recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ragnar Armand Sollie** (født 6. april 1912, død 24. november 1987) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig. Han benyttet dekknavnet «Pelle» og ledet den uavhengige sabotasjegruppa som fikk navnet Pelle-gruppa.

> Ragnar Armand Sollie er død, 75 år gammel. En motstandskjempe har falt. Krigen fremtvang det beste i mange landsmenn, men få klarte i samme grad som han å utnytte sine egenskaper i praktisk og krigsviktig handling. Som medlem av Norges kommunistiske parti sto han på partiets radikale motstandsplattform, men uten å la partipolitikk styre sin virksomhet. Snarere var det dypfølt patriotisme og kompromissløst engasjement som var drivkraft og rettesnor for hans omfattende krigsinnsats.
> 
> 
> Nekrolog av Ivar Kraglund, Gunnar Sønsteby  
> og Arnfinn Moland
> 
> 

Sollie forsøkte i 1942 å etablere en aksjonsgruppe, men den ble avslørt før den fikk gjennomført aksjoner. Sollie tok seg til Sverige, men vendte våren 1944 tilbake til Norge. Han etablerte da uavhengige sabotasjegrupper, kjent som Pelle-gruppa. Sollie var medlem av Norges Kommunistiske Parti, men drev sabotasjeaktiviteten uavhengig av partiets ledelse.

Pelle-gruppa var aktiv i Oslo-området, der den gjennomførte flere sabotasjeaksjoner høsten og vinteren 1944–1945. Den største aksjonen ble gjennomført på Nylands og Akers mekaniske verksted natta til 24. november 1944, da fire skip ble helt eller delvis senket og to andre påført store skader. En tonnasje på omkring 50 000 dødvekttonn ble ødelagt i aksjonen, som er omtalt som «den største og viktigste i Oslo-området under krigen».

En av undergruppene i Pelle-gruppa ble avslørt i november 1944. Solli ble arrestert av Gestapo i februar 1945 og dømt til døden, men ikke henrettet.

Sollie ble lærer og underviste blant annet ved Sogn videregående skole i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Ivar Kraglund, Gunnar Sønsteby og Arnfinn Moland: «Ragnar Armand Sollie», *Aftenposten*, morgenutgaven, 1. desember 1987, s. 14.
2. 1 2  «Pelle-gruppa», i *Norsk krigsleksikon 1940–45*, Oslo: Cappelen, 1995. Fulltekstutgave Arkivert 14. oktober 2013 hos Wayback Machine. fra NorgesLexi.
3. ↑  Kraglund, Ivar og Moland, Arnfinn: *Norge i krig. Bind 6: Hjemmefront*, Oslo: Aschehoug, 1987, s. 227. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket.

Litteratur
----------

* Barstad, Tor Arne: *Sabotasjen i Oslo-området 1944–45*, Oslo: Universitetsforlaget, 1975. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket. ISBN 82-00-07030-1
* Barstad, Tor Arne: *Pelle-gruppa. Sabotører på Østlandet 1944–45*, Oslo: Cappelen, 1987. ISBN 82-02-10701-6
* Nøkleby, Berit: *Skutt blir den. Tysk bruk av dødsstraff i Norge 1940–1945*, Oslo: Gyldendal, 1996, særlig 165-168. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket. ISBN 8205221731
* Borgersrud, Lars: *Nødvendig innsats. Sabotørene som skapte den aktive motstanden*, Oslo: Universitetsforlaget, 1997. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket. ISBN 8200225291

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
«Gi oss Barabbas!», 1910.
**Barabbas** (gresk: Βαραββᾶς – *Barabbâs*; arameisk: בר-אבא – *Bar-abbâ*, «fars sønn, eller lærerens sønn»), iblant kalt **Jesus Barabbas**, var en forbryter eller opprører som er nevnt i evangelienes beretning om Jesu lidelse. Han var fengslet for å ha deltatt i et oppløp. Han blir også beskrevet som drapsmann. 

Ifølge evangeliet etter Matteus, (kapittel 27, vers 16-17), evangeliet etter Lukas, (kapittel 23, vers) og evangeliet etter Johannes (kapittel 18, vers 40) ga den romerske guvernøren Pontius Pilatus folkemengden valget under rettssaken mot Jesus om å gi Jesus eller Barabbas fri, men at folkemengden skulle ha valgt Barabbas. Det er imidlertid ikke slått fast historisk om det eksisterte noen tradisjon eller ordning om å slik gi en fange friheten i forbindelse med påskefeiringen.

Skikkelsen har inspirert flere kunstnere, mest kjent er Pär Lagerkvist for romanen som bærer denne skikkelsens navn.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Barabbas i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
***Kösener Corpslisten*** (KCL), frem til 1910 også ***Kösener Korps-Listen*** (KKL), er en studentliste med oppføringer for alle medlemmer av tyske studenterlag som er del av Kösener Senioren-Convents-Verband (KSCV). KCL kan bli funnet på de fleste tyske og østerrikske bibliotek av en viss størrelse.

Den første utgaven av KCL ble gitt ut i 1905 i Starnberg under tittelen *Kösener Korps-Listen von 1798 bis 1904*. I 1910 ble det utgitt en revidert utgave, som anses for å være en uutømmelig kilde til biografier om studenter fra slutten av 1800-tallet. I 1930-utgaven ble det foretatt en innskrenkning av omtalte studenter. I 1996-utgaven finnes kun studenter som ble medlem av studentlag efter 1919.

I tillegg til studentenes for- og efternavn finner man også fødselssted, fakultet, akademisk grad og yrke. Dersom studenten har avgått med døden, vil også dødssted og -tidsspunkt bli oppgitt.

Utgaver
-------

* Korps-Listen 1798–1904 (Karl Rügemer)
* Korps-Listen 1798–1910 (Karl Rügemer)
* Corpslisten 1930 (Otto Gerlach)
* Corpslisten 1960 (Otto Gerlach)
* Corpslisten 1971 (utvidelser ved Herbert Kater)
* Corpslisten 1981 (utvidelser ved Herbert Kater)
* Corpslisten 1996 (Hermann Kruse, også som CD-ROM)

Referanser
----------

1. ↑  Oppføring på DNB
**Københavngata** (1A–23B, 2–18) er ei gate i bydel Grünerløkka i Oslo. Den regnes gjerne som Rodeløkkas grense mot vest.

Gata går fra Helgesens gate ved Sofienbergparken til Christian Michelsens gate (ring 2), men er delt i en øvre og en nedre del, som ikke henger sammen. Gatas nederste kvartal er leiegårdsbebyggelse og småindustri. Videre oppover ligger Freia sjokoladefabrikk med Freiaparken og Johan Throne Holsts plass på østsida av gata. En del av området er i 2007 under utbygging til boliger (Sofies hage). På vestsida av gata ligger Dælenenga idrettsplass.

Københavngata stopper så ved Malmøgata. Her ligger nr 10, der Bergene sjokoladefabrikk AS holdt til fra 1906 til 1990 med opp til 500 ansatte. I 1898 hadde Asola (AS Olaf Larsen) sjokoladeproduksjon samme sted. I seinere år har hovedbygninga vært kontorbygg, blant annet for Patentstyret og Pensjonstrygden for sjømenn. I desember 2010 blei bygget kjøpt av Stiftelsen Anker, som planlegger å bygge om til studentboliger og hotell.

Københavngata fortsetter på nordsida av Bergene med flere leiegårder, blant annet nr. 14 med heile 100 boligenheter. Gata ender ved Ring 2, men en gang- og sykkelveg fortsetter under ringen og oppover mot Torshovdalen.

Fra 1955 til 1961 gikk det trikk i Dælenenggata med vendesløyfe i Københavngata. En kan ennå se spor etter dette i brusteinen.

Busstoppet «Københavngata» ligger i Christian Michelsens gate.

Navnet ble vedtatt i 1879, året etter byutvidelsen, og en rekke andre gater i området har også navn etter svenske og danske byer.

Litteratur
----------

* Folmer, Alf: *Sjokoladefabrikken* I Byminner nr.2-2009, s.2-21
* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Københavngata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 324. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* Flyfoto av Bergene-gården og Københavngata 14 (lang, hvit bygning)
* Stiftelsen Anker om Københavngata 10

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne bygningen ved Paradeplatz i Zürich har vært hovedsete for Schweizerische Kreditanstalt, dagens Credit Suisse, siden 1873
**Credit Suisse** (CS) er en sveitsisk bank med hovedsete i Zürich. Banken ble grunnlagt i 1856 av Alfred Escher (1819 – 1882) under navnet **Schweizerische Kreditanstalt** og har 49 700 ansatte fordelt på 550 kontorer i 50 land (2012). Den er notert på børsene i Zürich og New York.

I 1988 kjøpte Schweizerische Kreditanstalt majoriteten av aksjene i The First Boston Corporation, og investeringsdelen av banken gikk deretter under navnet *Credit Suisse First Boston*. I 1993 kjøpte banken Schweizerische Volksbank, og de to bankene ble slått sammen og kalt Credit Suisse i 1996. Credit Suisse overtok også investeringsbanken Donaldson, Lufkin & Jenrette i 2000.

I oktober 2021, ifølge kunngjøringen fra den amerikanske markedsmyndigheten, vil Credit Suisse betale nesten 475 millioner dollar til amerikanske og britiske myndigheter for å avgjøre søksmålene knyttet til to obligasjoner og et lån lansert av etablissementet. Bank på vegne av statseide foretak i Mosambik. Disse transaksjonene har samlet inn over 1 milliard dollar. De ble brukt til å betale bestikkelser, mens de ble presentert for investorer som en måte å finansiere utviklingen av tunfisket i Mosambik.

I 2022 kom banken i økonomiske vanskeligheter. Den sveitsiske regjeringen forhandlet frem en løsning der banken UBS overtar hele Credit Suisse.

Referanser
----------

1. ↑  "Credit Suisse chief Tidjane Thiam ousted after spying scandal"; publisert i: TheGuardian.com; utgivelsesdato: 7. februar 2020.
2. ↑  .
3. ↑  Credit Suisse fined £350m over Mozambique ‘tuna bonds’ loan scandal
4. ↑  NTB (19. mars 2023). «Financial Times: Enighet om UBS-oppkjøp av Credit Suisse». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 21. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Credit Suisse – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
**Albert E. Olsen** (forkortet *AEO*) var et konsern og en landsdekkende kjede av maskin- og industrivarehus.

*Albert E. Olsen* leverer drift og vedlikeholdsprodukter til profesjonelle kunder i privat og offentlig sektor. Blant annet føres bekledning og fottøy, elektriske artikler, håndverktøy, løfte- og frakteutstyr, maskiner, kjemikalier, stiger/stillaser, sveise- og gassutstyr, verneutstyr og varer innen hydraulikk, renhold og lås/beslag.

*Albert E. Olsen* ble i 1902 grunnlagt av maskinist Albert E. Olsen i Trondheim. Han ble etterfulgt av sine sønner. I dag eies konsernet av fjerde generasjon.

*Albert E. Olsens* ekspansjon begynte for alvor da avdeling ble åpnet i Mosjøen (1956). Deretter fulgte Harstad (1968), Kristiansund (1981), Tromsø og Alta (1985), Oslo (1991), Kirkenes (1993), Bodø (1995), Stord (1997), Florø (2001), Orkanger (2005), og Bergen (2011).

Firmaet gikk konkurs i august 2019.

Etter konkursen kjøpte TESS opp AEOs varelager og driftstilbehør.

Referanser
----------

1. 1 2  Albert E. Olsen: Historien Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Kunngjøring - Konkursåpning» **(norsk)**. 7. august 2019. Besøkt 7. august 2019.
3. ↑  «Albert E. Olsen blir TESS». *tess.no*. Arkivert fra originalen 13. august 2019. Besøkt 13. august 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Dagens **København Rådhus** ligger på Rådhusplassen i København.

Det er tegnet av arkitekten Martin Nyrop, som var inspirert av Rådhuset i Siena, Italia. Han vant konkurransen dengang, og rådhuset ble oppført i perioden fra 1892 til 1905. Rådhuset ble offisielt innviet den 12. september 1905.

Rådhuset domineres av den imponerende fasaden, den gyldne statuen av Absalon like over balkongen og det høye, slanke tårnet. Rådhustårnet er en av de høyeste bygninger i København (105,6 m), og lyden av det store tårnurs klokker er kjent. Rundt hallen finnes borgerrepresentasjonens møtesal, vielsessalen og kommunens festsal.

Rådhuset ble fredet i 1981.

I rådhuset befinner Jens Olsens verdensur seg, det ble satt i gang 15. desember 1955 kl. 15 av kong Frederik 9. og Jens Olsens yngste barnebarn Birgit.

Historie
--------

Det tidligere rådhuset fra 1815.
Før København Rådhus flyttet til Rådhusplassen, har det ligget forskjellige steder. Københavns første rådhus lå ved Gammeltorv. Det andre rådhuset er den nåværende Bispegård på hjørnet av Nørregade og Studiestræde, som ble overtatt av Københavns Universitet i 1479. Det tredje rådhuset lå ved Gammeltorv/Nytorv og eksisterte fra ca. 1479 til det brant ned i 1728 under Københavnbrannen.

Det fjerde rådhuset ble bygget i 1728 og var tegnet av J.C. Ernst og J.C. Krieger. På Gammeltorv kan man den dag i dag se hvor de to rådhusene har stått, ettersom det er felt inn flisert i brolegningen som markerer hvor rådhusets fundament lå før i tiden. Dette rådhuset brant i 1795.

Først i 1815 ble det oppført et nytt rådhus. Dette var det femte av byens rådhus. Bygningen ble reist på Nytorv, og huset både rådhus og domhus. Denne bygningen står stadig, og ble brukt som rådhus frem til 1903. I dag holder Københavns Byret til der.

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Københavns Rådhus, Rådhuspladsen 001 Z fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 26. juni 2014)
2. ↑  «Jens Olsens verdensur». Arkivert fra originalen 23. august 2019. Besøkt 23. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Copenhagen City Hall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Virtuelt besøk på rådhuset
* Beskrivelse av rådhusene fra 1479 til 1815
* København byretts historie
* Danmarks Radio i anledning av rådhusets 100-årsdag
* Københavns rådhus, Københavns Stadsarkiv Arkivert 8. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Gammeltorv – Nytorv av Bi Skaarup
* Bispegården, Nørregade 11 av Jens Fleischer
* Artikkel om rådhusklokkene og musikken

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
**Per Ditlef Møller Fredriksen** (født 14. juni 1975) er professor i arkeologi ved Universitetet i Oslo. 

Fredriksen er cand.philol. i arkeologi fra Universitetet i Bergen (2002). I perioden 2002-2005 arbeidet han på flere utgravningsprosjekter i regi av Kulturhistorisk Museum (KHM) ved UiO og Vitenskapsmuseet ved NTNU, i tillegg til diverse utgravningsprosjekter i Frankrike, Sør-Afrika og Mosambik. I 2005 fikk Fredriksen personlig doktorgradsstipend fra Norges forskningsråd, hvilket innebar at han i perioden 2005-2009 var tilsatt som stipendiat ved Unifob Global og Institutt for arkeologi, historie, kultur- og religionsvitenskap (AHKR) ved UiB. 

I 2009 disputerte han over avhandlingen *Transformations in Clay: Material Knowledges, Thermodynamic Spaces and the Moloko Sequence of the Late Iron Age (AD 1300-1840) in Southern Africa.*

Fredriksens to faglige hovedfelt er eldre jernalder i Norden og sen førhistorisk/historisk arkeologi i det sørlige Afrika. Felles for begge forskningsområdene er fokus på keramikk og keramikkens forhold til metallhåndverk og teknologisk utvikling, i tillegg til arkeologisk teori- og metodeutvikling.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Per Ditlef Fredriksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Per Ditlef Fredriksen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Barangayene i kommunen Tubigon på øya Bohol, midt i Filippinene.
**Barangay** er betegnelse på de minste lokalstyrte områdene på Filippinene. Man kan sammenligne det med bydeler i Norge, men på Filippinene har alle kommuner sine barangayer.[] Per 31. desember 2008 var det totalt 42 008 barangayer på Filippinene.[]

Opprinnelig beskriber ordet *barangay* et relativt lite fellesskap på 50 til 100 familier.[] De fleste småstedene består av mellom 30 til 100 hus og har et innbyggertall på fra 100 til 500 personer.[]

Etymologi og historie
---------------------

Ordet «barangay» tilsvarer det de spanske tidligere makthavere kalte *barrio*, som betyr «distrikt» eller «nabolag».[] Men ordets etymologi er en ganske annen:

Ordet er utledet fra et gammelt malayisk ord for *båt* - *balangay*.[] Denne tilknytning mellom bofellesskap og våt støtter opp om noen teorier om den førkoloniale samfunnsorganisering.[] Det dreier seg da om de gamle barangayer ved kystene eller elvene. Man forestiller seg at disse kyst-*barangay*s ble grunnlagt av nybyggere som kom med skip fra andre deler av Sørøst-Asia.[]

De fleste opprinnelige barangayer oppstod ved kystene eller elvene.[] Her var det næringsgrunnlag, som fisk og frukt. Folk ville bevege seg fra sted til sted langs breddene eller til vanns. Elvenes ferskvann var drikkevannskilde; her kunne man også vaske og bade. Bosetninger ved kystene var gunsige for handelen. Slik fikk man her også kontakt mellom innenlandske og fremmede kulturer og sivilisasjoner, med kinesere, indere og arabere. Dette gavnet tidlig byutvikling. Barangayer vokste seg til viktige steder i det som etterhvert ble Manila, Iloilo, Panay, Cebu, Jolo og Butuan, der det var et høyt kulturelt nivå.[]

Etter spanjolenes ankomst ble forskjellige *barangay*s sammenfattet til landsbyer. Hver barangay innen en landsby ble ledet av en *cabeza de barangay* (barangay-overhode), som utgjorde et høyere samfunnsklasse.[]

Dette embede tilfalt de første datus. Deres verv som *cabezas de barangay* ble som regel videreført som arvelig.[] Mort slutten av den spanske kolonitid ble de imidlertid besatt etter valg.[] Hovedoppgave for en *cabeza de barangay* var å innkreve skatter.

Etter amerikanerns ankomst fikk betegnelsen barrio en noe annerledes betydning.[] Barangayene ble til barrios. Begrepet barrio holdt seg til langt ut på 1900-tallet, men den filippinske president Ferdinand Marcos forordnet at man skulle avskaffe begrepet barrio og ta i bruk *barangay* for samme størrelse.

Litteratur
----------

* Renato Constantino (1975): *The Philippines: A Past Revisited* (volume 1). ISBN 971-8958-00-2
* Mamuel Merino, O.S.A. ed.: *Conquistas de las Islas Filipinas (1565–1615)*, Madrid: Consejo Superior de Investigaciones Cientificas, 1975.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Albert George Schmedeman** (født 25. november 1864 i Madison i Wisconsin, død 26. november 1946) var en amerikansk politiker og diplomat. Han var Wisconsins 28. guvernør.

Schmedeman var sønn av Heinrich Schmedeman, en tysker. I 1904 ble han innvalgt i byrådet i Madison og satt der i to perioder. I 1910 stilte han til valg for demokratene i valget til Representantenes hus, men ble slått av John M. Nelson. I 1913 ble han utnevnt til amerikansk minister i Norge, og beholdt stillingen til 1921. I 1920 tok han imot Nobels fredspris (for 1919) på president Woodrow Wilsons vegne. Han planla nå å trekke seg tilbake fra politikken, men ble valgt til borgermester i Madison. Han var borgermester fra 1926 til 1932. I 1932 ble han valgt til Wisconsins guvernør som Philip La Follettes etterfølger. Han satt i embetet i én periode (1933–35) og ble etterfulgt av La Follette.

Eksterne lenker
---------------

* Dictionary of Wisconsin History Arkivert 11. juni 2011 hos Wayback Machine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Laurits S. Swenson** | **USAs minister i Norge**(1913–1921) | Etterfølger:**Laurits S. Swenson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
«**Jeg har her i pulten et hemmelig lukke**» er en sang med tittelen **Pebersvendens Museum**, laget av den danske dikter og komponist Erik Bøgh. Sangen er trykt i Bøghs *Hundrede Viser*, som kom ut på 1850 tallet og senere i hans svært populære *Halvandet Hundrede Viser* som kom ut i 1881.

Visa ble svært populær også i Norge og ble snart oppfattet som en folkevise. Den er trykt i en rekke norske sang- og visebøker rundt 1900. Den ble også sendt inn til Alf Prøysens visespalte i «Magasinet for alle» [1954-55]. Ved århundreskiftet ble visa også utgitt i skillingstrykk. 

I melodisamlingen til *Halvandet Hundrede Viser* oppgir han at visen er diktet til en gammel opprinnelig tysk melodi.

Referanser
----------

1. ↑  *Hundrede Viser* er utgitt i København i mange opplag, men uten årstall.

Teksten
-------

**1.**Jeg har her i pulten et hemmelig lukke,  

der gjemmer så mangen en kostelig skatt,  

det er en erindring fra hver av de smukke  

elskverdige piker, som har meg forlatt.  

Det er et slags skattkammer som du måske  

kan have besynderlig godt av at se.  

  

**2.**Det skrivetøy, som du min kjære venninne  

Augusta meg sendte til julepresent,  

det står meg så tydelig ennu i minne  

jeg brukte det første og eneste gang.  

Just selvsamme nyttårsdag svaret jeg skrev   

på lille Augusta oppslagelsesbrev.  

  

**3.**Det tørklede med de broderede kanter  

den skjønne Marie en aften meg ga,  

det rinner så ofte meg ennu i tanker  

men nu er hun borte, ja stort var mitt tap.  

Jeg tørrede først mine øyne derpå  

da henne i løytnantens armer jeg så.  

  

**4.**Se her er fra Anna en pakke med breve,  

de brenner ennu i min hand som en glød,  

der sverger hun på at for meg vil hun leve  

ja meg vil hun elske i liv og i død.  

Ja selvsamme løfte forleden jeg så  

kun sto der en annens adresse der på.  

  

**5.**Her er et portrett av den yndige Jette  

se dog hvilken øyne, ja se hvilken munn,  

det skjenktes meg av den yndige brunette  

straks efter forlovelsens salige stund.  

Det ligner grangivelig tvivel om I vil  

grossereren har originalen dertil.  

  

**6.**Her har jeg en lokk til erindring om Stine,  

jeg klippet den selv av det mørkbrune hår,  

hun rakte meg den med en truende mine  

hvorfor at hun truede nu jeg forstår.  

Thi hvis hennes elskere alle en tok  

de mørkebrune lokker ei lenger forslo.  

  

**7.**Se her er en pakke med lignende saker  

fra Dina og Stina og Fina med fler,  

jeg har vel grunn til å klage og sørge  

dog klager jeg ikke som I nu vel ser.  

Men jeg som bestandig var pikenes venn  

dog nu tar det tid før jeg tror dem igjen.
**Rhett Davies** (født 1949 i London) er en engelsk plateprodusent og lydtekniker kjent for sitt samarbeid med Brian Eno og flere andre band og artister.

Etter å ha åpnet en platebutikk ble Davies lydtekniker i studioet til Island Records tidlig på 1970-tallet, og hans første store jobb var under innspillingen av Brian Enos album *Taking Tiger Mountain (By Strategy)*. Davies og Eno arbeidet sammen på flere prosjekter og skapte flere innovative innspillingstekniker, spesielt innen *tape loop* og trommemaskiner. Han fortsatte å produsere for mange kjente artister under 1970– og 1980-tallet før han ga seg med produksjon på 1990-tallet.

Davies har gjennom sin tid om aktiv produsent arbeidet for blant annet: Genesis, Bryan Ferry, Roxy Music, Phil Manzanera, Camel, The Hollies, Dire Straits, Talking Heads og King Crimson med flere.

Eksterne lenker
---------------

* Rhett Davies[*død lenke*] på Allmusic.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** AllMusic
 |
«***Jeg er en ungkar***» er et skillingstrykk. Alf Prøysen presenterte den i sin visespalte i «Magasinet for alle», og forteller at den synges på melodien «Til lags åt alle...».

Teksten
-------

**1.**Jeg er en ungkar, men har i sinne  

en sveisen ungtøs til kone finne,  

jeg tenkte gifte meg nu i vår  

det spørs om noen har det rette hår.  

  

**2.**For jeg vil ingen rødhåret have  

før skal jeg alltid som ungkar trave.  

Det hjelper lite om hun er rik  

når oppå hodet hun ser ut slik.  

  

**3.**Og by meg aldri en søt brunette,  

før skal jeg tankene helt utslette.  

Om hun var aldri så søt og grei  

den hodefarven den hater jeg.  

  

**4.**.Og jeg vil ingen med gullhår have  

før skal de meg ned i jorden grave,  

om hele jenta var skire gull  

i mine øyne et simpelt null.  

  

**5.**Gråhåret tøs kan meg aldri lokke  

om hun var fin som en silkedokke,  

om hun var fager som våren grønn,  

jeg syntes aldri hun var no skjønn.  

  

**6.**Og aldri tar jeg en hvit blondine,  

nei de kan gå der for meg og grine,  

en sådan ville jeg stolt forsmå,  

det er lite å koste forgylling på.  

  

**7.**Det sorte hår kan meg ei behage  

det aldri kan på mitt hjerte drage,  

om hun var aldri så flott og bra  

en sådan ville jeg ikke ha.  

  

**8.**Nei intet hår er av rette smaken  

til alle vender jeg hovent baken,  

til den som fanger meg i sitt garn  

må være snau som et nyfødt barn.

Kilder
------

* De gamle visene 3 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1974
Barada i Damaskus, april 2009.
**Barada** (arabisk بردى *Baradá*; gresk Χρυσορρόα, *Khrysorrhoas*) er den største elven som renner gjennom Damaskus, hovedstaden i Syria. Den renner gjennom kilden ‘Ayn Fījah (عين فيجة), omkring 27 km nordvest for Damaskus i Anti-Libanon-fjellene, men dens kilde er Baradasjøen, som ligger ca 8 km fra Zabadani. Barada renner gjennom et bratt smalt elvegjel kalt «Rabwe» før den renner inn i Damaskus, der den deler seg i syv forgreninger og gir vann til oasen Ghouta (الغوطة). 

Navnet 'Barada' tror man kommer fra 'barid', som betyr *'kald'*. Det gammelgreske navnet betyr *gylden elv*.

Barada i 1868
Barada omkring 1930
Gjennom det tørre platået øst for Damaskus er det oaser og elver som munner ut i myrområder og små vantn som gir området nok vann til å holde seg frodig. De viktigste av disse er Barada, en elv som utspringer fra Anti-Libanonfjellene og forsvinner ut i ørkenen. Barada skaper Al Ghutah-oasen som Damaskus er bygd innenfor. Dette frodige området som dekker 370 kvadratkilometer har gjort det mulig for Damaskus å trives siden antikken. Fra midten av 1980-årene og fremover har Al Ghutah-oasen gradvis erodert bort på grunn av utbygging av forstader og lettindustri. 

Elven har blitt rammet av alvorlige flommer de siste tiårene, hovedsakelig på grunn av mindre nedbør enn før og økt bosetting i området. Den er også rammet av alvorlig forurensing, særlig om sommeren når elven nesten ikke flyter og det er lite vann i elveområdet. 

Barada er identifisert som **Abana** (hebraisk: אבנה) som er den viktigste av to elver i Damaskus og er nevnt i *Kongebøkene* (2. Kong 5,12), i fortellingen om den syriske øverstkommanderende Naaman. 

Barada er også et etternavn i Syria, Egypt, Marokko, USA, Israel, Argentina og Frankrike, og et kjent ølmerke i Syria.

Kilder
------

Nevnte sted i Andre kongebok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
Bruuns grav på Vår Frelsers gravlund
**Christopher Arnt Bruun** (født 23. september 1839 i Kristiania, død 17. juli 1920) var prest i Den norske kirke. På side 16 i Vegard Slettens bok *Christopher Bruun : einsleg stridsmann* gis det uttrykk for at han kan ha vært modellen for Henrik Ibsens rollefigur Brand, og skal ha vært preget av en innbitt fasthet samtidig som han stadig ble grepet av tvil.

Bruun var akademikersønn fra Kristiania, men moren ble tidlig enke og måtte flytte til Hedemarken med tre små barn.

Allerede som elleveåring opplevde han en moralsk vekkelse, da en kamerat begikk en lettsindig[*klargjør*] handling. Han reiste som ung mann til Roma, og hans kristne tro ble styrket da han ble grepet av historien om de første kristne i byen.[]

Under krigen mellom Danmark og Preussen/Østerrike lot han seg verve som menig soldat, og han uttrykte stor skuffelse over de som ikke fulgte ham i dette.[]

Senere ble han en ledende skikkelse i folkehøgskolebevegelsen, han grunnla selv en folkehøgskole sammen med andre i 1867. Den lå i Sel i Gudbrandsdalen, men ble senere flyttet til Vonheim i Gausdal ikke langt unna Aulestad der Bjørnstjerne Bjørnson bodde. De to kom først godt overens, men etter en opphetet diskusjon om helvete falt de ut av det med hverandre.[]

Bruun ble redaktør i tidsskriftene *For frisindet Christendom* og *For Kirke og Kultur*, som han brukte til å spre sine meninger.[] Han var blant annet dypt rystet over at en notorisk utro konge var kirkens overhode, og kalte dette en «himmelropende uhyrlighet». I 1905 stod han på svenskekongens parti, og reiste til Danmark for å få trykt *Til det norske Folk*, et opprop mot unionsoppløsningen, fordi ingen i Norge ville utgi det. Vegard Sletten forteller på side 430 i *Christopher Bruun : einsleg stridsmann* at «1000 eksemplar vart sende på omvegar til Christiania og for det meste delte ut kring i husa. Litt vart og selt i Christiania og i København.».

Gjennom ekteskapet med Kari Skar (1851–1924) var han bestefar til Vegard Sletten og ble svoger til Matias Skard og Johannes Skar, samt onkel til Bjarne, Eiliv, Olav og Sigmund Skard.

Bibliografi
-----------

* Chr. Bruun. *Folkelige Grundtanker*. Hamar 1878.
* *Foredrag i Oftedalssagen : holdt i Bethania 7de December 1891* (Stavanger, 1891)
* *Tre Foredrag for de Vakte* (Kra. 1891)
* *Om Freds- og Forsvarssagen* (Chra. 1895)
* *Om Jesus som menneske* (Kra. 1898)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Christopher Arndt Bruun, Norsk biografisk leksikon ID Christopher\_Bruun, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no, besøkt 29. desember 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christopher Bruun i Store norske leksikon
* «Folkehøyskole» på SNL.no
* Digitaliserte bøker av Bruun hos Nasjonalbiblioteket.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Rheinmetall Nordic** (tidligere Simrad Optronics ASA) er et norsk-tysk selskap innenfor våpenteknologi som har hovedkontor på Nøtterøy utenfor Tønsberg og avdelingskontor i Stockholm. Selskapet er eier av bl.a. Vinghøg AS, lokalisert med hovedkontor på Nøtterøy utenfor Tønsberg og med avdeling i Oslo. Vinghøg AS driver produktutvikling og produksjon. I selskapets operative portefølje inngår også Vingtech LLP i den amerikanske staten Maine, hvor det drives produksjon. Gjennom Vinghøg AS og Vingtech LLP er selskapet en global leverandør av utstyr og systemintegrasjoner for observasjon, overvåking, måldetektering og ildgivning. Selskapet leverer nisjeprodukter for montering og stabilisering av små- og medium kaliber våpen. Selskapet har blant annet levert løsninger og utstyr for fjernstyrte våpenstasjoner (som Protector RWS levert av Kongsberg Defence & Aerospace). Rheinmetall Nordic AS er også representant for Rheinmetall Defence og konsernets samlede produktportefølje inn i det nordiske markedet. Selskapet er dessuten hovedkontor for produktområdet Elecro Optics som er et av forretningsområdene i Rheinmetall Defence.

Simrad Optronics ASA var notert på Oslo børs fram til juli 2010. Selskapet hadde opprinnelig sitt hovedkontor i Oslo. Etter oppkjøp/sammenslåing med Vinghøg AS i begynnelsen av 2007 ble selskapet omorgansert og hovedkontoret ble flyttet til Nøtterøy. Sommeren 2010 ble Rheinmetall AG selskapets eneeier som følge av at det tyske industriselskapet tilbød seg å kjøpe alle aksjer i selskapet. Selskapet skiftet deretter navn til Rheinmetall Nordic AS.

Fram til sommeren 2010 fantes det tre selskaper som brukte merkenavnet Simrad:

* Simrad Optronics ASA, som omtalt i artikkelen ovenfor.
* Maritime instrumenter for bedriftsmarkedet (fiske-/fangskontrollsystemer) levert av Kongsberg Simrad, som nå er en del av Kongsberg Maritime, et selskap i Kongsberg Gruppen.
* Maritime instrumenter for privatmarkedet (radar, navigasjon, autopilot etc) levert av Navico Group.

Grunnen til at det finnes tre forskjellige selskaper med tre forskjellige eiere som bruker den samme merkevaren, er felles opprinnelse. Simrad navnet kommer fra det opprinnelige SIMRAD-selskapet som ble etablert av Willy Simonsen i Oslo i 1947, og som laget VHF radioer og ekkolodd til fiskeriflåten. Navnet er en forkortelse for **Sim**onsen **Rad**io.

Eksterne lenker
---------------

* Selskapets nettsted
* Rheinmetall Electro Optics forretnignsområde
* Rheinmetall AG konsern
* Artikkel i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Christopher Christian Weidemann** (født 14. april 1779 på Mellom-Rustad på Toten, død 27. august 1858 på Billerud på Østre Toten) var en norsk politiker og embetsmann. 

Weidemann ble student i 1795, tok latinsk-juridisk eksamen, teoretisk prøve i 1800 og praktisk i 1802. Han ble i 1800 kopist i Rentekammeret og etter hvert fullmektig samme sted. Han ble seinere utnevnt til byfogd og politimester i Christiania, men måtte søke avskjed i 1814, etter å ha truet en arrestant til tilståelse ved å slå ham med et tre.

Noen ytterligere klatring oppover rettsvesenets karrierestige ble nå vanskelig, men i 1817 ble han utnevnt til sorenskriver i Toten, Vardal og Biri etter broren Lauritz Weidemann. Dette embetet hadde han til 1853; med andre ord ei 36 år lang karriere som sorenskriver på Toten. 

Han var stortingsrepresentant 1824-26. Weidemann var også president i Odelstinget.

Weidemann må også nevnes i samband med garden Billerud, der han bodde i 40 år. Det var Weidemann som ga hovedbygningen på Billerud dens nåværende utseende ved å bygge på andreetasjen. Han fikk også Peder Balke til å male salen i 1833/34. 

Han var sønn av Lars Weidemann, og en av hans brødre var Lauritz Weidemann. Christopher Christian Weidemann var gift med Marie Magdalene Christiane Jacobine Lycke, født i Christianshavn i Danmark 3. august 1784 og død på Billerud 8. mars 1867.

Referanser
----------

1. ↑   Eneveldets menn i Norge, side(r) 319[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 943[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Midthaug, Leif: «Christopher Christian Weidemann». Biografi i *Totens bygdebok II*, s. 354-355, Oslo 1953.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Christopher Christian Weidemann hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
***Rhinestone*** er en filmkomedie fra 1984, utgitt av 20th Century Fox, med Sylvester Stallone og Dolly Parton i hovedrollene.

Handling
--------

En populær countrysanger, Jake (Parton), skryter av at hun kan gjøre hvem som helst til en countrysensasjon. Hun inngår et veddemål med manageren sin om at hun kan forvandle en normal fyr til en country- og western-sanger på to uker. De vedder om kontrakten hennes og kroppen hennes. Problemet er at manageren kan velge mann, og han velger drosjesjåføren Nick Martinelli (Stallone) fra New York.

Martinelli blir booket til å synge på en stor country-nattklubb, og Jake arbeider febrilsk med å trene ham til jobben. De arbeider med alt fra sangen, til hvordan han skal snakke med sørstatsdialekt og ha på seg en cowboyskjorte, trange bukser og boots.

Priser og nominasjoner
----------------------

* **Den femte Razzie-utdelingen**

**Vant:** Verste skuespiller (Sylvester Stallone)
**Vant:** Verste «originale» sang (*Drinkenstein*)
**Nominert:** Verste film
**Nominert:** Verste manus
**Nominert:** Verste soundtrack
**Nominert:** Verste mannlige birolle (Ron Leibman)
**Nominert:** Verste regissør (Bob Clark)
**Nominert:** Verste «originale» sang (*Sweet Lovin' Friends*)
* **Den 25. Razzie-utdelingen**

**Nominert:** Verste «musikal» i våre 25 første år

Rolleliste
----------

* Sylvester Stallone som Nick Martinelli
* Dolly Parton som Jake Farris
* Richard Farnsworth som Noah Farris, Jakes far
* Ron Leibman som Freddie Ugo
* Tim Thomerson som Barnett Kale

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhinestone* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Rhinestone* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Rhinestone* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Rhinestone* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Rhinestone* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Rhinestone* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Rhinestone* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Rhinestone* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Rhinestone* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
* Dollymania: Et nyhetsmagasin om Dolly Parton på nett

Portal: Litteratur
**Christopher Blom Paus** (født 15. oktober 1878 i Christiania, død 24. desember 1959 på Bygdøy i Oslo) var en norsk stålgrosserer. Han etablerte egen agenturforretning i Christiania i 1911 og ble senere eier av farens firma, stålimportøren og jernvarefirmaet Ole Paus. Han hadde også en rekke styreverv i Den norske Creditbank, Oslo Bymuseum, Stålgrossistenes Forening og Selskabet for Bygdø Vel.

Han tilhørte slekten Paus og var sønn av stålgrosserer Ole Paus og Birgitte Halvordine Schou. Han var oppkalt etter farfaren, skipsreder i Skien Christopher Blom Paus; industrimagnaten Halvor Schou var morens fetter. Han var bror til godseier Thorleif Paus og var svoger til fabrikkeier og grosserer Nicolay Nissen Paus og adelshistorikeren Otto von Munthe af Morgenstierne. Han var gift med Margit Keyser og hadde to barn: Else Birgitte Paus (1909–1986), gift med pavelig kammerherre, advokat Gunnar Garth-Grüner, Danmark, og stålgrosserer Per Paus (1910–1986), gift med Hedevig Wedel-Jarlsberg.

Han var medlem av Norske Selskab fra 1914.

Referanser
----------

1. ↑  *Handelsregistre for Kongeriket Norge*. 1911. s. 1341.
2. ↑  *Aftenposten* 31. desember 1959 s. 13
3. ↑  *Aftenposten* 29. april 1931 s. 5
4. ↑  *Norske Selskab 1818–1918*. Kristiania: [s.n.] 1918. s. 298.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
*Må ikke forveksles med Rhinen.*

**Rhin** er en 129 kilometer lang sideelv til Havel fra høyre. Med sitt 1 780 km² store nedbørfelt er Rhin Havels tredje største sideelv.

Etymologi
---------

Elvens navn kan skrive seg fra den tyske kolonialiseringen i middelalderen, den såkalte ostsiedlung, med migranter fra nedre Rhinen. Andre teorier går ut på at navnet er en omskrivning av det tyske ordet *rinnen* (rennende). Selv om elven ligger i et gammelt slavisk område har det ikke lykkes å finne noe typisk slavisk navn på den. Tvert i mot er det flere av elvens sideelver i elvens øvre løp som også heter Rhin.

Elvens løp
----------

Rhin har sitt utspring i landkretsen Ostprignitz-Ruppin i Brandenburg, ca 8,5 kilometer fra Rheinsberg. Kilden ligger i utkanten av Mecklenburgische Seenplatte i Rheinsberger Seengebiet.

Flere av de nordlige sjøene i Rheinsberger Seengebiet er forbundet med seilbare kanaler og med Rhin. Hüttenkanal mellom Grossen Prebelowsee og Kleinen Pälitzsee utgjør en forbindelse til Müritz Havel Wasserstrasse.

Elven flyter gjennom Neuruppin. Etter Bützsee kalles elven et lite stykke Bützrhin og deler seg deretter i to kanaler. Kanalen i østlig retning går forbi Kremmen og munner ut i Oranienburg. I vestlig retning går en kanal forbi Fehrbellin og deretter Rhinow før den munner ut i Elben.

Bilder
------

* Elven ved Rheinsberg slottElven ved Rheinsberg slott
* Ruppiner See ved Neuruppin.Ruppiner See ved Neuruppin.
* Nedenfor FehrbellinNedenfor Fehrbellin
* BützrhinBützrhin

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rhin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Maxine Rodinson** (født 26. januar 1915 i Paris, død 23. mai 2004 i Marseille) var en fransk marxistisk historiker og sosiolog som særlig var kjent for sine betraktninger over religionens og særlig islams betydning i samtiden. 

Hans mest kjente verk er biografien *Muhammed* fra 1961.

Liv og virkle
-------------

### Bakgrunn

Rodinson var sønn av polsk-russiske innvandrere og vokste opp under tunge kår.[] Han måtte ut i arbeidslivet i en alder av 13 år, og ble dermed tvunget til å studere på egen hånd. I 1932 ble han tatt opp ved École des Langues Orientales i Paris.

### Karriere

I 1937 sluttet han seg til det franske kommunistpartiet, der også foreldrene var med, og i 1940 ble han sendt til Damaskus for å jobbe ved det franske universitetet der.[] Dette reddet trolig livet hans, da han var av jødisk avstamning. Begge foreldrene ble imidlertid myrdet i Auschwitz. Etter krigen fortsatte han sin akademiske karriere. Han forlot kommunistpartiet i 1957, men forble marxist til sin død.

Han ble professor for gammeltiopisk ved École Pratique des Hautes Études. 

I 1967 var han en av de første franskmennene som offentlig uttalte seg til fordel for palestinernes sak i Midtøsten,[] og tok til orde for en palestinsk stat. I 1968 grunnla han sammen med Jacques Berque «Forsknings- og aksjonsgruppen for Palestina».

Hans mest kjente verk er biografien *Muhammed* fra 1961, som kom i en rekke reviderte opplag. Her går han blant annet mot idéen om at terrorisme kan forsvares ut fra Koranen og andre hellige tekster.[]

I 1974 fikk han Isaac and Tamara Deutscher Memorial Prize for boka *Marxism and Islam*. Etter den iranske revolusjonen i 1979 kritiserte han blant andre Michel Foucault for å ikke se faren som lå i det han kalte for «halv-arkaisk fascisme».[]

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 124687172, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Babelio, oppført som Maxime Rodinson, Babelio forfatter-ID 14259[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Blokkbebyggelse i Bratlikollen Boligsameie. Bilde tatt fra Libakkveien.
**Bratlikollen Boligsameie** ligger på Brattlikollen (strøket har faktisk fått sitt navn fra boligsameiet) i bydel Nordstrand i Oslo og består av 308 selveierleiligheter i Libakkfaret, Libakkveien og Sandstuveien. Sameiet ligger like ved Brattlikollen T-banestasjon.

Bygging
-------

Bratlikollen stammer fra et område på Ryen gård i Enebakkveien 116. I 1950 ble det dannet et selskap med boligbygging som formål. Aksjekapitalen var på 20 000,- kroner, og selskapets navn var AS Bratlikollen. Selskapet besluttet å kjøpe et større tomteareale for bebyggelse. Det ble reist noen brakker samt et forretningsbygg i Sandstuveien 46. Etter en rekke eierskifter internt i aksjeselskapet, ble byggingen av boligsameiet påbegynt i 1953. Den totale byggesum var ca. 17 000 000,- kroner.

Den første tiden
----------------

Fra Libakkfaret.
Den første innflytting i Bratlikollen Boligsameie fant sted i februar 1954, i Libakkfaret 1-3. Deretter gikk byggingen slag i slag, fram til siste innflytting i 1956.

*Kollenytt*
-----------

I de første årene var *Kollenytt* en lokalavis for beboerne. Det var mye å informere om i de første årene – nye blokker ble ferdiggjort – nye naboer flyttet inn – det var stor dugnad, og etter hvert ble det flere ulike arrangementer for store og små. Avisen kom uregelmessig, men var populær. Fra 1959 kom Kollenytt fast 4 ganger i året. Bladet inneholdt ikke bare kunngjøringer og nyheter, men også innlegg fra beboere som tok opp aktuelle saker til diskusjon. Bladet utkom i 1955-1960.

Selveierseksjonering
--------------------

Den 29. november 1982 var det ekstraordinær generalforsamling i AS Bratlikollen og samtidig stiftelse av Bratlikollen Boligsameie. Etter generalforsamlingen betalte hver boligenhet inn 18 000,- kroner for å bli selveier av sin egen leilighet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bratlikollen Boligsameie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Brattlikollen Boligsameie – hjemmeside Arkivert 14. april 2011 hos Wayback Machine.
**Påtalemyndigheten** er den offentlige instans som leder etterforskningen i straffesaker, og avgjør påtalespørsmålet. Påtalemyndigheten leder politiets etterforskning og beslutter bruk av tvangsmidler under etterforskingen, herunder ransaking, pågripelse, begjære varetektsfengsling med videre. Påtalemyndigheten avgjør straffesaker ved å henlegge saken, eller ilegge en reaksjon. Påtalemyndigheten kan for eksempel ilegge forelegg eller gi påtaleunnlatelse, eller de kan beslutte at det skal reises tiltale for domstolene. Påtalemyndigheten kan også beslutte saker oversendt til konfliktrådet med siktelse.

Eksempler på påtalemyndigheter
------------------------------

* Åklagarmyndigheten
* Åklagarväsendet
* Crown Prosecution Service
* Crown Office and Procurator Fiscal Service
* Folkets høyeste påtaleembede

Påtalemyndigheten i Norge
-------------------------

Utdypende artikkel: Påtalemyndigheten i Norge

Påtalemyndigheten i Norge består av tre nivåer: Påtalemyndigheten i politiet, som består av politifullmektiger, politiadvokater og politimestere; statsadvokatene og Riksadvokaten. Statsadvokatene og Riksadvokaten utgjør den høyere påtalemyndighet.

Riksadvokaten er øverste leder av påtalemyndigheten. Justisdepartementet har administrativt ansvar for Riksadvokaten, men ingen kan instruere påtalemyndigheten i enkeltsaker. Det er i 2020 fremsatt forslag om lovfesting av denne uavhengigheten i Grunnloven. []

Et eksempel på at påtalemyndigheten verner om sin uavhengighet er situasjonen der Riksadvokaten tilskrev Justisdepartementet og påpekte at justisminister Knut Storberget involverte seg for tett i spørsmål om henleggelse av en voldtektssak i Vestfold i august 2008.

Påtalemyndighetens representant i retten benevnes gjerne anklager eller aktor (latin for anklager), mens den tiltalte representeres av en forsvarer. Saken avgjøres av en eller flere dommer(e). Påtalemyndigheten i likhet med domfelte har rett til å anke dom i straffesak for å få den prøvet i en høyere instans.

I Politianalysen NOU 2013:9 s. 127

sies følgende om påtaleenhetene i politiet:
Påtaleenheten skal lede etterforskningen, dvs. beslutte om etterforskning skal igangsettes, og hvilke etterforskningsskritt som skal iverksettes. De skal vurdere bruk av tvangsmidler og om etterforskningen skal resultere i straffeforfølgning. Enheten må ha kompetanse innenfor de forskjellige saksområdene og en skiftordning som også understøtter straksetterforskning. Integrert påtale forutsetter fysisk tilstedeværelse der etterforskningen skjer, samtidig som aktorater i de lokale tingrettene i mange tilfeller fører til mye reisetid.

Referanser
----------

1. ↑  «NOU 2013:9». «Se bl.a. punkt 15.3.7»

Litteratur
----------

* Straffeprosessloven kap. 6. Om påtalemyndigheten.
* Forskrift om ordningen av påtalemyndigheten Påtaleinstruksen.
* NOU 1988:39 Politi og påtalemyndighet. Ansvars- og arbeidsfordeling.

Eksterne lenker
---------------

* Regjeringen.no Om påtalemyndigheten.