recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Colbjørn Torstensen Arneberg - «Colbjørn Torstenson, præst til Sørum» 1900, olje på lerret, Høyde: 104 Bredde: 87
**Alice Dagny Pihl Salvesen** (født 20. april 1869, død 8. juli 1959) var en norsk maler fra Kristiania. Hun var med på Vågåsommeren 1894, sammen med malerne Kristen Holbø, Halfdan Egedius, Lars Jorde, Thorvald Erichsen, Alfred Hauge, Oluf Wold-Torne, Johanna Bugge, Ragnhild Hvalstad og Kristine Laache.

Alice Pihl var datter av jernbanedirektør Carl Abraham Pihl og hans engelske hustru Catherine Ridley. Hun var på sin mors side kusine av polarforskeren Carsten Borchgrevink. Hun var elev av Eilif Peterssen, Erik Werenskiold og Harriet Backer. I 1897–98 hadde hun et studieopphold i Paris.

Alice Pihl delte en periode atelier med Johanna Bugge, Ragnhild Hvalstad og Kristine «Kris» Laache i gården kalt Pultosten i Lille Grensen. Hun malte figurbilder og portretter, og hentet som sine venner impulser fra symbolistiske og nyromantiske strømninger. Hun deltok på Høstutstillingen seks ganger i perioden 1898-1905, og var dessuten representert på den norske utstillingen i Stockholm i 1904.

År 1900 utførte hun på Rød herregård en kopi av portrettet av Colbjørn Torstensen Arneberg.

Pihl ble 7. august 1911 gift med Johan Emil Salvesen, bosatt i Edinburgh, og flyttet til utlandet. Hun oppga dermed for det meste sin kunstnertilværelse, men deltok på Nasjonalgalleriets retrospektive utstilling så sent som i 1940.

Referanser
----------

1. 1 2   KulturNav, oppført som Alice Salvesen, KulturNav-ID 83339584-65ed-44e5-8d52-d048c5ab4704, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Alice Salvesen, Norsk kunstnerleksikon ID Alice\_Salvesen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
4. ↑  familysearch.org
5. ↑  *Norges Sjøfartstidende* 8. august 1911

Kilder
------

* Anne Wichstrøm (1997). *Kvinneliv, kunstnerliv : kvinnelige malere i Norge før 1900*. Oslo: Gyldendal.
* *Illustrert norsk kunstnerleksikon : stemmeberettigede malere, grafikere, tegnere og billedhoggere 1944*. Oslo: Mittet. 1944.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
**Myrmetallfly** (*Syngrapha microgamma*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes på Østlandet i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 23–28 mm), grått nattfly. Arten ligner polarmetallfly (*Syngrapha hochenwarthi*), men kan skilles fra denne på at forvingen ikke har antydning til rødskjær, og at bakvingens svarte ytterkant er bredere. De to artenes utbredelser overlapper ikke i Norge. Kroppen og forvingen er grå. **Forvingen**s midtfelt er mørkgrått i den bakerste halvdelen. Mellomlinjene, som avgrenser dette feltet, er smale og lyse med mørk kant. Midt i vingen er det en liten, dråpeformet, hvit flekk. Fra den indre enden av denne går det ut en smal utløper til hver mellomlinje, slik at det mørke feltet har smal, lys kant på tre sider. Nyremerket er delvis svartkantet, ringmerket neppe synlig. Bølgelinjen langs vingens ytterkant er mørk i den fremre delen, lys i den bakre. **Bakvingen** er lysgul, langs ytterkanten ganske bredt svart. Den er også gråsvart i et smalt belte langs innerkanten og i et lite område ved roten.

Levevis
-------

Denne arten lever på myrer i barskogs (taiga)-sonen. Larvene lever på dvergbjørk (*Betula nana*) og blokkebær (*Vaccinium uliginosum*), også på finnmarkspors (*Rhododendron tomentosum*), men denne er sjelden i artens norske utbredelsesområde. Den overvintrer som halvvoksen larve. De voksne sommerfuglene flyr om dagen i solskinn, i juni – juli. De kan også fly i varme sommernetter og kommer da gjerne til lys. Den er en meget rask flyger.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Nord-Europa og videre østover til Kamtsjatka, og vidt utbredt i det nordlige Nord-Amerika. I Norge er den bare kjent fra Østlandet, der den er lokal og sjelden. De fleste funnene er fra indre strøk.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler, myrmetallfly:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *myrmetallfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *myrmetallfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *myrmetallfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *myrmetallfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *myrmetallfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *myrmetallfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *myrmetallfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Syngrapha microgamma* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Sorteringssamfunnet** er et begrep som beskriver et samfunn der enkelte individer er sortert bort fra samfunnet på bakgrunn av egenskaper. Begrepet blir brukt av Høyre og Kristelig Folkeparti (KrF) i den politiske debatten.

Begrepet "sorteringssamfunn" er sammensatt av ordene sortering og samfunn. Det blir oftest brukt i sammenheng med etiske debatter om gen- og bioteknologi.

Bruken av ordet
---------------

Begrepet sorteringssamfunn er ikke et nytt begrep og Hilde Frafjord Johnson tok i bruk begrepet allerede 4. september 1993 i et intervju med Aftenposten. Begrepet sorteringssamfunn blir blant annet brukt i debatten rundt tidlig ultralyd.

Debatten om sorteringssamfunn
-----------------------------

Forfatteren Thorvald Steen har deltatt i debatten og advart mot farene ved det han mener kan utvikle seg til et sorteringssamfunn. Ola Didrik Saugstad, barnelege og professor i barnesykdommer ved Universitetet i Oslo har også deltatt i debatten og gitt uttrykk for sin bekymring. Både Steen og Saugstad har vunnet Livsvernprisen, henholdsvis i 2013 og 2007. KrF og Høyre bruker begge ordet for å advare mot ideen om at noen kan sorteres bort i fra samfunnet. Jens Stoltenberg har uttalt at det er urettferdig å påstå at kvinner som velger å ta tidlig ultralyd er for et sorteringssamfunn. I den politiske debatten finnes også de som hevder at sorteringssamfunnet allerede er her, og at det nødvendigvis ikke er noe negativt.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. november 2012. Besøkt 11. februar 2013.
2. ↑  Drabløs, Magnus Brattset (4. februar 2013). «Advarer mot sorteringssamfunnet». *NRK*. Besøkt 16. april 2020.
3. ↑  Ola Didrik Saugstad, professor i barnesykdommer. «Livet i sorteringssamfunnet». *Aftenposten*. Besøkt 16. april 2020.
4. ↑  «Steen mottar pris for kamp mot sortering». *Menneskeverd*. 1. februar 2013. Besøkt 16. april 2020.
5. ↑  Feiring, Eline (15. februar 2007). «Nytt om navn». *Tidsskrift for Den norske legeforening* **(norsk)**. ISSN 0029-2001. Besøkt 16. april 2020.
6. ↑  «Ultralyddiskusjon skapte oppstyr i Stortinget». *www.aftenbladet.no*. Besøkt 16. april 2020.
7. ↑  «Sorteringssamfunnet er her» Arkivert 20. november 2011 hos Wayback Machine.
Denne artikkelen omhandler forskning.  For geometri, se Triangulering.
**Triangulering** brukes innen samfunnsvitenskapene om det å referere til observasjoner ved å bruke minst to ulike perspektiver. Ved å kombinere forskjellige perspektiver kan man avdekke svakheter ved perspektivene hver for seg. Om de ulike perspektivene peker i ulik retning så indikerer det at perspektivene har skjevhet, mens om perspektivene peker i samme retning kan det indikere at resultatene har høy validitet.

Det er hovedsakelig fire måte å kombinere flere perspektiver på:

* Bruk av ulike metoder for å kompensere for deres ulike styrker og svakheter, da spesielt kombinasjon av kvantitativ og kvalitativ metode.
* Bruk av ulike teorier og sammenligne dem for å se hvilke som er mest brukbare.
* Bruk av ulike datasett fra forskjellige kilder, tidspunkt, steder og personer.
* Bruk av ulike forskere for å balansere for hver enkelts subjektive synspunkter.

Referanser
----------

1. 1 2  Jupp, Victor (red). The SAGE Dictionary of Social Research Methods Sage, 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
**Horpestadvatnet** er en sterkt næringsrik (hypertrof) innsjø i Klepp kommune, Rogaland. Innsjøen hører til Orrevassdraget, og får tilsig fra øst gjennom Roslandsåna fra Frøylandsvatnet. Utløpet er i vest gjennom Horpestadkanalen til Orrevatnet. Den sørvestre delen av vannet inngår sammen med Ergavatnet i Orrevatnet naturreservat. 

Innsjøen er sterkt forurenset ved avrenning fra landbruket, med meget høye konsentrasjoner av planteplankton. Og til tross for redusert tilførsel av næringsstoffer på 1980-tallet, var det pr. 1990 ikke registrert særlig bedring av vannkvaliteten.

Vannet har en stor bestand av småfallen, ikke særlig verdifull lagesild. Det er også sik og ål i vannet.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. mai 2015
3. ↑  (no) Orrevatnet naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  Fylkesmannen i Rogaland, Miljøstatus[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Sort Kanal diskuterer "husgudene" - av Waldemar Hepstein
***Sort Kanal*** er et musikkprogram som ble startet august 1984 av Sigurd Weseth og Ina Blom i studentradioen Radio Nova. Navnet ble tatt fra en obskur 12-tommer (Auf Dem Schwarzen Kanal) med Konrad Schnitzler – som seinere også ble kjenningsmelodien til Sort Kanal.

Sort Kanal har siden gått kontinuerlig hver mandag, med sendeflate på 30 min. fram til 1987, deretter en time fram til 2017, deretter 90 minutter. Sort Kanal er dermed det eldste programmet på nærradio som fortsatt er på lufta. Og det er det eldste musikkprogram i Norge nest etter Ønskekonserten.

Programmet har hatt et 30-talls medarbeidere siden 1984. Trond Bremnes kom med i på forsommer 1985 og har siden vært redaksjonsleder. Foruten redaktøren har fire andre vært med kontinuerlig siden 80-tallet (Stein Eirik Sture, Ola Nersveen, Erik Aaberg, Waldemar Hepstein). Flere av Radio Novas teknikere har også vært sentrale som medvirkende - både teknisk og redaksjonelt. Spesielt bør nevnes Bjørn Hamre og Ida Brenna. 

Sort Kanal har også vært tidlig ute med live streaming. I 1997 streamet programmet for første gang i Norge radio live - den gang med to lyttere - teknikeren og hans "monitor".

Sort Kanal sendes nå hver mandag 20.30 - 22.00. Siden september 2017 sendes Radio Nova - og dermed også Sort Kanal - kun på DAB - og direkte på nett.
De fem siste programmer kan til enhver tid høres på nett (se Radio Nova lenke under).

Innhold
-------

Programmet har hatt en kontinuerlig redaksjonell profil, basert på å presentere musikk som ellers har fått lite plass i media. Det har ofte - men ikke alltid - hatt en "smal" profil. Redaksjonen har vært bredt sammensatt, hvilket har medført en stor bredde i kategorier: støy, minimalisme, electronica, jazz, improvisert musikk, diverse "kunstmusikk", performance o.a. I tillegg har det vært - og er - stor geografisk bredde og kronologisk dybde i det som presenteres.

Programmene kan eksempelvis være genre-baserte, omhandle enkelt(e) artist(er), dykke ned i regioner - eller ta for seg instrumenter og instrumentering. Mange programmer har hatt en historisk vinkling - impulser og uttrykksformer som har utviklet seg over flere 10-år.

Enkelte festivaler og begivenheter som All Ears Festivalen, Roskilde (de mindre kjente artister), Oslo World Music og  Ultima har blitt viet spesiell oppmerksomhet.

Musikk som sprenger grenser mellom genre har vært særlig prioritert, gjerne med et innslag av infotainment.

Eksterne lenker
---------------

* Sort Kanal på Radio Nova
* Sort Kanals programside
* "Sort Kanal sangen" (tekst av Waldemar Hepstein)

Portal: Oslo
*For flere betydninger, se Kilde*
Naturlig kilde ved amerikanske Mackinac Island i Michigan
**Kilde** eller **kjelde** (fra norrønt: *kelda*; beslektet med kald) for vann er utspringet der grunnvannet kommer ut fra jorden og frem i dagen. Navn som kjelde, ile, olle eller oppkomme er også nyttet. Slike kilder finnes gjerne i skrånende terreng, der jordgrunnen er satt sammen med et lag av sand over et vanntett leirlag eller fast grunnfjell. Vannet som kommer frem i slike kilder renses i fjellet og sandgrunnen, og vil derfor ofte være bedre egnet som drikkevann enn innsjø- og elvevann. Kilder kan være så vannrike at de danner bekker og elver.

I varme kilder kommer vannet fra så store dyp at det er oppvarmet av jordvarmen. Temperaturen på vannet i slike kilder kan i vulkanske strøk nå opp til kokepunktet. Noen få steder i verden fører de geologiske forholdene til at vannet bryter ut av jorden støtvis. Disse stedene omtales med det islandske ordet for *sprute*, geysir.

Mineralkilder er et begrep som beskriver kildevann som inneholder oppløste salter fra bergartene i tilknytning til vannet. Slikt vann samles gjerne og tappes som mineralvann. Mineralkilder kan også være varme. Slike varme mineralkilder finnes blant annet i Aachen og Bad Ems i Tyskland, i Karlovy Vary i Tsjekkia og ved de varme kildene i Vichy i Frankrike.

Fra gammelt av ble mange kilder knyttet til det underjordiske og dannet grunnlag for sagn. Etter kristendommen skiftet dette til at kildene ble ansett som hellige. Dette ble forsterket av kildenes helsebringende virkning. I Norge finnes det en rekke kilder som av denne grunn kalles St. Olavs kilder.

Referanser
----------

1. ↑  «kilde» Arkivert 19. september 2016 hos Wayback Machine. *Bokmålsordboka*
2. ↑  «kjelde», *Bokmålsordboka*
3. ↑  «ile», *Bokmålsordboka*

Litteratur
----------

* LaMoreaux, Philip E.; Tanner, Judy T, red. (2001): *Springs and bottled water of the world: Ancient history, source, occurrence, quality and use*, Berlin, Heidelberg, New York: Springer-Verlag, ISBN 3-540-61841-4,

Se også
-------

* Oppkomme

Eksterne lenker
---------------

* (en) Springs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «The Science of Springs», kildenes vitenskap
* «What Is A Spring?», hva er en kilde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
> Et menneske kommer til verden, det vandrer rundt i en ham av støv - - - Så dør det og går i glemme og blander sitt støv stille med jorden. Markus står det kanskje på brettet, hvad for en *Markus* var det?
> 
> 
> åpningssetningen
> 
> 

***Kilden**, eller Brevet om fiskeren Markus* er en roman av den norske forfatteren Gabriel Scott (1874 – 1958), først utgitt i 1918. 

Boken er sammen med *Det gyldne evangelium* Scotts mest populære bøker. Begge bøkene kan sees som *fabler i livskunst*, og skiller seg derved fra forfatterens øvrige, realistiske, forfatterskap. 

Fiskeren *Markus* kommer flyttende til havna «det året som "Fiskeren" støtte på Tronderøiholmen». Han beskrives som «den kloke enfoldighet», og kan sitt om å livberge seg i skjærgården et sted i Blindleia, nesten et døgns rotur med fullastet vedpram fra Isefjær. Han kjenner fugl og blomster og gleder seg over skjønnheten rundt seg. Både fisk og hummer kan han få, ofte når ingen andre får noe.
Boken forteller om Markus sine siste leveår. Han gjør seg ferdig med å bære stein og jord til en vakker hage øverst i bergskora han har satt opp huset sitt i. Så tenker han at det for ergerlig med all silda som kommer og går sin vei hver sommer, og begynner å knytte ei landnot. Den blir han ikke ferdig med.

*Når dens tid her nede er omme, legger den atter støvet av og vender tilbake i det eviges favn.*
Boka bidro sterkt til å befeste forfatterens ry som en av de beste skildrerne av Sørlandet på den tid.

Referanser
----------

1. ↑  Kilden Arkivert 22. desember 2017 hos Wayback Machine.; Aschehoug
2. ↑  Gabriel Scott – "Kilden"; bokanbefaling av bibliotekar Berit Bjørklid; NRK, 6.6.2002

Portal: Litteratur
**Torgeir Trapnes** (født 11. mars 1992) er en tegneserieskaper fra Steinkjer. Trapnes gjorde seg først bemerket på tegneserienettstedet *nettserier.no* med tegneserien *Agent 000*. På dette nettstedet kom han i kontakt med flere unge serieskapere, noe som resulterte i en selfpublishing-utgivelse, Serieblekka, i desember 2006. Trapnes fikk senere serier i antologier på andre forlag, som Blodige Grøss hos Kelpie forlag og FLEIP hos Laksevåg forlag. Trapnes' foreløpig eneste soloutgivelse, fantasytegneserien *Ferden*, ble utgitt av Kelpie Forlag påsken 2007.

En periode i 2010 hadde også Trapnes stripeserien *Agent Max Fuzz* på trykk hver onsdag i Trønder-Avisa.

Trapnes er også en av medstifterene i Steinkjer Serieliga

Intervjuer
----------

* *15-åring med tegneseriehefte*, intervju i Trønder-Avisa (publisert 2007-04-02)

Omtaler
-------

* *Lovende debutant*, anmeldelse av Ferden, Serienett (publisert 2007-06-10)

Eksterne lenker
---------------

* Torgeir Trapnes
* Agent Max Fuzz på Nettserier.no
* Agent 000 på Nettserier.no
* Steinkjer Serieliga

Portal: Tegneserier
**Kaldoaivi ødemarksområde** (finsk: *Kaldoaivin erämaa*) er det største ødemarksområdet i Finland. Det ligger i kommunene Utsjok og Enare i Lappland. Det ble opprettet i 1991 i likhet med alle de 11 andre ødemarksområdene i Lappland. Det har et areal på 2 924 km². Det store området med veiløs ødemark fortsetter utenfor områdets offisielle grenser og også inn i Norge. Området administreres av Forststyrelsen.

De høyereliggende delene av Kaldoaivi preges av fjellbjørk. Området har mange innsjøer, elver og bekker. de vanligste fugleartene som hekker i området er heipiplerke, lappspurv, bjørkefink, løvsanger og gråsisik.

Referanser
----------

1. ↑  «Kaldoaivi Wilderness Area». Forststyrelsen. Besøkt 9. mai 2015.

| * v
* d
* r
Ødemarksområder i Finland |
| --- |
| Hammastunturi  **·** Kaldoaivi  **·** Kemihaara  **·** Käsivarsi  **·** Muotkatunturi  **·** Paistunturi  **·** Pulju  **·** Pöyrisjärvi  **·** Tarvantovaara  **·** Tsarmitunturi  **·** Tuntsa  **·** Vätsäri |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
En **kaldblodshest** er betegnelsen på den gruppe hesteraser som ligger lengst fra de varmblodige hesterasene som araberhesten og den engelske fullblodshesten. (Dette betyr ikke at hestene er kaldblodige i betydningen vekselvarme – alle hester er varmblodige i betydningen jevnvarme, altså at dyret selv regulerer kroppstemperaturen og at blodet normalt vil ha høyere temperatur enn omgivelsene). Kaldblodshesten er tung og hardfør, og mange er tunge trekkhester. Alle tre av Norges nasjonalhesteraser, fjordhesten, dølahesten og nordlandshesten er kaldblodshester. Andre kaldblodsraser er Clydesdale, Shire og Percheron. Kaldblodshestene har fått sin betegnelse fordi de ofte har rolig temperament. De tåler også ofte kaldt vær bedre, da de lettere utvikler vinterpels. Muskelmessig er de ofte sterkere i forhold til høyde og kroppsmasse enn varmblodshester. Kaldblodshester kan være store trekkhester, eller små ponnier som shetlandsponnien.

Se også
-------

* Norsk kaldblodstraver

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Torgeir Stensrud** (født 1. juli 1949 i Hammerfest, død 27. september 2015) var en norsk næringslivsleder og offiser. Han var bedrageridømt to ganger, første gang i 1993 og andre gang i 2005 i den såkalte Finance Credit-saken, i forbindelse med at selskapet han startet sammen med Trond Kristoffersen svindlet banker for milliardbeløp. Stensrud ble i 2005 dømt til syv års fengsel og til å betale 1,2 milliard kroner i erstatning til bankene sammen med Trond Kristoffersen. Stensrud anket dommen i Oslo tingrett, men denne ble opprettholdt av Borgarting lagmannsrett 12. april 2007. Tospannet Kristoffersen og Stensrud gikk i Finance Credit-perioden under de lite flatterende kallenavnene «Mett» og «Stappmett».

Stensrud var tidligere oberstløytnant i den norske hæren. Han har vært både president for NATOs reserveoffisersorganisasjon Confédération Interalliée des Officiers de Réserve (CIOR), med 800 000 medlemmer, fra 1990 til 1992, og president for Norske Reserveoffiserers Forbund fra 1992 til 1998. Stensrud ble deretter utnevnt til æresmedlem i Norske Reserveoffiserers Forbund.

Han var tidligere også frimurer av XII grad, men meldte seg ut.

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, side(r) 28, utgitt 30. september 2015, besøkt 30. september 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Ringeriksavisa:* Torgeir Stensrud er død
3. ↑  «Nordmenn skal styre NATOs reserveoffiserer». *Aftenposten*. 30. juli 1990. s. 15.
4. ↑  E24.no: Syv år for Stensrud
5. ↑  De kunne gått fri, Nettavisen.no
6. ↑
7. ↑
8. ↑  Disse er frimurere -artikkel i Dagbladet om Finance Credit-saken.

Eksterne lenker
---------------

* Han døde 100 kilo lettere- minneord i Vårt Land
* Intervju med Torgeir Stensrud i Forsvarsforum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Torgeir Bernhof Petersen Lund** (født 28. juni 1869 på Lund i Nord-Trøndelag, død 9. mai 1934 i Oslo) var en norsk gårdbruker og politiker (V).

Han var bondesønn fra Lund i Kolvereid herred og overtok slektsgården i 1914. Han var sønn av Peter Magnus Lund og Hanna Kristine Strøm, og gift med Anna Helene Sørnmo. Han deltok i gårdsdrift og fiske fra 18-årsalderen, etter å ha tatt et halvårig kurs ved Namdals folkehøgskole 1886/1887.

Lund var medlem av Kolvereid herredsstyre 1899–1901 og 1905–1934, herunder varaordfører 1908–1916 og ordfører 1920–1934. Han var også revisor i Kolvereid Sparebank, medlem av fylkesskattestyret, formann i fiskeristyret, formann i forliksrådet og tilsynsmann for prestegårdene i Nærøy prosti, for å nevne noe. Lund var 1. vararepresentant til Stortinget fra Nord-Trøndelag 1928–1936, og møtte fast for statsråd og fylkesmann Håkon Five i årene 1928–1930 og 1933–1934. Lund var medlem av Stortingets protokollkomité 1928–1930 og medlem av Stortingets finans- og tollkomité i 1934.

Han ble alvorlig syk og innlagt ved Rikshospitalet i hovedstaden, hvor han døde våren 1934. Som møtende stortingsrepresentant ved sin død, ble Torgeir P. Lund begravet på statens bekostning.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 457[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Klokkerbok for Kolvereid prestegjeld, Kolvereid sokn 1884-1898. Torgeir Bernhof Petersen». Arkivverket. Besøkt 6. oktober 2013.
3. 1 2 3  Svenning, Halvdan (1937). *Kommunejubileet 1837–1937 : Kolvereid kommune*. Fabritius & Sønner. s. 55.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Torgeir P. Lund hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Hector
**Hector** er en tordensky, cumulonimbus-klynge som dannes regelmessig nesten hver ettermiddag på Tiwiøyene i Nordterritoriet i Nord-Australia, i periodene november–desember og februar–mars hvert år.

Hector er kjent som et av verdens mest konsekvente store tordenvær, det når høyder på omtrent 20 kilometer.

Hector fikk navnet sitt av piloter under andre verdenskrig, den stadig tilbakevendende posisjonen til tordenværet ble et navigasjonspunkt for piloter og sjøfolk i regionen.

Det mesoskala-fenomenet Hector er hovedsakelig forårsaket av en kollisjon av flere havbrisgrenser over Tiwiøyene og er kjent for sin konsistens og intensitet. Lynhastigheter og oppstrømshastigheter er bemerkelsesverdige aspekter ved dette tordenværet. Siden slutten av 1980-tallet har tordenværkomplekset vært gjenstand for mange meteorologiske studier, mange sentrert om Hector selv, men også studere av andre aspekter av tordenvær, lyn, atmosfæriske grenser og marine og terrengeffekter påvirkning på atmosfæren. I løpet av 1990-tallet publiserte magasinet National Geographic en omfattende studie av stormen. De omtalte at fenomenet er forårsaket av hyppig forekommende atmosfæriske forhold på grunn av havet og topografien, og det underliggende atmosfæriske miljøet utgjør et distinkt mikroklima (som er vanlig i forbindelse med øyer, spesielt de som viser en betydelig topografisk relieff).

Referanser
----------

1. ↑  Editor, General (7. september 2006). «The cloud called Hector». *Cloud Appreciation Society* **(engelsk)**. Besøkt 22. desember 2022.
2. ↑  Chinchar, Allison (2. april 2022). «Hector arrives promptly at 3pm. But Hector isn't a person». *CNN* **(engelsk)**. Besøkt 22. desember 2022.
3. ↑  «Aerosol and thermodynamic effects on tropical cloud systems during TWPICE and ACTIVE» (PDF).
4. ↑  «Wayback Machine» (PDF). *web.archive.org*. 1. mars 2011. Archived from the original on 1. mars 2011. Besøkt 22. desember 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  Andrew Crook, N. (1. juni 2001). «Understanding Hector: The Dynamics of Island Thunderstorms». doi:10.1175/1520-0493(2001)129<1550:uhtdoi>2.0.co;2. Besøkt 22. desember 2022.
**Nestori Kallenpoika Toivonen** (født 25. mars 1865, død 6. april 1927) var en finsk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Toivonen vant to olympiske bronsemedaljer i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han kom på tredjeplass i både den individuelle og i lagkonkurransen 100 meter løpende hjort, enkeltskudd.

Åtte år senere, under Sommer-OL 1920 i Antwerpen, vant han en sølv- og en bronsemedalje i lagskyting. Han var med på det finske laget som kom på andreplass på 100 meter løpende hjort enkeltskudd bak Norge. De andre på laget var Robert Tikkanen, Kaarlo Lappalainen, Yrjö Kolho og Magnus Wegelius. Han var også med på det finske laget som kom på tredjeplass på 100 meter løpende hjort dobbeltskudd bak Norge og Sverige. De andre på laget var Robert Tikkanen, Yrjö Kolho, Vilho Vauhkonen og Magnus Wegelius.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv i skyting, 100 meter løpende hjort, enkeltskudd, lag Finlands flagg Finland
* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm – Bronse i skyting, 100 meter løpende hjort, enkeltskudd Finlands flagg Finland
* Bronse 1912 Sveriges flagg Stockholm – Bronse i skyting, 100 meter løpende hjort, enkeltskudd, lag Finlands flagg Finland
* Bronse 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse i skyting, 100 meter løpende hjort, dobbeltskudd, lag Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nestori Toivonen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nestori Toivonen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Nestori Toivonen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Det vanligste designet til jordskip. En serie vinduer karaktereriserer den jordbeskyttede bygningen og bruken av dekk.
Et jordskip ved Rio Arriba County, New Mexico, USA. Fotografert fra siden.
Et **jordskip** (engelske: earthship) er en type passivt hus laget av naturlige og resirkulerte materialer. De er designet og markedsført av Earthship Biotecture i Taos. Hjemmene er først og fremst konstruert for å fungere autonomt og er laget av jordfylte bildekk. De utnytter thermisk masse for å naturlig regulere innendørs temperatur. De har også vanligvis sin egen naturlige ventilasjon. Jordskip er vangligvis ikke koblet til noe lysnett og man søker å begrense avhengigheten av offentlig kraftforsyning og bruken av fossilt brensel.

Jordskip er bygget for å utnytte de tilgjengelige lokale ressurssene, særlig solenergi. For eksempel er vinduer bygget på solsiden av huset for å slippe inn lys og hete. Bygningen er ofte bygget i hesteskoform for å få fullt utbytte av naturlig lys, særlig i vintermånedene. På samme måte gir de tykke ytre veggene effektiv beskyttelse mot solen.

Innvendig er de ikke-bærende veggene ofte laget i honningkubemønster av resirkulerte kanner og betong. Disse refereres til som «tinnboksvegger». Disse er vanligvis dekket av tykke lag med stukkatur.

Taket på et jordskip er ofte tykt foret med jord eller adobe for å utnytte energi mer effektivt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Earthships – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NaveTierraMDQ, Project in Mar del Plata, Prov. Buenos Aires, Argentina
**Lago di Nemi**, eller **Nemisjøen** (latin *Nemorensis Lacus*), er en liten kratersjø i Lazio i Italia, om lag 30 km sør for Roma. Den har et areal på 1,67 km² og er 33 meter på det dypeste, og noe mindre enn nabosjøen i nord, Lago di Albano. Tettstedene Genzano og Nemi er kommunesentre for Genzano og Nemi og ligger ved sjøen. 

Sjøen er kanskje mest kjent for de to Nemiskipene som ble avdekket i 1932 etter at man tappet den for vann. Man antar at det var Caligula (12–41) som brukte de som lystskip, men hans forgjenger, keiser Tiberius (42 f.Kr.–37 e.Kr.) seilte også på Nemisjøen for å kjøle seg i varmen. Skipene ble plassert i et nybygg ved sjøens bredd, men brent av tyskerne under retretten fra Albanerfjellene i 1944. 

Ovenfor innsjøen står det en treklynge vidd til Diana som var skogens og jaktens gudinne. Fra helligdommen renner det en bekk ned til sjøen som også har vært kalt *Speculum Dianae*, altså «Dianas speil» for sin stille overflate. Restene av et Dianatempel står også i skråningene ved Nemi. Den engelske sosialantropologen James Frazer (1854–1942) omtaler kulten i sin bok *Den gylne grein* fra 1890. 

Det var her i området at Henrik Ibsen på 1860-tallet fikk inspirasjon til Keiser og Galileer (utgitt 1873).
Stedet er også åsted for barneboken *Skyggene fra Månen* av norske Jon Bing (1944–2014).

Deler av slåssespillet *Assassin's Creed: Brotherhood* foregår ved Nemisjøen.

Referanser
----------

1. ↑  H.P. L'orange (1932). *Mussolinis og cæsarernes Rom i billeder fra reguleringen og de siste utgravninger*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  Østvedt, Einar (1903-1980) (1965). *Henrik Ibsen og la bella Italia*. Skien: Oluf Rasmussen. ISBN 8270650102.
3. ↑  Jon Bing (1988). *Skyggene fra månen*. [Oslo]: Damm. ISBN 8251798884.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Nemi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Lago di Nemi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Simon Špilak** (født 23. juni 1986 i Tišina) er en slovensk landeveissyklist. Han avsluttet sin profesjonelle karriere i Katjusja i 2019.

Meritter
--------

2004
Slovensk U19-mester landevei og tempo
Sammenlagt, Liège-La Gleize (U19)
3.-plass, VM-U19 landevei
2005
Slovensk U23-mester landevei
2006
Etappeseier og sammenlagt Steiermark Rundfahrt
Trofej Plava Laguna 1
2.-plass, slovensk mesterskap U23 tempo
2007
La Côte Picarde (U23)
2008
9.-plass Flandern rundt
2009
3. etappe, Slovenia rundt
2010
Sammenlagt og 4. etappe, Romandie rundt
2012
4.-plass sammenlagt, Paris-Nice
2013
GP Miguel Indurain
6.-plass sammenlagt, Paris-Nice
2.-plass sammenlagt og 4. etappe, Romandie rundt
Eschborn-Frankfurt City Loop
2014
3. etappe, Romandie rundt
5. etappe, Critérium du Dauphiné
3. etappe, Arctic Race of Norway
2015
3.-plass sammenlagt, Paris–Nice
2.-plass sammenlagt, Romandie rundt
Sammenlagt, Sveits rundt
2017
7. etappe og sammenlagt, Sveits rundt

Referanser
----------

1. ↑  «Spilak legger opp». *Procycling.no*. 11. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simon Špilak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Simon Špilak – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Simon Špilak – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Heckelfon
**Heckelfon** er et er et musikkinstrument i treblåserfamilien, funnet opp av Wilhelm Heckel i 1904.

Heckelfonen spilles med dobbelt rørblad-munnstykke og er en tenor-variant av oboen, klingende en oktav dypere enn denne. Teknikk og fingring er den samme som for oboen, men heckelfonen noteres som transponerende instrument i G-nøkkel, klingende en oktav dypere enn notert. Registeret spenner fra A til minst e2. Klokkestykket er kuleformet, som på et engelsk horn.

Heckelfonen ble aldri veldig populært, og er i dag et lite brukt instrument. Den første til å ta i bruk heckelfonen var Richard Strauss i hans opera Salome i 1905. Senere brukte han den også i Elektra og Alpesymfonien, samt andre verk. Andre komponister som har brukt heckelfon, er Hans Werner Henze og Wolfgang Rihm.

Av kammermusikk kan Hindemiths *Trio* for heckelfon, bratsj, og piano, Op. 47 fra 1928 nevnes. Denne trioen spilles i dag gjerne med saksofon istedenfor heckelfon. 

Det ble også laget to varianter av pikkoloheckelfon i E♭ og F, klingende henholdsvis en liten ters og en kvart over notert tone.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Perlekre** (*Ctenolepisma calva*) er en liten kreart som ble oppdaget i Norge i september 2018. Den er observert flere steder i Sør-Norge, blant annet i Bergen, Oslo samt i Østfold og Vestfold.[] Perlekre lever i samme miljø som skjeggkre og sølvkre og den kan derfor lett bli oversett i forhold til større og mer pigmenterte skjeggkre- og sølvkreindivider.

Perlekre ble beskrevet 1910, men det har siden den gang vært lite publisert om denne arten. I Europa er den kjent fra Finland, Tyskland og Østerrike.

Utseende
--------

Sølvkre til venstre og perlekre til høyre.
Perlekre ser ut som en lys miniatyrutgave av skjeggkre og den kan bli 8 mm lang. Fargen er perlemorfarget og antennene er omtrent like lange som kroppen, mens haletrådene er noe kortere.

Levevis
-------

Perlekre lever innendørs i Norge. De tilfellene der perlekre er funnet har skjedd i de samme områdene som der skjeggkre og til dels sølvkre opptrer. Det er derfor trolig at perlekre har tilsvarende levemåte og krav til økologiske forhold samt næringstilgang som disse to artene. I et skadetilfelle med perlekre i en boligblokk var det en stor vertikal spredning. Dette viser at de har god evne til å bevege seg både horisontalt og vertikalt i bygninger.

Referanser
----------

1. ↑  Ritter, W. (1910). «Neue Thyrsanuren und Collembolen aus Ceylon und Bobay, gesammelt von Dr. Uzel.». *Annalen des Naturhistorischen Museums in Wien*. 24. Bd (24. Bd. häft 3/4 (1910-1911)): pp. 379–398. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
2. ↑  Johan Mattsson (2018). «Kre i Norge ved to av dem». *Insekt-Nytt* (Insekt-Nytt 43 (3/4) 2018): 13–18.
**Stångby** er et tettsted i Lund kommune i Skåne län i Sverige. Stångby ligger cirka fem kilometer nord for Lund. I 2010 hadde tettstedet 1 218 innbyggere.

De fleste arbeidstakerne som bor i Stångby pendler til Lund. Stångby består egentlig av to steder med en kilometers avstand. På det eldre, mindre stedet Stångby kyrkby ligger blant annet Stångby kyrka. Stångby stasjonsby er det egentlige tettstedet, og ligger ved Södra stambanan. Stångby fikk jernbanestasjon i 1901 i forbindelse med at det ble bygd dobbeltspor mellom Lund og Eslöv. Stångby har i dag togforbindelse 1-2 ganger i timen med Lund–Malmö og Eslöv–Höör

I Stångby ligger idrettshallen Tornahallen, samt en filial til biblioteket i Lund. Våren 2005 var biblioteket truet med nedleggelse, noe som resulterte i en sterk lokal protestaksjon, som ble tatt til følge. Det gamle stasjonshuset har mistet sin opprinnelige funksjon. Det fungerte en stund som postkontor, og frem til 2004 ble det leid av danselokalet og danseskolen Tango Trengtan.

Fotballklubben Torns IF kommer fra Stångby.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 24. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Bygdelagets nettsted Arkivert 1. mars 2021 hos Wayback Machine.

  


| * v
* d
* r
Lund kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Dalby **·** Genarp **·** Idala  **·** Lund **·** Revingeby **·** Stångby **·** Södra Sandby **·** Torna Hällestad **·** Veberöd |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Grongfeltet** er et kambrosilursk berggrunnsområde i Grong i Nord-Trøndelag innenfor Kaledonidene. I sydvest grenser feltet mot Grongkulminasjonen, som er et grunnfjellskompleks fra Sverige. I nord fortsetter feltet forbi Børgefjell-vinduet til Hattfjelldal.

Grongfeltet har på grunn av malmforekomstene hatt økonomiske interesser og er dermed godt kartlagt. Geologiske kart i målestokk 1:50 000 ble trykket i 1950-årene.

Gruvedrift i Gjersvik, Røyrvik (Grong Gruber), Skorovas og Joma.

Grongfeltet består av en invertert kambrosilursk lagpakke av vulkanske og sedimentære bergarter. Lagene ble invertert under den kaledonske fjellkjedefolding, og lagpakkene inneholder flere skyvedekker. Videre har feltet også et komplisert forkastningsmønster.

Typisk for Grongfeltet er grønnstein med lag av kvartskeratofyr omkring Tunnsjøen og Limingen og videre mot sørvest. Grønnsteinene blir gjennomskåret av dyperuptive bergarter som dominerer i sørvest. Dyperuptivene danner høye fjell som Grønndalsfjell og Heimdalhaugen og består av hornblendegabbro og olivinførende gabbro med trondhjemitt over.

Grønnsteinene overlagres av flere lagpakker med konglomerater og sandsteiner. Disse grovklastiske avsetningene inneholder også *Liminggruppen* som er en mektig pakke av sandformasjoner.

Nordøst for Limingen finnes to grønnsteinsbuer hvorav den indre inneholder Joma-forekomsten.

Kilder
------

* Christoffer Oftedahl: *Norges geologi*. Tapir, 2. utg. 1981. ISBN 82-519-0446-3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Travia Larren Jones** (født 12. juli 1995) er en canadisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp.

Idrettskarriere
---------------

### 2017

Jones deltok for Louisiana State University (LSU) under Southeastern Conference-mesterskapet i friidrett innendørs 2017, og kom der på fjerdeplass på 400 meter, og LSU vant 4 x 400 meter stafett. Under NCAA-mesterskapet innendørs kom LSU på 10.-plass på medleystafetten og 12.-plass på 4 x 400 meter stafett. Under Mt. SAC Relays fikk hun sølv på 400 meter og 4 x 400 meter stafett, og under Southeastern Conference-mesterskapet utendørs kom hun på fjerdeplass på 400 meter og 4 x 400 meter stafett. LSU fikk bronse på 4 x 400 meter stafett under NCAA-mesterskapet utendørs, og Jones ble der slått ut i innledningsheatene på 400 meter

Jones kom på tredjeplass på 400 meter under det canadiske mesterskapet i friidrett 2017. Hun deltok i VM i friidrett 2017, men ble slått ut i innledningsheatene på 400 meter, med 47. beste tid. Canada fikk 11. beste tid i innledningsheatene på 4 x 400 meter stafett, og nådde ikke finalen. 

### 2018

Hun representerer Canada under VM i friidrett innendørs 2018.

Referanser
----------

1. ↑   olympic.ca[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  TFRRS - *Travia Jones*, besøkt 2. mars 2018.
3. ↑  Athletics Canada - *2017 Canadian Track & Field Championships*, besøkt 2. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Travia Jones – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Travia Jones – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Travia Jones – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Athletics Canada Arkivert 3. mars 2018 hos Wayback Machine.
* (en) Profil hos TFRRS
* (en) Profil hos LSU Arkivert 3. mars 2018 hos Wayback Machine.
Groosholmen
**Groosholmen** (tidligere kalt *Grooseholmen* eller *Grosholmen*) er en holme utenfor Groos ved Grimstad, som eies av etterkommere etter Sam Berg.

På sørvestsiden av holmen finnes det en stor fortøyningsring fra begynnelsen av 1700-tallet. Denne ble bekostet satt opp av Lorents Ankermann, en velstående skipper og reder som bodde på Skaregrøms grunn i Grimstad. På 17- og 1800-tallet var Groos uthavn mellom Grooseholmen og fastlandet den viktigste uthaven ved Groosefjorden. Loskaptein Gabriel Christiansen (1694-1738) foretok i september 1730 en befaring av de viktigste havnene i Agder. Om "Grossefiord Havnen" rapporterer han: 

> Hvor der befandtes 12 Favner Dyb, Leer-Grund, behøves 2de Ringer paa Vestre Kant af *Grosholmen*, og saa som der ingen Ringer er tilforn, ansees det meget nødvendigt, at samme Ringer paa Nordsiden af *Grosholmen*, er tjenligt at stoppe paa indseiling, den 2den paa Søndre Kanten af bemelte Holme, er tjenlig for at gjøre Spring til udseiling.
> 
> 
> kilde: Wikander 1989:88
> 
> 

Behovet for disse ringene på Groosholmen ble vurdert som påtrengende da det i Groos uthavn ikke var noen slike. Holmen tilhørte på dette tidspunkt Niels Anderssen Grøm (1699–1767) samt Peter og Morten Mogenssønner Groos. Da eierne ikke var villige til å bekoste oppsett av ringene, påtok Ankermann seg å gjøre det. Han fikk kjøpt to ferdig smidde ringer av loskaptein Christiansen, og det er naturlig å anta at ringene ble montert kort tid deretter. Fortøyningsringen på sørsiden er meget godt bevart, mens den som var på nordsiden er borte. 

Holmen er på ca. 8,2 da, høyeste punkt er 12,6 moh.

Kilder
------

* Johan A. Wikander (1989). *Gamle havner ved Grimstad* (2 utg.). Grimstad: Selskapet for Grimstad Bys Vel. s. 30, 67, 85, 88, 108, 123, 144. ISBN 82-90928-00-9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kengir-oppstanden** var en fangeoppstand i den sovjetiske konsentrasjonsleiren Kengir i Kasakhstan mellom 16. mai og 25. juni 1954. Gjennom sin lengde og intensitet skilte den seg fra andre oppstander i leirer i Gulag-systemet i samme periode. 500-700 fanger ble drept.

Etter at noen fanger hadde blitt myrdet av vaktene startet de andre fangene et opprør og tok kontroll over hele leiren, mens vaktene flyktet. Fangene satte opp intrikate forsvarssystemer for å forsvare seg mot den sovjetiske overmakten. I perioden med frihet, som varte lenger enn ved noen annen fangeoppstand, blomstret livet i leiren og det ble dannet en provisorisk regjering. Det ble inngått ekteskap og gjennomført religiøse seremonier, og fangene var aktive innen kunst og kultur. 

Etter 40 dagers frihet ble oppstanden brutalt knust med sovjetiske stridsvogner og våpen om morgenen 25. juni. Tidligere fanger fortalte at mellom 500 og 700 ble drept, men Sovjetunionen hevdet bare noen få dusin mistet livet.

Historien om opprøret ble kjent gjennom boken *Gulag-arkipelet* av Aleksander Solsjenitsyn.
Militært signalhorn i B♭
**Signalhorn** er et av de enkleste messingblåseinstrumentene, det er i hovedsak et enkelt horn uten ventiler. Alle tonene blir kontrollert gjennom utøverens embouchure. Siden instrumentet er uten mekaniske hjelpemidler, har det begrensninger i hvilke harmonier det kan spille. 

Amerikansk signalmann i 1917
En fransk signalmann spiller under en seremoni i Kuwait by og markerer suksessen i Operation Desert Storm i 1991
Signalhornet er utviklet fra tidlige instrumenter, til bruk både for musikk som kommunikasjonsmidler. Det kaller «horn» fordi de ble utviklet fra bruke av horn fra dyr. De første signalhornene ble utviklet til hjelp under jakt, for å lage lokketoner overfor byttet og for å gi signaler mellom jegerne. 

Det første kjente tilfellet med bruk at militær signalmann med signalhorn var den såkalte «halvmåneblåseren» *Halbmondblaser* i Hannover i 1758. Det var U-formet (derav navnet) og lett bærbar over skulderen i skulderrem. Den kom til England i 1764 hvor den etter hvert ble utbredt innen infanteriet. Innen kavaleriet ble det brukt trompet, noe som i ettertid er blitt blandet med signalhorn. Trompet produserer en lyd som var bedre hørbar på kortere avstander, mens signalhornet er mer hørbart over større avstander. 

Signalhornet er hovedsakelig brukt som militært signalhorn, men også i drillkorps hvor disse er blitt utvikle videre fra sine militære bakgrunn. 

Kornett kan feilaktig oppfattet for å være en videreutvikling fra signalhornet, til tross for at det stammer fra franske posthorn.

På 1800-tallet oppsto det en rekke instrumenter som var varianter av standard signalhorn, og disse kunne være ulikt stemt i forhold til hverandre, slik at orkestrene kunne spille over et bredere musikalsk repertoar. I England ble den stemte utgaven *Royal Kent bugle* utviklet av Joseph Halliday i 1811. Denne ble svært populær og var i utstrakt bruk fram til ca. 1850, og benyttet in arbeider av Richard Willis, som senere ble orkesterleder for signalorkesteret ved United States Military Academy i West Point. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Lyst- og jaktslottet Favorite i Ludwigsburg
Lystslottet Benrath i Düsseldorf
Oscarshall på Bygdøy
Et **lystslott** (fransk: *maison de plaisance*) er en betegnelse på et lite slott som benyttes til innehaverens private fornøyelse og rekreasjon, utenfor hoffets seremoniell og statsplikter.

Ved begynnelsen av renessansen våknet det i Europas aristokrati et ønske om mer representative slott, og gradvis ble de gamle borgene forlatt eller ombygd fra festninger til mer beboelige residenser. I årenes løp vokste mange adelsseter til store slott, og samtidig endret hoffseremoniellet seg. Fyrstene var i økende grad midtpunkt for et overdådig og luksuriøst hoffhold, som nådde sitt høydepunkt under absolutismen. Aristokratiet var omgitt av hoffmenn, utsendinger, supplikanter, kunstnere og tjenere og ofte flommet residensene formelig over av mennesker.

Ønsket om mer intimitet førte til at det ble bygget lystslott, som ofte bare en bestemt krets av personer hadde tilgang til. Hit kunne eieren trekke seg tilbake med sin familie eller sin elskerinne, og her kunne han hengi seg til fritid og fornøyelse. Lystslottet var framfor alt et sted for fester, for dans og musikk, ofte også litteratur og maleri. De dannet derved en motsats til den egentlige residensen, som ofte lå i nærheten, og som var åsted for statens affærer og hvor etikette nøye måtte følges.

Høydepunktet for denne formen for slottsbyggerkunst var barokken og rokokkotiden. Lystslottene lå ofte bortgjemt i en avskjermet del av prektige slottsparker, og var kjennetegnet gjennom en spesielt rikholdig og verdifull innredning, samtidig som rommene og salongene var mer intime og bekvemme. På mange av bygningene arbeidet betydningsfulle kunstnere fra den respektive regionen. Berømte eksempler på lystslott er *Grand Trianon* og *Petit Trianon* i parken ved Versailles, det nærliggende Château de Marly, og *Amalienburg* i parken ved Schloss Nymphenburg i München.

Bruken av begrepet «lystslott» – og også «jaktslott» – til forskjell fra selve «slottet» var flytende og ofte kunne de bety det samme. Ofte ble også formålet med lystslottet endret, og det kunne gjennom årene bli utbygget og forstørret, og kunne senere overta offentlige, representative oppgaver. Et eksempel på dette er Schloss Sanssouci, som opprinnelig ble bygget som lystslott nær Stadtschloss i Potsdam, men som senere ble hovedresidens for Fredrik den store.

Oscarshall på Bygdøy i Oslo er et lystslott som tilhører den norske stat, og som står til disposisjon for H.M. Kongen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC
 |