recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Vanlige uttrykk under Romerriket |
|  **Romerske kongedømme**  (753 f.Kr.–509 f.Kr.) |
| **Romerske republikk**  (509 f.Kr.–27 f.Kr.) |
| **Keiserriket**  (27 f.Kr–1453 e.Kr) |
| **Principatet** | **Dominatet** |
| **Vestromerriket** | **Østromerriket** |
| Magistrat |
| Konsul | Pretor |
| Kvestor | Promagistrat |
| Aedil | Tribun |
| Censor | Guvernør |
| Ekstraordinære magistrater |
| Diktator | Magister equitum |
| Triumvirat | Decemviri |
| Vanlige titler og betegnelser |
| Pontifex Maximus | Legatus |
| Dux | Officium |
| Prefekt | Vicarius |
| *Vigintisexviri* | Liktor |
| Magister militum | Imperator |
| Princeps senatus | Keiser |
| Augustus | Caesar |
| Tetrarki | Ridder |
| Politiske institusjoner |
| Senatet | Cursus honorum |
| Folkeforsamlingene | Kollegialitet |
| Romerretten | Romersk borger |
| Imperium | Concilium Plebis |

**Augustus** er latin for *majestetisk* eller *ærverdig*. Ordet Augustus brukes vanligvis for å omtale den romerske keiseren.

Romersk mynt med keiser Diokletian og tittelen *Augustus* til høyre.
Den første «Augustus» (og den første person som var romersk keiser) var Gaius Julius Caesar Octavianus, som ble gitt tittelen av det romerske senatet 16. januar 27 f.Kr. I løpet av de neste 40 årene satte Augustus standarden for hvordan påfølgende keisere skulle bli anerkjent, der hans eget navn («Augustus») ble identifisert som sammensetningen av hans fullmakter. Selv om navnet i seg selv ikke hadde noe som helst teoretisk konstitusjonell betydning, ble det fra da av forstått som keiserens akkumulerte myndighet.

Den kvinnelige formen var *Augusta*, og ble benyttet for romerske keiserinner og andre kvinnelige medlemmer av den keiserlige familie.

I Romerrikets greskspråklige provinser ble Augustus oversatt som *sebastos* (σεβαστός, «ærverdig»), eller hellenisert *augoustos* (αὔγουστος). Etter Vestromerrikets fall på 400-tallet ble Augustus tidvis benyttet som et personnavn for menn av aristokratisk fødsel, særlig i land i det tysk-romerske riket. Det er fortsatt et mannlig personnavn.

Den latinske tittelen til den tysk-romerske keiser var vanligvis «Imperator Augustus», som har samme innhold som den moderne betydningen av «keiser» som monark av et rike. Se artikkel *Imperator*.

Referanser
----------

1. ↑   «Augustus», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑  «Augusta», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  «imperator (n.)», *Online Etymology Dictionary*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND
 |
Glykoproteinet mucin som finnes i spytt.

Et **glykoprotein** er et makromolekyl som består av et protein med kjeder av karbohydrater (polysakkarider), eller "karbohydratrester" på overflaten av molekylet. Glukoproteiner syntetiseres av ribosomer bundet til endoplasmatiske retikulum, og deretter påhektes et karbohydrat som er syntetisert av proteiner i endoplasmatisk reticulum. Glykoproteiner er vanlige i cellemembranen og har meget varierende funksjoner der.

Funksjoner i kroppen
--------------------

De fleste membranbundne og secernerte (utskilte) proteiner er glykoproteiner. De er ofte viktige som proteiner på cellemembranen, der de spiller en rolle i kommunikasjon og interaksjon mellom cellene. Glykoproteiner finnes også i cytosol, men funksjonen her er mindre forstått. De fleste proteiner som finnes i blodet, er glykoproteiner. En annen gruppe glykoproteiner med stor betydning for kroppen er immunforsvarets antistoffer.

Det slimaktige glyoproteinet mucin, som finnes i spytt, er med på å mykgjøre mat i munnhulen og har en glidende effekt.

Referanser
----------

1. ↑  SNL-artikkel om prioner, hvor *glukoproteiner* blir nevnt.
2. ↑  Phone, Besøksadresse Kristine Bonnevies husBlindernvn 31 0371 OSLO Norge Postadresse Postboks 1066 Blindern 0316 OSLO Norge; fax. «Glykoproteiner - Institutt for biovitenskap». *www.mn.uio.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2020.
3. ↑  Funakoshi Y, Suzuki T (2009). «Glycobiology in the cytosol: The bitter side of a sweet world». *Biochim. Biophys. Acta*. 1790 (2): 81–94. PMID 18952151. doi:10.1016/j.bbagen.2008.09.009.
4. ↑  Kierulf, Peter (26. juni 2019). «glykoproteiner». *Store medisinske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2020.
5. ↑  Aabakken, Lars (10. april 2019). «fordøyelse». *Store medisinske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Glycerius** var vestromersk keiser fra mars 473 til juni 474. Den forrige keiseren, Olybrius, døde november 472. Vestromerrikets *magister militum* Gundobad valgte derfor å utpeke Glycerius til ny keiser. Dette skjedde i Ravenna 3. eller 5. mars 473. Før dette hadde Glycerius vært *comes domesticus* – kommandant for husholdsgarden, en viktig eliteavdeling.

Det sto slettes ikke bra til med Vestromerriket og Glycerius’ autoritet strakte seg knapt utenfor Italia. I nordvest ble Arles og Marseille besatt visigoterne under kong Eurik. Eurik sendte også en hærstyrke ledet av en Vicentius for å invadere Italia, men denne ble beseiret og Vicentius drept.

Sent i 473 eller tidlig 474 forlot Gundobad, Glycerius’ viktigste støttespiller, Italia. Muligens dro han nordover for å skaffe tropper, men Gundiok, burgundernes konge og Gundobads far, var nylig avdød og Gundobad var snart innblandet i tronfølgerstriden i det burgundiske kongeriket. Uansett kom han aldri tilbake til Italia.

Samtidig hadde aldri Østromerriket anerkjent Glycerius som keiser. Keiser Zenon valgte Julius Nepos som sin kandidat. Nepos gikk i land ved Ostia juni 474 og møtte ingen motstand. Glycerius ble avsatt og gjort til biskop i Salona midt i Nepos’ hjemland Dalmatia.

Nepos’ regjeringstid ble heller ikke lang. Allerede neste år måtte han flykte hjem til Dalmatia. De to ekskeiserne ble dermed boende ikke langt fra hverandre. En kronikør impliserer Glycerius i mordet på Julius Nepos i 480, men hvorvidt dette er sant vites ikke. Ellers finnes det ingen opplysninger om Glycerius’ videre skjebne eller hvor lenge han levde.

  


|  |
| --- |
|   **Vestromersk keiser**   |
| Romerrikets fall |
| *Forgjenger:***Olybrius** | 473–474 | *Etterfølger:***Julius Nepos** |
| Vestromerriket |


| * v
* d
* r
Vestromerske keisere |
| --- |
| Honorius **·** Konstantin III **·** Konstans II **·** Priscus Attalus **·** Jovinus **·** Sebastianus **·** Konstantius III **·** Johannes **·** Valentinian III **·** Petronius Maximus **·** Avitus **·** Majorian **·** Libius Severus **·** Anthemius **·** Olybrius **·** Glycerius **·** Julius Nepos **·** Romulus Augustus |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Glycin-molekyl
**Glycin** (**Gly** eller **G**), HO2CCH2NH2, er en av de 20 aminosyrene som er byggesteiner i proteiner. Den tilhører gruppen nøytrale, hydrofobe, upolare aminosyrer og er den enkleste og letteste av alle aminosyrene. 

På grunn av sin lille sidekjede, kun et hydrogenatom, kan glycin få plass i proteiner på posisjoner der de fleste andre aminosyrene er for store. Av samme grunn er glycin evolusjonært stabilt og byttes ikke lett ut mot andre aminosyrer. De fleste proteiner inneholder kun små mengder glycin. Unntak er f.eks. gelatin og kollagen der glycininnholdet er 25–30 % av det totale proteininnholdet.

Menneskekroppen trenger store mengder glycin for at leveren skal kunne utføre en effektiv avgiftning etter eksponering av f.eks. kjemikalier. 
Glycin er en ikke-essensiell aminosyre, fordi den kan dannes i kroppen. Det finnes mange tilfeller man antar kroppen har behov for å reparere seg selv, men hvor ikke tilstrekkelige mengder glycin kan skaffes til veie. 

Glycin-molekyler har blitt påvist i verdensrommet.

| * v
* d
* r
De 20 alminnelige aminosyrene |
| --- |
| 
* Alanin
* Arginin
* Asparagin
* Aspartat
* Cystein
* Glutamat
* Glutamin
* Glycin
* Histidin
* Isoleucin
* Leucin
* Lysin
* Metionin
* Fenylalanin
* Prolin
* Serin
* Treonin
* Tryptofan
* Tyrosin
* Valin

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Glykolsyre (hydroeddiksyre eller hydroksyeddiksyre); kjemisk formel C2H4O3 (også skrevet som HOCH2CO2H), som er den minste α-hydroksysyren (). Dette fargeløse, luktfrie og hygroskopiske krystallinske faststoffet er svært løselig i vann. Den brukes i forskjellige hudpleieprodukter. Glykolsyre finnes i noen sukkerplanter. Et glykolat eller glykollat ​​er et salt eller ester av glykolsyre.

Historie
--------

Navnet "glykolsyre" ble laget i 1848 av den franske kjemikeren Auguste Laurent (1807-1853). Han foreslo at aminosyren glysin - som senere ble kalt glykokolle - kunne være aminosyren til en hypotetisk syre, som han kalte "glykolsyre" (glykoliksyre). [5]

Glykolsyre ble først fremstilt i 1851 av den tyske kjemikeren Adolph Strecker (1822-1871) og den russiske kjemikeren Nikolai Nikolaevich Sokolov (1826-1877). De produserte den ved å behandle hippursyre med salpetersyre og nitrogendioksid for å danne estere av benzoesyre og glykolsyre (C6H5C (= O) OCH2COOH), som de kalte "benzoglykolsyre" (Benzoglykolsäure), (også benzoylglykolsyre). De koker esteren i flere dager med fortynnet svovelsyre, og oppnår derved benzoesyre og glykolsyre (Glykolsäure).

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Gråpudret jordfly** (*Agrotis segetum*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet langs kysten fra Sverige til Rogaland i Norge, med et par funn i Bergen og Vågå.

Utseende
--------

Et middelsstort til ganske stort (vingespenn 30 – 46 mm), gråbrunt nattfly. Fargen er ganske variabel. Forvingen er brungrå med svartkantede nyre- og ringmerker. Ringmerket er ofte noe uttrukket, noen ganger gror de to merkene sammen. Bak ringmerket er det et svartkantet, langt ovalt, brunt tappmerke. Frynsene langs vingens ytterkant er lysbrune med en mørk tverrstripe. Bakvingen er hvit, gråpudret langs ytterkanten.

Levevis
-------

Arten finnes særlig i hager og på dyrket mark. Larvene lever nede i bakken av røttene på ulike planter, ofte på grønnsaker og andre kulturplanter der de kan gjøre betydelig skade ved å gnage over rothalsene på unge planter, ødelegge rotsystemet på eldre, og gnage på rotgrønnsaker. Arten har to generasjoner hver sommer, de voksne sommerfuglene flyr
i mai – juni og i august – september.

Utbredelse
----------

Arten finnes over hele den palearktiske sone og Afrika, og i deler av Sørøst-Asia. Man har brukt store ressurser, foreløpig med hell, for å hindre at denne brysomme arten sprer seg til Nord-Amerika. I Norge finnes den bare i de sørligste landsdelene vestover til Rogaland, og et par funn i Bergen og Vågå..

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. juli 2020. Besøkt 24. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Agrotis segetum* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gråpudret jordfly* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *gråpudret jordfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gråpudret jordfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gråpudret jordfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gråpudret jordfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gråpudret jordfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gråpudret jordfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Agrotis segetum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Agrotis segetum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Pavel Vladimirovitsj Eljanov**, russisk Павел Владимирович Эльянов, ukrainsk *Pavlo Volodymyrovytsj Eljanov* (Павло Володимирович Ельянов) (født 1983) er en ukrainsk stormester i sjakk.

I 1999 ble han medlem av det ukrainske ungdomslaget, som vant sjakkolympiaden i klassen U-16 i Artek, Ukraina.
I 2007 vant han B-gruppen i Corus-turneringen i Wijk aan Zee, Nederland med en poengsum på 9 av 13. Dette resultatet gjorde at han kvalifiserte seg for A-gruppen det påfølgende året.

Eljanov klatret stødig oppover på FIDEs verdensranking fram til september 2010, da han hadde en rating på 2761. Dette gjorde ham til nummer 1 i Ukraina og nummer 6 i verden. I mai 2010 vant han FIDEs Grand Prix-turnering i Astrakhan med en poengsum på 8 av 13.

Etter å ha falt litt på rankinglistene, og i perioder ha vært ute av den uoffisielle, men eksklusive klubben av "super-stormestere" (spillere med 2700+ i Elo-rating), oppnådde han høsten 2015 igjen så gode resultater at han på FIDEs liste for desember 2015 sto oppført som nummer 13 i verden, med ny personlig bestenotering på 2763 i rating.

Referanser
----------

1. ↑  5th World Youth U16 Chess Olympiad: Artek 1999
2. ↑  
«Eljanov Wins Astrakhan Grand Prix». Chess.com. Besøkt 27. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pavel Eljanov – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Pavel Eljanov – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Pavel Eljanov – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Pavel Eljanov – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Pavel Eljanov – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Statistikk hos ChessWorld.net
* Intervju med Pavel Eljanov Arkivert 23. juni 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Pavel Rafalovitsj Bermondt-Avalov** (russisk: Павел Рафалович Бермонт-Авалов; Avalov er russisk for det georgiske **Avalishvili**, født 4. mars 1877 i Tbilisi i Det russiske keiserdømme, død 27. januar 1974 i New York i USA) var en russisk ussuri-kosakk og krigsherre. På morssida nedstammet han fra den georgiske adelsfamilien Avalishvili. 

Bermondt-Avalov ble utnevnt til å lede den tyskopprettede russiske hæren, senere kjent som *bermontierne*, som skulle slåss mot bolsjevikene i den russiske borgerkrigen, men siden han trodde at kommunistene ville bli beseiret uten hans hjelp, bestemte Bermondt-Avalov seg for heller å gå til åtak på de nylig selvstendige landa Litauen og Estland.[] Hans «russiske spesialkorps» skal ha bestått av 50 000 mann, for det meste baltiske tyskere, men også noen russiske krigsfanger rekruttert fra tyske fangeleirer, men det besto sannsynligvis ikke av mer enn 20 000 stridende.[] Bermondt-Avalov var en av få antikommunistiske generaler som åpent propaganderte monarkistiske ideer.[]

Bermondt-Avalov ble forfremmet til generalmajor i 1918. Han tok kontrollen over Den hvite armés styrker i Baltikum fra prins Anatolij Liven, som kommanderte en del av den baltisk-tyske hæren. I 1919 slo han sammen styrkene sine med generalmajor Rüdiger von der Goltz' styrker, som dermed utgjorde den såkalte «vestlige frivillige hær» (Западная добровольческая армия), som forsøkte å erklære «den vestlige sentralregjeringa» i Riga. Bermontinerne klarte å ta en stor del av Samogitia og Vest-Latvia og inntok Riga, men ble siden beseiret av den litauiske og den latviske hæren, med hjelp av estiske styrker. Disse baltiske hendelsene bidro til å bygge opp Avalovs allerede eksisterende rykte som en eventyrer.[]

Bermondt-Avalov emigrerte deretter til Vest-Europa, hvor han ga ut en memoar-bok. Han døde i New York i 1974.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, oppført som Pavel Rafalovič Bermondt-Avalov, BNF-ID 16564684k[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Slaget om Konstantinopel
Omtrentlige grenser av det bysantinske riket etter det fjerde korstoget.
**Det latinske riket**, også kalt *Det latinske imperiet* (Latinsk: Imperium Romaniae) ble formet etter det fjerde korstoget i 1204 da Konstantinopel, hovedstaden i det bysantinske riket, ble erobret. Balduin I ble gjort til keiser i riket. Det latinske riket var svært upopulær i Konstantinopel etter at korsfarerne hadde erobret og plyndret den kristne byen hensynsløst. Betydelige deler av byen ble også ødelagt under branner som oppstod under beleiringen. Forsøk å konvertere den ortodokse befolkningen til katolsk kristendom bidro til misnøyen. Korstogets opprinnelige oppdrag, å erobre Jerusalem ble aldri forfulgt videre. 

Det latinske riket hersket bare over deler av det bysantinske riket og ble oppdelt i flere fyrstedommer under ulike grupper av erobrerne. Flere etterfølgestater etter de resterende deler av det bysantinske riket etablerte seg: Keiserriket Nicea, Despotatet Epirus og Trapezunt. Målet til disse var å gjenerobre Konstantinopel. Det latinske riket opphørte å eksistere da keiser Mikael VIII Palaiologos gjenerobret Konstantinopel i 1261.

Konstantinopel og det bysantinske riket ble dramatisk svekket av erobringen og gjenerobringen og fikk aldri tilbake sin gamle storhet.

Religion
--------

Religionen i Det latinske riket var katolsk, men den mest utbredte religionen i landet var den ortodokse tro. Ortodoks kristendom ble aldri gjort ulovlig fordi landet var opptatt med krigene med Bulgaria, Keiserriket Nikea, Despotatet Epirus og Trapezunt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
Ungarske husarer i strid 1849, maleri av Mór Than.
**Det kongelige ungarske landvern** (ungarsk: *Magyar Királyi Honvédség*), også kalt *Honvéd*, var navnet på landvernet i den ungarske halvdel av Østerrike-Ungarn. 

Navnet ble tatt i bruk i 1848 av den armé som Ungarn da oppsatte, da landet ville gjøre seg fritt fra Østerrike. Sommeren 1849 var honvédarméen på 179 bataljoner, 158 skvadroner og 488 kanoner med sammenlagt 162.000 mann. Navnet - *Honvéd*, *Honvédség*) ble gjenopptatt ved den østerriksk-ungarske arméens omorganisering i 1867. Honvédarméen bestod da bare av infanteri, men omfattet etterhvert alle våpengrener og ble forvaltet av et eget krigsministerium, vanligvis kalt honvédministeriet. Honvédstyrkene hadde ungarske eller kroatisk-slavonske faner og benyttet soldatenes egne språk som tjeneste eller kommandospråk, mens det som linjearméen var på tysk. Landvernet ble oppløst i pakt med Trianontraktaten den 4. juni 1920.

Kilder
------

* Honvéd i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1909)
* Honvéd i *Nordisk familjebok* (2. utgaves supplement, 1924)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
New Mexicos flagg
**New Mexicos flagg** er gult med et rødt solsymbol i midten. Solsymbolet stammer fra Zia-Pueblo-indianernes kultur. Fargene, gult og rødt, er Spanias flaggfarger og er valgt for å minne om at de første europeisk utforskerne i området var spanske. Flagget er i størrelsesforholdet 2:3.

New Mexicos flagg ble innført etter pådriv fra den patriotiske organisasjonen Daughters of the American Revolution. Konkurransen som ble avholdt ble vunnet av legen og arkeologen Harry Mera, som foreslo flaggtegningen delstaten offisielt valgte. Flagget ble innført 15. mars 1925.

New Mexicos flagg regnes som et av de mest særegne blant USAs delstatsflagg. Flere andre delstater har flagg med blå duk og delstatens segl eller våpen slik at det kan være vanskelig å skille dem fra hverandre. New Mexico har som eneste delstat i USA gul farge i flaggduken.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Augustus Raymond Margary** (født 26. mai 1846 i Belgaum i Britisk India, drept 21. februar 1875 i Tengyue i Kina) var en britisk diplomat. Hans død førte til *Margary-affæren*, en diplomatisk krise mellom Kina og Storbritannia, som bare ble løst ved at Kina undertegnet en konvensjon som økte britenes rettigheter i landet.

Margary var sønn av en britisk generalmajor, og fikk sin utdannelse i Frankrike, ved Brighton College og ved University College i London. Etter å ha strøket tre ganger på opptaksprøven til utenrikstjenesten bestod han til slutt, og ble sendt ut til den britiske konsulartjeneste i Kina i februar 1867. Han tjenestegjorde i Beijing, Taiwan, Shanghai og Yantai.

Den unge britiske diplomaten ble sendt fra Shanghai gjennom det sørvestlige Kina til Bhamo i Øvre Burma for å være med på å utrede mulige handelsruter fra Britisk India og inn i Kina. Margary brukte seks måneder på å reise den lange veien, og ankom sent i 1874, og møtte oberst l Horace Browne. Da han skulle reise tilbake fikk han høre rykter om at reiseruten ikke lenger var trygg, og valgte en annen vei som førte ham til Tengyue nær Baoshan. Der ble han og hans personlige følge myrdet den 21. februar 1875. ,

Mordene utløste en diplomatisk krise, og Storbritannia benyttet anledningen til å sette Qing-regjeringen under press. Krisen ble først bilagt i 1876, da Thomas Wade og Li Hongzhang undertegnet Chefoo-konvensjonen, som regulerte en rekke saker som ikke hadde noe med mordaffæren å gjøre. 

I 1880 ble det i Shanghai satt opp et minnesmerke over Margary; det ble flyttet til Public Gardens i 1907. Det ble fjernet under den japanske okkupasjon av Shanghai og kom aldri tilbake igjen etter annen verdenskrig.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 153603980[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 142718998, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Rise of Modern China, Sixth Edition, side(r) 304, kapittel 12[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Augustus Raymond Margary og Alcock Rutherford: *The Journey of Augustus Raymond Margary, from Shanghae to Bhamo, and Back to Manwyne: From His Journals and Letters, with a Brief Biographical Preface.* London: Macmillan and co. 1876.
* Wang Shên-tsu. *The Margary Affair and the Chefoo Agreement.* London, New York: Oxford University Press, 1940.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
Strukturformel Glyoksalsyre
**Glyoksalsyre** eller **etanalsyre** er en organisk forbindelse med den kjemiske formel C2H2O3. Den består både av et aldehyd og en karboksylsyre. Saltene av glyoksalsyre heter *glyoksylater*.

Egenskaper
----------

Glyoksalsyre er en væske med smeltepunkt på –93 °C og kokepunkt på 111 °C. Den finnes kommersielt tilgjengelig som monohydrat eller vannløsning. Fra vannløsning krystalliserer glyoksylsyre som glyoksylsyrehydrat (dihydoksyeddiksyre).

Forekomster
-----------

* Glyoksalsyre forekommer i unge grønne blad og umodne frukter (i alle ripser, rabarbra og stikkelsbær).
* I iseddik finnes små mengder glyoksalsyre.

Fremstilling
------------

Glyoksalsyre kan fremstilles ved hydrolysering av dikloreddiksyre, elektrolyttisk reduksjon av oksalsyre, oksidasjon av glykolsyre eller ozonolyse av maleinsyre.

Anvendelser
-----------

Glyoksalsyre anvendes i syntese av antibiotika, komplekseringsmidler, plantevernmidler, vanillin, allantoin og andre kjemiske produkter.

Biosynstese
-----------

Glyoksylater er mellomprodukter i glyoksylatsyklusen, som muliggjør at organismer som bakterier, sopp og planter å omdanne fettsyrer til karbohydrater.

Referanser
----------

1. ↑  Holms WH (1987). «Control of flux through the citric acid cycle and the glyoxylate bypass in Escherichia coli». *Biochem Soc Symp*. 54: 17–31. PMID 3332993.
2. ↑  Escher CL, Widmer F (1997). «Lipid mobilization and gluconeogenesis in plants: do glyoxylate cycle enzyme activities constitute a real cycle? A hypothesis». *Biol Chem*. 378: 803–813. PMID 9377475.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Cairngorms nasjonalpark** (skotsk gælisk **Pàirc Nàiseanta a'Mhoinhaid Ruaidh**) er en av Skottlands nasjonalparker. Den omfatter fjellkjeden Cairngorms og området rundt. Parken ble opprettet i 2003, og var den andre nasjonalparken som ble opprettet av Det skotske parlamentet. Den første var Loch Lomond and the Trossachs, som ble opprettet året før. Nasjonalparken er den største i Storbritannia, med et areal på omkring 3800 km².

Da den ble opprettet var det uenighet om omfanget. Mange mente at et område i Perth and Kinross skulle inkluderes, men det ble utelatt. Det var også uenighet om en kabelbane på Cairn Gorm, som ble støttet av National Park Authority. De som støttet dette prosjektet mente banen ville bringe viktige inntekter til området, mens motstanderne mente det var et for stort inngrep i et vernet område.

Byer og landsbyer
-----------------

Parken dekker områder i fire regioner. National Park Authority deler planmyndighet med lokalmyndighetene innenfor parkens område. 

### Aberdeenshire

* Ballater, Braemar
* Strathdon

### Angus

Ingen byer eller landsbyer, kun deler av Angus Glens. 

### Highland

* Aviemore
* Boat of Garten
* Carrbridge
* Dalwhinnie, Drumochter
* Grantown-on-Spey
* Kingussie
* Laggan
* Nethy Bridge, Newtonmore

### Moray

* Tomintoul

Eksterne lenker
---------------

* Cairngorms nasjonalparks hjemmeside

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Storbritannia |
| --- |
| England og Wales | Brecon Beacons **·** The Broads **·** Dartmoor **·** Exmoor **·** Lake District **·** New Forest **·** North York Moors **·** Northumberland **·** Peak District **·** Pembrokeshire Coast **·** Snowdonia **·** Yorkshire Dales **·** South Downs | Storbritannias flagg |
| Skottland | Cairngorms **·** Loch Lomond and the Trossachs |
| Nord-Irland | *Ingen nasjonalparker* **·** (Foreslått: Mournefjellene) |
| *Se også Area of Outstanding Natural Beauty* |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |


1. ↑  .
**Peder Schøyen** (født 12. november 1836, død 2. juli 1913) var kjøpmann og brennevinshandler i Kristiania. Schøyen arbeidet aktivt for dyrs beskyttelse.

Familie
-------

Schøyen ble født i Nes på Romerike som sønn av Anders Aslaksen Schøyen (1761–1848) og Kari Nilsdatter (født 1797 og død etter 1865) fra Nygård i Odalen inne på skogen. 

Hans arving Martin Olsen Schøyen etablerte Schøyens BIlcentraler AS. M O Schøyens arving Martin Schøyen etablerte i sin tur en stor samling historiske håndskrifter, den såkalte Schøyen-samlingen.

Forretningsvirksomhet
---------------------

Schøyen drev virksomhet kjøpmann og brennevinshandler på Lilletorvet i Kristiania. Det er fortalt at Peder Schøyen dro til byen med kun 4 speciedaler i lommen, og bygde sin formue derfra. Han begynte forretningen i 1866 da han var 30 år gammel, og han eide denne forretningen til han døde. I 1911 gis følgende opplysning om firmaet: *P. Schøyen & Co. Indehavere: P. Schøyen, H. Killingmo og I. M. Iversen*. 

I *Christiania Adressebog* står han oppført første gang i 1880 med opplysningene: *P. Schøyen, Kolonial-, Vin & Brennevinsforretning. Brogaden 11*. Senere lot han bygge en ny bygning i renessansestil på adressen Brugata 11.

Dyrenes beskyttelse
-------------------

Schøyen arbeidet aktivt for dyrs beskyttelse, og var en stor bidragsyter til Foreningen til dyrenes beskyttelse i Christiania. Han testamenterte 40 000 kroner til foreningen ved sin død i 1913, da et svært stort beløp. I *Dyrenes Ven* for august 1913 ble det trykket et minneord om Schøyen som beskrev både testamentets ordlyd og Schøyens innsats for dyrevelferd.

Gravferd
--------

Han var ugift og bodde i 1911 i andre etasje i Brogaten 11. Han ble begravet på Oslo kirkegård. Marskalkstavene ble båret av grosserer Frithjof Rasmussen og Tobias Larsen.

Se også
-------

* Dyrebeskyttelsen Oslo & Omegn
* Dyrebeskyttelsen Norge
* Foreningen til dyrenes beskyttelse i Christiania
* Ingeniør M.O. Schøyens Bilcentraler
* Martin Schøyen

Litteratur
----------

* *Dyrenes Ven*, nr. 8 for august 1913, s. 60ff
* *Christiania Adressebog*, 1880.

Eksterne lenker
---------------

* The Schøyen Collection

* Brugata 11, hjørnegården på Lilletorget i Oslo

* Brugata over Lilletorget i Christiania opp mot Storgata, Stenersgata inn til venstre. Spaserende, Narvesens tårnkiosk, drakjerrer, folk i gata. P. (Peder) Schøyen vinforretning (fra 1866) til høyre (Brugata 11). Takreklame for Morgenposten. Postkort med påskrevet hilsen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Peder Toralf Olsen Omang** (født 4. april 1890 i Engerdal, død 12. juli 1924) var i en kort periode ordfører i Engerdal 1919.

Han ble valgt inn i kommunestyret i 1916 - i et valg som ble gjort som flertallsvalg uten partilister, og satt først som vanlig medlem. Han ble valgt inn i formannskapet i 1917 da varaordfører P.A. Blakneset døde. Da ordfører Ole Puntervold flyttet fra bygda i 1919 ble Omang valgt til ordfører, ettersom varaordføreren Peder Grøndalen ikke så seg råd for å overta overførervervet på grunn av reisevirksomhet. Omang satt også i kommunestyret 1920–1925, valgt inn på Arbeiderdemokratenes liste, og begge perioder som varaordfører. Han døde i 1924, før utgangen av valgperioden.

Han var bror av Knut Omang, som hadde en lignende kort periode som ordfører i 1931.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Peder O. Omang, (04.april 1890 - 12.juli 1924).»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Harald Hvattum. *Engerdal kommune gjennom 100 år : 1911-2011*. Utgitt av kommunen, 2011. ISBN 978-82-990025-7-8. Kapitlet «Ordførere i Engerdal»; side 285-293
**Ružomberok** (tysk: *Rosenberg*, ungarsk: *Rózsahegy*, polsk: *Rużomberk*) er en by i regionen Žilina i Slovakia. Byen ligger sentralt nord i landet i fjellområdet Veľká Fatra. Elven Váh renner gjennom byen fra øst til vest.

Historie
--------

Ružomberok er første gang nevnt skriftlig i 1233. Byen fikk tidlig på 1300-tallet bystatus etter Schemnitzer-rettigheter. I 1340 ble bystatusen bekreftet av kong Karl I av Ungarn. I løpet av 1500- og 1600-tallet vokste byen seg frem til å bli et senter i Liptov-området i det nordlige Slovakia.

Jernbanen ble bygget frem til Ružomberok i 1871, noe som medførte en rask industrialisering, spesielt innenfor papir- og tekstilindustri. Papirfabrikken Mondi SCP er fremdeles hjørnestensbedriften i Ružomberok og Liptov-området.

27. oktober 1907 var Ružomberok åsted for Černovátragedien der ungarske gendarmer åpnet ild mot en slovakisk demonstrasjon, skyteepisoden medførte 14 dødsfall, omfattende demonstrasjoner i både Tsjekkia og Slovakia samt internasjonal oppmerksomhet omkring minoriteter innenfor Østerrike-Ungarn.

Kultur
------

Verdensarvstedet Vlkolínec.
Innenfor bygrensene til Ružomberok ligger verdensarvstedet Vlkolínec som er en landsby med 45 bebodde trehus fra 1800-tallet. Ružomberok har et av undergalleriene av det slovakiske nasjonalgalleriet som utstiller verkene til bysbarnet den modernistiske slovakiske kunstneren Ľudovít Fulla.

Sport
-----

Fotballaget MFK Ružomberok som spiller i den øverste divisjonen i slovakisk fotball har hjemmebane, Pod Čebraťom Stadion i sentrum av Ružomberok i 2005/2006 sesongen vant laget den slovakiske fotballcupen.

Vennskapsbyer
-------------

* Serbias flagg Bački Petrovac, Serbia
* Tsjekkias flagg Hlučín, Tsjekkia

Referanser
----------

1. ↑  Štatistický úrad SR :: The 2011 Population and Housing Results Arkivert 13. november 2012 hos Wayback Machine. - Besøkt 23. januar 2013
2. ↑  «Rosenberg (Slo. Ružomberok)» **(tysk)**. Arkivert fra originalen 17. januar 2013. Besøkt 23. januar 2013.
3. ↑  «História mesta - Ružomberok» **(slovakisk)**. Ružomberok kommune. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 23. januar 2013.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. oktober 2013. Besøkt 23. januar 2013.
4. ↑  Nancy M. Wingfield. red. (2003). *Creating the other : ethnic conflict and nationalism in Habsburg Central Europe* **(engelsk)**. Berghahn Book. s. 170. ISBN 1571813845.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ružomberok – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ružomberok – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Peder Pedersen Dagsgardsødegård** (født 1782, død 6. august 1846 på Dagsgardsødegård i Skjåk), også kjent som «**Vass-Per**» var en bonde fra Skjåk. 
Hans navn er knyttet til flere oppfinnelser, bl.a. den Lomske såmaskin og et nivelleringsapparat som var nyttig ved anlegg av vanningsanlegg. Hans navn er, gjennom skriftlige kilder, spesielt knyttet til ett av disse anleggene som kalles bordvannvegen. 

Siden Skjåk har svært lav nedbørmengde, gjerne så lite som 300 mm i året, er kunstige vanningssystemer helt nødvendig for å kunne drive jordbruk i bygden. I Skjåk alene er det registrert ca. 300 km med kunstige vannveier for å forsyne gårdene med vann. Vannveien går helt opp til brekanten der smeltevannet samles i en «tepping» (dam), siden bekkene som frakter smeltevann ned til gårdene raskt tørker opp. 

En slik vannvei, Bordvannvegen i Lom, ble bygget av Dagsgardsødegård og sønnen hans. Kontrakten ble signert 1. april 1833, og lovet Dagsgardsødegård 200 speciedaler om han klarte å skaffe vann. Bordvannvegen er et spesielt imponerende stykke arbeid, da den starter 1450 moh og ender ved 450 moh, den har altså et fall på 1000 meter. Dagsgardsødegård måtte også forsikre at nok vann kom frem, men også at det ikke kom *for mye* vann, hvilket ville føre til åkrene oversvømtes. Bordvannvegen ble siste gang brukt i 1986, og idag brukes / anbefales stien langs vannvegen som tursti.

Etter hans død i 1846 har han blitt oppskrytt og han har fått æren for mange vannveier som han ikke laget. Noe han faktisk gjorde var å finne opp et niveleringsverktøy (vatervåg) for å finne ut hvilken kant neste bakke hellet. Han er også en av flere som er blitt tillagt æren for å ha utviklet eller videreutviklet den lomske såmaskinen.

Da Øyberget kraftverk ble åpnet i 2005, handlet et av innslagene under åpningsarrangementet om Dagsgardsødegård og nivelering.

Referanser
----------

1. ↑  Jfr Lom ministerialbok nr. 6B, 1837-1863, s. 449.
2. ↑  visitjotunheimen.com. «Bordvassvegen i Lom». Besøkt 12. august 2008.
3. ↑  Morten Kielland (17. juni 2005). «Endre Skjåk og Ingen Møller». Besøkt 12. august 2008. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
*For sønnesønnen med samme navn, se Peder Næsheim (1925–1969).*

**Peder Pedersen Næsheim** (født 4. februar 1870 i Stavanger, død 19. mars 1949 samme sted) var en norsk forretningsmann og politiker for Venstre.

Fra 1884 var Næsheim kontorist og handelsreisende. I 1908 etablerte han egen engrosforretning innen mel- og kolonialvarer i Stavanger.

Han var medlem av Stavanger bystyre fra 1908 til 1924 og hadde i tillegg flere andre kommunale verv. Han var sterkt engasjert i det lokale næringsliv med verv blant annet i Stavanger Handels- og Industribank, Stavanger handelskammer, Stavanger børskomite og Hermetikkfabrikkenes brislingsentral. Han var formann i direksjonen for Stavanger Museum i flere år. Nasjonalt var han styremedlem i Colonialgrossisternes Landsforening fra 1907 til 1913.

Næsheim var innvalgt på Stortinget fra Holmen krets i Stavanger for perioden 1916–1918. Han var medlem av tollkomiteen. I perioden før (1913–1915) var han vararepresentant for samme krets. Han møtte da en måneds tid i 1914.

Han var medlem av flere nasjonale utvalg, blant annet krisekomiteen av 1920, vinmonopolkomiteen av 1921, dampskipskomiteen av 1929 og administrasjonskomiteen for post og telegraf av 1933.

Næsheim var storridder av den islandske Falkeordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 542[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 652[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 542–543.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peder Pedersen Næsheim hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Palais Schaumburg
**Palais Schaumburg** er et slott i Bonn. Fra 1949 til 1976 var det residens for Tysklands kansler. Etter Tysklands gjenforening er det fra 1994 kanslerens tjenestebolig i Bonn.

Den senklassisistiske bygningen ble oppført mellom 1858 og 1860 og tilhørte først industrimannen Wilhelm Loeschigk. I 1890 ble den kjøpt av prins Adolf zu Schaumburg-Lippe, og i de følgende årene utvidet. Fra 1939 ble slottet benyttet av den tyske hæren.

Konrad Adenauer tok bygningen i bruk i november 1949, og mottok der to måneder senere sin første statsgjest, Robert Schuman. I 1950 ble slottet ombygget av Hans Schwippert for å bli mer hensiktsmessig som kontor.

Ettersom slottet var for lite for kanslerens administrasjon ble det avløst av et nybygg i 1976, men ble fortsatt benyttet til representasjonsformål. Etter 1999 har Palais Schaumburg vært kanslerens andreresidens.

Referanser
----------

1. ↑  «Bundesregierung | Bundeskanzleramt | Dienstsitze des Bundeskanzleramts». *www.bundesregierung.de* **(tysk)**. Arkivert fra originalen 16. september 2018. Besøkt 26. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Palais Schaumburg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Palais Schaumburg – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Film om Palast Schaumburg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND
 |
**Peder (Mikkel-Petter) Pedersen** (født 13. januar 1918 i Musken i Tysfjord) var en motstandsmann fra bygda Musken i Tysfjord. Under andre verdenskrig var Pedersen grenselos for flyktninger fra Norge til Sverige.

> Kongen var en grei kar, han. Vi hadde en god prat. Jeg tror han vil hjelpe oss slik at vi berger Musken
> 
> 
> «Mikkel-Petter» til Nordlandsposten 8. februar 1996.
> 
> 

I forbindelse med at Musken var truet med fraflytting på 1990-tallet, ble det planlagt en mediebegivenhet for å få oppmerksomhet rundt saken. Den 6. februar 1996 spiste Peder Pedersen middag på Stortinget med Stortingspresident Kirsti Kolle Grøndahl, og den 7. februar hadde Pedersen audiens på slottet hos Kong Harald V. Som gave brakte han med seg et spann med salt uer, og han tilbød Kongen en tomt til en gamme i Musken. Saken fikk stor medieoppmerksomhet, og i ettertid fikk Musken besøk av en rekke departementsfolk og politikere fra fylket og Stortinget.

I 1950 ble Pedersen tildelt Kongens fortjenstmedalje for sin innsats under andre verdenskrig, og i mai 2015 ble han tildelt «Regjeringens minnemedalje for innsats under andre verdenskrig» av daværende ordfører i Tysfjord Tor Asgeir Johansen. Overrekkelsen fant sted på Árran lulesamisk senter.

Se også
-------

* Kolbjørn Varmann
* Peder Knutsen

Referanser
----------

1. ↑  Fylkesmannen i Nordland. Oversikt over mottakerne av minnemedaljen etter andre verdenskrig Arkivert 2015-05-01, hos Wayback Machine. Nordland. Besøkt 18. oktober 2015.
2. 1 2 3 4 5  Regjeringen. Nordlandsforsknings rapport nr. 10/2005. Fjordfold på konsesjonsjakt.... Besøkt 20. oktober 2015. Sidene 29–31.
3. ↑  Johan Hveding. *Tysfjord under krigen : 1940-1945*. Tysfjord 1955. Side 63–64.
4. ↑  Árrans nyhetsarkiv, Ordføreren delte ut minnemedaljer på Árran 8. mai. Arkivert 18. oktober 2015 hos Wayback Machine.. Besøkt 18. oktober 2015.

Portal: Andre verdenskrig
***Empire of the Atom*** er en science fiction-roman av A.E. van Vogt, en såkalt «fix-up» der noveller er satt sammen til en roman. Novellene ble først publisert i magasinet *Astounding*. Romanen ble publisert av Shasta Publishers i 1957.

Fortellingene foregår i en verden som er ødelagt av krig, tilsynelatende mellom jordiske nasjoner, der vi følger mutanten Clane. Boken fikk en oppfølger i *The Wizard of Linn* (fra 1962).

Handling
--------

I fremtiden, litt over 10 000 år fra nåtiden, føder en adelskvinne et misdannet barn, en konsekvens av at barnet ved et uhell ble utsatt for stråling fra et av templene til Atom-gudene. Men babyen holdes i live fordi atom-prestene ønsker å gjennomføre et eksperiment for å se hva som kan skje dersom gutten, i motsetning til andre mutante barn, får full utdannelse av en atom-prest. I løpet av ungdomsårene hjelper den mutante gutten Clane faren sin med å vinne en krig mot Mars. Han fortsetter også studiene sine samtidig som bestefaren, Lord Leader, og lærerne hans forsøker å beskytte ham mot alle intrigene som virvler rundt ham - spesielt de fra bestemoren Lydia. 

Etter at bestefaren hans dør, blir Clane et mål for et attentat. Men kort tid senere mottar Lady Lydia en vase som inneholder leiemorderens aske. Selv et direkte frontalt angrep fra en milits mot Clane mislykkes, og Lady Lydia blir tvunget til å stanse angrepene mot Clane. En konflikt mellom Linnan-imperiet og opprørere på Venus gir Clane en mulighet til å reise med en ekspedisjon for å utforske ruinene til en gammel by der. Men venusianerne kidnapper Lord Advisor, og tusenvis av deres tropper - og forbereder seg på å henge dem. 

Men Clane dukker plutselig opp i leiren deres, og viser den fantastiske kraften etter Atom Gods. Når hele konflikten blir vunnet, kommer Clane tilbake til jordkloden med sine nye funn. Men til tross for Clanes advarsler blir Linnan Empire likevel overrasket av en stor invasjon av barbarer som kommer fra en største av Jupiters måner. Inntrengerne dreper blant annet Lord Advisor, og Clane må deretter ta kommandoen over alle de keiserlige styrkene.

Referanser
----------

1. 1 2  Omtale av *Transgalactic*, en samleutgave av *The Wizard of Linn* og *Empire of the Atom*, på *The Billion Light-Year Bookshelf* av Leigh Kimmel 30. mars 2010
2. ↑  *The Internet Speculative Fiction Database* om *Empire of the Atom*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
The **Palais des congrès de Paris** (norsk: *Paris' kongresspalass*) er en konsertarena, kongressenter og kjøpesenter i Frankrikes hovedstad, Paris. Arenaen ligger i 17. arrondissement, nordvest i byen. Bygget ble tegnet av den franske arkitekten Guillaume Gillet og ble innviet i 1974. Like i nærheten av arenaen ligger Bois de Boulogne og nabolaget Neuilly-sur-Seine. Nærmeste metrostasjon er Porte Maillot, mens nærmeste RER-stasjon er Neuilly – Porte Maillot. Begge stasjonene er tilgjengelige via kongresspalassets underetasje.

Kongresspalasset har et totalareal på 32 000 kvadratmeter, hvorav 19 000 kvadratmeter er utstillingsareal. Arenaen har 85 møterom og fire amfiteatre, fordelt på tre etasjer.

Arenaen har flere saler. De største er Grand Amphithéâtre med 3723 plasser, Amphithéâtre Bleu med 824 plasser og Amphithéâtre Bordeaux med 650 plasser. Eurovision Song Contest 1978, da Jahn Teigen fikk null poeng, ble arrangert i hovedsalen 22. april 1978. César Awards har blitt arrangert her flere ganger, det samme ble finaletrekningen til fotball-EM i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  «PSS / Palais des Congrès de Paris (Paris, France)». *www.pss-archi.eu*. Besøkt 29. juli 2017.
2. 1 2  Bureau, Paris Convention and Visitors. «Le Palais des Congrès de Paris - VIPARIS - Paris Convention and Visitors Bureau». *en.convention.parisinfo.com* **(engelsk)**. Besøkt 29. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Palais des congrès de Paris – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**Wembley Conference CentreLondon**

 | **Eurovision Song ContestArena**1978 | Etterfølger :**International Convention CenterJerusalem** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** Discogs
 |
**Sigh & Explode** er et norsk hardcore/screamo-band fra Oslo etablert høsten 2006. Bandet ga i 2007 ut EP-en *¡O Bailan Todos o No Baila Nadie!* ("enten danser alle, eller så danser ingen"). Utgivelsen var opprinnelig kun ment som en demo, men ble oktober 2007 gitt ut på plateselskapet Mas-Kina Recordings. Sammen med Gerilja vant Sigh & Explode høsten 2007 den nasjonale finalen under Zoom Urørt og ble sendt på en landsdekkende Zoom Urørt-turné våren 2008. I mai 2008 ble *¡O Bailan Todos o No Baila Nadie!* utgitt i England, med distribusjon i Europa gjennom Shellshock Distribution, og fikk gode anmeldelser i blant annet NME og Rocksound. I 2008 spilte bandet på festivaler som Hovefestivalen, Øyafestivalen, Storåsfestivalen, Bodø Hardcore Festival og The Great Escape i Brighton. I mars 2009 ga de ut sitt debutalbum *These Seem Like Tarantulas* til strålende anmeldelser i norsk presse.

Medlemmer
---------

* Aleksander Olsen: vokal
* Kai Arne Hansen: gitar
* Philip Stevju Løken: bass
* Tobias Gausemel Backe: gitar/vokal
* Tore Kristian Hegdal Lie: slagverk

Diskografi
----------

* *¡O Bailan Todos o No Baila Nadie!* (Mas-Kina Recordings, 2007) EP
* *These Seem Like Tarantulas* (Mas-Kina/Tuba, 2009)

Eksterne lenker
---------------

* MySpace
* Last.fm
* NRK Urørt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |