recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Her er sendeskjema for radiokanalen P4 Lyden av Norge. Sendeskjemaet oppdateres hvert kvartal (Q1-Q4)

Sendeskjema pr. Januar 2024 (Q1 2024)
-------------------------------------

### Mandag til Torsdag

06:00 - 10:00 ***P4s Radiofrokost*** med Michael Andreassen, Bjørn Faarlund og Samantha Skogrand

10:00 - 12:00 ***P4 direkte*** med Jan Normann

12:00 - 13:00 ***Jorda rundt*** med Jan Normann

13:00 - 14:00 ***P4 direkte*** med Jan Normann

14:00 - 18:00 ***Midt i Trafikken*** med Øystein Røe Larsen

18:00 - 22:00 ***Tidlig kveld*** med Eirin Skarstein

22:00 - 00:00 ***P4-kvelden*** med Elisabeth Carew

00:00 - 05:00 ***P4-natten***

05:00 - 06:00 ***Høydepunkter fra P4s Radiofrokost*** med Michael Andreassen, Bjørn Faarlund og Samantha Skogrand

### Fredag

06:00 - 10:00 ***P4s Radiofrokost*** med Michael Andreassen, Bjørn Faarlund og Samantha Skogrand

10:00 - 12:00 ***Misjonen*** med Johan Golden og Atle Antonsen

12:00 - 13:00 ***Jorda rundt*** med Jan Normann

13:00 - 14:00 ***P4 direkte*** med Jan Normann

14:00 - 18:00 ***Midt i Trafikken*** med Øystein Røe Larsen

18:00 - 22:00 ***Endelig Helg*** med Silje Stang

22:00 - 00:00 ***P4-helgen*** med Ingjerd Dale, Stian Røste eller Mattis Holt

00:00 - 07:00 ***P4-natten***

### Lørdag

07:00 - 09:00 ***Lyden av P4***

09:00 - 12:00 ***P4s Helgefrokost*** med Elisabeth Carew (Partallsuker) / Eirin Skarstein (Oddetallsuker) 

12:00 - 13:00 ***Jorda rundt*** med programleder fra *P4s Helgefrokost*

13:00 - 15:00 ***Misjonen Destilert*** med Atle Antonsen og Johan Golden

15:00 - 18:00 ***Sport og musikk*** med (Ingen fast programleder, men Ole-Petter Westereng, Kristian Hope, Espen Hoff, Reidar Buskenes, Jan Normann og Ole Morten Føreland bytter på det)

18:00 - 22:00 ***P4-helgen*** med Ingjerd Dale

22:00 - 00:00 ***Lyden av P4***

00:00 - 04:00 ***P4-natten***

04:00 - 05:00 ***Misjonen Podcast*** med Atle Antonsen og Johan Golden

05:00 - 06:00 ***P4-natten***

### Søndag

06:00 - 09:00 ***Høydepunkter fra P4s Radiofrokost*** med Michael Andreassen, Bjørn Faarlund og Samantha Skogrand

09:00 - 12:00 ***P4s Helgefrokost*** med Elisabeth Carew (Partallsuker) / Eirin Skarstein (Oddetallsuker) 

12:00 - 13:00 ***Jorda rundt*** med programleder fra *P4s Helgefrokost*

13:00 - 16:00 ***P4 på søndag*** med Eirin Skarstein

16:00 - 21:00 ***Sport og musikk*** med (Ingen fast programleder, men Ole-Petter Westereng, Kristian Hope, Espen Hoff, Reidar Buskenes, Jan Normann og Ole Morten Føreland bytter på det)

21:00 - 00:00 ***P4-kvelden*** med Ingjerd Dale

00:00 - 04:00 ***P4-natten***

04:00 - 05:00 ***Misjonen Podcast*** med Johan Golden

05:00 - 06:00 ***Høydepunkter fra P4s Radiofrokost*** med Michael Andreassen, Bjørn Faarlund og Samantha Skogrand

Referanser
----------

1. ↑  «Programmer». *www.p4.no*. Besøkt 4. november 2022.
**Athabascasjøen** (engelsk: *Lake Athabasca*, fransk: *Lac Athabasca*, fra skog-cree *aðapaskāw* – «[hvor] det er planter en etter en annen») er en innsjø i Canada. Den ligger i den nordvestre delen av provinsen Saskatchewan og det nordøstre hjørnet av provinsen Alberta, mellom 58° og 60° N.

Geografi
--------

Innsjøen har et flateinnhold på 7 850 km², og er 283 kilometer lang, med en største bredde på 50 km og en største dybde på 124 m. Den har et vannvolum på 204 km³. Innsjøen har utløp mot nord via elva Slave til Store Slavesjø og elva Mackenzie som munner ut i Nordishavet. Fort Chipewyan, en av de eldste europeiske bosetningene i Alberta, ligger ved vestbredden av innsjøen, hvor Riviere Des Rochers drenerer innsjøen og renner mot Slave-elva.

Referanser
----------

1. ↑  Bright, William (2004). *Native American Place Names of the United States*. University of Oklahoma Press. s. 52. ISBN 080613576X. OCLC 53019644.

Athabascasjøen, Canada

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Forbedringspotensial:** Denne artikkelen har forbedringspotensial. Mangler som har blitt anført: *Artikkelen bør skrives slik at dette framstår som en del av Frankrikes historie, ikke som en stat som ikke lenger finnes*

**Det første franske keiserdømme** betegner Napoléon Bonapartes styre i Frankrike og dets erobrede områder i perioden 1804-1814 i tillegg til en kort periode i 1815 kalt de hundre dagene. Keiserdømmet overtok etter konsulatet og endte ved gjenopprettelsen av kongedømmet. En stor del av Europa lå til tider under keiserdømmets kontroll. 

Keiserdømmet ble opprettet da Napoleon, som allerede var førstekonsul, utnevnte seg selv til keiser den 18. mai 1804. Den 2. desember samme år kronet han seg selv i Notre-Dame-katedralen i Paris. Keiserdømmets eksistens ble truet allerede i 1805 under Den tredje koalisjonskrigen, men den avgjørende franske seieren i slaget ved Austerlitz kom keiserdømmet til gode. La grande armée, keiserdømmets krigsmaskin, knuste nesten hele den prøyssiske hæren i 1806 og marsjerte videre inn i Polen der den beseiret den russiske hæren i slaget ved Friedland i 1807. Etter Russland og Preussens nederlag ble det ved freden i Tilsit juli 1807 undertegnet en avtale som endte et to års blodbad, men den sikret Frankrike noen delikate fordeler; Preussen ble redusert til halvparten av de tidligere områdene, hæren ble redusert og innbyggerne som var igjen måtte betale en stor bot. Hva Russland angikk, ble tsar Alexander oppmuntret til å føre en konfronterende politikk mot England, noe som resulterte i den engelsk-russiske krig (1807–1812). Russland kom også i krig med Sverige, og tvang landet til å avstå Finland til Russland. Sverige måtte dessuten tilslutte seg kontinentalsperren. 

Frankrike og landets sfære, vasallstater, lydriker, og søsterrepublikker i 1812
Fransk innblanding på Den iberiske halvøy forårsaket en seks år lang krig som svekket keiserdømmet. I 1809 kjempet Frankrike og keiserdømmet Østerrike mot hverandre i den femte koalisjonskrigen; Frankrike gikk seirende ut av krigen og Habsburgerne ble stilt overfor strenge krav. Det mislykkede felttoget i Russland 1812 var katastrofalt for keiserdømmet. Den sjette koalisjonskrigen førte blant annet til at de franske styrkene i Tyskland ble trukket ut i 1813. Napoleon abdiserte den 6. april 1814. Han reiste til Elba i eksil, men kom tilbake for å gjenopprette keiserdømmet i 1815. Napoleons endelige nederlag, og dermed også det første keiserdømmets, kom i slaget ved Waterloo.

Se også
-------

* Napoléon Bonaparte
* De hundre dagene

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Liard** er ei elv i Yukon, Britisk Columbia og Nordvestterritoriene i Canada. Den er ei sideelv til elva Mackenzie, og er 1 115 km lang, med et nedbørfelt på 277 100 km².

Elva har utspring i Pellyfjellene i den sørøstlige delen av Yukon, og renner derfra mot sørøst. Ved Watson Lake renner elva inn i Britisk Columbia, og den svinger deretter gradvis mot nordøst og inn i Nordvestterritoriene. Elva munner ut i Mackenzie ved Fort Simpson. 

I det øvre løpet er Liard stri med mange stryk, og renner gjennom kløfter og dype daler. Den nedre delen har derimot svakt fall, og den er seilbar fra munningen ved Fort Simpson til Fort Liard, 260 km oppover elva. Landskapet langs elva består hovedsakelig av taiga og myr. 

Elvenavnet kommer fra det franske navnet på en spesiell type poppel som vokser i store mengder langs deler av elva. 

Den første europeeren som utforsket elva var John McLeod fra Hudson's Bay Company i 1831.

De største sideelvene er South Nahanni, Petitot, Fort Nelson, Kechika og Frances.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liard River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart og fotos Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Giletoppen** (108 moh.) er en bakketopp som ligger langs Osloveien (E16), mellom Botilrud og Steinssletta, i Norderhov i Ringerike. Bakketoppen er oppkalt etter den tidligere matrikkelgården **Gile** (gnr. 6) i Norderhov, som også har gitt navn til de to veiene Gilebakken og Gilegata i det samme området. Det tidligere gårdsbruket Gile i Norderhov eksisterer ikke lenger, og den eneste eiendommen som fortsatt har matrikkelnummer 6 er i dag den ubebygde plassen Gile (gnr. 6 bnr. 6) på vestsiden av Giletoppen. Denne plassen har imidlertid adressen Søndre Ringåsen 3. 

Fra Giletoppen er det avkjøring til både Gilebakken og Ringåsen via Søndre Ringåsen. Avkjøringen til Gilegata går vestover fra E16 mot Hurumåsen/Burudåsen naturreservat og langs kommunegrensen mellom kommunene Ringerike og Hole. På Hole-siden av kommunegrensen i Gilegata ligger gårdsbruket Gile (gnr. 180 bnr. 46) i Hole kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Norgeskart (2022) *Giletoppen.* Kartverket. Besøkt 2022-07-20

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Finlay** er ei elv i provinsen Britisk Columbia i Canada. Den ligger i elva Mackenzies nedbørfelt, og er 402 km lang, med et nedbørfelt på 43 000 km².

Elva har sitt utspring like øst for det kontinentale vannskillet i Rocky Mountains. Den renner ut fra Thutade Lake, først mot nordøst og senere i sørøstlig retning til den munner ut i reservoaret Willistonsjøen, som ble dannet ved byggingen av W.A.C. Bennett-demningen i elva Peace i 1968. Før dette ble Peace-elva dannet ved samløpet av Finlay og elva Parsnip fra sør, men det tidligere samløpet ligger nå under reservoaret. Finlay renner gjennom en enorm høyfjellsregion, som er helt veiløs og praktisk talt ubebodd, med unntak av noen små indianerbosetninger.

Elva er oppkalt etter oppdageren John Finlay, som reiste et stykke oppover elva i 1797. Den første europeeren som reiste langs elva helt til utspringet var pelshandleren og oppdageren Samuel Black i 1824. 

Finlay er den av Mackenzies tilløpselver som har sitt utspring lengst fra Mackenzies munning i Beauforthavet, og er dermed en del av elvesystemet Finlay–Peace–Slave–Mackenzie, som med en lengde på 4 241 km er verdens 12. lengste elv.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Finlay River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Niels Juel Mortensen** (født 13. februar 1860 på Tvøroyri, død 17. oktober 1929 i København) var en færøysk kjøpmann, fiskebåtreder og politiker. Han var en av Færøyenes fremste forretningsmenn av sin generasjon.

Han var sønn av kjøpmann Johan Mortensen og hustru Susanne Jacobsen. Han giftet seg med Josephine Effersøe, søster til sysselmann og landstingsmann Oliver Effersøe og dikter R.C. Effersøe. Blant Niels Juel og Josephine Mortensens barn var sakfører, kontorsjef og lagtingsmann Edward Mitens (født Mortensen), hvis sønn var dommer Ole Mitens.

