recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**The Jazzpar Prize** var en årlig dansk pris innen jazz, som i årene 1990 til 2004 hadde den høyeste prissummen for en internasjonale utmerkelse innen jazz. Den ble utdelt til en internasjonalt kjent og aktiv jazzutøver, som fortjente å bli mer alment kjent. Prisen bestod av en bronsestatuett av Jørgen Haugen Sørensen i tillegg til 200 000 kroner.

Vinneren var en av fem nominerte internasjonale utøvere av jazz. Utdelingen skjedde i København på vårparten, og avstedkommer en uke med jazzlige aktiviteter i København. Hovedsponsor i en årrekke var Skandinavisk Tobakskompagni, men etter 2004 ønsket firmaet ikke lenger å sponse prisen og prisutdelingen er satt på vent da det ikke har lykkes å skaffe en ny sponsor.

Prisvinnere
-----------

| Årstall | Prismottaker |
| --- | --- |
| 2004 | Aldo Romano |
| 2003 | Andrew Hill |
| 2002 | Enrico Rava |
| 2001 | Marilyn Mazur |
| 2000 | Chris Potter |
| 1999 | Martial Solal |
| 1998 | Jim Hall |
| 1997 | Django Bates |
| 1996 | Geri Allen |
| 1995 | Tony Coe |
| 1994 | Roy Haynes |
| 1993 | Tommy Flanagan |
| 1992 | Lee Konitz |
| 1991 | David Murray |
| 1990 | Muhal Richard Abrams |

Eksterne lenker
---------------

* Jazzpar Prisens nettsted

Portaler: Danmark | Jazz
**Jazzlinja**, også kjent som **jazzlinja i Trondheim** eller **konsen**, ble etablert i 1979 ved Trøndelag musikkonservatorium, det som i dag er Institutt for musikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Jazzlinja tilbyr utdanning innen utøvende jazz, og besto ved starten av lærere fra Trondheims musikkmiljø, Bjørn Alterhaug, Jan Tro[] og Terje Bjørklund. Sistnevnte hadde i en rekke år undervist i improvisasjon ved konservatoriet, og fikk med støtte fra daværende kirke- og undervisningsminister Kjølv Egeland og hans statssekretær Halvdan Skard, den nødvendige hjelp til starten av det som da var landets første jazzutdanning.

Jazzlinja har samarbeidet nært med det veletablerte Bodega Band, og siden 1999, Trondheim Jazzorkester som i en årrekke har vært studentenes utøvende band, og som i 2006 deltok på den internasjonale festivalen for jazz-utdanning i New York. Den lokale Trondheim Jazzfestival er også en viktig samarbeidspartner. En jubileumskonsert ble avholdt ved 25-årsjubileet.

En rekke av landets yngre jazzutøvere har sin utdannelse herfra.
Fast ansatte i 2008 var
Erling Aksdal,
Gunnar Andreas Berg,
John Pål Inderberg, 
Ernst-Wiggo Sandbakk, og
Carl Haakon Waadeland.

Referanser
----------

1. 1 2  Jazzbasen (12. januar 2023). «Terje Bjørklund». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 27. mai 2023. «[...] stifterne av jazzlinja ved Trøndelag musikkonservatorium (nå NTNU), også kjent som jazzlinja i Trondheim eller «konsen».»
2. 1 2  Djupvik, Ola (12. januar 2023). «Bjørn Alterhaug». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 27. mai 2023. «[...] var med på å etablere jazzlinja i Trondheim i 1979.»

Eksterne lenker
---------------

* jazzlinja.no

Portal: Jazz
Darfáljávri, Gaskkasbákti og Kebnepakteglaciären i bildets midte. Den såkalte Jojoleden begynner i passet bak isbreen.
**Tarfala** (nordsamisk: *Darfál*) er navnet på den bebyggelsen som ligger øverst i høyfjellsdalen *Darfálvággi* (Tarfaladalen). Umiddelbart vest for høyfjellsdalen ligger den fjellryggen som Kebnekaises nord- og sydtopp inngår i. Øverst i Darfálvággi ligger tjernet *Darfáljávri*. 

I Tarfala har Svenska Turistföreningen (STF) en fjellstue. Cirka en kilometer i sørøstlig retning fra Tarfalastugan ligger Tarfala forskningsstation, der det bedrives feltstudier i glaciologi på Darfálvággis isbreer. Stasjonen tilhører Stockholms universitet. Forskerne studerer massebalanse, avsmeltning og andre egenskapar hos blant annet Storglaciären ved Tarfalastationen, som har engasjert vitenskapsfolk over hele verden.

Darfálvággis øvre del med Darfáljávri og STF-hytta som skimtes ved utløpet. Isfallsbreen bak tjernet. Fotoet er tatt fra Darfálčohkka.
Darfálvággis nedre del der den munner ut i Láddjuvággi, fotografert fra Kekkonentoppen.
Området er høyalpint og steinete. Dalen omgis foruten av Kebnekaisemassivets utløpere Norra og Södra Klippbergen også av Gaskkasbákti (2 043 moh.), Kaskasatjåkka (2 076 moh.), Darfálčohkka (1 904 moh.) og Darfálbákti (1 806 moh.). Flere isbreer munner ut i dalen; de største er Storglaciären, Isfallsglaciären og Kebnepakteglaciären. 

Området er populært for brevandring og alpin klatring. Fra Láddjuvággi går en sommer- og vinterled fram til Darfáljávri. Videre finnes ingen offisielle leder men vanlige ferdselsveier er opp over Darfálčorru og den såkalte Jojoleden mot Unna Reaiddávággi. Begge disse har bare sporadisk sti- og sommerrøysmerking og går for det meste i blokkterreng. 

Dalen er også kjent for at de meget kraftige katabatiske vindene som oppstår og den vitenskapelige stasjonen har den høyeste offisielt registrerte vindhastigheten i Sverige på 81 m/s fra den 20. desember 1992. Det har imidlertid forekommet senere episoder med ekstremt sterke vindkast hvorved minst ett tilfelle da utrustningen ble blåst i stykker og derfor ikke tillot at opplysninger om vindstyrke kunne måles.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 20. juli 2006 hos Wayback Machine. SMHI, 2006-07-14

Eksterne lenker
---------------

* Tarfala forskningsstation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Targatak på en Porsche 914
**Targatak** (*targa*) er en takkonstruksjon på biler med avtagbart tak og hel veltebøyle bak setene. Bakvinduet kan være fast eller avtagbart, slik at bilen blir en cabriolet. Vanligvis vil enhver bil med karosseribiter som går opp langs siden av bilen og fortsetter i en uavbrutt linje over taket og ned på den andre siden kalles en targa. Targatak er ikke det samme som **T-tak**, som har en fast, ikke avtagbar bjelke mellom fører- og passasjersiden av bilen.

Ordet "targa" dukket først opp med Porsche 911 Targa i 1966, selv om den første bilen som ble satt i produksjon med et slikt system som ekstrautstyr kom fem år tidligere, Triumph TR4 i 1961. Navnet hentet Porsche fra billøpet Targa Florio, hvor bilen deltok. Takkonstruksjonen ble laget for at sjåføren skulle komme seg raskere inn og ut av bilen i løpssammenheng allerede i 1962, og mange racerbiler adopterte systemet, spesielt Ford og Ferrari ut over 1960- og 1970-tallet.

Takløsningen ble populær på 1970-tallet, da Vegmyndighetene i USA forsøkte å gjøre cabrioleter ulovlige på grunn av risikoen om bilen veltet. Som et resultat av dette begynte produsentene å benytte seg av targatak eller T-tak. Etterhvert som Porsche benyttet seg mer av løsningen tok de patent på varemerket Targa, og andre produsenter måtte se seg om etter alternative navn på sine løsninger.

Eksempler på biler med Targa og T-tak:

* Chevrolet Camaro (1978 – 2002)
* Chevrolet Corvette coupe (1968 – i dag)2006 Z06 ikke inkludert
* Datsun 280ZX
* Dodge Viper (1992–2002)
* Ferrari 250P / 250LM / 330P / 330P2 / 330P3 / 330P4 / 412P / 312P
* Ferrari 512S/512M
* Ferrari Dino
* Ferrari 308 GTB
* Ferrari F355
* Fiat X1/9
* Ford GTX-1 (Vinner av løpet 12 Hours of Sebring i 1966)
* Ford GTX-1 Roadster (2005)
* Honda CR-X del Sol
* Honda NSX – T
* Lotus Elise
* Matra 530
* Nissan 100NX
* Nissan 300ZX
* Porsche 904
* Porsche 906
* Porsche 911 Targa (1966–1992)
* Porsche 914
* Pontiac Firebird (1978 – 2002)
* Saab Catherina prototype
* Suzuki Cappuccino (hadde et valgfritt tak som kunne konverteres til targa-tak)
* Toyota MR2 (AW11 og SW20-modellene)
* Toyota Supra (MKIII, MKIV)
* Triumph TR4
* Triumph TR7
* Suzuki X90
**Tarek Hassan Nour El Din Amer** er en egyptisk økonom, som har vært sentralbanksjef for Egypts sentralbank (Al-Bank al-Markazī al-Masrī) siden november 2015.

Biografi
--------

Amer ble visesentralbanksjef i desember 2007, og før dette hadde han jobbet 27 år i banknæringen, både i Midtøsten, Nord-Afrika og Asia. Han har hatt ledende stillinger i Citibank og Bank of America i Egypt, der han har jobbet med finans (*corporate finance*) og investeringer (*investment banking business*) i Midtøsten og Nord-Afrika. Han var styreformann i National Bank of Egypt fra 2008 til 2012, og har vært nestleder i styret i Arab International Bank. Han har også vært nestleder i styret i Egyptian Banking Institute. 

Den 27. november 2015 ble han utpekt til Egypts sentralbanksjef, og han overtok da etter Hisham Ramez Abdel Hafez. Ved siden av stillingen som sentralbanksjef er han også direktør i National Bank of Egypt (UK) Limited.

Referanser
----------

1. ↑  Reuters - *Egypt replaces central bank governor Hisham Ramez*, besøkt 3. mai 2016.
2. ↑  Amwal Al Ghad - *Get To Know Mr. Tarek Hassan Nour Eldin Aly Amer*[*død lenke*], besøkt 4. mai 2016.
3. ↑  REuters - *Egypt replaces central bank governor Hisham Ramez*, besøkt 4. mai 2016.
4. ↑  Bloomberg - *Tarek Hassan Nour El Din Amer* Arkivert 7. november 2016 hos Wayback Machine. besøkt 4. mai 2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hisham Ramez Abdel Hafez** | **Sentralbanksjef for Egypts sentralbank**(2015–) | Etterfølger:***Sittende*** |
***Romanovy: Ventsenosnaja semja*** (originaltittel: *Романовы. Венценосная семья*) er en russisk film fra 2000, regissert av Gleb Panfilov.

Handling
--------

Historien følger det siste året til tsar Nikolaj II av Russland og hans familie etter februarrevolusjonen i 1917 til henrettelsen i juli 1918. Filmen begynner natten til 22. februar 1917, rett før tsaren skal reise til krigsfronten i Stavka under første verdenskrig. Innen 1917 hadde Russland lidd veldig store tap under krigen. Likevel var tsarens autoritet overfor befolkningen veldig høy. Men Petrograd (tidligere St. Petersburg) var et unntak. Sent på kvelden blir tsar Nicholas og Alexandra av Hessen-Darmstadt vekket av sønnen deres Aleksej Nikolajevitsj som har høy feber. Neste morgen reiser Nicholas til Stavka.

I mellomtiden, i Petrograd, begynner en del innbyggere å gjøre opprør mot myndighetene. En gate blir bombet, og mange mennesker blir drept. Den russiske revolusjonen har dermed startet. På Vinterpalasset får Alexandra beskjed om at hun og ektemannen hennes ikke lenger er keiser eller keiserinne, og at de nå er plassert under husarrest. Nicholas, ikke lenger en tsar, vender snart tilbake til familien sin. Der blir de introdusert for Aleksandr Kerenskij, den nye lederen for Den russiske provisoriske regjering. Den 1. august 1917 må den keiserlige familien, og fire av deres lojale tjenere, forlate det store palasset deres for aller siste gang.

Familien blir deretter overført til Tobolsk, en landsby i Sibir, for å bo ved guvernørens herskapshus under videre husarrest. Den keiserlige familien, og deres tidligere tjenere, lever en veldig enkel tilværelse. Hverdagen deres består blant annet av vedhogst, snøkjøring og familie-middager. Men i november 1917 styrtet bolsjevikene den provisoriske regjeringen, noe som resulterte i opprettelsen av Sovjetunionen. Men om natten til 16. juli 1918 kommer det en ordre om å henrette hele den keiserlige familien.

Skuespillere
------------

* Aleksandr Galibin som Nikolaj II
* Lynda Bellingham som Aleksandra
* Julija Novikova som Olga Nikolaevna
* Ksenija Katjalina som Tatjana Nikolaevna
* Olga Vasiljeva som Marija Nikolaevna

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 2. mai 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  ; besøksdato: 2. mai 2016.
3. 1 2 3   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
4. ↑  Романовы: Венценосная семья (2000)
5. ↑  В Лондоне скончалась актриса Линда Беллингэм, исполнившая роль в фильме Глеба Панфилова

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Romanovy: Ventsenosnaja semja* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (nl) *Romanovy: Ventsenosnaja semja* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Romanus** var pave fra august til november 897.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Om Romanus er nesten ingenting kjent. Man vet hverken når han er født, eller med sikkerhet når han døde. Han var født i Gallese nær Civita Castellana, og var sønn av en mann ved navn Konstantinus. Ifølge Anura Gurugé var Romanus angivelig fetter til pave Marinus I (død 884), som også var fra Gallese.

### Kardinal

Pave Nikolaus I opphøyde i året 867 Romanus til kardinalprest, med *San Pietro in Vincoli* som tittelkirke.

### Pave

Romanus ble valgt til pave omkring august 897, som ettertreder etter den myrdede pave Stefan VI. Etter fire måneder på Peters stol døde han, på et tidspunkt som beregnes til november samme år. Han gav palliet til Vitalis, patriark av Grado, og gav privilegier til hans kirke. For de spanske biskopene av Elna og Gerona bekreftet han deres biskopsseters alle besittelser. På pave Romanus' mynt finnes keiser Lamberts navn, og i hans monogram inngår *«Scs. Petrus»*. 

Den samtide historikekronikør Flodoard har forfattet tre verser om ham, som fremstiller ham som en mann av dygd. Det er mulig at han ble avsatt av de forskjellige fraksjoner som da gjorde seg gjeldende i Roma, ettersom det står å lese at «han ble gjort til munk». Dette er en frase som tidligere ofte ble benyttet for å betegne at noen var blitt avsatt.

Pave Romanus rehabiliterte en av sine forgjengere, pave Formosus.

Litteratur
----------

* Dollison, John (1994). *Pope-Pourri: What You Don't Remember From Catholic School*. New York: Fireside. ISBN 978-0-671-88615-8.
* Gurugé, Anura (2010). *The Next Pope*. Alton, New Hampshire: WOWNH LLC. ISBN 978-0-615-35372-2.
* Kelly, J. N. D.; Walsh, M. J. (2010). *Oxford Dictionary of Popes*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-929581-4.
* Platina, Bartolomeo (1479). *The Lives of the Popes From The Time Of Our Saviour Jesus Christ to the Accession of Gregory VII*. I. London: Griffith Farran & Co.

Referanser
----------

1. ↑   w2.vatican.va[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Stefan VI** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Teodor II** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Romarheimsdalen  Foto: Davreina, 2013 
**Romarheimsdalen** er et dalføre øst i Alver kommune i Nordhordland, Vestland fylke. Dalen strekker seg nordover fra Romarheim ved Romarheimsfjorden og opp mot mot grensen til Masfjorden kommune. Dalføret har preg av et ubebodd, trangt gjel, bortsett fra den nederste delen, som er delvis bebygd. Etter at Eikefet-tunnelen i Lindås var ferdig i 1980, ble en stor del av gjennomfartstrafikken til ytre Sogn og videre nordover kanalisert via Romarheimsdalen. Hovedveien på Vestlandet, E39, går gjennom dalen. 

Denne strekningen på E39 mellom Hordaland og Sogn og Fjordane har hatt dårlig standard, og gjennom årene har det vært mange stengninger og flere ras på strekningen. Veien oppe i dalen ble betydelig utbedret i 2008, blant annet med den nye Nipetunnelen som sparte trafikantene for et smalt, bratt og rasutsatt parti. Ved Steinareset er det høyeste punktet på E39, 440 moh.

I 2015 ble det bevilget 40 millioner kroner til skredsikring i dalen.

Referanser
----------

1. ↑   besøkt 12.nov 2010
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Britt Kristin Ese: «40 millioner til Romarheimdalen» NRK 9. mai 2015
Vindspollen med Middagsfjellet i bakgrunnen
**Vindspollen** (**Vindspoll**) er en fjord i Bremanger kommune i Vestland. Vindspollen er en arm av Midtgulen. Det er 3 gårder langs fjorden; 2 av dem har fastboende eiere. Fjorden har en strand innerst, og i bakgrunnen rett over stranden ligger Middagsfjellet. På vestsiden av fjorden ligger Muleliegga.

Navnet *Vindspoll* har sin opprinnelse i at det blåser mye i området; fjorden går rett sør og «fanger opp» det dårlige været. Ordet poll betyr liten fjordarm.

Topografi og klima
------------------

Vindspollen er en værhard plass, noe som speiles igjen i naturen. Naturen er steinete og grå med lite vegetasjon og grønne plasser der vinden ikke «biter» så hardt. Det regner mye i Vindspollen og det er et vått temperert klima med korte sommere og milde vintere.

Adkomst
-------

For å komme til Vindspollen må en ta av fra riksvei 614 ved Myklebust. Veien kom på 1980-tallet og en måtte før i tiden ro båten fra Kjelkenes. Veien veksler mellom 1 felt og litt bredere kjørebane med akkurat passering for 2 biler.

### Veier fra og til Vindspollen

* Øst til fylkesvei 614Fylkesvei 614
* Vest til Botnane

Referanser
----------

1. ↑  Vindspollen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
**Gloster Grouse var**en britisk dobbeltdekker fra 1920-tallet, utviklet av Gloster Aircraft Company. Ofte referert til som prototypen til Gloster Grebe, Grouse ble bygget som et eksperimentelt fly, og senere utviklet som et skolefly. Til tross for sin kompakte design og manøvrerbarhet, var Grouse ikke i seg selv en kommersiell suksess, selv om det dannet grunnlaget for både Gloster Grebe og Gloster Gamecock jagerfly som ble brukt av britiske Royal Air Force i 1930-årene.

Operativ historie
-----------------

Grouse  imøtekom ikke RAFs behov, en ny versjon av Avro 504, 504N, også med Lynx motoren ble foretrukket. Den svenske Hærens flyavdeling kjøpte Grouse prototypen som et avansert skolefly. Flyet ble levert bare en kort tid før det svenske luftforsvaret ble etablert sommeren 1926. I løpet av sin tid i Sverige fløy det bare 109 timer. Pilotene var imponert over den gode ytelsen, men det svenske flyvåpen kjøpte ikke flere Gloster Grouse.

Operatører
----------

 Sverige
* Svenska flygvapnet

Referanser
----------

1. ↑  Department of computer science, University of Western Ontario. «Gloster Grouse». Besøkt 3. september 2008. [*død lenke*]
2. ↑  Taylor, Michael J.H. (1980). *Jane's Encyclopedia of Aviation*. 1. Grolier Educational Corporation. s. 583.
3. ↑  James 1971, s.72.
4. ↑  Henriksson, Lars (4. januar 2008). «Gloster Grouse (1926–1929)». www.avrosys.nu. Besøkt 3. september 2008.
**Kannestøper** er betegnelsen på en håndverker som i tidligere tider støpte kanner, fat og andre gjenstander i tinn. Disse håndverkerne har også vært kalt *kannegytere* og *tinnstøpere*. Fra Christiania vet vi at de også kunne levere bly til taktekking. Her var det gjerne to eller tre kannestøpere i virksomhet på 1700-tallet. I Bergen sto faget sterkere. Der hadde kannestøperne eget laug, og i 1764 hadde Bergen 8 mestere, 4 svenner og 2 læregutter i faget. Men etter den tid kommer det en sterk nedgang fordi folk begynner å bruke mer bordstell av annet materiale.

I overført betydning er også kannestøper brukt som betegnelse på en person som uten særlig innsikt uttaler seg i store ord om politikk eller offentlige saker, jf. Ludvig Holberg: Den politiske kannestøper.

Litteratur
----------

* Bøgh, Johan (1928): Tillæg til Bergenske kandestøpere og deres merker. Bergen. (Artikkel i Vestlandske Kunstindustrimuseum: Aarbok for aaret 1927. side 131 – 139)
* Grevenor, Henrik, red. (1936): Det norske håndverks historie. Bd. I og II. Oslo
* Hals, Anna-Stina (1978): Gammelt norsk tinn. Oslo. ISBN 82-7003-012-0
* Hals, Anna-Stina (1976): Norsk tinn fra laugstiden. Oslo.
* Norsk riksmålsordbok. (1937–1957) Oslo.
* Trøndersk tin (1920): 1. Tintøi i Trøndelagen. Av Fredrik B. Wallem. 2. Trondhjems kandestøpere. Av Joh. E. Brodahl. (Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum. Trønderske studier 1.) Trondhjem.

Referanser
----------

1. ↑  Bøgh (1928) s. 133.
2. ↑  Grevenor (1936) bd. II , s. 278 f.
**August Schmierer** (født 28. april 1870, død ukjent) var en tysk sportsutøver som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Schmierer var med på det tyske laget i rugby union under Sommer-OL 1900 i Paris. Det var kun tre lag som deltok og det ble spilt kun to kamper. Tyskland spilte en kamp, de tapte til Frankrike med 17-27. I den andre kampen vant Frankrike med 27-8 over et britisk lag. Frankrike ble olympiske mestere og både Tyskland og Storbritannia er av IOC oppført som sølvmedaljevinnere.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i rugby union Keiserriket Tysklands flagg Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (en) August Schmierer – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) August Schmierer – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) August Schmierer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) August Schmierer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) August Schmierer – ESPN Scrum Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit*** (*LexM*) er et biografisk musikkleksikon over profesjonelle musikere som ble utsatt for nazistenes represjonsapparat.

Den rasistisk, kulturelt og/eller politisk motiverte forfølgelsen av musikere, ledet til en grunnleggende endring av det tyske musikklivet. De samlede biografiene i LexM viser forskningsfeltets kulturelle relevans: naziregimet påvirket yrkeskarrierer gjennom oppsigelser og yrkesforbud, og fordrivelse, deportasjon, fengsling, tortur og mord var vanlige tiltak. Enkelte musikere kunne fortsette sin yrkesutøvelse utenfor Tyskland og noen vendte tilbake etter krigen, likevel førte forfølgelsene til at virkeområdet og forholdene musikken ble skapt under ble endret.

Leksikonet ble opprettet i 2005 og utarbeides av Universität Hamburg. For at flest mulig skal kunne benytte leksikonet er det gjort fritt tilgjengelig online, og tekstene kan brukes så sant kilde angis.

Referanser
----------

1. 1 2  Torsten Roeder: «Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit», digiversity.de 14. desember 2009
2. ↑  *Vorwort* Arkivert 22. desember 2015 hos Wayback Machine. lexm.uni-hamburg.de
3. ↑  *Startseite*, lexm.uni-hamburg.de

Litteratur
----------

* Stefan Drees: *Wider das Vergessen: Das Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit als biografische Online-Datenbank*, bidrag i *Neue Zeitschrift für Musik*, utgave 5/2006, online på musikderzeit.de
* Sophie Fetthauer: *Lexikon verfolgter Musiker und Musikerinnen der NS-Zeit.* Beretning over leksikonet på *mr-Mitteilungen*, nr. 75, mai 2011, s. 1–9

Eksterne lenker
---------------

* Projektets webside, *Musikwissenschaftlichen Institut* ved Universität Hamburg
* Sophie Fetthauer: *Biographical Dictionary of Persecuted Musicians 1933–1945*. Artikkel på websiden til *The Orel Foundation*
**Kronisk leverbetennelse** eller koboltmangel er en sykdom hos sau.

Forekomst
---------

Sykdommen ble ikke oppdaget i Norge før på slutten av 60-tallet. Vanligst i Rogaland, men også nordover kysten og på østlandet.

Symptom
-------

Midtsommers vantrives lammene, har dårlig appetitt og liten eller ingen tilvekst, noen ganger vekttap. Dyrene blir slappe og sløve, får ru og stygg ull og gjerne tåreflod og småskorper på ørene. Sykdommen utvikles gradvis. Leverforandringer er typisk, og ved alvorlige tilfeller får lammene kvitleversyke (ovine white-liver disease).

Årsak
-----

Mangel på kobolt/vitamin B12. Hos drøvtyggere er det bakterieflora i vomma med bakterier som danner vitaminB12. Kobolt er en bestanddel i vitaminet. Det ser ut til at en del områder har lavt koboltnivå i jordsmonnet. Det er usikkert om mangelen lettere vil bli alvorlig på dyrket mark.

Behandling
----------

Injeksjon av vitamin B12 gir rask bedring.

Forebygging
-----------

Koboltgjødsling av beitet hvert fjerde år. 210 gram CoSO4 per mål vil hindre utbrudd av sykdommen. Saltslikkestein med kobolt er også i handelen. Sistnevnte anbefales til flokker på kulturbeite langs kysten.

Referanser
----------

1. ↑  Saueboka, s243

Litteratur
----------

* Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2
«MG30» har flere betydninger.
**Kronisk smerte** (kode **MG30** i henhold til ICD-11) anerkjennes som smerte som varer utover normal tid for helbred. Vanligvis regnes smerten som kronisk når den varer eller gjenoppstår i mer enn 3–6 måneder. Kronisk smerte er en svært vanlig lidelse, med en estimert prevalens på omkring 20 % i verdens befolkning, og kronisk smerte er årsak til omkring 15–20 % av verdens legebesøk. Det er en alminnelig oppfattelse blant leger og forskere, at kronisk smerte bør få større global helsemessig prioritet, siden adekvat behandling av smerte anses å være en menneskerett som helsemyndighetene verden rundt er forpliktet til å gi.

Kronisk smerte blir nesten alltid en byrde og er ofte vanskelig å behandle, siden den gjerne ikke har noen umiddelbar årsak. Derfor tjener slik smerte også i liten grad kroppens varslingssystem. I mange tilfeller kan den også være helt eller delvis invalidiserende. Det er viktig å få stilt riktig diagnose raskt, så man kan få best mulig behandling. Framdriften i diagnostiseringen bør derfor være planmessig. Motsatsen er akutt smerte, som i betydelig grad tjener som et varslingssystem for kroppen, slik at årsaken kan behandles og eventuelt helbredes.

ICD-11 ble introdusert i januar 2019 til det 144. styremøtet i International Statistical Classification of Diseases and Related Health Problems (Verdens helseorganisasjon), og det er meningen at de 115 medlemslandene skal begynne å rapportere etter den nye standarden fra 1. januar 2022. En av det største nyhetene for denne versjonen av ICD er en systematisk klassifisering av kliniske tilstander assosiert med kronisk smerte. Klassifiseringen er utført av International Association for the Study of Pain (IASP) og deler kronisk smerte inn i sju undergrupper, basert på etiologi eller påvirket organsystem.

Se også
-------

* Kronisk sykdom
* Kronifisering

Referanser
----------

1. 1 2  Treede, R. D. Rief, W. Barke, A. Aziz, Q. Bennett, M. I. Benoliel, R. ... & Giamberardino, M. A. (2015). A classification of chronic pain for ICD-11. *Pain*, **156**(6), 1003.
2. ↑  WHO (2019) Classifications – ICD-11 is here!. Verdens helseorganisasjon (WHO). Besøkt 2019-04-27.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chronic pain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Klassifisering | D
* **ICD-10**: G89.4
* **ICD-10-CM**: G89.4
* **ICD-9-CM**: 338.4
* **MeSH**: D059350
 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Monosjøen** er en endorheisk og monomiktisk saltsjø beliggende i fylket Mono County i den amerikanske delstaten California. Innsjøen ble skapt for minimum 760 000 år siden, og ligger midt i et ørkenområde. Siden Monosjøen ikke har noe utløp, har den en høy saltkonsentrasjon som gjør vannet alkalisk.

Det lever saltsjøkreps i innsjøen, og disse, sammen med en art fluer (*Ephydra hians*), danner næringsgrunnlaget til et hekkeområde med rundt to millioner trekkfugler som årlig kommer til innsjøen. I sjøen vokser det en ekstremofil bakterie kalt GFAJ-1.

Monosjøen er også kjent for sine søylelignende kalksteinsformasjoner tufa som har vært inspirasjon for diverse kunstnere. Blant annet er Storm Thorgersons fotografi *The Diver* til Pink Floyd-albumet *Wish You Were Here* tatt ved Monosjøen.

* Tufasøyler i Monosjøen.Tufasøyler i Monosjøen.
* Fluearten Ephydra hians.Fluearten *Ephydra hians*.
* Monosjøen sett fra verdensrommet.Monosjøen sett fra verdensrommet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lakepedia.com: *Mono Lake*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mono Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Mono Lake – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Giuseppe Billanovich** (født 6. august 1913 i Cittadella, død 2. februar 2000 i Padova) var en italiensk romanist, latinist og medievist.

Billanovich' familie stammet fra Dalmatia. Faren var lege. Etter å ha studert romersk historie ved Universitetet i Padova ble han gymnaslærer, samtidig som han videreutdannet seg i filologi. I 1939 betrodde Giovanni Gentile ham med utgivelsen av to latinske tekster til nasjonalutgaven av Petrarcas verker. Under 2. verdenskrig var han soldat ved østfronten.

Fra 1945 til 1948 underviste Billanovich i italiensk litteratur ved Universitetet i Napoli, og fra 1948 til 1950 forsket han ved Warburg Institute i London. I 1950 ble han Gianfranco Continis etterfølger som professor i romansk filologi ved Universitetet i Fribourg. Fra 1955 til 1988 hadde han den nyopprettede lærestolen i middelalderlig og humanistisk filologi ved Universitetet i Milano.

Billanovichs forskningsområde var humanismen og de klassiske latinske forfatternes virkningshistorie. Sammen med broren Guido Billanovich etablerte han i 1958 i Padova forlaget Antenore, som utga bokserien *Medievo e Umanesimo* og tidsskriftene *Italia medievale e umanistica* og *Studi petrarcheschi*.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 120322243, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   annuaire prosopographique: la France savante, CTHS person-ID 115214, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   www.medievalacademy.org, besøkt 28. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Carlo Vecce: «BILLANOVICH, Giuseppe», i *Dizionario Biografico degli Italiani* (2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Kannikparken** er en park i Stavanger. Parken danner grensen mellom byens sentrum og utfarten fra byen på E39. Nordover går Løkkeveien mot Bjergstedparken, østover går Madlaveien mot Rogaland Teater og Bergelandstunnelen, og vestover mot E39. Sør for parken ligger  Gamle Stavanger sykehus, som i dag tjener som kontorer for fylkesadministrasjonen. 

Gjennom parken renner Kannikbekken. Den kommer fra Mosvatnet, men renner stort sett i rør før parken. Bekken kommer til overflaten ved statuen «Gutten og havfruen» og renner ut i Breiavatnet.

Parken ble anlagt i engelsk landskapsstil omkring 1900, basert på tegninger av gartner Poul Holst Poulsson.

Ved en tildeling i 1932 ble Stavanger Byselskap gitt 6000 kroner fra Bertha Bergs legat til å finne en passende skulptur til parkens fonteneanlegg. Billedhugger Ståle Kyllingstad fikk oppdraget og laget statuen «Gutten og havfruen» i bronse. Avdukingen skjedde 12. mai 1933 av formannen i Byselskapet, advokat Trygve Wyller.

Referanser
----------

1. ↑  Anne Tove Austbø, Elisabeth Hovland, Gunnar M. Roalkvam, Len K. Hoff, Liselotte Nes Høiland, Elise Norland Sørheim, Torkel Thime, Øyvind Wigestrand (2008). *Stavanger byleksikon*. Stavanger: Wigestrand Forlag. ISBN 978-82-8140-017-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  «Til alle menns ridderlige beundring, til alle kvinners særlige beskyttelse». Stavanger Aftenblad 21. juli 1952 (krever abonnement). Besøkt 8. oktober 2020.
3. ↑  Lau Albrektsen, Jan Hendrich Lexow, Bodil Wold Johhnsen (1986). *Skulpturer i Stavanger*. Stavanger: Stavanger kommune. ISBN 82-991338-1-5. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Kjell's Photo Web Arkivert 2. mars 2021 hos Wayback Machine. Bilder fra Kannikparken. Besøkt 8. oktober 2020
Dwejra Tower
Dwejra Tower med Azure-Vinduet i bakgrunnen
**Dwejra Tower** (maltesisk: *Torri tad-Dwejra*, noen ganger kjent som **Qawra-Tårnet** (maltesisk: *Torri tal-Qawra* er et litte vakttårn i Dwejra Bay innen San Lawrenz' grenser på øya Gozo på Malta. Det ble fullført i 1652, og er et av Lascaris tårn. I dag. Det er i god stand og er åpent for publikum.

Det er et av fire kystvakttårn i Gozo. De andre er Xlendi-Towers, Mġarr ix-Xini Tower og Isopu Tower.

Historie
--------

Dwejra-tårnet ble bygget i 1652 av Grand Master Giovanni Paolo Lascaris og ble finansiert av Universita of Gozo. Det er et av Lascaris tårn og intensjonen bak konstruksjonen var at det skulle fungere som et vakttårn og beskytte de omkringliggende områdene fra møtende fiender, spesielt piratangrep. Dette tårnet, akkurat som de andre tårnene, kunne kommunisere til nærliggende forsvars- og festningsverker med ild og røyksignaler, henholdsvis om natten og dagen, utgiftene til å drive tårnet ble dekket ved å produsere salt fra saltverket i nærheten. Det var utstyrt med tre 6-pundskanoner i det attende århundre. I 1744, kom Grand Master Pinto til Fungus Rock ulovlig fordi han antok at en sopp som vokste der hadde medisinske egenskaper, og Dwejra Tårnet ble brukt som utkikkspost for å hindre at noen klatret på holmen.

Like ved Dwejra Tower ligger den lille fiskerlandsbyen Dwejra som har adkomst til havet gjennom en hule i fjellet
Tårnet var bemannet av Royal Malta Fencible Artilleri mellom 1839 og 1873. Det ble deretter forlatt frem til 1914, i løpet av første verdenskrig, da Kongens eget Maltaregiment og Royal Malta Artilleri ble sendt ut var det bestykket med to, og senere fire, 12-punds kanoner. Det ble brukt igjen under Andre verdenskrig som en observasjonspost, og i 1942 ble en RAF-pilot reddet etter å ha havarert i bukta.

I dag
-----

Tårnet ble restaurert av Din l-Art Ħelwa mellom 1997 og 1999. Det er nå i god stand og er åpent for publikum med gratis adgang.

I populærkulturen
-----------------

* Dwejra Tårnet ble brukt under innspillingen av filmene *Treasures in* Malta *i 1963 og i 1985 i filmen* Amongst Wolves*.*

Referanser
----------

1. ↑  Graham, Jimmy (4. juli 2015). «Dwerja Tower, Gozo». Besøkt 11. juli 2015.
2. ↑  «Dwejra Tower». Arkivert fra originalen 12. mars 2016. Besøkt 16. september 2014.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. mars 2016. Besøkt 19. september 2016.
3. ↑  «Dwejra Tower». Besøkt 17. mai 2015.
4. ↑  «Dwejra Tower, Gozo». Besøkt 16. september 2014.
**Dvojka** (norsk oversettelse: *toeren*), stilisert **:2**, er Slovakias nest eldste TV-kanal og én av to hovedkanaler tilhørende allmennkringkasteren RTVS. Kanalen har røtter tilbake til 1970 og springer ut fra den tsjekkoslovakiske kanalen ČST 2. Etter oppløsningen av Tsjekkoslovakia opprettet Slovakia og Tsjekkia hver sine nasjonale kringkasterselskaper, og den slovakiske kanalen skiftet navn til STV2. I 2012 endret den navn til Dvojka, som lenge hadde vært det folkelige navnet på kanalen.

Dvojka dekker 89,4 prosent av Slovakia og når 88,7 prosent av befolkningen. Kanalen sender i HD, og er den fjerde største kanalen i landet, etter de to kommersielle TV-kanalene Markíza og Joj samt søsterkanalen Jednotka. Mens søsterkanalen henvender seg til et bredt publikum, er Dvojka en mer kulturrettet kanal. Dvojka sender dokumentarer, naturprogrammer, gamle slovakiske filmer og utenlandske filmer.

Referanser
----------

1. ↑  Więckowska, Katarzyna; Lorek-Jezińska, Edyta (14. februar 2013). *Ex-changes: Comparative Studies in British and American Cultures* **(engelsk)**. Cambridge Scholars Publishing. ISBN 9781443846448.
2. ↑  «Slovakia - Media Landscape | European Journalism Centre (EJC)». *European Journalism Centre (EJC)* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 27. desember 2017. Besøkt 26. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn, herrer |
| Konkurrerte for Sverige |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Bronse | Torino 2006 | Stafett |
| Verdensmesterskap |
| Sølv | Sapporo 2007 | Sprint |

**Mats Larsson** (født 20. mars 1980 i Järna er en svensk langrennsløper. Larsson er sønn av langrennsløperen Gunnar «Hulån» Larsson og konkurrerer for Åsarna IK.

Larsson deltok i sitt første løp i verdenscupen 27. november 1999, i Kiruna på 10 km klassisk, der han ble nummer 50. Han har stått på seierspallen i verdenscupen tre ganger, og fem ganger i stafett. Samtlige individuelle pallplasseringer er i klassisk sprint. Larssons beste distanseløp i verdenscupen er fra Valdidentro i Italia, da han i februar 2009 endte på sjuendeplass i 15 km klassisk.

I 2005 i Oberstdorf deltok Larsson i sitt første VM da han ble nummer 62 på 15 km klassisk. Han fortsatte mesterskapet med å bli nummer seks på sprinten, og han gikk for Sveriges stafettlag som kom på sjuendeplass. Han har deltatt i tre VM. Størst suksess hadde han i Sapporo-VM i 2007 da han tok sølvmedalje på sprinten. I Liberec 2009 deltok Larsson bare i sprintstafetten sammen med Emil Jönsson. De ble nummer seks, 3,8 sekunder fra medalje.

Larsson har gått to løp i OL-sammenheng, begge i Torino 2006. På 15 km i klassisk stil ble han nummer 19, og på stafetten gikk han startetappen for det svenske laget som tok bronse.

Referanser
----------

1. ↑  «Resultater i verdenscupen, fra FIS». Arkivert fra originalen 8. mars 2014. Besøkt 23. februar 2011.
2. ↑  «VM-resultater fra FIS». Arkivert fra originalen 8. mars 2014. Besøkt 23. februar 2011.
3. ↑  «OL-resultater fra FIS». Arkivert fra originalen 8. mars 2014. Besøkt 23. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mats Larsson – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Mats Larsson – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Mats Larsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mats Larsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Mats Larsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Mats Larsson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Offisiell hjemmeside – Mats Larsson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**William Todd Hamilton** (født 18. oktober 1965) er en amerikansk profesjonell golfspiller.

Hamilton ble født i den lille byen Galesburg i Illinois og vokste opp i Biggsville i Henderson County, rett øst for Mississippi, der han gikk på skole samtidig som han lærte seg å spille golf på en 9-hullsbane. Han studerte senere ved University of Oklahoma og fortsatte å spille golf der.

Han ble profesjonell i 1987, men klarte ikke å bli medlem på den amerikanska PGA-touren. I stedet konkurrerte han internasjonalt i flere år, hovedsakelig i Japan. Etter åtte forsøk, da han var 38 år, kom han tilbake til kvalifiseringsskolen i 2003 der han for første gang lyktes å få sitt tourkort for medlemskap på PGA-touren.

Hamilton vant den 133. utgaven av *major*-turneringen The Open Championship på Royal Troon Golf Club i 2004. Han vant over Ernie Els etter playoff over fire hull. Etter seieren sa han «*Jeg forsøkte å se meg omkring og ta inn alle inntrykk. Jeg har vunnet turneringer rundt om i verden tidligere, men ingen som ligner denne. Så å bli vinner i The Open Championship er veldig spesielt*». 

Hamilton tok sin neste PGA-seier 14. mars 2004 i Honda Classic på Mirasol Country Club i Palm Beach Gardens i Florida. Han gjorde da birdie på de to siste hullene og vant med ett slag over Davis Love III.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2004: *The Open Championship*; Honda Classic

Eksterne lenker
---------------

* (en) Todd Hamilton – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Todd Hamilton – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Todd Hamilton – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
**Todd Jarrett** er en amerikansk sportsskytter, instruktør og filmprodusent som tok gull i Open-divisjonen i 1996 IPSC Handgun World Shoot i Brasil. Han har vant også Open-divisjonen i det kontinentale panamerikanske IPSC Handgun-mesterskapet i 2000, og har vunnet 4 ganger Steel Challenge World Speed Shooting Championship i Limited-divisjonen (1998, 2003, 2005 og 2007). Han har også vunnet flere USPSA Handgun-mesterskap (Open i 1991, 1997, 1998, 2000, 2002 og 2003, Limited i 1997, Limited-10 i 2003 og Production i 2003).

I et intervju med et australsk skyttertidsskrift sa Todd at han startet konkurranseskytingen med bowlingkjegleskyting i 1983, og begynte deretter med IPSC-skyting på fredagskvelder i 1984 med kollegaer på en innendørsbane i Richmond. I et annet intervju uttalte han at han hadde skutt rundt 1.7 millioner skudd på trening mellom 1988 og 2001, og at han trente 2 timer hver dag i 10 år for komme opp til det nivået han er på.

Sponsorater
-----------

Jarrett har vært sponset av våpenpodusentene Para-Ordnance og Dawson Precision og sikteprodusentene Crimson Trace og C-More.

Videoer
-------

* *Todd Jarrett's Instructional Video* (VHS)
* *Blackhawk's Pro-Tips with Todd Jarrett Season 1* (DVD)

Todd har også deltatt i mange kortere instruksjonsvideoer for pistolskyting på nettsteder som YouTube, LiveVideo, DownRangeTV og Google Video.

Familie
-------

Todd Jarret er fetter av løpskommentator og tidligere NASCAR-fører Dale Jarrett.

Referanser
----------

1. ↑  «Todd Jarrett National Practical Pistol Champion». Arkivert fra originalen 2. september 2000. Besøkt 18. januar 2009.
2. ↑  «Recoil Magazine Rocks!!». Arkivert fra originalen 14. oktober 2009.
3. ↑  «Handguns». Arkivert fra originalen 1. november 2008.
4. ↑  «Welcome to Shooting Express». Arkivert fra originalen 11. august 2006. Besøkt 22. mai 2022.
5. ↑  «Todd Jarrett on pistol shooting | Buckeye Firearms Association». Buckeyefirearms.org. Arkivert fra originalen 23. januar 2015. Besøkt 23. januar 2015.
6. ↑  «Video: Blackhawk Tips with Todd Jarrett: Tactical Reloads». Arkivert fra originalen 29. januar 2009. Besøkt 17. januar 2022.
7. ↑  «Video "The 1000 Rounds Challenge - Part 1" - Technorati». Arkivert fra originalen 11. november 2012. Besøkt 17. januar 2022.
Penrosetriangel
«Impossible Triangle sculpture», East Perth, Australia. Konstruksjonen er ikke festet sammen, og bildet er tatt fra en av de to vinklene som gir inntrykk av at koblingen er der. Flere bilder fra andre vinkler.

**Penrosetriangelet** er et umulig objekt. Den svenske kunstneren Oscar Reutersvärd laget bildet av «konstruksjonen» i 1934. Matematikeren Roger Penrose kom til samme idé omkring 1950-årene og beskrev den som «umulighet i sin reneste form». Kunstneren Maurits Cornelis Escher var inne på samme spor og var inspirasjonen til Penroses arbeid.

Triangelet gir skinn av å være en solid tredimensjonal figur, laget av tre like lange bjelker som møtes parvis i rette vinkler mot hverandre i hjørnene av en noe skjev sammensetning. Dette lar seg gjøre på papiret, slik illustrasjonen viser, men kan ikke virkeliggjøres i tre dimensjoner.

M.C. Eschers litografi: *Vannfall* forestiller et vannløp som flyter i sikk-sakk langs langsidene av to forlengede Penrosetriangler, og ender opp to etasjer høyere enn startpunktet. Vannfallene som utgjør kortsidene av trianglene driver vannhjul. Eschers hjelpsomme kommentar var at hvis man ville ha hjulene til å fortsette å snurre, trengtes påfyll av og til for å kompensere for fordampningen.

Hvis man trekker en midtlinje langs sidene i dette triangelet, vil man til slutt komme tilbake til utgangspunktet. Figuren er en tre-vridd möbiusstripe.

En tilsvarende umulig figur er Penrosetrappa.

Andre Penrosepolygoner
----------------------

Den visuelle virkningen avtar med å innføre flere hjørner.

* Penrose-rektangelPenrose-rektangel
* Penrose-pentagonPenrose-pentagon
* Penrose-heksagonPenrose-heksagon
* Penrose-oktagonPenrose-oktagon

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Penrose triangles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Escher for Real constructions
* Three-dimensional model of a Penrose triangle for SketchUp Arkivert 18. oktober 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
**«Santa Anna»** var et krigsskip, en stor karakk som seilte i Middelhavet for Johanitterordenen. Skipet ble bygd i byen Nice på den franske middelhavskysten. Skipet ble sjøsatt den 21. desember 1522, en dag før hospitalridderne forlot Rhodos etter seks måneders beleiring med æren i behold.

Storskipet hadde en spesiell, teknisk særpregenhet: skroget under vannet ble omsluttet med blyplater festet til trekonstruksjonen med bronsespiker, formodentlig for å forbedre vanntettheten, men forklaringen på dette er dessverre ikke kjent for ettertiden.

Krigsskipet fungerte mest som et transportskip med fasiliteter beregnet på minst 500 soldater fordelt over minst seks dekk. I tillegg hadde skipet en besetning som talte 300 mann. Skipet ble imidlertid også benyttet som et rent fraktefartøy og hadde en lasteevne på 900 tonn.

I 1535 deltok «Santa Anna» i angrepet på Tunis i Nord-Afrika sammen med en krigsflåte satt sammen av 62 galeier og 150 større seilskip som fraktet 25 000 kristne soldater over havet til byen. Byen falt etter at «Santa Anna» med sin bestykning skjøt en bresje gjennom murene i La Golette-festningen, en grufull massakre som kostet 30 000 muslimske innbyggere livet. Opptil 2 000 kristne slaver ble befridd.

I 1540 ble storskipet tatt ut av tjeneste på ordre av stormester Juan d'Omedes.

Litteratur
----------

* *Jochen Brennecke* Geschichte der Schiffahrt (1986) Künzelsau (2nd. ed.) ISBN 3-89393-176-7
* *Jan Glete* Warfare at sea 1500-1650 2000 ISBN 0-415-21455-6

Eksterne lenker
---------------

* La Santa Anna
«**Rommel**» var et skip i Den tyske marine som var i tjeneste fra 1970 til 1999. Skipet var en jager i Lütjens-klassen, som var en modifikasjon av den amerikanske Charles F. Adams-klassen. Det var oppkalt etter generalfeltmarskalk Erwin Rommel, en av Tysklands mest populære hærførere under annen verdenskrig. Skipet ble døpt i 1969 av forsvarsminister Gerhard Schröder og Rommels enke Lucia Maria Rommel.

Gjennom tredve år deltok skipet på oppdrag, blant annet felles NATO-øvelser i Atlanterhavet og Middelhavet.

I 2004 la det ut på sin siste reise, da det ble slept av slepeskipet «Thomas de Gauwdief» til Aliaga i Tyrkia for å hugges opp.

Skipet var 134,48 m langt og 14,38 m bredt, og veide 4 460 tonn (deplasement). Det hadde to motorer og kunne oppnå 33 knop. Det hadde et mannskap på 337.

Skipets merke var et grønt skjold med et jernkors og to kryssede sverd i gull under.

Skipet hadde to søsterskip; av de tre skipene var et oppkalt etter en person fra hver våpengren. Dets søsterskip var «Lütjens» (oppkalt etter admiral Günther Lütjens (1889–1941), kommandør for Operasjon Rheinübung, og som gikk ned med «Bismarck») og «Mölders» (oppkalt etter flyveresset oberst Werner Mölders, som hadde 14 seire i den spanske borgerkrig og 100 seire i annen verdenskrig før han omkom i en flyulykke). Søsterskipene var i tjeneste til 2003.

Eksterne lenker
---------------

* Seite eines ehemaligen Mannschaftsmitglieds Besøkt 20. mars 2015
* Seite der «Bordgemeinschaft D187»
**«Richelieu»** var et fransk slagskip oppkalt etter kardinal Richelieu. Hun ble satt inn i tjeneste i 1940 og var det franske motstykket til tyske slagskip som «Bismarck» og «Tirpitz». Bestykningen besto av åtte 380 mm kanoner fordelt på to kanontårn i front.

Etter den franske kapitulasjonen ble hun satt inn i tjeneste for Vichy-regimet og ble stasjonert i Dakar der hun ble skadet av det britiske skipet HMS «Barham» i september 1940. Etter den allierte landgangen i Nord-Afrika (operasjon Torch) ble «Richelieu» erobret av amerikanerne og sendt til USA for utbedringer og oppdatering. Deretter ble skipet overlevert de frie franske styrker og deltok under britisk kommando i Det fjerne østen.

Hun ble tatt ut av tjeneste i 1959 og solgt som skrap i 1968.

Referanser
----------

1. ↑  «Battleship Richelieu». *WW2DB*. Besøkt 5. april 2023.
2. ↑  «Battleship Richelieu». *www.modelshipgallery.com*. Besøkt 5. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Richelieu (ship, 1939) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) French battleship Richelieu (1939) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Andre verdenskrig
**«Raising the Flag on Iwo Jima»** er et ikonisk fotografi av seks amerikanske soldater som reiser USAs flagg på toppen av Suribachifjellet under slaget om Iwo Jima i siste del av Stillehavskrigen. Fotografiet, tatt av Joe Rosenthal i Associated Press (AP) 23. februar 1945, ble først publisert i søndagsaviser to dager senere og gjentrykket i tusenvis av publikasjoner. Fotografiet ble det første til å vinne Pulitzer Prize for Photography det samme året som det hadde blitt publisert. Bildet ble senere brukt som forelegg for Marine Corps War Memorial, monumentet som i 1954 ble avduket til ære for alle soldater i U.S. Marine Corps som hadde mistet livet i tjeneste siden 1775. I USA har fotografiet status som et av de viktigste bildene fra annen verdenskrig.

Bildebyrået AP har frasagt seg opphavsretten til fotografiet og gjort det til offentlig eiendom.

Referanser
----------

1. ↑  «Iwo Jima flag photographer Joe Rosenthal special honor sought». *Marin Independent Journal* **(engelsk)**. 10. november 2017. Besøkt 18. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Raising the Flag on Iwo Jima – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata