Autografen til den første siden av *Credo*
**Messe i h-moll** (også *h-moll-messen*; BWV 232) er en kirkemusikalsk høytidsmesse komponert av Johann Sebastian Bach, det siste og viktigste av hans store vokalverk. 

Den latinske messetekstens fullstendige *ordinarium* ligger til grunn for verket som i den tyske romantikken fikk navnet *Hohe Messe in h-Moll*, mens det i realiteten er snakk om en *Missa solemnis*, en større høytidsmesse.

I 2015 ble Bachs originalmanuskript fra 1748/1749 ført opp på UNESCOs liste over Verdens dokumentarv.

Oppbygning
----------

I manuskriptet delte Bach ordinariets fem deler inn i fire avsnitt:

* *Missa* (Kyrie og Gloria)
* *Symbolum Nicaenum* (= *Credo*)
* *Sanctus* (med Osanna, og Benedictus med Osanna*)*
* *Agnus Dei* (med *Dona nobis pacem* ved slutten av den tredje Agnus Dei-gjentakelsen)

Disse fire avsnittene er videre oppdelt i atten korsatser og ni arier.

Besetning
---------

Den siste versjonen av h-moll-messen krever fem vokalsolister (sopran I/II, alt, tenor, bass), et fem- til åttestemmig kor og et fullt besatt barokkorkester med tre trompeter, pauker, en corno da caccia, to tverrfløyter, to oboer, to oboi d'amore, to fagotter, fioliner I/II, bratsj og basso continuo. For Sanctus (nr 20) kreves tre oboer.

Historie
--------

### Anledning

Etter kurfyrst Friedrich August I. av Sachsens bortgang 1. februar 1733 ble det beordret landesorg med forbud mot oppføring av musikk i tidsrommet 15. februar til 2. juli 1733. Tiden benyttet Bach til å skrive partitur og stemmer for en første kort messe. Oppføringsstemmene dediserte han kurfyrstens etterfølger, Friedrich August II. I det ledsagende brevet av 27. juli 1733 søkte Bach tittelen som hoffkapellmester (*«Praedicat von Dero Hoff-Capelle»*) ved det saksiske kongehoffet som hadde vært katolsk etter at Sachsen gikk i personalunion med kongeriket Polen.

Hvorfor Bach utvidet den første versjonen, en *missa brevis* til en fullstendig *missa tota*, er ikke kjent, men på midten av 1730-tallet begynte Bach å skrive andre sykliske verk med karakter av modellverk (Goldbergvariasjonene, Juleoratoriet, Die Kunst der Fuge), og det antas at utvidelsen kan sees i sammenheng med disse bestrebelsene.

Ifølge en nyere teori av Michael Maul kan verket ha vært tiltenkt en oppføring i Wiener Stephansdom i 1749. Sekretæren for det såkalte *Musicalischen Congregation*, grev Johann Adam von Questenberg, var kjent med Bach og korresponderte med ham i 1748, og kan ha bestilt verket til den store musikkfesten på *Cäcilientag*, 22. november.

### Verkhistorie

Bach arbeidet med messen til ulike tider:

* Sanctus ble komponert for første juledag 1724
* Kyrie og Gloria (Missa brevis) kom i 1733. Denne første versjonen kan brukes både i den lutherske og den katolske gudstjenesten. Bach presenterte de 21 stemmene i denne versjonen ved det katolske hoffet i Dresden sammen med en forespørsel om å bli tildelt tittelen «Hof-Compositeur». Først etter flere påminnelser, ytterlige dediseringer og en rekke konserter fikk han i november 1736 tittelen *Kurfürstlich-sächsischen und königlich-polnischen Hofcompositeur*. Det er ukjent om denne versjonen ble oppført.
* I 1748 utvidet Bach verket med Credo, Sanctus og Agnus Dei, dels ved å skrive nytt, dels ved å omarbeide satser fra sine kantater.

### Oppføringer

Messen fra 1733 var ikke beregnet på bruk i Leipzig, noe continuo-stemmens besifring i kammertone viser: I Leipzig var kirkeorglene stemt i en høyere kortone, slik at for oppføringer i Leipzig laget Bach alltid en transponert orgelstemme. Bach kjente det nye Silbermannorgelet i Sophienkirche i Dresden fra besøk i 1725 og 1731. 23. juni 1733 ble Bachs sønn Wilhelm Friedemann utnevnt til organist i denne kirken. Et annet indisium på at messen kan ha hatt et privat formål er at alle stemmene er skrevet ut av personer i nær familie (Anna Magdalena, Wilhelm Friedemann og Carl Philipp Emanuel).

Tross forskjellene i materiale, den lange tilblivelsestiden og de mange arkaiske, tradisjonelle og moderne formene og stilmidlene lyktes det Bach å skape en enhetlig vokalsyklus med stor uttrykkskraft. Til forskjell fra i de todelte Lutherske messer BWV 233-236, overskred messen den lutherske liturgiens muligheter og Bach opplevde aldri en oppføring av hele verket.

Sønnen Carl Philipp Emanuel arvet partituret, og etter han døde i 1788, kjøpte musikkskribenten, forleggeren og komponisten Hans Georg Nägeli fra Zürich det i 1805 etter en rekke mislykkede forsøk.

Carl Friedrich Zelter prøvde i 1811 ut ulike deler av messen med sitt Sing-Akademie zu Berlin, men den første offentlige oppføringen i to deler skjedde først 20. februar 1834 (del 1) og 12. februar 1835 (del 2). Enkelte deler av messen ble oppført i Wien og Frankfurt/Main. I Louis Köhlers memoarer finner man indikasjoner på at Braunschweig Sing-Akademie under ledelse av Friedrich Konrad Griepenkerl oppførte messen, sannsynligvis i tidsrommet 1829 til 1836. Denne oppføringen, som sannsynligvis ble holdt i en ganske privat sammenheng, anses for å være den første gjenoppføringen av verket i Tyskland.

Liturgi
-------

Familien Bach omtalte Messe i h-moll som en «catholische Messe», men teksten avviker fra den katolske messeteksten på to steder: I Gloria er ordet «altissime» føyd til etter «Domine, fili unigeniti, Jesu Christe». Dette er i samsvar med den versjonen av *Neu Leipziger Gesangbuch* av Gottfried Volpius som Bach sannsynligvis brukte som grunnlag. I Sanctus står det «gloria tua» i stedet for «gloria eius», i overensstemmelse med Martin Luthers bibeloversetting av Jesaia 6,3 vul.

Betydning
---------

Den omfangsrike messekomposisjonen tok opp elementer fra en konsertant kantatestil som var i bruk på fra Bachs tid (*Missa concertata*), og kunne i beste fall anvendes i liturgiske messefeiringer under store kirkelige høytider. Derfor gav musikkinteresserte på 1800-tallet, inspirert av betegnelsen Missa solemnis, verket tilnavnet «Hohe Messe in h-Moll». Tonearten h-moll brukes i begynnelsen av verket og lite ellers; stort sett går messen i andre tonearter, og på grunn av bruken av naturtrompeter overveiende i parallelltonearten D-dur.

Bachs 99-siders manuskript fra 1748/1749 ble i 2015 oppført på UNESCOs liste over verdens dokumentarv.

Oversikt
--------

| BWV1 | BC2 | Satz | Toneart | Takt | Grunnlag | Bemerkninger |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| *I* |   | *Missa (1733)* |   |   |   |   |
| 1 | 1 | Kyrie eleison (Coro) | h-moll | 4/4 |   |   |
| 2 | 2 | Christe eleison (Soprano I, II solo) | D-dur | 4/4 |   |   |
| 3 | 3 | Kyrie eleison (Coro) | fiss-moll | 4/2 |   |   |
| 4 | 4 | Gloria in excelsis (Coro) | D-dur | 3/8 |   | → BWV 191/1 |
| 5 | 5 | Et in terra pax (Coro) | D-dur | 4/4 |   |   |
| 6 | 6 | Laudamus te (Soprano II solo) | A-dur | 4/4 |   |   |
| 7 | 7 | Gratias agimus tibi (Coro) | D-dur | 4/2 | BWV 29/2 (Fo3 1731) | jfr. Dona nobis pacem |
| 8 | 8 | Domine Deus Soprano I, Tenore solo) | G-dur | 4/4 | muligens BWV 193a/5 (musikken er tapt) | → BWV 191/2 |
| 9 | 9 | Qui tollis peccata mundi (Coro) | h-moll | 3/4 | BWV 46/1 (Fo 1723) |   |
| 10 | 10 | Qui sedes ad dextram Patris (Alto solo) | h-moll | 6/8 |   |   |
| 11 | 11 | Quoniam tu solus sanctus (Basso solo) | D-dur | 3/4 |   |   |
| 12 | 12 | Cum Sancto Spiritu | D-dur | 3/4 |   | → BWV 191/3 |
| *II* |   | *Symbolum Nicenum (Den nikenske trosbekjennelse) (1748/49)* |   |   |   |   |
| 1 | 13 | Credo in unum Deum (Coro) | A-miksolydisk | 4/2 |   |   |
| 2 | 14 | Patrem omnipotentem (Coro) | D-dur | 2/2 | tapt prototype til BWV 171/1 (Fo 1729 eller 1737) |   |
| 3 | 15 | Et in unum Dominum (Soprano I, Alto solo) | G-dur | 4/4 | tapt duett som allerede i 1733tjente som parodiutkast til BWV 213/11 | 2 varianter |
| 4 | 16 | Et incarnatus est (Coro) | h-moll | 3/4 |   |   |
| 5 | 17 | Crucifixus (Coro) | e-moll | 3/2 | BWV 12/2 (Fo 1714) |   |
| 6 | 18 | Et resurrexit (Coro) | D-dur | 3/4 | antakeligvis BWV Anh. 9/1 |   |
| 7 | 19 | Et in Spiritum Sanctum (Basso solo) | A-dur | 6/8 |   |   |
| 8 | 20 | Confiteor (Coro) | fisf-moll | 2/2 |   |   |
| 9 | 21 | Et expecto (Coro) | D-dur | 2/2 | BWV 120/2 (Fo 1729) |   |
| *III* |   | *Sanctus (1725)* |   |   |   |   |
|   | 22 | Sanctus (Coro) | D-dur | 4/4; 3/84 |   |   |
| *IV* |   | *Osanna, Benedictus, Agnus Dei, Dona nobis pacem (1748/49)* |   |   |   |   |
| 1 | 23 | Osanna in excelsis (Coro) | D-dur | 3/8 | antakelig BWV Anh. 11/1 (Fo 1732) |   |
| 2 | 24 | Benedictus (Tenore solo) | h-moll | 3/4 |   |   |
| 3 | 25 | *Osanna repetatur* | D-dur | 3/8 |   | Gjentakelse |
| 4 | 26 | Agnus Dei (Alto solo) | g-moll | 4/4 | antakelig BWV Anh. 196/3 (Fo 1725), BWV 11 |   |
| 5 | 27 | Dona nobis pacem (Coro) | D-dur | 4/2 | BWV 232I//7 | BWV 29/2 som Gratias agimus tibi |

Bemerkninger:

1 1. kolonne: Nummerert i henholdt til Bach-Werke-Verzeichnis (BWV)
2 2. kolonne: Nummerert i henholdt til Bach-Compendium (BC)
3 Fo = Førsteoppføring
4 *Sanctus*: 4/4 (trioler), *Pleni sunt coeli et terra*: 3/8
Gloria (nr. 4), Domine Deus (nr. 8) og Cum Sancto Spirito omarbeidet Bach mellom 1743 og 1746 til julemusikk med latinsk tekst; *Gloria in excelsis Deo*, BWV 191.

Om parodiforbildene
BWV 213 *Lasst uns sorgen, lasst uns wachen* («Herkules auf dem Scheidewege»), en verdslig kantate (*dramma per musica*) var skrevet til kurprins Fredrik Christian av Sachsens fødselsdag 5. september 1733. Denne kantaten ble senere gjenbrukt i deler av Juleoratoriet (BWV 248, 1734/35). På det autografe partituret til BWV 213 foreligger det en skisse til nr 11 som en omarbeidelse av et tapt forbilde som Bach riktignok ikke brukte, men i stedet til nr 15 («Et in unum Dominum») i *Symbolum* i Missa tota 1746/48 (BWV 232, BC E1).

Tekstunderlag
-------------

Som tekstunderlag benyttet Bach seg av det oldkirkelige Ordinarium Missae slik det forelå i «Leipziger Kirchenandachten» fra 1694.

### Forbilder til messen fra 1733

Med de to delene *Kyrie* og *Gloria* er messen fra 1733 en Missa brevis (i motsetning til Missa longa eller Missa tota, den fullstendige messen i fem deler).

Besetning og totalkonsept har messen felles med Magnificat (BWV 243) i D-dur, som sannsynligvis også ble skrevet i 1733.

Formen på 1, 2 og 3 hentet Bach fra en Missa Brevis (Kyrie og Gloria i g-moll) av Johann Hugo von Wilderer (1670-1724), som Bach gjorde en avskrift av, sannsynligvis i 1731 i Dresden.

På grunn av skrivefeil kan man konkludere med at Kyrie i h-moll (BWV 232I, Nr.1) bygger på et forbilde i c-moll.

Tekststrukturen til BWV 193a, Nr. 5 er det nærliggende å gå ut fra at denne duetten ligger til grunn for *Domine Deus* (BWV 232I, Nr. 8). Den verdslige kantanten var hyllingsmusikk til kurfyrst Friedrich August Is navnedag 3. august 1727.

På grunnlag av stilistiske kriterier tør ikke bare satsene 2, 5, 6 og 12 være parodier, men også de øvrige satsene.

Litteratur
----------

* *Hohe Messe in H-Moll* (Faksimile av manuskriptet). Leipzig, Insel Verlag 1924
* Walter Blankenburg: *Einführung in Bachs h-moll-Messe*. Bärenreiter, Kassel 1950; 5. opplag 1996: ISBN 3-7618-1170-5
* John Butt: *Mass in B Minor*. Cambridge 1991, ISBN 0-521-38716-7
* Wilhelm Otto Deutsch: *Gesten der Annahme, der Verwandlung, der Verwandtschaft: Ein Beitrag zur musikalischen Hermeneutik J. S. Bachs in der h-moll-Messe*. I: MKirche lxii/6 (1992), s. 321-327
* Ulrich Prinz (red.): *Messe H-Moll*. Stuttgart 1990, ISBN 3-7618-0997-2
* Yoshitake Kobayashi: *Die Universalität in Bachs h-moll-Messe. Ein Beitrag zum Bach-Bild der letzten Lebensjahre*. I *Musik und Kirche* bind 57, 1987, ISSN 0027-4771, s. 9–24.
* Christoph Wolff (1993). *Bach: Essays on His Life and Music*. Harvard University Press. ISBN 0674059263.

Referanser
----------

1. 1 2  «UNESCO-Weltdokumentenerbe-Urkunde für h-Moll-Messe von Johann Sebastian Bach». Deutsche UNESCO-Kommission. 2017. Besøkt 21. november 2021. «Avgjørelsen ble tatt i 2015.»
2. ↑  Joshua Rifkin: *Erläuterungen zur Editionsgeschichte der h-moll-Messe*. (PDF; 196 kB) S. V; Besøkt 21. november 2021.
3. ↑  Se f.eks. Kobayashi: *Die Universalität in Bachs h-moll-Messe.* 1987, s. 9–24.
4. ↑  Michael Maul, *Die große catholische Messe. Bach, Graf Questenberg und die Musicalische Congregation in Wien*, i Bach-Jahrbuch 2009, s. 153–175.
5. ↑  Hinrich Lichtenstein: *Zur Geschichte der Sing-Akademie in Berlin. Nebst einer Nachricht über das Fest am funfzigsten Jahrestage ihrer Stiftung*, Forlaget Trautwein & Co. 1843, s. XXII
6. ↑  Carl Philipp Emanuel Bachs bofortegnelse, 1790
7. ↑  Wolff: «Origins of the Kyrie of the B Minor Mass»
8. ↑  Christoph Wolff: *Johann Sebastian Bach*. S. Fischer, Frankfurt am Main 2000, ISBN 3-10-092584-X, s. 482
9. ↑  Bach-Jahrbuch 1977, s. 55-74

Eksterne lenker
---------------

* Johann Sebastian Bachs Werke – 6. Band: Messe in h-Moll (28.9 MB i 6 innscannede PDF-filer)
* Tekst og oppbygning av Messe i h-moll
* 

* (en) Fritt tilgjengelige noter av Messe i h-moll i Choral Public Domain Library (ChoralWiki)
* Messe i h-moll: MIDI/MP3-format, med øvingsdata for korsmedlemmer
* Artikkel over Carl Philipp Emanuel Bachs rolle ved ferdigstillingen av H-moll-messen (inneholder også kritikk av innhold i denne Wikipedia-artikkelen)
* Messe i h-moll (PDF-fil; 284 kB)
* Omfangsrike forklaringer til utgivelseshistorikken
* H-Moll-Messe (Bach): Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL
 |