recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Russlands kvinnelandslag i fotball** representerer Russland i internasjonal fotball. Russland har vært med i internasjonal kvinnefotball siden kvalifiseringen til EM i 1993. Landet har ikke deltatt som Sovjetunionen eller Samveldet av uavhengige stater, men Sovjetunionen spilte noen kamper, inkludert fire mot Norge (0-1-3). Samveldet av uavhengige stater kvalifiserte seg til EM i 1993, men samveldet opphørte før EM begynte, så Russland tok over plassen.

Det russiske kvinnelandslaget er med i sitt femte EM på seks forsøk. Imidlertid har det vært beskjedne resultater. I EM i 1993 og i 1995 tapte Russland mot Tyskland i kvartfinalen, det vil si første kamp. I EM i 1997 tapte Russland alle kampene i gruppespillet og endte sist, mens i EM i 2001 spilte laget uavgjort mot England og endte nest sist. I kvalifiseringen til EM i 2005 endte Russland på andre, og måtte ut i kvalifisering. Der ble det tap mot overraskelseslaget Finland. I kvalifiseringen til EM i Finland i 2009 kom Russland igjen på andreplass, nå bak Norge. Russland gikk dermed ut i kvalifisering igjen. Denne gangen møtte Russland Skottland, og gikk videre på bortemålsregelen etter 4-4 sammenlagt. I EM var imidlertid Russland en av skuffelsene med null poeng eter tre kamper. Den jevneste var mot England, der russerne mistet en 2-0-ledelse til 2-3 i løpet av 18 minutter.

I VM har det gått noe bedre. I 1999 kunne lagene kvalifisere seg til VM uavhengig av innsats i EM, og Russland kvalifiserte seg gjennom å slå Finland i to omspillskamper. I selve turneringen kom Russland til kvartfinalen, der de tapte 0-2 mot Kina. Også i VM i 2003 kvalifiserte Russland seg til semifinalen, der laget tapte 0-7 mot Tyskland. Kvalifiseringen til VM i 2007 var imidlertid svært tøff; bare det beste laget gikk videre til VM, og Russland hadde havnet i gruppe med Tyskland. Oppgaven ble for stor for Russland, som tapte begge kampene mot Tyskland, men vant alle de resterende oppgavene. 

Russland har per 2008 aldri kvalifisert seg til OL. Det gjorde de ikke for OL i London, ettersom de noe overraskende kom på andreplass i sin gruppe bak Sveits, etter å ha tapt hjemme for sveitserne.

Se også
-------

* Fotball for kvinner
* EM i fotball for kvinner
* Liste over kvinnelandslag i fotball

| * v
* d
* r
Nasjonale fotballandslag for kvinner i Europa (UEFA) |
| --- |
|  | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·**. Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** England **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Færøyene **·** Georgia **·** Gibraltar **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Israel **·** Italia **·** Kasakhstan **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Irland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Skottland **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Wales **·** Østerrike |  |
**Lycée Hoche** er en fransk offentlig institusjon for videregående og høyere utdanning, lokalisert på *73, avenue de Saint-Cloud* i distriktet Notre-Dame de Versailles, i Yvelines. Napoleonsk ungdomsskole opprettet i 1803, den ble kalt Lycée Hoche i 1888 som hyllest til Lazare Hoche, en fransk general født i Versailles.

Kapellet er oppført som et historisk monument siden 1926, resten av klosterbygningene er oppført som et historisk monument siden 1969. Den nåværende direktøren er Guy Seguin.

Det er anerkjent for sine utmerkede resultater i baccalaureaten og opptaksprøvene til Grandes Ecoles, mer spesielt vitenskapelige (Ecole Normale Supérieure, Polytechnique, Mines de Paris, CentraleSupélec, École des Ponts) og kommersielle (HEC Paris).

Berømte alumni
--------------

* Pierre Clostermann, høyt dekorert fransk jagerflyger fra andre verdenskrig
* Paul Déroulède, fransk politiker og forfatter
* Charles Mangin, fransk general i første verdenskrig
* Boris Vian, fransk forfatter og jazzmusiker

Referanser
----------

1. ↑  La prépa Hoche à Versailles : toutes les infos
2. ↑  Lycée Hoche de Versailles dans les Yvelines
3. ↑  Lycée Hoche

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lycée Hoche – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Tømmer fra de baltiske land ble blant annet brukt i britiske krigsskip, som admiral Nelsons berømte flaggskip HMS «Victory»  Malt av: Thomas Buttersworth (1768–1842) 
**Britisk–baltisk trelasthandel** (på engelsk gjerne bare kalt *British timber trade*) var importen av tømmer fra landene rundt Østersjøen til Storbritannia. I middelalderen og tidlig moderne tid hadde Storbritannia store egne skoger, særlig med britisk eik. Dette tømmeret var grunnlaget ikke minst for skipsbygging. På 1700-tallet måtte Storbritannia begynne å importere skipstømmer til erstatning for den stadig minkende eikebestanden i Storbritannia, og den britiske skipsbyggingsindustrien brukte i økende grad baltisk tømmer. På den ene siden var Storbritannia kommersielt og militært avhengig av import av baltisk tømmer, på den andre siden skapte den et handelsunderskudd med de baltiske landene i Storbritannias disfavør som bekymret merkantilistiske økonomer på den tiden og var utsatt fordi den måtte krysse det trange Øresund. Den britisk–baltiske tømmerhandelen hadde sin storhetstid på 1700-tallet og på 1800-tallet, særlig før man begynte erstatte tre med metall i skipsbygging mot slutten av århundret. Konkurrerende markeder til Østersjøregionen var særlig Norge og Nord-Amerika.

Referanser
----------

1. ↑  Crimmin, P.K. *Searching for British Naval Stores: Sources and Strategy c. 1802–1860*, The Great Circle, 18, 1996, s. 113–124
2. ↑  Lambert, A. *The Last Sailing Battlefleet.* 1991, 108–115
Storkorsets bryststjerne av den britiske Johanniterorden
**The Most Venerable Order of Saint John** var opprinnelig i 1830-årene en irregulær avlegger av Malteserordenen, men fikk i 1888 en kongelig fundats gitt av dronning Victoria. Siden har de skiftende britiske monarker vært overhoveder (stormester) for ordenen. 

Nåværende overhode er kong Charles III av Storbritannia, med prins Richard, hertug av Gloucester som ordenens storprior.

Gradvis anerkjennelse
---------------------

Den britiske gren av Johanniterordenen oppsto som en privat sammenslutning i 1831. I det første tiåret var sammenslutningen preget av stridigheter.[] I de påfølgende tiår var det voksende tilslutning i befolkningen.[] I 1871 fikk ordenen nye vedtekter (constitution). 

I 1876 sluttet fyrstinnen av Wales, Alexandra av Danmark, seg til ordenen. Kort tid etter ble hennes mann, den senere kong Edvard VII av Storbritannia også medlem. I 1877 startet St. John Ambulance undervisning i førstehjelp, mens St John Eye Hospital ble opprettet i Jerusalem i 1882. I 1888 ble dronning Victoria overhode (*Sovereign Head*) for ordenen. 

I ettertid fikk ordenen avdelinger i andre land i Samveldet av nasjoner samt i USA (opprettet i 1957, reorganisert i 1996) og Hongkong (opprettet i 1884, reorganisert i 2002). I 1999 fikk ordenen rådgivende status i FNs økonomiske og sosiale råd.

Christian X og Frederik IX av Danmark var medlemmer av ordenen. Det samme var dronning Louise av Hessen og hennes datter, prinsesse Alexandra av Danmark (senere britiske dronning).

Se også
-------

* Malteserordenen

Referanser
----------

1. ↑  www.orderofstjohn.org Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine.
2. ↑  www.sja.org.uk
3. ↑  «Order of St. John, The», Database of organizations in Consultative Status with ECOSOC and other accreditations. Lest 2. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* www.allianceofstjohn.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
**Britt Tove Berg Brestrup** (født 26. mai 1957 i Steinkjer) er en norsk offiser (brigader). Hun har vært leder i Befalets fellesorganisasjon og sjef for Temporary International Presence in Hebron.

Brestrup er utdannet fra Krigsskolen og har gått Hærens stabsskole og Forsvarets høgskole. Hun startet sin karriere som sanitetsbefal og har tjenestegjort som kvinneinspektør i Hæren i tillegg til å ha vært leder for Befalets fellesorganisasjon (BFO) og YS-stat. 

Brestrup har hatt kommandoen over den sivile observatørstyrken i Hebron, Temporary International Presence in Hebron. Brestrup var den første kvinnelige sjef for observatørstyrken på 64 personer. Brestrup er president i Norges Veteranforbund for Internasjonale Operasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2   offisersbladet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Offisersbladet – Forsvarets likestillingspris 2005 (s.10) Arkivert 11. september 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Forsvarets Forum – Sparrings partneren Arkivert 20. september 2016 hos Wayback Machine.
4. 1 2  Norge i dag – Ny TIPH-sjef i Hebron Arkivert 18. september 2016 hos Wayback Machine.
5. ↑  New Norwegian Head of Mission for Temporary International Presence in Hebron (TIPH)
6. ↑  Dagsavisen – Litt skuffet over regjeringen
**Holdøla** er ei elv i Ullensvang kommune som renner fra fjellområdene fra rundt Reinsnosi og Bjørnanuten i Vestland. Elva er sammensatt av to elveløp fra sør og nord som renner sammen omentrent 1,7 km før elva renner ut i Valldalsvatnet. Totalt er nedbørsområdet 20,3 km2. Området som dreneres består av snaufjell med bratte sider ned mot elva i dalbunnen. Vassdraget grensen mot den sørlige delen av Hardangervidda nasjonalpark.

Det er i 2013 søkt konsesjon for utbygging av Holdøla. Utbyggingen innebærer at det bygges to separate kraftverk som benevnes Holdøla sør og Holdøla nord. Inntaket til Holdøla sør legges på kote 1065 og inntaket i Holdøla nord etableres på kote 1085. I Holdøla nord etableres et inntaksbasseng ved at det bygges en dam like nedenfor et lite vann som ligger på kote 1085,3. Inntaksdammen får største høyde på ca 4,5 meter og en kronelengde på ca. 30 meter. Holdøla sør overføres til nedbørfeltet til Holdøla nord. Her etableres en enkel sperredam om lag 80 m fra grensen til Hardangervidda nasjonalpark. Vannet tas inn gjennom et lite inntak. Langs det nedgravde røret tas det inn to bekker ved hjelp av to små inntak. Fra inntakene føres vannet i separate vannveier til kraftstasjonene. I kraftstasjonene settes det inn turbiner med installert effekt på 4,5 MW og 5,2 MW, og årlig middelproduksjon er beregnet til 13,4 GWh og 15,8 GWh. Det må bygges en 200 meter lang adkomstvei til kraftstasjonene. Det er forutsatt slipping av minstevannføring lik 0,41 m3/s om sommeren og 0,01 m3/s omvinteren. Slipping av minstevannføring og flomtap gir en gjennomsnittlig restvannføring fra inntaket i Holdøla på 0,38 m3/s, dvs. ca. 24,8 % av middelvannføringen. Dette er et gjennomsnitt over året, og mye av dette vannet vil komme i flommer.

Konsekvensanalysen som er gjennomført, viser at utbyggingen vil ha middels negativ konsekvens for landskapet i området. For å bøte på konsekvensene for landskapet er det siden konsesjonssøknaden ble levert inn til NVE en planendringssøknad der det foreslåes tunnel i fjell fremfor nedgravd rør. Utyggingen er vurdert å ha liten negativ konsekvens for det biologisk mangfold. Konsekvensene for øvrige temaer/fagområder (kulturminner, ferskvannsressurser og fisk/ferskvannsbiologi) er også vurdert som små.

Referanser
----------

1. ↑  , *Statens kartverk*
2. ↑  ,*Norges vassdrags- og energidirektorat*
Holdridges klassifiseringssystem for livssoner. Selv om systemet opprinnelig er ment som et tredimensjonal system, fremstilles det vanligvis som et todimensjonalt utvalg av sekskanter i en trekantet ramme.  Diagram: Peter Halasz 
Geografisk fordeling av de ulike livssonene  Diagram: Maulucioni 
**Holdridges klassifiseringssystem** er et klassifiseringssystem for såkalte livssoner, sammenlignbart med biomer, basert på *biotemperatur*, nedbør, potensiell evapotranspirasjon (fordampning fra bakken) og høyde over havet. Systemet ble utviklet av den amerikanske biologen og klimatologen Leslie Holdridge (1907–1999).

Grunnlag
--------

Biotemperatur er et spesielt begrep i denne sammenhengen og er gjennomsnittet av temperaturen på stedet, kun med hensyn på temperatur mellom 0 og 30 °C. Det vil si at temperaturer under eller over dette intervallet sees bort fra ved utregning av gjennomsnitt. Livssoner betraktes i denne sammenhengen som de viktige økologiske enhetene, som definerer forholdene økosystemene fungerer under. Et formål med denne inndelingen var at systemet skulle være basert på empiri og objektivitet.

Livssonesystemet er hierarkisk ved at livssoner kan deles inn i foreninger i henhold til stedlige forhold, som detaljerte klimadata, atmosfæriske forhold, edafiske forhold (jordsmonnets karakteristika), topografi og himmelretning. Foreninger kan videre deles inn i suksessive stadier som gjenspeiler arealbruk, forvaltning eller forstyrrelser. Livssoner kan samles i større fuktighetsprovinser eller bånd ut fra høyde og/eller breddegrad. Breddebåndene gjenspeiler nytten av systemet for økosystemklassifisering i global skala, mens høydebåndene viser at det er komplekse forholdene lokalt.

Utberedelse
-----------

Holdridges system for inndeling av livssoner har blitt benyttet for å kartlegge livssonene i 20 land og er delvis gjort i USA. En kartlegging av livssoner for alle verdens land har også blitt benyttet for å vurdere effekten av global oppvarming. Imidlertid var dette kartet for hele verden grovt inndelt, blant annet var oppløsningen lav, høydebelter var ikke tatt med og hensyn til frost var ikke særlig bra representert.

Systemet er blitt kritisert for å være best tilpasset klassifisering av tropiske økosystemer. Navnene på livssonene passer ikke alltid sammen med vegetasjonen som faktisk er fremtredende på et sted og det tar ikke hensyn til sesongvise klimavariasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Lugo A. E. Brown S. L. Dodson R. Smith T. S. og Shugart, H. H. (1999). «The Holdridge life zones of the conterminous United States in relation to ecosystem mapping» (pdf). *Journal of Biogeography*. 26: 1025–1038.
**Helsfyr-Sinsen** var en administrativ enhet i Oslo i henhold til den bydelsinndelinga som gjaldt i perioden 1988-2003. Den var i grove trekk avgrensa av Trondheimsveien fra Carl Berners plass, Konghellegata, Mailundveien, Ring 3 fra Sinsenkrysset til Ulvenkrysset, deretter Ulvensplitten mot Hovedbanen, så denne og Alnaelva til forbi Etterstad, og derfra langs Gjøvikbanen tilbake til Carl Berner. Arealet var på 6,3 kvadratkilometer, og folketallet var ved århundreskiftet på rundt 21 000.

Bydelens logo var et stilisert bilde av en teglvegg og furutrær. Dette henspiller på gammel industri i området: teglverk og fyrstikkfabrikk.

Ved bydelsreformen i 2004 blei bydelen delt mellom de nye bydelene Gamle Oslo (Ensjø, Etterstad, Valle-Hovin og Helsfyr), Grünerløkka (Sinsen, Løren, Lille Tøyen og Hasle) og Alna (Teisen og Bryn).

Litteratur
----------

* Røde, Gro (2002). *Tobias 1/2002* (PDF). Oslo: Oslo byarkiv: 10–13. ISSN 0804-2454 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp); `|artikkel=` ignorert (hjelp)

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Herred** (og nynorsk *herad*) er en hovedsakelig historisk betegnelse for administrative områder, brukt i deler av Norden, og også i mer generell betydning brukt om ei bygd. Fra 1863 ble landkommunene i Norge benevnt *herredskommuner*. 

Ordet «herred» har opphav i det norrøne *her-ráð*, hvor førsteleddet er «hær» eller «hár», *herre*/*høvding*. En vanlig teori er at betydningen kan ha vært *rådighet over en hær* eller *det distrikt hvorover en herse hadde forrád*.

«Herred» var brukt om de administrative grunnenhetene eller rettsområdene på Østlandet, i det sydlige Sverige (Götaland) og i Danmark i middelalderen. Navnet og bruken kan ha kommet til Norge fra Danmark.

Norge
-----

Betegnelsen herredskommuner ble introdusert i 1863. Ordet brukes i dag mer på nynorsk (i formen «herad») enn på bokmål, og noen kommuner i Hordaland bruker fremdeles «herad» heller enn «kommune» i sitt offisielle navn: Voss, Kvam og Ulvik. 

Navnet *herredsrett* ble inntil 2002 brukt om første instans domstoler i Norge, som etter 2002 heter tingrett.

Stedsnavn med «herad» i navnet:

* Herad, en tidligere kommune i Vest-Agder, innlemmet i Farsund i 1965
* Herad, bygd i Gol kommune i Buskerud
* Kvinnherad
* Krødsherad
* Sauherad
* Gransherad
* Lisleherad
* Innherred
* Heradsbygd (Elverum)
* Heradsbygda (Ringerike)
* Hovsherad (bygd i Lund i Rogaland)

Danmark og Sverige
------------------

Utdypende artikkel: Herreder i Danmark

Herredet utgjorde i eldre tid en rettskrets, der en herredsfogd var kongens stedlige representant ved herredstinget. Herredstinget avgjorde de rettstvistene som ikke lot seg avslutte i landsbyene stedlige byting. Benevnelsen er første gang kjent fra 1085. Fra omkring 1300 var hele landet inndelt i herreder. Herredets administrative betydning opphørte i 1919.

I Svealand het distriktene opprinnelig *hundare*, mens man i Götaland kalte det *härad*. Etter hvert innførte også Svealand navnet härad.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Herred i Store norske leksikon
2. ↑  Niels Åge Nielsen *Dansk etymologisk ordbog*. København, 2000. Her sitert etter Yann de Caprona *Norsk etymologisk ordbok*. 2013. Side 126. ISBN 978-82-489-1054-1
3. ↑  Falk, Hjalmar (1903). *Etymologisk Ordbog over det norske og det danske Sprog. Bd 1*. Kristiania: Aschehoug. s. 286.
4. ↑  Torp, Alf (1963). *Nynorsk etymologisk ordbok*. Oslo: Aschehoug. s. 210.
5. ↑  Herred; *Norsk historisk leksikon*, 2004
6. ↑  (no) herredskommune i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Christian Paul Egede-Nissen** (født 1. november 1835 i Bodø, død 25. februar 1891) var en norsk lege.

Liv
---

Egede-Nissen var sønn av Christian Heinrich Nissen, som var født i Holstein og ble lege i Tromsø. Han var far til den radikale postmesteren Adam Egede-Nissen og bror av legen Oscar Nissen.

I 1858 tok han medisinsk embetseksamen og gikk i tjeneste som militærlege. I 1860 deltok han som frivillig i den ungarske legionen som kjempet sammen med Garibaldi i Kongeriket Napoli. Fra 1861 var han distriktslege i Steigen, så lege ved amtssykehuset i Tromsø fra 1863 til 1865. I 1867 ble han kompanikirurg ved Trondhjemske brigade, i 1871 korpslege ved Bergenske brigade og fra 1872 ved Trondhjemske brigade.

Han var ordfører i Trondhjems arbeiderforening fra 1875 til 1881 og formann i Selskapet til arbeiderboligers anskaffelse, dessuten formann i Trondhjems lægeforening fra 1887 og Trondhjems jæger- og fiskerforening fra 1887 til 1888. Han var medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Egede-Nissen hadde stor innflytelse på den yngre broren Oscar Nissen, som også ble lege og deltok som frivillig på fransk side i den fransk-tyske krigen, hvor han møtte Garibaldi.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Christian Egede Nissen, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Grieg, Gerd (1957). *Nordahl Grieg - slik jeg kjente ham*. Oslo: Gyldendal. s. 7.

Kilder
------

* *Norske militærlæger*. Grøndahl & søn: [Det militærmedicinske selskap i Kristiania]. 1907. s. 23.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Den svenske hærens bevegelser. Datoene er ifølge den den julianske kalenderen **Felttoget i Trøndelag i 1718** var et svensk felttog inn i Trøndelag under den store nordiske krig. Formålet var å angripe og erobre Trondheim.

Strategien
----------

Formålet med felttoget var å erobre Trondhjems len, samtidig som svenske styrker også invaderte Østfold i en knipetangsmanøver for å erobre Sør-Norge.

Kampområdet
-----------

Kampene forgikk i Verdal og Stjørdal. Under tilbaketrekningen av de svenske styrkene var det også mindre trefninger i Gauldalen

Styrkene
--------

De svenske styrkene bestod av Jämtland armee på 10 000 mann under kommando av Carl Gustaf Armfeldt. De norske styrkene stod under ledelse av kommanderende general nordenfjells Vincents Budde  .Til forsvar mot invasjonen stod det i Trøndelag to infanteriregimenter og et dragonregiment. Nordenfjeldske Dragonregiment var kommandert av Peter Nicolay Motzfeldt.

Oppmarsj
--------

Jämtland arme ble samlet i Duved.

Kampene
-------

### Trefningene ved Hilmo bro

Den 24. desember angrep skiløperkompaniet en forsyningsavdeling ved Hilmo bro.

Retrett
-------

Utdypende artikkel: Karolinernes dødsmarsj

De svenske styrkene gikk over Nidelva og opp Gauldalen. Fra Gauldalen fortsatte de svenske styrkene over Haltdalen og Tydal og inn i Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  Anker, Carl Johan (1835-1903) (1885). *Biografiske data om 330 norske, norskfødte eller for nogen tid i den norske armé ansatte generalspersoner: 1628-1885*. Kristiania: Alb. Cammermeyer. s. 59.
2. ↑  Sunde, Hjalmar I. (1937-) (1984). *Av Sør-Trøndelag infanteriregiment nr 12's historie: med møre- og trøndersoldater fra muskett til rakett*. [Trondheim]: [H. I. Sunde]. ISBN 8271640194.

Litteratur
----------

* Håndtegnet kart over Armfeldttogets rute fra Sverige inn i Trøndelag.  
Fra Nasjonalbiblioteket.Geir Pollen *Armfeldts armé : historien om en katastrofe* Gyldendal 2014 ISBN 978-82-05-42160-8
**Feltsøk** eller **felt** er en søksøvelse som inngår som et element i bl.a. brukshundsport. Øvelsen går ut på at hunden skal finne gjenstander som er lagt ut i et definert felt i skogen. Feltsøk er gjerne en svært anstrengende, men spennende hundesport for hunden.

I konkurranser arrangert av *brukshundsport* er feltet et oppmerket, overtråkket område på 50 \* 50 m. Det blir lagt ut 4 gjenstander (f.eks. en hanske, lue, el.). Hund og fører har 5 minutter til rådighet til å finne gjenstandene. Hundefører sender hunden inn i feltet på søk etter gjenstander fra den ene ytterkanten. Når hunden finner en gjenstand skal den bringe (apportering) den inn til hundefører. Feltsøk inngår sammen med spor, rundering eller rapport i de to høyeste klassene (A og B).

Utenom nevnte konkurranseform kan feltet naturligvis variere i størrelse. Det er imidlertid ingen fordel å begynne å lære hunden feltsøk i et altfor lite, stort eller komplisert felt.

| * v
* d
* r
Hundesport |
| --- |
| Agility **·** Blodspor **·** Brukshundsport **·** Budføring **·** Feltsøk **·** Ferskspor **·** Flyball **·** Hundefrisbee **·** Hundekjøring **·** Hundekløving **·** Hundeveddeløp **·** IPO **·** Lure coursing **·** Lydighet **·** Rapportering **·** Rundering **·** Spor **·** Viltspor |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn: |
| Norges flagg Norgesmesterskap |
| Gull | 2015 Røros | 3 x 10 km stafett |

**Lars Ove Aunli** (født 8. mars 1993) er en norsk langrennsløper, som representerer Strindheim IL. Han representerte tidligere Kyrksæterøra IL, men byttet til Strindheim da han ble senior.

Han er sønn av de tidligere langrennsløperne Berit Aunli og Ove Aunli.

Idrettskarriere
---------------

Aunli vant Rindalsrennet 2013, foran Hallvard Løfald og Andreas Myran Steen. Han vant også Meråkerrennet 2013 i desember.

I 2014 vant han seniorklassen i Ogndalsrennet. Han kom på 7.-plass ved Storlirennet, og 2.-plass ved Rindalsrennet. Ved Norgesmesterskapet på ski 2014 kom han på 25.-plass på 30 kilometer skibytte. På 15 km klassisk kom han på 37.-plass. 

Han vant sitt første NM-gull ved Norgesmesterskapet på ski 2015, der Strindheim vant 3 x 10 km stafett, med Aunli, Tomas Northug og Petter Northug på laget. Individuelt kom han på 23.-plass på 30 km skiathlon og 33.-plass på 15 km fri teknikk.

Referanser
----------

1. ↑  Langrenn.com - *Myrseth og Aunli vant i Meråker*, besøkt 1. februar 2015.
2. ↑  Langrenn.com - *Aunli og Berg best i Ogndalsrennet*, besøkt 1. februar 2015.
3. ↑  Levangeravisa - *Vant generalprøven*[*død lenke*], besøkt 1. februar 2015.
4. ↑  Avisa Sør-Trøndelag - *Sterk 25.-plass til Aunli*, besøkt 1. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Ove Aunli – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (no) Profil hos Team Veidekke
**Victor Henry Bernau** (1890–1939) var en norsk revyartist, visesanger og teatersjef som særlig var tilknyttet Chat Noir og Det Nye Teater. Han regnes som grunnleggeren av den norske revytradisjonen.

I 1937 utgav han selvbiografien *Med vennlig hilsen.*

Skuespill
---------

Bernau ble ansatt ved Fahlstrøms Theater fra 1909 og scenedebuterte i 1911. Fra 1913 var han ved Tivoli Teater og fra 1914 ved Centralteatret. I 1916 kom han til Chat Noir, der han i tillegg var sjef i perioden 1917–1928. I sin sjefstid omskapte han Bokken Lassons litterære kabaret til et moderne, folkelig revyteater. Hans visesang og treffsikre replikker i sketsjer kom til å sette et kraftig preg på den norske revytradisjonen. I 1928 ble han ansatt ved Det Nye Teater og var der en tid før han i 1931 kom tilbake til Chat Noir hvor han var sentral i stykket *Vi okkuperer*. Året etter hadde han regien på Chat Noirs vårrevy *Det ligger i luften*, der han også selv fremført visen "Reservebaronen" av Finn Bø. Deretter vekslet han mellom de to teatrene noen år før han i 1937 ble ansatt som direktør ved Det Nye Teater. Han hadde stillingen frem til sin død i 1939. 

Han spilte i filmene *Familien på Borgan* og *Baldevins bryllup*.

Tekstforfatter og plateartist
-----------------------------

Victor Bernau sang inn mange populære revymelodier på plate. Noen av de mest kjente fra 1920-tallet var: "Serru serru", "Nå bytter vi litt navn", "Bare rundt omkring", "Nå gaar'n på gummisaaler" og "KNS". I 1930 hadde han en slager med "Skal vi ikke være dus?" (hvorav en av plateversjonene er akkompagnert av Helge Lindbergs orkester) for Polydor.

Privatliv
---------

Han var sønn av bryggeridirektør Carl Louis Herman Bernau (f. 1851) og Margrethe Samson (f. 1863).

I 1917 giftet Bernau seg med Margit Oppedal. Dette ekteskapet ble oppløst i 1928, og de hadde ikke barn sammen. I 1931 ble han gift med skuespiller Signe Fredrikke Bye, som var datter av konsul Niels Bye. De fikk sønnen Nils-Henrik.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   nbl.snl.no, besøkt 5. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Larsen, Svend Erik Løken (25. februar 2020). «Victor Bernau». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 17. september 2021.
3. ↑  Bernau, Victor (1937). *Med vennlig hilsen*. Oslo: Fabritius.
4. ↑  «Revyhistorie». *Revysiden* **(norsk)**. 17. februar 2015. Besøkt 5. august 2017.
5. ↑  Nielson, Haakon B. (1970). *Revystjerner i 1920-årenes Kristiania*. Oslo: Cappelen. s. 101–102.
6. ↑  Nielson, Haakon B. (1970). *Revystjerner i 1920-årenes Kristiania*. Oslo: Cappelen. s. 101.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Victor Bernau på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Victor Bernau hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Victor Bernau på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Victor Bernau hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Victor Bessière** (født 21. februar 2002) er en fransk alpinist, som representerer klubben Ski Club Le Grand-Bornand.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Bessière deltok i sitt første FIS-renn i november 2018. Han deltok i det franske mesterskapet i alpint, og kom der på 39.-plass i storslalåm, 34.-plass i utfor, 39.-plass i kombinasjonen og 52.-plass i super-G. I det franske juniormesterskapet kom han på 15.-plass i super-G, 14.-plass i utfor og 4.-plass i slalåm. I det franske mesterskapet i april kom han på 14.-plass i kombinasjonen og 28.-plass i super-G.

### Sesongen 2019/20

Han deltok i Alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Hans beste plassering ble fjerdeplass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonen endte han på sjetteplass, og han kom på 12.-plass i storslalåm. Han kjørte ut i slalåmrennet.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *Victor Bessière - results*, besøkt 8. mars 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 8. mars 2020.
4. ↑  Lausanne 2020 - *Victor Bessière* Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 8. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Victor Bessière – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Victor Bessière – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Victor Bessière – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (fr) Victor Bessière – Frankrikes skiforbund Rediger på Wikidata

* (en) Victor Bessière – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 13. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Ulmer DenkStätte Weiße Rose** (DenkStätte=tenkested, ordspill på Gedenkstätte, minnesmerke)
er en permanent utstilling i Ulm og en vandreutstilling som tar for seg både medlemmer av Den hvite rose og andre ungdommer som deltok i antinazistisk arbeid.

Utstillingen ble åpnet i 2000 og oppstod etter initiativ fra Franz J. Müller, æresformann for Weiße Rose Stiftung, og som et samarbeid mellom Weiße Rose Stiftung, folkehøyskolen i Ulm og den tyske folkehøyskoleforeningen, og med støtte fra Robert-Bosch-Stiftung.

Personer som er portrettert i utstillingen
------------------------------------------

* Ernst Röder, Wilhelm Burkert, Gerhard Staib, Karl Schneider (Ulm), Richard Wolf (Ulm)
* Erika Schmid
* Otl Aicher, Willi Habermann, Frido Kotz, Alois Schnorr
* Sophie Scholl
* Hans Scholl
* Franz J. Müller, Hans Hirzel, Susanne Hirzel, Heiner Guter
* Heinz Brenner
* Reinhold Settele, Heinz Feuchter, Fritz Bauknecht
* Hans Lebrecht
* Jonathan Stark, Konrad Seibold
* Roman Sobkowiak
* Esther Loewy
* Heinz und Walter Weglein
* Ernst Bauer

Følgende medlemmer av Den hvite rose blir ikke portrettert i utstillingen i Ulm, men i Münchner DenkStätte der Weißen Rose, ettersom de ikke kom fra Ulm:

* Alexander Schmorell
* Christoph Probst
* Willi Graf
* Prof. Dr. Kurt Huber

Eksterne lenker
---------------

* Ulmer DenkStätte

Portal: Andre verdenskrig
Deler av Åkerfunnet Foto: Kulturhistorisk museum 

**Åkerfunnet** er et grav- eller offerfunn fra Åker gård i Hamar i Innlandet. Funnet ble gjort under dyrking på en kolle nord for selve gården mellom 1862 og 1912. I denne perioden ble det funnet 15 gjenstander. I 1992 ble det ved arkeologiske undersøkelser funnet 60 nye gjenstander som tilhørte funnet. Funnet er datert til ca. 575 e.Kr. altså tidlig merovingertid, og besto blant annet av:

* Åkerspenna, en 11 cm lang beltespenne av forgylt sølv, bronse og edelstener
* Dekorerte skjoldbeslag
* Skjoldbule
* Deler av et ringsverd med sølv- og bronsedekorerte detaljer
* Stempeldekorerte beslag – muligens deler av skjolddekor
* Bronsespenner fra remutstyr

Gjenstandene er av svært høy kvalitet og har hatt høy symbolverdi. Funnet er nærmest unikt i Norden og på kontinentet. Den nærmeste parallellen er den svært rike båtgraven fra Sutton Hoo i Sør-England. Gjenstandene i Åkerfunnet har derfor blitt satt i sammenheng med et skandinavisk eller kontinentalt ledersjikt i et vidstrakt kontaktsystem.

Se også
-------

* Naustet ved Åker gård

Eksterne lenker
---------------

* Hedmark fylkeskommunes side om funnet
* *Makt på færre hender*, artikkel om Åkerfunnet og Åker gård hos Norgeshistorie.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lycée Édouard Herriot** er en videregående skole i Lyon. Den norske seksjonen ved Lycée Edouard Herriot ble opprettet i 1989. Skolen har ca. 1 250 elever, både gutter og jenter. Norge disponerer skoleplasser til maksimum åtte norske jenter og/eller gutter hvert år. Samarbeidet med skolen i Frankrike forvaltes av Senter for internasjonalisering av utdanning (SIU). 

I 2015 - ble for første gang - norske gutter tatt opp ved skolen. 

Skolen ligger i sentrum av Lyon. Bygningene er over 100 år gamle, men godt vedlikeholdt. Deler har nylig gjennomgått en betydelig oppussing.

Lyon ligger i den sørlige del av Frankrike og er Frankrikes 3. største by med 
ca. 460 000 innbyggere. I "Stor-Lyon" er det 1 220 000 innbyggere. Den ligger ved sammenløpet av Saône og Rhône, og er en viktig handelsby.

Byen har tre universiteter + ENS og INSA, teknisk høgskole og flere vitenskapelige og kulturelle institusjoner. Ett av universitetene har en skandinavisk seksjon.

Kost og losji
-------------

Det er gjort avtale med et internat i skolens nærhet som har plass til åtte norske jenter. Førsteårselevene spiser frokost og middag på internatet, og lunsj i skolens matsal. 2. års- og 3. årselevene kan også spise lunsj på skolen.

Som ved alle franske internat for skoleelever, er det strenge regler for å forlate internatet på kveldstid.

I helgene bor 1. års-elevene i vertsfamilier.

Miljø, fritid
-------------

Det er gode muligheter til å drive med fritidsaktiviteter på skolen. Det er organisert klubber i video, informatikk, teater, fotball, jonglering, dans, badminton, skoleavis, gymnastikk, volleyball, osv.

Norskseksjonen disponerer et eget rom på skolen, hvor det finnes norske bøker, norske aviser, en stasjonær datamaskin, og en bærbar. Dessuten er det et fellesrom på internatet til leksearbeid.

Skolestart
----------

Ved skolestart følger ikke de norske elevene undervisningen i fransk i sine klasser. I disse timene får de intensiv undervisning i fransk av seksjonsleder. Full integrering i franske klasser skjer senest i slutten av første trimester. Dessuten får de ekstraundervisning i fransk, matematikk og fysikk-kjemi.

Eksterne lenker
---------------

- Lycée Edouard Herriot Arkivert 14. oktober 2007 hos Wayback Machine. (fransk)  

- Senter for internasjonalisering av utdanning Arkivert 19. januar 2015 hos Wayback Machine. (SIU)  

- Lycée.no
**Lycée Lakanal** er et offentlig gymnas som ligger i Sceaux, Hauts-de-Seine, i den franske hovedstadsregionen som omgir Paris. Det har fått sitt navn fra Joseph Lakanal, en fransk politiker i revolusjonstiden som blant annet tok initiativ til dannelsen av 24000 primærskoler. Skolen tilbyr også en ungdomsskole og forberedende klasser til høyere studier. Kjente franske forskere og forfattere har blitt uteksaminert fra Lycée Lakanal, som Jean Giraudoux, Alain-Fournier og Frédéric Joliot-Curie.

Flere avgangselever har fortsatt sine studier ved forskjellige grandes écoles, inkludert HEC Paris.

Kjente tidligere elever
-----------------------

* Maurice Allais, fransk økonom og fysiker
* Robert Bresson, fransk filmregissør
* Gérard Genette, fransk litteraturteoretiker
* Gilles Leroy, fransk forfatter
* Charles Péguy, fransk forfatter, poet og essayist
* Bao Dai av Vietnam, Vietnams siste keiser

Referanser
----------

1. ↑  Lycée Lakanal
2. ↑  Tout savoir sur la prépa Lakanal
**Astri Aas-Hansen** (født 16. desember 1970) er en norsk jurist og politiker (Ap). Hun var statssekretær i Justisdepartementet fra 2005 til 2013. Fra 1. juli 2019 er hun nestleder i EOS-utvalget.

Aas-Hansen er oppvokst i Lillesand og utdannet jurist fra Universitetet i Oslo. I perioden 2002–2017 jobbet hun som advokat i advokatfirmaet Elden DA, hvor hun ble partner i 2005. Hun var Erling Havnås forsvarer i rettssaken etter NOKAS-ranet.

Hun har bred erfaring fra Arbeidernes ungdomsfylking og Arbeiderpartiet. I perioden 2002–2004 var hun nestleder i Arbeiderpartiets kvinnebevegelse og møtte blant annet i partiets sentralstyre. Fra 1995 til 2002 var Aas-Hansen politisk rådgiver for partiets stortingsgruppe.

I 2005 ble Aas-Hansen politisk rådgiver for justisminister Knut Storberget og i 2007 etterfulgte hun Anne Rygh Pedersen som statssekretær i samme departement, før hun gikk tilbake til Advokstfirmaet Elden etter Stortingsvalget 2013.

Siden 2017 er hun tingrettsdommer i Oslo tingrett.

Fra 2019 ble Aas-Hansen valgt som nestleder i Stortingets kontrollutvalg for etterretnings-, overvåknings- og sikkerhetstjenesten (EOS-utvalget), og fra 1. juli 2021 overtok hun som leder av utvalget.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Astri Aas-Hansen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* Regjeringen.no om Astri Aas-Hansen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Hvem mangler? Er det du?», patriotisk propagandaplakat fra omkring 1915 der John Bull, nasjonalpersonifikasjonen for Storbritannia siden 1700-tallet, oppfordrer briter til frivillig å verve seg i første verdenskrig.
**John Bull** er en personifikasjon av Storbritannia som nasjon og av nasjonaltypen, særlig den engelske folkekarakteren. Figuren har blitt brukt som et folkelig nasjonalsymbol i karikaturtegninger, plakater og annonser fra sist på 1700- til ut på 1900-tallet. 

John Bull blir typisk framstilt som en tykkfallen, godmodig, jordnær og selvstendig bondemann fra den engelske landsbygda, tidvis komisk, tidvis mer fornem, iført tradisjonell skjøtefrakk, ridestøvler og flosshatt.

Utseende og bakgrunn
--------------------

Kallenavnet «John Bull» og figuren skal ha opptrådt første gang i den satiriske pamfletten *Law is a Bottomless Pit* og skriftet *History of John Bull* fra 1712, skrevet av John Arbuthnot (1767–1735), engelsk lege, forfatter og komponist. 

John Bull blir ofte beskrevet som traust og uredd, og blir tegnet som en sidrumpa, middelaldrende mann med brede ansiktstrekk og grått kinnskjegg. Han er kledt i åpen livkjole, lys vest, knebukser og støvler, et antrekk som var vanlig i Regency-perioden fra 1795 til 1820 (britisk empirestil). Den lave, brede hattepullen på flosshatten viser både til denne historiske herremoten og at det er en mann av middelklassen. John Bull var opprinnelig en latterlig figur, men har i patriotiske sammenhenger blitt portrettert som en mer staselig storbonde. Siden først på 1900-tallet har vesten blitt dekorert med et slående Union Jack-flagg. Karakteren har også ofte blitt tegnet sammen med en bulldog.

John Bull-figuren var utbredt i politiske avistegninger, nasjonalistisk propaganda og reklamekampanjer fram til og med første verdenskrig. Skikkelsen har også seinere representert noe tradisjonelt engelsk eller britisk. 

Alternativt har Storbritannia blitt tegnet som nasjonalsymbolet Britannia, opprinnelig en keltisk gudinne, eller en løve.

Se også
-------

* Britannia, keltisk gudinne og nasjonalsymbol for Storbritannia

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Bull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Aleksander Fjeld Andersen** (født 15. april 1997) er en norsk tidligere skiskytter som representerte Geilo Idrettslag.

Han tok sølv på normaldistansen i ungdomsklassen under junior-VM 2016, og tok også junior-VM-medalje i stafett i 2016 og 2017, og sølv på jaktstarten i senior-NM på Dombås 2016. 

Fjeld Andersen ble nr. 14 sammenlagt i IBU-cupen 2018/19, med en 3.-plass på i sprintrennet i Martell som beste resultat. Fjeld Andersen ble denne sesongen også tatt ut til EM i Minsk, men uten å få plasseringer blant de seks beste.

2019/20-sesongen begynte sterkt for Fjeld Andersen med en 2.-plass under det internasjonale åpningsrennet på Sjusjøen, hvor han slo både Johannes Thingnes Bø og Martin Fourcade. Fjeld Andersen vant også et IBU-cup-renn i Obertilliach, og fikk delta i flere verdenscuprenn, med 27.-plass på jaktstart i Hochfilzen som foreløpig beste resultat.

Referanser
----------

1. ↑   www.biathlonworld.com, besøkt 16. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Fikk sjokk av landslagsvraking - nå legger han opp». *TV 2* **(norsk)**. 24. mai 2023. Besøkt 24. mai 2023.
3. ↑  «MEN'S IBU CUP TOTAL SCORE» (PDF) **(engelsk)**. IBU. 17. mars 2019. Besøkt 16. november 2019.
4. ↑  Hugsted, Christian M. (16. november 2019). «Fourcade slo Thingnes Bø i sesongens første duell». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 16. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aleksander Fjeld Andersen – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Fjeld Andersen – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Fjeld Andersen – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata
**Aleksander Hesseberg Vikebø** (født 21. august 1985) er en norsk løytnant som er dekorert med Krigskorset med sverd og St. Olavsmedaljen med ekegren. Han er av Forsvaret omtalt som «landets høyest dekorerte soldat i moderne tid».

Vikebø begynte sin tjeneste i Forsvaret i 2004. Han har tjenestegjort som spesialsoldat, med fem perioder i Afghanistan.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| Krigskorset med sverd | St. Olavsmedaljen med ekegren |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forsvarets operasjons-medalje Afghanistan | Hærens verne-dyktighetsmedalje med 2 stjerner | NATO-medaljen (ISAF) |

 |

Vikebø ble i 2014 tildelt Krigskorset med sverd og St. Olavsmedaljen med ekegren for krigsinnsats i Afghanistan i 2012. Begge dekorasjonene er tildelt for innsats under kontraterroroperasjoner i Kabul i 2012. Krigskorset med sverd ble tildelt for innsats i en ni timer lang kamp for å få frigitt gisler i Kabul. Fienden ble nedkjempet og gislene reddet. Vikebø ble tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren for innsats da han ledet norske soldater og afghansk spesialpoliti under et Taliban-angrep med kamper Forsvaret beskrev gikk for seg «på meget nært hold og inne i bygninger. Med fare for eget liv, støttet og ledet løytnanten angrepsstyrken og overbeviste afghanske spesialsoldater om å følge etter, noe som resulterte i nedkjempelse av fienden.»

Vikebø er også tildelt Forsvarets operasjonsmedalje (Afghanistan), Hærens vernedyktighetsmedalje med to stjerner og NATO-medaljen (ISAF).

Referanser
----------

1. ↑  «Afghanistan». *Forsvaret*. Besøkt 16. juni 2022.
2. ↑  «I dag ble Alexander (28) Norges høyest dekorerte etter andre verdenskrig». *www.aftenposten.no*. Besøkt 16. juni 2022.
3. ↑  «Norges ukjente helt». *Forsvaret*. Besøkt 16. juni 2022.
4. ↑  Kalajdzic, Pedja (8. mai 2014). «Ble Norges høyest dekorerte soldat». *NRK*. Besøkt 16. juni 2022.
**Aleksander Józef Waligórski** (født 1802 i Drugnia i Polen, død 1873 i Paris) var polsk offiser, landmåler og ingeniør. Han var Norges første kanaldirektør.

Waligórski deltok i hertugdømmet Warszawas styrker under det såkalte «folkeslaget ved Leipzig» i 1813. Etter tekniske og militære studier i Warszawa sluttet han seg til det polske opprøret i 1830–1831. Etter at opprøret led nederlag, kom han som flyktning til Frankrike og Storbritannia, der han virket som landmåler, og så i 1838 til Norge.

I 1841 ble Waligórski ansatt som assistent ved Kanaldirektoratet, der han fem år senere ble direktør. Sammen med Harald Nicolai Storm Wergeland utarbeidet han det første veikartet over Norge i 1847. I 1854–1855 stod han for byggingen av kanalen mellom Moss og Jeløya. Waligórski planla også Norsjø–Skienkanalen, og gjorde ellers en betydelig innsats med hensyn til utbygging av jernbane og regulering av vann og vassdrag. I 1849 ble Waligórski medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Han forlot Norge i 1855, og deltok samme år i Krimkrigen som major for en polsk kavaleridivisjon under Władysław Stanisław Zamoyski. I 1862 ble han utnevnt til rektor for det polske militærakademiet i Genova, men alt året etter reiste han tilbake til Polen og deltok i januaroppstanden som brigadegeneral. Siden deltok han på Frankrikes side i den fransk-prøyssiske krig i 1870–1871.

Referanser
----------

1. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2013167192[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Kolsrud, Ole 2010: *Frihetskjemper, kanaldirektør og general*, i: *Arkivmagasinet* nr. 3
* Juniszewski, Jacek 2013, Generał Waligórski, inżynier i żołnierz, ISBN 978-83-7856-067--8

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Edward «Eddie» Anderson Stinson, jr.** (født 11. juli 1893, død 26. januar 1932) var en amerikansk pilot og flyprodusent.

Stinson grunnla Stinson Aircraft Company. Da han døde i 1932 i en flyulykke var han verdens mest erfarne pilot, hva angår flytid, med over 16 000 timer i loggboken.

Biografi
--------

Edward Stinson ble født 11. juli 1893 i Fort Payne i DeKalb County i Alabama.

Stinsons eldste søster, Katherine, var en av de tidlige kvinnelige flyverne. Eddie ønsket også å fly og lærte å fly ved *Wright School* i Dayton i Ohio. Stinson startet med flyoppvisninger i 1912. Under Første verdenskrig var han flyinstruktør for United States Army Air Corps ved Kelly Field. I 1921 satte han verdensrekord i utholdenhet for fly. Året etter arbeidet Stinson som test-pilot for Stout Engineering Company og ble testpilot for Stout ST-1 bombeflyet som var bygd helt i metall.

I 1925 ledet Stinson en gruppe Detroit-investorer for å bygge et nytt kommersielt fly og dannet Stinson Aircraft Syndicate. Prototypen SB-1 Detroiter gjennomførte sin første offentlige flyvning 21. februar 1926. Dette skulle føre til en serie med vellykkede flykonstruksjoner bygget av Stinson Aircraft Company.

### Stinsons død

Stinson døde av omfattende skader som han fikk da han nødlandet med en Stinson Detroiter som hadde fått motorproblemer. Flyets vinge ble revet av etter at det traff en flaggstang da han forsøkte å lande på en golfbane. Tre passasjerer ble også skadet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Who's Who in American Aviation». *Aviation Magazine*. 1925.
2. 1 2  «Eddie Stinson Dies After Plane Crash. 'Dean' of American Fliers Hit a Flagpole in Chicago in Craft He Was Testing. Had 16,000 Flying-Hours. He First Flew in 1911. Made a Notable War Record. Twice Held Endurance Marks.». *The New York Times*. 26. januar 1932. «Edward A. Stinson, 38 years old, dean of American aviation pilots and chief civilian instructor of army pilots during the World War, died here early today from injuries received last evening when a plane which he was testing in the dusk struck a tall flagpole in Jackson Park and crashed to the ground. ...»
3. ↑  Donald M. Pattillo. *A History in the Making: 80 Turbulent Years in the American General Aviation Industry*. s. 10.
4. ↑  John A. Bluth. *Stinson Aircraft Company*. s. 8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |