recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tom Varner** (født 17. juni 1957 i Morristown, New Jersey) er en amerikansk jazz-musiker som spiller på horn (for det meste valthorn), i tillegg til at han komponerer mange av sine egne sanger.

Varner studerte blant annet klaver i sine ungdomsår ved Capitola Dickerson College i New Jersey før han en stund senere ble leder for en kvintett bestående av horn og to saksofoner, bass, og trommer, med hyppige gjesteartister som aldri var med i gruppen for i lange perioder av gangen.

Varner har kombinert flere stykker av moderne kammermusikk bestående av jazz og fri improvisasjon i nesten alle hans senere musikalske prosjekter. Hans nyeste arbeid som sto ferdig i 2008, og ble utgitt i 2009, som het, Heaven and Hell, er for en Tentet og blir spilt på bass og trommer. Varner bodde i New York City mellom 1979 og frem til 2005, og etter det flyttet han til Seattle, hvor han fremdeles bor, per november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Tom Varner på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tom Varner på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Tom Varner på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Tom Varner på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Ritestriden i India** var en tvist innen den katolske kirke om grensene for akkomodasjonsprinsippet (tilpasningen av det kristne uttrykk til lokale kulturer) innen misjonen i India. Sentralt i denne striden stod uenighet om jesuitten pater Roberto de Nobilis tilpasning til indiske skikker under sitt virke i Madurai i det som nå er Tamil Nadu. 

Striden er også blitt kalt *striden om de malabarske riter*, men dette er for det meste misvisende idet det da siktes til et spørsmål som bare i liten grad var trukket inn i forbindelse med pater de Nobili. 

Pater de Nobili mente at det for å kunne gjøre katolisismen gangbar i de mer toneangivende kretser, måtte man også komme høykastene i møte. Han la merke til at de hinduistiske munker, *sadhu*ene, var høyt respektert i samfunnet, og begynte å kle seg som dem. Da han oppdaget at han ikke fullt ut kunne omgås dem han ville, begynte han å fremstå som en kshatriya, om kom til slutt til at det var som braminsk tiggermunk han ville nå best frem. Han begynte da å kle seg i saffranfarget kappe og bære en *kamadalu* (en vannkrukke) slik som braminmunkene. Han oppførte seg i stor utstrekning som en braminer. Det innebar blant annet at han holdt minst mulig kontakt med lavkasteindere, han verken døpte dem eller berørte dem i andre forbindelser. Hans tålmodige arbeid blant braminerne førte til en rekke konversjoner i Sør-India. Han tillot imidlertid alle kristne å delta under de samme gudstjenester, om enn på atskilte plasser. Dette var å gå lenge enn det de katolske malabarer i Kerala tillot.

Hans egne medbrødre i jesuittordenen i India var for det meste kritiske til metoden. De fleste katolikker i det sørøstlige India var fiskere og perledykkere fra de laveste kaster. 

Pave Gregor XV tillot imidlertid Nobilis metode den 31. januar 1623 med bullen *Romanae sedis antistetes*. Men med kapusinerordenens ankomst til India ble konflikten skjerpet. Den pavelige legat Maillard de Tournon førbød ritene, og pave Klemens XII bekreftet forbudet i 1734 og 1739. Den endelige fordømmelsen kom med pave Benedikt XIV i bullen *Omnium sollicitudinum* i 1744.

Først i 1940 ble forbudet modifisert av Roma.
Kurvstol fra Henrik Ibsens hjem Foto: Reinsfelt, Anne-Lise / Norsk Folkemuseum 
**Kurvfletting** er å flette kurver, kurvmøbler og andre gjenstander. Aktiviteten drives som husflid og håndverk av kurvmakere og andre. Materialet er vidjer av pil, bambus, rotting, spanskrør, peddigrør, manilarør, sjøgress og trespon. Som husflid er også tatt opp igjen et tidligere vanlig brukt materiale, bjørkerøtter (tæger), i en teknikk som kalles binding. Til grovere kurver brukes spaltede vidjer med barken på. Ellers flekkes kvistene friske og tørkes fort for at den lyse fargen skal bevares. Når kvistene er blitt stive ved lagring, bløtes de opp i vann. Sist på 1970-tallet ble kurvfletting tatt opp av ei rekke kunsthåndverkere, særlig i USA. De gjorde kurvfletting til en egen kunstform.

Historie
--------

Kurvfletting er blant de aller eldste teknikkene mennesker har lært seg. I Danmark er det funnet rester av flettede fiskeruser fra yngre steinalder. Flettede fiskegjerder i Storebælt stammer tilbake fra rundt 3000 f.Kr. Det krever teknisk og organisatorisk evne å bygge et kvart kilometer langt fiskegjerde i åpent farvann og ned til rundt fem meters dybde. Alle pålene ble hugget om vinteren, og hvis flettverket var halvannen meter høyt fra havbunnen, er det gått med minst 6.000 lange hasselpåler av god, rettvokst kvalitet. Den typen er i liten grad viltvoksende, så skal det skaffes slike mengder feilfrie påler til fletting, er organisert skogsdrift påkrevd.

Men først rundt 1850 ble fletting regnet som et håndverk, og i 1861 ble det stiftet et kurvmakerlaug i Danmark.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Oppslagsordet «kurvfletting» i *Store norske leksikon*
2. ↑  «Tradisjonsrikt håndverksfag», KUBEN, Arendal
3. ↑  «Storebælt i tusen år»
4. ↑  Anders Fischer: *Fiskeri i lange baner*, Kalundborg museum
5. ↑  «Kurvstoler»

Se også
-------

* Kurv
* Kurvmaker
* Tægerarbeid

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basketry – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

### Bøker i bokhylla.no (digitale blaeksemplarer)

* Polly Pollock: *Kurvfletting : enkel innføring i en spennende hobby* (Forsythia, 1995)
* Arnfinn Vik:  *Peddigfletting som hobby* (Fabritius, 1957)
* Finn H. Gulliksen: *Kurvarbeide : praktisk veiledning* (Cappelen, 1932)
* Ragnar Nordby: *Korgarbeider* (Fabritius, 1961)
* Tove Østby: *Sponarbeid* (Ernst G. Mortensen, 1973)
* Inger Ruden Andersen: *Tæger* (Universitetsforlaget, 1977)
* Jan Henrik Munksgaard: *Kurver* (Huitfeldt, 1980)
* Gert Ljungberg: *Spon, sveip og lagg : tre teknikker i tre* (Landbruksforlaget, 1979)
* Eva Nilsson: *Av never og rot* (Landbruksforlaget, 1979)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Colliers Wood** er et område i bydelen Merton i London. Det har navn etter en skog som befant seg øst for Colliers Wood Road. Eldre kart viser at skogen fortsatt eksisterte i 1870-årene, men at den hadde blitt hugget ned innen midten av 1890-årene. 

Sainsbury's-butikken i Colliers Wood er et av de største supermarkedene i Europa. 

Colliers Wood undergrunnsstasjon betjener Northern-linjen.

Bygningen Colliers Wood Tower, tidligere Lyon Tower, dominerer området. Den er også kjent som «Brown and Root Tower», og ble i en meningsmåling utført av BBC i 2006 stemt frem som den styggeste bygningen i London. Året før hadde den kommet med blant de tolv styggeste bygningene i Storbritannia i Channel 4s meningsmåling i forbindelse med serien *Demolition*. Da bygningen ble reist hadde man kommet til tredje etasje før man oppdaget en feil som førte til at det hele måtte rives ned igjen.

Referanser
----------

1. ↑  BBC Poll – Most Hated Building
2. ↑  Channel4.com – Demolition

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Forgylt bronsehode av *Sulis Minerva* fra tempelet ved Bath, funnet i Stall Street i 1727.
**Sulis** var en gudinne i den keltiske religionen som ble praktisert i Britannia. Sulis ble dyrket ved de varme kildene i Bath, i det som idag er Somerset. Hun er noen ganger blitt identifisert med den keltiske gudinnen Suleviae; den vanligste etymologiske tolkningen er likevel en gudinne for Solen med språklige forbindelser til walisisk *haul* og gammelirsk *Suil*. Blant romerne som invaderte De britiske øyer ble hun dyrket som Minerva; av votivgaver og blytavler får vi inntrykk av henne både som en nærende og livgivende modergudinne, såvel som en videreformidler av besvergelser fra hennes dyrkere.

Referanser
----------

1. ↑  Cunliffe, Barry W. (1984). *Roman Bath discovered*. London: Routledge. s. 188. ISBN 0-7102-0196-6.
2. ↑  Koch, John T. (2005). *Celtic Culture : A Historical Encyclopedia*. Santa Barbara, CA: ABC-CLIO. s. 187; 1636. ISBN 1-85109-440-7.
3. ↑  Joyce Reynolds and Terence Volk, "Review: Gifts, Curses, Cult and Society at Bath", reviewing *The Temple of Sulis Minerva at Bath*: vol. 2 *The Finds from the Sacred Spring*, in *Britannia* **21** (1990:379-391).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
***Dinoderopsis*** er en slekt av biller som borer i ved.

Utseende
--------

Små, langstrakte, nokså smale biller. De kan minne om barkbiller (Scolytinae) men kan skilles fra disse blant annet på at fasettøynene er ovale og ikke oppdelt. Hos de fleste artene er brystskjoldet (pronotum) høyt hvelvet, hetteformet, og dekker hodet sett ovenfra. **Hodet** er kort og bredt med små fasettøyne. Antennene er korte til middels lange og består av 9-11 ledd. De tre ytterste leddene er noe tykkere enn de øvrige og danner en avlang kølle. Fasettøynene er ovale, ikke delt av noen innskjæring. **Brystskjoldet** (pronotum) er karakteristisk hetteformet. Den fremre, bratt nedstigende delen har gjerne tverr-rynker og ofte er fremkanten trukket ut til et par korte horn. **Dekkvingene** er lange og parallellsidige. De slutter bratt bak, og mange arter har bakover- eller oppoverrettede tenner i den bakerste delen, i likhet med mange barkbiller. **Beina** er korte, framleggene har ofte tenner eller pigger. Føttene er nokså lange, slanke og fem-leddete. **Larvene** er bleke, svakt C-formede, med korte hår. De har en kraftig hodekapsel med nokså små, men sterke kjever (mandibler) og korte bein.

Levevis
-------

De fleste av hettebillene borer i død ved. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).

Utbredelse
----------

Slekten er vidt utbredt i den Gamle verden.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hette- og borebiller, Bostrichoidea
			* Familien **hettebiller**, **Bostrichidae**
				+ Underfamilien **tannhettebiller**, Dinoderinae C.G. Thomson, 1863
					- Slekten ***Dinoderopsis*** Lesne, 1906
						* *Dinoderopsis escharipora* Lesne, 1906
						* *Dinoderopsis opimus* Lesne, 1938
						* *Dinoderopsis serriger* Lesne, 1923

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dinoderopsis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dinoderopsis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dinoderopsis* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dinoderopsis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Beian til venstre, Rønsholmen midt i bildet og øya Garten bak. Trondheimsleia og Agdenes bakerst i bildet. Bilde fra øst
Kart over Ørland. Beian ligger t.v. over **S** i *Severdigheter*.
**Beian** er ei grend og et tidligere handelssted, knyttet til kai og havn på den sydvestligste odden av Ørland ytterst i Trondheimsfjorden. Navnet Beian betyr sannsynligvis «bøye av» (oldn. *bægja*) som henspiller på at alle skip i Trondheimsleia måtte bøye av kursen når de rundet denne odden.

Selv om Beian i dag er en lite påaktet del av kommunen, var den i skipsfartens tid et trafikk-knutepunkt. Det ble opprettet havn i Beisundet i 1880-åra som på grunn av beliggenheten ble en hovedhavn for Ørland. Frem til slutten av 1950-årene var det rutebåtanløp med Fosen-båtene, og selv Hurtigruten anløp Beian da stedet hadde sin storhetstid.

Poståpneri ble opprettet i 1859, med handelsmannen som poståpner. 7143 Beian poståpneri ble lagt ned 1/5 1970, og grenda sogner nå til *7130 Brekstad*.

Maleren Ole Juul (1852–1927) fra Vågan i Lofoten flyttet til Beian i 1912, og har gjort Beian kjent gjennom sine malerier fra tiden han bodde der. Han malte landskaper, hus og mennesker i utendørs aktiviteter, og blir ofte kalt «Lysets maler». Hans hus på Beian, Juulsheimen, oppført i 1912, er nå under restaurering, i privat eie.

Referanser
----------

1. ↑  Oluf Rygh, Norske Gaardnavne, bd. 14, s 50
2. ↑  Matrikkelgården Beian, Yrjar Heimbygdslag
3. ↑  Jon Bakken, mfl. *Posten 350 år, historisk utvikling i kommunene Ørland, Bjugn, Rissa*. Trondheim, 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Byprefekturet Xianyang, med Sanyuan markert i øst.
Prefekturet Xianyang i provinsen Shaanxi.
**Sanyuan** (kinesisk: 三原县; pinyin:  *Sānyuán Xiàn*) er et fylke i provinsen Shaanxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Xianyang.

Folkemengden var på 388 582 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

I 2016 var fylket inndelt i 11 kommuner.

Kommuner

|  |  |
| --- | --- |
| * Chengguan (城关镇)
* Anyue (安乐镇)
* Beixi (陂西镇)
* Duli (独李镇)
* Dacheng (大程镇)
* Xiyang (西阳镇)
 | * Luqiao (鲁桥镇)
* Lingqian (陵前镇)
* Xinxing (新兴镇)
* Cuo'e (嵯峨镇)
* Qu'an (渠岸镇)
 |

Kulturminner
------------

Tempelet for Sanyuans byguddom (*Sanyuan chenghuang miao*, 三原城隍庙) ble i 2001 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina. Det fjør dessuten også Tang-gravanlegget Yongkangling (永康陵, *Yǒngkānglíng*), og Hongdao-akademiet (宏道书院, *Hóngdào shūyuàn*) fra året 1938.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 210 løper gjennom området. Riksveien begynner i Baotou i Indre Mongolia, fører gjennom Yan'an, Xi'an, Chongqing og Guiyang og ender opp i Nanning i Guangxi. 

Kinas riksvei 211 løper gjennom området. Den fører fra Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui til Xi'an i Shaanxi.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  «划代码和城乡划分代码 www.stats.gov.cn» **(kinesisk)**. XZQH. Besøkt 8. januar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Saola** eller **vuquangokse** (*Pseudoryx nghetinhensis*) er ett av verdens mest sjeldne pattedyr. Saola lever i skogområder, og finnes antagelig kun i Vietnam (i naturreservatet Vu Quang) samt i Laos nær grensen mellom de to landene. Dyret, som måler rundt 85 cm ved skuldrene og veier omkring 90 kg, har mørkebrun pels og hvite områder over føttene. Den lever i de tette monsunskogsområder av blader fra forskjellige tresorter, og den er konstatert i områder som strekker seg fra 300-1800 meters høyde. Det eksisterer kun svært få eksemplarer, og per 2010 kjennes det kun til en bestand på 11 eksemplarer.

Saolaen har vært kjent av lokalbefolkningen i de områder hvor den befinner seg, men den er ikke beskrevet i en biologisk eller vitenskapelig sammenheng før i 1992 da en forskergruppe som oppholdt seg i Vu Quang-området, tilfeldigvis kom over noen markante horn som minnet om hjortehorn. Den lokale befolkningsgruppe hmong kaller dyret *saht-supahp* («det vennlige og kultiverte dyr»), noe som viser til dyrets relativt anonyme og stille bevegelser gjennom skogsområdene.

Vu Quang-oksen som den først ble kalt (etter funnstedet i naturreservatet Vu Quang) vakte ikke uventet enorm interesse da det hittil seneste funn av en ny dyreart går helt tilbake til 1936.

Der er senere blitt gjort genetiske analyser av genetisk materiale fra Saolaen, men analysene har hittil kun avdekket at det er snakk om en ny dyreart som på en aller anden måte ligger «mellom» ku, antilope og geit.

Se også
-------

* IUCNs rødliste over truete dyrearter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *saola* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *saola* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *saola* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *saola* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *saola* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pseudoryx nghetinhensis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pseudoryx nghetinhensis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pseudoryx nghetinhensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* «Nei, dette er ikke en ku-antilope», *Dagbladet* 16. september 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
**Keiser Qīnzōng av Sòng** (kinesisk: 宋欽宗; hanyu pinyin: *Sòng Qīnzōng*; 23. mai 1100 i Kaifeng, død 1156 eller 14. juni 1161), født **Zhào Dǎn** (趙亶), senere **Zhào Xuǎn** (趙烜) og **Zhào Huán** (趙桓), var den niende og siste keiser av det kinesiske Nordlige Song-dynastiet fra januar 1126 til januar 1127.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Qīnzōng var den eldste sønnen til keiser Song Huizong, mens hans mor var keiserinne Xiangong fra Wáng-familien. 

### Keiser

Qīnzōng overtok tronen under urolige forhold etter sin fars abdikasjon. Da Sòng-riket sto ovenfor det jursjenske Jin-dynastiets invasjon, abdiserte Huizong fort i Qīnzōng favør. Qīnzōng utnevnte Li Gang til å slå tilbake jursjenene, men Qīnzōng var ikke en besluttsom leder, og han tok den dårlige beslutningen å frata Li alle hans stillinger i håp om å forhandle fram en fredelig løsning med jursjenene. 

### Fangenskap

Jursjenerne var imidlertid ikke interessert i fred, og invaderte hovedstaden Kaifeng i januar 1127, og fanget da den tjueseks år gamle Qīnzōng, den tidligere keiseren Huizong og hele Sòng-dynastiets keiserfamilie inkludert dusinvis av embedsmenn, noe som ble slutten på Det nordlige Sòng. 

Qīnzōng og hans far ble degradert til vanlige borgere 20. mars 1127, og 13. mai samme år ble de deportert til det fjerntliggende, kalde nordlige Mandsjuria, hvor han tilbrakte sine gjenværende trettifire år i fangenskap. 

I 1128 måtte Qīnzōng og hans far hedre Jin-dynastiets forfedre i deres tempel i Shangjing (nær dagens Harbin) mens de gikk i sørgeklær, og mottok da spottende titler. 

I 1141, da Sòngs relasjoner med Jin var i ferd med å bli normalisert, ga jursjenene Qīnzōng de nøytrale tittelen *Tianshui Jungong*, etter et kommanderi ved Wei He (i dag i Gansu), mens hans far (som døde i 1135) fikk en tilsvarende, litt høyere tittel; og et par år senere begynte han å få et stipend på grunn av tittelen. Fram til sin død i 1156 eller 1161 ble han holdt som et gissel av Jīn, slik at de kunne presse Sòng. 

Qīnzōng døde syk og nedtrykt etter mange år hos jursjenene, 61 år gammel. Hans tempelnavn Qīnzōng betyr "Velansett forfader." Qīnzōng hadde én keiserinne og to konkubiner, og fikk med dem tre sønner og én datter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Emperor Huizong, side(r) 302, kapittel 10[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Dieter Kuhn: *The Age of Confucian Rule. The Song Transformation of China.* The Belknap Press of Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 2009, s. 67ff.
* Frederick W. Mote: *Imperial China 900-1800.* Harvard University Press, Cambridge (Mass.) 1999, s. 290ff.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Huizong** | **宋朝皇帝Keiser av Kina (Song-dynastiet)**(19. januar 1126–8. januar/20. mars 1127) | Etterfølger:**Gaozong (Sørlige Song)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
**Pacta sunt servanda** er et latinsk uttrykk som betyr «avtaler skal holdes». Uttrykket har gitt navn til et sentralt prinsipp innen kontraktsretten, som stammer fra middelalderens kanoniske rett. I dette ligger det at partene selv må bære risikoen for at de avtaler man inngår resulterer i hva man ønsker. Pacta sunt servanda er internasjonalt anerkjent, og gjelder i alle siviliserte rettssamfunn.

I norsk rett
------------

I norsk rett er prinsippet nedfelt i Kong Christian Den Femtis Norske Lov fra 1687, der det heter at avtaler «skal holdis i alle deris Ord og Puncter, saasom de indgangne ere», jf NL 5-1-2.

I forarbeidene til avtaleloven § 36 nevnes dette også uttrykkelig: 
«… Det tradisjonelle utgangspunktet i norsk rett er at borgerne skal ha frihet til å inngå avtaler og til selv å regulere de forskjellige sider ved avtaleforholdet. Dette er kommet til uttrykk i bestemmelsen i Norske Lov 5-1-2, som slår fast at alle avtaler som ikke er «imod Loven, eller Ærbarhed» skal holdes på alle punkter «saasom de indgangne ere»…» 

Bakgrunnen for et slikt prinsipp er at man i kontraktsforhold skal være sikret en forutberegnelighet om at det man har avtalt skal gjelde fullt ut i den tid avtalen gjelder. En slik mulighet til å kunne stole på at det man har avtalt skal holdes, kan nok sies å være helt avgjørende for at næringsliv og samfunn skal være velfungerende da det skaper den nødvendige tillit i kontraktsforholdene. Dette gjør at man nok kan beskrive pacta sunt servanda som bærebjelken i kontraktsretten. 

Det er imidlertid ikke tvilsomt at det i visse situasjoner er behov for å fravike den klare hovedregelen. Avtaleloven § 36 er nok den mest vidtgående unntaksregelen fra prinsippet, som sier at «urimelige» avtaler kan endres eller settes til side. Adgangen til å anvende § 36 er snever, og domstolene er i praksis lite villig til å underkjenne gyldig avtale. I forbrukerforhold må bestemmelsen tolkes i lys av EUs direktiv om urimelige avtalevilkår.

Referanser
----------

1. ↑  Hambro, Edward (1921). *Den romerske obligationsrets specielle del*. Kristiania: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 11.
2. ↑  lovdata.no LOV 1687-04-15 nr 00: Kong Christian Den Femtis Norske Lov
3. ↑  «L\_1993095EN.01002901.xml». *eur-lex.europa.eu*. Besøkt 31. august 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Stefan Küng** (født 16. november 1993 i Sanit Gallen) er en sveitsisk landeveissyklist som sykler for UCI WorldTour-laget Groupama-FDJ.

Meritter
--------

### Landeveissykling

2011
Nasjonal Junior-mester på tempo
Tour de Berne
Etappeseier, Tour du Pays de Vaud
2013
Nasjonal U23-mester på tempo
Giro del Belvedere
2014
Europeisk U23-mester på tempo
Europeisk U23-mester på landevei
Sammenlagt og etappeseier, Normandie rundt
Flèche Ardennaise
2015
Volta Limburg Classic
Etappeseier, Romandie rundt
2017
Etappeseier, Romandie rundt
Sveitsisk mester på tempo
Etappeseier, BinckBank Tour (ITT)
2018
Etappeseier, Sveits rundt (ITT)
Sveitsisk mester på tempo
2. etappe, BinckBank Tour (ITT)
2019
3. etappe, Volta ao Algarve (ITT)
2. etappe, Romandie rundt
Sveitsisk mester på tempo
Tour du Doubs
2020
Sveitsisk mester i landeveisritt
2021
Sammenlagt + 4. etappe (ITT), Volta a la Comunitat Valenciana
1. etappe (ITT), Sveits rundt
Sveitsisk mester på tempo
Europamester på tempo
Chrono des Nations
2022
Sammenlagt + 4. etappe (ITT), Tour du Poitou-Charentes
Chrono des Nations
2023
5. etappe (ITT), Volta ao Algarve
1. etappe (ITT), Sveits rundt

### Banesykling

2013
Europeisk U23-mester på langforfølgelse og individuell forfølgelse
Bronse, Individuell forfølgelse, VM i banesykling
2014
Europeisk U23-mester på langforfølgelse og individuell forfølgelse
Sølv, Individuell forfølgelse, VM i banesykling
2015
Verdensmester på individuell forfølgelse

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Stefan Küng – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Stefan Küng – TheSports.org Rediger på Wikidata


| * v
* d
* r
Groupama-FDJ (2023) |
| --- |
| 
* Armirail
* Askey
* van den Berg
* Davy
* Démare
* Gaudu
* Geniets
* Germani
* Grégoire
* Konovalovas
* Küng
* Ladagnous
* Le Gac
* Lienhard
* Madouas
* Martinez
* Molard
* Pacher
* Paleni
* Penhoët
* Pinot
* Pithie
* Scotson
* Stewart
* Storer
* Thompson
* Watson
* Welten

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport) **·** MusicBrainz
 |
*For betydningen «forstand / skjønn / fornuft», se fornuft eller intelligens*
En **vett** (eller ei vett) er et gammelt norsk vektmål. Det ble brukt over store deler av landet, før et nytt målesystem ble innført i 1887. Måleenheten var avhengig av hva som ble målt. Definisjonen har også endret seg med tiden og fra landsdel til landsdel.

Ordet «vett» kan være i slekt med *å veie*.

*Vettleie* var en enhet for størrelsen til en landeiendom, tilsvarende en landskyld på 1 vett mel.

Skippundvekt i landsloven
-------------------------

Skippundvekt var et målesystem for vekt, innført ved Magnus Lagabøtes landslov omkring 1276. Ifølge denne loven skulle

1 skippund = 24 vetter = 692 merker
1 vett = 28 5/6 merker
En vett svarer til 6,172 kg.[]

Skippundvekt i Rogaland og Sunnhordland
---------------------------------------

1 skippund = 4 vetter
1 vett = 2 våger = 6 spann = 144 merker
En vett svarer til 37,03 kg.

Kornvekt i Rogaland og Sunnhordland
-----------------------------------

1 kornskippund = 4 vetter
1 vett = 6 spann = 180 merker
En vett svarer til 46,29 kg. Ofte ble det regnet bare 144 merker i en vett, uten at dette endret totalvekten i vetten. Det skulle normalt gå to vetter i en korntønne.

Det samme vektmålet ble også brukt for never i Rogaland.

Kornvekt i Romsdal
------------------

Bruken er kjent fra ca. 1550:

1 vett = 3 1/3 våg = 10 lispund = 240 merker
En vett svarer til 61,72 kg. I senere kilder er en vett satt lik 12 tveite og 192 merker, uten at totalvekten er endret.

Melvekt i Romsdal
-----------------

1 vett = 12 tveite = 192 merker
En vett svarer til 49,38 kg.

Melvekt i Trøndelag
-------------------

Bruken er kjent fra ca. 1550 og senere:

1 vett = 6 våger = 432 merker
En vett svarer til 111,1 kg.

Maltvekt
--------

Det er mulig at vett er nevnt som maltvekt i Trøndelag i et dokument fra 1537:

1 vett = 5 våger
En vett svarer til 92,58 kg.

I reglene for St. Olavsgildet i Onarheim i Sunnhordland i 1394 nevnes en halv vett malt.

Referanser
----------

1. 1 2  «Vett». Det Norske Akademis ordbok. Besøkt 30. desember 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  : R. Fladby, S.Imsen, H. Winge; *Norsk historisk leksikon* s.367 (*Vett*)
3. ↑  : R. Fladby, S.Imsen, H. Winge; *Norsk historisk leksikon* s.297 (*Skippundvekt*)
4. ↑  Hallvard M. Hoftun (1981). *Suldal kultursoge. Gamle Suldal*. Suldal kommune. s. 427.
5. ↑  Ragne Bugge. 1965. «Middelalderen i dokumenter». Olaf Norlis Forlag

Litteratur
----------

* Rolf Fladby, Steinar Imsen, Harald Winge, red. (1990). *Norsk historisk leksikon*. Oslo: J. W. Cappelens Forlag. ISBN 82-02-04893-1. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Beihaiparken** (kinesisk: 北海公园, pinyin: *Běihǎi Gōngyuán*) er en stor park i det sentrale Beijing, Folkerepublikken Kinas hovedstad. Den ligger litt nordvest for Den forbudte by og rett nord for regjerings- og partiområdet Zhongnanhai. Navnet *Beihai* betyr «nordlig sjø», og parken omkranser også Beihaisjøen, den nordlige av tre sjøer som begynner i sør med *Nanhai* (søndre sjø) og fortsetter med *Zhonghai* (midtre sjø). 

Umiddelbart nord for Beihaiparken følger en ny serie med tre litt mindre sjøer, kalt Shichahai.

Beihaiparken har et areal på mer enn 700.000 m², hvorav selve sjøen opptar mer enn halvdelen. Sentralt ligger en øy ved navn *Qiónghuá* 琼华, og på den kneiser parkens høyeste punkt på 32 meter. 

Mens Zhongnanhai er hermetisk lukket for almenheten, har Beihaiparken vært alment tilgjengelig siden 1925. Under Qing-dynastiet var området imidlertid del av Den forbudte by.

Det var Jin-keiseren Shizong som i 1179 begynte med anlegget av parken. Den var tilknyttet det sommerpalasset han la til dette området. Keiser Kublai-khan gjorde det til sin residens i 1260 ved det at han tok sin bolig i et av palassene der. Dette palasset ble etter 1651 ombygd av Qing-herskerne, og på dets sted er nå den lamaistiske «hvite dagoba», som dominerer parken der den står på parkens høyeste punkt. 

Qianlong-keiseren (1736–1796) gjennomførte omfattende utvidelsesarbeider. Nær sagt alle bygninger i parken stammer fra hans keisertid.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Drivstoff** er en samlebetegnelse på energibærende brennstoffer i flytende form eller som gass, det vil si stoffer som frigjør energi i en forbrenningsprosess, og som derfor kan brukes til å *drive* maskiner. Denne energien utnyttes normalt i en forbrenningsmotor, eller ved at man bruker elektriske motorers brenselceller for å omdanne den til elektrisitet. 

Også radioaktive materialer kan brukes som brensel. De utvikler varme ved radioaktiv fisjon eller fusjon.

Dersom man betrakter mennesker og dyr som «maskiner», kan vi si at «drivstoffet» vårt finnes i næringsstoffene i maten vi spiser.

Ulike drivstofftyper
--------------------

I Norge tilbys det ti ulike drivstoffalternativer på forskjellige bensinstasjoner:

* Bensin
* Diesel
* Biodiesel
* Biogass
* Bioetanol (E85)
* Hydrogen
* Naturgass (type CNG)
* Autogass
* Naturalhy
* Rapsmetylester (RME)

I tillegg finnes det tre andre typer:

* Naturgass (type LNG)
* Metanol
* Dimetyleter (DME)

Oksyhydrogen
------------

Det er også en del påstander om at man kan bruke vann som tilleggsdrivstoff på de fleste bilmotorer for å få ned forbruket.[] Ved å spalte vann blir det dannet en meget effektiv brennbar blanding av oksygen og hydrogen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fuels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Landskapsstudie Borrevannet  
Olje på lerret oppklebet på papp-plate. Mål:32 x 44,5 cm   
Maleriet tilhører Nasjonalgalleriet  
Fra DigitaltMuseum
**Hedevig Lund** (**Hedevig Thorine Christine Erichsen Lund**) (født 11. juni 1824 i Kristiansand, død 16. mars 1888 i Christiania) var en norsk maler. Hun var datter av eieren til Semb gård i Borre i Vestfold; statsråd og marineminister Ole Wilhelm Erichsen og Abel Marie f. Isaachsen.

Hun var i perioden 1844–1856 elev av Johan Gustav Køhler i Stockholm, og av Adolph Tidemand og Carl Sohn i Düsseldorf i 1846–1847. Som Aasta Hansteen og Christiane Schreiber var hun blant de første kvinnelige studenter ved kunstakademiet i Düsseldorf.

Lund er særlig kjent for sine portretter og har utført flere bestillingsverk til Eidsvollbygningens galleri over medlemmer av Riksforsamlingen. Hun malte også landskaper, som for eksempel «Landskapsstudie Borrevannet» som tilhører Nasjonalgalleriet.

Hun giftet seg med offiseren, forfatteren og maleren Bernt Lund i 1847. Sammen malte de altertavlen «Jesus i Getsemane» som i dag er i Stokken kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Hedevig\_Lund, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 76cbb110-a6c0-4420-84b6-fce8027a26db, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   arkiveringsdato 7. april 2019, arkiv-URL web.archive.org, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4 5  Bernt Lund fra Norsk biografisk leksikon
7. ↑  Hedevig Lund fra Norsk kunstnerleksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hedevig T.C.E. Lund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
***Hvor er min venns hus?*** (persisk: خانه دوست کجاست‎, *Khane-ye doust kodjast?*) er en iransk film fra 1987 med manus og regi av Abbas Kiarostami. Filmens tittel er et sitat fra et dikt av den iranske poeten Sohrab Sepehri.

Handling
--------

Historien begynner med at skole-eleven Ahmad (spilt av Babak Ahmadpour) blir vitne til at læreren hans (spilt av Khodabakhsh Defai) skjeller ut en annen elev, Mohammad Reza, for gjentatte ganger å ha unnlatt å ikke gjøre hjemme-leksene sine. Mohammad blir truet med å bli utvist fra skolen, hvis han fortsetter på denne måten. Når Ahmad kommer hjem, innser han at han ved et uhell har tatt med seg Mohammad Rezas notatbok.

Til tross for at moren nekter ham å forlate hjemmet deres, velger Ahmad å forsøke å finne igjen Mohammad Rezas hjem. Underveis forsøker han å skaffe hjelp fra en rekke voksne, men de fleste ignorerer ham - eller de kan ikke svare på spørsmålene hans. Når kvelden faller på har han fremdeles ikke klart å finne huset til vennen sin. Ahmad velger derfor å vende hjem, hvor han gjør leksene på vegne av vennen sin.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hvor er min venns hus?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Hvor er min venns hus?* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Hvor er min venns hus?* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Hvor er min venns hus?* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Hvor er min venns hus?* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Hvor er min venns hus?* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Hvor er min venns hus?* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Oldenburger.
**Oldenburger** er en hesterase som ble utviklet på 1600-tallet i Oldenburg.
Avlen av oldenburger deles i to avdelinger; Renavl med blodrenhet på 87,5-100 % oldenburgeravstamning, og foredlingsavl hvor blodrenheten er 25-75 %.
Oldenburger har en mankehøyde på 160-170 cm. og er som regel brun eller svart, men alle rene farger er tillatt.

Renavlet oldenburger
--------------------

Renavlet oldenburger er en stor, kraftig, rasetypisk oldenburger kjøre- og ridehest med et særdeles arbeidsvillig temperament. Velreist hals, smidig og muskuløs overlinje og tørre og føre lemmer. Bevegelsen skal være taktfast og med kraftig aksjon bakfra.

Foredlet oldenburger
--------------------

Foredlet oldenburger er en ridehest med moderne oldenburgerpreg, som utelukkende er foredlet med XX-fullblods. Den skal ha et særdeles karakterfast og arbeidsvillig temperament, store kroppspartier, velreist hals, smidig og muskuløs overlinje og bakpart og tørre og føre lemmer. Bevegelsen skal være taktfast med ryggsving, frihet i skuldre og albuer, samt fraskubb og bæring bakfra.

Bruk
----

Oldenburgeren er en allsidig brukshest. Med sitt arbeidsvillige temperament er den en ypperlig hobbyhest, så vel som konkurransehest. Rasen er særdeles godt egnet til kjøring, og ikke minst dressur hvor den har flere internasjonale plasseringer i både OL og verdensmesterskap. Rasen er også godt egnet til de andre ridegrenene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Oldenburg** er en kretsfri by i regionen Oldenburg som ligger ved elva Hunte og Küstenkanal (Ems) 50 km nordvest for Bremen i Niedersachsen i Tyskland. Gamlebyen har renessanseslott fra 1600-tallet og gamle kirker. Byen har ellers tekstil-, kjøtt- og motorindustri og universitet fra 1974. Byen hadde 159 610 innbyggere i 2013.

Historie
--------

Byen var først nevnt i 1108, på den tiden kjent under navnet *Aldenburg*. Byen ble viktig fordi den ligger nært knyttet til elven Hunte. Oldenburg var hovedstaden i landskapet Oldenburg, en liten bystat i skyggen av den langt mer mektige hanseatiske bystaten Bremen.

På 1600-tallet var Oldenburg en velstående by i en tid med krig og opprør, og befolkningen og makten vokste vesentlig. I 1667 ble byen rammet av den katastrofale svartedauden og kort etter ødela en brann byen. De danske kongene, som var grever av Oldenburg på den tiden, var ikke mye interessert i vilkårene i byen, og den mistet det meste av sin tidligere betydning. I 1773 endte det danske styre av byen. Siden ble de ødelagte bygningene i byen gjenoppbygget, i klassisistisk stil.

I 1893 ble en kanal som forbinder elven Hunte og elven Ems opprettet, den forbinder havnen til Oldenburg med Nordsjøen. Dette førte til at byens økonomiske betydning økte betydelig.

Byen overlevde den andre verdenskrig uten store skader. Etter 1945 vokste befolkingen i Oldenburg til mer enn 100 000 innbyggere da den tok imot tyske flyktninger.

Bilder
------

* Horst Janssen-museet i OldenburgHorst Janssen-museet i Oldenburg
* Oldenburg slottOldenburg slott

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  ; besøksdato: 14. august 2022; utgiver: Landesamt für Statistik Niedersachsen.
3. ↑  «Landesbetrieb für Statistik und Kommunikationstechnologie Niedersachsen, 102 Bevölkerung - Basis Zensus 2011, Stand 31. Dezember 2013 (Tabelle K1020014)». Arkivert fra originalen 11. mars 2008. Besøkt 3. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oldenburg (Oldenburg) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Oldenburg (Oldenburg) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Oldenburgs offisielle turistnettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Oldenburger Münsterland** er den sydlige (og katolske) del av det tidligere storhertugdømmet Oldenburg. Til Oldenburger Münsterland hører de nåværende landkretsene Cloppenburg og Vechta, en region med mer enn 600 års felles historie og tradisjon. I tillegg til å være et overveiende katolsk område er det stadig en meget agrar region. Det har den største tettheten av fjærfe, svin og okser i Tyskland. Takket være sitt landbruk har området lav arbeidsløshet.

Historie
--------

På slutten av 1300-tallet erobret Münsters landsherre det tecklenborgske distriktet Cloppenburg og innlemmet det 1400 i høystiftet Münster. I 1668 fikk biskopen av Münster også den kirkelige overhøyhet over Niederstift Münster. Ved riksdeputasjonshovedbeslutningen av 25. januar 1803 fikk den protestantiske hertugen av Oldenburg (land) herredømmet over Cloppenburg og Vechta. Kirkelig (katolsk) overhyrde forble likevel biskopen av Münster. Siden 1820-årene er den *biskoppelige officialis* i Vechta den stedlige representant for biskopen av Münster. Dette i den katolske kirke enestående embede bekler for tiden Heinrich Timmerevers, med rang som hjelpebiskop.

Se også
-------

* Oldenburger Land
* Münsterland

Eksterne lenker
---------------

* Verbund Oldenburger Münsterland e.V.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Oldell** var kodenavnet på den første radiosenderen som sendte regelmessig mellom Oslo og London under andre verdenskrig.

Secret Intelligence Service-agent og admiral Edvard Christian Danielsen fikk i oppdrag å etablere senderen for å oppnå kontakt med Norge. 28. juni 1940 forlot han Storbritannia med Farsund som mål i en undervannsbåt. Han ble landsatt på Ullerøy 2. juli og kom seg videre til Oslo med tog, med radiosenderen, koder og instrukser i en koffert på fanget.

Senderen ble rigget opp hjemme i kjelleren til marinekaptein Gabriel Smith. Telegrafist Sigurd Johannessen og Lyder Larsen opererte senderen. Dette ble den første senderen under andre verdenskrig som hadde regelmessige sendinger mellom Oslo og London.

Den 25. mars 1941 opphørte sendingene, og det ble etter hvert kjent at den var blitt avslørt. Sigurd Johannessen var blitt stygt maltraktert av tyskerne under forhør, mens Lyder Larsen klarte å komme seg til Sverige. Han klarte ikke å komme i kontakt med Sjøforsvarets overkommando, da han ble avvist av den norske legasjonen i Stockholm. Stasjonen hadde kontakt med Torsvik-gruppen i Ålesund som drev en eksportgruppe i englandsfarten. Fem av personene tilknyttet radiosenderen ble henrettet av tyskerne den 26. november 1941.

Det ble sendt 631 meldinger fra senderen, og 137 ble mottatt. Den var den mest aktive radiosenderen i Norge i den første del av krigen. Odell ble så erstattet av senderen Beta, også denne var organiser initiativ av Gabriel Smith i sjøforsvaret .

Referanser
----------

1. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1989). *Etterretningstjenesten i Norge 1940-45*. Oslo: Cappelen. s. 143. ISBN 8202124018.
2. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1979). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. s. 54. ISBN 8252109829.
3. ↑  Nøkleby, Berit (1939-) (1988). *Pass godt på Tirpitz!: norske radioagenter i Secret Intelligence Service 1940-1945*. Oslo: Gyldendal. s. 15. ISBN 8205177058.

Portal: Andre verdenskrig
**Storhaug skole** er en skole på Storhaug, Stavanger. Det var i 2018–2019 ca. 370 elever ved skolen. Gjennom årene har elevtallet ved skolen variert sterkt. Da skolen ble åpnet i 1902 hadde skolen hele 870 elever som var fordelt på 22 klasserom. Skolen ble tegnet av avdelingsingeniør Hans L. Juell og var den første skolen som ble bygd i mur.

Flystyrt 1940
-------------

Kvelden den 11. april 1940 ble et engelsk bombefly av type Vickers Wellington IC med kjennetegn P9284 KO-J skutt i brann av det tyske antiluftskytset mens det befant seg over Stavanger. Flyet tilhørte 115 Sqn bomber command og hadde tatt av fra RAF Marham kl. 1800 tidligere på kvelden. Som en lysende ildfakkel styrtet det brennende flyet ned mot Storhaug og sneiet bort i skolen så vel som flere bolighus, og satte dem i brann. Skolen brant ned, sammen med Jelsagata 12, 16, og 18, Opheimsgata 29 og 32 og Sandeidgata 31.

Det var heldigvis ingen elever på skolen, men de seks britene ombord i flyet omkom og ble senere gravlagt på Eiganes kirkegård:  

P/O Barber  

P/O Rankin  

Sgt Pearce  

Sgt Juby  

LAC Westcott  

P/O Bull  

Tre sivile omkom på bakken: Jenny Kavli og søskenparet Signe og Anton Hognestad. Mange ble såret, flere av dem alvorlig.
Det ble nå provisoriske løsninger for å finne undervisningsrom. Noen gikk en tid i kjelleren på Metodistkirken, noen i hagestuen hos familien Mauritsen i Admiral Cruys gate. Senere ble halvparten av elevene overført til Nylund skole og resten til Våland skole. Etter krigen ble den bygd opp igjen, og stod klar til bruk i 1949.

Referanser
----------

1. ↑  «Skoleporten - Grunnskole - Oversikt - Storhaug skole». *skoleporten.udir.no*. Besøkt 19. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Storhaug skole erlingjensen.net
* Skolens hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Storglaciären** er en isbre (svensk: *glaciär*) i Darfálvággi på østhellingen av Kebnekaise i Lappland i Sverige.

Isbreen ble først dokumentert av geologen Fredrik Svenonius og ble fotografert av ham allerede i 1886. Storglaciären kom til å bli hovedsakelig studieobjekt for Tarfala forskningsstation da den ble grunnlagt på 1940-tallet og måleseriene av Storglaciärens massebalanse, som startet i 1946, er verdens lengste. Den langvarige forskning som er bedrevet på isbreen gjør at den i dag tilhører de mest kartlagte breene i verden.

Storglaciären er ca 3,5 km lang og har et areal på 3,1 km². Den strekker seg fra ca 1700 meters høyde ned til ca 1150 meter over havet. Isens middeldyp er 100 meter og det maksimale dypet er ca 250 meter. Breen avanserte kraftig på 1800-tallet og nådde en maksimal utbredelse i moderne tid rundt 1910 da den atter ble fotografert av Svenonius. Deretter har fronten retirert om lag 500 meter til dagens posisjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Tarfala forskningsstation - Storglaciären». Institutionen för naturgeografi och kvartärgeologi, Stockholms universitet. 28. august 2007. Arkivert fra originalen 7. februar 2009. Besøkt 15. januar 2009.
2. ↑  Holmlund, Per och Jansson, Peter (2002). *Glaciologi*. ISBN 91-974541-0-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Litteratur
----------

* Holmlund, Per och Jansson, Peter (2002). *Glaciologi*. ISBN 91-974541-0-9. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Storhaug-familien** er en familie fra gården Storhaug på Klepp på Jæren. Bonden, Lars Storhaug, var formann i Klepp Idrettslag under krigen. Da de tyske okkupasjonsmaktene tok beslag i lagets turnhall flyttet Lars Storhaug turnapparatene til låven på gården Storhaug. Her trente han med sine barn. Sønnen Åge ble den mest meritterte av barna, med Ol-deltakelse og 14 NM-gull med kongepokal til hver av de 14 titlene. Døtrene til eldstesønnen, som heter Lars etter sin far, har tatt familiens idrettsinteresse videre og har begge spilt for landslaget i fotball.

Slektstre
---------

* Lars Storhaug (1898–1978), bonde, gift med Borghild Storhaug (1914–2000)
	+ Lars Storhaug (1935–), politiker (H) og friidrettsutøver
		- Bjørg Storhaug (1962–), fotballspiller og bonde
		- Turid Storhaug (1968–), fotballspiller
	+ Åge Storhaug (1938–2012), turner, gift 1967 med Gloria Kristina Thorner (f. 1944)
	+ Brit Storhaug (1946–), friidrettsutøver og turner

Referanser
----------

1. ↑  SNL: *Turner Åge Storhaug*, besøkt 31. mars 2023.
Lu Bu kjemper mot de tre blodsbrødrene Liu Bei, Guan Yu og Zhang Fei ved Hu Lao-porten.
**Lü Bu** (tradisjonell kinesisk: 呂布, forenklet kinesisk: 吕布, pinyin: *Lǚ Bù*, født 156 i Wuyuan i det som i dag er Indre Mongolia i Kina, død 7. februar 199) var en militær general og krigsherre under Han-dynastiet og De tre kongedømmers tid i det gamle Kina. Lu Bu var ifølge Beretningen om de tre kongedømmer en mester i ridning, bueskyting og armert kampstil, og ble derfor også kjent som «flyvende general» Hans bilde som en pen og mektig kriger utstyrt med en Ji (en slags hellebard) på toppen av sin hest Røde Hare var senere popularisert av den 14. århundres historiske novellen Beretningen om de tre kongedømmer. 

Foruten å være uovertruffen på slagmarken var Lu Bu også kjent for å ha myrdet to separate mestere (begge adoptivfedrene hans). Han var vel kanskje mest kjent for sitt amorøse forhold til den oppdiktede Diao Chan som førte til hans mord på sin adoptivfar Dong Zhuo, den tyranniske krigsherren som holdt keiser Xian i sin makt. På grunn av sin legendariske ferdighet ble det ofte frarådet om å forfølge ham på slagmarken.

Lu Bu ble til slutt beseiret og tatt til fange av Cao Cao ved Xiapi.
Lu Bu ble kvalt til døde som var et tegn på feighet.

Navn
----

* Forenklet Kinesisk: 吕布
* Tradisjonell Kinesisk: 呂布
* Pinyin: Lǚ Bù
* Wade-Giles: Lü Pu eller Lu Pu
* Zi(字): Fèng Xiān (奉先)

Dynasty Warriors & Total War
----------------------------

Lu Bu er en spillbar figur i *Dynasty Warriors*-serien av Koei, hvor hans valgte våpen er en kinesisk hellebard. Lu Bu er også i strategispillet *Total War: Three Kingdoms* der han kan bli brukt som general.

Referanser
----------

Kilder
------

* Chen Shou (2002). San Guo Zhi. Yue Lu Shu She
* Luo Guanzhong (1986). San Guo Yan Yi. Yue Lu Shu She
* Lo Kuan-chung; tr. C.H. Brewitt-Taylor (2002). Romance of the Three Kingdoms. Tuttle Publishing