Da familiens virksomheter på Tvøroyri ble omdannet til aksjeselskapet J. Mortensens Eftf. i 1889, ble Niels Juel Mortensen handelsbestyrer og medeier sammen med to brødre. Han trådte ut av selskapet og etablerte sin egen kjøpmannsforretning og fiskebåtrederi under navnet N.J. Mortensen på Tvøroyri i 1911. Firmaet kom velberget igjennom den første verdenskrigs virkninger for Færøyene, og i 1918 hadde det 18 fartøyer og filialer i Vágur, Hov, Hvalba, Vestmanna og på Viðareiði, og eksporterte klippfisk til Danmark, Spania og England. Han hadde også et ry som «alltid forhandlingsvennlig» overfor fiskerne.

Mortensen var innvalgt på Lagtinget fra Suðuroy 1901–1905 og formann i sognekommunestyret i Froðba fra 1910. Mortensen var også tillitsmann i Færø Amts Sparekasse, formann i Suderø Fiskeriforsikring og direktør i AS Færøernes Ophalingsbeding og oppnevnt som medlem av den danske fiskerikommisjonen.

Mortensen var en høytstående frimurer, og ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen.

Mortensen slet de siste årene med åreforkalkning, som han gjennomgikk kuropphold i Silkeborg for. I 1929 døde han av hjerneblødning før hjemreisen fra København. Han ble begravet fra Tvøroyrar kirkja.

Referanser
----------

1. ↑  Heilsen, Henning (1969). «John Gudmundsen Effersøe». *Personalhistorisk Tidsskrift* **(dansk)**. 15 (3): 109–123. ISSN 0300-3655.
2. ↑  Thomsen, Hans (1986). *75 ára minningarrit. P/f N.J. Mortensen 1911-1986* **(færøysk)**. Tvøroyri.
3. ↑  «Officiel fortegnelse over danske skibe med kendingssignale» (PDF) **(dansk)**. Museet for Søfart. Arkivert fra originalen (PDF) 26. juli 2014. Besøkt 18. juli 2014.
4. 1 2 3 4  «Niels Juel Mortensen død». *Føroyatíðindi* **(dansk)**: 1. 19. oktober 1929.
5. 1 2  Patursson, Sverre (1918). *Fra Færøernes næringsveie i tekst og billeder. Med historisk oversigt* **(dansk)**. Kristiania: Aktieforlaget Johannes Hanche. s. 60.
6. ↑  «Dødsfald». *Føroya Social Demokrat* **(dansk)**: 3. 22. oktober 1929.
7. ↑  Dahl, Árni (2002). «Niels Juel Mortensen». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF). 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 320. Arkivert fra originalen (PDF) 17. juli 2012. Besøkt 22. september 2021.
8. ↑  «Dødsfald». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 19. oktober 1929.
9. ↑  «Købmand Niels Juel Mortensen …». *Tingakrossur* **(dansk)**: 3. 23. oktober 1929.

Portal: Færøyene
**Lene Mari Bolkesjø Hovda** (født 21. mai 2000) er en norsk tennisspiller som representerer Furuset TK. Tidligere har hun representert Asker Tennisklubb.

I 2022 vant hun NM-gull og kongepokal i single utendørs. I samme mesterskap vant hun også NM-gull i double med Mille Hågensen som partner.

Hun vant to NM-gull i double innendørs i 2017 og 2018 med Emilie Christine Elde som partner. Hun vant også NM-gull i double for junior i 2017 og 2018.

Etter at hun var ferdig med Norges Toppidrettsgymnas og Wang Toppidrett har hun fra 2020 spilt collegetennis for Saint Mary’s College of California i Moraga, en forstad til San Francisco.

NM-medaljer (senior)
--------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Single utendørs | 2022 |
| Gull | Double utendørs | 2022 |
| Gull | Double innendørs | 2017, 2018 |
| Bronse | Double | 2019 |

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  NM i tennis 2022
2. ↑  Budstikka (22.12.2018): Norgesmester for andre år på rad Arkivert 20. februar 2022 hos Wayback Machine.
3. ↑  NM 2017 - Jenter U19 double
4. ↑  NM 2018 - Jenter U19 double
5. ↑  smcgaels.com: Lene Mari Hovda
6. ↑  Norgesmesterskap innendørs 2017
7. ↑  Norgesmesterskap innendørs 2018
8. ↑  NM i tennis 2019

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Norges Tennisforbund
Kanopadling i Rocky Defile, Coppermine River.
**Coppermine River** er en 845 km lang elv som renner gjennom provinsene Nordvestterritoriene og Nunavut i det nordlige Canada. Elveløpet begynner litt øst for Store Slavesjø, og går ganske rett nordover til elven munner ut i Coronation Gulf i Nordishavet. Elven går nesten parallelt med, og om lag 500 km øst for Mackenzie River, som munner ut atskillig lengre vest. tettstedet Kugluktuk ligger ved elvedeltaet i nord. Oppdageren Samuel Hearne reiste nedover elven i 1771.

Et vulkansk platå på om lag 170 000 km² nær elven inneholder trolig minst 500 000 km³ lava, og antas å stamme fra en søylestrøm for 1.200 millioner år siden, kjent som *Mackenzie hotspot*. Denne ble i sin tur ansvarlig for dannelsen av *Mackenzie dike swarm*, en beltestrukturert geologisk barriere som har sitt senter ved Coppermine-elven.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Coppermine River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Kart som viser Nettling Lake og den vestgående Koukdjuak-elva midt i kartutsnittet.
Bilde av de store Koukdjuak-slettene med Nettling Lake i bakgrunnen, og elven i forgrunnen omgitt av typiske arktiske, sirkelrunde grytehullsjøer.
**Koukdjuak River** er ei elv på øya Baffin Island i provinsen Nunavut det nordligste Canada, vest for Grønland. Den begynner i Nettling Lake sør på Baffinøya, og renner nordvestover og munner ut i Foxe Basin nordvest for Hudsonstredet og nord for Hudson Bay – dvs i den canadiske delen av Nordishavet. Elven er 80 km lang og har viktige migrasjonsområder for reinsdyrsarten Grønlandskaribu.

Slettelandet som elven danner mellom Nettlig Lake og Foxe Basin kalles *Great Plains of Koukdjuak*, og måler om lag 200 x 140 km. Grunnen består av granitt i sørvest, og kalkstein og leirskifer i de sentrale delene. Kysten er svært flat, tidevannet kan gå så mye som 15 km innover. Slettelandet består av typiske arktiske grytehullsjøer som lå igjen her etter at innlandsisen trakk seg tilbake for drøye 10 000 år siden. 

Dette er et unikt våtmarksområde som er vernet nasjonalt – transittområdet for vandrende vadefugler inngår i den nordlige delen av *Dewey Soper Migratory Bird Sanctuary*. Området har globalt Ramsarstatus.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Koukdjuak River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kart som viser elvens plassering[*død lenke*] - fra Traveljournals.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Hotel Viking** i Biskop Gunnerus' gate, stod ferdig til Vinter-OL 1952, og var den gang Skandinavias største. Hotellet var finansiert og bygget av Oslo kommune, som var vertskap for OL.

Bakgrunn
--------

Det var utleid til det statlige Norsk Spisevognselskap. Første direktør var Harald Grieg Martens og første gjest var J.K. Christensen fra Haugesund, ved åpningen 10. desember 1951. Etter tre år med underskudd ble det overskudd i 1955.

Hotel Viking var Knut Knutsens første hotelloppdrag, da det ble gitt ham like før andre verdenskrig. Sammen med Fredrik Winsnes mottok han, en god tid senere, Houens fonds diplom for arbeidet (1961). 

Byggingen gjorde at Ester Bøhlers Hospits, tidligere Bøhlers Hotel i Nygata ved Jernbanetorget, ble revet. Fast husorkester var Åse Wentzel og hennes orkester Spotlights 1952–1956. Andre hyppige musikere her var Mikkel Flagstad, Per Nyhaug, Håkon Nilsen, Tor Hultin, samt Bent Sølves i 1968.

Det var her Arne Treholt og Gennadij Titov ble observert spisende sammen 24. februar 1972.

I 1976 vedtok kommunen salg til Eiendomsinstituttet A/S. I praksis viste det seg at kommunen ikke hadde innkrevd leie for hotellet siden 1952. Hotellet ble tvangsauksjonert til Norges Brannkasse i 1982. I 1990 ble det utvidet og modernisert, og kalt Sara Hotel, den gang Norges største med 535 senger. Senere skiftet hotellet navn til Hotel Royal Christiania. Bygningen eies per 2019 av DNB Forsikring, som leier ut til Nordic Choice Hotels under navnet Clarion Hotel The Hub.

Bilder
------

Hotellet med nyeste påbygg.
* Hotell Viking under oppføring 1951, sett fra Kirkeristen med Doblouggården (NAF-huset) fra 1933 foran til venstre. Foto: Mittet & Co. / Nasjonalbibliotekets bildesamlingHotell Viking under oppføring 1951, sett fra Kirkeristen med Doblouggården (NAF-huset) fra 1933 foran til venstre. Foto: Mittet & Co. / Nasjonalbibliotekets bildesamling
* Hotell Viking med parkerte biler i 1952.  Foto: Mittet & Co. / NasjonalbiblioteketHotell Viking med parkerte biler i 1952.  Foto: Mittet & Co. / Nasjonalbiblioteket
* Jernbanetorget med Hotell Viking i bakgrunnen. Foto fra 1950-åra.  Foto: Jac Brun/ NasjonalbiblioteketJernbanetorget med Hotell Viking i bakgrunnen. Foto fra 1950-åra.  Foto: Jac Brun/ Nasjonalbiblioteket

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk Viking klarer ikke husleien i år* i VG (26.9.1953)
2. ↑  *Hotell Viking har overskudd! Forholdet Oslo kommune – Norsk Spisevognselskap over på sunn okonomisk basis* i VG (18.2,.1956)
3. ↑  «Gamle Royal Christiania åpner igjen med nytt navn. I dag åpnet Stordalen The Hub». *VårtOslo*. 7. mars 2019. Besøkt 8. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Hotel Viking». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
En mann i folkedrakta hanbok vever en korg.
**Yangdong av Gyeongju** (eller **Yangdong folkemuseum/Yangdong folkelandsby**) er en tradisjonell by fra Joseonperioden, som ligger i Gangdong-myeon, 16 km nordøst for Gyeongju i Nord-Gyeongsang i Sør-Korea, ved elva Hyeongsan. Seolchangfjellet ligger nord for byen. Samfunnet er plassert på lista over landets viktigste kulturelle minnesmerker på grunn av størrelse, bevaringsgrad, antall kulturelle objekter, tradisjonalisme og naturen rundt som alt til byens betydning. Den er et godt eksempel på yangbans (koreansk aristokrati) levemåte og ny-konfucianistiske tradisjoner.

Overblikk
---------

Byen ble grunnlagt av Son So på 1400-tallet. Husholdningen til klanen Wolseong Son ble plassert på en lovende plass, etter koreansk «pungsu» (geomanti). Son So og hans kone, datter av Yu Bok Ha, fikk en datter som giftet seg med Yi Beon av Yeogang Yi. Ekteskapet gav en av de «atten vise menn» i Korea, Yi Unjeok. 

En del av byen er ubebodd. Den består av 160 tegl- og halmstrådekte tak på hus bygd på flere steder i den tette skogen. 54 historiske hjem, over 200 år gamle, er bevart. Byen har bevart sedvaner foruten tradisjonelle byggverk i arkitektonisk stil fra Joseonperioden. Seobaekodang er hovedgården til Wolseong Sonfamilien. Mucheomdang, er hovedgården for Yeogang Yifamilien. Tonggamsokpyeon er en bok trykt med metalltyper og finnes i byen, foruten en rekke andre gjenstander som alle står på myndighetenes liste over landets viktigste kulturelle minnesmerker.

Byen følger topografien på stedet langs fjell og dal og har form som et Hanjategn. På forsiktig vis er dette bevart. Hjemmene til klanene Wolseong Son og Yeogang Yu, samt deres etterkommeres hjem ligger høyt, mens samfunnets lavere klasser some hjem, som kjennetegnes ved halmdekte tak, ligger lavere. Byens organisasjon gir et innblikk i den strenge sosiale inndelingen som kjennetegnet datidens samfunn.

Referanser
----------

1. ↑  «경주양동마을 慶州良洞─» **(koreansk)**. Doosan Encyclopedia. Arkivert fra originalen 9. desember 2012. Besøkt 2. august 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yangdong Folk Village – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Yangdong Folk Village – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Website of Yangdong Village Arkivert 10. oktober 2014 hos Wayback Machine.
* (en) UNESCO
* (en) Visit Korea[*død lenke*]
* (en) World Heritage in Korea (pdf)


| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Sør-Korea (liste) |
| --- |
|  | 
* Grottetempelet i Seokguram og Bulguksatempelet (1995)
* Haeinsatempelet, oppbevaringssted for Tripitaka Koreana (1995)
* Jongmyohelligdommen (1995)
* Changdeokgungpalasset (1997)
* Hwaesongfestningen (1997)
* Steindyssene i Gochang, Hwasun og Ganghwa (2000)
* Gyeongju (2000)
* Vulkanøya Jeju (2007)
* Joseondynastiets kongegraver (2009)
* Folkemuseene Hahoe og Yangdong (2010)

Årstallene angir når stedet ble tatt opp på verdensarvlisten
 | Sør-Koreas flagg |
| Kategori:Verdensarven i Sør-Korea |

Portal: Korea
Webergs tømmermerke fra det eldste merkekartet over tømmermerker fra Drammensvassdraget fra 26. februar 1825.
**Halvor Weberg** (født 1768, død 25. november 1846 i Drammen) var en stor trelasthandler på Strømsø i Drammen. Halvor hadde hus, sjøboder og trelasttomter sentralt på Strømsø. Boligen hans lå i Tollbugata 14, dette bygget ble i 1878 revet da Skoger meieri ble oppført, men gårdsnavnet «Weberggården» er fremdeles i bruk. Weberg var i 1807 med på å stifte «Directionen for Lastehandelen i Drammen», senere kalt «Trelasthandlerdireksjonen». Han hadde også et landsted på oversiden av Strømsgodset i det som tidligere bar hans navn, nemlig «Webergløkken». Løkken har adresse Tårnveien 4 og fikk rundt 1880 navnet «Solbergløkken» etter C. O. Solberg. Halvor Weberg døde den 25. november 1846 i Drammen og ble trolig gravlagt under Strømsø kirke sammen med sin kone Johanne Severine Weberg (1766–1849). Tidligere har det vært en innskriftplate i jern her med innskriften: "Halvor Weberg f. 1768 d. 1846" og "hustru Johanne Severine Weberg f. 1766, d. 1849".

Webergs gate
------------

Halvor Weberg fikk i 1898 en tverrgate i Drammen oppkalt etter seg, gata het tidligere Veberggangen, dette navnet fikk den i 1866. Gata ligger på Strømsø og går sørover fra Doktor Hansteins gate nede ved elva, krysser Tollbugata og Tordenskiolds gate før den ender som en blindgate ved Bjørnstjerne Bjørnsons gate.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister ID pf01058267003536[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Historisk befolkningsregister ID pg00000006728828[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Skoger Meieribolag | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 30. november 2023.
4. ↑  Eier, Sigfred (1957). «Grev Vedel stifter Fellesfløtingen». *Fløting og trelasthandel*. Norge: Harald lyche & co. s. 115, 141.
5. ↑  «Solbergløkken | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 30. november 2023.
6. ↑  «Strømsø kirke – Norges Kirker». *norgeskirker.no*. Besøkt 30. november 2023.
7. ↑  «Webergs gate | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 30. november 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Even Kern** (tidligere Trond Even Kern, født 19. februar 1973) er en norsk musiker, låtskriver, arrangør og plateprodusent. Han har spilt piano fra han var seks år gammel og saksofon fra han var ni år. Even Kern spilte keyboards i bandet Mariello (1994–1998) sammen med brødrene Frank og Ronald. Både Even og Ronald skrev låter.

Han utga EP-platen *Madprank* med bandet Toxicate i 1991. Videre har han skrevet og produsert filmmusikk for *UD* i (1997) og hatt solokarrieresatsing i Oslo fra 1998. Kern har dessuten arrangert og produsert for artister i USA og Italia.

I august 2007 gjorde han opptak i Stockholm for TVNorges skandinaviske serie *Hitmakers*, hvor han bidro med én låt. Episoden ble sendt i 2008. Samme år utkom hans album, *Did*. Det New York-baserte plateselskapet, Shark Meat Records, har signert Kern som sin første europeiske artist og omtaler albumet som sofistikert europop.

Imperial Sound DA
-----------------

Dette musikkstudioet ble etablert av Even og Ronald Kern i 2005 og er hjemmehørende i Stavern. Imperial Sound DA leverer musikk til blant annet filmer/Tv, videospill/multimedia og reklame. For eksempel ble filmmusikken til «Ingebjørg Olavsdatter» produsert i dette studioet.

Even Kern vokste opp i Helgeroa i en musikalsk familie, men er nå bosatt i Stavern.

Referanser
----------

1. ↑  Vikebladet: Kern håpar han har laga ein hit
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Forbedringspotensial:** Denne artikkelen har forbedringspotensial. Hvis ingen begrunnelse er oppgitt i malen eller på artikkelens diskusjonsside, kan malen fjernes uten videre.

Dronning Margrethe II er Danmarks monark
**Danmarks monark** er statsoverhode i Kongeriket Danmark og Riksfellesskapet. Den nåværende monarken er Dronning Margrethe II.

Ifølge Danmarks grunnlov er styreformen konstitusjonelt monarki, hvilket betyr at monarken er statsoverhode i et land med en demokratisk valgt regjering og monarkens beføyelser er regulert gjennom en forfatning.

I Danmark er monarken avskåret fra alene å utføre politiske handlinger, da dette er regjeringen og Folketingets oppgave. Lover må underskrives av monarken og av den aktuelle fagministeren før de er gyldige. Videre har monarken er viktig rolle når det gjelder utnevnelse av og avskjed av regjeringer. Monarken har i forbindelse med en såkalt dronningerunde (eventuelt kongerunde) en viktig oppgave i å utpeke den person som kan mønstre størst støtte og dermed også skape grunnlag for å danne regjering. Når en folketingsvalgt person har skapt grunnlag for en regjering, som ikke har et flertall i mot seg i Folketinget, vil personen meddele monarken dette og anbefale en regjeringsutnevnelse på dette grunnlag.

Monarken er Forsvarets øverstkommanderende. Utenlandske ambassadører avleverer deres akkreditiver til monarken når de begynner deres verv i Danmark.

Monarken står videre i spissen for statsbesøk – både ved utenlandske delegasjoners besøk i Danmark og danske besøk i utlandet.

Monarken deltar også i en lang rekke begivenheter i Danmark, for eksempel innvielser, jubileer og premierer liksom sommertokt med kongeskipet «Dannebrog» til danske byer (herunder Grønland og Færøyene) gir mulighet til å besøke lokale initiativer og lokalt næringsliv.

Se også
-------

* Liste over Danmarks monarker
* Arvefølgen til den danske tronen
**Storelva** (nordsamisk: *Gierddduidjohka*) er ei elv i Alta kommune i Finnmark. Storelva renner fra Storelvvatna til Talvikbukta i Altafjorden. Storelva er 4,8 kilometer lang, mens hele vassdraget har en lengde på 18,4 kilometer.

Vassdraget har sine øverste kilder ved Pølvannet, rundt 14 kilometer vest-sørvest for Talvik. Stordalselva, som elva kalles i sitt øvre løp, renner fra Pølvannet i østlig retning gjennom en vid dal. Den passerer gjennom en rekke små innsjøer på sin vei ned til Storelvvatna, som er utspring for selve Storelva. I midtre del går Storelva i fosser og stryk ned den skogkledte lia mellom Bjørkelitind og Talvikfjellet, mens resten av elva har roligere fall.

Vannkraft
---------

Storelva har ingen utbygd vannkraft, men vassdraget er heller ikke vernet.

I Samlet plan for vassdrag var vassdraget ført opp med et prosjekt som ville gitt en årlig produksjon på 34 GWh. Prosjektet forutsatte en oppdemming og regulering av Storelvvatna med 20 meter, noe som ville satt store områder under vann.

Alta Kraftlag søkte i januar 2011 om konsesjon til å bygge Storelva kraftverk, som var planlagt å utnytte fallet mellom kote 275 og kote 40 i Storelva, med en installert effekt på 4 MW og en årlig produksjon på 11,6 GWh. NVE sa i 2012 nei til utbyggingen. Begrunnelsen for avslaget var at det langs Storelva ligger ei svært viktig fossesprøytsone, samt at det var funnet flere rødlistede arter langs elva, blant annet den truede arten øreblygmose. Fraføring av vann ville etter NVEs mening gi en uakseptabel påverkning på naturmiljøet langs utbyggingsstrekningen, og de negative konsekvensene sto etter NVE sitt syn ikke i forhold til den økte kraftproduksjon eller andre positive effekter av ei utbygging.

Det har tidligere vært et lite kraftverk i elva, med demning og inntak cirka på kote 120, bygd av tyskerne under andre verdenskrig. Kraftverket forsynte en stor leir ved Storvannet og var i drift til tyskerne trakk seg tilbake i 1944. Maskinen hadde en ytelse på 30 kW, og hadde tidligere blitt brukt i et kraftverk i Forneselva, nord for Talvik, bygd i forbindelse med etableringen av Talvik tuberkulosehjem på 1920-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. april 2019
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. april 2019
3. ↑  «Storelva». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 25. april 2019.
4. 1 2 3  «Storelva i Talvik, vassdrag nr 212.1A. Søknad om konsesjon for utnyttelse av vassdraget til kraftproduksjon». Alta kraftlag al. 21. januar 2011. Besøkt 26. april 2019.
5. ↑  «Ikkje løyve til Storelva kraftverk i Talvik». *ntbinfo.no*. NTB. 15. juni 2012. Besøkt 26. april 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Forskjellige yixing-tekanner.
Man Sheng-kanne fra Qing-dynastiet. Kannen er laget av Yang Pengnian med tekst av Chen Mansheng.
Tekanne fra Qing-dynastiet, rundt 1900.
**Yixing-tekanner** (forenklet kinesisk: 宜兴; tradisjonell kinesisk: 宜興; pinyin: **Yíxīng**; Wade–Giles: *I-Hsing*; også kalt *rosa sand* (forenklet kinesisk: 紫砂; pinyin: **zǐshā**; Wade–Giles: *tsu sha*) er tradisjonelle kinesiske tekanner laget av yixing-leire. Stilen går tilbake til 1400-tallet og er laget av leire produsert i fylket Yixing i den kinesiske provinsen Jiangsu.

Arkeologiske utgravninger har vistt at så tidlig som under Song-dynastiet benyttet keramikere nær Yixing den lokale *zhisha*-leiren til å lage gjenstander som kan ha vært benyttet som tekanner. Forfatteren Zhou Gaoqi har skrevet at i regjeringstiden til Zhengde-keiseren (1502–1521) brukte en munk i Yixing den lokale leiren til å lage kvalitetstekanner. Snart ble slike kvalitetstekanner populære hos den opplyste klasse, og ryktet om Yixing-tekannene tok til å spre seg.

Leiren fra Yixing gir kannene en viss porøsitet og andre egenskaper som tjener til å forsterke duften av krydder og opprettholde en konstant varme for bryggingen av te (for eksempel oolong og pu-erh-te). Kannene har siden 1600-tallet vært en viktig eksportartikkel og er blitt populær blant annet i Thailand, Korea, Japan, Nederland, Storbritannia og Frankrike. Produsentene i Kina har gjerne tilpasset kannene etter kundenes smak, i den grad at det blant fagfolk identifiseres en særlig stil kalt «eksport-Yixing».

Yixing-tekannene er nå (2012) ikke først og fremst produsert i selve byen Yixing, men snarere i det nærliggende Dingshan (storkommunen Dingshu). Her er det hundrevis av tekannebutikker i utkanten av de travle bygatene, og de er et populært turistmål for mange kinesere.

Dingshan har dusinvis av keramikkfabrikker. *Yixing Zisha fabrikk nr. 1*, som åpnet i 1958, prosesserer en stor del av leiren som blir brukt. Fabrikken produserer fint steingods.

Valg av størrelse og materiale i kannene avhenger av hva slags te en skal drikke. Siden kannen er uten glasur tar den opp smak og farge fra teen en lager. Derfor bør en ikke lage oolong- og pu'er-te i en og samme kanne.

Litteratur
----------

* K.S. Lo, et al.: *The Stonewares of Yixing: from the Ming period to the Present Day*, London, 1986.
* Pan Chunfang: *Yixing Pottery: the World of Chinese Tea Culture*, San Francisco: Long River Press, 2004.
* Patrice Valfré: *Yixing, des théières pour l'Europe*, Éditions Exotic Line, 200
* Peter Wain: «A Taste of Transition: The Teapots of Yixing», *Ceramic Review*, 153, May/June 1995, s. 42–45p

Referanser
----------

1. ↑  Patrice Valfré: *Yixing, des théières pour l'Europe*,Éditions Exotic Line, 2000

Eksterne lenker
---------------

* Seasoning of Yixing teapots
* Yising Teapot-Museum
* Yixing.tekanner[*død lenke*]
* (engelsk)
* (engelsk)
**Absintsuger** (*Craspedolepta malachitica*) er en plantelus, et lite insekt med sugende munndeler. Den tilhører gruppen sugere (Psylloidea), i den større gruppen nebbmunner. 

Absintsuger har malurter som vertsplante. Brennevinet absint lages blant annet av ekte malurt, og dette er grunnen til det norske navnet absintsuger. Høsten 2011 ble absintsuger kåret til det morsomste norske artsnavn, etter at SABIMA (Samarbeidsrådet for biologisk mangfold) oppfordret til å sende inn forslag til Norges morsomste artsnavn.

Utbredelse
----------

I Norge finnes absintsugeren langs kysten av Vestfold. Den finnes vanligere sørover i Europa. Østover er den utbredt i Asia, nord for Himalaya, helt til Kina og Japan. Den finnes i Midtøsten og Nord-Afrika.

Utseende
--------

Absintsuger er langsmal, noen millimeter lang. Den er lys grønn på farge, mens vingene er gjennomskinnelige og lyse. Beina er forholdsvis kraftige.

Levevis
-------

Absintsuger lever av plantesaft den suger ut av vertsplanten, som er ekte malurt (*Artemisia absinthium*) og strandmalurt (*A. maritima*). Den kan finnes der vertsplantene vokser, gjerne på litt tørre steder, som veikanter, åkerkanter, skrotemark, i grus og sandtak.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 23. februar 2022. Besøkt 23. februar 2022.
2. 1 2  Endrestøl A, Olsen KM og Ødegaard F (24. november 2021). «Nebbmunner. Vurdering av absintsuger *Craspedolepta malachitica* som NT→LC for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 30. mars 2023.
3. ↑  *Absintsuger er Norges morsomste artsnavn!* SABIMA (18. desember 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Absintsuger* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Absintsuger* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Absintsuger* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Absintsuger* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Absintsuger* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata
* Artsportalen – fakta
* *Absintsuger er Norges morsomste artsnavn!*
Deir Yasin
Leserbrev i New York Times, underskrevet av bl.a. Albert Einstein og Hannah Arendt.

**Deir Yassin-massakren** var en massakre begått av de jødiske militsgruppene Irgun og Lehi («Stern-gjengen») i den palestinske landsbyen Deir Yassin i 1948. Massakren fant sted mellom 9. og 11. april 1948 – rett før opprettelsen av staten Israel. Mellom 107 og 120 palestinere ble drept. 

Deir Yassin lå like ved Jerusalem, men utenfor det geografiske området som FN hadde tiltenkt den jødiske staten. Angrepet ble gjennomført som en felles operasjon mellom de jødiske undergrunnsgruppene Irgun og Lehi og godkjent av Haganah. Deir Yassin eksisterer ikke lenger, den jødiske bydelen Kfar Sha'ul i det moderne Jerusalem ligger nå der hvor den arabiske landsbyen en gang lå. 

I palestinernes, og den arabiske verdens, kamp mot den israelske staten er Deir Yassin et av de sterkeste symbolene på den urett de mente ble begått mot det palestinske folk. Hendelsen sendte sjokkbølger inn i den palestinske befolkning og bidro til den palestinske fordrivelsen i 1948.

Deir Yassin-massakren ble regionalt omtalt som «Palestinas Lidice» etter den tsjekkiske landsbyen Lidice som tyske nazister utslettet i 1942.

Annet
-----

I 1998 la den britiske utenriksministeren Robin Cook ned en krans på minnesmerket til Deir Yassin mens han var på et besøk i Israel. Handlingen bidro til å skape en «isfront» mellom Israel og EU for en periode.

Referanser
----------

1. ↑  Odd Karsten Tveit (2018). *Gudfaren : Trygve Lie – Generalsekretæren som sviktet FN*. Kagge Forlag. s. 173. ISBN 9788248922155.
2. ↑  «VG - Palestina: mulighet for våpenstillstand (13.04.1948, s.14)». Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 23. mars 2010.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deir\_Yassin\_massacre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* SNL – Deir Yassin
**Kai Remlov** (født 30. desember 1946 i Oslo) er en norsk skuespiller. Han har siden 1973 vært ansatt ved Nationaltheatret i Oslo, blant annet ved teaterets bydelsscene Torshovteatret. 

Han har gitt til liv til over hundre rollefigurer. Han hadde blant annet hovedrollen som «Roland Marco» i «NRK»s science fiction-serie *Ta den ring* fra 1982. Han har også spilt «Capulet» i *Romeo og Julie*, «professor Turman» i *Geografi og kjærlighet*, «John» i *Oleanna*, «Hjalmar Ekdahl» i *Vildanden*, «Dec» i *Gaucho*, «Golaud» i *Pelléas og Mélisande*. 

Remlov spilte også «Elias Rukla» i enmannsforestillingen *Genanse og verdighet* i tre sesonger fra høsten 2000. For denne tolkningen mottok han Skandinavisk Nasjonalteaterpris. Han ble kåret til Årets lydbokstemme i 2002 og mottok Per Aabels ærespris i 2007. Har også vært Nissepappa i serien *Jul på Månetoppen*.

Kai Remlov er eldre bror av teater- og filmmannen Tom Remlov.

Referanser
----------

1. 1 2   snl.no, besøkt 28. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1061273997, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Kai Remlovs annet hjem» *Aftenposten*, 3. oktober 2008

Eksterne lenker
---------------

* Kai Remlov i Store norske leksikon
* Kai Remlov hos Nationaltheatret
* (en) Kai Remlov på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Kai Remlov hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Kai Remlov hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Kai Remlov hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Operasjon Sledgehammer** («Operasjon» Slegge») var en alliert plan under den andre verdenskrig for en invasjon av det naziokkuperte Europa over Den engelske kanal for å minske presset på Sovjetunionens røde armé i øst ved å etablere en andre front i vest. Planen var at allierte styrker skulle angripe og erobre franske havner, enten Brest eller Cherbourg, tidlig på høsten 1942 sammen med områder på Cotentinhalvøya i Normandie, samle tropper og holde på områdene gjennom vinteren, og deretter for å bryte ut våren 1943. Dette var således en alternativ eventualitet til Operasjon Roundup, den opprinnelige allierte planen for en invasjon av Europa i 1943.

Operasjonen ble ivrig presset på av både det amerikanske militæret og av Sovjetunionen, men ble avvist av britene. Som et resultat av manglende enighet ble Operasjon Sledgehammer aldri gjennomført; i tillegg besluttet planleggerne at den ikke var gjennomførbar. Denne oppfatningen ble forsterket av fiaskoen ved det mindre oppfattende Diepperaidet i august 1942. Isteden fremmet britene en plan for å invadere franske Nord-Afrika, Operasjon Torch, noe som ble gjennomført i november 1942.

Se også
-------

* [[Invasjonen i Normandie))

Referanser
----------

1. ↑   Neillands, Robin (2005): *The Dieppe Raid: The Story of the Disastrous 1942 Expedition*, Indiana University Press, s. 76
2. ↑   Zabecki, David T. et al, red. (1999): *World War II in Europe : an encyclopedia*, Garland Pub. ISBN 9780824070298, s. 1270
3. ↑   Mackenzie, S.P. (2014): *The Second World War in Europe: Second Edition*. Routledge, ISBN 1317864719, s. 54–55

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Rygge kirke
**Rygge prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende fra 1816 Vestre Borgesyssel prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet tidligere Rygge kommune i Østfold fylke, og hovedkirken var Rygge kirke.

Rygge prestegjeld og dets sogn er nå en del av Moss kirkelige fellesråd underlagt Vestre Borgesyssel prosti.

Historikk
---------

*Ryggihof sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Rygge kirke, *Ryggihofs kirkja*, er en av Østfold største, best bevarte og rikest utstyrte middelalderkirker, og antas å ha blitt oppført på siste halvdel av 1100-tallet. Det er en langkirke som har rektangulært skip med en åttekantet takrytter midt på, koret er rektangulært og avsluttet med apsis, og det er sakristi på nordsiden av den rektangulære delen.

I høymiddelalderen ble Rygge, sammen med Våler omtalt som *Vǫrnu*, og utgjorde *Vǫrnu skipreiða* i Borgarsysla. Kirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Ryggiofs kirkja*.

### Prestegjeldet

Rygge prestegjeld går antakelig tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Røgge Soggenn*:

* Røgge Kiercke

Det er oppført i Skattematrikkelen 1647 som *Rygge sougen* i Wærnøe Closters lehn.

### Nyere tid

Rygge prestegjeld dannet grunnlaget for Rygge formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Rygge
* Ekholt

Referanser
----------

1. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 10.
2. ↑  Rygge kirke, norske-kirke.net
3. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1897). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 350.
4. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Prestegjeld og sogn i Østfold
**Académie Tahitienne – Fare Vāna'a** er et språkakademi i Fransk Polynesia. Det ble grunnlagt i 1972 og har som formål å bevare og fremme tahitisk. Akademiet holder til i Papeete.

Akademiet har arbeidet med normering av tahitisk, men driver også språkhistoriske studier. Den første grammatikken for tahitisk ble publisert i 1985 og større ordbøker ble utgitt i 1987 og 1999. En tahitisk ordbok er tilgjengelig på akademiets nettsted på Internett. Akademiet utgir andre slags bøker og skrifter på tahitisk og støtter oversettelse av verdenslitteraturen til tahitisk. Det arbeider også for at tahitisk skal benyttes i undervisningen.

Det finnes egne akademier for marquesisk og tuamotuansk.

Referanser
----------

1. ↑  «Académie tahitienne – Fare Vana'a» Arkivert 20. oktober 2012 hos Wayback Machine. Tahiti Heritage.
2. ↑  «Fare Vana'a», i Robert D. Craig: *Historical Dictionary of Polynesia*, 3. utgave, Lanham: Scarecrowe Press, 2011, s. 87.
3. ↑  «Présentation générale», Académie Tahitienne – Fare Vāna'a.
4. ↑  «Les Paumotu ont leur académie», *Les Nouvelles de Tahiti*, 26. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Fare Vāna'a - Académie Tahitienne
**Transfarelva** (nordsamisk: *Gáiddošjohka*, kvensk: *Kaitusjoki*) er ei elv i Alta kommune i Finnmark. Den munner ut i Rafsbotn ved grenda Transfarelv, rundt fem kilometer øst for Alta lufthavn.

Elva har utspring på sørhellinga av fjellet Sieinnus, og renner først mot sør, deretter mot øst til Flatvannet og Martinvannet. Etter Martinvannet snur elva mot sør og deretter mot vest. Den passerer gjennom Ramlevannet og Langvannet, hvor den møter sideelva Suohpatjohka, som kommer fra Veivannet i sør. Nedenfor Langvannet passerer elva skoggrensa og forlater viddelandskapet i nedbørfeltets øvre del og renner ned i Transfarelvdalen. Elva har her et noe sterkere fall og har gravd seg ned i berggrunnen. Dalen er stedvis svært dyp og trang, spesielt nedenfor samløpet med Rødsteinelva, som kommer inn fra sør. På den siste strekningen renner elva rolig over løsmasseavsetningene og danner meandere, før den munner ut i Rafsbotn like sør for Transfarelv.

Europavei 6 krysser elva like før munningen. En rekke gårdsbruk ligger på slettene langs elvas nedre del.

Innsjøene i vassdragets øvre del, som danner det nordvestre hjørnet av Finnmarksvidda, er kjent for sitt gode ørretfiske.

Vassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag i 1973. Vernegrunnlaget var vassdragets urørthet, store kulturminneverdier og nedbørfeltets betydning for friluftslivet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. september 2017
2. ↑  «Transfarelva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 5. september 2017.
3. ↑  «212/4 Transfarelva (Gáiddošjohka)». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Arkivert fra originalen 29. oktober 2021. Besøkt 13. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |