recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hanna Barakat** (født 1. september 1999 i Los Angeles) er en USA-født palestinsk-amerikansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprintløp. Hun representerer Palestina internasjonalt, og pr august 2021 innehar hun nasjonal rekord for Palestina på 100 meter (12,16 s) og 200 meter (24,70 s). 

Hun deltok på 100 meter under Sommer-OL 2020 i Tokyo, men ble slått ut i innledende runde.

Bakgrunn
--------

Barakat er født i Los Angeles, og har drevet med friidrett på Flintridge Preparatory School i California og ved Brown University. Hun er forskningsassistent ved Max Planck Institute for Software Systems, og er kunstnerisk direktør og redaktør for *Brown Undergraduate Journal of Middle East Studies*. 

Hennes far, Mohammed Barakat, representerte USA i landhockey under Sommer-OL 1984, og hennes bror spiller amerikansk fotball for Bucknell University.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Arabisk mesterskap i friidrett 2021, og kom der på femteplass på 400 meter og sjuendeplass på 200 meter.

Hun representerte Palestina under Sommer-OL 2020 i Tokyo, men ble slått ut i innledende runde på 100 meter, der hun løp på 12,16 sekunder og satte ny nasjonal rekord.

Referanser
----------

1. ↑  World Athletics - *Hanna Barakat - Results*, besøkt 2. august 2021.
2. ↑  Olympics.com - *Hanna Barakat* Arkivert 2. august 2021 hos Wayback Machine. besøkt 2. august 2021.
3. ↑  Olympics.com - *Athletics - Women's 100m - Preliminary Round - Heat 3 Results* Arkivert 2. august 2021 hos Wayback Machine. besøkt 2. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanna Barakat – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hanna Barakat – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Hanna Barakat Arkivert 2. august 2021 hos Wayback Machine. – Sommer-OL 2020
Utsikt over byen i sørøstlig retning
**Hann. Münden** (offisielt navn for **Hannoversch Münden**, i dagligtale også bare kalt **Münden**) er en tysk by og kommune i Landkreis Göttingen i delstaten Niedersachsen. Den ligger der elvene Fulda og Werra løper sammen, og danner elva Weser.

Navn
----

Tidligere har byens navn vært *Münden*, *Münden an der Werra*, *Hannoverisch Münden* og *Hannoversch Münden*. Da jernbanen ble bygget i Tyskland, ble det nødvendig å unngå forveksling med likelydende navn som *Hannover-Schmünden*, *Hannover-Münden*, *Hannover bei Münden* og *Hannover bei München*, så i 1856 ble byens navn forkortet til *Hann. Münden*. Dette ble i 1991 det offisielle navnet.

Historie
--------

Byens grunnleggelse er ikke tidfestet, men i et dokument fra 1183 blir det nevnt en by, og på bakgrunn av dette feiret byen i 1983 800-årsjubileum.
Hertug Otto I av Brünswick-Lüneburg tildelte i 1247 byen stapelrett; alle varer som ble ført på elvene skulle losses i byen, og bys fram for byens innbyggere i tre dager før de kunne fraktes videre. Dette førte til en økonomisk gullalder som fortsatt kan sees i byens arkitektur. På 1300-tallet ble byens St.Blasiuskirke bygd. Mellom 1603 og 1618 ble byens rådhus bygd i Weserrenessanse-stil. I tredveårskrigen ble byen i 1626 erobret av Tillys soldater etter flere dagers beleiring. I 1868 ble forstakademiet grunnlagt, som ble en viktig del av byens liv.
Hann. Münden kom gjennom andre verdenskrig uten større ødeleggelser.

Turisme
-------

Byens bevarte gamle bykjerne tiltrekker seg mange besøkende.
Byen ligger også langs den populære turistruta *Deutsche Märchenstraße* («den tyske eventyrveien»).

Referanser
----------

1. ↑  «Hann. Münden - Wappen». *www.ngw.nl*. Besøkt 2. januar 2016.
2. ↑  «HistorischesRückblicke». *www.hann.muenden.de*. Besøkt 3. januar 2016. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hann. Münden – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Armeegeneraldistinksjon i NVA
**Armeegeneral** var en militær grad i DDR, brukt frem til 1990. Den tilsvarte den vestlige 4-stjerners-general-graden. I DDR var det kun graden Marschall der DDR (marskalk av DDR) som stod over armeegeneral, og til denne graden ble aldri noen utnevnt.

Tjenestedistinksjonen baserte seg på det tidligere tyske skulderepåletten, men hadde fire stjerner på linje.

Armeegeneral ble i DDR brukt som rang både på forsvarsministeren, ministeren for statssikkerhet (Stasi-sjefen) og fra 1984 på innenriksministeren som også var sjefen for Volkspolizei.

Tjenestestrukturen i de sosialistiske lands armeer var i en stor grad kopiert fra Sovjetunionen. 
Graden armeegeneral var klart inspirert av den russiske graden *генерал армии*, *general armii*, og den ble brukt også i andre østblokkland.

Den tilsvarende vesttyske graden er *general*.

Graden er ikke anerkjent i dagens Tyskland.

Armeegeneraler i NVA
--------------------

* Willi Stoph
* Heinz Hoffmann
* Heinz Keßler

Armeegeneraler utenfor NVA
--------------------------

* Erich Mielke (Minister for Statens Sikkerhet)
* Friedrich Dickel (Innenriksminister og sjef for Volkspolizei)

Se også
-------

NVA

Portal: Tyskland
**Marthe Johanne «Hanna» Brummenæs** (født 12. desember 1860, død 1. mai 1942) var en norsk skipsreder. Sammen med Bertha Torgersen grunnla hun rederiet Brummenæs & Torgersen i 1909 og ble med dette de første kvinnelige skipsrederne i Norge.

Brummenæs og Torgersen traff hverandre på Visnes på Karmøy der de jobbet i butikk i gruvesamfunnet. De drev en stund sin egen butikk, men avsluttet denne bedriften. Rundt 1900 flyttet de sammen i Haugesund og begynte å interessere seg for skipsfart. De investerte i skipsaksjer, og la seg opp nok penger til å kjøpe en sildedamper i 1909. Båten het «D/S Gouval» og ble kjøpt på tvangsauksjon kontant.

De kjøpte fire skip til på mellom 1350 dvt og 3200 dvt, som hadde som fellesnevner at de stort sett alle var i dårlig stand og trege. Tre av skipene var bygget på 1800-tallet og det siste i 1904. De var trege og i dårlig stand, noe som gjorde at de mistet alle skipene sine under første verdenskrig, bortsett fra «Gouval» som sank før krigen.

Etter krigen stod det dårlig til med skipsbransjen i byen. Brummenæs & Torgersen hadde betalt svært lite for sine fem skip og drev rederiet svært rimelig, så de gikk med et enormt overskudd da krigsskadeerstattningene ble utbetalt.

Mellom 1921 og 1927 kjøpte de fem gamle skip, og i 1929 kjøpte de sitt eneste motorskip. Dette var «Equatore» som var i svært dårlig stand, og til slutt ble kornlager på land. Dette gjorde skipet til ett av to skip de eide som ikke sank.

Før andre verdenskrig kjøpte de flere gamle dampskip. I løpet av krigen ble alle skipene deres senket eller gikk på grunn.

Brummenæs ble, sammen med Torgersen, kalt for «mannedamene». Hun gikk med bukser og skal ha undertegnet med «Herr». Hun var også en streng arbeidsgiver, og ble kalt for «Brummo» fordi hun kjeftet på sjømennene om de fyrte for hardt på vei inn til Haugesund. Hun satt ti år i bystyret for Høyre.

Brummenæs døde i 1942 og er gravlagt sammen med Bertha Torgeresen.

Cecilie Engers roman *Det hvite kartet* (2021) er basert på livshistoriene til Bertha Torgersen og Hanna Brummenæs.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Marthe Johanne (Hanna) Pedersdatter Brummenæs Brummenæs, født Hasseløen, (18.desember 1860 - 05.mai 1942).»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Mannedamene. Arkivert 12. mars 2017 hos Wayback Machine. Lest 10. mars 2017
3. 1 2 3 4 5 6  De gjerrige skipsrederne - NRK. Lest 10. mars 2017
4. 1 2 3 4  Brummenæs & Torgersen - Europas første kvinnelige skipsredere. - Skipshistorie.net. Lest 10. mars 2017
5. ↑  Bentzrud, Inger (2. august 2021). «Dristige damer i dress». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Ellen Anne Mikkelsdatter Sara Gaup** (født 29. februar 1964) er en samisk barnebokforfatter fra Masi, Kautokeino. Hun skriver på nordsamisk. Hun er utdannet barnehagelærer og arbeider både i barnehage og i reindrifta. I 2020 tok hun master i samisk grunnskolelærerutdanning trinn 1–7 ved Samisk høgskole.

Hun har gitt ut to barnebøker på det samiske forlaget Davvi girji. Hennes første bok var billedboka *Rágo ja skireáhkku* (2007), som skildrer vennskapet mellom kråkeungen Rago og skjærekona («skireáhkku»), med et budskap om at venner og hjelpsomhet er nødvendig for å klare seg. Boka er illustrert av Ante-Ovlla Juuso. Billedboka *Niillas ja Báktestálu noaidelávži* (2012, «Niillas og Bergtrollets magiske reim») er illustrert av Malle Remmel og er utgitt i en trespråklig utgave: nordsamisk, sørsamisk og lulesamisk. Historien handler om at Niillas må få hjelp av det store, farlige bergtrollet for å få reinsimla si frisk igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Ellen Anne Sara Gaup; davvi.no
2. ↑  litteraturnettnordnorge.no Arkivert 1. januar 2017 hos Wayback Machine.
3. ↑  Gaup, Ellen Anne Sara; Eira, Ragnhild Gaup (2020). «Mot láidestit mánáid sámi árbevieruide sámi mánáidgirjjálašvuođa bokte». *84*. Besøkt 12. desember 2022.
4. ↑  «samiskbibliotektjeneste.wordpress.com». Arkivert fra originalen 4. april 2016. Besøkt 14. januar 2013.
5. ↑  samiskbibliotektjeneste.wordpress.com[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
En ARV
**Armed response vehicle** (ARV, «bevæpnet responskjøretøy») er i Storbritannias politi et kjøretøy som brukes for å transportere våpen slik at disse ved behov raskt kan gjøre tilgjengelig for polititjenestemenn. De brukes også til tider for å eskortere transporter av høyrisikofanger.

I det britiske politiet bærer tjenestemennene ikke rutinemessig våpen. Bare spesialtrente, autoriserte tjenestemenn kan bruke våpen, og disse kjører gjerne i ARV-er slik at de raskt kan komme ubevæpnede kolleger til unnsetning. Både bilene og mannskapene er alltid uniformert.

ARV-er ble først innført av West Yorkshire Police i 1976, da som *instant response cars*. Metropolitan Police Service i London tok dem i bruk i 1991, og hadde dét året 132 episoder hvor våpen var nødvendig.

Bilene er gjerne store sedaner eller firehjulsdrevne biler. I de fleste politistyrker er sjåføren en spesialtrent bevæpnet tjenestemann, med ansvar for å komme raskest mulig frem uten å sette allmennheten i unødig fare, mens en annen bevæpnet tjenestemann håndterer radiokommunikasjon slik at de er best mulig informert om situasjon når de kommer frem. I London er det også med en tredje tjenestemann med ansvar for å velge en rute som unngår trafikkorker i størst mulig grad, og som når de når målet håndterer kommunikasjonen med operativ leder.

Våpnene som fraktes i bilene er særlig Glock 17-pistoler og MP5-maskinpistoler. Begge våpen bruker 9mm ammunisjon, og regnes for å ha god treffsikkerhet og være kraftige nok til å stoppe en bevæpnet gjerningsmann.

Se også
-------

* Jam sandwich
* Pandabil
* Svartemaja
bilde av liggende elg med store skovlgevirHos elg er det bare hanndyr som har gevir.
En **hann** er et individ av hankjønn, til forskjell fra en hunn. For visse dyr finnes særskilte betegnelser for hannene, for eksempel hingst (hest), okse (storfe), hane (hønsefugl) og galte (gris). 

Hos pattedyr og krypdyr skiller hannene seg fra hunnene ved at de har XY-kromosomer, til forskjell fra hunnenes to XX.
Hos fugler og amfibier er forholdet omvendt, og hannene har XX og hunnene XY-kromosomer. For å redusere forvirringen bruker man betegnelsene ZZ hos hanner og ZW om hunner av blant disse dyrene.

Hos visse grupper av insekter, som gresshopper og kakerlakker, finnes bare en type kjønnskromosomer. Hos disse bestemmes kjønnet i stedet av om individet har et eller to av kromosomene. X alene eller X0 er en han og XX er en hun.

De fleste arter av bier og maur har ikke kjønnskromosomer i det hele tatt. Det som bestemmer kjønnet er om egget er befruktet eller ikke. Et befruktet egg gir opphav til et diploid individ med 32 kromosomer, som blir en hun. Et ubefruktet egg utvikler seg til et haploid individ med 16 kromosomer og blir en han.

Blant frøplanter snakker man om han- og hunplanter hos visse arter, såkalte tvebo-planter. Hunplanten er da den som har pistill der frøemnet dannes. Visse arter, f.eks. roser har i stedet særskilte han- og hunblomster på samme planten og er såkalte enbo-planter.

Hos mange dyr, spesielt hos fugler og fisker har hunnene en mer diskret fargetegning enn hannen og færre såkalte sekundære kjønnskarakterer. Hos mange arter kommer dette av at hunnen har det største ansvaret for bo og avkom og de har derfor utviklet former for kamuflasje. En annen viktig årsak er at hannen med sine sekundære kjønnstegn kan vise at han er sunn og sterk, har gode gener og dermed blir en bra far.

Det finnes også flere arter innen ulike dyregrupper der hunnen er den som skal imponere hannen med sine sekundære kjønnskarakterer og hos hannen har hannen derfor et mer diskret ytre. 
Hos de fleste pattedyr er hunnen mindre enn hannen. Hos fisker og insekter er hunnen normalt størst. Hos visse fiskearter kan hunnen være mer enn 100 ganger større enn hannen.

Symbolet for hannindivider
--------------------------

♂ eller marssymbolet er utbredt tegn for individer av hankjønn
*Se også marssymbolet og kjønnssymboler*
Symbolet for individer av hankjønn er ♂, altså en sirkel med en pil som peker på skrå oppover til høyre. Det er det samme tegnet som ble brukt for planeten Mars i eldre astronomi og for grunnstoffet jern i eldre kjemi. Symbolet er utviklet fra det opprinnelige som var en enkel, oppovervendt pil. Symbolet for hunnindivider var da en pil som pekte nedover, videreutviklet til ♀ eller venussymbolet.

Se også
-------

* Mann, gutt
* Hunn
* Genetikk
* Kjønn
* Befruktning
* Seksuell seleksjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** NKC
 |
***Poly Bridge 2*** er et brobyggingsvideospill som kom ut i 2020. Det er oppfølgeren til *Poly Bridge*.

Spillet følger samme model som *Poly Bridge*, hvor får en 2D-modell over området som det skal bygges bro over og derretter mulighet til å simulere om broen man har designet fungerer, men med nye nivåer og ett materiale tilgjengelig. I tillegg til materialene i det første spillet, veier, treverk, stål, tau, ståltau og hydraulikk, har *Poly Bridge* *2* også fjærer. Leaderboardet har også blitt forbedret siden det første spillet. I *Poly Bridge 2* er får en se andre spilleres broer når en har klart å bygge en fungerende bro selv, i tillegg til at en kan filtrere ut løsninger hvor broen gikk i stykker, men likevel fullførte nivået.

Poly Bridge 2 har 176 nivåer totalt.

Musikken i spillet ble igjen komponert av Adrian Talens.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Spike (28. mai 2020). «REVIEW: Poly Bridge 2». *Save or Quit* **(engelsk)**. Besøkt 9. august 2022.
2. 1 2  «Poly Bridge 2 Review for PC». Besøkt 9. august 2022.
3. ↑  «Poly Bridge 2 (Original Soundtrack) by Adrian Talens» **(engelsk)**. 31. mai 2020. Besøkt 9. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Poly Bridge 2* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Poly Bridge 2* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Poly Bridge 2* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *Poly Bridge 2* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Hanna Margareta Ardéhn** (født 4. oktober 1995 i Åkersberga) er en svensk skuespiller. Hun er mest kjent for sin rolle som Maja Norberg i den første svenske Netflix-originalserien *Quicksand – Størst av alt,* som hadde premiere 5. april 2019. 

Hun startet som skuespiller i en liten teatergruppe for barn da hun var seks år, og fortsatte til hun var 18. I 2010 fikk hun sin første filmrolle i *7X – Lika barn leka bäst.* Dette førte til en rolle i SVT-produserte *Dubbelliv*  (2011 og 2012) som ble sendt på SVT Barnkanalen. Hun fikk en rolle i det svenske tv-dramaet *30 grader i februar* (2012 og 2015) hvor hun spiller karakteren «Joy». I tillegg til skuespill studerer Ardéhn psykologi ved Linköpings universitet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sveriges befolkning 2000, oppført som Österåkers församling, Stockholms stift, besøkt 29. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hanna Ardéhn från "Störst av allt" om tv-succén». *Dagens Nyheter*. 20. april 2019. Besøkt 21. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hanna Ardéhn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Hanna Ardéhn i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Hanna Ardéhn hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Blystadboligen sett fra Bentse Brug i 1901. Foto: Anders Beer Wilse 
**Blystadboligen**, eller **Blystadvillaen**, er en tidligere villaeiendom i nyrenessanse som ligger i Sandakerveien 52 i Oslo. Villaen er fra 1889 og ble tegnet av arkitekt Harald Olsen for Hartvig Bache-Wiig som var eier av Akerselvens Papirfabrikker, det tidligere Bentse Brug. Rundt eiendommen er en stor have. Huset er i to etasjer og har et tårn i tre etasjer. Fasaden er i pusset tegl og huset har valmtak tekket med skifer.

På et senere tidspunkt opphørte huset å fungere som bolig og Wilhelm Blystad etablerte Blystad Fabrikker i lokalene i 1906. Det ble produsert lisser, bånd, belter m.m.
Selve produksjonen flyttet til ny fabrikkbygning i nr. 35 i 1939, men kontorene var fortsatt i nr. 52.

I mai 1966 var huset åsted for det såkalte «Blystadranet» hvor to personer ranet til seg en trekasse som inneholdt cirka 70 000 kroner; lønninger til de ansatte. Ranet ble oppklart et halvt år senere.

Kulturminne
-----------

Blystadboligen ble regulert til bevaring 16. mars 1988. Den står på Riksantikvarens kulturminneliste med ID-nummer 165446.

Referanser
----------

1. ↑  «Sandakerveien 52». Arc!. Besøkt 29. juli 2016.
2. ↑  «Blystad Fabrikker». Industrimuseum - Norsk Museumsnettverk for industrihistorie. Besøkt 29. juli 2016.
3. ↑  Knut Are Tvedt, red. (2010). *Oslo Byleksikon* (5 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 488. ISBN 978-82-573-1760-7.
4. ↑  «Blystadboligen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Catherine Théot** (født 5. mars 1716 i Barenton i Normandie, død 1. september 1794 i Petite-Force i Paris) var et fransk medium, mystiker og visjonær. Hun forutsa den franske revolusjon og sa seg å være Guds Moder. Hun ble som dette sentralgestalt for en mystisk retning, theotistene.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Catherine Theot ble født i Normandie, men vokste opp i *Hôtel de Miramion* i Paris. Det var en religiøs oppdragelsesanstalt som var blitt stiftet av Madame de Miramion på 1600-tallet. Der ble hun også etterhvert tjenestepike.

Hun skal allerede som ung ha hatt hallusinasjoner, og da hun år 1779 erklærte at hun var Den nye Eva, den fremtidige Guds Moder, ble hun fengslet i Bastillen, og senere på La Salpêtrière.

Seerske
-------

Hun ble løslatt i 1782 og ble da et profesjonelt medium med kunder hos adelen og sentralgestalt for en sekt. Hennes mystiske visjoner fokuserte seg med tiden, og hun talte meget om det kommende himmelrike. Hun fikk en skare rundt seg på om lag 35 i tallet, og dem overbeviste hun om at hun vat den gjenfødte Guds Mor. Til denne gruppe hørte Christophe Antoine Gerle, fantasten Ouvdemont og en rekke kvinner fra høyadelen som lette et religiøst forfeste.

I juni 1794, altså under den franske revolusjon, fremleste hun for sine tilhengere et brev som hun skulle ha mottatt fra Marias hånd. Her ble Maximilien de Robespierre fremholdt som Messias og Det høyeste vesens sønn. Robespierre hadde en månet tidligere gått inn for å elevere Det høyeste vesens kult til Frankrikes statsreligion.

At «theotistene» betraktet Robespierre som en forløser, ble senere anvendt mot ham av Robespierres kritikere, som lot arrestere Catherine Théot og hennes sekt. Marc-Guillaume Alexis Vadier var den som hausset opp saken til en konspirasjon, og hevdet at Catherine var styrt av den britiske statsminister William Pitt, og at hele det mystiske spillet var et skalkesjul for klerikal og reaksjonær intrige. Anklagen at Catherine Theot var en utenlandsk agent og at theotistene var reaksjonære konspiratører, var i virkeligheten en metode for å kritisere Robespierres tro på «Det høyeste vesen».[]

Theotistene ble frifunnet fra anklagene, men Catherine Theot selv døde i fengselet innen dommen var avklart.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 16934608j[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Antonius Lux (utg.): *Große Frauen der Weltgeschichte. Tausend Biographien in Wort und Bild*. Sebastian Lux Verlag, München 1963, s. 463.

Litteratur
----------

* Michel Eude: *Points de vue sur l’affaire Catherine Théot*. In: *Annales historiques de la Révolution française* 198, 1969, S. 606–629.
* G. Lenotre: *Robespierre et la « Mère de Dieu » : le mysticisme révolutionnaire*. Perrin, Paris 1926
* Antonius Lux (utg.): Große Frauen der Weltgeschichte. Tausend Biographien in Wort und Bild. Sebastian Lux Verlag, München 1963

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Blå Kors Speiderne** er et eget korps tilknyttet Norges speiderforbund.

Forskjellen på BK-Speidere og andre speidere er at BKS arbeider for en rusfri livsstil ved å tilby aktiviteter i et rusfritt miljø, samt hjelpe til en kristen tro. BK-Ungdom (BKU) ønsker å påvirke samfunnsutviklingen med fokus på avhold fra rusmidler.

Blå Kors Speiderne er tilknyttet, og direkte underlagt, Blå Kors Ungdom. BKU er igjen underlagt Blå Kors Norge, som er tilknyttet Blå Kors Internasjonale Forbund.

Blå Kors Speiderne er bygget opp på samme måte som andre speidergrupper med:

* Ulvunger/Meiser
* Småspeidere
* Stifinnere
* Vandrere
* Rovere

Ulvunger og Meiser samt Småspeiderne tilhører flokken. Stifinnerne og vandrerne danner troppen or Roverne danner et roverlag. Disse styres av en gruppeledelse som består av gruppeleder og -assistent, lagleder og-assisten, troppsleder og -assistent og flokkleder og -assistent.

Symbolikk
---------

Logoen er et blått kors på hvit bakgrunn, i samme proposisjoner som logoen til Røde Kors. Merket er inspirert av hjelpeorganisasjonen Røde Kors. Korset symboliserer det kristne verdigrunnlag. Blåfargen symboliserer avholdsarbeidet.

Avholdsarbeid
-------------

Norges speiderforbund og Blå Kors Speiderne har felles plattform i forhold til rusmidler og verdigrunnlag i speiderarbeidet. I tillegg ønsker BKS at flest mulig speiderledere undertegner avholdsløftet.

Speidergrupper
--------------

Blå Kors ble stiftet i 1877 i Sveits av presten Louis Rovhat. 43 land over hele verden er med i Blå Kors, med om lag 250.000 medlemmer. 

I 1906 stiftet sogneprest Ole Theodor Moe Blå Kors i Norge. 

1918 ble den første speidergruppen startet i Bergen. På 70-tallet var antall Blå Kors-speidere over 500. 

I 2003 er det 5 speidergrupper på Sørlandet/Bergen med om lag 230 medlemmer.

* Kolltveit BK Speidergruppe
* Kristiansand BK Speidergruppe
* Vennesla BK Speidergruppe
* Evje BK Speidergruppe
* Flekkerøya BK Sjø

Medlemsblad
-----------

* Trend/Blått blikk: 3 utgaver pr. år: BKU/BKS
* BlåKorsbladet: 3 utgaver pr. år: BKN

Eksterne lenker
---------------

* Blå Kors Ungdom
* Blå Kors Norge
**Conan III av Cornwall** (bretonsk *Konan III a Vreizh*, og *Konan Kerne*; født ca. 1093, død 17. september 1148) var hertug av Bretagne fra 1112 til sin død. Han var sønn av hertug Alan IV Fergant og Ermengarde av Anjou.

Conan III allierte seg med kong Stefan av England i sin krig mot den fordrevne keiserinne Maud (Matilda). I takknemlighet for hans støtte opprettet Stefan for Conans svigersønn Alan til tittelen som første jarl av Richmond.

Conan ble gift en gang før 1113 til Maude (også kalt for Maud FitzRoy), en illegitim datter av kong Henrik I av England. Med Maude fikk han tre barn; Hoèl av Cornwall (død 1156), Bertha (født ca. 1114), og Constance. Senere, da hans svigersønn Alan døde i 1146, dro Bertha fra England.

På sin dødsseng i 1148 gjorde Conan sin sønn Hoèl arveløs fra å etterfølge hertugdømmet, slo fast at han var illegitim og ikke en sønn av ham. Dette førte overraskende til at Bertha ble hans arving og etterfølger, men Hoèl kom til holde tilbake grevskapet Nantes.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10471.htm#i104706, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Alan IV Fergant** | **Hertug av Bretagne**(1112–1148) | Etterfølger:**Bertha** |

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Bjarne Bare** (født 20. november 1985 i Poznań, Polen) er en norsk kunstner utdannet ved Kunstakademiet i Oslo og UCLA i Los Angeles. Han debuterte på Høstutstillingen i 2008 og etablerte Melk galleri i 2009 med Behzad Farazollahi.
Ved siden av virket som billedkunstner, har Bare arbeidet som kurator ved en rekke utstillinger med fokus på samtidig fotografi gjennom Melk galleri i tillegg til arbeid for Forbundet Frie Fotografer, rådgiver for tidsskriftet Objektiv samt som redaktør. Arbeider av Bare er blitt vist ved Henie Onstad Kunstsenter, Oslo; Lillehammer Kunstmuseum, Lillehammer; Preus Museum, Horten; UKS, Oslo; Agder Kunstsenter, Kristiansand; OSL contemporary, Oslo; Three Shadows Xiamen Photography Art Centre, Xiamen; Estudio Miau Miau, Buenos Aires; TJ Boulting, London; UCLA Broad Art Center, Los Angeles. Bare's arbeider er del av samlingen til Nasjonalmuseet.

Eksterne lenker
---------------

* bjarnebare.com
* OSL contemporary
* MELK
* OCA Office for Contemporary Art Norway
* Kunstmaskineriet Anmeldelse av Mona Pahle Bjerke, NRK
* Fotografisk Fostring Arkivert 28. oktober 2012 hos Wayback Machine. ArtScene Trondheim
* Spøkelset i maskinen Anmeldelse av Tommy Olsson, Morgenbladet

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Cathérine Quittet** (født 22. januar 1964 i Megève) er en tidligere fransk alpinist.

Quittet kjørte utfor, storslalåm og Super-G, og oppnådde flere pallplasseringer i verdenscupen, blant annet to seire. Hun gjorde seg første gang internasjonalt bemerket under junior-VM 1982 i Auron i Frankrike, da hun ble juniorverdensmester i utfor.

Hun hadde mindre hell med seg i de store mesterskapene. Under OL 1988 i Calgary var hun blant favorittene ti å vinne storslalåmrennet, men kom bare på åttendeplass. Under Ski-WM 1987 i Crans-Montana ble hun nummer 9 i både utfor og storslalåm. Resultatene var også skuffende under VM 1989 i Vail, der hun ble nr. 12 i storslalåm og nr. 15 i super-G.

Hun skadet seg under et utforrenn i Santa Caterina i 1990, og deltok deretter ikke i flere verdenscuprenn.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 17. januar 1987 | Pfronten | Tyskland | Super-G |
| 20. desember 1987 | Piancavallo | Italia | Riesenslalåm |

Referanser
----------

1. ↑   docplayer.fr[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (de) Catherine Quittet – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Catherine Quittet – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**William A. Pickering** (født 1840, død 1907) var den første koloniprotektor utnevnt (i 1877) av den britiske regjeringen for å administrere det kinesiske protektorat i Singapore. Han var den første europeiske embedsmann i Singapore som talte flytende mandarin og hokkien.[] Han vant mange av singaporekinesernes tillit og bidro sterkt til å kontrollere de problemer som tidens hemmelige selskaper representerte i Singapore.[]

Bakgrunn og virke
-----------------

Pickering hadde tidligere i sin karriere tjenestegjort i ti år i Hongkongs Chinese Maritime Customs Service, og dessuten i Fuzhou og på Taiwan. Han hadde av den grunn kjennskap til en rekke kinesiske språk, som kantonesisk, hakka, hokkien, fuzhouhua, teochew og mandarin.

I 1871 traff Singapores guvernør Harry Ord, under et hjembesøk i London, William Pickering. Ord ble slått av Pickerings språkkunnskaper og klarte å ansette ham for tjeneste i Singapore.[] I januar 1872 avreiste Pickering til Singapore.

Pickering oppdaget raskt hvordan mange av kineserne foraktet de europeiske embedsmenn (kalte dommerne for *demoner*, polutiet for *store hunder* og europeere i sin alminnelighet for *rødhårede demoner*).[] Det var også stridigheter mellom hokkien- og teochewkinesere som britene så langt ikke hadde begrepet seg på.[] Pickering bidro raskt til å bilegge de viktigste konfliktene.[]

Pickering spilte også en rolle for å få bilagt de evinnelige stridigheter mellom Ghee Hin- og Hai San-selskapene (kinesiske hemmelige selskaper) som siden 1862 hadde ligget i åpen kamp om tinnområdene i Larut.[]

I 1876 ble en offisiell britisk rapport om de kinesiske hemmelige selskaper offentliggjort. En viktig følge ble oppnevnelsen av Pickering som ved sin erfaring og sine språkferdigheter i egenskap av «protector» skulle høre kinesernes klager og ta seg av deres problemer. I 1887 ble Pickering utsatt for et attentat bestilt av Ghee Hok-selskapet. Det ville drepe ham fordi han forstyrret deres forretnings- og bandevirksomhet. Pickering ble truffet av en kasteøks i pannen, men overlevde.

Pickering fratrådte stillingen i 1889, på grunn av skadene som han var blitt påført, og døde 26. januar 1907.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67b49xs, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  William A. Pickering (1898). *Pioneering in Formosa*. London: HURST AND BLACKETT, LIMITED.

Litteratur
----------

* «What history textbooks don't tell you». The Straits Times. 2005.
* Makepeace, Walter (1991). *One Hundred Years of Singapore*. Singapore: Oxford University Press.
* William A. Pickering (1898). *Pioneering in Formosa*. London: HURST AND BLACKETT, LIMITED.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bjarne Grevsgard** (født 17. juli 1948, død 13. januar 2017) var en norsk journalist og programleder i NRK, hvor han begynte i 1973 og arbeidet som reporter, programleder og produsent, blant annet i *Ungdommens radioavis*. Etter hvert fikk han mer administrative oppgaver og ble i 1987 leder for sentralredaksjonen i P1. Da NRK ble trekanalsradio, var han sentral i planleggingen og ble assisterende sjef i P2 fra starten i 1993 og kanalsjef i 1995. 

I 1999 ble han leder for Radioarkivet og Platearkivet. Siden ble alle NRKs arkiver blitt organisert sammen, og Grevsgard ble sjef for den samlede arkivvirksomheten i NRK. 

I perioden 2000 til 2003 var han medlem av Norsk språkråd, oppnevnt av NRK som nynorskrepresentant. Grevsgard var leder av Studentmållaget i Oslo våren 1972.

Priser
------

* Hirschfeldtprisen 1984 for telefonprogrammet Hei.
* Folkeopplysningsprisen 1996 for kulturkanalen P2s redaksjonelle profil.

Referanser
----------

1. 1 2   jolstad.vareminnesider.no, besøkt 27. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bjarne Grevsgard er død
3. ↑  «Minneside for Bjarne Grevsgard». *jolstad.vareminnesider.no*. Besøkt 27. juli 2017. [*død lenke*]

Kilder
------

* Omtale i Aftenposten Kultur torsdag 17. juli 2008 side 12
**Bjarne Berg** (født 6. juni 1950, død 9. mai 2010) var en norsk svømmer, journalist og forretningsmann. Han er mest kjent som nyhetsredaktør i TV 2 i årene 1992-2000 og senere for selskapene Vizrt og Hardball.

Berg vokste opp i Fana som sønn av redaktøren Arthur Bjarne Berg. Han arbeidet som journalist i Dagbladet og Bergens Tidende før han ble ansatt i TV 2 i 1992. I TV 2 overtok han allerede i startåret 1992 for Finn H. Andreassen som nyhetsredaktør. Berg var sentral i oppbygningen av TV 2-nyhetene og senere også Storm Weather Center.

Berg ble i 2001 sjef for grafikkselskapet Vizrt og var med på å starte investeringsselskapet Hardball.

Berg var en aktiv konkurransesvømmer, trener og administrator. Han satte Norgesrekord i 1970: 1.02,3 minutter på 100 meter butterfly og 2.16,6 på 200 meter butterfly.

Eksterne lenker
---------------

* Bjarne Berg er død - nettavisen.no
* Bjarne Berg er død - aftenposten.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gøril Strømholm** (født 17. oktober 1935 i Oslo) er en norsk programleder og produsent i NRK. 

Hun tok journalistutdannelse i Paris og var deretter i to år Arbeiderbladets Paris-korrespondent. Hun har vært programleder i en rekke kulturprogrammer i NRK radio og fjernsyn. I NRK Barne- og ungdomsavdelingen på 1970-tallet var hun programleder og produsent av blant annet *Ungdommens radioavis*, *Sommerbussen* og *Lørdagsbarnetimen*, og i to år var hun redaktør av *Barnetimeboka*. Hun har mottatt Gangvaktprisen fra interesseforeningen Middelalder-Oslo for sine historiske NRK-programmer (*Nordens Pompeii*) om Gamlebyen i Oslo. 

Strømholm deltok i en av de første bevisstgjøringsgruppene etablert av nyfeministene på 70-tallet og var en av grunnleggerne av feministbladet *Sirene* og medlem av redaksjonen 1973-1976. Hun var medlem av styret i Norsk Kvinnesaksforening 2008-2012. Hun hadde ansvar for flere større arrangementer, som *Pengene eller livet* (2010), og *Pionerkvinner* i 2011.[]

Bibliografi
-----------

* 1974 Hjelp, jeg har fått barn!
* 2010 Jentungen og krigen

Referanser
----------

1. ↑  85 års omtale i Afteposten 17. oktober 2020
2. ↑  «Sirene, feministisk tidsskrift: Astrid Brekken forteller». *Kvinnehistorie.no* **(norsk)**. Besøkt 23. september 2021.
3. ↑  Søk på navn/Kvinnesak.no

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 

* (no) Publikasjoner av Gøril Strømholm i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Bjarne Braatoy** (født **Bjarne Froyland Nielsen** i 1900 i Milaca, Minnesota, død 15. mars 1957 i London, Storbritannia) var en norskættet amerikansk organisasjonsmann og forfatter.

Braatoy ble født av norske foreldre i USA, og han studerte i Minneapolis, Boston, Oslo, Berlin, Paris og ved London School of Economics. Han arbeidet en stund i London som journalist for *Daily Herald* og for skandinaviske arbeideraviser.

Etter at den andre verdenskrig begynte, reiste han tilbake til USA, der han arbeidet for den norske eksilregjeringen. Etter krigen arbeidet han i Østerrike og Tyskland som utsendt for «United States Displaced Persons Commission».

Den 3. mars 1956 ble han valgt til generalsekretær for Sosialistinternasjonalen i Zürich, Sveits.

Han var bror til Trygve Braatøy.

Bøker (utvalg)
--------------

* *Labour and War*, 1934
* *Class in New Zealand and Scandinavia*, 1938, sammen med J.B. Condliffe og T. H. Marshall
* *Brittisk utrikespolitik*, på svensk, 1937
* *The New Sweden: A Vindication of Democracy*, 1939
* *Avrustningen i fugleperspektiv*, på norsk

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «BJARNE BRAATOY, SOCIALIST LEADER; Secretary of International Dead in London--Worked for Labor Understanding Held O.W.I. Post». *timesmachine.nytimes.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Bjarne Braatoy på Worldcat Arkivert 19. august 2019 hos Wayback Machine.
**Trond Tarald Lundevall** (født 10. mars 1948) er en norsk arkitekt. Han er partner i Snøhetta (arkitektfirma) og ledet blant annet byggingen av Operahuset i Oslo. Han tok sin diplom i 1973 ved Arkitekthøgskolen i Oslo. Her studerte han bl.a. under Sverre Fehn og Christian Norberg-Schulz. 

På 80-tallet samarbeidet han med Bengt Espen Knutsen, og vikarierte bl.a. for ham som kurslærer ved AHO. Han har også flere ganger vært diplomsensor ved skolen, og har i tillegg vært medlem av AHOs styre i to perioder. 90-tallet var han rådgiver på arkitekturfeltet for daværende kulturminister Åse Kleveland. I september 2010 ble han kallet til stilling som professor II ved Arkitektur- og designhøgskolen i Oslo, med spesialansvar for profesjonskunnskap i arkitektstudie.

Etter en lang nomineringsprosess og siling av blant 339 potensielle nominerte kandidater, ble det i 2009 kunngjort at han samt Craig Dykers og Kjetil Trædal Thorsen hadde vunnet den prestisjetunge Mies van der Rohe prisen.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 40570698[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Operaen vant EM – Dagbladet 28. april 2009
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. desember 2010. Besøkt 16. mars 2011.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 14. juli 2011. Besøkt 16. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Tarald Lundevall i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** KulturNav **·** CRIStin
 |
Bygden Syðrugøta.  Foto: Vincent van Zeijst 
**Gøtudansk** (færøysk: *gøtudanskt*, IPA: [ˈgøːtʊdaŋ̊kst]) er en skriftrett uttale av dansk med færøysk tonefall.

Språkundervisningen i den færøyske folkeskolen har gått bort ifra å lære elevene gøtudansk, og tilstreber en riksdansk uttale. Gøtudansk minner om norsk uttale, og er derfor forståelig for alle skandinaver. Gøtudansk lyder hardere enn de danske dialektene, og mangler stød, som kan gi meningsforskjell på riksdansk, som mellom «hun» og «hund». Et talespråkskorpus fra 2006 viser at færøyske ord, ordledd, språklyder og setningsbygninger forekommer på gøtudansk.

Navnet «gøtudansk» er sannsynligvis avledet av bygdenavnet Gøta, i betydningen «slik de snakker dansk i Gøta». Navnet har blitt tilskrevet en lærer i Gøta som levde mellom 1850 og 1930. Bygdenavnet betyr på moderne færøysk «gate» (egentlig «ferdselsvei»), men det er mindre sannsynlig at «gøtudansk» skulle være avledet av «gatedansk», ettersom dansk aldri har vært et dagligspråk for færøyinger.

Den tradisjonelle salmesangen på Færøyene, kingosangen, fremføres på gøtudansk. Likeledes fremfører metalgruppen Týr de gamle kvadene «Ramund Hin Unge» og «Sinklars vísa» på gøtudansk.

Gøtudansk har en parallell i «klokkerdansk», som var en skriftrett uttale av dansk som preke- og undervisningsspråk i Norge.

Litteratur
----------

* Braunmüller, Kurt (2011). «Faroese Danish Corpus Hamburg» **(engelsk)**. Universität Hamburg.
* Jacobsen, Jógvan í Lon (2001). «Føroyskt – Færøsk». *Sprogforum* **(dansk)**. 7 (19): 40–45. Arkivert fra originalen 18. desember 2005.
* Petersen, Hjalmar P. (2008). «Væk af vejen, konge skrejen. Gøtudanskt or Dano-Faroese» (PDF). *RASK: International Journal of Language and Communication* **(engelsk)**. 28 (1): 43–53. Arkivert fra originalen (PDF) 20. juli 2015.
* Poulsen, Jóhan Hendrik Winther (1993). «Some remarks on gøtudanskt». *Twenty-Eight Papers Presented to Hans Bekker-Nielsen on the Occasion of his Sixtieth Birthday, 28 April 1993* **(engelsk)**. Odense Universitetsforlag. s. 111–116. ISBN 978-87-7492-934-5.

Portaler: Språk | Færøyene | Danmark
**A Kind of Christmas Card** er en sang i d-dur skrevet av Morten Harket og Håvard Rem.

Sangen ble kåret til årets låt under Spellemannprisen for 1995.

Tematikk
--------

«A Kind of Christmas Card» skildrer fortvilelse, ensomhet og tap av uskyld.

Sangen tar form som en skisse til et brev fra en datter til sin mor. Datteren er 23 år og har flyttet til Los Angeles.
Hva hun gjør der er uvisst, men hun skammer seg over sitt foreteende. Hun lengter etter mer uskyldige tider, og beskriver seg selv som på randen av sammenbrudd.

Hun forteller moren om at folk synger gamle hippiesanger fra Summer of love (feilaktig beskrevet som '69 og ikke '67) slik moren også pleide.
Men den tids *Summer of Love* har idag blitt til *Winter of Hate*.

I så måte beskriver låten ikke bare hovedpersonens eget møte med voksenlivet, men hele den vestlige kulturens tap av uskyld.

Referanser
----------

1. 1 2  «Spellemann-vinnerne». *Dagbladet*. 18. februar 1996. s. 3.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Hold Me, Thrill Me, Kiss Me, Kill Me» med U2 | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 33–41 1995) | Neste mottaker:«Gangsta's Paradise» med Coolio feat. L.V. |
**Gøril Emilie Hellen** (født 1966) er en norsk forfatter som bor i Sandefjord. Hun vokste opp i Trondheim og har mellomfag i drama, film og teater fra NTNU. Hun er også utdannet journalist fra Universitetet i Nordland og har jobbet som frilansjournalist i en årrekke. Hellen har også vært ansatt i mediebyrå og hun har skrevet tekster til TV2 sin serie Hotel Cæsar.

Hun debuterte med romanen *Veien over klippene* som kom ut på Gyldendal i 2013. Ideen til romanen kom da hun var på bryllupsreise til Liguriakysten i Italia i 2006. I 2019 kom hennes andre bok, *Portnerboligen*. Den kom på Cappelen Damm og handler om lobotomi. Her er handlingen lagt til Trondheim sykehus, nåværende St. Olavs hospital.

Bibliografi
-----------

* Veien over klippene. Roman Gyldendal 2013
* Portnerboligen. Roman Cappelen Damm 2019

Referanser
----------

1. ↑  Intervju på bokelskerinnen.com
2. ↑  Gerd Elin Stava Sandve: *Italiensk-norsk feelgood*. Bokomtale i dagsavisen.no
3. ↑  Ida Cleve: *Mørk familiehistorie ble gripende roman om etterkrigstidens psykiatri*. Anmeldelse på boktips.no

Eksterne lenker
---------------
**Gøsta Munsterhjelm** (født 30. august 1912 i Tromsø, død 29. mars 2005 i Bærum) var en norsk maler og grafiker. Han var sønn av legedatteren Ida Fredrikke f. Holmboe (1889–) fra Tromsø og Rudolf Ludvig Münsterhjelm (1880–1955), forfatter og ornitolog.

Han tilhørte den kjente finske kunstnerslekten Mûnsterhjelm, og tilbragte barne- og ungdomsårene i Finland. Gøsta Munsterhjelm studerte ved Statens kunstakademi i Oslo fra 1933 til 1937, under Axel Revold, Jean Heiberg og Georg Jacobsen. Han debuterte i Kunstnersamfunnet i 1939, sammen med fem andre Jacobsen-elever. Fra 1958 var han bosatt på Eiksmarka i Bærum.

Gøsta Munsterhjelm illustrerte *André Bjerkes ABC* fra 1959.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi
* Minneutstilling 2006[*død lenke*]
* Jo M. K. Sandviks *Sanger for skole og hjem* med strektegninger av Gøsta Munsterhjelm

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |
**Igor Nikolajevitsj Vorontsjikhin** (russisk: Игорь Николаевич Ворончихин; født 14. april 1938, død 10. mars 2009) var en sovjetisk langrennsløper som deltok i de olympiske vinterleker 1964 i Innsbruck.

Vorontsjikhin vant to olympiske bronsemedaljer i langrenn under vinter-OL 1964 i Innsbruck. Han ble nummer tre på 30 km bak Eero Mäntyranta fra Finland og Harald Grønningen fra Norge. Han var også på det sovjetiske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 x 10 km, bak Sverige og Finland. De andre på laget var Ivan Utrobin, Gennadij Vaganov og Pavel Koltsjin.

OL-medaljer
-----------

* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Bronse Bronse i langrenn, 30 km, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1964 Østerrikes flagg Innsbruck - Bronse Bronse i langrenn, 4 x 10 km stafett, menn Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Igor Vorontsjikhin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Igor Vorontsjikhin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Igor Vorontsjikhin – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Gøte Gunnar Arnt Lundblad** (født 7. mars 1948, død 7. august 2017) deltok i 1971 på landslaget i friidrett sammen med Steinar Mo, Per Rom og Richard Simonsen. Under Europamesterskapet i Helsingfors satte de 14. august 1971 norsk rekord på 4 ganger 400 meter stafett. Denne rekorden var på det tidspunktet også nordisk rekord. De ble nummer åtte, som var beste norske plassering i EM 1971. Lundblad deltok i ni utendørs landskamper og en innendørs.

Hans personlige rekorder ble: 60m 7.2 / 100m 11.0 / 200m 22.0 / 400m 47.6 / 800m 1.49.3 

Lundblad var da Nordisk Studentmester 1970 på 400m individuelt og 1000m stafett. I 1970 tok han i Torino sin eneste landkampseier i firelandkampen mellom Italia, Øst-Tyskland, Romania og Norge, der bl. a. både lagkamerat Richard Simonsen og begge rumenerne kom etter i mål.

Han har tilknytning til drabantbyen Lambertseter men kommer opprinnelig fra Tromsø. I de senere årene har han deltatt i bilsport som en hyggelig hobby på eldre dager. Etter en debut med problembil i august 2005 tok han en sjetteplass i NM 2007. Beste induviduelle plassering er en fjerdeplass på Kinnekulle i 2007. I 2007, 08 og 09, tok han den noe humoristiske tittelen Scandinavisk Bestefar-Mester i Seven Racing. 

Siden 1994 har han drevet eget import/engrosfirma innen forbrukelektronikk.

Referanser
----------

1. 1 2   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Aftenposten*, morgenutgave 16. august 1971, side 13.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**John Logan Campbell** (født 3. november 1817, død 22. juni 1912) var en fremtredende offentlig person i New Zealand. Han ble beskrevet av sine samtidige som «Aucklands far».[]

Oppvekst
--------

Campbell ble født i Edinburgh i Skottland. Han tok graden dr. med. ved University of Edinburgh i 1839, og seilte til Australia samme året.

Tiden i New Zealand
-------------------

I 1840 kom han til New Zealand, hvor han først ankom byen Coromandel, og deretter Auckland, som på den tiden var gjort til hovedstad i New Zealand av generalguvernør William Hobson. Campbell og William Brown, som ankom på samme tidspunkt, var de første europeerne som bosatte seg i området.[]

Campbell og Brown bygget det første huset i Auckland (Acacia Cottage, som fortsatt er bevart), og åpnet den første butikken. Han ble raskt velkjent i Auckland, både i forretningsmiljøene og i blant folk flest. Han var direktør i blant annet Bank of New Zealand.

Tilsynshavende for Auckland-provinsen
-------------------------------------

Campbell begynte en karrière innen politikken i november 1855, hvor han tjenestegjorde som tilsynshavende for Auckland-provinsen frem til september 1856.

Parlamentsmedlem
----------------

Campbell kom med i det 2. parlamentet i New Zealand. Han var en minister uten portefølje i regjeringen til Edward Stafford fra juni til november 1856.

Senere ble Campbell valgt til borgermester av Auckland. Han ble slått til ridder i 1902.

Cornwall Park
-------------

I 1901, under besøket fra hertugen og hertuginnen av Cornwall og York, donerte Campbell området Cornwall Park til folket i New Zealand, og gav den sitt navn etter hertugen og hertuginnen.

Campbell døde den 22. juni 1912. Han er gravlagt på toppen av Aucklands kjente høyde, One Tree Hill i midten av Cornwall Park, som han selv hadde navngitt.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p20072.htm#i200716, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p20072.htm#i200716, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Cornwall Park Trust Boards biografi om Logan Campbell
* Biografi fra 1966-utgaven av *Encyclopaedia of New Zealand*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of New Zealand **·** Gazetteer for Scotland **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |