 m | 17.25,5 | 16. februar | 1975 | Romedal |

Familie
-------

Per Midtstigen er far til Mari Midtstigen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Per Midtstigen – Speedskatingbase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Per Midtstigen – SpeedSkatingNews.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Lokasjonskart Klein Curaçao
 Klein Curaçao
 Dykking ved Klein Curaçao
**Klein Curaçao]** (nederlandsk for *Lille Curaçao*) en øy i Curaçao, beliggende ca. 10 km sørøst om hovedøya Curaçao og ca. 30 km sør for Bonaire med en overflate på ca. 1,7 km².

Geografi
--------

Øya er en drøy kilometer lang og knapt 300 m på det bredeste. Øya er sparsomt bevokst og etter at den 20 meter høye fyrstasjonen ble forlatt finnes det i dag ingen fast befolkning på øya. Frem til 1913 ble øyas fosfatressurser utvunnet.

Øya anvendes som reisemål for på dagsturer fra Curaçao for å benytte stranden på øyas leside og for snorkling og dykking i det korallrike havområdet med tallrike undervannsgrotter. Havskilpadder er et vanlig syn. På øyas nordside finnes skipsvraket av etter tankeren «Maria Bianca Guideman» fra 1960-årene.

Referanser
----------

1. ↑  michaeljohngrist.com

Eksterne lenker
---------------

* om Klein Curaçao

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Private Liberale Klub** (**PLK**) var en forening til støtte for det politiske Venstre i Kristiania (Oslo) på 1880- og 1890-tallet.

Blant de viktigste stifterne var grosserer L.A. Enger, instrumentmaker A.J. Krogh, grosserer B. Kildal, advokat Ingar Nilsen og advokat Annæus Schjødt. Stiftelsen kom etter at venstresidens kandidater hadde lidd nederlag i Kristiania i stortingsvalget 1882. Klubben var ment som et debattforum for Venstres intellektuelle, og den la seg lavt i det offentlige landskapet.

Medlemskap i PLK var eksklusivt, og nye medlemmer måtte voteres inn etter forslag fra styret. De utgjorde en liten krets for byens elite, men var også tidlig ute med å gi kvinner tilgang som fullverdige medlemmer, noe som skjedde i 1884.

Kretsen rundt Private Liberale Klub var en viktig pådriver for å påvirke politikken og organisasjonsutviklingen i Venstre i 20 år. Våren 1884 støttet de oppunder stiftelsen av en mer formell Venstre-forening i Kristiania, noe som første til Kristiania liberale Forening. Høsten 1892 arbeidet PLK for en samling av de ulike foreningene i Venstre-miljøet i Oslo, og våren 1893 ble *Kristiania organiserde Venstre* (det senere Oslo Venstre) stiftet.

Referanser
----------

1. ↑  «Private Liberale Klub». *Aschehougs konversasjonsleksikon*. Oslo: Aschehoug. 1950.
2. 1 2  Myhre, Jan Eivind (1990). *Hovedstaden Christiania*. Cappelen. s. 401, 467. ISBN 8202091462.
3. 1 2  Mjeldheim, Leiv (1984). *Folkerørsla som vart parti*. Universitetsforl. s. 117, 241. ISBN 8200069087.
4. ↑  «PO-0148 - Oslo Venstre». Arkivportalen. 23. mai 2012. Besøkt 23. juni 2019.
**St. Joseph** er en atoll i Amirantene tilhørende Seychellene i Indiahavet.

Geografi
--------

Øya regnes som en del av De ytre øyene i Seychellene, også kalt Outer Islands eller Zil Elwannyen Sesel.

St. Joseph ligger like ved D'Arros omkring 250 km fra Seychellenes hovedøy Mahé. Atollen består av flere mindre øyer. Den største har samme navn som atollen.

Lagunen har rikt marint liv med skilpadder og en stor bestand piggrokker. Atollen har vært benyttet til kokosnøttdyrking og kopraproduksjon.

Eie og vern
-----------

Krabbehegre er observert hekkende på atollen
St. Joseph og naboøya D'Arros er i private eie. De ble i 2012 overtatt av den sveitsiske miljøvernorganisasjonen Save Our Seas Foundation (SOSF), som står for naturforvaltningen og som i 2004 etablerte i 2004 et forskningssenter på stedet. I 2014 ble St. Joseph og havet rundt vernet som naturreservat.

Ved en ekspedisjon i 2005 ble en rekke fuglearter observert: Kilehalelire, småtropikkfugl, storfregattfugl, småfregattfugl, gråhegre, krabbehegre, rosenterne, svartnakketerne og silketerne ble observert hekkende. En rekke trekkfuglarter ble også observert: Det gjaldt krabbeeter, tundralo, småspove,storspove, gluttsnipe, steinvender og tundrasnipe. Egretthegre, hinduterne, tøyleterne, sotterne og brunnoddy ble også påtruffet.

Referanser
----------

1. ↑  Schedule 1, *Constitution of the Republic of Seychelles*. WIPO.
2. ↑  «St. Joseph Atoll» Arkivert 25. desember 2016 hos Wayback Machine. Seychelles Tourism Board. Lest 4. mars 2018.
3. ↑  «Protecting the Pristine: SOSF’s D’Arros Research Centre», Save Our Seas Foundation, 21. mai 2014. Lest 4. mars 2018.
4. ↑  
«Seychelles island of D’Arros becomes an official nature reserve», Seychelles News Agency, 25. juli 2014. Lest 4. mars 2018.
5. ↑  Adrian Skerrett og Judith Skerrett: *Seabirds & shorebirds of D’Arros and St Joseph atoll during the south-east monsoon. Report on a short visit July 20-24, 2005*, Island Conservation Society, 2005.
Rothschildpark, 1893
**Rothschildpark** er en park i Westend i Frankfurt am Main. Den er oppkalt etter bankierfamilien Rothschild fra Frankfurt. Parken ligger like i nærheten av Alte Oper, mellom gatene Reuterweg og Oberlindau, og ved grensen til bydelen Innenstadt. Parkens hovedinngang lå opprinnelig ved Bockenheimer Landstraße.

Historie
--------

I 1816 kjøpte Mayer Amschel Rothschild en eiendom, som i årene frem til 1870 ble utvidet gjennom flere eiendomskjøp. Omkring 1832 oppstod et parkanlegg i romantisk («engelsk») stil med et nygotisk tårn, som er bevart. På eiendommen ble det også bygget et palé og et orangeri under ledelse av Friedrich Rumpf. Disse bygningene eksisterer ikke lenger. I 1891 ble parken modernisert.

Parkanlegget ble sterkt skadet under annen verdenskrig. Siden 1950 har parken tilhørt byen Frankfurt. På 1950-tallet ble parkens areal redusert gjennom at deler av eiendommen ble bebygget. Langs Bockenheimer Landstraße ble det oppført et høyhus for Zürich Versicherungsgruppe; dette var et av de aller første høyhusene i Frankfurt. I 1972 ble det såkalte SGZ-høyhuset bygget ved Reuterweg. En tid var dette Frankfurts høyeste bygning. Zürich-høyhuset er nå revet, og det bygges et nytt høyhus der det stod, som vil bli kalt Operatårnet. I denne forbindelse skal den opprinnelige inngangen til parken også restaureres, og parkens areal økes med ca. 5 400 kvadratmeter.

I 1954 ble det satt opp en statuegruppe av Georg Kolbe, kalt *Ring der Statuen*. 

Parken har en gammel trebestand og en lekeplass.

* RothschildparkRothschildpark
* RothschildparkRothschildpark
* Ring der Statuen*Ring der Statuen*

Eksterne lenker
---------------

* Rothschildpark på rhein-main.net
**Run Dog Run** er et norsk band som startet i 1990 av Henrik Marstrander (bassgitar), Marius Gengenbach (gitar), Ola Breidal (vokalist, gitar) og Ole E. Wattne (trommer).

Historie
--------

Run Dog Run holdt en mengde konserter i Oslo og omegn de første årene. I 1993 fikk de platekontrakt med Voices of Wonder. Etter debutalbumet *A Howling Success* turnerte de Norge.

I 1994 kom EP-en *Beauty school Dropout*. Run Dog Run fulgte opp med turne i Norge, Danmark, Østerrike og Tyskland.
Dr. Akbar som hittil hadde samarbeidet med bandet, ble nå et fullverdig medlem av bandet, noe som hadde stor innvirkning på lydbildet på bandets konserter.

Rundt 1994 og 1995 var Run Dog Run mest aktive, og alle medlemmene jobbet nærmest på heltid med å skrive, arrangere og spille inn sporene som skulle utgjøre *Masterplan*. Eilert Solstad deltar som gjesteartist på albumet *Masterplan*.

Singelen «Capital» ble spilt en del på P3 sommeren 1995, og deler av låten ble brukt i TV-programmet *Lille Lørdag*.

*Masterplan* fikk gode anmeldelser, og ble også sluppet i Japan med to bonusspor og tekstene trykket i coveret.

Etter seks hektiske år på 90-tallet hadde Run Dog Run hadde en lang pause frem til ca 2010 da de igjen befant seg i samme by. 18. august 2012 spilte bandet for første gang siden 1996 nye låter live med originalbesetningen på Hagelarm-festivalen i Oslo.

20. desember 2013 slapp Run Dog Run singelen *Get Involved!* digitalt på plateselskapet Voices of Wonder. *Get Involved!* er fra albumet *Bent to Happen* sluppet digitalt og på vinyl 24. januar 2014. I mai 2017 slapp bandet det digitale albumet *Concussions in C*.

Diskografi
----------

* *A Howling Success* – Voices of Wonder, 1993
* *Beautyschool Dropout* – EP – Voices of Wonder, 1994
* *Capital* – single – Voices of Wonder
* *Masterplan* – CD – Voices of Wonder, 1995
* *Bent to happen* (album) (Voices of Wonder/VME)
* *Concussions in C* (digitalt album) DogCords, 2017

Referanser
----------

1. 1 2  Geir Flatøe (14.02.2014). «I bånd igjen». *Stavanger Aftenblad* **(norsk)**: 30 - Seksjon: Kultur - Del: 2. «*Rock 4 Oslo-bandet Run Dog Run ble dannet i 1991 og holdt det gående i seks år og to album. Til tross for internasjonal interesse uteble gjennombruddet, og de ga opp. 13 år senere begynte gjengen å øve igjen. Resultatet er bandets tredje plate.*»
2. ↑  Vi er temmelig sikker på at gamle fans blir nostalgiske av å høre denne skiva - anmeldelse av *Bent to happen*
3. ↑  «Concussions in C « Run Dog Run « Rockipedia». 5. mai 2017. Arkivert fra originalen 20. juni 2018. Besøkt 20. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Run Dog Run på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Run Dog Run på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Run Dog Run på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Run Dog Run på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Run Dog Run på AllMusic Rediger på Wikidata
* (no) Informasjon om Run Dog Run hos Bibsys

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |