recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Legio IX Hispana** var en romersk legion.

Den ble antagelig opprettet av Julius Cæsar før 58 f.kr. i forbindelse med gallerkrigene. Legionen forsvant under Marcus Aurelius, og det kan antas at den ble knust i en trefning uten at dette er sikkert dokumentert. Symbolet for legionen er ukjent, men det var muligens en okse, slik det var for de andre legionene til Cæsar.

Legionen var med under hele felttoget i Gallia. Under borgerkrigen var de lojale mot Cæsar hele tiden. De kjempet ved Dyrrhakhium og Pharsalos i 48 f.Kr. og i felttoget i Africa i 46 f.Kr.. Etter sin endelige seier oppløste Cæsar legionen, og ga veteranene jord i området rundt Picenum. 

Etter mordet på Cæsar gjeninnkalte Octavian veteranene for å kjempe mot Sextus Pompeius på Sicilia. Etter seieren der ble de sendt til provinsen Macedonia. De forble lojale mot Octavian i krigen mot Marcus Antonius i 31 f.Kr. og kjempet i slaget ved Actium. 

Etter at Octavian var blitt keiser under navnet Augustus ble de sent til Hispania for å ta del i et stort felttog mot cantabrierne i 25 til 13 f.Kr.. Tilnavnet *Hispana* kommer antagelig fra denne tiden, og kan ha vært et æresnavn gitt for utvist tapperhet under felttoget.

Etter dette var legionen antagelig del i keiseren hær ved Rhinen. Etter nederlaget ved Teutoburgerskogen ble området oppgitt, og legionen ble sendt til Pannonia. 

I 43 deltok de i invasjonen av De britiske øyer under Aulus Plautius. Under Boudiccas opprør i 61 led IX Hispana store tap, og fikk gjenoppsatt med legionærer fra Germania. Siste gang de nevnes i Britannia er tidlig i det 2. århundre, da de bygde en festning nær Eboracum. Etter dette ble de øyensynlig flyttet til Germania Inferior, sannsynligvis i 108.

Fra 120 og utover er legionen ikke nevnt i kildene, og man regner med at den ble knust enten i det jødiske opprør under Simon bar Kokhba eller i opprørene ved Donau i 160-årene.

Litteratur
----------

* Anthony Richard Birley: *The Roman government of Britain*. Oxford University Press, 2005, ISBN 978-0-19-925237-4.
* Malcolm Todd: *Roman Britain*. Wiley-Blackwell, 1999, ISBN 978-0-631-21464-9.
* Lawrence Keppie: *Legions and veterans: Roman army papers 1971-2000*. Steiner, 2000, ISBN 978-3-515-07744-6, S. 173-179.
* Sheppard Frere: *Britannia. A history of Roman Britain*. 3rd ed. extensively rev. Routledge & Kegan Paul, London/New York 1987, ISBN 0-7102-1215-1.
* Werner Eck: *Zum Ende der legio IX Hispana*. I: *Chiron. Mitteilungen der Kommission für alte Geschichte und Epigraphik des Deutschen Archäologischen Instituts*. Band 2, 1972, S. 459–462.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia
 |
**Jesus Chediak** (født 10. august 1941 i Belo Horizonte i Brasil, død 8. mai 2020 i Rio de Janeiro) var en brasiliansk skuespiller, filmregissør, filmprodusent og teaterdirektør.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Chediak kom fra en familie libanesiske innvandrere.[] Han hadde to brødre: Braz Chediak som også var skuespiller, manusforfatter og filmprodusent, og Almir Chediak.

Han var gift med journalisten Glória Chediak. Paret hadde fire barn.

### Karriere

Chediak stod bak seks spillefilmer, i funksjoner som skuespiller, regissør, produsent eller manusforfatter. Ved siden av sitt virke innen film, var han professor ved Universidade Federal da Bahia.

I 2017 ble han utvalgt til leder av Casa França-Brasil. Frem til sin død var han kulturansvarlig for Associação Brasileira de Imprensa.

Den 8. mai 2020 døde Chediak av covid-19 i en alder av 78 år. Han var blitt innlagt på o Assim Medical Center do Méier for intensivbehandling fire dager tidligere.

Filmografi
----------

### Film

| År | Titteel | Skuespiller | Regissør | Manusforfatter | Produsent | Rolle | Notater |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1968 | *Os Viciados* | Nei | Nei | Ja | Nei |  |  |
| 1974 | *Banana Mecânica* | Nei | Nei | Ja | Nei |  |  |
| 1975 | *A Lenda de Ubirajara* | Ja | Nei | Nei | Ja |  |  |
| 1977 | *Ladrões de Cinema* | Ja | Nei | Nei | Nei |  |  |
| 1979 | *As Borboletas Também Amam* | Ja | Nei | Nei | Nei |  |  |
| 2014 | *Parto para a liberdade - Uma breve história de Pedro Aleixo* | Ja | Ja | Ja | Ja | Seg selv | Dokumentar |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Jesus Chediak é internado no Rio». *G1*. 5. mai 2020. Besøkt 16. mai 2020.
2. 1 2 3  «ABI perde Jesus Chediak, vítima de Covid-19». *Associação Brasileira de Imprensa*. Besøkt 18. mai 2020.
3. 1 2  «Jesus Chediak morre de Covid-19 no Rio de Janeiro». *G1*. Besøkt 18. mai 2020.
4. ↑  «Jesus Chediak é o novo diretor da Casa França-Brasil». *O Globo*. Besøkt 18. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jesus Chediak på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Greske leggskinner ca 500 fKr.
**Leggskinne** er en type rustning eller beskyttelse for skinnbeinet. Fordi skinnbeinet ligger rett under huden, er leggen svært ømtålig for slag og skader. Allerede i antikken ble det utviklet rustningsdeler for å beskytte leggen, siden et vellykket angrep på leggen ikke bare satte denne kroppsdelen ut av funksjon, men også hindret den skadde i å bevege seg i det hele tatt. Ofte vil leggskinnen inkludere en knekopp, slik at hele beinet fra nedre del av låret og ned til vristen er beskyttet. For fulle rustninger med separat knekopp er en kortere leggskinne som bare beskytter selve leggen vanlig. Slike korte leggskinner benyttes også i fotball.

Leggskinner består gjerne av et hardt lag ytterst og en mykere fóring av filt eller liknende på innsiden. Antikke leggskinner var oftest hamret ut av bronse eller messing, i middelalderen ble det vanligere å bruke jern. Moderne leggskinner er gjerne til bruk i idrett der det kan gå hardt for seg, slik som ishockey, og er gjerne laget av slagfast plast.

Referanser
----------

1. ↑  Kaminski, J. (2012). *Roman Imperial Armour: The Production of Early Imperial Military Armour*. Llandysul, Wales: Gomer Press. s. 141–145.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Noter til salmen fra Schiørrings utgave av *Guldbergs salmebok* (1783)
**«Jesus, din søte forening å smake»** er en salme som på norsk er mest kjent som salmen Hans Nielsen Hauge sang på da han fikk sin kallsopplevelse. I Landstads reviderte salmebok så vel som i den danske salmeboken har den sju vers. I *Norsk Salmebok* er to vers tatt bort og vers fire kraftig omskrevet i forhold til den danske teksten av Peder Jacobsen Hygom, som igjen er en oversettelse fra den tyske salmen «*Jesus-Sophia, ich such' und verlange*» som er kreditert Johann Ludwig Konrad Allendorf.

Historie
--------

Salmen ble første gang trykket på tysk i 1712 i salmeboken *Anmuthiger Blumenkranz aus dem Garten der gemende Gottes, in sich Fassend allwerhand göttlichen Gnaden- und Liebeswirkungen, ausgedrückt in geistlichen lieblichen Liedern zum Dienst der Liebhaber des Lobes Gottes gesammelt*.

Salmeboken ble anvendt i et såkalt filadelfisk samfunn, en frikirkelig menighet som skulle være for sanne gjenfødte kristne. Forbildet var menigheten i Filadelfia, i motsetning til statskirken med sitt «sardiske babel». Forfatteren var anonym i denne salmeboken, men navnet hans ble oppgitt i salmeboken *Einige gestreiche Lieder*, som kom ut i 1733.

Salmen ble oversatt til dansk av Peder J. Hygom og trykket i Pontoppidans salmebok i 1740. Den kom også med i *Guldbergs salmebok*, i *Christiania-tillegget* og i *Landstads kirkesalmebog*.

I 1869 ble den trykket i første utgave av Elias Blix' *Nokre salmar* under tittelen «Jesu! din samfund i Anden at smaka». I 1891 ble den trykket i fjerde utgave av *Nokre salmar* i ny oversettelse. Blix' oversettelse bygget på den danske teksten til Hygom.

Salmen ble sentral i den pietistiske vekkelsesbevegelsen.

I siste vers ble kvinnen fra Kanaan holdt frem som et forbilde, fordi hun utrettelig bad til Jesus.

Den er trykket i *Norsk Salmebok* *2013* som nummer 158 (641 i *Norsk Salmebok*), i en noe forkortet versjon som bygger på Hygoms oversettelse.

Melodi
------

Salmen fikk sin egen melodi, og fra Danmark ble tonen kjent i Norge gjennom Niels Schiørrings koralbok fra 1781. Melodien ble tilskrevet komponisten Johann B. König, 1738 Siden er salmen omformet til mange folketonevarianter. I *Norsk Salmebok* står den til en folketone fra Gudbrandsdalen, men en folketone fra Ryfylke (nummer 271) blir også mye anvendt.

Melodien er også blitt brukt som grunnlag for komposisjoner for orgel, blant andre av Ludvig Nielsen.

Innspillinger (i utvalg)
------------------------

* Carl Hagman. Innspilt i Kristiania i september 1909. Utgitt på de akustiske 78-platene Gramophone 2-82799, Gramophone V 12, His Master's Voice X 2048 og Victor 655336A.
* Gjertrud Sand, sang m. Robert Levins trio. Innspilt i Oslo i mars 1949. Arr.: Gustav Sand. Utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 2983.

Referanser
----------

1. ↑  Opplyst i Norsk Salmebok (som nummer 641), men identifikasjonen er usikker
2. ↑  FUK's nodebibliotek

Kilder
------

* Skaar, Johannes Nilssøn (1879): *Norsk Salmehistorie*
* *Kristen sang og musikk*, Runa forlag, 1962
*Saga pedo* (Saginae) er et av Europas største insekter
**Saga pedo** er en løvgresshoppe, den største i Europa, og et av Europas største insekter (den forekommer også i Asia). Den kan bli ca. 12 cm fra issen til spissen av leggebrodden og blir altså nærmere dobbelt så lang som vår vanlige grønne løvgresshoppe. Den er grønn eller grå, med eller uten en hvit eller gul stripe på hver side av kroppen. Arten formerer seg ved parthenogenese («jomfrufødsel»): Hunnene legger ubefruktede egg. Dette er ikke uvanlig blant insekter, men som regel (f.eks. hos mange bladlus) veksler parthenogenetiske generasjoner med én eller flere generasjoner med begge kjønn. Hos *Saga pedo* synes hanner å forekomme ytterst sjelden; én hann skal være observert. Derfor bidrar ikke *Saga pedo* til sensommerens gresshoppesang – tvert imot: Mens de fleste løvgresshopper er altetere, er *Saga pedo* en ren kjøtteter, som særlig lever av andre gresshopper. I likhet med knelere (som løvgresshoppene er fjernt i slekt med) griper hun byttet med de taggete forbena.

Utbredelse og tilholdssted
--------------------------

*Saga pedo* forekommer i et veldig belte fra Spania og østover i Europa og Asia til Nordøst-Kina, men utbredelsen er spredt og fragmentarisk. I Sentral-Europa går nordgrensen omtrent ved Donau. Arten finnes så langt sør som på Sicilia, men mangler i Afrika. Den hører hjemme i gress og annen vegetasjon, oftest på kalkrik jord, og mest på tørre steder. Voksne individer sees vanligvis i juli–september, men de dør kort etter at de har lagt egg. Den legger noen få dusin egg. Eggproduksjonen er altså forholdsvis sparsom, mens overlevelsesgraden er tilsvarende høy. Eggene legges i jorda og kan overvintre opptil fire ganger. På en eller annen måte får eggene signaler om hvorvidt sesongen ser ut til å bli god (dvs. rikelig med byttedyr) eller dårlig. Vårregn ser ut til å utløse klekking, sikkert en gunstig egenskap i tørre strøk. I noen år klekkes eggene altså ikke, så tilsynelatende kan arten (iallfall lokalt) mangle fullstendig i disse årene. For øvrig er det vanlig at egg av løvgresshopper kan overvintre flere ganger, nettopp for å forhindre at arten dør ut etter en ugunstig sommer.

### Status

Arten regnes som sårbar av IUCN. Men til tross for størrelsen kan den være underrapportert, for den er ikke alltid lett å få øye på, og i motsetning til hos de fleste løvgresshopper kan en heller ikke gå etter lyden. I 2003-06 ble 36 potensielt gode lokaliteter i Slovakia undersøkt for første gang; den ble funnet på syv av dem.

Referanser
----------

1. ↑  Emanuele Biggi & Fabio Pupin: Green terror: the Predatory Bush Cricket Saga pedo; «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. oktober 2013. Besøkt 23. februar 2013.
2. ↑
Kart over Saint Vincent, med Grenadinene i sør
**Saint Vincent** er den største øya (389 km²) i den karibiske øystaten Saint Vincent og Grenadinene. 

Opprinnelig var øya kjent som Hairoun, "De velsignedes land", blant karibierne. Øya var bebodd av jegere og samlere som var kommet fra Mellom-Amerika og som utnyttet både havets og øyas rike ressurser. Denne gruppe ble avløst av arawakene fra det sydamerikanske kontinent, som hadde mer avanserte teknikker til for eksempel å dyrke jorda, og de levde ganske fredelig på øya en periode. De kunne imidlertid ikke holde stand da en ny og mer krigersk karibisk stamme gjorde sitt inntog. Denne gruppen var i stand til effektivt å holde inntrengere vekk, også europeerne, som nå hadde nådd fram til Karibia. Derfor ble Saint Vincent inntatt av europeere langt senere enn andre øyer i området. 

Det ble England som først gjorde krav på øya i 1627, men i mange år holdt karibierne stand. En gruppe afrikanerne som hadde overlevd da et slaveskip sank, var de første ikke-indianere som bosatte seg og etterhvert blandet seg med resten av befolkningen. 

Befolkningen foraktet engelskmennene mer enn andre europeere, så en gruppe franskmenn fikk lov til å bosette seg i begynnelsen av 1700-tallet. Dermed ble øya gjenstand for stridigheter mellom de to europeiske landene, noe som endte med at Storbritannia fikk kontrollen i 1783. I årene som fulgte var det imidlertid fortsatt stridigheter, og Frankrike besatte øya midlertidig noen få år. Øya forble imidlertid en 
britisk koloni, til den i 1979 fikk selvstendighet som en del av Saint Vincent og Grenadinene.

Øyas største by og havn er Kingstown med knapt 20 000 innbyggere. Øya er dominert av den 1 234 meter høye aktive vulkanen La Soufrière, som var i voldsomme utbrudd i 1812 og 1902 og igjen i 1971, 1979 og 2020–2021. Utbruddet i 1902 kostet 1 680 mennesker livet.

Referanser
----------

1. ↑  «Eruptive History. Soufrière St. Vincent». *Global Volcanism Program*. Smithsonian Institution. Besøkt 9. april 2021.
2. ↑  Beboere evakueres fra vulkan på karibiske St. Vincent. *Nettavisen. Besøkt 9. april 2021.*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saint Vincent (island) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Omringet*** er en prisbelønt norsk film fra 1960, regissert av Arne Skouen.

Handling
--------

Filmen beskriver hvordan motstandsmannen Knut Magne Haugland i 1944 opererte en illegal telegrafi-stasjon på Rikshospitalets tak under den andre verdenskrig.

Medvirkende
-----------

Telegrafisten er Ivar Svendsen og Skouens kone, pianist Kari Øksnevad (f. 1926) spilte Rolf Kirkvaags kone, klaverpedagogen som ville hjelpe Alf Malland da han skulle besøke konen Henny Moan. Da hverken Sverre Holm eller Tom Tellefsen så tyskerne, var det vaktmesteren Egil Hjorth-Jenssen som trådte til, og Aud Schønemann som var sykesøster.

Mottakelse
----------

Ved premieren på Klingenberg kino den 12. september 1960 kom både Kronprins Harald, hans søster Prinsesse Ragnhild. Det var første gang Knut Magne Haugland tillot filmatisering av sine erfaringer i Milorg, og han ga da sine inntekter til veldedighet.

Den mottok Sølvklumpen for beste kinofilm og forhånds-hyllet for sin kryssklipping av temaene krig og barn.

Referanser
----------

1. ↑  Ivar Svensen var militær løytnant, hvis sjef i det virkelige liv var nettopp Knut Magne Haugland.
2. ↑  *"Omringet" – en poetisk film om med krigens gru som bakgrunn. Rolf Kirkvaag som overlege i sin første store filmrolle* i VG (24.2.1960)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Omringet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Omringet* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Omringet* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Omringet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Omringet* på AllMovie Rediger på Wikidata

Portal: Andre verdenskrig
**Omonoiaplassen** (gresk: Πλατεία Ομονοίας, *Plateía Omonoías*), ofte bare referert til som ***Omonia,*** er en sentral plass i Athen. Den markerer det nordlige hjørne av Athens sentrum, fastsatt I Athens byplaner fra 1800-tallet. Den er en av byens viktigste trafikk-knutepunkter med Omoniastasjon på Athens undergrunnsbane under plassen.

Omoniaplassen er en av de eldste plassene i byen og et viktig shoppingsenter. Den ligger i sentrum av byen hvor seks av byens viktigste gater møtes.

Navnet
------

Plassen ble tegnet og bygget i 1846, og det opprinnelige navnet var *Plateia Anaktoron* (Slottsplassen) fordi, i henhold til opprinnelige byplan for Athen i 1834, foreslått av arkitektene Stamatios Kleanthis og Eduard Schaubert, var området tiltenkt brukt for bygging av slottet (anaktora). Senere ble plassen omdøpt til *Othonos Square* for å ære kong Otto etter at Otto ble avsatt. I 1862 fikk den sitt endelige navn «Omonoia Square», fordi det var her at lederne av de opposisjonelle politiske fraksjoner avla ed på fred (omonia), for å stoppe fiendtlighetene.

Endringer i design
------------------

Sist på 1800-tallet fikk plassen flere formative forandringer. Trær ble plantet over hele plassen. En mangekantet plattform ble plassert midt på plassen og belysning ble installert. Omonoiaplassen var et sentrum hvor folk møttes og det sosiale liv trivdes. Den var også jernbanens sentrale stasjon og rundt plassen var det mange hoteller.

Fra 1925 til 1930 ble undergrunnsbanen mellom Pireus og Athen bygget, noe som krevde ytterligere endringer for plassen. Omonoiapassen ble sirkulær og marmorstøtter ble plassert ved inngangen til undergrunnsstasjonen. Plassen begynte å ligne på europeiske plasser. Den fikk en viktig kommersiell betydning. På grunn av undergrunnsbanen ble det også nødvendig med et underjordisk ventilasjonssystem. I 1931 foreslo Athens borgermester at det skulle plasseres åtte skulpturer som skulle representere de mytoligiske Muser for å dekke åpningene over sjaktene til ventilasjonssystemet. Selv om problemet ble løst, tilfredsstilte ikke resultatet athenernes estetiske forventninger og statuene ble fjernet.

1950-tallet var en periode for modernisering av Athen og følgelig ble mange publikumsområder modernisert. I 1954 fikk Omonoiaplassen banker, forretninger og et postkontor.

Galleri
-------

* To av de mest synlige bygningene på plassen: Bagkeion mansion (veste) og Megas Alexandros Hotel (arkitekt Ernst Ziller)To av de mest synlige bygningene på plassen: *Bagkeion mansion* (veste) og *Megas Alexandros* Hotel (arkitekt Ernst Ziller)
* Omonoiapassen 1890Omonoiapassen 1890
* Omonoiapassen 1925Omonoiapassen 1925
* Omonoiapassen på 1960-talletOmonoiapassen på 1960-tallet
* Omonoiapassen på 1960-talletOmonoiapassen på 1960-tallet
* Utsikt over plassenUtsikt over plassen
* Plassen om nattenPlassen om natten
* Omonoiaplassen  2013Omonoiaplassen 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Plateia Omonoias – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gamle bilder fra Omonoia Square.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**William Arthur Stickney** (født 25. mai 1879, død 12. september 1944) var en amerikansk golfspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.

Stickney vant en olympisk sølvmedalje i golf i OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Trans Mississippi Golf Association* som kom på andreplass i lagkonkurransen i golf bak *Western Golf Association*. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i golf, lagkonkurranse USA USAs flagg

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Stickney – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) William Stickney – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) William Stickney – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) William Stickney – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Spice Boys** var en betegnelse fra midten av 1990-tallet som ble gitt til et løst utvalg av Liverpool-spillere av tabloidmedia, nærmere bestemt Daily Mail, etter spekulasjoner om at spissen Robbie Fowler hadde stevnemøter med Spice Girls-medlemmet Emma Bunton.

Liverpool hadde på det tidspunktet ikke vunnet noen trofeer å snakke om på en stund, og gjennomgikk også et generasjonsskifte fra 1980-tallets mer trauste fotballtyper som John Barnes, Peter Beardsley, Alan Hansen, Kenny Dalglish og Ian Rush. Den nye generasjonen spillere ble opplevd av mange supportere og media som mer opptatt av utenomsportslig status og forfengelighet enn sine forgjengere, målvakt David James ble da også fra 1995 brukt som Armani-modell.

Spice Boys ble dermed sittende som et nedlatende, samt kanskje også ufortjent og ukorrekt, økenavn på den nye typen fotballspillere, som man da mente var for opptatt av egen status og karriere, og for lite opptatt av å støtte klubben og vinne trofeer.

Foruten Robbie Fowler og David James, ble også «Spice Boys»-merkelappen satt på spillere som Stan Collymore, Steve McManaman, Dominic Matteo og ikke minst Jamie Redknapp.

Det kan jo være verdt å huske at Robbie Fowler i ettertid fikk tilnavnet «God» av The Kop, og at få i dag vil anse ham som noe annet enn en Liverpool-legende.

  


| * v
* d
* r
Liverpool Football Club |
| --- |
| 
* Historie
* Meritter
* Managere
* Sesonger
* Rekorder og statistikk
* Akademi
* Inneværende sesong

 |
| Arenaer | 
* Anfield
* Melwood
* *Stanley Park Stadium*

 |
| Rivalerier | 
* Merseyside-derby
* Manchester United rivaleri

 |
| Tragedier | 
* Heysel-tragedien
* Hillsborough-tragedien

 |
| Supportere | 
* Spirit of Shankly
* Liverpool FC Supporters Club Norway (*The Kopite*)

 |
| Media | 
* LFC TV
* *Being: Liverpool*
* *Liverpool (video spill)*
* *Well Red magazine*

 |
| Relaterte artikler | 
* AFC Liverpool
* The Boot Room
* Fenway Sports Group
* Liverpool Ladies FC
* Spice Boys
* The Kop

 |
| Sesonger | 
* …
* 2009–10
* 2010–11
* 2011–12
* 2012–13
* 2013–14
* 2014–15
* 2015–16
* 2016–17
* 2017–18
* 2018–19
* 2019–20
* 2020–21
* 2021–22
* *2022–23*

 |
| 
* **Kategori**
* **Commons-side Commons**

 |
**Sivfly** (*Coenobia rufa*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den ble funnet første gang i Norge i Kristiansand, Vest-Agder i 1999.

Utseende
--------

Et ganske lite (vingespenn 22 – 25 mm) og spinkelt nattfly. Kroppen og forvingen er vanligvis ensfarget lysgrå eller lyst brunlige, forvingen kan være lysere ved framkanten og ha mørkere lengdestreker. Bakvingen er gråhvit.

Levevis
-------

Arten har larver som utvikler seg inne i strået på ulike siv (*Juncus* spp.), særlig ryllsiv. Biotopen er sumpmark der det vokser ryllsiv. De voksne sommerfuglene flyr i juli – august.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Vest-Europa. Sommerfuglen er funnet på fem lokaliteter langs Sørlandskysten: tre lokaliteter i Kristiansand, to lokaliteter på Tromøya ved Arendal, samt et enkeltfunn fra Lista i Farsund.

På lokaliteten i Kristiansand ble arten gjenfunnet senest i 2020. Levestedene trues av inngrep i form av drenering, gjenfylling, og endring av grunnvannstand. Rundt artens levesteder i Kristiansand foregår det storstilt utbygging av boliger. En fragmentering av artens lokaliteter foregår derfor.

Artens habitater er ikke vernet og dermed heller ikke sikret mot inngrep, og selv dersom habitatet blir vernet vil det kunne påvirkes negativt av drenering utenfor lokaliteten som fører til lavere grunnvannstand.

Rødlistevurdering
-----------------

Arten rødlistes i 2021 som sterkt truet EN.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 18. februar 2022. Besøkt 18. februar 2022.
2. 1 2 3  Elven H, Aarvik L og Berggren K (24. november 2021). «Sommerfugler. Vurdering av sivfly *Coenobia rufa* som VU→EN for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 28. mars 2023.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Coenobia rufa* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *sivfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *sivfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *sivfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *sivfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *sivfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *sivfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Coenobia rufa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Coenobia rufa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Minnemynt** er en mynt preget til minne om en begivenhet, personer eller steder. Som regel har mynten motiv knyttet til begivenheten. Minnemynter har en lang historie og har vært produsert helt siden antikken, delvis som nyhetskilder. Antikke mynter kunne også være minnemynter for byer. Blant annet fikk Brutus preget en minnemynt til minne om drapet på Julius Cæsar. Minnemynter har i flere tilfeller blitt brukt som propagandaverktøy.

Nåtidige mynter
---------------

Både Norges Bank og Det Norske Myntverket skiller mellom minnemynter og sirkulasjonsmynter med spesialpreg. Minnemyntene i denne sammenhengen er ment mynter som ikke i utgangspunktet er sirkulasjonsmynter, men rene samlermynter. Disse er gjerne preget i sølv eller gull. Den europeiske sentralbanken opererer med samme inndeling, der sirkulasjonsmynter med særpreg/spesialpreg er «Commemorative coins» og minnemynter er «Collector Coins».

I eurosonen produseres stadig nye minnemynter. Hvert medlemsland kan prege to typer minnemynter, det vil si sirkulasjonsmynter med særpreg, i året. Disse skal være i valøren €2, som er gangbar valuta i alle medlemsland.

Den første minnemynt preget av Den Kongelige Mynt ble preget til innføringen av Eneveldet under Frederik III. Mynten ble preget i Christiania. Den første minnemynten til det selvstendige Norge var i anledning ettårsjubileet av Unionsoppløsningen i 1906. Denne ble også preget i 1907.

Referanser
----------

1. ↑  Commemorative Coin Collecting - The Spruce Crafts
2. ↑  Browsing Roman Imperial Coins of City Commemoratives - Wildwinds
3. ↑  ‘Eid Mar’ denarius of Brutus brings in over $300,000 in auction - Coin World, 24. oktober 2016, hentet 13. september 2018
4. ↑  Minnemynter og sirkulasjonsmynter med særpreg - Det Norske Myntverket
5. ↑   Minnemynter] - Norges Bank
6. 1 2  €2 commemorative coins - European Central Bank
7. ↑  Frederik 3. 1 og 2 Speciedaler u. år, Christiania - Dansk Mønt
8. ↑  Frederik 3. - oversigt efter Hede - Dansk Mønt (mynten er nummer N39)
9. ↑  Zide 16, Myntkatalogen Norges Mynter Perioden 1814 - 2018 49. utgave, Samlerforlaget Norges Mynter, 2018

Eksterne lenker
---------------

* Norges Bank: Minnemynter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
*Ikke å forveksle med Parabel i betydningen geometrisk planfigur.*
**Parabel** (gresk παραβολή, *parabole*, sammenligning) betyr lignelse, den art av litterær diktning hvor dagligdagse begivenheter og hendelser blir fremstilt som sinnbilder på høyere sannheter.

Parabel er når poesi eller prosa ser dagliglivet i en dypere mening og annerledes betydning: for eksempel den guddommelige årsak, menneskenes liv som en avspeiling av denne. Det skapes et inntrykk hvor det hverdagslige er en avspeiling av en ikke-sanselig verden. Parabel benyttes derfor ofte for religiøs litteratur. Eksempler finnes i Bibelen som Jesu parabeler.

En parabel er som en metafor som er blitt forlenget eller utvidet til en kort sammenhengende fiksjon. Ulik en simile, dens parallelle mening er det usagte, det implisitte, men ikke vanligvis hemmelig, skjønt det «å snakke i parabeler» har kommet til å bety obskurt eller mystisk.

Begrepet anvendes også om stilfigur (latin *comparatio*) som i norsk betydning blir sammenligning eller metafor. I henhold til klassiske regler består sammenligningen av tre deler: første og andre sammenligningsledd, og dertil kommer det tredje (latin *tertium comparationis*) som er det når de to første ligner på hverandre.

Eksterne lenker
---------------

* List of biblical parables.
* Analysis of biblical parables.
* Jewish Encyclopedia: Parable.
* Catholic Encyclopedia: Parable.
* Definition by George Fyler Townsend.

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** BNE
 |
**Carl Bernhard Rosenberg** (født 7. august 1874 i Øvre Eiker, død 3. august 1945 i Oslo) var kjøpmann, foreningsmann og lokalpolitiker. Rosenberg overtok i 1896 forretningen til Olaus Michelsen i Brugata 24 under navnet *O. Michelsens Eftfl.*. Forretningen var kjent som «Michelsen ved Brua». Rosenberg drev forretning her fram til omkring 1940, da området ble omregulert.

Rosenberg var som sin forgjenger aktiv i Oslo kjøpmannsforening og formann der fra 1914-1920. Fra 1921 fram til sin død var han formann i Norges kjøpmannsforbund. Han var medlem av styret i Ny Jord, Norges Varemesse og Norsk Arbeid. I tillegg var han styreformann i Kjøbmandsbanken, Norske Kjøbmænds Forsikringsselskap og Norske Merkantile Forsikringsselskap.

Rosenberg var medlem av Oslo bystyre og formannskap 1914-1928. Ved Stortingsvalget i 1921 stilte han som kandidat for Høyre og Frisinnede Venstre.

Rosenberg ble for sin innsats hedret med ridder av Dannebrogsordenen, ridder 1. kl. av Vasaordenen, Sveriges Köpmannaförbunds hederstecken i gull med diplom og Oslo Kjøbmannsforenings hedersmerke i gull.

Referanser
----------

1. 1 2  Nekrolog i *Stavanger Aftenblad*, 7. august 1945
2. ↑  Nekrolog i *Aftenposten*, 4. august 1945
3. ↑  Historisk statistikk hos SSB[*død lenke*]
4. ↑  E. Hoffstad (red.):Merkantilt biografisk leksikon : hvem er hvem i næringslivet?, 1935

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
En **minnesegmentsfeil** (engelsk: **segmentation fault**, ofte forkortet til **segfault**) er en bestemt feilsituasjon som kan oppstå under kjøring av programvare. En minnesegmentsfeil oppstår når en prosess forsøker å aksessere en minneposisjon utenfor sitt tillatte område, eller forsøker å aksessere dette minnet på en måte den ikke har tillatelse til (f.eks. å prøve å skrive til et skrivebeskyttet område).

Segmentering er en tilnærming til minnestyring og beskyttelse i et operativsystem. Denne metoden har for det meste blitt erstattet av minneveksling, men mye av terminologien fra segmentering brukes fremdeles, som nettopp «minnesegmentsfeil». Noen operativsystemer har fremdeles segmentering på et logisk nivå, selv om minneveksling brukes som hovedpolisen for minnestyring.

UNIX-programmerere bruker ofte begrepet synonymt med «segmentation violation» og det tilknyttede signalet, SIGSEGV.

På Microsoft Windows brukes begrepet «General protection fault».

Eksempel
--------

Her er et eksempel på hvordan man kan skrive et program i ANSI C som skaper en minnesegmentsfeil:

```
 #include <string.h>
 
 int main()
 {
   memset((char *)0x0, 42, 200);
 }
```

Om man kompilerer og kjører dette på Linux, får man følgende:

```
 % gcc -o segfault segfault.c
 % ./segfault
 Minnesegmentsfeil
 %
```

Backtrace fra gdb:

```
 Program received signal SIGSEGV, Segmentation fault.
 0x40089357 in memset () from /lib/libc.so.6
 (gdb) bt
 #0  0x40089357 in memset () from /lib/libc.so.6
 #1  0x40012280 in _rtld_global () from /lib/ld-linux.so.2
 #2  0x080483b0 in main ()

```
**Hartti Ruuben Kristola** (født 1950 i Finland) er en finsk finansmann bosatt i Stavanger, og grunnleggeren av Stavanger Oilers.

Kristola reiste fra Finland allerede som 15-åring for å jobbe i Sverige. Etter å ha arbeidet der i noen år flyttet han til Oslo-området. Allerede som tjueåring jobbet han som arbeidsleder under på ulike byggeprosjekter. Kristola jobbet i Oslo-området helt til slutten av 1980-årene, da han flyttet til vestlandet og Stavanger hvor han i 1988 etablerte sin egen bedrift.

Waco Isolering AS ble etterhvert store på isolering innen offshoreteknologien og er idag undeleverandør til flere store oljeselskaper. Bedriften holder til i Dusavik på Tasta. På det meste var det opp til 600 ansatte i bedriften. I dag gir bedriften arbeid til rundt 170 personer og har en omsetning på cirka 40 millioner kroner. I toppårene var det opp til 600 ansatte i bedriften. I dag sysselsetter bedriften rundt 170 personer og har en omsetning på cirka 75 millioner kroner.

Ishockey-ildsjel i Stavanger
----------------------------

Kristola er kjent i for sitt engasjement for ishockeymiljøet i Stavanger, og på slutten av 1990-tallet skaffet han etter ønske fra sine finske arbeidere skaffet han ishockeyutstyr til firmaet. Flere av spillerne ønsket å drive med sporten på profesjonelt nivå og dette var begynnelsen på det som skulle bli Stavanger Oilers. Ishockey ble en populær hobby på kveldene blant flere arbeiderne og snart deltok flere titalls personer i kvelds treningene. Blant dem var det også enkelte som hadde spilt ishockey på toppnivå tidligere, og man bestemte seg for å delta i ishockey-seriesystemet.

Viking Ishockeyklubb hadde gått konkurs i 1996 og den nye klubben Viking Hockey var også i økonomiske problemer, dermed var det et vakuum i ishockeymiljøet i Stavanger. Høsten 2001 spilte klubben sin første offisielle kamp og var styrket med spillere med erfaring fra finsk ishockey og noen tidligere norske landslagsspillere. Klubben spilte mot lokale amatørspillere og startet på det laveste nivået. Mot underlegne motstandere klarte Oilers seg godt, og gikk uslått gjennom 2001-2002 sesongen hvor de skåret 304 mål. Den finske angrepsspilleren Jari Kesti skåret eller hadde målgivende på 226 av dem. Oilers klarte seg gjennom andre og første divisjon nesten uten tap og kom med i eliteserien sesongen 2003-2004. Under sin første sesong i den øverste ligaen var laget årets store overraskelse og endte på bronseplass.

Ifølge Kristola hadde ingen hatt en slik suksess som mål. Stavanger Oilers suksess har skapt ishockeyfeber i byen, og publikumstilstrømningen var over alle forventninger våren 2004 og under kvalifiseringskampene var det ikke plass til alle som ønsket å inn i Siddishallen. Da Kristola startet Stavanger Oilers i 2001 ble klubben utelukkende drevet av penger fra hans lomme. Kristola eide og stod for finansieringen av klubben frem til han trakk seg i 2004.

Referanser
----------

1. ↑  Wacoisolering.no
2. ↑  Finland.no
***Sphinx geminus*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den finnes i Mellom-Amerika. Lite ser ut til å være kjent om biologien til denne arten.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 92 – 105 mm), kraftig, mørkegrå svermer, kroppsbygningen kraftigere enn de fleste andre *Sphinx-*artene.
Kroppen er grå med svarte striper, forvingene gråspraglete, bakvingene svarte med to smale, lyse tverrbånd. **Larven** er ukjent.

Levevis
-------

De voksne svermerne besøker gjerne blomster. Larvens næringsplante er ikke kjent.

Utbredelse
----------

Denne svermeren finnes bare i Mellom-Amerika, der den er registrert i Mexico, Honduras og Nicaragua. Enkelte streifere er funnet i Texas.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Sphinx geminus*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sphinx geminus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sphinx geminus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Sphinx geminus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Sphinx geminus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Sphinx geminus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Rogaland Teater er et av Eckhoffs hovedverk. I forbindelse med at Stavanger var europeisk kulturhovedstad i 2008, ble teaterets gule farger erstattet av grå. Foto: Jarvin 
Ask kirke på Ask på Askøy i Hordaland er en trekirke fra 1908 som er tegnet av Eckhoff. Foto: J. P. Fagerback 
**Hartvig Sverdrup Eckhoff** (født 1855, død 1928) var en norsk arkitekt som er særlig kjent for sitt virke i Stavanger. Han arbeidet også som kirkearkitekt.

Han ble utdannet ved Münchens tekniske høyskole, og etablerte seg som privatpraktiserende arkitekt i Stavanger i 1881. Etter at han etablerte seg, ble han straks Stavangers viktigste arkitekt. Hans første oppdrag var Rogaland Teater, deretter fulgte Stavanger turnforening (1891), Stavanger museum (1893) og Stavanger sykehus (1897).

Eckhoff utmerket seg også som kirkearkitekt og har tegnet Ask kirke, Fjæra kapell, Skånevik kirke, Bjoa kirke, Sandeid kirke, Eksingedalen kirke, ‎Nesheim kirke, ‎ Varhaug kirke, ‎Bore kirke,‎ Haukedalen kirke og Sandnes kirke. 

Han er hedret med *Arkitekt Eckhoffs gate* på Våland i Stavanger.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID e0151772-8411-4080-8f0c-23390e291aa0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 21. februar 1928[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hartvig Sverdrup Eckhoff – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Geir Tandberg Steigan: Hartvig Sverdrup Eckhoff fra Arc!

Erling Jensen: Hartvig Sverdrup Eckhoff

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
**Sphindociinae** er en underfamilie av små biller i familien kjukeborere (Ciidae) som lever i kjuker (Polyporaceae) som vokser på død ved. Gruppen omfatter bare én art. Etter moderne inndelinger er familien delt inn på en svært ujevn måte, med to underfamilier, Sphindociinae med bare én art og Ciinae med resten av de over 500 beskrevne artene.

Utseende
--------

En liten (ca. 4 millimeter), avlang, halvblank, mørkt rødbrun kjukeborer. Antennene er forholdsvis lange, 11-leddete, de tre ytterste leddene danner en smal, svakt markert klubbe. Oversiden er nokså kraftig punktert. Pronotum og dekkvingene har avsatte siderender.

Levevis
-------

Kjukeborerne er knyttet til kjuker eller poresopper (Polyporaceae). Både larvene og de voksne billene gnager ganger i fruktlegemene til soppen. Ofte angriper kjukeborerne kjuker som er levende, og starter angrepet i de eldre delene (flerårige kjuker) eller borer seg rett inn i fruktlegemet (ett-årige kjuker). De ulike artene kan foretrekke ulike arter av kjuker i ulike nedbrytingsstadier. Livssyklusen er ganske kort, hele utviklingen er gjerne unnagjort på 8-10 uker.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra California.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien **kjukeborere**, Ciidae
					- Underfamilien **Sphindociinae** - bare én art:
						* *Sphindocis denticollis* Fall, 1917

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Sphindociinae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Sphindociinae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sphindociinae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Sphindociinae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
For fotballspilleren med samme navn, se Willy Andresen (fotballspiller)

**Willy Andresen** (født 18. oktober 1921 i Oslo, død 17. juni 2016) var en norsk jazzmusiker (piano) og orkesterleder, kjent fra NRK og flere utgivelser.

Han ledet egne orkestre fra 1941 med blant andre Bjarne Nerem saksofon (1946–47), Per Nyhaug trommer (1941–44), Alf Blyverket bass, Per Nilsen saksofon og Odd Wentzel-Larsen fiolin. På 1950-tallet var han i NRKs husorkester med Robert Normann på gitar, Håkon Nilsen på bass og Per Nyhaug på trommer. Han var også programsekretær i NRK i samarbeid med Erik Bye, og han akkompagnerte Bye på forskjellige framføringer fra de første tv-sendingene i 1960 til de siste konsertene i 2002.

Andresen medvirket også i Erik Bye-filmen *Giganten* (2005). Sammen med Bye skrev han Josephine Bakers siste utgivelse, *Lend your ear* (1973). Andresen skrev i tillegg mye av musikken til Byes plater, som *Gammel er min fjord* fra 1974.

Andresen mottok Gammleng-prisen i 1991 i klassen «veteran». Han medvirket også på utgivelser med Vidar Sandbeck (*En fergemanns vise – for voksne*, 2003) og ledet mot slutten av karrieren sin egen kvartett med Stig Hvalryg (bass), Svein Christiansen (bass) og Svenn-Erik Nilsen (vokal).

Referanser
----------

1. 1 2   Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940–1950, side(r) 267[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nrk.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bjørn Stendahl; Johs. Bergh (1991) (på nb), *Sigarett Stomp – Jazz i Norge 1940-1950*, ss. 348, Wikidata Q116749804
4. ↑  «VG Direkte: Nyhetsdøgnet». *VG Direkte*. Besøkt 17. juni 2016.
5. ↑  Willy Andresen kvintett spiller *Riffin' in F* (Per Nyhaug) i opptak fra 1950 (Norsk jazzarkiv, Herman Records, 2001)
6. ↑  I strengesonen av Bjørn Stendahl i Ny Tid (25.9.04)
7. ↑  Nærportrett av en gigant Arkivert 26. februar 2007 hos Wayback Machine. fra Dagsavisen (26.8.05)
8. ↑  Erik Bye biografi Arkivert 19. oktober 2006 hos Wayback Machine. fra Norsk Musikkinformasjon

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Nicholas Lea «Nicky»" Katt** (født 11. mai 1970 i Sør-Dakota) er en amerikansk skuespiller som er mest kjent for sin rolle som den uortodokse læreren Harry Senatet i David E. Kelley sin TV-dramaserie Boston Public.

Katt har vært med i mange filmer og han spiller ofte usympatiske karakterer for eksempel voldtektsmannen i *A Time to Kill* og som en bitter business-rival i filmen *Boiler Room*. Han var også opprinnelig med som stjerne i den nye serien *The Evidence* som skulle komme på skjermen i løpet av våren 2006, men han ble erstattet i siste liten av skuespillerkollega Rob Estes. Han var også stemmen til karakteren Atton Rand i Star Wars Knights of the Old Republic II: The Sith Lords.

Nicky Katt debuterte som skuespiller med karakteren Bookie i TV-serien Fantasy Island i 1980. Han har spilt i mange kjente filmer siden han debuterte som skuespiller, blant annet i filmen A Time Kill (1996), The Way of the gun (2002), Secondhand Lions (2003) og han var med som et SWAT-medlem i filmen The Dark Knight fra 2008.

Filmografi
----------

* 1989 Nabo-hysteri som Steve Kuntz.
* 1993 Dazed and Confused som Clint Bruno.
* 1997 Batman & Robin som Spike.
* 1998 One True Thing som Jordan Belzer.
* 1999 The Limey som Stacy. En leiemorder.
* 2000 En time fra Wall Street som Greg Weinstein.
* 2002 Insomnia som Fred Duggar.
* 2007 Grindhouse som Joe.
* 2013 Mitt liv med Liberace som mr. Y

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nicky Katt Biography (1970–)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicky Katt på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Nicky Katt i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Nicky Katt på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Nicky Katt på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Nicky Katt på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Nicky Katt på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Nicky Katt hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Minneeffekten** er effekten som oppstår i et NiCd-batteri om det gjentatte ganger utlades til samme punkt, og lades igjen. 

På midten av 1990-tallet ble «Memory effekt» et velkjent begrep i batterikretser. Denne effekten kunne oppstå om et NiCd-batteri ble brukt i en prosess som syklisk utladet – og ladet – et NiCd-batteri med identisk syklus flere titalls ganger. Når denne effekten oppsto, ville batteriet huske at det ikke ga mere kapasitet enn det hadde gjort tidligere, og videre strømtrekk kunne føre til at cellespenningen sank mer enn normalt. Dermed ble ikke all kapasiteten til batteriet tilgjengelig for brukeren.

Kunnskapen om minneeffekten var så populær at alle anbefalte at NiCd-batteriene skulle lades helt ut før de ble ladet igjen. Disse velmenende rådene fra en samlet elektronikkbransje ble sannsynligvis batteritypens endelikt.

Allerede på slutten av 1990-tallet ble produksjonen av NiCd-celler endret, slik at man unngikk minneeffekt. Og om du hadde en celle som kunne få minneeffekt, ville det allikevel kreve at du ladet den ut på prosenten like mye mange, mange ganger etter hverandre. I forbrukerelektronikk ville dette aldri være noe problem.

Minneeffekten som forbrukere har opplevd, er utelukkende forveksling med et annet fenomen i NiCd-celler: «voltage depression». Dette oppstår når du gjentakende ganger overlader batteriet, lader et varmt batteri eller setter et fulladet batteri til ny hurtiglading. Da vil varme og trykk i cellen få den til å ventilere, og aktiv kjemi forsvinner. Dette gir seg utslag i at cellespenningen synker i terskler på 0,15 V, og at batteriet gir seg før all kapasitet er tatt ut av det. I tillegg fører overlading til forhøyet selvutlading på grunn av dentdrittering[*bør utdypes*] av kadmium.

De nyere NiMH-batteriene har lite eller ingen minneeffekt. Litium-baserte batterier har heller ingen minneeffekt i praksis.

Eksterne lenker
---------------

* Amobil – Unngå batterifellene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hartvikvatnet** (nordsamisk: *Árajávri*) er en innsjø i Narvik kommune i Nordland. Den ligger nederst i Vassdalen, rundt fem kilometer øst for Bjerkvik. Hovedtiløpet er Vassdalselva som kommer inn fra øst, og utløpet er mot vest til Elvegårdselva.

Innsjøen ble kjent i media etter at elleve tyske Junker 52 under andre verdenskrig landet på isen i april 1940 etter å ha møtt på tett snødrev og dårlig sikt på turen nordover til Bardufoss. Da de tyske styrkene returnerte til flyene hadde de fleste frosset fast og var for skadde til å kunne flys videre – kun ett av flyene hadde mulighet til å lette på nytt, og da isen senere smeltet sank så de ti gjenværende flyene. I ettertid er flere tatt opp, og de fleste av disse befinner seg på museum i Tyskland og Norge. Per 2012 ligger det fortsatt tre fly i vannet. Det ene har sunket ned i bunnen, det andre ligger på om lag 40 meters dyp og det tredje ligger like under vannoverflaten (4–8 meter under vannoverflaten).

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Navneformen på norsk *Hartvikvatnet* ble godkjent av Statens kartverk 18. april 1980 og på nordsamisk *Árajávri* ble godkjent av Statens kartverk 17. september 1979.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. juli 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. juli 2015
3. ↑  «Hartvikvatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 6. november 2016.
4. ↑  «Se hva som dukket opp under isen!». NRK.no. 28. desember 2012. Besøkt 4. mai 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |