recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kristin Aspelund** (født 22. desember 1939 i Odda) er en norsk lege, kirurg og kvinnesaksforkjemper.

Hun ble utdannet lege ved Universitetet i Bergen i 1965 og ble spesialist i plastisk kirurgi i 1981, som en av bare to kvinnelige spesialister i dette faget i Norge. Hun var fylkeslege i Rogaland fra 1981 til 1985 og var spesiallege i Arbeidstilsynet fra 1985 til 1992. Hun var sentral i innføringen av forbud mot røyking på arbeidsplasser, noe hun engasjerte seg for allerede i 1970-årene. Hun var leder for Stavanger Kvinnesaksforening fra 1988. Foreningen arbeidet for å få partiene til å nominere flere kvinnelige kandidater til politiske verv. Hun ble oppnevnt som medlem av medisinsk forskningsetisk komité av Kultur- og vitenskapsdepartementet i 1985.

Referanser
----------

1. 1 2  «Helse-forvalteren». *Stavanger Aftenblad*. 22. november 1986. «Kristin Aspelund er som en forfriskende virvelvind innen den norske legestand. Hun er frittalende og uredd. En tøff kvinne med hjerte for de svake i samfunnet.»
2. ↑  «Antirøyke-generalen er klar». *Stavanger Aftenblad*. 25. juni 1988. s. 3.
3. ↑  *Norges leger*. Den norske lægeforening. 1996. ISBN 8290921462.
4. ↑  «Kvinner skal inn på sikre plasser». *Stavanger Aftenblad*. 18. november 1986.
5. ↑  *Stavanger Aftenblad*. 4. september 1985.
**Alf Halvor Kalmoe** (født 9. april 1905 i Sande i Vestfold, død 27. juni 1974) var en norsk populærforfatter. Etter latinartium og en kort karriere som skogs- og gårdsarbeider flyttet han i 1924 til Oslo. Her arbeidet han som frilansjournalist og var på 1930-tallet en skattet reporter og leder av ungdomsprogrammene i radioen (NRK).

Sin første novelle fikk Kalmoe på trykk i Norsk Ukeblad i 1935: *Knock out*. For dette ukebladet oversatte han også 91 Stomperud, da denne svenske tegneserien ble lansert i Norge. Detektiv-magasinet var det første av Bladkompaniets publikasjoner som Kalmoe skrev for. Hans første Knut Gribb-fortelling , *Mannen fra Amerika*, ble trykt i nr. 257 (oktober 1939) under psevdonymet Steinar Wang. Allerede i nr. 263 fulgte neste Stein Wang-fortelling: *Stern er kommet!*. Der introduserte han den sjelskalde, internasjonale storforbryteren Stern, som skulle dukke opp igjen i svært mange historier som fulgte. Snart dukket også Jon Berg opp, en ung døgenikt og levemann som assisterte Gribb i mange historier. Som forfatter av Knut Gribb-historiene brukte Kalmoe psevdonymene Stein Wang, Birger Birch og Bent Bruse.

I november 1940 ble den første fortellingen av A.H. Moe trykt i Romantikk *De blåeste øynene i verden*. *Han* hadde taket på kjærlighetshistoriene, og skulle i over 30 år komme til å bidra med drøye 120 hovedfortellinger under psevdonymene A.H. Moe, Bjørn Fjell, Kalle Wang og Per Vangen, og en under sitt virkelige navn, Alf Halvor Kalmoe. Hans historier var muntre, uskyldige i tonen, romantiske og ofte med en syltynn intrige. Kalmoe boltret seg i replikker, som var svært naturlige. Hans stil var i det hele tatt meget muntlig, lettlest og underholdende.

Kalmoe kan i produktivitet og allsidighet uten tvil føyes til rekken av Bladkompaniets store folkeskribenter – 
Muus/Gran/Vegenor/Gundelach. Han laget cirka 120 hovedfortellinger i Romantikk, 92 Knut Gribb-historier, massevis av artikler og intervjuer i "Luftens helter" og "Vi flyr", et stort antall eventyr og fortellinger i "Nissens jul", flere hundre noveller i "Western", småstoff til "Tyrihans" og teksten til tegneserien Jon Varg (tegnet av Bjarne K.). Han skrev også guttebøkene *Her kommer vi* (1943) og *Siste runde* (1947).

Kilder
------

* Nils Nordberg: *Døden i kiosken*, Bladkompaniet, 2000 (s. 217-219)

Eksterne lenker
---------------

* NRK: Tancred Ibsen. Innslag fra innspillingen av "Gjest Bårdsen" i 1939. Intervjuer: Alf Halvor Kalmoe[*død lenke*]
* NRK: Alf Halvor Kalmoe og Julius Hougen intervjuer Knut Hamsun i 1941

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Bjørn Johan Tysdahl** (født 20. oktober 1933, død 17. desember 2020 i Bærum) var dr.philos. og professor i engelsk litteratur ved Universitetet i Oslo.

Han tok doktorgraden i 1968 på en bok om forholdet mellom James Joyce og Henrik Ibsen. Fra 1985 til 2002 var han professor i engelsk litteratur ved Universitetet i Oslo. Tysdahl arbeidet særlig med romanens historie, blant annet med bøker om Maurits Hansen og William Godwin. Han utga i 2003 den første nordiske biografien om James Joyce: *James Joyce: liv og diktning*. 

Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi og var med på å etablere *The Nordic Association for the Study of English*. I anledning Tysdahls 70-årsdag ble det i 2003 utgitt et festskrift med tittelen *Literary Sinews: Essays in Honour of Bjørn Tysdahl*.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 128667740, catalogue.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   beskrevet i kilde Aftenposten, utgitt 24. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Juan Christian Pellicer, Tore Rem, Jakob Lothe: *Bjørn Tysdahl* - Minneord i Aftenposten 12. januar 2021

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Bjørn Tysdahl i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Bjørn Tysdahl i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Pus Thaulow** (født **Erna Loftaas Wadel** den 20. september 1895 i Bergen, død 22. november 1985) var en kjent norsk matskribent.

Hun var født i Bergen. Foreldrene var styrmann Alfred Olssen Wadel (1865–) og Gyda Olssen Wadel (1865–). I 1910 hadde familien flyttet til Kristiania og Erna gikk på syskole. Hun var først partner med bassbaritonen Carsten Ørner (1889–1971) og fikk sønnen Tellus Albert Rønningen (1912–83). Hun var så gift med tegneren og teatermaleren Otto Friedrich Wilhelm von Hanno (1891–1956) og fikk sønnen Carl Cato von Hanno (1916–41). Han utdannet seg til flyver. Da annen verdenskrig brøt ut, dro sønnen til England for å delta i krigen på de alliertes side. Han ble instruktør i Little Norway, og ble borte på et tokt til Reykjavik den 30. juli 1941. Ekteskapet med Otto von Hanno tok slutt mens sønnen ennå var barn.

I 1928 giftet hun seg på nytt med reklamemannen Harald Thaulow (1887–1971) av slekten Thaulow, hvis store interesse var hagevekster og -anlegg. Sammen slo de seg i 1945 ned i Fevik på Sørlandet, der de opparbeidet en prydhage på eiendommen *Hasla*. Herfra skrev ekteparet flere bøker, og Pus etablerte egen matspalte i Aftenposten. Spaltens faste illustratør var tegneren Ulf Aas, som hun i 1948 hadde hjulpet til jobb i Aftenposten. Hun var også redaktør for flere kokebøker om mat og relaterte emner. I 1957 utga hun boken «Sørlandsprat og matprat», som var en samling av artikler hun tidligere hadde hatt på trykk i matspalten i Aftenposten.

Bibliografi
-----------

* Pus Thaulow (1948). *Utsøkte retter fra 100 norske hjem*. F. Bruns Bokhandel.
* *Husmor Service – en miniatyrkokebok fra Viking Melk* – utgitt av Aktieselskapet De Norske Melkefabrikker (årstall for utgivelsen ikke angitt i boken)
* Pus Thaulow (1957). *Sørlandsprat og matprat*. Schibsteds forlag.  [Illustrert av Ulf Aas]
* Ingrid Fridén-Abelson: *Grillboken* (1959) – oversatt fra svensk, norsk utgave ved Pus Thaulow.

Noter
-----

1. ↑  Carsten Ørner het egentlig Karsten Alexander Hansen, men antok et slags artistnavn og sang i Europa..

Referanser
----------

1. ↑  «Erna Wadel». Digitalarkivet, folketelling 1910.
2. ↑  Dødsdato fra Erna Loftaas Wadel av Jens Johan Kaasbøll som siterer en nekrolog i Aftenposten den 29. november 1985.
3. ↑  Karsten Alexander Hansen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Kart med avgrensing av Ejer Bjerge. Kilde: Vejdirektoratet 2013 og Geodatastyrelsen 2014.
Veiskilt
**Ejer Bjerge** er et sammenhengende bakkelandskap mellom Skanderborg og Horsens i Danmark. Området avgrenses av den høydekurve som angir 140 meter over havet, og utgjør dermed 5-6 kvadratkilometer. Området omfatter alle de naturlige høydene i Danmark som er høyere enn Rytterknægten på Bornholm.

Begrepet Ejer Bjerge er av nyere dato. I 2013 ble Ejer Bjerge anerkjent som nasjonal severdighet av Naturstyrelsen, Kulturstyrelsen og Visit Danmark. Det medførte at Ejer Bjerge også ble inntatt på Vejdirektoratets liste over vel 200 nasjonale severdigheter. I oktober 2014 ble det oppsatt skilt ved veiene inn og ut av området.

Se også
-------

* Liste over Danmarks høyeste topper

Referanser
----------

1. ↑  «Så har Danmark også en bjergkæde». Berlingske tidende. 6. april 2013. Besøkt 23. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Ejer Bjerge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Ama Dablam** er et fjell i Himalaya, øst i Nepal. Den høyeste toppen er 6814 moh. og den laveste er 6170 moh. Ama Dablam betyr «halskjedet til mor» og de lange ryggene på hver side ligner armene til en mor (*ama*) som holder rundt barnet sitt. I flere dager dominerer Ama Dablam den østlige horisonten når en går mot hovedleiren ved Mount Everest.

Ama Dablam ble først klatret den 13. mars 1961 av Mike Gill (NZ), Barry Bishop (USA), Mike Ward (UK) og Wally Romanes (NZ) via sørvestkammen. De var godt akklimatiserte til høyden og de hadde overvintret ved 5800 moh. nær foten av toppen, som en del av Silver Hut Scientific Expedition 1960-61, ledet av Edmund Hillary.

Ama Dablam er det tredje mest populære fjellet å klatre i Himalaya, av de fjellene som er åpne for ekspedisjoner. Den klart mest populære ruten opp, er sørvestryggen. Klatrere benytter seg som regel av tre leirer langs ryggen, med den tredje leiren like under og til høgre for hengebreen, Dablam. Is som kalver fra breen faller vanligvis til venstre, bort fra leiren. I 2006 ble likevel leiren truffet av et snøras. En må ha klatreløyve og en sambandsoffiser med, for å klatre Ama Dablam. Som med Mount Everest, er de beste klatremånedene april–mai (før monsunen) og september–oktober.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ama Dablam - Peakbagger.com». *peakbagger.com*. Besøkt 14. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ama Dablam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ama Dablam – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Bjørn Tømmerdal** (født 1966[] i Ålesund) er en norsk statsviter og politiker som representerer Høyre.

Han var ordfører i Ålesund 2007–2015. Før han ble ordfører, var han daglig leder i Aalesunds Handelsforening. Han er utdannet statsviter fra Universitetet i Oslo fra 1995. 

Tømmerdal tiltrådte i 2016 stillingen som rådgiver i Næringsforeningen for Ålesundsregionen.
Daglig leder i Sunnmøre kontrollutvalsekretariat IKS fra 2017.

Han er sønn av tidligere ordfører Svein Tømmerdal.[]

I 2011 mottok Tømmerdal kommandørkorset av Litauens fortjenstorden i forbindelse med statsbesøk fra Litauens president.

Referanser
----------

1. ↑  Tømmerdal ordfører i Ålesund - NRK/Møre og Romsdal13.9.2007
2. ↑  Tilbake hos Næringsforeningen Arkivert 2016-09-23, hos Wayback Machine. - aalesund-chamber.no 1.4.2016, besøkt 24.8.2016
3. ↑  «Organisering». Sunnmøre kontrollutvalsekretariat. 29. januar 2020.
4. ↑  Statsbesøket til Ålesund - kongehuset.no 6.4.2011, besøkt 25.8.2016

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Arve Tonning** | **Ordfører i Ålesund**(2007–2015) | Etterfølger:**Eva Vinje Aurdal** |
**Purregebyr** tillegges et krav som er forfalt til betaling. Purregebyret ved første og andre varsling kan være på maksimalt 1/10 av inkassosatsen. Inkassosatsen fastsettes hvert år i *Forskrift til inkassoloven*.

Maksimal sats for gebyr på purrenota er pr. 1. januar 2013 kr 63  I 2012, 2011 og 2010 var satsen for purregebyr henholdsvis kr 62, 61 og 60.

Uten hensyn til det ovenstående kan man fra juridiske personer kreve en kompensasjon for forsinkelse tilsvarende € 40, fra første dags mislighold. Bestemmelsen trådte i kraft 16. mars 2013. Det meste er uklart med hensyn til praktiseringen og en forskrift skal komme for avklare.

Purregebyr kan legges til hvis følgende kriterier er oppfylt:

1. En purring må være skriftlig og bør tydelig referere seg til det opprinnelige kravet (vise til eks. fakturanummer, fakturadato, fakturabeløp etc.)
2. Det må ha gått minst 14 dager etter forfall, for opprinnelig krav eller siste utstedte purring, før purring med purregebyr kan utstedes. Dog kan en sende purring med renter og uten purregebyr umiddelbart etter forfall.
3. En purring med purregebyr må ha minimum 14 dagers forfall.

Noen offentlige etater (for eksempel NRK, Statens lånekasse for utdanning og NAV) kan kreve en høyere sats. Disse satsene er da bestemt i egne forskrifter. De kalles da gjerne tilleggsavgift.

En trenger ikke sende purring med eller uten purregebyr før et krav sendes til inkasso.
for innfordring. For å kunne ilegge utenrettslige inkassoomkostninger, trenger en imidlertid å sende skyldner et inkassovarsel som tilfredsstiller vilkårene i inkassolovens § 9. Disse kravene til inkassovarsel er svært lik kravene for å sende en purring med purregebyr, men fordrer i tillegg at det tydelig blir opplyst om konsekvensen av ikke å betale det utestående beløpet innen fristen på 14 dager, nemlig at kravet blir sendt til inkasso.

Referanser
----------

1. 1 2  Forskrift til inkassoloven m.m. (inkassoforskriften) Lovdata.no. Hentet 14. februar 2012.
2. ↑   Arkivert 8. oktober 2013 hos Wayback Machine. dib.no
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. juni 2013. Besøkt 15. mai 2013.  Sticos. Hentet 15. mai 2013.
4. 1 2  Lov om inkassovirksomhet og annen inndriving av forfalte pengekrav (inkassoloven). Lovdata. Hentet 14. februar 2012.
5. ↑  FOR 1980-10-23 nr 8798: Forskrifter om fjernsynsmottakere Lovdata. Hentet 14. feb 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Parlamentsbygningen i Lilongwe
**Malawis parlament** (National Assembly) er Malawis lovgivende forsamling. Parlamentet har 193 medlemmer som velges for 5 år av gangen i enmannskretser. Det har sete i Lilongwe.

Parlamentet ble opprettet ved Malawis uavhengighet fra Storbritannia i 1964 og hadde da 50 medlemmer som ble direkte utnevnt i et ettpartisystem. Antallet representanter er blitt gradvis utvidet og har fra 1999 vært 193.

I henhold til Malawis grunnlov av 1995 skal parlamentet bestå av nasjonalforsamlingen, et senat og Malawis president. Senatet var ment å ha 80 indirekte valgte representanter, blant annet stammeledere, har aldri vært opprettet. I 2001 stemte over 2/3 av representantene i nasjonalforsamlingen for å fjerne kravet om et senat og grunnga dette med økonomiske argumenter.

Ved valget i 2014 ble 6 partier innvalgt i parlamentet med Democratic Progressive Party (50) og Malawi Congress Party (48) som de to største. I tillegg ble 52 uavhengige representanter valgt. Speaker i parlamentet er fra 2014 Richard Msowoya fra Malawi Congress Party.

Referanser
----------

1. ↑  NATIONAL ASSEMBLY Arkivert 29. juli 2014 hos Wayback Machine.Parliament.gov.mw. Hentet 22. september 2014. hos Webcite.
2. 1 2  Elections in MalawiAFRICAN ELECTIONS DATABASE. Hentet 22. september 2014. hos Webcite
3. ↑  THE LEGISLATURE Malawi SDNP. Hentet 22. september 2014
4. ↑  No go for Malawi senate BBC. 12. januar 2001
5. ↑  MALAWI National AssemblyInterparliamentary Union. Hentet 22. september 2014. hos WebCite.
6. ↑  Fazilla Tembo (16. juni 2014) Malawi elects Speaker of National Assembly Arkivert 5. juli 2014 hos Wayback Machine. The Zambezian)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Assembly (Malawi) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Amadeus' teknologiske løsninger benyttes av de fleste aktørene innenfor den norske reiselivsnæringen til bestilling av flybilletter, hotellopphold, leiebil m.m. Bookingsystemet er en av mange tjenester som selskapet Amadeus IT Group tilbyr.

Amadeus IT Group driver transaksjons-prosesser for den globale reiselivsnæringen. Selskapet er strukturert rundt to viktige områder - Amadeus' globale distribusjonssystem og Amadeus' IT løsninger. Amadeus tilbyr søk, prising, booking, billettering og andre behandlingstjenester i sanntid for reisetilbydere og reisebyråer gjennom sitt distribusjonssystem. Gjennom sine IT løsninger tilbyr Amadeus også reiselivsbedrifter programvaresystemer som automatiserer prosesser som reservasjoner, lagerstyring og kontroll over flyavganger.

Gruppen behandlet 850 millioner fakturer-bare transaksjoner i 2010,  og tilbyr tjenester til flyselskaper, hoteller, turoperatører, forsikringsselskaper, bilutleie, jernbaneselskaper, fergeselskaper og cruise linjer, reisebyråer og direkte til individuelle reisende.

Amadeus har kontor i Madrid, Spania (hovedkontor og markedsføring), Sophia Antipolis, Frankrike (produktutvikling) og Erding, Tyskland (datasentralen) samt regionale kontorer i Miami, Buenos Aires, Bangkok og Dubai. På markedsnivå opprettholder Amadeus kundevirksomheten gjennom 173 lokale Amadeus Commercial organisasjoner (ACOS) som dekker 195 land. Amadeus-gruppen sysselsetter 10170 ansatte på verdensbasis.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. mars 2012. Besøkt 24. oktober 2012.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Amadeus IT Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Perus nasjonalsang (instrumentalversjon)
**«Somos libres, seámoslo siempre»** er Perus nasjonalsang. Den er fra 1821, har tekst av José de la Torre Ugarte og melodien av Jose Bernardo Alcedo.

Oversettelse til norsk []
-------------------------

Kun de to første versene er oversatt, i tillegg til referenget.

  

> Refreng  
> 
> 
> 
> Vi er frie, la oss alltid forbli så,  
> 
> og heller la solen nekte oss sitt lys  
> 
> enn at vi svikter vårt høytidelige løfte  
> 
> om at vårt moderland opphøyes til Evigheten
> 
> 
> I  
> 
> I lang tid, den undertrykte peruaner  
> 
> dro den uhellsvangre lenken;  
> 
> Dømt til grusom tjeneste  
> 
> jamret han seg i lang tid.  
> 
> Men så snart det hellige ropet  
> 
> Frihet! ble hørt langs kysten,  
> 
> ristet han av seg slavens latskap,  
> 
> og reiste sin ydmykede nakke.
> 
> 
> II  
> 
> Bråket fra de grove lenkene,  
> 
> som vi har hørt i tre århundrer med redsler,  
> 
> stoppet nå i det hellige ropet fra de befridde,  
> 
> som verden overrasket hørte.  
> 
> Overalt en oppflammet San Martín  
> 
> erklærte frihet, frihet!  
> 
> - og så foten av Andes gynget,  
> 
> 
> 
> kunngjorde også de det, med én stemme.
> 
> 

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Sør-Amerika |
| --- |
| Selvstendige stater: | 
* Argentina
* Bolivia
* Brasil
* Chile
* Colombia
* Ecuador
* Guyana
* Paraguay
* Peru
* Surinam
* Uruguay
* Venezuela

 |
| Avhengige territorier: | 
* Falklandsøyene (Storbritannia)
* Fransk Guyana (Frankrike)
* Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene (Storbritannia)

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Eiði** (uttale: [ˈaɪ̯jɪ], foreldet dansk skrivemåte: *Ejde*) er en bygd på Færøyene. Den ligger på et smalt eid mellom Sundini og det åpne havet, lengst nordvest på Eysturoy.

Eiði er administrasjonssentrum i Eiðis kommuna, som dessuten omfatter nabobygdene Ljósá og Svínáir i sør. Den 1. januar 2020 hadde Eiði 691 innbyggere, mens hele kommunen hadde 761 innbyggere. Kommunen er sammenfallende med Eiðis sókn, som er hovedsogn i Eiðis prestagjald og har Eiðis kirkja som sognekirke.

Eiði er en viktig fiskerihavn med flere større, hjemmehørende fiskefartøyer og fiskemottak. Sør for bygda ligger Eiðisvatn, som er blant Færøyenes største innsjøer, og som er regulert til vannkraftproduksjon i Eiði kraftverk.

På Eiði ligger en fotballbane, hvor EB/Streymur tidligere spilte sine hjemmekamper. Banen har en spektakulær beliggenhet ut mot åpent hav. Banen er tatt ut av bruk og omgjort til campingplass.

I nord ligger den 343 meter høye Eiðiskollur, og de berømte klippene Risin og Kellingin ligger foran. Øst for bygda reiser det 880 meter høye fjellet Slættaratindur seg, Færøyenes høyeste fjell.

Eiði er første gang nevnt i skriftlige kilder fra første halvdel av 1300-tallet.

Litteratur
----------

* Egilstrøð, Óli (2004). *Úr Eiðis søgu* **(færøysk)**. Eiði: Grunnurin Lækjan. ISBN 99918-3-152-5.

Referanser
----------

1. 1 2  «IB01030 Fólkið skift á kyn, aldur og bygd 1. januar (1985–2020)» **(færøysk)**. Hagstova Føroya. Besøkt 14. mai 2020. [*død lenke*]
2. ↑  «Eiðis prestagjald» **(færøysk)**. Fólkakirkjan. Besøkt 14. mai 2020.
3. ↑  Joensen, Robert (1968). «Hvussu gomul er bygdin». *Varðin* **(færøysk)**. Heimabeiti. Arkivert fra originalen 15. juli 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Eiði – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Eiði – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Eiðis kommuna |
| --- |
| Kommunens våpen | Eiði **·** Ljósá **·** Svínáir | Færøyenes flagg |

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Malayer** utgjør majoritetsbefolkningen i Malaysia, Indonesia, Brunei, Filippinene og Østtimor. Deres opprinnelse er formodentlig Sundaland, hvorfra de spredte seg til Polynesia, Mikronesia og Melanesia. Malayer snakker oftest malayisk eller et beslektet språk, følger den malayiske sedvaneretten og de er (med vesentlige unntak) muslimer.

Til deres tidlige riker hører Champa, Shrivijaya og Majapahit, der det førstnevnte ble grunnlagt i det første århundre e.Kr.[] Malayer bygde verdens største buddhistiske tempel, Borobudur i Indonesia.[]

På 1200-tallet bosatte de seg på Malakkahalvøya og grunnla et rike ved Singapore.[] I den etterfølgende perioden ble deres rike utvidet til å omfatte hele halvøya. I 1252 grunnla de sin nye hovedstad Malakka og i 1272 tok de islam som religion. Etter dette utviklet de en blomstrende handel med hele Orienten, fra Kina og til Den arabiske halvøy. På 1600-tallet erobret portugiserne området.

Referanser
----------

1. ↑  «Nationalencyklopedin». Besøkt 18. desember 2008.
2. ↑  Malajer i *Nordisk familjebok* (1. utgave, 1886)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Malay people – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Bjørn Tore André** (født 28. desember 1928, død 23. november 1996) var en norsk journalist fra Bergen og prisbelønt programleder i NRK.

Han var oppvokst på Fana og startet rundt 1955 i Bergen Lokal, som frem til 1966 var NRKs kontor i Bergen. Han ble den første hallomann for NRK Bergen og bidro tidlig til det nasjonale radioprogrammet. I 1964 ble han forfremmet til programsekretær. Han gikk etter hvert over til kulturavdelingen med byens historie og musikk som spesialitet. 

I 1966 debuterte han som manusforfatter i Radioteatrets *Den søte død* av Philip Levene. På slutten av 60-tallet ledet han radioposten «Harmonitimen» med Musikkselskapet Harmoniens orkester under ledelse av blant andre Bjørn Woll (1927–1996), Karsten Andersen (1920–1997) og Finn Audun Oftedal (1914–2005). Han stemmela filmen *Bergen - Møtested for mennesker* laget av Haakon og Sverre Sandberg i Svekon Film til byens 900-årsjubileum i 1970. Fra 1980 til 1992 ledet han programposten *Syng med oss* fra Grieghallen der NRK Hordaland hadde holdt til siden 1971. Programmet med Nils Abrahamsen som musikalsk ansvarlig for korene, ledet til flere plateutgivelser med Rune Larsen bak spakene, og gjorde både Sissel Kyrkjebø og Karoline Krüger kjent. 

Datter Kari Brinchmann med første kone Elisabeth F. Brinchmann 

Han var gift for annen gang med skuespiller Karin Hox, og sammen med pianist Tom Harry Halvorsen utviklet ekteparet i 1994 forestillingen *Sanger i en ulvetid* om krigens historie. Han oversatte også gamle sangtekster, som «My Old Kentucky Home» til «Gamlelandet», ofte spilt i *Sangtimen*.

Utmerkelser
-----------

* 1991 Norsk Lytterforenings ærespris for hans gode riksmål i *Syng med oss*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Bjørn-Tore Andrè, (28.desember 1928 - 23.november 1996)»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Lang kringkastingshistorie i Bergen». NRK. 26. januar 2004. Besøkt 27. mai 2018.
3. ↑  Kjartan Rødland,  *Bjørn Tore André død* i Bergens Tidende den 26. november 1996.
4. ↑  Ingvild Rugland (16. september 2012). «Gir bort alt til unge med kreft». *Bergens Tidende*. (abonnement kreves).
5. ↑  Sangoversettelser Arkivert 2. november 2013 hos Wayback Machine. på Rockipedia.
6. ↑  *Ærespris til andre* i NTB tekst den 29. april 1992.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bjørn Tore André på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Casa Ametller og Casa Batlló, i Passeig de Gràcia.
Arbeidstegning for konstruksjon av gatehjørnene i Eixample.
**Eixample** er ett av de ti distriktene i den katalanske byen Barcelona. Det oppsto på 1800-tallet, etter at bymurene ble revet (1854–1856) og byen ekspanderte. 1. januar 2005 hadde Eixample 262 485 innbyggere, og var dermed Barcelonas mest befolka distrikt. Det har et areal på 7,46 km².

I Eixample ligger mange av de mest kjente turistattraksjonene i Barcelona, blant annet Sagrada Família, Casa Milà, Casa Batlló, Teatro Nacional de Catalunya og L'Auditori. Området Quadrat d'Or (Det Gylne Kvadratet), som ligger rundt Passeig de Gràcia, har den høyeste konsentrasjonen (cirka 150 bygninger) av art nouveau-arkitektur i verden.

De viktigste avenyene i Eixample er Passeig de Gràcia, Avinguda Diagonal og Gran Via de les Corts Catalanes. Andre breie avenyer i distriktet er Carrer d'Aragó, Carrer de Balmes og Passeig de Sant Joan.

Bydeler
-------

Eixample er delt inn i seks bydeler (*barris*):

* El Fort Pienc
* La Sagrada Familia
* La Dreta de l'Eixample
* L'Antiga Esquerra de l'Eixample
* La Nova Esquerra de l'Eixample
* Sant Antoni

Se også
-------

* Liste over gater og plasser i Eixample

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Hans Andreas «Hassadi» Djurhuus** (født 2. februar 1920 i Tórshavn, død 31. januar 1990 i Reykjavík) var en færøysk diplomat som tjenestegjorde i Kongeriket Danmarks utenrikstjeneste.

Han vokste opp på Tvøroyri som sønn av Færøyenes regjeringssjef, lagtings- og sysselmann Kristian Djurhuus og hustru Margrethe Nielsen. Han hadde tre brødre; eldstebroren Johan Djurhuus ble kontorsjef for regjeringen og sykehusdirektør på Færøyene.

Han tok studentereksamen i København i 1939. Forbindelsen mellom Danmark og Færøyene ble brutt under den andre verdenskrig, så Djurhuus ble, som så mange andre færøyske studenter, værende i København under krigen. Djurhuus begynte å arbeide for Handelsministeriet. Han ble cand.polit. fra Københavns Universitet i 1951, og gikk deretter inn i Utenriksministeriet som sekretæraspirant. Fra 1956 til 1960 var han ambassadesekretær ved Danmarks ambassade i Rio de Janeiro, og fra 1964 til 1968 ambassaderåd og chargé d'affaires i Jakarta. Mellom sine utenlandsopphold avanserte han også til kontorsjef i ministeriet. I 1974 ble han generalkonsul i Los Angeles, i 1978 generalkonsul i Hamburg, og i 1984 ambassadør i Reykjavík. Han døde av hjertesykdom mens han fortsatt satt i embedet som ambassadør på Island.

Hans Andreas Djurhuus giftet seg i 1962 med Lise Marie Melson-Andersen, datter av godseier Claus Johannes Mosegaard Andersen og hustru Alice Oberbeck Clausen på Rynkebygård ved Ringe.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Kraks Blå Bog 1974. 7545 nulevende danske mænd og kvinders biografier* **(dansk)**. København: Kraks Forlag. 1974.
2. 1 2 3  Þórðarson, Sverrir (1. februar 1990). «Hans A. Djurhuus sendiharri deyður». *Dimmalætting* **(færøysk)**: 5.
3. 1 2 3  Mathiesen, Matthías Á. (7. februar 1990). «Minning: Hans Andreas Djurhuus sendiherra Hans Andreas Djurhuus, sendiherra». *Morgunblaðið* **(islandsk)**. Besøkt 1. desember 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Amati-familien** var en italiensk fiolinbyggerfamilie, og regnes som grunnleggerne av den cremonesiske skole av fiolinbyggere, som definerte form og funksjon på strykeinstrumentene allerede på midten av 1500-tallet. De tidligste instrumentene som fortsatt eksisterer er datert til ca. 1560.

Viktigste familiemedlemmer
--------------------------

* Andrea Amati (født i Cremona 1505, død i Cremona 1577)
* Gerolamo Amati
* Antonio Amati
* Nicola Amati (født i Cremona 1596, død i Cremona 1684).

Nicolo Amati er kjent som læreren til Antonio Stradivari, tidenes mest berømte fiolinbygger.

Kilder
------

* «Amati-familien», treccani.it.
* *Violin Makers of the Amati Family* , Smithsonian

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) 1911 Encyclopædia Britannica/Amati – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Hans Anton Trovik** (født 13. desember 1906 i Bergen, død 4. november 1981) var en norsk offiser i handelsflåten. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig, da han ble dekorert med Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.

Utdannelse
----------

Trovik tok handelsgymnas og gikk etter dette i 1926 til sjøs. Han utdannet seg videre og tok først eksamen som styrmann i 1931, deretter eksamen som skipsfører i 1932 og skipsradioeksamen i 1933. Fra januar 1939 arbeidet han som skipsfører.

Kvarstadbåtene
--------------

Trovik var i 1942 skipsfører på en av de såkalte Kvarstadbåtene, de norske skipene som ble liggende i Göteborg etter det tyske angrepet på Norge 9. april 1940. Skipene ble forsøkt brakt over til alliert havn i Storbritannia. Trovik var skipsfører på kysttankeren MT «Lind», den minste av utbryterne. Skipet forlot Göteborg 31. mars 1942, samtidig som MT «B.P. Newton» og MT «Rigmor». MT «Lind» unnslapp svenske vaktfartøyer. Fartøyet ble forsøkt torpedert av tyske fly, men unngikk å bli rammet. Først 3. april fikk MT «Lind» kontakt med en britisk destroyer, ført av Philip Mountbatten, som loset kysttankeren gjennom minefeltene og til trygg havn i Methil Roads 4. april.

Kampen om kontroll over norsk tonnasje og Kvarstadbåtenes utbrudd vakte stor oppmerksomhet, ikke minst fordi kun to av de ti skipene som brøt ut sist i mars 1942 kom fram til alliert havn. Seks skip ble senket og to returnerte til svensk havn. Det var store tap og overlevende mannskap ble ført som fanger til Tyskland. Bare to skip, MT «Lind» ført av Trovik og MT «B. P. Newton» ført av John Magnus Haaland, kom trygt fram.

Etter å ha kommet til Storbritannia seilte Trovik resten av krigsårene for det britiske Petroleum Board med forsyninger av drivstoff til flyvåpen og marine.

Krigskorset
-----------

I statsråd 21. august 1942 ble skipsfører Trovik og maskinsjef Ole Haakon Bentsen tildelt Krigskorset for å ha brutt blokaden og brakt skipene til havn i Storbritannia.» Han ble også dekorert med Order of the British Empire og fikk Lloyds sølvmedalje.

Etter verdenskrigen
-------------------

Etter andre verdenskrig var Trovik i årene 1947 til 1951 var han havnefogd i Grimstad og Halden. I 1951 ble han administrerende direktør i Bergen-Nordhordland Trafikklag, der han var til 1957. Han gikk så ombord igjen og seilte for Anders Jahres Rederi til 1967.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  *Aftenposten*, 13. desember 1976, s. 10.
3. ↑  Atle M. Skjærstad: «Kvarstad-båtene dystert kapittel i norsk skipsfart», *Bergens Tidende*, 25. mars 1992, s. 13.
4. ↑  Guri Hjeltnes: *Sjømann. Lang vakt*, bind 3 i serien *Handelsflåten i krig 1939–1945*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 414–415.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 61–62.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
En moderne HF-Transceiver med frekvensanalysator og digital signalprosessor (DSP)
**Transceiver** er en enhet med både sender og mottaker, og som deler en felles (elektronisk) krets eller boks. Dersom ingen deler av kretsen er felles for sender- og mottakerfunksjonene, vil enheten ikke være en transceiver.

Radioteknologi
--------------

Før var det ganske vanlig å ha radiosendere og radiomottakere som separate enheter. Radioamatører kan bygge sitt eget utstyr og det er enklere å bygge en enkel enhet som bare utfører én av funksjonene; sende eller motta. Omtrent alle moderne radioamatørstasjoner er nå transceivere, men det er også et marked for rene radiomottakere, hovedsakelig for kortbølgelytting. Eksempler på transceiverer privatradioer og maritime VHF-radioer.

Telefoni
--------

På en kablet telefon (fasttelefon) vil selve telefonapparatet inneholde en sender og en mottaker for lyd. En mobiltelefon er en rransceiver i ordets rette forstand, både for lyd og radiosignaler.

En trådløs telefon har en transceiver for både lyd og radiosignaler i selve håndsettet. Lyd registreres i mikrofonen og blir sendt videre som radiosignaler til basestasjonen. Håndsettet tar også imot radiosignaler fra basestasjonen og gjør disse om til lydsignaler som blir sendt ut gjennom høyttaleren. Basestasjonen har normalt bare en transceiver for radiosignaler.

Et modem er også en transceiver, men vanligvis bruker man det mer spesifikke begrepet «modem».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Den norske redningsskøyta Kristian Gerhard Jebsen.  Foto: Sindre Skrede 
**Kristian Gerhard Jebsen** (født 23. januar 1927 i Bergen, Norge, død 19. februar 2004 i London, Storbritannia) var en norsk skipsreder.

Jebsen ble i 1953 ansatt i familiebedriften Kristian Jebsens Rederi, hvor han også ble styremedlem i 1957. Etter en uenighet med sin far, Kristian Jebsen, og sin bror, Atle Jebsen, stiftet han i 1967 det nye selskapet Kristian Gerhard Jebsens Skipsrederi. I 1968 grunnla han i samarbeid med tre andre selskap den internasjonale rederipoolen Gearbulk.

Privatliv
---------

Kristian Gerhard Jebsen var sønn av skipsreder Kristian Jebsen (1901–1967) og Sissi Kjerland (1904–1993), og bror til Atle Jebsen. Kristian Gerhard Jebsen giftet seg i 1953, med Aud Munkeberg (f. 1931).

Jebsen fullførte videregående utdanning i 1944 og jobbet ved Nortraship i London til 1946. Han studerte så til siviløkonom ved Columbia University, og jobbet som skipsmegler i New York, Paris og London fram til han ble ansatt i Kristian Jebsens Rederi i 1953.

Jebsen ble boende i Norge fram til 1993. Da flyttet han til Storbritannia, hvor han ble boende resten av sitt liv. Han er begravet på Storetveit, Bergen.

Se også
-------

* Kristian Gerhard Jebsen Skipsrederi AS
* Stiftelsen Kristian Gerhard Jebsen

Referanser
----------

1. ↑  «Født 23. januar, døpt Kristian Gerhard 26. april 1927: Ministerialbok for Johannes prestegjeld, Bergen».
2. ↑  *Oppdrag ADHD*, Aftenposten, 11. februar 2011
3. ↑  «Vielse 16. desember 1953, Ministerialbok for Johannes prestegjeld, Bergen».
4. ↑  «Gravminne, Storetveit, Bergen».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
**Kristian Hall** (født 11. august 1977 i Oslo) er en norsk forfatter og skribent. Han er utdannet sivilingeniør fra NTNU, og har hatt en rekke direktørstillinger innen bærekraft, blant annet i Elopak og Telenor.

Bakgrunn og virke
-----------------

Kristian Hall har skrevet en rekke selvhjelpsbøker med fokus på mental helse. Han debuterte i 2015 med boken *Opp fra avgrunnen*, hvor han skildrer sin egen kamp mot depresjon, fra ungdomsårene inn i tidlig voksenliv - og hvordan han ved hjelp av blant annet kognitiv adferdsterapi overvant depresjonen. Boken gir en oversikt over ulike tiltak forskningen anbefaler mot depresjon.

Oppfølgeren, *Glad igjen!* gir leseren verktøy for å overvinne egen depresjon gjennom 14 steg. Boken er også utgitt i engelsk versjon, *14 Steps to Happiness*. *Glad igjen!* har høstet positive tilbakemeldinger i det psykologiske fagmiljøet, blant annet i fagtidsskriftet Tidsskrift for Kognitiv Terapi.

Hall skrev sin første skjønnlitterære bok i 2021, *Thomas og den magiske nøkkelen*, som er en illustrert barnebok. Hans siste bok, *Farvel, depresjon*, ser på hvordan pårørende kan gi hjelp og støtte til personer med depresjon.

Hall skriver også artikler om mental helse på sin egen blogg. Han har gjestet flere podkaster om temaet, blant annet Pia og psyken. Han har også i mange år holdt foredrag om depresjon og psykisk helse, blant annet i regi av aktivitetsalliansen.

Bibliografi
-----------

* *Opp fra avgrunnen,* 2015
* *Glad igjen!,* 2018
* *Livsrikdom, 2019*
* *Glad igjen! Arbeidsbok*, 2019
* *Handlekraft*, 2020
* *Tobias og den magiske nøkkelen*, 2021
* *Farvel, depresjon*, 2022

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Hall, Kristian 1977-, besøkt 8. oktober 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Elopak Becomes A Carbonneutral® Company And Offers Carbonneutral® Packaging To Its Customers». *.packaginginsights.com/* **(engelsk)**. Besøkt 8. oktober 2022.
3. ↑  «Why tackling climate change matters to dtac and Telenor | dtac blog» **(engelsk)**. 8. juni 2021. Besøkt 8. oktober 2022.
4. ↑  Repål, Arne (15. april 2018). «GLAD IGJEN!». *Kognitiv*. Besøkt 8. oktober 2022.
5. ↑  «Blogg». *Kristian Hall* **(engelsk)**. 9. juni 2016. Besøkt 8. oktober 2022.
6. ↑  «# 273 Om depresjon og pårørende, med forfatter Kristian Hall – Pia og psyken». *Norske Podcaster*. Besøkt 8. oktober 2022.
7. ↑  juni 4, Nyhet; 2019 (4. juni 2019). «Folkemøter om fysisk helse og mental kapasitet -». Besøkt 8. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
En **transatlantisk tunnel** er en teoretisk jernbanetunnel mellom Europa og Nord-Amerika, foreslått blant andre av ingeniørene bak tunnelen under Den engelske kanal. Hvis tunnelen blir bygget vil den enten gå direkte 5 000 km fra New York i USA til Storbritannia, eller gå via Newfoundland, Grønland, Island, Færøyene og Shetlandsøyene til Storbritannia og Norge. Den vil ikke ligge under havbunnen som vanlige undersjøiske tunneler, men er tenkt som et vakuumrør som vil flyte ca. 50 meter under havoverflaten. 

Tunnelen vil bli trafikkert av maglevtog som kan bevege seg i hastigheter inntil 600 km/t, og turen *under* Atlanterhavet vil ta om lag en time. På maks fart vil togene bevege seg raskere enn en kule avfyrt av en pistol. Togene vil kunne nå disse hastighetene på grunn av maglev-teknologien, som eliminerer friksjon, og at rørene toget går gjennom er helt vakuum, noe som fjerner all luftmotstand.

For å kunne lage et slikt rør må 54 000 forhåndslagde seksjoner kobles sammen under vann, så tett at røret blir både vann- og vakuumtett. Utsiden av røret må være av rustfritt stål. Deretter må hver seksjon ankres opp slik at de ligger 150 meter under havoverflaten, som er en ideell høyde for både å unngå båttrafikk og for å få minst mulig trykk. 100 000 slike anker vil være nødvendig. På innsiden av tunnelen vil det gå tre spor. Ett for trafikk mot USA, ett for trafikk mot England og et nødspor. Togene vil ikke ha kontakt med sporene, men sveve over dem ved hjelp av magnetisk levitasjon. Store vakuumpumper må også monteres slik at det i rørene blir et stabilt vakuum. Et annet problem ingeniørene må ta hensyn til hvis en slik jernbane skal bygges er G-kreftene. I slike høye hastigheter vil passasjerene oppleve en aksellerasjon på flere G, noe som blir svært ubehagelig. En løsning på dette problemet er at hver passasjer plasseres på roterende seter, og hver togvogn blir som sitt eget lukkede romskip.

Eksterne lenker
---------------

* Discovery Channel
Etydens første takt viser sekstifiredelsnotene som skaper tremolo-effekten.
**Transcendentaletyde nr. 12 i b-moll («Chasse-Neige»)** er den aller siste av Transcendentaletydene til den ungarske komponisten Franz Liszt. Stykket er for piano, og ble første gang utgitt i 1826 i en samling kalt *Étude en douze exercices*. Den tredje (og mest spilte) versjonen ble utgitt i 1852, og det var også da den fikk det programmatiske tilnavnet *"Chasse-Neige"*. Navnet kan best oversettes til «snøstorm»; etyden blir da med andre ord et musikalsk bilde på kastevinder som virvler snø opp i luften.

Tekniske utfordringer
---------------------

Etyden er en studie i tremoloer for begge hender. Det er også dette som fører til den ønskede «snøstorm-effekten». Melodien bytter hele tiden mellom hendene, og ofte må samme hånd spille både tremoloer og melodi på én og samme tid. Kryssende rytmer og raske kromatiske skalaer i begge hender er andre vanskeligheter pianisten støter på i stykket. Etyden starter og slutter rolig, mens midtpartiet inneholder kraftige klimaks.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Praktfull grønn amazonitt og Evje kommunes ordførerkjede i amazonitt fra Landsverk 1 gruve.
Amazonitt med brun mikroklin fra Landsverk 1 gruve på Evje i Agder.
Kabosjon i amazonitt fra Landsverk 1 gruve på Evje i Agder.
**Amasonitt** er en variant av mikroklin (K[AlSi3O8]) i feltspatgruppen som inneholder spormengder (ppm) av bly, vann (OH), eller vakanser i gitterstrukturen, og som dermed gir mineralet en karakteristisk grønnlig farge. Ved å varme amasonitt opp til over 400 grader celsius mister mineralet sin grønnfarge, slik at amasonitt primært dannes under lave temperaturer. Fargen kan variere i ulike turkisgrønne nyanser. Amasonitt er en halvedelsten og slipes ofte til smykker. Navnet kommer fra Amazonas. Forekomster for mineralet finnes i Brasil, India, Kenya, Madagaskar, Namibia, Russland, USA. Kjente norske lokaliteter er blant annet amasonitt pegmatittene i Tørdal og Evje-Iveland, samt Hamarøy og Drag i Tysfjord.

Funn i Norge
------------

I Norge er amasonitt funnet på en rekke lokaliteter:

* Evje i Aust-Agder
* Fauske i Nordland
* Grønøy i Nordland
* Hamarøy i Nordland
* Iveland i Aust-Agder
* Jotunheimen i Oppland
* Leira i Oppland
* Namdalen i Nord-Trøndelag
* Nissedal i Telemark
* Skjåk i Oppland
* Totenåsen i Oppland/Akershus
* Tørdal i Telemark

Se også
-------

* Halvedelstener

Kilder
------

* *Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Hans Andreas Bugge** (født 1. oktober 1906 i Oslo, død 25. april 1942 ved Island) var en norsk offiser (orlogskaptein) og flyger, som deltok i Marinens flyvåpen under andre verdenskrig.

Bugge hadde utdannelse fra Sjøkrigsskolen og Marinens flyskole. Ved den tyske invasjonen i Norge var han nestkommanderende ved Flatøy flystasjon i Bergen. Han var med som flyger i kampene på Vestlandet og i Nord-Norge. 7. juni 1940 fløy han over til Shetland. Han dro så videre til Canada, der han arbeidde med oppbygging av det norske flyvåpenet. Han var leder for 330 (Norwegian) Squadron, som var den første norske operative skvadronen, og som i 1941 ble forlagt til Corbett Camp i Reykjavík, Island. Han forsvant i området sammen med sin navigatør under et tokt på skvadronens ettårsdag.

Bugge fikk tildelt Air Force Cross og Krigskorset med sverd post mortem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| Krigskorset med sverd | Air Force Cross |

 |

Referanser
----------

1. ↑  «Air Force Cross og Krigskorset med sverd til kaptein Hans Bugge», *Aftenposten*, 26. juli 1945, s. 2.

Kilder
------

* *Våre falne 1939–1945*; utgitt av Den norske stat 1949–51
* RAF and Luftwaffe – RAF NORDIC CASUALITY REGISTER

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
For For den norske sorenskriveren, se Hans Arentz. se Hans Arentz (prest) (andre betydninger).

**Hans Arentz** (født 24. august 1713 i Stadsbygd i Trondhjems stift, død 26. august 1790 i Øyestad) var en norsk prest. Han var sønn av Hans Petersøn Arentz (1670–1720), sogneprest i Stadsbygd, og Susanne Schreuder (1675–1742). Hans Arentz vokste opp hos sin stefar Michael Stub, som overtok prestekallet etter farens død. Hans bror, Frederik Arentz, var biskop i Bergen. Hans Arentz ble i 1732 dimmittert fra  katedralskolen i Bergen til Københavns Universitet der han avla teologisk eksamen i 1735. To år seinere ble han kapellan hos stefaren i Stadsbygd, og i 1737 overtok han prestekallet. I 1743 ble han sogneprest til Jelsø i  Christansand Stift og i 1747 prost i  Ryfylke. Fra 1767 til 1782 var han sogneprest i Stavanger domkirke. Han avsluttet sin prestegjerning som sogneprest til Øyestad.

Verk
----

* *Beskrivelse over Stavanger Amt i Norge. I. Deel* (København, 1779). Utgitt anonymt.

Referanser
----------

1. ↑  O. Delphin Amundsen (1955). *Slekten Arentz i Norge*. Oslo.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Hans Andreas Bretz** (noen ganger **Andrei Bretz**; født 11. februar 1930 i Proștea Mare i Romania, død 20. november 2019 i München i Tyskland) var en håndballspiller fra Romania. Han tilhørte den tyske minoriteten i landet.

Han begynte å spille utendørshåndball i klubben Flamura Roșie i Sibiu som attenåring. Ett år senere, i 1950, skiftet han klubb og spilte for Arsenal, som han samme år vant Romania-cupen og ble viselandsmester med.

I 1951 blir han medlem av arméklubben CCA București og vant sammen med dem tre landsmestertitler: 1951, 1952 og 1954.

Da han spilte for første gang for landslaget, i 1951, var han mannskapets yngste spiller.

I 1955 gikk han over til Voința Sibiu, der han ble til 1963. Året etter var han med og startet opp er et nytt håndballteam i Cisnădioara, som han steg opp med til regionalligaen.

I 1967 skiftet han igjen klubb og spilte for Mătasa Roșie i Cisnădie.

Han la opp som spiller og trener i 1968.

Etter at han utvandret til Vest-Tyskland, bosatte han seg i Haibach, i nærheten av Aschaffenburg.

Han døde som følge av et slaganfall.

Æresbevisninger
---------------

* Idrettsmester («maestru al sportului»), 1956

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.siebenbuerger.de[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Pokalsieger mit Arsenal, Meister mit CCA: Abschied von Hans Andreas Bretz». *www.siebenbuerger.de* **(tysk)**. Besøkt 11. mars 2020.
3. ↑  «ISTORIA HANDBALULUI ROMÂNESC 1921 - 2014» (PDF). Romanias håndballforbund. 2014. Besøkt 11. mars 2020.
**Neopets** er et virtuelt internettspill som simulerer kjæledyrhold. Siden ble åpnet for publikum den 15. november 1999, av Adam Powell og Donna Williams, men selskapet ble kjøpt opp av Dough Dohring raskt etter oppstart. I juni 2005 ble Neopets kjøpt opp av Viacom. 17. mars 2014 solgte Viacom Neopets til Knowledge Adventure. []

Selv om selskapet har base i USA, er grunnleggerne britiske. I tillegg til at siden er på engelsk, er den også tilgjengelig oversatt til ti andre språk. Neopets Inc. opererer også en asiatisk gren som delvis er eid av Green Dot Capital.

I september 2003 lanserte Wizards of the Coast *Neopets Trading Card Game*, et samlekortspill basert på figurene og miljøet fra nettspillet. Spillet er nært knyttet opp mot historier fra nettsiden.

Det fins over 50 Neopets, blant annet Korbat (flaggermus), Kau (ku), Uni (enhjørning), Grarrl (dinosaur) og Gelert (hund). Hvert Neopet kan og ha sitt eget «kjæledyr», kalt Petpets, blant annet Meepit, Warf og Spardel. Petpets kan og få «lopper», kalt Petpetpets.

Det finnes også over 200 spill, og man kan tjene NeoPoints (NP) ved å sende inn poengsummen sin. NeoPoints kan brukes til å kjøpe mat, leker, klær og annet som det virtuelle kjæledyret trenger.

Eksterne lenker
---------------

* (mul) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Videospill