recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Munningen av Sjona sett fra Sjonfjellet. Handnesøya til venstre, i bakgrunnen Lovund og Træna.
**Sjona** er en 30 kilometer lang fjord på Helgeland i Nordland fylke. Fjorden begynner ved Sjonøya i Lurøy kommune og møter Lillesjona innafor Handnesøya (Nesna kommune) før den løper videre innover til Sjonbotn og Nordsjona (Rana kommune).

Fjordens største dyp er på 634 meter.[]

Noen av de største elvene som renner ut i Sjona er Flostrandelva, Helgåga og Botnelva. Det fiskes anadrome laksefisk i alle disse, og Flostrandvassdraget er spesielt kjent for sin sjørøye.

Botnelva er utløp fra Sjona kraftverk som er et av Helgelandskraft sine største kraftverk. I forbindelse med den økte tilførselen av ferskvann dette har gitt til fjorden (dette vannet skulle egentlig rent ut i fjordarmen Utskarpen i Rana) er det opprettet et isfond som bevilger midler til isforebyggende tiltak for fiskere og andre fastboende ved fjorden.

Fjorden har to terskler. Den innerste ligger der Sørfjorden munner ut i hovedfjorden. Denne hever seg bare ca. 40 meter over det indre bassenget. Den andre terskelen ligger ytterst i Storsjona på ca. 150 meters dyp. Siden begge tersklene ligger dypt, har fjorden stor utskifting av vann.

Etymologi
---------

Fjordnavnet Sjona uttales [şo:´næ] i Lurøy kommune og [şo:´na] i deler av Rana kommune. Det er trolig avledet av norrønt femininum *sjón*, «syn», kanskje fordi fjorden er bred og rett, slik at man fra den ytre delen kan se langt innover. Navnet er nedtegnet første gangen i Aslak Bolts jordebok fra 1432 under *«i Sionen»*.

Fjorden Sjona sett fra sør
--------------------------

* Ytre del av Sjona sett fra sørsidenYtre del av Sjona sett fra sørsiden
* Midtre del av Sjona sett fra sørsidenMidtre del av Sjona sett fra sørsiden
* Midtre del av Sjona sett fra sørsidenMidtre del av Sjona sett fra sørsiden
* Indre del av Sjona sett fra sørsidenIndre del av Sjona sett fra sørsiden
* Indre del av Sjona sett fra sørsidenIndre del av Sjona sett fra sørsiden
* Indre del av Sjona sett fra sørsidenIndre del av Sjona sett fra sørsiden

Referanser
----------

1. ↑  Sjona på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. 1 2  Sandnes 1976, side 276
3. ↑  Rygh 1896, side 63
4. ↑  Rygh 1905, side 117

Litteratur
----------

* Rygh, Oluf (1896). *Norske Fjordnavne*. I Sproglig-historiske studier tilegnede Professor C.R. Unger. Aschehoug, Kristiania, 1896.
* Rygh, Oluf (1905). «Bind XVI Nordlands Amt, utg. ved Karl Rygh». *Norske Gaardnavne*. Aschehoug, Kristiania, 1905.
* Sandnes, Jørn; Stemshaug, Ola (1976). *Norsk Stadnamnleksikon*. Det Norske Samlaget, Oslo, 1976. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sjona – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
M84 sjokkgranat
**Sjokkgranat** er en ikke-dødelig eksplosiv granat lagd for å desorientere fienden. Den er konstruert for å gi fra seg et blendende lys og et intenst høyt smell på mer enn 170 desibel uten å gi permanent skade. Den ble først brukt av British Army's SAS i de sene 1970-årene.

Lysglimtet som produseres aktiverer øyeblikkelig alle fotoreseptorcellene i øyet, og gjør det umulig å se noe på ca. fem sekunder, frem til øyet gjenoppretter seg til sin normale, ustimulerte tilstand. Et etterbilde vil også være synlig for en betraktelig tid, noe som svekker offerets evne til å sikte med presisjon. Meningen med det høye smellet er å skape midlertidig hørselstap, og forstyrrer også væsken i øret, noe som skaper tap av balanse.

Varmen som skapes kan antenne brannfarlige materialer slik som drivstoff. Brannene som inntraff under beleiringen av den iranske ambassaden i London var forårsaket av sjokkgranater.

Referanser
----------

1. ↑  «Measurement of Exposure to Impulsive Noise at Indoor and Outdoor Firing Ranges during Tactical Training Exercises» (PDF). Besøkt 25. august 2013.
2. ↑  «SAS - Weapons - Flash Bang | Stun Grenade». Eliteukforces.info. Besøkt 29. mai 2013.
**Zoltán Kásás** (født 15. september 1946 i Alpár), ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München.

Kásás vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1972 i München. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Sovjetunionen. Det ungarske laget fikk åtte poeng i finalerunden, like mange som Sovjetunionen, som vant turneringen på bedre målforskjell. Kampen mellom Ungarn og Sovjetunionen endte uavgjort 3-3. Kásás spilte åtte kamper og scoret to mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Tysklands flagg München - Sølv Sølv i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zoltán Kásás – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Zoltán Kásás – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Zoltán Kásás – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zoltán Kásás – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) Zoltán Kásás – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata
**Peder Ringeneie** (født 15. august 1820 i Bærum, Akershus, død 22. oktober 1847 i Bærum, Akershus) ble henrettet for mord på sin hustru.

Bakgrunn
--------

Peder var sønn av husmannen Ole Hansen og dennes hustru Berthe Rolfsdatter. Peder vokste opp på Kleven i nærheten av Billingstad, under dysfunksjonelle familieforhold. Den 5. juni 1844 giftet han seg med Anne Larsdatter Jammerdal, og et år senere fikk de en sønn Olaus. Ekteparet levde stort sett fra hverandre, grunnet deres fattigdom som gjorde at han måtte arbeide som tjener på Ringen mens hun arbeidet på Tanum.
Senere flyttet ekteparet sammen på Haugsvollen. Peder arbeidet fremdeles som tjener på Ringen gård, og etablerte i den forbindelse en liaison med den derværende Birgit Asledatter fra Hallingdal.

Forbrytelse
-----------

Den 23. november 1846 dro Peder Ringeneie og hans hustru i skogen for å hente ved. Ved Peterskleiva drepte Peder Anne Larsdatter med øks.

Etterforskning
--------------

Peder Ringeneie anmeldte selv sin hustru som forsvunnet. Liket ble funnet og det var åpenbart at kvinnen var myrdet. Den 13. desember 1846 ble Peder arrestert, mistenkt for mordet. Under påvirkning fra sin sjelesørger tilsto han etter få dager. Motivet var at han hadde etablert forhold til Birgit Asledatter.

Rettssak og eksekusjon
----------------------

Den 11. mars 1847 ble Peder Ringeneie dømt til døden i underretten etter § 14-1 i Straffeloven av 1842. Birgit Aslesdatter fikk livstids fengsel. 

* 12. april 1847 ble dommene bekreftet i Akershus Stiftsoverrett.
* 3. juni 1847 stadfestet Høyesterett de lavere rettenes dommer.
* 19. august 1847 godkjente kong Oskar I dødsdommen.
* 22. oktober 1847 ble Peder Ringeneie halshugget av skarpretter Samson Isberg på Jongsåsen i Bærum.

Kilder
------

* Departementstidende 1847 p. 675-6
* Rigstidende 19, januar 1847
* Retstidende 3. juni 1847

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
Stikk av Clemens etter tegning av Wiedewelt til 1772–utgaven av Peder Paars.
**Peder Paars** er et komisk-episk dikt av Ludvig Holberg som utkom i fire deler i årene 1719–20. Diktet er en parodi på antikkens og renessansens helteepos. Det er især Vergils store romerske epos Æneiden som Holberg spiller på.

Handling
--------

Diktets hovedperson, Peder Paars, som er kjøpmann i Kalundborg på Sjælland, begir seg ut på en seilas til sin elskede Dorothea i Aars (Aarhus). Misunnelige guder sørger imidlertid for at han forliser og strander på øya Anholt, hvor han møter en fristerinne i skikkelse av fogdens datter Nille. Det lykkes ham å slippe bort, men trengslenes tid er langtfra forbi.

Mottagelse
----------

Paars og mannskapet hans oppdager at Anholts innbyggere, som «*lever Christelig og nærer sig af Vrag*», plyndrer og fengsler skipbrudne. Øvrigheten på øyen kuer almuen som lever i den svarteste overtro. Fogden feller dommer til sin egen fordel, mens presten støtter seg til gamle katolske prekensamlinger. Diktet nøt stor suksess, men beskrivelsen av forholdene på Anholt fikk den daværende eieren, Frederik Rostgaard, til å klage til kongen med krav om at boken skulle brennes av bøddelen. Kongen besluttet likevel at skriftet - selv om det «*hellere kunde være bleven udeladt end skreven*» - kunne godtas, ettersom det dreide seg om «*fingeret Skiemt*» (= fiktiv skjemt). *Paars* ble et gjennombrudd i Holbergs forfatterskap i retning satire og de mange komedier som han stadig er kjent for.

Referanser
----------

1. ↑  *Det komiske helteepos Peder Paars*, Dansk litteraturs historie, denstoredanske.dk. Besøkt 8. desember 2016
2. ↑  *Ludvig Holberg: Peder Paars, Det danske Sprog- og Litteraturselskab*, dsl.dk. Besøkt 8. desember 2016
3. ↑  Det komiske helteepos Peder Paars | Gyldendal - Den Store Danske
4. ↑  *Ludvig Holbergs romaner*, danmarkshistorien.dk. Besøkt 8. desember 2016
**Sigfrid Ingebjørg Hernes** (født 1956) er en norsk billedkunstner bosatt i Alta, og har jobbet for homofiles rettigheter gjennom arbeid i DNF-48, HBB, Sappho lesbisk front og LLH Finnmark.

Hernes ble uteksaminert ved Statens kunstakademi i 1994, og har siden blitt innkjøpt til offentlige samlinger som Nordnorsk Kunstmuseum og Museet for Samtidskunst, Sparebank 1 Nord – Norge, samt en rekke private samlinger.  Hernes har hatt en mengde separatutstillinger, blant annet på Nordnorsk kunstnersenter i 2013, og deltatt i utallige gruppeutstillinger. I 2020 mottok hun Twendeprisen, som deles ut årlig til en kunstner med tilknytning til Nord-Norge. 

Hernes arbeider hovedsakelig med foto, som oftest i svart-hvitt der naturen spiller en stor rolle motivene, i tillegg til tegning og video. Hun har også utsmykket offentlige rom med sine kunstprosjekter, som Sortland ungdomsskole og Tana flerbrukshall.

Referanser
----------

1. ↑  «Sigfrid Hernes». *Kreative Nord*. Besøkt 10. november 2021.
2. ↑  «Sigfrid Hernes mottar Twendeprisen 2020». *Magasinet KUNST*. 15. desember 2020. Besøkt 10. november 2021.
3. ↑  «Om sigfrid hernes | Sigfrid Ingebjørg Hernes». *sigfridhernes.no* **(norsk)**. Besøkt 11. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Domen** er et fjell vest for Bussesundet i Vardø kommune i Finnmark. Det har en høyde på 164 meter over havet. Domen er et viktig landemerke, og alt i sagatiden kjent som stedet der Dumbr, halvt menneske og halvt troll, hersket. En rekke sagn knyttes til Domen, både i norsk og samisk tradisjon. Hulen under fjellet kalles Domsholla eller Helveteshola, i eldre kilder beskrevet som «*et stort hul, som gaar dybt ind i fieldet*».

Veien over Domen (E75 på 123 moh) stenges iblant om vinteren på grunn av dårlig vær.

Domen omtales i Norges verste hekseprosess der minst 19 kvinner ble «straffet på livet til ild og bål» i løpet av vinteren 1662/63. Noen av dem fortalte om heksedans på Domen rundt sankthans, der djevelen hadde spilt på sin røde fiolin. En av de anklagede, Laurits’ hustru Guri, var bosatt på Ekkerøy utenfor Vadsø, men ble ført for retten på Vardøhus den 26. januar 1663. Hun var anklaget av tre andre kvinner som selv hadde fått trolldomsanklager mot seg høsten 1662 og var blitt henrettet. Guri tilstod å ha deltatt på et heksemøte med djevelen på Domen sankthansnatt, og at hennes gud het Erich. Hun ble kjent skyldig i bruk av trolldom og dømt til ild og bål.

Et sted som ble oppfattet som «kristenhetens ytterste grense», var markert med et kors, og blir kalt «St. Olavs forberg» på Olaus Magnus' kart over Norden, *Carta Marina* fra 1539. I middelalderens lærde tradisjon fantes en kobling mellom St. Olav og et sted lengst mot nord, der syvsoverne hvilte. Dette stedet må ha ligget et sted i Varanger etter *Carta Marina* å dømme, og er mest sannsynlig identisk med Domen.

STATSAT AS har bygd en stasjon på fjellet som tar imot AIS-signaler fra to norske satellitter.

Referanser
----------

1. ↑  Domen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑   Frans-Arne Stylegar: «Sagn på vandring»
3. ↑  Rune Blix Hagen: «trolldomsprosessene» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 4. januar 2022 fra
4. ↑  De ti vanskeligste trolldomsprosessene, *Arkivverket*
5. ↑   Frans-Arne Stylegar: «Sagn på vandring»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*Jomfruen føder*, ca. 1540-43
**Domenico di Giacomo di Pace Beccafumi** (født 1486, død 18. mai 1551) var en italiensk skulptør, maler og grafiker. Han innledet manierismen med sine langstrakte figurer, urolige komposisjoner og flakkende lysspill, og var elev av Rafael. Hans farge-ekspresjonisme appellerer til publikum i dag. Hovedverket er en gruppe malerier fra 1520-årene i Santa Maria del Carmine i Siena, men også hans gulvmosaikker i Siena-domen er berømte (1517-46).

Liv og gjerning
---------------

Domenico var født i Montaperti ved Siena rundt 1486. I likhet med faren sin gikk han i tjeneste hos adelsmannen Lorenzo Beccafumi, og det var denne adelsmannen som ordnet læreplass for ham hos en maler i Siena. Etter et par år i Roma rundt 1510 jobbet Domenico Beccafumi for det meste i Siena, der han malte takhimlinger, altertavler og fresker. Han er særlig kjent for å ha designet gulvmosaikken i Siena-domen, som han jobbet med i 30 år og som det tok over hundre år å fullføre. På sine eldre dager jobbet Beccafumi mest som skulptør.

Verkene hans har en stil som bygget på samtidige, florentinske verk. Beccafumi var også påvirket av den eldre malerstilen utviklet i Siena, som Duccio var den fremste representanten for. Siden etterlignet han Michelangelo, som han studerte i Roma. *Jomfruen føder* fra rundt 1543 er kanskje hans mest kjente bilde.

Referanser
----------

1. 1 2   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10111661, besøkt 15. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   data.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.kulturarv.dk, besøkt 12. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Aschehougs kunsthistorie. Bind 4 Kunstleksikon*, 1996

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** KulturNav **·** Discogs
 |
**PediaPress** er en selskap som utvikler åpen kildekode og som gjør Print on demand. Selskapet holder til i Mainz i Tyskland. De leverer en online-tjeneste som gjør det mulig for internettbrukere å lage tilpassede bøker fra innhold til wikier. Slike bøker kan bli lagd og bestilt via lenken «Bokhjelp» i venstremargen på alle artikler på bokmålsutgaven og et antall andre prosjekter som drives av Wikimedia Foundation.

Selskapet sier selv at tjenesten kan brukes for å gjøre utskrift fra alle typer av databaser.

I henhold til den tyske utgaven av PC World så er prisen for slike spesiallagde bøker €8.00 for de første hundre sidene, pluss €3.00 for de neste ekstra 100 sidene.

PediaPress og Wikimedia Foundation har vært samarbeidspartnere siden desember 2007. Wikimedia vil motta 10 prosent av brutto omsetning fra salget av bøkene.

Referanser
----------

1. 1 2  Dirscherl, Hans-Christian (10. februar 2009). «Print-on-Demand: Eigenes Buch aus Wikipedia-Artikeln machen». PC Welt. Arkivert fra originalen 23. februar 2012. Besøkt 4. mars 2009.
2. ↑  «Das Lexikon zum Selberbasteln». Berner Zeitung. 11. februar 2009. Arkivert fra originalen 16. februar 2012. Besøkt 4. mars 2009.
3. ↑  «Wikipedia offers print-on-demand». Arkivert fra originalen 3. mai 2009. Besøkt 1. mars 2009.
4. ↑  «Wikis Go Printable». Besøkt 1. mars 2009.
5. ↑  Gallagher, Victoria (24. februar 2009). «Print your own Wikipedia launched». The Bookseller.com. Besøkt 4. mars 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) PediaPress – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Moské i Zomba
Kirke i Zomba med Zomba platået i bakgrunnen
**Zomba** er en by i Shire Highlands i Malawi med en befolkning på 87 366 i 2008. Den var Malawis hovedstad 1964–1975 og er setet for Chancellor College, University of Malawi.

Byen ble etablert i 1885 for plantasjeeiere og var fra 1891 administrasjonssenteret for British Central African Protectorate, senere Nyasaland.

Ved Malawis uahvhenighet i 1964 ble byen landets hovedstad, men denne funksjonen gikk i 1975 over til den nyetablerte byen Lilongwe.

Byen fungerer som utgangspunkt for turer til Zombaplatået, som når om lag 2 100 meter over havet.

I 1973 ble Chancellor College, som er del av University of Malawi, lagt til byen. Det gir utdannelse i bl.a. naturvitenskap, samfunnsfag, humanistiske fag og jus.

Byen fungerer handelssentrum for området rundt, hvor det produseres tobakk, meieriprodukter, ris, mais og fisk.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Zomba Britannica. Hentet 22. september 2014
2. ↑  Zomba (betalingsmur) The Columbia Encyclopedia, 6th ed. Via Questia.
3. ↑  The University of Malawi (UNIMA) Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.The Soko Fund. Hentet 22. september 2014. hos Webcite.
4. ↑  University HistoryUnima.mw. Hentet 22. september 2014. hos Webcite.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Theodor Kittelsens fem akvareller i «Svelgfoss-serien» henger i Lysbuen kunstmuseum på Notodden. Foto: Ingrid Lie, 2013 
**«Fossens eventyr»**, også omtalt som **«Svælgfos-serien»** og **Theodor Kittelsens Svelgfoss-serie**, er en serie store akvareller av eventyrtegneren Theodor Kittelsen. Høsten 1907 fikk Kittelsen dekorasjonsoppgava «Fossens Eventyr» av industrigründeren Sam Eyde, og vinteren 1907–1908 tegna og malte Kittelsen fem akvareller fra utbygginga av kraftverket Svelgfoss (Svælgfos) i Skiensvassdraget. Akvarellene henger permanent utstilt i Lysbuen kunstmuseum på Notodden som er tilknytta Norsk industriarbeidermuseum (NIA) på Rjukan.

* Skisse til «Fossen»Skisse til «Fossen»
* 1. «Fossen»1. «Fossen»
* 2. «Grunnarbeide»2. «Grunnarbeide»
* Skisse til «Trollene er temmet»Skisse til «Trollene er temmet»
* 3. «Svælgfos»3. «Svælgfos»
* 4. «Dammen på Kloumann-sjøen»4. «Dammen på Kloumann-sjøen»
* 5. «Markens grøde»5. «Markens grøde»

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  «Norsk industriarbeidermuseum (NIA) om Kittelsens Svelgfoss-serie». Arkivert fra originalen 12. februar 2019. Besøkt 10. februar 2019.
2. ↑  Treider, Ingrid Kittelsen (1890-1961) (1951). *Tirilil Tove: minner om Th. Kittelsen og hans hjem*. Oslo: Gyldendal. s. 129–130.
3. ↑  Østby, Leif (1906-1988) (1975). *Theodor Kittelsen*. Oslo: Dreyer. ISBN 8209012266.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fossens eventyr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
Ugali med kjøtt og saus
Ugali med hodekål. Det er vanligere å spise det med grønnkål.
**Ugali** (også kalt **sima**, **sembe** og **posho**) er en østafrikansk matrett som består av maismel kokt med vann til det får en grøt- eller deiglignende konsistens. Det er en av de vanligste kildene til stivelse i østlige og sørlige Afrika. Når ugali lages av en annen type stivelse får den gjerne et spesifikt regionalt navn.

Den tradisjonelle måten å spise ugali på er å rulle en klump til en ball med høyre hånd, lage en fordypning med tommelen, og dyppe den i en saus eller stuing av grønnsaker og/eller kjøtt. Fordypninga lar ugalien brukes som ei skje, og pakke den rundt kjøttstykker på samme som flatbrød brukes i andre kulturer.

Ugali er relativt billig, og dermed lett tilgjengelig for fattige, som vanligvis kombinerer det med en grønnsaksstuing eller kjøttstuing så det blir et mettende måltid. Ugali er lett å lage, og maismelet kan holde seg godt over lengre perioder. Siden mais også vokser i tørkeperioder er ugali en pålitelig rett som er del av kostholdet til millioner av afrikanere.

Se også
-------

* Nshima
* Fufu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |
**Truppendienstgericht** («troppetjenesterett», flertall: **Truppendienstgerichte**) er navnet på to føderale tyske domstoler (Truppendienstgericht Nord med sete i Münster og Truppendienstgericht Süd med sete i München) som dømmer i første instans etter den militære straffelov i saker som er blitt henvist til dem fra Forsvaret.

Truppendienstgericht Nord har også kamre i Hannover, Potsdam, Oldenburg, Hamburg, Koblenz og Kassel, mens Truppendienstgericht Süd har kamre i Kassel, Koblenz, Erfurt, Karlsruhe og Regensburg.

Avgjørelser fra en Truppendienstgericht kan eventuelt ankes til Bundesverwaltungsgericht, den føderale høyesterett for offentlig-rettslige spørsmål.

Se også
-------

* Tysklands politiske system

| * v
* d
* r
Tyske føderale domstoler |
| --- |
|  | *Føderale høyesteretter* | Bundesarbeitsgericht **·** Bundesfinanzhof **·** Bundesgerichtshof **·** Bundessozialgericht **·** Bundesverwaltungsgericht **·** Fellessenatet for Tysklands føderale høyesteretter |
| Føderale spesialdomstoler | Bundespatentgericht **·** Truppendienstgerichte |
| Føderal forfatningsrett | Bundesverfassungsgericht |
**Pediatrisk forskningsinstitutt** (PFI) er et norsk forskningsinstitutt ved Oslo universitetssykehus, Rikshospitalet og Universitetet i Oslo.

Instituttet ble etablert i 1959 ved Rikshospitalet. Etableringen skjedde etter initiativ fra Martin Seip og etter forbilde av den integrerte forsknings- og klinikkvirksomheten ved Boston Children's Hospital, med sikte på å bygge opp et kombinert sykehus- og universitetsinstitutt. Norske Kvinners Sanitetsforening muliggjorde opprettelsen av instituttet gjennom økonomisk støtte. Fra begynnelsen bestod instituttet av Sverre Halvorsen som stipendiat, en teknisk assistent og et mikroskop. I 1963 ble Halvorsen ansatt i en nyopprettet stilling som dosent og bestyrer for instituttet, og i 1964 ble staben og virksomheten ved instituttet betydelig utvidet. I 1964 fikk instituttet også formelt status som eget institutt ved Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo.

Fra etableringen var instituttet en del av Barneklinikken ved Rikshospitalet; etter sykehusfusjonen og flere omorganiseringer inngår det i den sammenslåtte Barne- og ungdomsklinikken ved Oslo universitetssykehus. Instituttet er også en del av Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo og inngår i Institutt for klinisk medisin, Fakultetsdivisjon Rikshospitalet.

Det er Norges eneste institutt for forskning på barns somatiske helse. I de første årene stod forskning på hematologi sentralt, og senere har det vært forsket på metabolske sykdommer, barnekreft og skadelige effekter av bilirubin. Fra 1990-årene har hovedfokuset i instituttets forskning vært på effekten av reoksygenering etter en periode med oksygenmangel, særlig i nyfødtperioden, og forskningen ved instituttet har vært sentral i å få endret praksis for gjenopplivning av nyfødte internasjonalt.

Bestyrere
---------

* Dosent Sverre Halvorsen (1963–1974)
* Professor Sverre Olaf Lie (1975–1989)
* Professor Ola Didrik Saugstad (1991–)

Referanser
----------

1. ↑  Pediatrisk forskningsinstitutt
2. ↑  *For syke barn i 100 år: Barneklinikken, Rikshospitalet 1893–1993*. Oslo: Rikshospitalet. 1993. s. 309. ISBN 8291198012.
3. ↑  Kan redde 200 000 nyfødte, *forskning.no*

Portal: Oslo
Glimåkra kirke.
**Glimåkra** er et tettsted i Östra Göinge kommune i Skåne län i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 1 383 innbyggere.

Tettstedet Glimåkra oppstod langs jernbanelinjen Kristianstad-Immelns (KIJ), som i 1886 ble forlenget til Glimåkra. I 1906 ble KIJ overtatt av Kristianstad-Hässleholms järnväg (CHJ), som forlenget banen fra Glimåkra til Älmhult. I 1928 ble Glimåkra municipalsamhälle dannet, dette ble oppløst i 1960. Persontrafikken på jernbanelinjen Kristianstad-Glimåkra-Älmhult ble nedlagt i 1969 (det ble kjørt godstrafikk på strekningen Kristianstad-Glimåkra inntil 1978). Glimåkra var en egen kommune fram til 1974, da den ble slått sammen med Broby, Hjärsås og Knislinge til den nye Östra Göinge kommune.

Glimåkra kirke er fra 1838.

Referanser
----------

1. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 5. mars 2016.

  


| * v
* d
* r
Östra Göinge kommune i Skåne län i Sverige |
| --- |
|  | Broby **·** Glimåkra **·** Hanaskog **·** Hjärsås **·** Immeln **·** Knislinge **·** Sibbhult |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ruff** er et beskyttet rom på en båt, som befinner seg under bakkdekket, og normalt brukes til soveplasser, bysse og oppholdsrom.

Det er like vanlig med en ruff på seilbåter som på motorbåter. Noen båter har bare akterruff, men som regel har en båt med akterruff også en forruff. Akterruffen inneholder normalt soveplasser, i form av køyer for to personer, men den kan også ha toalett, hygienerom og bysse. På større båter kan det også være plass til en salong.

Ruffen har som regel en egen inngang fra sittebrønnen. På større båter kan forruffen og akterruffen være forbundet innombords med en liten korridor. Akterruffen kan også ha en egen utgang mot akterspeilet.

Begrepet har tysk/hollandsk opprinnelse og betegnet opprinnelig selve tildekningen (kappe/tak) over en åpning i dekket for leidere. På seilskip var ruffen forut for fokkemasten og under bakken på eldre dampskip. Ruffen var et kombinert, felles oppholds- og soveområde for mannskapet ombord.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ishockey** har fått økt sin interesse som sportsaktivitet i Mexico de siste årene og det er bygget mange ishaller i de større byene.
Mexico har vært medlem i det internasjonale ishockeyforbundet siden 1985 og det er registrert 1900 aktive ishockeyspillere i landet, hvorav 400 menn og 50 kvinner spiller på seniornivå.
Det offisielle meksikanske ishockeyforbundet er Federación deportiva de México de Hockey sobre hielo A.C. som står for alle offisielle turneringer i Mexico.

Internasjonal ishockey
----------------------

Mexico stiller med ett herrelandslag, ett U20-landslag og ett U18-landslag som er med i internasjonale turneringer.

### Mesterskap

Mexico har vært vertsnasjon tre ganger for VM i ishockey, i 2002 hvor det ble holdt en kvalifiseringsturnering for opprykk til 2. divisjon, under 3-divisjon av mesterskapet i 2005 og under 2. divisjon av mesterskapet i 2010. Under alle turneringene foregikk kampene i Mexico by. I tillegg til dette har Mexico også 4 ganger vært arrangør for U18 VM (2003, 2008, 2010 og 2011) og 3 ganger vært arrangør for U20 VM (2000, 2005 og 2011).
Under U18 VM i 2010 foregikk kampene i Monterrey. De andre junior-VM hvor Mexico har vært deltatt, ble avholdt i Mexico by.

Nasjonal ishockey
-----------------

Mexico har flere registrerte klubber i tillegg til en del uregistrerte. De registrerte klubbene deltar i Mexicos nasjonale ishockeyturnering. Vinteren 2009/2010 ble innledet med Azteca-turneringen, hvor Jurasicos fra San Jeronimo stakk av med seieren.
Den meksikanske eliteserien starter i november og består av 5 lag. Divisjonen under bestod av 11 lag for sesongen 2009/2010.

### Ishockeyklubber som er medlem av det nasjonale forbundet

* Galerias Pumas
* Gran Sur Lobos
* León Panteras
* Lomas Verdes Halcones
* Metepec Tigres
* San Jeronimo Osos
* Toros Monterrey
* Villahermosa Garrobos

### Ishockeyklubber som er ikke medlem av det nasjonale forbundet

* Bosques
* Cuatitlán Izcally
* Jalapa
* Jalisco
* Jurasicos
* León
* Mérida
* Puebla

### Liga Mexicana Élite

Fra sesongen 2010/2011 er det etablert en egen liga med navn Liga Mexicana Élite (LME). De 70 beste spillerne i landet er plukket ut som grunnlag for ligaen. Alle lagene som deltar i denne serien befinner seg i eller i nærheten av Mexico by. I LME vil vært lag bestå av 19 spillere.

LME består foreløpelig av 4 klubber

* Aztec Eagle Warriors
* Mayan Astronomers
* Teotihuacan Priest
* Zapotec Totems

Fra 2011/2012 sesongen, vil det også bli åpnet for utenlandske spillere.

### Nasjonale mesterskap

Det har vært arrangert nasjonal serie i regi av ishockeyforbundet siden 1995 i tillegg til cup.
Vinnere de siste år har vært som følger:

* 1999 Distrito Federal Sportica
* 2000 Distrito Federal Villa Hermosa
* 2001 Distrito Federal
* 2002 DNP
* 2003 DNP
* 2004 Lomas Verdes 1
* 2005 Jurassics San Jeronimo
* 2006 San Jeronimo Osos
* 2007 San Jeronimo Osos
* 2008 San Jeronimo Osos
* 2009 Jurasicos of San Jeronimo
**Gottlieb Ferdinand Rojahn** (født 26. april 1860 i Kristiansand, død 28. august 1928 i Tønsberg) var en norsk organist og musikkritiker. 

Rojahn ble student i 1878, cand.theol. i 1887 og var deretter ansatt som organist og lærer i Tønsberg. I studieårene hadde han også studert orgelspill hos Peter Brynie Lindeman og musikkteori hos Ludvig Mathias Lindeman og fortsatte senere sine musikkstudier i Leipzig (1893) og Berlin (1896–97). 

Foruten korrespondanse, referat og kritikk angående musikk i *Morgenbladet*, *Musik- und Theaterwelt* og andre aviser skrev han *Kortfattet Haandbog om Orglet* (1891) og *Kortfattet Haandbog om Pianoet* (1892), som også gir en fremstilling av orgelets og pianoets historie. I anledning Kristiansands 250-årsjubileum skrev han *Historisk Oversigt over Musikforholdene i Christianssand* ("Kristiansands Tidende" 1892) og 1896 et festskrift i anledning av Tønsberg Sangforenings 50-årsjubileum, som også gir bidrag til mannssangens historie i Norge i sin helhet. Han gav også konserter og holdt musikkhistoriske foredrag i flere norske byer.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Nationen, utgitt 29. august 1928[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Rojahn, Gottlieb Ferdinand i Christian Blangstrup, *Salmonsens Konversationsleksikon* (2. udgave, 1926)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
«**Sjællandsvisen**» er et skillingstrykk som Alf Prøysen presenterte i sin visespalte i bladet «Magasinet for Alle», årgang 1954-1955. Visen er også tatt med i samlingen «De gamle visene med Alf Prøysen». Skillingsvisen er av ukjent opprinnelse.

Teksten
-------

**1.** Ved Sjællands kyster bodde der to unge, de elskede hverandre huld og tro,  

men de var fattige og tiden trange, og folk berøvet dem all deres tro.  

  

**2.** Men da de ikke kunne få hinannen, blev gutten sløv og flasken ble hans trøst,  

men piken hun bevarede forstanden hun reiste bort fra Sjællands grønne kyst.  

  

**3.** Men ingen visste hvorhen hun var dragen, hun skrev ei brev, ei sendte noe bud,  

men alle fant det var klart som dagen, at piken kastet seg i sjøen ut.  

  

**4.** Han sank alt mer til slutt han gikk som tigger, enskjønt han var en rask og kraftig mann,  

og alle fant at det var klart som dagen at gutten hadde mistet sin forstand.  

  

**5.** Men piken i Amerika gikk stille i huset hos en grunnrik enkemann,  

titt så han pikens bitre tårer trille for ham der hjemme i sitt fedreland.  

  

**6.** Gift deg med meg og når jeg dør, så skjenker jeg deg mitt gods hvis du meg pleie vil,  

så fries du fra fattigdommens lenker og siden får du ham din hu står til.  

  

**7.** Men piken gråt da hun for alteret trådte dog var hun god i mot den gamle mann,  

to år derpå han i gravens skjød måtte, hun sto som enke og i fornem stand.  

  

**8.** Så reiste hun til Sjællands grønne sletter, hun søkte der sin ungdomskjærlighet,  

han var den første og han var den rette skjønt han var sunket i kummer ned.  

  

**9.** Ti år var svunnet nesten ingen kjente den raske kvinne da hun steg i land,  

men da hun seg i mot hans hytte vendte da gråt han som et lite barn på strand.  

  

**10.** Hun sagde: Well, jeg ser din arme stilling, men elsker du meg ennu fro som før,  

så følg med meg vi skal dele hver skilling og du er herre innenfor min dør.  

  

**11.** Hvis du vil love meg med ærlig streben at fjerne lastens berme fra ditt sinn,  

så svar meg ja med hjerte og med leben, da kysset han ærbødig hennes kinn.  

  

**12.** Til slutt i tvende år han sto på prøve han holdt seg godt, hans last kom ei igjen,  

nå er han herre vil sin gjerning øve, og leve sammen med sin elskede venn.

Referanser
----------

1. ↑   *De Gamle visene*. Oslo: For alle. 1972. ISBN 8206001026.
**Skogsbison** er en særegen underart av den amerikanske bison, som tidligere levde i Alaska og vestlige deler av Canada, spesielt i Alberta og i Nordvestterritoriene. Den lever hovedsakelig som navnet tilsier i skog og småskog. Arten skiller seg ut fra den andre amerikanske bisonarten slettebison, ved at den er litt større, den kan komme opp i over 900 kg og dermed det største landdyret i Nord-Amerika. Et annet kjennetegn som skiller den fra den mer vanlige slettebisonen er at ens høyeste punkt på kroppen er hos skogsbison et stykke foran punktet rett over forbena, mens hos slettebison er det høyeste punktet rett over forbena.

Jakt reduserte antallet av skogsbison fra ca. 168 000 til 250 individer i år 1900, men i de senere årene har antallet øket til rundt 9000 takket være freding som den kanadiske regjering gikk inn for.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Skogsbison* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsbison* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Skogsbison* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bison bison athabascae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bison bison athabascae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Sjónvarp Føroya** (**SvF**) (norsk oversettelse: «Færøyenes fjernsyn») er en TV-kanal på Færøyene, grunnlagt som selskap i 1981. Første program kunne sendes 1. april 1984, og regulære sendinger startet i september samme år. Etter færøysk lov har SvF som mål å sende en tredjedel av sine program på det offisielle språket, færøysk. De resterende programmene er ofte fra Danmarks Radio. Utenlandske langfilmer og TV-serier har som oftest færøysk undertekst. Kanalen inngår fra 1. januar 2005 i mediekonsernet Kringvarp Føroya sammen med radiostasjonen Útvarp Føroya.

Referanser
----------

1. ↑  «Søgan hjá KvF». Kringvarp Føroya. Besøkt 13. april 2017.

Litteratur
----------

* Andreassen, Eyðun (1984). «Fjernsynets indførelse på Færøerne». *Politica* **(dansk)**. 13 (4). Arkivert fra originalen 14. april 2017.
* White, Jerry (2009). «Sjónvarpsfelagið i Havn». *The Radio Eye: Cinema in the North Atlantic, 1958–1988*. Film and Media Studies **(engelsk)**. Waterloo: Wilfrid Laurier University Press. s. 89–119. ISBN 978-1-55458-212-9.

Eksterne lenker
---------------

* (fo) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Færøyene
**Walter Joseph Hickel** (født 18. august 1919 i Kansas, død 7. mai 2010) var en amerikansk politiker. Han var to ganger guvernør i Alaska og var innenriksminister i årene 1969–1970 under president Richard Nixon.

Mens mange republikanere var skeptiske til tanken om Alaska som delstat, lyktes Hickel i å overbevise sentrale republikanske politikere i dette spørsmålet, slik at Kongressen i 1958 godkjente loven som gjorde Alaska til delstat (*Alaska Statehood Act*).

Hickel ble i 1966 valgt for første gang til delstatens guvernør som republikaner. Han gikk imidlertid av etter tre år for å bli innenriksminister. Hickel førte en miljøvennlig politikk, og var sterkt kritisk til den amerikanske deltakelsen i Vietnamkrigen. Han ble derfor sparket som innenriksminister av Nixon etter at Hickel skrev et protestbrev til presidenten i forbindelse med at Nasjonalgarden hadde skutt og drept fire studenter etter en demonstrasjon ved Kent State University i Ohio. I brevet ba Hickel presidenten vise respekt for antikrigsdemonstranter.

Hickel ble i 1990 igjen valgt til guvernør i Alaska etter demokraten Steve Cowper, denne gangen som kandidat fra Alaskan Independence Party. Men Hickels valgkamp dreide seg om andre sider av partiets program, da han personlig var imot tanken om at Alaska skulle løsrive seg fra USA. Etter at embetsperioden var over i 1994, meldte han seg igjen inn i Det republikanske parti.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Walter J. Hickel, Munzinger IBA 00000012248, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 52117897, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, oppført som Wally Hickel, SNAC Ark-ID w6h41qzg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Maia Nolan-Partnow (7. mai 2010): Former Alaska Gov. Hickel dead at 90. *Alaska Dispatch*

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på Institute of the Norths internettside
* 

* (en) Biografi hos National Governors Association


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**William Allen Egan** | **Alaskas guvernør**(1966–1969) | Etterfølger:**Keith Miller** |
| Forgjenger:**Steve Cowper** | **Alaskas guvernør**(1990–1994) | Etterfølger:**Tony Knowles** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Skjonghelleren
**Skjonghelleren** er en stor hule på Valderøy i Møre og Romsdal. Hulen er en av de største på vestlandskysten. Skjonghelleren, har en 38 meter høy åpning der dråpefallet går skrått nordvest-over i forhold til dybden på helleren som går rett øst-vest. Åpningen målt på skrå langs dråpefallet er 35 meter vid. Fra midt i opningen og rundt 30 meter innover skråner hellergulvet sterkt mot nordvest, og det er fullt av steiner og blokker. Innenfor her ligger en liten avsats hvor hellergulvet blir mer plant i både lengde- og bredderetning og her befinner selve hovedrommet i helleren seg, 32 meter langt og 7–8 meter bredt, smalnende innover med en stadig minkende takhøyde. Fra dette «rommet» fortsetter helleren innover i en lav tunnel hvor høyden bare er rundt én meter til å begynne med, noe mer lengre innover. Samlet dybde på helleren er 140 meter.

I de ytre delene av hulen er det inntil cirka 20 meter løsmasse i bunnen, der det er mulig å se mange lag med istidsavsetninger. Her finnes også knokler av dyr og fugler, opptil 30 000 år gamle, noe som gjør dette til et av de eldste forekomstene av faunamateriale i landet. Alkekonge og polarlomvi er de mest tallrike artene.

Det er funnet rester av seler i hulen. Den meste sannsynlige forklaringen er at selene er blitt drept av isbjørn, og at fjellrev siden har dratt knoklene inn i hulen. Havnivået har også vært høyere enn idag. En alternativ forklaring er at dette kan være de eldste menneskespor i Norge, men det er ikke funnet uomtvistelige bevis på slik aktivitet i form av steinartefakter eller lignende. Påstandene om så gammel bosetning er derfor svært omstridt. Derimot bærer hulen spor av flittig bruk i eldre jernalder, som har gitt rike funn av redskaper, ildsteder og bein av fisk, vilt og husdyr.

Litteratur
----------

* E. Larsen m.fl. (1987). «Cave stratigraphy in western Norway; multiple Weichselian glaciations and interstadial vertebrate fauna» (PDF). *Boreas*. 16: 267–292. ISSN 0300-9483. Arkivert fra originalen (PDF) 27. juli 2020. Besøkt 21. juni 2012.

* «Skjonghelleren». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Gustav Kristensen Berg** (1907–2002) var en norsk gårdbruker, agronom og lokalpolitiker (Sp) som var ordfører i Melhus fra 1955 til 1971. 

Berg ble ikke politisk aktiv før i 1950-årene. Han ble leder at Melhus Bondeparti (som Senterpartiet het den gang) i 1953 og i 1955 ble han innvalgt i kommunestyre. På det første kommunestyret ble han valgt til ordfører, et verv han skulle ha i 16 år; Først åtte år i gamle Melhus kommune og deretter i den nye Melhus storkommune (1964–1971). Som ordfører ble han også automatisk medlem av Sør-Trøndelag fylkesting (1956–1971), der han var med i fylkesutvalget i 12 år og fylkesskolestyret i åtte år (hvorav fire år som formann). I fire år ledet han også den fellesborgerlige gruppa på fylkestinget.

Berg vokste opp på en gård på Byneset. Han ble utdannet agronom ved Skjetlein jordbruksskole (1929) og arbeidet i flere år som gårdsregnskapsfører. Han hadde ikke egen gård de første årene, men dette målet ble imidlertid nådd da han i 1947 kjøpte Eggen på Kvål i Melhus. Ved siden av gårdsdriften og politikken var han i mange år formann i Norsk sau- og geitalslag, samt formann i Gauldal høgskulelag, forstanderskapet i Melhus Sparebank og styremedlem av Samson Fabrikker. Fra 1955 til 1976 var han sauedommer, oppnevnt av Landbruksdepartementet. Det kan også nevnes at han i sine yngre år var en ivrig skihopper og deltok i flere konkurranser i 1930-årene.

I 1972 ble han tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Berg ble i 1937 gift med Josefine Brå (1913–1967) fra Byneset. De hadde ett barn.

Referanser
----------

1. 1 2   selvbiografi, side(r) 13, www.nb.no, utgitt 2000, besøkt 17. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 17. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Wikipedia på bokmål og riksmål, besøkt 17. juni 2022[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6 7  Flakne, Olve (1926-) (2000). *Virksomme år: bonden og politikeren Gustav Berg*. [Melhus]: Snøfugl. ISBN 8270832561.
5. ↑  *Adressa*. 31. juli 1967.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Litteratur
----------

* Flakne, Olve: *Virksomme år - Bonden og politikeren Gustav Berg*. Snøfugl Forlag, Melhus 2000. ISBN 8270832561

| * v
* d
* r
Ordførere i Melhus |
| --- |
| 
* Gustav Berg (1964-1971)
* Johan Hogstad (1972-1973)
* Bjørn Havdal (1974-75)
* Johan Hogstad (1975-1987)
* Per O. Rimolsrønning (1988-1989)
* Sigurd Busklein (1989-1995)
* Anders Estenstad (1995-2001)
* Solfrid Løvseth (2001-2003)
* Erling Bøhle (2003-2011)
* Jorid Jagtøyen (2011-2015)
* Gunnar Krogstad (2015-2019)
* Jorid Jagtøyen (2019–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Olga Zabelinskaja** (født 10. mai 1980 i Leningrad) er en russisk syklist. Hun fikk bronse på landeveisrittet og temporittet i Sommer-OL 2012.

Hun har vært profesjonell siden 2001, og er datter av Sergej Sukhorutsjenkov, som vant OL-gull i sykling i Sommer-OL 1980.

Meritter
--------

2012
Bronse - landeveisritt ved sommer-OL 2012 (London)
Bronse - temporitt ved sommer-OL 2012 (London)
2.-plass - Celtic Chrono (Irland)
9.-plass - Tour de Free State (Sør-Afrika)
2.-plass - Giro del Trentino Alto Adige (Italia)
Gull - det russiske mesterskapet i landeveisritt, tempo (Voronezj)
2011
9.-plass - Emakumeen Bira (Spania)
Sølv - det russiske mesterskapet i landeveisritt, tempo (Ufa)
5.-plass - Memorial Davide Fardelli, Chrono (Italia)
4.-plass - Chrono Champenois - Trophée Européen (Frankrike)
3.-plass - Chrono des Herbiers (Frankrike)
2010
Sølv - det russiske mesterskapet i landeveisritt, tempo (Tsjeboksary)
9.-plass - Giro d'Italia Donne
Thüringen-Rundfahrt der Frauen (Tyskland)
3.-plass - Route du France Féminine (Frankrike)
3.-plass - Chrono Champenois - Trophée Européen (Frankrike)
2003
3.-plass - Holland Ladies Tour (Nederland)
2002
Gull - U23-EM landeveisritt, tempo
2.-plass - Rund Um die Rigi (Sveits)
2001
Bronse - EM i landeveisritt, tempo
1998
Sølv - Junior-VM banesykling, poengritt
Sølv - Junior-VM landeveisritt, fellesstart
Sølv - Junior-VM landeveisritt, tempo
1997
Juniorverdensmester - landeveisritt (tempo)
Juniorverdensmester - banesykling (poengritt)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olga Zabelinskaja – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Olga Zabelinskaja – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Olga Zabelinskaja – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Olga Zabelinskaja – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Olga Zabelinskaja – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Olga Zabelinskaja – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Olga Zabelinskaja – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
*Instituto Ricardo Brennand*
**Ricardo Coimbra de Almeida Brennand** (født 27. mai 1927 i Cabo de Santo Agostinho i Brasil, død 25. april 2020 i Recife) var en brasiliansk forretningsmann, ingeniør og kunstsamler.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ricardo Brennand var sønn av Dulce Padilha Coimbra og ektemannen Antônio Luiz de Almeida Brennand. Han og familien flyttet til Recife i 1930, der gutten ble utdannet ved *Colégio Marista* fra 1937 til 1942. Han ble der flytende i tysk og engelsk, den siste interessen grunnet hans britiske forfader Edward Brennand som hadde innvandret til det nordøstre Brasil i 1820-årene. Da han var 12 år fikk han en lommekniv som ble begynnelsen på en samlerinteresse; han begynte å samle på både våpen og på kunst. Han tok ingeniørutdannelse ved Universidade Federal de Pernambuco (1949).

### Forretninger

I mange år var Ricardo Brennand involvert i familiens forretningsdrift, som omfattet glassproduksjon, ståk, keramikk, sement, porselen og sukker. Han ledet Brennand-selskapene sammen med fetteren Cornélio Brennand. I 1999 solgte Ricardo og Cornélio deres sementfabrikker til den portugisiske gruppen Cimpor for US$590 millioner. Ricardo brukte deler av sin andel til å grunnlegge *Instituto Ricardo Brennand* (IRB) i 2001. Etter uenighet om pengene fra salget til Cimpor skilte Ricardo og Cornélio Brennand de selskapene de drev i fellesskap i separate selskaper.

### Museum

*Instituto Ricardo Brennand* spesialiserte seg på kunst fra senmiddelalderen og frem til den 21. århundre. Den omfatter historiske og ikonografiske dokumenter knyttet til kolonitiden og til nederlandsk Brasil. Det skulle med tiden huse blant annet verdens største private samling av malerier av Frans Post (1612-1680), og ble i 2014 rangert av TripAdvisor på 17.-plass av verdens museer

### Død

Ricardo Brennand døde 25. april 2020 av covid-19 i Recife, i en alder av 92 år.

Referanser
----------

1. ↑   casavogue.globo.com, besøkt 26. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.diariodepernambuco.com.br[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Bento, Emanuel (25. april 2020). «De empresario industrial a mecenas: Conheça a vida de Ricardo Brennand». *Diario de Pernambuco* **(portugisisk)**. Besøkt 26. april 2020.
4. 1 2  Galvao, Marley (25. april 2020). «Ricardo Brennand morre de Covid-19 aos 92 anos». *Casa Vogue* **(portugisisk)**. Globo. Besøkt 25. april 2020.
5. ↑  Meneghetti, Luana (19. oktober 2018). «Um bilionário além do Nordeste». *ISTOÉ DINHEIRO* **(portugisisk)**. Istoé. Besøkt 26. april 2020.
6. ↑  Vainsencher, Semira Adler (25. oktober 2005). «Instituto Ricardo Brennand». Fundação Joaquim Nabuco. Arkivert fra originalen 14. juli 2014. Besøkt 25. april 2020.
7. ↑  Hunter, Marnie (17. september 2014). «Traveler's Choice: World's best museums». *CNN* **(engelsk)**. Besøkt 25. april 2020.
8. ↑  «Ricardo Brennand morre de Covid-19 aos 92 anos, no Recife». *G1* **(portugisisk)**. 25. april 2020. Besøkt 25. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** SUDOC
 |