Kartet viser hvilke norske dialekter som har blitt påvirka av jamvektsloven. I det lyseblå området ender overvektsord på -e, mens jamvektsord ender på -a. I det mørkeblå området har overvektsord apokope, mens det er utstrakt bruk av jamning i jamvektsord.
**Jamvekt** er innen norsk dialektologi at det er like mye trykk på begge stavingene i et tostava ord. Jamvekt kan brukes til å forklare de språkhistoriske uttaleforandringene som har skapt kløyvd infinitiv eller til å dele inn de norske dialektene. I dag er det dialektene på Østlandet og i Trøndelag og en del svenske innlandsbygder som har spor av jamvekt. Jamvekt forbindes først og fremst med verb, men i flere dialekter har jamvektsloven også virka i andre ordklasser. For eksempel har de norrøne preposisjonene *yf**i**r* (jamvekt) og *ept**i**r* (overvekt) i noen dialekter, blant annet i deler av Telemark, blitt til *iv**i*** («over») e.l. og *ett**e**r*. I dialektområdet med jamvekt er jamvektsloven mindre gjeldende i de ytre delene, særlig for andre ordklasser enn verb.

Jamvektsloven
-------------

*Jamvektsloven* beskriver endringene i uttalen av tostava ord fra norrønt og fram til moderne norsk. Utfallet er to bolker med ord, der vokalen i andre staving har holdt seg i den ene, men blitt redusert i den andre. Jamvektloven gjaldt fra Langesundfjorden i Telemark og Bykle i Setesdal nordover øst for Langfjella til grensa mellom Romsdal og Nordmøre, i Trøndelag og på indre Nord-Helgeland. I utkantsgrensene for endringene, for eksempel i søndre Østfold, er effektene mindre synlige; for eksempel har man her -e i utlyd av jamvektsord.

### Jamvektsord

*Jamvektsord* er ord med kort rotstaving i norrønt, det vil si at rotstavinga hadde både kort vokal og kort konsonant. I disse orda har vokalen i den andre stavinga holdt seg. For eksempel har det norrøne verbet *bera* («bære») kort rotstaving og har i dialekter med jamvekt derfor blitt til *bera*, *bær(r)a* eller liknende. I enkelte dialekter virker også jamning, det vil si at rotvokalen og endevokalen påvirker hverandre og blir likere eller helt like. I disse dialektene heter det gjerne *bårrå* eller liknende. I blant annet vikværsk har jamvektsloven dessuten virka på substantiv, for eksempel har *maga* holdt seg fra norrøn tid, da det også het *maga* (akkusativ av *magi*, «mage»).

### Overvektsord

*Overvektsord* er ord som hadde lang rotstaving i norrønt, det vil si enten lang vokal/diftong eller lang konsonant/konsonantforbindelse. Overvektsord omfatter også ord som hadde overlang rotstaving, som vil si både lang vokal/diftong og lang konsonant/konsonantforbindelse. Disse orda har fått reduksjon av den norrøne vokalen i den andre stavinga, gjerne til trykklett ‑e. Et eksempel er det norrøne verbet *kasta*, som har blitt til *kaste* på Østlandet. I Trøndelag og Nordland virker også apokope, så trykklette E-er faller bort. I dette området har *kaste* dermed blitt videreutvikla til *kast’*. I deler av apokopeområdet, særlig i nord, virker apokopen også på jamvektsord. Et annet eksempel er det norrøne ordet *bakka* (akkusativ av *bakki*, «bakke»), som har lang rotstaving og derfor blitt til *bakke*.

Jamvekt i skriftlig norsk
-------------------------

### Bokmål

Med den nye rettskrivinga i 1938 kom kløyvd infinitiv inn som sideform ved sida av infinitiv på ‑e og var så klammeform helt til 1. juli 2005. Skillet mellom hovedformer og sideformer blei da oppheva i bokmål, og det var igjen bare tillatt med infinitiv på ‑e. Det har ellers ikke vært noe skille mellom jamvektsord og overvektsord i bokmål.

### Landsmål/nynorsk

I landsmålet var det fra 1901 to ulike normaler, Hægstad-normalen og midlandsnormalen. Mens Hægstad-normalen var hovedform, var midlandsnormalen tillatt for elever og tilsvarte sideformer i dagens nynorsk (til 2012). Midlandsnormalen hadde kløyvd infinitiv istedenfor infinitiv på ‑a, som Hægstad-normalen hadde. Den hadde også skille mellom jamvektsord og overvektsord i svake hunnkjønnsord, men ikke i hannkjønnsord. Mens norrønt og Hægstad-normalen hadde lik bøying for alle svake hunnkjønnsord, hadde midlandsnormalen *ei vise* – *visa* i overvektsord, men *ei viku* – *viko* i jamvektsord.

| Norrønt | Hægstad-normalen | Midlandsnormalen |
| --- | --- | --- |
| vísa (akk. vísu) – vísan (akk. vísuna) | visa – visa | vise – visa |
| vika (akk. viku) – vikan (akk. vikuna) | vika – vika | viku – viko |

Fra 1917 var det bare én landsmålsnormal. Da fikk kløyvd infinitiv bli med videre, mens ulik bøying av svake hunnkjønnsord gikk ut. I 1929 fikk landsmål navnet nynorsk og i 1938 blei kløyvd infinitiv likestilt med infinitiv på -a. I 1959 blei kløyvd infinitiv igjen sideform. Kløyvd infinitiv er likestilt igjen siden 2012, da sideformer som begrep blei tatt ut av rettskrivinga.

Se også
-------

* Kløyvd infinitiv
* Jamning
* Norske dialekter

Referanser
----------

1. ↑  Venås, Kjell (28. mai 2019). «jamvektsloven». *Store norske leksikon*. Besøkt 7. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Formverket i midlandsnormalen hos Mållekken
* Liste over jamvektsord i dialektene hos Mållekken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |