recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hans Lindbom** (født 12. februar 1953 er en svensk tidligere fotballspiller og fotballtrener. Lindbom spilte for IS Halmia i Allsvenskan i 1979. Han har også spilt landslagsfotball i aldersbestemte klasser for Sverige. Han ble senere trener for IF Elfsborg og Jönköpings Södra IF, for begge lag i Superettan.

Karriere som klubbspiller
-------------------------

Lindbom, som startet karrieren i Tranås BoIS, spilte for Östers IF, Åtvidabergs FF og Jönköpings Södra IF, før han i 1979 gikk til IS Halmia. I 1979-sesongen spilte han tolv kamper for klubben i Allsvenskan. IS Halmia rykket ned, og Lindbom spilte sesongen etter for Huskvarna Södra IS, senere for Råsunda IS.

Karriere som landslagsspiller
-----------------------------

Lindbom har spilt to kamper for Sveriges U19-lag.

Karriere som trener
-------------------

Lindbom hadde et engasjement for Sveriges fotballforbund som forbundskaptein for Sveriges ungdomslandslag fra 1998 av. Lindbom har selv trent flere svenske klubber, hvorav IF Elfsborg og Jönköpings Södra IF mens de befant seg i Superettan. Lindbom var sportssjef i Jönköpings Södra IF fram til 2012, da klubben ikke lenger ønsket å forlenge engasjementet. Lindbom har en mentorrolle i klubbens ungdomsakademi.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Hans Lindbom», infoside på SvFFs hjemmeside, 1998. Besøkt 29. august 2015 (sv)
2. ↑  Alsiö (2011), ss. 303–304
3. ↑  «J-Södra väljer att bryta med Hans Lindbom»[*død lenke*], av Daniel Hultqvist, jnytt.se, 9. november 2012. Besøkt 29. august 2015 (sv)
4. ↑  «Hans Lindbom mentor i ungdomsakademin»[*død lenke*], fra Jönköpings Södra IFs hjemmeside, 1. april 2015. Besøkt 29. august 2015 (sv)

Litteratur
----------

* Alsiö, Martin (2011). *100 år med Allsvensk fotboll* **(svensk)**. Idrottsförlaget. ISBN 978-91-977326-7-3.
**Hans Lipperhey** (eller *Jan Lipperhey*, *Hans Lippershey*, *Johannes Lipperhey*, *Hans Lippersheim*, *Hans Laprey*; født ca. 1570 i Wesel i det som nå er Tyskland; død i september 1619 i Middelburg) var en tysk-nederlandsk brillemaker som oppfant teleskopet.

Lipperhey flyttet i 1594 til Middelburg i dagens nederlandske provins Zeeland og slo seg ned der som brillemaker. I oktober 1608 fremla han som patentsøknad for Zeelands råd et instrument for å se ting i det fjerne, og fikk i oppdrag om å sette det i produksjon. Det kom på markedet senere samme år, og allerede i 1609 var Lipperheys kikkert, kalt *teleskop*, i salg også i Paris. Det kunne forstørre tre ganger (3x).

Lippersheys patentsøknad nevnes såvidt vites for første gang mot slutten av en diplomatisk rapport fra en sendeferd til Holland fra Kongedømmet Siam sendt av den siamesiske kong Ekathotsarot: *Ambassades du Roy de Siam envoyé à l'Excellence du Prince Maurice, arrive a La Haye, le 10. septembr. 1608*). Denne diplomatiske rapport ble raskt kjent i store deler av Europa, noe som førte til eksperimenter blant andre forskere. Italieneren Paolo Sarpi, som, mottok rapporten i november 1608, satte i gang, likeså engelskmannen Thomas Harriot i 1609, likeså Galileo Galilei. Det var med en egen forbedret utgave av Lipperhey-teleskopet at Galileo Galilei kom til et gjennombrudd innen astronomien.

Lipperheys patentsøknad for sitt rør nådde imidlertid ikke frem. Grunnen var at han i oktober 1608 ikke (lenger) var den eneste som forstod seg på kunsten å bygge kikkerter. Men uansett fikk Lipperhey godt betalt for tegningene til sin oppfinnelse av den nederlandske regjering. Ved siden av Hans Lipperhey gjorde også Jacob Adriaanszon, kalt Metius av Alkmaar, og dessuten Zacharias Janssen, krav på å ha oppfunnet instrumentet.

Striden om hvem som var først ute med kikkerten ble første gang skildret i bokform i 1655. Boken het *De vero telescopii inventore* og var skrevet av Pierre Borel. I denne boken er det også en avbildning av Lipperhey.

Litteratur
----------

* Rolf Riekher: *Fernrohre und ihre Meister*. 2. Auflage, Berlin 1990, S. 19–21.
* Biografi i Gallio Project (engelsk)
* Albert Van Helden: *Measuring the Universe: Cosmic Dimensions from Aristarchus to Halley*

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   British Museum person-institution thesaurus, British Museum person or institution ID 214888, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   Dutch Instrument Makers ID PE00012360[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Albert Van Helden: *Measuring the Universe: Cosmic Dimensions from Aristarchus to Halley* s. 65
5. ↑  Stillman Drake: *Galileo at work: His Scientific Biography*, s. 138
6. ↑  «Digitalutgave av *De vero telescopii inventore*». Arkivert fra originalen 6. oktober 2012. Besøkt 23. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BPN
 |
**Sportsklubben Guard** er et fotballag fra Ålesund som ble stiftet 28. mai 1928.

A-laget rykket i 2017 opp fra 6. divisjon til 5. divisjon etter å ha beseiret Åmdal Idrottslag fra Ørsta i en kvalifisering.

Klubben spiller sine hjemmekamper på Color Line Stadion i Ålesund som klubben bygde i samarbeid med Aalesund Fotballklubb. Det var ferdig bygd i 2005.

I 1980 fikk klubben bygd klubbhus på Volsdalsneset i Ålesund. Klubben bygde i 1984 den første kunstgressbanen på Sunnmøre. Den lå der Color Line Stadion ligger i dag. Det var i 1997 at arbeidet med bygging av Color Line ble unnfanget.

På det meste har klubben hatt rundt 500 medlemmer. Men en utbrytergruppe fra kvinnelaget forlot Guard i 1991 og dannet Fortuna Ålesund som blant annet nådde Toppserien 2009.

Referanser
----------

1. ↑  kampreferat fra fotball.no.
2. ↑  Om klubben fra kxweb.no, sist lest den 7. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
6. divisjon fotball for menn, Sunnmøre Fotballkrets, avdeling 3, 2022 |
| --- |
|  | 
* Bergsøy 2
* Hasundgot
* Moltustranda/Gurskøy/Tjørvåg
* Sæbø
* Volda 3
* ~~Gjerdsvika~~
* ~~Vartdal~~

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
6. divisjon fotball for menn, Sunnmøre Fotballkrets, avdeling 1, 2022 |
| --- |
|  | 
* Ellingsøy
* Fjørtoft
* HaNo
* Harøy
* Lepsøy
* Skodje

 | Norges flagg |
Nikita Khrusjtsjov tok et kraftig oppgjør med Josef Stalin.
**Avstalinisering** betegner den prosessen som ble gjennomført i Sovjetunionen etter diktatoren Josef Stalins død i 1953.

Straks Stalin døde, ble det gitt amnesti til mange politiske fanger, straffeloven ble håndhevet mildere, og utenlandske krigsfanger ble stort sett repatriert.

I forbindelse med det sovjetiske kommunistpartiets 20. partikongress i 1956 tok førstesekretær Nikita Khrusjtsjov et kraftig oppgjør med stalinismen i en historisk tale: Stalin hadde skaffet seg eneveldig makt og hevet seg over partiet og lovene, fremmet en grotesk persondyrkelse, drevet en terrorkampanje som rammet mange uskyldige gjennom de falske Moskva-prosessene, og drevet kollektiv avstraffelse gjennom å fordrive hele folkeslag gjennom etnisk rensning.

Khrusjtsjov avgrenset seg likevel til en kritikk av personen Stalin, han prøvet ikke å analysere de samfunnsmessige årsakene til stalinismen. 

Talen var ikke offentlig, men innholdet ble likevel hurtig kjent, både i Sovjetunionen og i utlandet.

For landene i Øst-Europa førte oppgjøret i Moskva til at mange fikk større håp om frihet, og det brøt ut folkelige oppstander i Polen og Ungarn. I Polen fikk kommunistpartiet PZPR ny ledelse, med den mer moderate Gomułka i spissen. I Ungarn fikk kommunistpartiet også ny leder, men Imre Nagy klarte ikke å kontrollere situasjonen, det ble forlangt slutt på den sovjetiske okkupasjonen og utmeldelse av Warszawapakten, og det endte i harde kamper mellom ungarske patrioter og sovjetiske soldater, og mange mennesker ble drept. Den sovjetinnsatte lederen Janos Kadar viste seg likevel på sikt å være en forholdsvis moderat kommunist, som skapte den avslappede «gulasj-kommunismen».

Uroen i Øst-Europa førte til et forsøk fra mer stalinistiske krefter på å avsette Khrusjtsjov, men lyktes ikke. Avstaliniseringen fortsatte, med flere omfattende amnestier for politiske fanger, reduksjon av de enorme sosiale forskjellene fra Stalin-tiden, sosiale tiltak som bedre pensjoner og mer boligbygging og avskaffelse av de brutale arbeidslivslovene.

På den 22. partikongressen i 1961 kom Khrusjtsjov med en klar fordømmelse av Stalin i en åpen tale. Liket av diktatoren ble fjernet fra mausoleet på Den røde plass, og statuer av ham revet i hele østblokken, mens byer og gater oppkalt etter diktatoren ble omdøpt.

Khrusjtsjov ble nedstemt og måtte gå av som førstesekretær og statsminister i 1964. Men på de vel ti årene siden Stalin døde, hadde meget endret seg. Ikke minst var den frykten som tidligere hadde preget de kommunistiske diktaturene blitt mindre, mens levestandarden hadde økt.

Bare i Folkerepublikken Kina og Albania fortsatte Stalin-dyrkelsen. Sovjetunionens fordømmelse av Stalin førte til et brudd mellom Sovjetunionen og Maos diktatur i Kina. Mao beskyldte russerne for «revisjonisme».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Even Westerveld** (født 4. februar 1980) er leder for Mennesker og Merkevare i Vipps AS. Tidligere var Westerveld informasjonsdirektør i DNB Bank ASA. Han er utdannet statsviter fra Universitetet i Oslo og var tidligere partner i kommunikasjonsbyrået Geelmuyden.Kiese. For perioden 2009–2013 var han KrFs 2. vararepresentant til Stortinget for Oslo.

Westerveld har tidligere vært nestleder i Kristelig Folkepartis Ungdom og presseansvarlig for Kristelig Folkepartis stortingsgruppe og parlamentariske leder Dagfinn Høybråten. Han har også vært fungerende informasjonssjef i Norges Automobil-Forbund.

Referanser
----------

1. ↑  Biografi stortinget.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) Even Westerveld – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Even Westerveld hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Even Westerveld hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Sportsklubben Hajduk Bergen** (stiftet 9. mars 1996) er en norsk futsalklubb fra Bergen. Klubben ble først stiftet under navnet Hajduk Split, oppkalt etter det kroatiske fotballaget med samme navn, men skiftet navn til Sportsklubben Hajduk Bergen i 2006. Klubben består primært av spillere fra bergensområdet. Hajduk er kroatisk og betyr landeveisrøver, fredløs eller lovløs.

Sportsklubben Hajduk Bergen er et av Norges mestvinnende futsallag. Sesongen 09-10 spiller de 1. div. avd. vest i Norges fotballforbunds futsalserie. I tillegg deltar de i turneringer både i Norge og i utlandet.

Sportsklubben Hajduk Bergen har deltatt i 99 turneringer (pr. 15.02.09). Av disse har de vunnet 42, og vært i finalen i 73. De ble Norgesmestere i innendørsfotball i 2005 og 2006. Og i 2005 ble de Skandinavisk seriemester i SIS (Scandinavian Indoor Series). Sesongene 08-09 og 09-10 vant de 1. div. avd. vest.

Sportsklubben Hajduk Bergen ble i 2008 registrert som *Hai Bergen Sportsklubb* i Norges idrettsforbund, for å oppfylle NIFs krav om at idrettslag skal ha norsk navn. Klubben fikk derfor ikke bruke sitt opprinnelige navn. Sportsklubben ønsker imidlertid fortsatt å bli kalt Sportsklubben Hajduk Bergen. Det er også dette navnet som stort sett blir brukt om klubben.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Skolehuset i Evenesdalen
**Evenesdalen** er en liten sidedal til Saltdal og strekker seg ca. 10 kilometer fra Svarventunellen og innerst i dalen. 

Dalføret ligger 35 km fra Rognan sentrum, og 10 km øst for Røkland. 

Det har vært fast bosetning i dalen siden midten av 1800-tallet, på begynnelsen av 1900-tallet bodde det på det meste over 100 mennesker her, medregnet gårdene på Myrland og Storengan. De fleste har livnært seg på gårdsdrift opp igjennom tidene, men det har også vært mølledrift i enkelte av vassdragene. I dag er det bare i underkant av 30 fastboende, og det er bare noen få gårder som fortsatt er i drift. De resterende yrkesaktive pendler til jobber nede i bygda, eller nærliggende bysentra. 

Evenesdalen ligger tett innpå Junkerdal nasjonalpark og er et ypperlig utgangspunkt for turer på fjellet, både sommer og vinter. Man kan ta fatt på de T-merkede rutene fra skolehuset nederst i dalen, eller man kan velge å kjøre helt inn til Storeng fjellgård som er en privateid ubetjent turistforeningshytte. Du kan fra begge disse innfallsportene følge T-rutene til Balvatnet (Coarvi-hytta) i nord over Storfjellet (Saltdal), til Skaiti (Trygvebu) via Storengdalen i øst eller Junkerdalen. 

Et annet godt alternativ er å gå rundt Sjurfjellet eller bestige Satertind som en dagsmarsj, eventuelt prøve ut fiskelykken i de forskjellige vannene i gangavstand fra veien. I tillegg er det rikelig med bær og sopp av forskjellige slag.
***Daffy*** var et internasjonalt tegneserietidsskrift som kom ut i norsk utgave fra 1958 til 1969. Bladets navn var hentet fra tegnefilm- og tegneseriefiguren Daffy Duck. I bladets tegneserier møtte man i tillegg til Daffy kjente figurer som Bippe Stankelbein, Elmer Midd, Pelle Pigg, Snurre Sprett, Pip og Sylvester.

*Daffy* var et av flere tegneserieblader som ble lansert med suksess på 1950-tallet, da Norge hadde lagt krigstidens papirrasjonering og vareknapphet bak seg, og mange etter hvert fikk anledning til å bruke penger på denne typen underholdningsblader. Tidlig på 1960-tallet kom *Daffy* ukentlig, og ble solgt for én krone i løssalg. 

Bak figuren og bladet Daffy sto amerikanske Warner Bros. Den norske versjon ble utgitt av Allers Familie-Journal. Elsa Kjelland-Mørdre var norsk redaktør. I tillegg til tegneseriene kunne den norske versjonen ofte by på konkurranser, pennevennspalte, kryssord og samlebilder av datidens filmstjerner.

Se også
-------

* Liste over tegneserieblader utgitt i Norge

Portal: Tegneserier
«Aral» har flere betydninger.

Plass i Aral
Den tidligere havna i Aral
**Aral** (kasakhisk: Арал) eller **Aralsk** (russisk: Аральск), er en by i Kyzylorda oblast i Kasakhstan. Den hadde i 1999 et innbyggertall på ca. 31 000. 

Aral var tidligere en fiskerihavn ved Aralsjøen, og var en viktig leverandør av fisk til den omkringliggende regionen. På grunn av at Aralsjøen siden 1960-tallet har skrumpet inn, etter at dens tilløpselver ble avledet til bruk for irrigasjonsprosjekter, er Aral nå fullstendig avskåret fra innsjøen. Det har ikke vært mulig å se Aralsjøen fra byen på 25 år. Aral lå på det meste 100 km fra bredden av innsjøen, men etter at Kokaraldiket ble fullført i 2005 har vannstanden i Nord-Aralsjøen igjen steget, og avstanden til innsjøen er nå (2008) rundt 12 km. Det håpes at bredden av innsjøen innen 2009 vil være rundt 6 km fra Aral, og det planlegges å bygge en kanal mellom byen og innsjøen. 

Etter at byen ble avskåret fra Aralsjøen har befolkningstallet i Aral har gått kraftig tilbake, og dens sosioøkonomiske betydning er sterkt redusert. Det har også vært en sterk økning i helseproblemer for lokalbefolkningen på grunn av salt og giftige kjemikalier som fraktes med vinden fra den uttørkede innsjøbunnen. Arbeidsledigheten i byen er meget høy.

I likhet med i byen Mojnaq sør for Aralsjøen, ligger det nå rustende fiskebåter spredt rundt på den tidligere bunnen av Aralsjøen rundt byen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted for Aralsk-regionen (kasakhisk, russisk, engelsk og dansk)
* Tara FitzGerald: *Kazakh fishing port haunted by ghost of dying sea* planetark.com, 9. april 2002.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |


1. ↑   *Population Census in Kazakhstan (1999)*, Wikidata Q4350752
**General Zod** (egentlig navn **Dru-Zod**) er en fiktiv person, en DC Comics-superskurk og en av Supermanns fiender. Han er en av Supermans mer prominente motstandere, og en slags personlig fiende, ettersom Zod kommer fra samme planet, Krypton, som Supermann.

Han dukket for første gang opp i nummer 283 av *Adventure Comics* (1961) i en historie av Robert Bernstein og George Papp. Han var også med i filmen *Superman II* hvor han ble spilt av Terence Stamp, og har dukket opp i TV-serien *Smallville.*

Krefter
-------

Han har de samme kreftene som Supermann:
Superstyrke, Intelligent, superfart, stamina, usårlighet, ispust, super-hørsel, Usårbarhet, røntgensyn. og han kan fly.

Bakgrunn
--------

Dru-Zod kommer opprinnelig fra planeten Krypton, og har megalomani. Han fikk ansvaret for alle de militære styrkene på Krypton. Zod kjente Jor-El, Supermans far, når Jor-El var en ung, håpefull forsker. Men når Verdensrom-programmet ble opphevet etter ødeleggelsen av den bebodde månen Wegthor (konstruert av forsker Jax-Ur) forsøkte Zod å ta makten over hele Krypton. Zod opprettet derfor en hær av robot-duplikater, som alle ligner på Bizarro. Zod ble deretter dømt til å leve i eksil, i det parallelle universet Phantom Zone i 40 år, for sine forbrytelser. 

Men Zod ble til slutt løslatt av Supermann, når fengselstiden hans var ferdig. Imidlertid forsøkte han å erobre Jordkloden med superkreftene sine. Men Supermann ble tvunget til å slåss mot ham, og returnerte ham etter hvert til Phantom Zone. Men Zod, og flere andre fanger, stikker av fra Phantom Zone, og forsøker å slåss mot Superman og Supergirl en rekke ganger. Zod sverger på å vende tilbake til Supermans verden, for å drepe ham.
**Zmijiv** (ukrainsk: Зміїв, russisk: Змиёв, *Zmijov*) er en by i Kharkiv oblast (fylke) i Ukraina. Byen har omkring 15 000 innbyggere. Zmijiv er det administrative senteret for Zmijivskyj rajon. Mellom 1976 og 1990 var byen oppkalt etter Klement Gottwald, en tsjekkisk politiker, og het *Gotwald* (ukrainsk: Готвальд).

Zmijiv ligger på høyre bredd av Donets der den renner sammen med Mzja.

Historie
--------

Stedet ble grunnlagt i 1606. I de følgende århundrer ble den gjentatte ganger ødelagt av tatarer. I 1797 fikk Zmijiv bystatus. På 1800-tallet var det administrasjonssentrum for ujezd Zmijiv i guvernementet Kharkov, og i 1923 sete for den nyopprettede rajon Zmijiv. 

Den 22. oktober 1941 ble byen okkupert av det tyske Wehrmacht. Den 22. desember 1948 fikk den sin bystatus fornyet.

Eksterne lenker
---------------

* (uk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zmiiv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Zmiiv Forum
* Zmiiv portal
* Zmijivs historie

| * v
* d
* r
Byer i Kharkiv oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Kharkiv |
|  | Balaklija **·** Barvinkove **·** Bohodukhiv **·** Derhatsji **·** Izium **·** Krasnohrad **·** Kupjansk **·** Ljubotyn **·** Lozova **·** Merefa **·** Pervomajskyj **·** Pivdenne **·** Tsjuhujiv **·** Valky **·** Vovtsjansk **·** Zmijiv | Ukrainas flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Våningshuset på Strandgården på Nordre Sundene, Tjøme, som også kalles *Vindåsen feriehjem* , er fredet etter lov om kulturminner.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
Nordre Sundene gård ved Vrengensundet på Tjøme. Sveitserstilbygningen rommet lenge en landhandel.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Sundene** er et sted ved Vrengensundet på nordre del av Tjøme i Færder kommune i Vestfold. Bebyggelsen ligger dels knyttet til sjøen, dels til Østveien og Vestveien. Vrengenbrua forbinder Sundene på Tjøme med Kjøpmannskjær på Nøtterøy. Før 1932 var det fergeforbindelse til Nøtterøy fra Fergeodden på Sundene. På Fergeodden finnes Tjømes eneste dypvannskai. Stedet har vært benyttet som anløpssted, blant annet for båtrute mellom Arendal og Oslo midt på 1990-tallet.

En del av tettbebyggelsen langs Vrengensundet var oppført av tilflyttede svensker i siste halvdel av 1800-tallet. Sundenestranda ble derfor lenge kalt «Lille Sverige».

På Sundene er det i dag to marinaer som betjener sommergjestenes fritidsbåter.

I første halvdel av 1900-tallet var det på stedet to dagligvarebutikker, bakeri og melkeutsalg. «Brokafeen» var lenge et mye brukt møtested på Sundene.

Tross tett bebyggelse er ikke Sundene regnet som et formelt tettsted av Statistisk sentralbyrå. 

Stedsnavnet Sundene stammer fra navn på matrikkelgårdene Nordre og Søndre Sundene. Nordre Sundene er delt i to bruk, som ligger på hver sin side av en vik i Vrengensundet. Våningshuset på østsiden, Strandgården, er bygd på 1700-tallet, og midt på 1800-tallet ble Tjømes første landhandel etablert her. Huset er fredet etter lov om kulturminner, og eies av Norges Bank, og brukes som feriested for bankens personale. Våningshuset på vestsiden er i sveitserstil, bygd midt på 1800-tallet; også her ble det lenge drevet landhandel. 

Tjømlinger uttaler vanligvis stedsnavnet som *sunnane*. 

* Sjøkartet «Carte af GrinholmSvnd» viser Vrengen, sundet mellom Nøtterøy og Tjøme, omkring 1707. På Tjømesida er navn som «Sunden Odden», «Norder Sunden» og «Wind Aasen». Original: Statens kartverk Sjø i StavangerSjøkartet «Carte af GrinholmSvnd» viser Vrengen, sundet mellom Nøtterøy og Tjøme, omkring 1707. På Tjømesida er navn som «Sunden Odden», «Norder Sunden» og «Wind Aasen». Original: Statens kartverk Sjø i Stavanger
* Gammelt flyfoto av fylkesvei 308 fra Kjøpmannskjær på Nøtterøy langs Vrengensundet over Vrengenbrua (utenfor bildet til venstre) til Sundene nord på Tjøme foran i bildet. Foto: Widerøe/VestfoldmuseeneGammelt flyfoto av fylkesvei 308 fra Kjøpmannskjær på Nøtterøy langs Vrengensundet over Vrengenbrua (utenfor bildet til venstre) til Sundene nord på Tjøme foran i bildet. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene
* Vrengen med Grindholmene i sundet og Sundene fremst i bildet. Bak sees Nøtterøy med Kjøpmannskjær oppe til venstre. Foto: Widerøe/VestfoldmuseeneVrengen med Grindholmene i sundet og Sundene fremst i bildet. Bak sees Nøtterøy med Kjøpmannskjær oppe til venstre. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene

Eksterne lenker
---------------

* «Sundene». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
For å lese om syersker, se det

Utbredelse
**Sypike** (*Trisopterus minutus*) er en fiskeart i torskefamilien som ligner svært mye på skjeggtorsk.

Beskrivelse
-----------

Sypike blir inntil 40 cm lang, men vanligvis ikke mer enn 25 cm. Den har tre ryggfinner, den første har 13 bløtstråler, den andre har 23 -26 og den tredje 22 – 24. Den først gattfinnen har 29 – 29 bløtstråler og den andre 23 – 25. Ryggen er lysebrun og buken hvit. Sypiken har store øyne, er overbitt og har tydelig skjeggtråd. Sidelinjen er tydelig og går i en liten bue over brystfinnene.  

For å skille sypike og skjeggtorsk kan man trekker en linje fra gattåpningen til ryggsiden og den vil treffe bakkant av første ryggfinne hos sypike. Hos skjeggtorsk vil den treffe midt på første ryggfinne.

Utbredelse og habitat
---------------------

Sypike finnes i den østlige delen av Atlanterhavet, fra Marokko og nordover til Færøyene og midt-Norge. I Middelhavet finnes en underart, *Trisopterus minutus capelanus*. I Norge finnes sypike fra svenskegrensen til Nordland.

Sypike opptrer fra 10 m og ned til over 400 m dyp, gjerne på sand- eller mudderbunn. Den er mest vanlig et stykke fra kysten, men unge individer er vanlig helt inne ved land. De finnes da gjerne på steder med steinurer.

Adferd
------

Sypike er en bunnfisk som kan leve bentopelagisk i perioder. Den kan også opptre i stimer. Hovedføden er krepsdyr og småfisk.  

Gytingen foregår på 50 – 100 m dyp i perioden mars – juni. Yngelen lever pelagisk i starten til de bli omtrent 10 mm lange og søker mot bunnen.

Økonomisk betydning
-------------------

Bifangster blir brukt som industrifisk.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 3. august 2020. Besøkt 3. august 2020.

Litteratur
----------

* Moen, Frank Emil (2003). *Dyreliv i havet - Nordeuropeisk marin fauna* (3 utg.). Kristiansund: KOM Forlag. ISBN 82-90823-54-1.
* Pethon, Per (2005). *Aschehougs store fiskebok* (5 utg.). Oslo. ISBN 82-03-23247-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sypike* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Sypike* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Sypike* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Sypike* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Sypike* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Sypike* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sypike* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Trisopterus minutus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Trisopterus minutus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Trisopterus minutus* (Linnaeus, 1758) Poor cod - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Sunderland» har flere betydninger.

**Sunderland** er en industri- og havneby i Tyne and Wear, England. Frem til 1974 utgjorde den et distrikt i Durham, men den ble så innlemmet i City of Sunderland i Tyne and Wear. Den er dermed en by innenfor en annen by, en situasjon som ikke er uvanlig i England. Den er beliggende ved munningen av elven Wear.

Wearmouth Bridge over elven Wear
I historisk i grevskapet Durham har det vært tre opprinnelige bosetninger på stedet for dagens Sunderland. På nordsiden av elven ble Monkwearmouth en bosetning i 674 da Benedict Biscop grunnla klosteret Monkwearmouth-Jarrow Abbey. På motsatt side av sørbredden ble Bishopwearmouth grunnlagt i 930. En liten fiskelandsby kalt for Sunderland var lokalisert ved munningen av elven, det stedet som i dag kalles East End. Den ble gitt charter i 1179. I århundrenes løp vokste Sunderland til en havn som handlet i kull og salt. Skipsbygging begynte langs elven på 1300-tallet. Ved 1800-tallet hadde havnen Sunderland vokst til at den hadde absorbert Bishopwearmouth og Monkwearmouth.

Sunderland er i dag den trettende største byen i England med et areal på 3874 hektar. I henhold til statistikk basert på tall fra folketellingen i 2001 er 60 prosent av hjemmene i Sunderland storbyområde selveie og med gjennomsnittlig husholdning på 2,4 mennesker. Folketellingen for 2011 har oppgitt 174 286 innbyggere.

Tyne and Wear Metro har flere stasjoner i Sunderland og forbinder byen med de andre folkerike byene i området.

Vennskapsbyer
-------------

Sunderland har følgende vennskapsbyer:

* Kinas flagg Harbin
* Frankrikes flagg Saint-Nazaire
* USAs flagg Washington, D.C.
* Tysklands flagg Essen

Referanser
----------

1. ↑  «Sunderland 2001 Census Statistics» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) den 11. juli 2007.
2. ↑  «2011 Census - Built-up areas». *ONS*.
3. ↑  «China opens a window on Sunderland – Local» Arkivert 21. mai 2009 hos Wayback Machine.. *Sunderland Echo*. 18. mai 2009.
4. ↑  «British towns twinned with French towns» [via WaybackMachine.com]. Archant Community Media Ltd. Arkivert fra originalen den 5. juli 2013
5. ↑  DC Sister Cities, DC Gov
6. ↑  Further Information on Essen Arkivert 22. april 2016 hos Wayback Machine. «Sunderland has been twinned with Essen, Germany since 1949».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sunderland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Sunderland – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Sunderland hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Sunde** er et delområde og valgkrets i Madla bydel i Stavanger kommune i Rogaland fylke. Sunde ligger litt nord for Hafrsfjorden. Det er flere historiske områder og funn på Sunde, blant annet lå det en bygdeborg på Risnes et nes i Hålandsvatnet, med en 140 meter lang mur mot land. Det var siktelinjer mellom bygdeborgene på Nord-Jæren slik at folk var organisert og samarbeidet i større enheter. Det antas at hele Sør-Rogaland var organisert som ett rike, bebodd av den germanske folkestammen rygere. De kan ha innvandret fra øya Rügen i Østersjøen. Runene, de første germanske skrifttegnene ble tatt i bruk på denne tiden.

Delområdets areal er 5,74 km² og innbyggertallet i 2005 var 4104 personer. Sunde er inndelt i elleve grunnkretser.

Grunnkretser
------------

**11032500 Sunde** består av 

* 11032504 Friheim
* 11032505 Nordre Sunde 1
* 11032506 Søre Sunde 1
* 11032508 Nordre Sunde 2
* 11032509 Sundekrossen
* 11032510 Malthaug
* 11032511 Søre Sunde 3
* 11032512 Søre Sunde 4
* 11032513 Olafshagen 1
* 11032514 Bråtet
* 11032515 Mimmarudlå

  


| * v
* d
* r
Stavangers bydeler |
| --- |
|  | Eiganes og Våland **·** Hillevåg **·** Hinna **·** Hundvåg **·** Madla **·** Storhaug **·** Tasta | Norges flagg |
Et **fjellbeite** er et beiteområde i fjellene, ofte over tregrensen og langt fra de permanente bosetningene. Fjellbeiter har tidligere vært et viktig supplement til beitene rundt bosetningene. Det fins tre former for fjellbeiter:

* Den vanligste formen for fjellbeite i Norge og i Alpene er **seteren**. I seterdriften var det gjerne melkekyr og osteproduksjon som hadde størst betydning.
* I mediterrane områder (bl.a. på Alpenes sørside, i de spanske og Atlasfjellene) var **transhumans** vanligere, der beiteområdene lå flere dagsmarsjer fra gårdene, i flere tilfeller på tvers av landegrensene. Transhumans ble vanligvis bedrevet med tamsau av betalte gjetere.
* **Fjellnomadisme** er kjennetegnet ved at familiene følger dyrene over veldig store avstander. Denne formen for fjellbeite er ukjent fra Europa, men var/er vanlig i bl.a. Asia og Nord-Amerika.

Hensikten med fjellbeite var å utnytte arealer som ikke kunne utnyttes til jordbruk eller – kanskje mer korrekt – å kunne øke buskapen ved å forstørre beitearealet. Ved å fordele beitepresset over flere beiteområder, kunne man øke buskapen til et nivå som ikke hadde vært mulig med dalbeitene alene.

Fjellbeitenes betydning har blitt sterkt svekket gjennom industrialiseringen av landbruket. I et bedriftsøkonomisk perspektiv er det i dag mer lønnsomt å øke febestanden gjennom kraftfôr enn gjennom en økning av beitearealet ved å ta i bruk fjellområder. På den andre siden har transhumans-lignende driftsformer spredt seg til Alpenes nordside, ved at kyr fraktes med lastebiler fra Alpeforlandet til fjellbeiter som ikke lenger brukes som seter.

Nedleggelsen av fjellbeiter har også stor betydning for kulturlandskapet. Uten beiting gror de åpne beiteområdene igjen, og artsrike enger viker for artsfattig buskas.

Se også
-------

* Fjellslått
**Sundekilen-vraket** er et middelalderfartøy funnet 1973 i Sundekilen, ved Østerøya, i Tønsbergfjorden i Sandefjord kommune. Vraket ble funnet på grunt vann av en hytteeier som hadde utbyggingsplaner i området. Hele vraket er fullstendig dekket av sedimenter, og dermed hadde det ikke blitt utgravet. Ettersom stedet hvor skipsvraket ligger er ettertraktet for utbygging av en småbåthavn, foreligger det planer om utbygging i området. En utgravning av vraket er fremdeles ikke gjennomført.

Nyere teknologi som hadde blitt brukt for å penetrere sedimentet, avdekket et vrak med en utstrekning på 15,10 meter x 3,30 meter som ligger på grunt vann og er dekket av over tjue centimeter med mudder. Det ble foretatt en spylesondering gjennom mudderet ned til trevirket i 1986. Det er et klinkbygget fartøy av furu og eik. På innsiden er det garneringsbord av furu og på utsiden er det hudbord av eik. Spantene er av eik, og er holdt sammen med trenagler. Alt tømmer som har blitt undersøkt, hadde spor av håndsag. Trevirket som ble bearbeidet for bygging av fartøy i Norge ble som en regel utført med øks og andre verktøyer, da sag kom sent til Nord-Europa. Håndsag som verktøy ble vanlig på den norske landsbygda i 1700-tallet.

Dateringen av trevirket som hadde blitt tatt opp viser at skipet i Sundekilen er fra perioden mellom 1305 og 1445. Funn av innvendig garneringsbord på den andre siden av spantene er ikke ofte sett på vrak etter klinkbygde fartøyer i Norge. De løse hudbordene som ble tatt under sonderingen i 1986 var ikke klinket sammen med annet enn spikrene som var blitt bøyd etter å ha vært slått gjennom. Det er funnet noen svake brannspor på deler av materialet som var undersøkt.

Den foreløpige konklusjonen ble at det er et mindre fraktskip, som en kogge, som mulig er fra Nord-Tyskland. Koggen fra de nordtyske havnene i middelalderen hadde planker som var bearbeidet med sag og var satt sammen med spikerhull i «saumen». Det er ikke mulig å vite hvilken skutetype vraket har uten en utgravning. Skipet hadde trolig en opprinnelig lengde på mellom 15 og 20 meter.

Litteratur
----------

* Dag Nævestad, "Lokaliserte middelaldervrak i Øst-Norge", *Norsk Sjøfartsmuseum Årbok 1998* ISBN 82-90089-59-9

Eksterne lenker
---------------

* Dyrt skipsvrak
**Varslingshund** er normalt en militær tjenestehund som primært er trent til å vokte et område eller et objekt, men den kan også være en sivil tjenestehund. Varslingshunder kan derfor også kalles brukshund, tjenestehund og, i ikke-militær sammenheng, familiehund.

Militær varslingshund
---------------------

Den militære varslingshunden skal varsle når uvedkommende nærmer seg ved å gi hals (bjeffe). Varslingshunder trenes normalt også i lydighet, patruljetjeneste, feltsøk, sporsøk, søk i bygning og beskyttelse. I tillegg kan den trenes til en ellere flere spesieloppgaver etter behov.

Varslingshunder har normalt større aksjonsradius enn várhunder, fordi hundeføreren ikke trenger å ha øyekontakt med hunden for å registrere markeringer.

Sivil varslingshund
-------------------

En sivil varslingshund har oftest de samme oppgaver med å varsle, men kan mangle utdannelse i å beskytte. De skal heller ikke være skarpe. Slike hunder benyttes typisk av vaktselskaper, men også i noen grad til å vokte eiendom.

| * v
* d
* r
Brukshundtyper |
| --- |
| 
* Assistansehund
* Bandhund
* Bombehund
* Diabeteshund
* Ettersøkshund
* Epilepsihund
* Familiehund
* Førerhund
* Fårehund
* Gårdshund
* Hjelpehund
* ID-hund
* Jakthund
* Kamphund
* Kløvhund
* Kreftsøkshund
* Kriminalsøkshund
* Kurérhund
* Kveghund
* Lavinehund
* Ledhund
* Likhund
* Livredningshund
* Løshund
* Matsøkshund
* Militær patruljehund
* Militær tjenestehund
* Minesøkerhund
* Narkotikahund
* Patruljehund
* Politihund
* Redningshund
* Ruinhund
* Servicehund
* Signalhund
* Skadedyrhund
* Spesialsøkshund
* Sporhund
* Stallhund
* Søkshund
* Terapihund
* Tjenestehund
* Trekkhund
* Tolltjenestehund
* Utstillingshund
* Vakthund
* Valutahund
* Vannsøkshund
* Varslingshund
* Veddeløpshund
* Vindsøkshund
* Vokterhund
* Våpensøkshund
* Åstedshund

 |
**Aircon AS** var et av Norges største renholds- og servicebyråer, og Norges hittil største norskeide rene servicebyrå. Gründeren Nils Finstad startet selskapet i 1986 under navnet «Selco Renhold». I 1989 ble navnet endret til Aircon Miljø og Renholdssystemer AS under holdingselskapet Aircon Holding AS. Det ble knyttet nøkkelpersoner med kompetanse om produkter, renholdsteknikk, personalbehandling og kundeoppfølging til firmaet, og firmaet oppnådde raskt gode resultater og utviklet seg til Norges nest største service-byrå bak ISS. ISS kjøpte i 2005 opp Aircon-selskapene Aircon Cater AS, Aircon Møre AS og Varig Renhold AS, samt 40 % av aksjene i hovedselskapet. I 2007 ble Aircon fullt ut kjøpt opp av ISS Norge.
Hovedkontoret lå i Sandvika, med avdelingskontorer i Ålesund, Sarpsborg, Drammen, Kongsberg, Stavanger, Bergen, Kristiansand og Arendal.

Aircon drev med renhold, temporære tjenester (bl.a. vinduspuss, boning, tepperens, oppskuring, polishbehandling), ventilasjon, vaktmestertjenester, søppeltømming, FDV, catering og kantinedrift.

Center Renhold og Varig Renhold (tidligere Varig Renhold Drammen AS og Varig Renhold Oslo AS) ble på begynnelsen av 2000-tallet kjøpt opp av Aircon og innlemmet under renholdsavdelingen.

Aircon var også en av selskapene som ga støtte til tsunamiofrene under Jordskjelvet i Indiahavet 2004.

Noen av Aircon's kunder var Universitetet i Oslo, Netcom, Utenriksdepartementet og Sandvika Storsenter.

Aircon hadde ca. 1000 ansatte totalt.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2014. Besøkt 6. mars 2013.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2014. Besøkt 6. mars 2013.
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Karine Mathisen** (gift **Karine Endresen**; født 23. oktober 1848 på Værøy, død 15. april 1924 på Værøy) var den første distriktsjordmora i Værøy i Lofoten.

På Mathisens tid var det svært vanskelig å få jordmødre til Værøy og Røst, så da unge Mathisen viste sin interesse for faget og ytret ønske om å drive praksis i hjemkommunen, fikk hun et mindre stipend fra fylket til å ta utdannelse i Oslo. Hun ble uteksaminert i 1872 og ble som historiens første fra det året statsansatt som jordmor i Værøy.

I 1876 giftet hun seg med gårdbruker og fisker Lars Endresen fra Espevær, Haugesund, og sammen fikk de fire barn.

Karine Mathisen virket som Værøys distriktsjordmor i 40 år, og ble etterfulgt av sin egen datter Elide Endresen.

Referanser
----------

1. ↑  Karine Endresen; Slekt og datas gravminnedatabase
2. 1 2  Sørli, Dag (1976). *Øyfolket : bygdebok for Værøy. 2*. Værøy bygdeboknemnd. s. 34-35.
3. ↑  Søraa, Gerd (1984). *Hent jordmora!*. Oslo: Gyldendal. s. 207. ISBN 8205148260.
«Varsler» har flere betydninger.
***Varsleren*** er en dokumentarisk bok utgitt i 2006, skrevet av journalisten Jon Hustad og med et etterord av Carl August Fleischer, som handler om saken ved Rikshospitalet der den 22 måneder gamle for tidlig fødte gutten Fredrik Hagen døde under et medisinsk forsøk  i 1992. Foreldrene hadde ikke gitt samtykke til noe slikt forsøk, og forsøket hadde ingen forskningsmessig eller klinisk verdi. Hele forskningsprosjektet hadde vært kontroversielt fra starten på grunn av etiske aspekter. Boken beskriver hva som skjedde da en av Norges mest respekterte barneleger, professor Ola Didrik Saugstad, ved en ren tilfeldighet ble kjent med saken og varslet sine overordnede tjenestevei om det som hadde skjedd i 1995. Istedenfor at det ble innledet en undersøkelse av dødsfallet, ble saken starten på en heksejakt på professoren som hadde varslet. Saugstad ble truet med injuriesøksmål av forskerne bak prosjektet, beskyldt for løgn av dekanus ved det medisinske fakultet, ble truet med at saken ville gå ut over hans internasjonale karriere og beskyldt for å være illojal.

Hustad mener at det i denne saken var to tankesystemer som kolliderte: Den internasjonalt renommerte forskeren Saugstad insisterte på en akademisk standard, mens hans motstandere var preget av laugtankegang, og så det som viktigere å beskytte lauget og dekke over feil.

Boken fikk betydelig presseomtale og førte til omfattende debatt[].

Litteratur
----------

* Hustad, Jon (2006): *Varsleren*. Oslo: Spartacus. ISBN 978-82-430-0366-8

Portal: Litteratur
Ved Hjørungneset møtes Vartdalsfjorden og Storfjorden.
**Vartdalsfjorden** er en fjord (egentlig et sund) i Hareid, Ulstein og Ørsta kommuner i Møre og Romsdal. Den er rundt 20 kilometer lang, og ligger mellom øya Hareidlandet og Vartdalsstranda på fastlandssiden.

Fjorden begynner ved Hjørungneset øst for Hjørungavåg og går derfra i sørvestlig retning, til den munner ut i Voldsfjorden sør for øyene Eika og Yksnøya. Her går også Ørstafjorden mot øst inn til Ørsta. I den nordlige enden munner ut i Storfjorden og Sulafjorden, og fra den sørlige munningen i Voldsfjorden går også Rovdefjorden vestover fra Yksnøya. Fjorden er mellom to og tre kilometer bred, og den største dybden er på 365 meter, utenfor Flåvika i Ørsta. 

Bygda Vartdal, som fjorden er oppkalt etter, ligger på østsida av fjorden. Lengst sør på vestsida ligger Eiksund på Hareidlandet. Herfra gikk det tidligere ferge over til Rjånes på fastlandet, men 23. februar 2008 ble fergesambandet lagt ned da Eiksundsambandet ble åpnet. Europavei 39 går langs Vartdalsstranda på sørsida av fjorden. I 2014 vedtok regjeringen at den framtidige E39 skal gå i bru over Vartdalsfjorden, over Hareid før veien krysser Sulafjorden i bru og går videre mot Ålesund. Strekningen er ikke konkret omtalt i Nasjonal transportplan 2018–2027.

Det er lagt en strømkabel på fjordbunnen mellom Rjåneset i Ørsta og Eiksundøydgarden i Ulstein.

Referanser
----------

1. ↑  Vartdalsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Samferdselsdepartementet (14. april 2014). «Val av trasé for vidare planlegging – gir  raskare framdrift». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 24. juni 2017.
3. ↑  Rosbach, Marius (14. april 2014). «Solvik-Olsen: – Derfor ble Hafast valgt». *smp.no*. Besøkt 24. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Farid Zarif** (født 1951 i Kabul) er en afghansk diplomat. Han var fra 2011 til 2015 sjef for FNs administrasjon i Kosovo.

Liv og virke
------------

Zarif studerte ved Universitetet i Kabul. Han begynte i sitt lands utenrikstjenesten i 1974. En periode var han chargé d'affaires i Havanna og fra 1980 var han ambassadør og Afghanistans faste representant ved FN i New York. Zarif var viseutenriksminister 1987–1989) og utenrikspolitisk rådgiver for Afghanistans president (1989–1991).

Fra 1991 til 1992 arbeidet han for handelskammeret i Afghanistan og gikk deretter i internasjonal diplomatisk tjeneste. Han arbeidet for FN i Eritrea og Sør-Afrika og hadde fra 1994 til 1996 lederansvar for valgavvikling i UNMIL i Liberia. Etter dette arbeidet han med FNs humanitære innsats i Irak. Fra 2004 var han stabssjef i FNs misjon i Irak (UNAMI). Zarif ble deretter stabssjef og fungerende spesialutsending i UNMIS i Sudan. I 2010 fikk han en lederstilling i FNs avdeling for fredsbevarende operasjoner med ansvar for Europa og Latin-Amerika.

Den 11. oktober 2011 ble Zarif utnevnt til FNs generalsekretærs spesialrepresentant for Kosovo og sjef for FNs administrasjon i provinsen (UNMIK).

Referanser
----------

1. ↑  «UNMIK SRSGs since 1999». *UNMIK online*. Besøkt 7. mai 2016.
2. ↑  Secretary-general Appoints Farid Zarif of Afghanistan his Special Representative for Kosovo, Division of Public Information.

| * v
* d
* r
FNs generalsekretærs spesialrepresentant for Kosovo |
| --- |
|  | Sérgio Vieira de Mello  **·** Bernard Kouchner **·** Hans Hækkerup **·** Michael Steiner **·** Harri Holkeri **·** Søren Jessen-Petersen **·** Joachim Rücker **·** Lamberto Zannier **·** Farid Zarif |
*Kan navnlig forveksles med komponistene Emil Horneman og Chr. Fr. Emil Horneman.*

**Emil Hornemann** (født 19. april 1810 i København, død 16. juni 1890) var en dansk lege, kjent for sine hygienereformer og mot alkoholmisbruk i Danmark.

Han besøkte England for å granske helseproblemene oppstått etter den industrielle revolusjon og de lokale legers helsetiltak. I København, der han virket fra 1841, begynte han å sette ut sin lærdom i livet. Det var imidlertid først etter koleraepidemien at hans forslag fant gehør. Det førte blant annet til endringer av byggeforskriftene. Han gav uttrykk for sine tanker gjennom den forening han hadde stiftet, Lægeforeningen mod Koleraens Udbredelse. Den stod også bak oppførelsen av Lægeforeningens Boliger.

Danmarks første arbeidsmiljølov (1873) skyldtes blant annet Hornemans hans beskrivelse av barnearbeidet i industrien.[]

Lægeforeningens Boliger
Emil Hornemann Foto: Budtz Müller

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Emil\_Hornemann[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jul. Petersen, "Hornemann, Claus Jacob Emil", i: C.F. Bricka (red.), *Dansk Biografisk Lexikon*, København: Gyldendal 1887-1905.
* Carøe og Selmer, *Den danske Lægestand*, 6. Udg.
* *Illustreret Tidende* XXXI, Nr. 39.
* *Ugeskrift for Læger* 4. række XXII, 16 ff.
* *Bibliotek for Læger* 7. række I, 332 f. og 404 ff.
* *Tidsskrift for Sundhedspleje* 1. række, II.
* J. Petersen, *Koleraepidemierne*.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
DS «Kristianiafjord» på Kristianiafjorden
DS «Kristianiafjord» på Kristianiafjorden 1913
**DS «Kristianiafjord»** var et dampdrevet passasjerskip som tilhørte Den norske Amerikalinje A/S (NAL). «Kristianiafjord» var det første skipet til NAL, og «amerikabåten» ble overlevert til rederiet i september 1913. Jomfruturen gikk fra Kristiania 4. juni 1913 med både konge, regjering og storting ombord. Skipet var innom både Kristiansand og Oslo før det ankom Bergen. Første tur gikk fra Bergen den 7. juni 1913. Fartøyet var bygd av Cammell Laird i Birkenhead i England og søsterskip til DS «Bergensfjord».

DS «Kristianiafjord» gikk på grunn ved Cape Race, Newfoundland den 15. juni 1917, og gikk tapt i en storm to uker senere
.

* Sverre Halvorsens kommentartegning av Den Norske Amerikalinjes Kristianiafjord i vittighetsbladet Humoristen 1913.Sverre Halvorsens kommentartegning av Den Norske Amerikalinjes Kristianiafjord i vittighetsbladet *Humoristen* 1913.

Referanser
----------

1. ↑  På seilas med konge, regjering og storting Arkivert 8. april 2017 hos Wayback Machine. *Avtrykk.no*, 22.06.2016

Litteratur
----------

* Yngvar Holm: *Den store boken om armerikabåtene. Nasjonens maritime stolthet*. Edvard'en Forlag Bergen 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ralph Wien Memorial lufthavn** er en statseid og offentlig lufthavn som ligger knapt to kilometer syd for sentrum av forretningssenteret Kotzebue, et tettsted på Baldwin-halvøya i fylket Northwest Arctic Borough i den US-amerikanske delstaten Alaska.

Navn
----

Lufthavnen er oppkalt etter Ralph Wien (1897–1930), storebror til den norsk-amerikanske flypionéren Noel Wien og medstifter av Wien Air Alaska i 1927. Ralph Wien var pilot ombord i et Bellanca som styrtet ved Kotzebue den 12. oktober 1930.

Fasiliteter og fly
------------------

Ralph Wien Memorial Airport dekker et areal på 600 ha og er utstyrt med to rullebaner. Rullebane 9/27 har et asfaltdekke på 1798 x 46 m (5900 x 150 ft) og rullebane 17/35 har grusdekke og måler 1181 x 27 m (3876 x 90 ft).

For den 12-månedersperioden som endte 11. april 2008 hadde lufthavnen 59 860 flyoperasjoner, en gjennomsnitt på 164 i døgnet fordelt på 62 % med generell flytrafikk, 33 % taxiflyvninger, 3 % kommersiell rutetrafikk og 2% militær flytrafikk. 52 fly har denne lufthavnen som base: 77 % av dem er enmotors- og 23 % flermotorsfly.

Destinasjoner
-------------

|  | Flyselskap | Destinasjoner |
| --- | --- | --- |
| USAs flagg | Alaska Airlines | Anchorage, Nome |
| USAs flagg | Bering Air | Ambler, Buckland, Deering, Kiana, Kivalina, Kobuk, Noatak, Nome, Noorvik, Point Hope, Selawik, Shungnak |
| USAs flagg | Era Alaska | Noatak, Noorvik, Selawik, Kiana, Deering, Point Hope, Ambler |
|

Eksterne lenker
---------------

* Airlines inform

  

*Denne artikkel bygger i hovedsak på tilsvarende artikkel i engelskspråklig Wikipedia.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**U.S. Coast Guard Auxiliary** er en sivil frivillighetsorganisasjon som bistår den amerikanske kystvakten i sin virksomhet, med unntak av militære og politimessige oppgaver.

Hjelpekorpset ble opprettet i 1939 og består av rundt 32 000 medlemmer (*auxiliarists*), som bærer samme uniform som de militære kystvaktsoldatene, men med andre insignier. Mange av hjelpetroppene benytter sine egne båter og fly, eller bistår kystvakten med spesialkunnskaper innen radiokommunikasjon, informasjonsteknologi og lignende.

Den grunnleggende enheten i hjelpekorpset er *flotiljen*, som kan ha fra 10 til 100 medlemmer. Flere flotiljer utgjør en divisjon, og det er flere divisjoner i hvert kystvaktdistrikt. Medlemmene i hver flotilje og divisjon velger tillitsmenn, men alle hjelpetroppene har samme rang.

Distinksjoner
-------------

Referanser
----------

1. ↑  Om USCGA
2. 1 2  «Coast Guard Snapshot 2012» (PDF) **(engelsk)**. US Coast Guard. Besøkt 10. mai 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Coast Guard Auxiliary – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |