recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Knud Rasmussen (1879–1933) skildret inuitenes liv og mytologi i flere bøker
***Inuit, myter og sagn fra Grønland*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Tor Åge Bringsværd og utgitt i 2006. Boken inneholder et utvalg mytologiske fortellinger fra Grønland, som eksempler på inuittenes mytologi.

Inuittenes mytologi tolker inuittenes liv i relasjon til havet, kulden, dyrene, samfunnet og skjebnemakter. De sentrale overnaturlige maktene er Månemannen og Havkvinnen, som kontrollerer kaoskreftene havet og været, og som også kontrollerte fruktbarhet og jaktlykke. Det er også en sjamanistisk religionsform, styrt av angakkoqen. Sangfesten er en sentral kultisk samværsform.

Innhold
-------

Tekstene i antologien er organisert i elleve kapitler: I begynnelsen; Livet etter døden; Sol, måle og stjerner; Hun som hersker i havet; Andre krefter; Dyr og mennesker; Åndemaneren; Selsomme fortellinger; Sangfesten; Ny tid – om overgangen til kristen tro; og et «tillegg»: En håndfull inuitmyter fra Alaska.

Tekstene er hentet fra tradisjonssamlinger av Knud Rasmussen (1879-1933; *Myter og Sagn fra Grønland* 1921-25, *Festens gaver, eskimoiske Alaskaeventyr* 1929 og *Inuit fortæller* posthum 1981); Gustav Holm (1849-1940; *Grønlandske sagn* utvalg 1959); Hinrich Rink (1819-1893; *Eskimoiske Æventyr og Sagn* 1866) og Jens Rosing (1925-2008; *Sagn og saga* 1984).

De fleste tekstene er innsamlet fra tradisjonsbevarere. Et unntak er Knud Rasmussens selvopplevde beretning fra en sangfest.

Bibliografi
-----------

* *Inuit : myter og sagn fra Grønland*. Utvalg, kommentarer og innledende essay av Tor Åge Bringsværd ; oversatt av Tor Åge Bringsværd, Else Færden og Arne Ruste. Bokklubben, 2006. LV, 299 s. (Verdens hellige skrifter; 37). ISBN 978-82-525-6098-5; ISBN 82-525-6098-9

Eksterne lenker
---------------

* Bringsværds forord til antologien Arkivert 1. november 2022 hos Wayback Machine.
Winnipeg Beach i Manitoba.
**Winnipegsjøen** er en av de største innsjøene i Canada og ligger sentralt i provinsen Manitoba litt nord for storbyen Winnipeg. Lake Winnipeg har et areal på 24 514 km² og er den femte største innsjøen i landet og den 11. største i verden. Winnipegsjøen er svært grunn, i gjennomsnitt bare 12 meter dyp. Innsjøens nedbørsområde er om lag 984 200 km² stort, dvs. tre ganger større enn Norges fastland. I og etter istiden inngikk bekkenet i en langt større innsjø – Lake Agassiz.

Historie
--------

Før jernbanen ble utbygd i 1870-årene var hele vannsystemet i nedbørsområdet en svært viktig ferdselsåre. Winnipegsjøen var via landoverganger (*portages*) et knutepunkt for ferdsel på vannveiene mellom Lake Superior, Hudson Bay og pelshandlerområdene i nedbørsområdet. Hudson's Bay Company hadde fort og handelsstasjoner for pelshandelen på 1800-tallet.

Tilløp og utløp
---------------

Fra vest:

* Saskatchewan via Cedar Lake.
* Dauphin River via Lake Manitoba og Lake Winnipegosis.

Fra sør: 

* Red River inkl. Assiniboine.

Fra sørøst:

* Winnipeg – drenerer Lake of the Woods og Rainy fra Rainy Lake.

Fra øst: 

* Bloodvein River
* Poplar River
* Manigotagan River.

Winnipegsjøen brukes som reservoar for kraftproduksjonen til selskapet Manitoba Hydro. Avrenningen er via Nelson River til Hudson Bay i nordøst.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lakepedia.com: *Lake Winnipeg*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Winnipeg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**The Swe-Danes** var en jazz- og underholdningstrio fra 1958 til 1961 som bestod av den danske fiolinisten og arrangøren Svend Asmussen (født 1916), den danske gitaristen Ulrik Neumann (1918–1994) og den svenske sangartisten Alice Babs (1924 - 2014).

Swe-Danes medvirket i revyen *Evergreens* i Stockholm og vakte internasjonal oppmerksomhet. I perioden 1958–1961 opptrådte de på de store scenene i Skandinavia, England og Tyskland såvel som i USA, blant annet på Coconut Grove i Los Angeles.

Populære plateinnspillinger var *Scandinavian Shuffle* fra 1960 og *Med The Swe-Danes på Berns* fra 1961. Sangen i flere av deres svingende, energiske og ekvibliristiske numre, for eksempel *Scandinavian Shuffle*, *Swe-Dane Shuffle* og *Swe-Dane Symphony*, inneholdt lyder istedenfor ord, inspirert av scat-sang og tradisjonen med vokalensembler som Swingle Singers og andre.

Referanser
----------

1. ↑  *The Swe-Danes*, Den store danske. Besøkt 28. oktober 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Swe-Danes på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Swe-Danes på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Swe-Danes på Spotify Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Bella Donna*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Edwin S. Porter og Hugh Ford.

Handling
--------

Bella Donna er en attraktiv engelsk eventyrer som forårsaker en myriade av sladder i London. Men den sofistikerte Nigel Armine lytter ikke til noen. Han blir umiddelbart fascinert av hennes skjønnhet, og gifter seg med henne før de reiser til Egypt. Men der blir Bella snart interessert i egypteren Baroudi. De to elskerne, for å bli kvitt hennes ubehagelige ektemann, planlegger å drepe ham ved å forgifte ham. Bella Donna, instruert av Baroudi, forgifter Armine. Ektemannen hennes blir stadig svakere på grunn av dette.

Men en gammel venn av ham, Dr. Isaacson, griper inn for å redde ham. Han innser hva Bella forsøker å gjøre. Han avslører dette for Armine, men han tror ikke på ham. Faktisk betror han til sin kone det Dr. Isaacson anklager henne for, og erklærer at han stoler på henne - og ikke tror på legen. Men til Armines overraskelse kunngjør Bella at hun umiddelbart ønsker å forlate ham, til fordel for Baroudi. Men Baroudi ønsker ikke lenger å fortsette forholdet deres. Uten å vite hva hun annet skal gjøre, går Bella derfor tilbake til huset hun bodde i sammen med Armine - som hun nettopp hadde forlatt. Men der støter hun på Dr. Isaacson, som smeller igjen inngangsdøren rett i ansiktet på henne.

Skuespillere
------------

* Pauline Frederick som Bella Donna
* Thomas Holding som Nigel Armine
* Julian L'Estrange som Baroudi
* Eugene Ormonde som Isaacson
* George Majeroni som Ibraham

Referanser
----------

1. ↑  Bella Donna
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bella Donna* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bella Donna* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Bella Donna* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Bella Donna* på Silent Era Rediger på Wikidata
Sentralstøvsuger produsert i Florida.
En **sentralstøvsuger** er en husholdningsmaskin som fungerer på samme måte som en støvsuger, vanligvis for å fjerne støv og partikler fra gulv og møbler, men der motoren med støvoppsamler er montert fast ett sted i huset. Det er montert rørsystem fra en eller flere kontakter der støvsugerslangen kan kobles. Rørene fører til støvoppsamleren i sentralstøvsugeren. Luften som blåses ut av sentralstøvsugeren føres vanligvis gjennom en lyddemper og ut av huset. 

Slangen som går fra håndtaket med røret med slangemunnstykket til kontakten i veggen eller i gulvet, er vanligvis lang, fortrinnsvis tilpasset avstanden fra kontaktpunktene til det mest fjerntliggende gulvarealet. 

Noen modeller har kabler for styrestrøm, ofte 12 Volt, fra sentralstøvsugeren til kontaktene. Noen slanger har tilkobling som kobler styrestrømmen som starter sentralstøvsugeren når slangen settes i kontakten. Andre slanger har kabel for styrestrømmen med en av-på bryter i håndtaket i andre enden av slangen, slik at motoren kan startes og stoppes med den.

Ved montering av sentralstøvsuger er det et enkelt system av plastrør, skjøtekoblinger, grenrør, svingerør med 45 og 90 grader sving som er enkelt å montere med vanlig håndverktøy. Rørdiameteren er ofte 50mm. Dette gir mulighet for å skifte sentralstøvsugeren med en ny av et annet merke og å bruke det samme røropplegget. For sammenføyningene av rørdelene er det spesielt inne i vegger lurt å lime dem så de ikke løsner etter bruk. Limet vil også hindre at luft kommer inn i rørsystemet ved bruk.

Det finnes enheter med en spalte til montering mot gulvet, for eksempel under en kjøkkenbenk, der det er en hendel som åpner passasje til rørsystemet og starter motoren i sentralstøvsugeren. Denne gjør det hensiktsmessig å raskt fjerne rusk fra gulvet som er samlet med en kost. 

Nilfisk sentralstøvsuger.

Fordeler med sentralstøvsuger
-----------------------------

* Motoren og støvkammeret kan gjerne være større, kraftigere og tyngre siden den er fastmontert.
* Utblåsingslufta som inneholder noen mikropartikler og muligens «støvsugerlukt» føres ut av huset. Dette kan være av stor betydning for allergikere.
* Det er lettere å dra med seg en litt lang slange enn å dra med seg en vanlig støvsuger under rengjøring.
* Ved bruk høres susing av luft som passeres, men lyden fra støvsugermotoren høres mest der den er montert, gjerne i kjeller eller garasje.
* Montert sentralstøvsuger øker verdien av boligen ved salg.

Historie
--------

Sentralstøvsugeren ble oppfunnet i USA i 1869. De første sentralstøvsugerene hadde kobberrør. Omkring 1960 da PVC-rør ble en rimelig og enkel mulighet, økte utbredelsen av sentralstøvsugere. Installasjon av sentralstøvsugere har igjen vært økende siden omkring 1990. I 2010 er også fleksible rør blitt tilgjengelige.
Noen av sentralstøvsugerne i dag har spesialfilter for allergi.

Se også
-------

* Robotstøvsuger
Lancaster County i Pennsylvania
**Bellbank Covered Bridge** var en overbygget bro som spente over Octoraro Creek på grensen mellom Colerain, Lancaster County og Upper Oxford, Chester County i Pennsylvania. Den 34 meter lange bro som befant seg på Street Road nær Pennsylvania Route 472. Den ble brent og ødelagt av en brannstifter den 19. mars 1979. Den overbygde broen ble også referert til som **Bridge #11** av Chester County før den ble erstattet med den nåværende bjelkebro av stål.

Historie
--------

Bellbank Covered Bridge ble bygget i 1850 over Octoraro Creek av Robert Russell (som også gjenoppbygget Pine Grove Covered Bridge i 1846). 
Den fikk navn etter oberst James Patterson Bell fra den amerikanske uavhengighetskrigen, som hadde sitt hjem, mølle, og sagbruk på et landstykke på 4,9 km² som broen ble bygget på. I juni 1860 tok broen fyr etter å ha blitt truffet av lyn. Russell fikk en kontrakt for å gjenoppbygger broen til en pris på $ 1 739.

En gang på 1960-tallet ble det planlagt å rive broen, men den ble i stedet for rehabilitert. Etter at den ble ødelagt av brann den 19. mars 1979, ble broen som tidligere var eid av Chester County, til slutt erstattet av en åpen stålbjelkebro. En underskriftskampanje for å gjenoppbygge broen hadde dermed mislyktes. Brannen ble ansett å være en brannstifting da en sotet bensinkanne ble funnet i midt i den nedbrente broen. I 2006 var det i gang en bevegelse for å erstatte den nåværende boren med en kopi av den overbygde broen.

Referanser
----------

1. ↑  «Pine Grove Covered Bridge». *Lancaster County Pennsylvania Dutch Country Official Visitors Center*. Pennsylvania Dutch Convention & Visitors Bureau. 2006. Arkivert fra originalen 17. mars 2006. Besøkt 7. juli 2006.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mars 2006. Besøkt 2. oktober 2011.

Eksterne lenker
---------------

* «Beyond 41». *REDD Rt. 41, Southern Chester County, PA*. S.A.V.E. 2006. Arkivert fra originalen 27. august 2006. Besøkt 2. oktober 2006.
* Robinson, Ryan (30. september 2006). «Gjenfødelsen av den overbygde broen?». *LancasterOnline.com : News*. Lancaster Newspapers. Arkivert fra originalen 27. mai 2007. Besøkt 1. oktober 2006.  Arkivert 27. mai 2007 hos Wayback Machine.

Portal: USA
Krystallglassprodusenten Swarovski har hovedkvarter i den østerrikske småbyen Wattens i delstaten Tirol, ikke langt fra Innsbruck. Her ligger også museet Swarovski Kristallwelten. Swarovski med datterselskaper har rundt 17 000 ansatte i 40 land. Foto: 2007 
**Swarovski AG** er et østerriksk selskap som produserer slipt krystallglass, slipeverktøy og optiske produkter. Selskapet er en verdensledende innen produksjon av krystallglass og har sete i Wattens i den østerrikske delstaten Tirol.

Luksuriøse pyntegjenstander av slipt krystallglass fra Swarovski utstilt i en butikk på hovedjernbanestasjonen i Montréal i Canada. Foto: 2014 
Selskapet består av to deler:

* *Swarovski Kristall* produserer smykkekrystaller for luksusmarkedet og markedsfører disse under navnet *Swarovski*.
* *Swarovski Gruppe* selger slipemiddelet *Tyrolit* og omfatter også avdelingen *Swarovski Optik*, som produserer optiske instrumenter av høy kvalitet.

Hovedkvarteret i Wattens omfatter også Swarovski Kristallwelten («Swarovski krystallverdner»), et museum med 16 utstillingsrom og -områder opprettet til selskapets hundreårsjubileum i 1995.

Swarovski og dets datterselskaper har ca. 17 000 ansatte i 40 land.

Selskapet ble grunnlagt av glassliperen Daniel Swarovski (1862–1956) i 1895, og har siden 2002 vært ledet av Markus Langes-Swarovski.

Bilder
------

* Boutique Swarovski i kjøpesenteret Complexe Les Ailes i Montréal  selger smykker og luksusprodukter fra Swarovski. Foto: 2013Boutique Swarovski i kjøpesenteret Complexe Les Ailes i Montréal selger smykker og luksusprodukter fra Swarovski. Foto: 2013
* En Swarovski-butikk i Hongkong i Kina. Foto: 2013En Swarovski-butikk i Hongkong i Kina. Foto: 2013
* Kikkerter og sikter fra Swarovski Optik utstilt på den internasjonale våpenmessa ARMS & Hunting i Moskva 2010. Foto: Vitaly V. KuzminKikkerter og sikter fra Swarovski Optik utstilt på den internasjonale våpenmessa *ARMS & Hunting* i Moskva 2010. Foto: Vitaly V. Kuzmin
* Museet Swarovski Kristallwelten («Swarovski krystallverdner») åpnet i Wattens i 1995 og omfatter 16 utstillingsrom og -områder, deriblant ruiner fra Romerriket dekorert med «krystallskyer». Foto: 2018Museet *Swarovski Kristallwelten* («Swarovski krystallverdner») åpnet i Wattens i 1995 og omfatter 16 utstillingsrom og -områder, deriblant ruiner fra Romerriket dekorert med «krystallskyer». Foto: 2018

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Artikkelen «Swarovski» i *Store norske leksikon* (oppdatert 26. september 2018, fri gjenbruk av tekst)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Swarovski – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** GeoNames **·** EU mva-nr.
 |
**Torje Olsen Solberg** (født 11. februar 1856 på Kvastad i tidligere Holt kommune, død 1. oktober 1947) var en norsk gårdbruker og politiker for Venstre.

Torje Olsen hadde utdanning fra underoffisersskolen i Kristiansand og fra amtsskole. Han var også et års tid i Amerika. I 1885 gifta han seg med Bente Solberg og overtok hennes gård, som han da tok etternavn etter.

Han var medlem av Holt herredsstyre fra 1896 til 1898 og igjen fra 1905 til 1919. Han var varaordfører fra 1905 til 1910 og fra 1914 til 1916. Han hadde også flere andre kommunale og fylkeskommunale verv. Han var med på å starte Holt Meieri og å få oppretta Holt landbruksskole.

Solberg var vararepresentant til Stortinget fra Holt krets i Nedenes amt i tre valgperioder fra 1913 til 1921. Han møtte for Jens Marcussen i deler av 1918-sesjonen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 652[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 811[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 652.
4. ↑  Oppslag i databasen *Gravminner i Norge*, utført 5. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Torje Olsen Solberg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Öngütene**, eller *Öngüdene*, var en tyrkisk stamme kjent fra Mongolia omkring Djenghis Khans (1162–1227) tid. Mange av dem var assyriske kristne. De holdt til i et område nord for og langsetter Den kinesiske mur, i den nordlige del av Ordos og områder nordøstenfor. De var et bufferfolk for Jin-dynastiet nord for provinsen Shanxi.

Öngüthøvdingen *Alakush tegin* avslørte naimanenes planer om et angrep på Djenghis Khan i 1205, og gikk i allianse med mongolene. Da Djenghis Khan invaderte Jin-dynastiet i 1211, hadde han Alakush' støtte. Djenghis Khan gav så sin datter Alaqai beki til Alakushs sønn. 

Alakush ble imidlertid drept av motstandere blant sine egne. Djenghis slo ned opprøret, og tok familien under sitt vern. Djenghis Khans datter Alaqai regjerte så over öngütene for flere mindreårige prinser, inntil regjeringstiden til Guyuk Khan (1246–48).

Mange fremtredende mongoler etter Djenghis Khans levetid var av öngütisk avstamning. Blant dem var den reisende munk og diplomat Rabban Sauma (1220–1294). 

Öngütene var gode støttespillere for Kublai khan. Öngütherskeren Korgiz (Georg) giftet seg med Kublais to barnebarn, og kjempet mot Kaidu, hvis protesjé Duwa tok ham til fange og drepte ham senere, i 1298.

En god del öngüter skal ha konvertert til katolisismen under innflytelse av den italienske misjonæren/erkebiskopen Johannes av Montecorvino (1246–1328).

Referanser
----------

1. ↑  R. Grousset: *The Empire of the Steppes*, 1970, s. xxxv, 213, Rutgers University Press
2. ↑  Roux, s. 40
3. ↑  Phillips, s. 123
4. ↑  J. J. Saunders: *The History of the Mongol Conquests*, 1970, s. 52, Routledge & Kegan Paul Ltd.

Litteratur
----------

* Tjalling H. F. Halbertsma: *Early Christian Remains of Inner Mongolia*, Leiden: Brill, 2008
* Phillips, J. R. S. (1998). *The Medieval Expansion of Europe* (second edition utg.). Oxford University Press. ISBN 0198207409. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst (link)
* Jean-Paul Roux: *Histoire de l'Empire Mongol*, Fayard, ISBN 2213031649

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Sentralpasskontoret** (1917–1987) var et statlig organ som avgjorde om folk skulle innvilges pass og visum.

Passtvang for alle som ankom Norge ble innført i 1917. Sentralpasskontoret ble involvert kun i tvilstilfeller. Første sjef var politiinspektør A. O. Eriksen, etterfulgt 1921–1924 av kontorsjef K. G. Strøm.

Fra 1927 vurderte de også søknad om arbeidstillatelse, samt anker på vedtak om oppholdstillatelse. Sjef 1927–1940 var sekretær L. R. Kolstad.

I 1941 ble det underlagt grensevaktsdelen av Statspolitiet, ledet av Knut Nicolai Stilloff. Oppgavene var 1943–1945 underlagt Sicherheitspolizei.

Efter den andre verdenskrig fortsatte Stilloff. Senere sjefer var Reidar Friis Bull (1949–1952), Arnulf Emil Jøraanstad (1952–1970), Thorolf Arve Haukenæs (1972–1982), Carl Hugo Lund (1982–1984) og Arild Kjerschow (1984–1987).

På et tidspunkt skiftet navnet til **Statens Utlendingskontor**. Fra 1988 er kontoret en del av Utlendingsdirektoratet.

Referanser
----------

1. ↑  Sentralpasskontoret[*død lenke*] fra arkivportalen.no, lest den 5. desember 2017.
*Flere betydninger*: Solstad Offshore (SOFF)

**Sentralorganet for fleksibel læring i høgre utdanning (SOFF)** var et forvaltningsorgan under Utdannings- og forskningsdepartementet i perioden 1990–2003. Fra 2004 er virksomheten videreført som del av Norgesuniversitetet.

Historie
--------

SOFF ble opprettet i 1990, som et prosjekt for å følge opp Stortingsmelding nr. 43 (1988 – 89) «Mer kunnskap til flere». I 1994 ble det et permanent forvaltningsorgan med oppgave å stimulere tilbyderne av høgre utdanning til å utvikle mer fleksible og brukertilpassede utdanningsopplegg, gjennom tildeling av prosjektmidler, evaluering og informasjon.

SOFF var rådgivende for departementet i saker innenfor sitt arbeidsområde og forvaltet en årlig bevilgning fastsatt av Stortinget. SOFFs styre ble oppnevnt av departementet med fire medlemmer fra universiteter og høgskoler, en fra de frittstående fjernundervisningsinstitusjonene og to medlemmer oppnevnt etter forslag fra arbeidslivets organisasjoner.

SOFFs sekretariat besto av fem personer med en halv sekretærstilling i tillegg, og var lokalisert ved Universitetet i Tromsø. Jan Atle Toska var direktør for SOFF i hele perioden.

SOFFs ble 1. januar 2004 slått sammen med utdannings- og arbeidslivsorganisasjonens felles organisasjon Norgesuniversitetet, til et nytt statlig forvaltningsorgan med navn Norgesuniversitetet.

Dagens situasjon
----------------

Alle oppgavene til SOFF er videreført i Norgesuniversitetet.

Eksterne lenker
---------------

* SOFFs rapport- og skriftserie
**Kuchisake-onna** (口裂け女 – «flengemunn-kvinne») referere til både den japanske mytologien, og til en moderne versjon av historien om en om en kvinne som ble lemlestet av en sjalu ektemann, og vendte tilbake som en ond ånd, fokusert på å gjennomføre de samme handlingene som ble gjort mot henne. I 2007 ble filmen «A slit-mouthed woman» laget som er basert på vandrehistorien.

Legenden
--------

Legenden sies å ha sin opprinnelse i historien om en ung kvinne som levde for flere hundre år siden (noen versjoner av legenden påstår det var i Heian-perioden) som var enten konen eller elskerinnen til en samurai. Hun skal ha vært svært vakker, men også veldig forfengelig, og muligens utro mot ektemannen. Samuraien, som ble veldig sjalu, angrep henne og klippet om munnen hennes fra øre til øre med saks, mens han ropte «Hvem vil vel synes du er vakker nå?»

Herfra fortsetter vandrehistoriene fortellingen, og slår fast at en kvinne vandrer rundt om natten (spesielt når det er tåke), med ansiktet dekket av en operasjonsmaske (noe som er vanlig i Japan hvis man er forkjølet, med hensyn til andre). Når hun møter noen (i hovedsak barn og universitetsstudenter), spør hun sjenert *«Watashi wa kirei?»* («Er jeg vakker?»). Hvis personen svarer ja (som er det vanligste svaret), vil hun ta av seg masken og avsløre sin lemlestede munn, og gjenta sitt spørsmål. Offeret vil sannsynligvis løpe unna, og kuchisake-onna vil ta opp jakten, ofte med saks. Får hun tak i personen, avhenger resultatet av jakten på offerets kjønn; menn blir drept umiddelbart, mens kvinner vil bli forvandlet til kuchisake-onna selv.

Ifølge legenden vil å svare «ja» på det andre spørsmålet føre til at den onde ånden klipper opp munnen på personen og spørre om personen føler seg like vakker som henne. Svarer personen «nei» på det andre spørsmålet, vil ånden bli opprørt og kutte opp munnen til personen fra øre til øre. Men det finnes tre måter og slippe unna på:

1. Si at hun ser helt normal ut, hun vil tenke, og personen vil få tid til å rømme.
2. Spørre henne om hun synes «du» er vakker, hun vil igjen tenke og du vil få tid til å rømme.
3. Personen kan ved å fortelle henne at han/hun har en tidligere engasjement for å ivareta, vil hun tilgi sin oppførsel og unnskylder seg for å ha kommet i veien.

Se også
-------

* Japansk mytologi
* Aka manto

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Kuchisake onna – Yokai.com» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 3. juni 2016. Besøkt 25. juli 2019.
2. 1 2 3 4  «Kuchisake-Onna». *Yokai Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 25. juli 2019.
3. ↑  «Kuchisake-onna». Besøkt 25. juli 2019.
Artikkelen omhandler både distriktet og byen Kudat

Fyret på den lille øya Kalampunian, om lag to kilometer nord for «*The Tip of Borneo*»  Foto: Uwe Aranas (2013) 
**Kudat** er et distrikt i Kudat-divisjonen i den malaysiske staten Sabah. Det har et areal på 1 287 kvadratkilometer og et folketall på 83 140 (2010). Administrasjonssenteret er byen Kudat.

Distriktet er det nordvestligste i Sabah, og ligger mellom Sørkinahavet i vest, Balabac-stredet i nord og Marudubukta i øst. Her ligger Borneos nordligste punkt, Tanjung Simpang Mengayau (eller «*The Tip of Borneo*»). Øyene Balambangan, Malawali og Banggi, som er Malaysias største, ligger i Balabac-stredet.

Historie
--------

Balambangan, Banggi og Borneos nordkyst kom under britisk administrasjon i 1752. I 1773 ble en av Malaysias første handelsstasjoner opprettet på Balambangan, men etter konflikt med Suluk-folket ble bosetningen forlatt i 1775. Øya ble bosatt på nytt i 1803 og forlatt for andre gang i 1805.

Kultur
------

Kudat er hovedområdet for urfolket rungus, som også er den dominerende folkegruppen, og deres tradisjonelle langhus er vanlige i distriktet. I Kampung Sumangkap er det produksjon av det tradisjonelle musikkinstrumentet gong, og i Tomborungus arrangeres det en årlig kokosnøttfestival, *Pesta Kelapa*.

Byen
----

Byen Kudat har 29 025 innbyggere. Den ble grunnlagt av A.H. Everett den 7. desember 1881 av North Borneo Chartered Company, og ble Britisk Nord-Borneos første hovedstad frem til 1884, da den ble flyttet til Sandakan. Frem til 1970-tallet var Kudat kun tilgjengelig med båt opp elven fra den lille kystbyen Sikuati, 20 kilometer vest.

Flyplassen, og den lokale havnen betjener hele Kudat-divisjonen. Byen er utgangspunktet for fergen til Banggi.

Referanser
----------

1. 1 2  Folketellingen for Sabah (2010) Arkivert 14. november 2013 hos Wayback Machine..
2. 1 2  Sabah Edu.net: History of Kudat. Besøkt 1. oktober 2013. (en)
3. ↑  Sabah Tourism Board: Kudat Arkivert 21. september 2013 hos Wayback Machine.. Besøkt 1. oktober 2013. (en)
4. 1 2 3  *Borneo* av Tamara Thessen. ISBN 978-1-84162-252-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Palhinhaea** eller (latin: *Palhinhaea*) er en lite beskrevet slekt innenfor kråkefotfamilien. Dens arter formerer seg gjennom generasjonsveksling ved hjelp av sporer. Slekten har 10-15 arter, i subtropiske og tropiske strøk.

I motsetning til lusegras og kråkefot, har disse artene en opprett stengel og et fåtall grener som går vannrett, uregelmessig ut fra denne. Av utseende minner planten om et "glissent juletre". Bladene er korte og sitter relativt tett.

Karsporeplanter formerer seg gjennom generasjonsveksling, og ved sporer i stedet for frø. Den ukjønnede generasjonen er den dominerende. Når sporen vokser dannes det et protallium, som er en liten kjønnet mellomgenerasjon som ikke lever lenge. Fra denne vokser det opp en langt større, kjønnsløs (ukjønnet) men langtlevende generasjon av planter, som produserer nye sporer. Plantene har bare én sporetype som er ukjønnet (*homospori*).

Arten *Palhinhaea cernua* er trolig en av de mest utbredte kråkefotplanter i verden, med utbredelse i subtropiske og tropiske strøk over både den nordlige og sørlige halvkule. Høyden er 5-30 cm, som for de fleste arter av lusegress og kråkefot.

I Kina kalles denne arten *feng you*, og brukes i medisin mot revmatisme og for å øke blodsirkulasjonen.

arter
-----

Noen arter innenfor Pallhinhaea-slekten omfatter:

* «Nodding Club-Moss »*Palhinhaea cernua*
	+ *Palhinhaea cernua var. pendula*
* *Palhinhaea capillacea*
* *Palhinhaea hainanensis*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Palhinhaeaslekten* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Palhinhaeaslekten* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Palhinhaeaslekten* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Palhinhaeaslekten* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Palhinhaeaslekten* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Palhinhaea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Palhinhaea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* eFora.org om Palhinhaea cernua
* Bilder av Palhinhaea cernua
***Hemsøboerne*** (orig: *Hemsöborna*) er en svensk dramaserie fra 1966 basert på August Strindbergs roman med samme navn fra 1887. Handlingen er lagt til et gårdsbruk på et lite svensk øysamfunn på 1800-tallet. En ny gårdsarbeider kommer til gården og skaper en ny giv, men også irritasjon hos arvingen. De ledende rollene spilles av Allan Edwall, Sif Ruud og Sven Wollter. Regi er ved Bengt Lagerkvist. Serien er i sort-hvitt. 

Serien ble vist på NRK i 1966 og 1984. Den ble meget populær, både Norge og Sverige, og bidro til en økt interesse for Strindbergs verker i det brede lag av folket.

Handling
--------

Hemsö er ei lita bygd som ligger i den svenske skjærgården. Hit kommer Carlsson for å hjelpe til med å drive gården til enkefru Flod. Hans inntreden som gårdbestyrer går imidlertid ikke knirkefritt, og det skjærer seg raskt mellom ham og enkefru Flods sønn Gusten, som synes Carlsson er hovmodig. Carlsson er imidlertid flink til å drive gården, og får i tillegg ideen om å ved å leie ut en av boligene til en professorfamilie i sommerhalvåret. Det tilfører gården ekstra inntekter. Carlsson forelsker seg i en av tjenestejentene på gården, men forholdet skjærer seg og han ender isteden med å gifte seg med enkefru Flod. Det ekteskapet har imidlertid ikke mye å gi Carlsson, og snart innleder han et forhold til en av de yngre tjenestejentene på gården. Hans kone fatter mistanke om at ikke alt er som det skal være, og en vinterkveld smyger hun seg etter de to og får stadfestet sine mistanker. Ekteskapet får et tragisk utfall.

Om serien
---------

Serien ble innspilt vinteren og sommeren 1965. Produksjonen hadde base på Dalarö hotell i Haninge kommune, Stockholms län. Øya Kymmendö i Haninge kommune var inspirasjonskilde for Strindberg da han skrev *Hemsøboerne*.

Rollebesetning
--------------

* Allan Edwall - Carlsson
* Sif Ruud - Madam Flod
* Sven Wollter - Gusten
* Hilding Gavle - Rundqvist
* Håkan Serner - Norman
* Anna Schönberg - Clara
* Åsa Brolin - Lotten
* Edvin Adolphson - Erik Nordström, presten
* Veronica Björnstrand - datter
* Julia Cæsar - Tjenestepiken hos presten
* Gregor Dahlman - Dreng
* Håkan Jahnberg - Professor
* Helena Reuterblad - Ida
* Thomas Svanfeldt - Sønn
* Fylgia Zadig - Professorens hustru
* Åke Fridell - Rapp
* Ulf Palme - Fortellerstemmen

Referanser
----------

1. ↑  SFI - Visningar
2. ↑  Ørjasæter, Jo (1925-2006) (1994). *Fjernsynsteatret: til glede og forargelse*. Oslo: Ad notam Gyldendal. s. 81. ISBN 8241704224.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hemsøboerne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Hemsøboerne* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Hemsøboerne* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Kuhliål** er en liten, slangeaktig fisk som er populær i akvaristikken.

Beskrivelse
-----------

Fisken er åleformet med noe sammentrykte sider, og finnene er veldig små. Ryggfinnen begynner bak midten av kroppen, og gattfinnen et godt stykke bak dette igjen. øynene er dekket med transparent hud. Kroppen har 15-20 mørkebrune til svarte loddrette striper, og mellomrommene mellom dem er lakserød til gulaktig. Undersiden er lys.

Det er umulig å skjelne kjønnene utenom når leken pågår.
I gytetiden blir hunnen ofte svært bred før eggene legges. Det er ikke enkelt å få kuhliålen til å leke i akvarium, men når det er vellykket har man noen hundre grønnaktige egg blant røttene på flyteplanter.

Maksimal lengde er 10 cm. Fisken blir kjønnsmoden omtrent ved 7 cm lengde. Den har fire par med skjeggtråder rundt munnen.

Habitat, diett og relatert informasjon
--------------------------------------

Det naturlige habitatet til kuhliålen er sandbunnen på saktestrømmende elver og klare fjellbekker. De er sosiale fisk og finnes normalt i små grupper. De stimer ikke. 
De er sky og nattaktive, og holder seg nær bunnen. I naturen lever de i et tropisk klima, og foretrekker vann med en pH på 5,5 – 6,5, en hardhet på 5 dGH, og en temperatur på 24 – 30 °C).

Annet
-----

I naturen leker fisken i grupper i veldig grunt vann. Kuhliålen lever på bunnen og graver seg ned i mykt underlag. 
Det vitenskapelige navnet *Acanthophthalmus* betyr noe slikt som «torn-øye», og kommer av at fisken har en pigg under hvert øye.

Akvaristikk
-----------

Kuhliålen blir ofte holdt i tropiske akvarier. Det er flere arter i slekten *Pangio* som er like i utseende og selges under samme navn, har lignende behov, og som alle passer utmerket for hjemmeakvarier. De er vanligvis hardføre, lever lenge, og kommer godt overens med sine artsfrender så vel som andre.

Hvis substratet er finkornet, kan *Pangio*-arter grave seg ned i bunnen og bli der i lange perioder, mens de kun kommer fram om natten for å finne mat.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kuhliål* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Kuhliål* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kuhliål* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kuhliål* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Kuhliål* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kuhliål* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pangio kuhlii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Pangio kuhlii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Båndstripe
**Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj** er en svensk militær utmerkelse som tildeles for innsats for Hemvärnet.

Bakgrunn
--------

Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj ble innført i 1947. Utmerkelsen er innstiftet av Rikshemvärnsrådet etter tillatelse fra kongen. Det svenske Hemvärnet har også andre utmerkelser, der Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj er den fremste av fortjenstmedaljene.

Tildeling
---------

Hemvärnets kungliga förtjänstmedalj i gull kan tildeles den som gjennom særlig viktig innsats utover det som tjenesten krever har bidratt til å utvikle Hemvärnet, mens medaljen i sølv kan tildeles for meget betydningsfull innsats utover det tjenesten krever for utvikling av Hemvärnet. Medaljen kan i spesielle tilfeller tildeles utenlandske statsborgere.

Sjefen for Hemvärnet (*rikshemvärnschefen*), medlemmer av Rikshemvärnsrådet og heimevernsrådene kan nominere personer for tildeling av medaljen.

Utforming
---------

Medaljen er oval med krone på toppen. På aversen bærer den monarkens portrett. På revers har medaljen Hemvärnets emblem, en H med tre kroner over. I begge valører har medaljen størrelse åtte i det svenske systemet for medaljestørrelser.

Medaljebåndet er blått med fem smale gule striper.

Referanser
----------

1. ↑  Christian Braunstein: *Utmärkelsetecken på militära uniformer. Decorations on Swedish military uniforms*, Statens Försvarshistoriska Museer, skrifter nr. 12, 2007, s. 65.
2. 1 2 3 4 5 6  *Handbok Hemvärn 2018* Arkivert 26. desember 2019 hos Wayback Machine. Försvarsmakten , 2018, s. 200–201.
3. ↑  *Handbok Hemvärn 2018* Arkivert 26. desember 2019 hos Wayback Machine. Försvarsmakten, 2018, del 17.3.2, s. 200–207.
Gulf of Mannar, Adam ' s Bridge, Palk Bay, Palkstredet, Bengalbukta
Adam's Bridge skiller Palk Bay fra Gulf of Mannar
**Palkstredet** (tamil: பாக்கு சலசந்தி / பாக்கு நீரிணை) er stredet mellom Tamil Nadu i India og Mannar-distriktet i den nordlige provinsen av Sri Lanka. Det knytter Bengalbukta i nordøst med Palk Bay og med Gulf of Mannar i sørvest.. Stredet er 53 til 80 km bredt. Flere elver renner inn i stredet, inklusive Vaigai River i Tamil Nadu. Sundet er oppkalt etter Robert Palk som var guvernør i Madras (1755-1763) i Raj perioden.

Geografi
--------

Stredet består av en lang kjede av lave øyer, rev og sandbanker som med et felles begrep kalles Adam's Bridge, kjent i hinduistisk mytologi som "Ram Setoer" dvs. Ramas bro. Denne kjeden strekker seg mellom Dhanushkodi på Pamban-øya (også kjent som Rameshwaram-øya) i Tamil Nadu og Mannar-øya i Sri Lanka. Ramneshwaram-øya er forbundet med det Indiske fastlandet med Pamban-broen.

Historie
--------

Fra 1914 gikk det vanlig tog fra Madras, nå Chennai til Dhanushkodi, så en ferge til Talaimannar på Mannar-øya, og videre tog til Colombo. I 1964 raserte en syklon Dhanushkodi med jernbane-broen og forårsaket store ødeleggelser langs kysten av Palk-stredet. Dhanushkodi ble ikke gjenoppbygget og jernbanen fra Talaimannar til Mahawilachchiya i Sri Lanka ble oppgitt. Det gikk en ferge mellom små brygger i Ramneshwaram og Talaimannar, men dette ble da avviklet og ikke gjenopptatt før 30 år senere.

### Foreslått kanal

Apene bygger broen
Det grunne vannet og de mange skjær i den snevre kanalen gjør det vanskelig for store skip å passere gjennom, selv om fiskebåter og små fartøyer (bæreür) kystbåter har navigert i sundet i mange hundre år.

Referanser
----------

* *Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

1. ↑  Map of Sri Lanka with Palk Strait and Palk Bay
2. ↑  Distansen er målt på Google Earth
3. ↑  «Adam's bridge». *Encyclopædia Britannica*. 2007. Besøkt 14. september 2007.
4. ↑  «Land's end». Arkivert fra originalen 14. oktober 2004. Besøkt 7. juli 2016.
5. ↑  Sri Lanka, India to relaunch ferry service after three decades

Eksterne lenker
---------------

* Foto essay på Palk Stredet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
*Vikingehuset* ved Isfjorden skole.
**Hen** (av norrønt *Hávin*) er en tidligere kommune og et lite tettsted i Isfjorden i Rauma kommune, Møre og Romsdal. *Heen* er den vanlige skrivemåten for etternavn.

Stedet hadde tidligere flere forretninger, drosjesentral, kafé, banker, postkontor og bensinstasjon. På 1980- og 1990-tallet opplevde stedet tilbakegang som handelssted. Den korte avstanden til kommunesentret Åndalsnes er en av årsakene.

Foruten Hen kirke, har stedet barneskole (Isfjorden barneskole) og idrettshall (Isfjordshallen).

*Vikinghuset* er bygd etter tegninger fra en arkeologisk utgravning, som kopi av et tidligere hus fra vikingtiden

Tidligere kommune
-----------------

Hen er en tidligere kommune og fra 1837 del av Grytten formannskapsdistrikt.

1. januar 1902 ble Hen skilt ut fra Grytten som egen kommune. Hen hadde ved etableringen som egen kommune 1 128 innbyggere.

1. januar 1964 ble Hen slått sammen med Eid, Grytten og Voll kommuner samt det meste av Veøy kommune til den nye Rauma kommune. Hen hadde ved sammenslåingen 1 663 innbyggere.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hen over jord et pilgrimstog** er en salme med tekst av Johan Halmrast. Den sto på trykk i sangboken *Noahs Due* i 1891 i en uferdig form. I 1896 kom den med i den danske sangboken *Hjemlandstoner* i den formen som er mest kjent i dag. Lars Aanestad mente at H.P. Mollerup, som var med i redaksjonen av den sangboka, trolig var den som hadde gitt salmen sin endelige form. Melodien er fra Egil Hovlands «Allehelgensmesse» (1970). I *Norsk salmebok 2013* er den salme nummer 270.

Salmeteksten
------------

Hen over jord et pilgrimstog  

så stille skrider frem.  

Dets sang på alle jordens språk  

lovpriser himlens hjem.  

Blant alle jordens folkeslag  

det reiser korsets røde flagg.  

Tross hat og bål, tross spott og sår,  

det stille fremad går.  

   

Fra slekt til slekt det langsomt skred  

igjennom tiden frem.  

Dets sang var Jesu kjærlighet,  

dets lengsel fredens hjem.  

Med verdens tornekrans det gikk,  

med freidig hjerte, løftet blikk,  

igjennom verdens tåredal  

mot himlens stjernesal.  

  

Hist fra Judeas palmestrand  

gikk toget ut en gang.  

I Davidssønnens fagre land  

fikk først dets harpe klang.  

Og siden stille over jord  

det går mot himlens englekor.  

Med smil i gråt det vandrer frem  

mot himlens lyse hjem.

Litteratur
----------

* Nils-Petter Enstad *Jeg som er ringest blant ringe* (Commentum Forlag, 2016)

Referanser
----------

1. ↑  Lars Aanestad: Hen over jord et pilgrimstog. Artikkel i Kristen sang og musikk II 1965, avsnitt «Kommet til under trykking» side 3

Eksterne lenker
---------------

* Melodien spilt på orgel (YouTube
**Zhou Daguan** (kinesisk: 周達觀, født i 1266 i Wenzhou i Zhejiang i Kina, død 1346) levde under Yuan-dynastiet i Kina. Han var medlem av en keiserlig delegasjon som i 1296–1297 besøkte den daværende kambodsjanske hovedstad *Yasodharapura*, nå kjent under navnet Angkor. 

Han var kong Indravarman IIIs gjest der til juli 1297. Han var verken den første eller den siste kinesiske diplomat som besøkte stedet. Hans berømmelse henger sammen med at han etterlot seg en rikholdig rapport om besøket, med navnet *Zhenla fengtu ji* (真臘風土記).

De første to oversettelser av det omfattende verket til et vestlig språk var begge til fransk: I 1819 av Jean-Pierre Abel-Rémusat, i 1902 av Paul Pelliot.

Litteratur
----------

* Zhou Daguan: *A Record of Cambodia. The Land and Its People*. Oversatt, innledet og kommentert av Peter Harris. Chiang Mai 2007 (Silkworm Books). ISBN 978-974-9511-24-4.
* Michael Freeman og Claude Jacques: *Ancient Angkor*. Bangkok 1999 (River Books). ISBN 974-8225-27-5.
* Johann Reinhart Zieger: *Angkor und die Tempel der Khmer in Kambodscha*. Chiang Mai 2006 (Silkworm Books). ISBN 974-9575-60-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Oxford English Dictionary*** (**OED**) er en ordbok over det engelske språk som utgis av Oxford University Press. Det er en av de største og mest kjente engelske ordbøker, med 301 000 hovedoppslagsord og 350 millioner tegn pr. 30. november 2005. Det har også 157 000 kombinasjoner og avledninger og 169 000 fraser, hvilket gir 615 000 ordformer. I tillegg finner man 137 000 uttaleangivelser, 249 300 etymologier, 577 000 kryssreferanser og 2 412 400 illustrerende sitater. 

Første utgave ble utgitt i 1928. Den siste fullstendige utgaven på papir var andre utgave fra 1989, som bestod av tyve bind med tilsammen 21 730 sider.

OEDs mål er å forsøke å nedtegne ordenes mest kjente betydninger og varianter i alle former av engelsk, både geografisk og tidsmessig. Dette betyr at den dokumenterer engelsk slik det tales i en rekke land, og slik språket har utviklet seg siden man først kunne snakke om et engelsk språk omkring år 740. En stor mengde slang- og dialektord er inkludert. For å gjøre det mulig å bruke verket er det lagt noen praktiske begrensninger på dette: Ord som hadde forsvunnet ut av språket før 1150, slutten på den gammelengelske æra, blir ikke tatt med, mens dialektord og former som er nye etter 1500 blir tatt med kun dersom de fortsetter et eldre ords historie, illustrerer et annet ords historie eller har en egen litterær gangbarhet. 

Verket har hatt stor innflytelse på leksikografisk arbeid innen det engelske språk, og regnes av mange for å sette normen for engelsk rettskrivning.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Aegus (s.str.) insipidus*** er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 30 millimeter), avlang, noe flat, halvblankt brunsvart til svart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og store, brede, sigdformede kjever. Disse er nokså lange og har vanligvis en kort tann i den indre halvdelen og en innoverrettet, butt, bred tann nær roten. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode er nokså matt, nokså tett og kraftig punktert, særlig på sidene. Hodet har et lite, rundet utskudd bak fasettøynene. Pronotum er avrundet rektangulært, mye bredere enn langt, innsnevret ved roten, blankt og ganske fint punktert, med en bred, grunn midtfure. Dekkvingene er jevnbrede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, hode og pronotum er tett og grovt punktert og nokså matt.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Sulawesi, skal også finnes på D'Entrecasteaux-øyene ved Ny-Guinea.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Aegini* - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Aegus* MacLeay, 1819 (i snever forstand)
								- ***Aegus (s.str.) inisipidus*** Thomson, 1862
									* ***Aegus (s.str.) inisipidus batanduaensis*** Nagai, 1994 - muligens identisk med *A. insipidus insipidus*
									* ***Aegus (s.str.) inisipidus insipidus*** Thomson, 1862
									* ***Aegus (s.str.) inisipidus sangirensis*** Nagai, 1994

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Lucanidae du Monde, bilder av arten
* (en) *Aegus (s.str.) insipidus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
***Aegus (s.str.) angustus*** er bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor ( millimeter), avlang, noe flat, blankt rødbrun til svart hjortebille. Hannen har stort, bredt hode og store, brede, sigdformede kjever som oftest har to tenner på innersiden, én innoverrettet ved roten og en skrått oppover- og innoverrettet litt lenger ute. Som vanlig hos hjortebiller viser hanner av denne arten allometri, slik at store hanner har forholdsvis betydelig større hode og kjever. Hannens hode er halvblankt, nokså tett punktert. Pannen er bredt og grunt, U-formet innbuktet foran. Hodet er ikke utvidet bak fasettøynene, tinningene ganske korte. Pronotum er avrundet rektangulært med skarpe forhjørner, mye bredere enn langt, avrundet bak. Dekkvingene er jevnbrede med fine, skarpe punktstriper, kraftig punkterte ved roten og langs ytterkanten. Beina er mørkbrune. Hunnen er mindre enn hannen uten forstørret hode og kjever, kroppen er tett og kraftig punktert og nokså blank.

Levevis
-------

Som de fleste andre hjortebiller lever larvene i morken, død ved.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det sørlige Kina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Aegini* - omfatter bare én slekt:
						* Slekten *Aegus* MacLeay, 1819 – ca. 210 arter
							+ Underslekten *Aegus* MacLeay, 1819 (i snever forstand)
								- ***Aegus (s.str.) angustus*** Bomans, 1989

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over artene
* Nettside om arten
* (en) *Aegus (s.str.) angustus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Aegus (s.str.) angustus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sverige Sveriges flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0
(1 pallplassering) |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | 2011 Frankrikes flagg Savoie | Sprint |
| Sølv | 2013 Finlands flagg Vuokatti | Stafett |
| Bronse | 2011 Frankrikes flagg Savoie | Stafett |
| Bronse | 2012 Sveits’ flagg Lausanne | Stafett |
| Europamesterskap |
| Sølv | 2012 Sveriges flagg Falun | Stafett |
| Junior-VM |
| Bronse | 2002 Spanias flagg Alicante | Stafett |

**Anders Holmberg** (født 4. september 1984) er en svensk orienteringsløper som konkurrerer for den svenske orienteringsklubben Järla Orientering. Han har tidligere løpt for det svenske landslaget i mesterskap

Karriere
--------

Holmberg har gjennom flere sesonger vært en del av den internasjonale orienteringseliten. Han har behersket alle distanser og har vært en stabil løper Sverige har stolt på i stafettsammenheng. Holmberg har fire medaljer fra VM i orientering, tre av de på stafett. Hans eneste individuelle medalje fra et internasjonalt mesterskap er sølvmedaljen han tok på sprintdistansen under VM i franske Savoie. Da ble han kun slått av sveitseren Daniel Hubmann. I stafettsammenheng var han med på Sverige sine VM-medaljevinnende lag tre år på rad fra 2011 til 2013, da det henholdsvis ble bronse i Frankrike, bronse i Lausanne og sølv i finskeVuokatti. Sølvmedalje i stafett tok han også i EM på hjemmebane i Falun i 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anders Holmberg – World of O Rediger på Wikidata
* «Anders Holmberg» hos Orientering.se Sveriges flagg