recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gaya** (hindi: गया) er en by i den indiske delstaten Bihar. Det er også administrativt hovedkvarter for distriktet med samme navn. I dette distriktet ligger også den kjente byen Bodh Gaya. Gaya ligger 100 km sør for Patna, som er delstatshovedstaden. Byen ligger på bredden av elven Falgu (i *Ramayana* kalt *Niranjana*) og er en viktig møteplass både for hinduer og buddhister. Byen er omgitt av små fjelltopper (*Mangla-Gauri*, *Shringa-Sthan*, *Ram-Shila* og *Brahmayoni*) i tre retninger, med elven rennende på den fjerde og østre siden. Gjennomsnittlig høyde over havet er 111 m. Gaya har en blanding av naturlige omgivelser, gamle bygninger og smale bygater. I 2001 hadde distriktet en samlet befolkning på 3 473 428 innbyggere, men selve byen hadde kun 383 197 innbyggere. 

Gaya var en del av det tidligere indiske riket Magadha. Tekari Raj-familien var den mest fremtredende representanten av Bhumihar Brahmin (en høy kaste) i Sør-Bihar. Familiens opphold i Gaya kan faktisk dateres tilbake til tidlig i det 18. århundre.

Demografi
---------

Ved folketellingen i 2001 hadde Gaya 383 197 innbyggere. Av disse var 53 % menn og 47 % kvinner. Gjennomsnittlig lesekyndighet blant befolkningen var da 68 %, noe som var høyere enn landsgjennomsnittet på 59,5 %; mannlig lesekyndighet var 74 % mens kvinnelig lesekyndighet var kun 60 %. 14 % av befolkningen i byen utgjorde barn under 6 år.

Referanser
----------

1. ↑  Yang, Anand A. (1999). *Bazaar India: Markets, Society, and the Colonial State in Bihar*. University of California Press. s. 305 (at page 139). ISBN 978-0520211001.
2. ↑  "Census of India 2001: Data fra 2001-folketellingen, inkludert byer, landsbyer og tettsteder (provisoriske)". Census Commission of India. Arkivert fra den originale den 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Distriktets offisielle nettside (engelsk)
* Oppføring av Gaya i buddhistordboka *Pali Proper Names* (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Minnealter nær det gamle kirkestedet Foto: Jan-Tore Egge 
Røkelseskar fra Røyne Foto: Kulturhistorisk museum 
**Røyne kirke** (eller *Røine kirke*) på Vingrom antas å ha stått litt nord for nåværende Røine gård, idet tunet var plassert der inntil på 1700-tallet. Området ble planert rundt 1970, og det finnes ikke synlige rester etter kirken i dag. Kirken er omtalt i et skinnbrev fra 1407, og det fremgår av skinnbrev fra 1344 og 1411 at Rise var prestegård.

Dagfinn Skre, som har skrevet om områdets kirkearkeologi, mener at den beskjedne størrelsen på gårdene i området tyder på at kirken har vært oppført som fellesprosjekt snarere enn som høgendekirke på den største gården. Det sies intet om kirkens beskaffenhet.

Det er reist et minnealter nær det gamle kirkestedet, der det iblant holdes friluftsgudstjenester.

Referanser
----------

1. ↑  Gnr. 25, jf. liste over gårder i Lillehammer
2. ↑  Skre (1988), s. 72-73.
3. ↑  Lillehammer kommune og Skre (1988), s. 71.
4. ↑  Se f.eks. *Vår fedrearv. Menighetsblad for Lillehammer og omegn* nr. 2/2014, s. 19.

Litteratur
----------

* Skre, Dagfinn (1988). *Gård og kirke, bygd og sogn. Organiseringsmodeller og organiseringsenheter i middelalderens kirkebygging i Sør-Gudbrandsdalen*. Øvre Ervik: Alvheim & Eide. s. 72-73. ISBN 82-90359-44-6.  [Riksantikvarens rapporter 16]

Eksterne lenker
---------------

* «Røyne middelalderske kirkested». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Røyksundkanalen** er en kanal ved Røyksund i Bømlo kommune i Sunnhordland. Kanalen ligger nord for Mosterhamn i Vestre Spissøysundet og skiller Moster fra det øvrige Bømlo. Her ligg Skogbu Asylmottak og en populær småbåthavn og badeland.

Naturlig kanal
--------------

Kanalene på Bømlo kalles med rette for vannveier, og Røyksundkanalen har vært benyttet i uminnelige tider. Kanalen var en trygg snarvei, og man slapp å seile rundt Moster. Men bare mindre båter kunne passere. På de grunneste plassene måtte man dra båten gjennom sundet ved fjære sjø.

Utbygd på 1800-tallet
---------------------

På midten av 1800-tallet ble Røyksundkanalen utbedret. På den tiden foregikk det viktige vårsildfisket, og det var et problem at notbåtene ikke kunne komme gjennom sundet. Planene for utbedring ble vedtatt i 1858, og arbeidet gjennomført i 1859. Senere ble kanalen utbedret videre i 1874 og 1883-84. Den fikk en bredde på 3 meter på det smaleste og 1,2 meters dybde ved normal vannstand. Mange som seiler gjennom Røyksundkanalen fortsetter turen videre gjennom Kulleseidkanalen, som stod ferdig i 1859.

Populær for båtturister og badeland
-----------------------------------

Ved Røyksundkanalen ble det på 1980-tallet bygget opp et populært feriesenter og badeland, og stedet ble en svært populær småbåthavn. Det er plass til ca. 150 småbåter langs flytebryggene i gjestehavna. Badeanlegget ligger lunt innerst i vika med skjellsand og sklier både inne og ute. Her er glasshus, garderober, toalett og gatekjøkken.

I de siste årene har deler av badelandet blitt stengt av, som følge av mangel på vedlikehold og ødelagte sklier. Det har vært flere ideer om å bygge om badeanlegget, og restaurere det igjen, men så langt har ingenting blitt gjort. Per i dag er glasshuset åpent (kiosk, garderobe, klesvask).

2020, så er alt revet ned. Det bygges leiligheter/boliger her.

Tidligere hotell og asylmottak
------------------------------

Feriesenteret har dessuten et motell som i lange perioder har vært asylmottak. I 2004 ble det forrige mottaket nedlagt. Da hadde det bodd asylsøkere der fra Afghanistan, Burundi, Eritrea, Etiopia, Kamerun, Somalia, Sudan og Tsjetsjenia. Høsten 2008 ble det vedtatt å åpnet stedet på nytt for asylsøkere, denne gang som en avdeling av Sunnhordland hotell i Svortland.

Birger Røyksund
---------------

Birger Røksund bodde hele sitt liv ved Røyksundkanalen. Han var fisker og skrev en rekke bøker og diktsamlinger med lokale tema.

Eksterne lenker
---------------

* Om Røyksundkanalen på Bømlo kommunes nettside. [*død lenke*]
* Nordens kanaler.

| * v
* d
* r
Norske kanaler |
| --- |
| Kanaler | 
* Gravanekanalen
* Haldenkanalen‎
* Hesneskanalen
* Kanalen (Trondheim)
* Kanalen (Tønsberg)
* Kassenkanalen
* Kulleseidkanalen
* Nålsundkanalen
* Otteidkanalen
* Reddalskanalen
* Remmastrauman
* Røyksundkanalen
* Sootkanalen (slusesystemet)
* Spangereidkanalen
* Stad skipstunnel
* Storstraum–Småstraumkanalen
* Støa kanal
* Telemarkskanalen‎

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Einar James Joys** (født 15. desember 1933, død 11. mars 2022) var en norsk advokat og forretningsmann.

Han var administrerende direktør for Vinmonopolet fra 1987, administrerende direktør for Den Norske Amerikalinje (NAL), administrerende direktør i Det Norske Oljeselskap og administrerende direktør i handelsfirmaet Anthon B Nilsen (1994–2000). Han var styremedlem i Anthon B Nilsen fra 1990 og styreleder 2000–2004. Han var styreformann i Administrativt forskningsfond (AFF) 1992–1993 og var styreformann i importfirmaet Scandinavian Beverage Group.

Joys satte i gang omstilling av Vinmonopolets detaljistledd blant annet med såkalte spesialbutikker og tok også initiativet til såkalt kunstnervin.

Referanser
----------

1. 1 2   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dødsannonse i Aftenposten 16. mars 2022
3. 1 2 3 4  Hamran, Olav (1998). *Fiin gammel: Vinmonopolet 75 år*. [Oslo]: Tano Aschehoug. ISBN 8251837383.
4. ↑  Marthinsen, Tom (13. august 2010). «Reddet polet fra ensretting». *www.dn.no*. Besøkt 12. april 2021.
5. ↑  «Skjenkekontroll i molboland». *www.vg.no*. Besøkt 12. april 2021.
**Norges Grunnlov § 27** er den tjuesyvende paragraf i Eidsvollsgrunnloven av 1814. Den slår fast at Norges statsråd ikke kan foreta beslutninger uten at mer enn halvparten av medlemmene er til stede. Den slår også fast at medlemmer av regjeringen som ikke tilhører statens religion, slik den er definert i Norges grunnlov § 2, heller ikke deltar i behandlingen av saker som angår denne.

Etter en grunnlovsendring av 15. mai 1919, kunngjort 24. mai 1919, lød paragrafen:

> Alle Statsraadets Medlemmer skulle, naar de ikke have lovligt Forfald, være nærværende i Statsraadet, og maa ingen Beslutning tages der, naar ikke over det halve Antal Medlemmer ere tilstede.  
>   
> Medlem af Statsraadet, der ikke bekjender sig til Statens offentlige Religion, deltager ikke i Behandlingen af Sager, som angaa Statskirken.
> 
> 
> 

Den 21. mai 2012 vedtok Stortinget en grunnlovsendring av §§ 2, 4, 12, 16, 21, 22 og 27. Den norske kirke ble da endret fra å være en statsreligion (§2) til å bli en Folkekirke som understøttes av staten (§16). Samtidig ble statskirken opphevet i § 2. Dette medførte at 2. ledd falt bort, og den reviderte paragrafen lyder: 

> Alle Statsraadets Medlemmer skulle, naar de ikke have lovligt Forfald, være nærværende i Statsraadet, og maa ingen Beslutning tages der, naar ikke over det halve Antal Medlemmer ere tilstede.
> 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑  Ikke lenger statskirke Arkivert 8. mai 2012 hos Wayback Machine. Kirkeaktuelt, 27. april 2012

  


| * v
* d
* r
Norges Grunnlov |
| --- |
| Paragrafer | 
* § 1
* § 2
* § 3
* § 4
* § 5
* § 6
* § 7
* § 8
* § 9
* § 10
* § 11
* § 12
* § 13
* § 14
* § 15
* § 16
* § 17
* § 18
* § 19
* § 20
* § 21
* § 22
* § 23
* § 24
* § 25
* § 26
* § 27
* § 28
* § 29
* § 30
* § 31
* § 32
* § 33
* § 34
* § 35
* § 36
* § 37
* § 38
* § 39
* § 40
* § 41
* § 42
* § 43
* § 44
* § 45
* § 46
* § 47
* § 48
* § 49
* § 50
* § 51
* § 52
* § 53
* § 54
* § 55
* § 56
* § 57
* § 58
* § 59
* § 60
* § 61
* § 62
* § 63
* § 64
* § 65
* § 66
* § 67
* § 68
* § 69
* § 70
* § 71
* § 72
* § 73
* § 74
* § 75
* § 76
* § 77
* § 78
* § 79
* § 80
* § 81
* § 82
* § 83
* § 84
* § 85
* § 86
* § 87
* § 88
* § 89
* § 90
* § 91
* § 92
* § 93
* § 94
* § 95
* § 96
* § 97
* § 98
* § 99
* § 100
* § 101
* § 102
* § 103
* § 104
* § 105
* § 106
* § 107
* § 108
* § 109
* § 110
* § 111
* § 112
* § 113
* § 114
* § 115
* § 116
* § 117
* § 118
* § 119
* § 120
* § 121

 |  |
| Historisk | 
* Bondeparagrafen
* Jesuittparagrafen
* Jødeparagrafen

 |
| Bakgrunn | 
* Riksforsamlingen
* Christian Frederik
* Eidsvollsbygningen
* 17. mai (grunnlovsdag)

 |
Mikrodestillerier omtales oftest ved bruk av begreper som "artisan", "boutique" eller "craft" destillerier. Destilleriene fremstiller sprit i små mengder og produksjonen er i utpreget grad preget av håndverk. Dette i motsetning til de store destilleriene som fremstiller sprit i langt større mengder og med utstrakt bruk av maskinelt utstyr. Det er flere enn 400 mikrodestillerier i drift i USA høsten 2014.

Historie
--------

Destillasjon av sprit i små mengder startet helt tilbake på 1600-tallet i USA og vokste frem til et betydelig antall før de aller fleste måtte stenge som følge av forbudstiden (1920 – 1933). Det var trolig flere tusen mikrodestillerier i drift før forbudstiden. 

Etter at forbudstiden var over, gjorde lovgivningen i USA det svært vanskelig å etablere slik virksomhet, men de siste 10 – 20 årene har delstatene endret lovgivningen og gjort det lettere å starte opp slik småskala virksomhet. Etableringsbølgen startet i 2005 og har tiltatt i styrke de siste årene. Høsten 2014 er det mikrodestillerier i drift i samtlige delstater pluss i Washington D.C. De siste par – tre årene er det etablert mellom 5 og 15 nye mikrodestillerier hver måned.

Mikrodestilleriene finnes både i byene og i mer landlige omgivelser. Den sterkeste konsentrasjonen finnes på den amerikanske vestkysten i delstatene California, Oregon og Washington. Portland i Oregon og Seattle i Washington er begge byer med flere enn 10 mikrodestillerier. De typiske mikrodestilleriene etablerer seg i små og beskjedne lokaler, alt fra garasjer til mindre lager og industrilokaler. De fleste har kun en eller to pot stills av mindre størrelse til bruk i produksjonen.

Produksjon
----------

Mikrodestilleriene produserer det aller meste av det som finnes av sprit. Vodka er noe de fleste lager. Whiskey er også svært utbredt. Over 300 mikrodestillerier har utviklet egne merker med whiskey. Ellers produseres det gin, tequila, rom, brandy, akevitt, grappa og en mengde ulike smakssatte sorter. En del av disse kan gis betegnelsen likører, men mange er ulike smakstilsetninger for vodka, whiskey og annet.

Eksterne lenker
---------------

*

Litteratur
----------

David J. Reimer Sr.: Micro-Distilleries in the U.S. and Canada
Jim Murray: Whisky bible 2013
Ingvar Ronde (red.): Malt whisky yearbook 2014
**Einar Jacob Knuthinge Lexow** (født 22. oktober 1887 i Sarpsborg, død 27. oktober 1948 i Bergen) var en norsk kunsthistoriker og museumsmann.

Etter examen artium 1906 studerte han under Lorentz Dietrichson. Han ble tilsatt som amanuensis ved Kunstindustrimuseet i Oslo i 1909. Fra 1912 var han konservator ved kulturhistorisk avdeling ved Bergens Museum. I 1932 etterfulgte han Johan Bøgh (1848–1933) som direktør ved Vestlandske Kunstindustrimuseum. Fra 1919 til 1931 var han også inspektør ved Håkonshallen.

Han publiserte artikler og avhandlinger blant annet om norske folkedrakter, om norsk kunst, om Håkonshallen og om andre fortidsminner og kunst i Bergen. Kjent er også verket *Stilfølelse og stilformer. En historisk oversigt* fra 1915.

Han hadde en rekke tillitsverv innen faget, blant annet som formann for Bergensavdelingen av Fortidsminneforeningen.

Familie
-------

Han var sønn av lege Harald Becker Lexow (1856–94) og Augusta Kierulf (1861–1910), og derved fetter av naturverneren Thorvald Kierulf. Einar giftet seg i 1914 med Ruth Johanna Berbom (1888–1939), i 1927 med Aagot Synnestvedt Vaumund (1883–1944) og i 1945 med maler Borghild Ester Berge (1898–1976).

Utgivelser
----------

* *Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie*, dr.gradsavhandling, 1923
* Lexow, Einar (1928). *Stilfølelse og stilformer: en historisk oversikt*. Oslo: Aschehoug.

*Se forøvrig digitaliserte bøker av Lexow hos Nasjonalbiblioteket*

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Einar Jacob Knuthinge Lexow, Norsk biografisk leksikon ID Einar\_Lexow, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Einar\_Lexow[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Einar Lexow i Norsk biografisk leksikon.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Mount Pulag** er Filippinenes tredje høyeste fjell. Det er Luzons høyeste topp, 2.922 meter over havet. Grensen mellom provinsene Benguet, Ifugao og Nueva Vizcaya møtes på fjellets topp.

På grunn av sin høyse har fjellet et temperert klima med regn større delen av året. Årsmiddelnedbøren er 4.489 mm med august som den våteste måneden med en middelnedbør på 1.135 mm. Snø har ikke falt på toppen de seneste 100 år.

Fjellet har 528 dokumenterte plantearter. Det er det naturlige habitat for det endemiske dvergbambusetn (*Yushania niitakayamensis*) og khasifuruen (*Pinus insularis*) som dominerer i Luzons tropiske furuskoger som er på fjellslutningene. Blant dyrelivet finnes 33 fuglearter og flere truede pattedyr som Rusa marianna, Crateromys schadenbergi og den langhårige fruktflaggermusen. Mount Pulag er det eneste sted som har samtlige fire arter av skyrotte. Den har et av det største biologiske mangfoldene i Filippinene, med den 1896 funne og 185 gram store dvergskyrotten, *Carpomys melanurus*, en uvanlig art (endemisk på Cordillera) og Kochs juveltrost blant utrydningstruede beboere.

Den 20. februar 1987 ble en stor del av fjellet erklært som nasjonalpark. 

Ibaloifolket i Benguet mumifiserer sine døde og bor i grotter i fjell. *Kabayan mummy burial caves*, en av de fremste severdighetene her, er en av Filippinenes nasjonalskatter.

Vandring i fjellene
-------------------

Som det høyeste fjell på Luzon attraherer Mount Pulag en mengde fjellklatrere. Høydepunkter ved klatringen er for eksempel fjellskogene og det gressbevokste toppområdet med dets skyhavsfenomen. Det finnws fire større vandreleder til toppen: Ambangeg-, Akiki- og Tawanganledene fra Benguet, og Ambaguioleden fra Nueva Vizcaya. 

Nasjonalparken bebos av flere folkegrupper, som ibaloi, kalanguya, igorot, karao, ifugao og ilokano.

Helikopterkrasj
---------------

Den 7. april 2009 styrtet Philippine Air Forces (PAF) fly Bell 412 på 2.100 meters høyde i Kabayan-Pulagpasset mellom Mount Mangingihi og Mount Pulag blant lave skyer og i tett tåke. Pilotene og flere passasjerer døde i havariet.

Referanser
----------

1. ↑  «NUJP members climb Mt. Pulag for press freedom». *GMA News Online*. 20. april 2008. Besøkt 5. mars 2012.
2. ↑  Cariño, Delmar (26. april 2008). «Team finds rare cloud rat breed after 112 years». *Inquirer.net*. Arkivert fra originalen 30. april 2008. Besøkt 5. mars 2012.
3. ↑  Cariño, Delmar (27. april 2009). «Respect mummies, Pulag trekkers told». *Inquirer.net*. Arkivert fra originalen 28. april 2009. Besøkt 5. mars 2012.
4. ↑  Yagumyum, Rudy (16. april 2009). «PAF provides more details on presidential chopper crash». *ABS-CBNNews.com*. Besøkt 5. mars 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Amerikansk tegnspråk** (engelsk: *American Sign Language*) er tegnspråket som brukes av døve i USA, de engelsktalende delene av Canada og i deler av Mexico. Selv om Storbritannia og USA begge har engelsk som hovedspråk, er britisk tegnspråk meget forskjellig fra amerikansk tegnspråk, og de to er ikke gjensidig forståelige.

Amerikansk tegnspråk er også i bruk (av og til ved siden av lokale tegnspråk) på Filippinene og i Singapore, Hongkong, Den dominikanske republikk, Haiti, Puerto Rico, Elfenbenskysten, Burkina Faso, Ghana, Togo, Benin, Nigeria, Tsjad, Gabon, Den demokratiske republikken Kongo, Den sentralafrikanske republikk, Mauritania, Kenya, Madagaskar og Zimbabwe. Som andre tegnspråk har amerikansk tegnspråk en grammatikk og syntaks som ikke er relatert til talespråkene som brukes i områdene det brukes. Det har ikke vært noen pålitelige undersøkelser angående antall brukere av tegnspråket, men estimater ligger på mellom 500 000 og 2 000 000 brukere i USA.

Eksterne lenker
---------------

* Handspeak, ledende side om amerikansk tegnspråk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Bangsjøan** er en innsjø og et kraftmagasin i Steinkjer, Snåsa, Grong og Overhalla kommuner i Trøndelag fylke. 

Bangsjøan var opprinnelig tre separate innsjøer som etter oppdemming til kraftproduksjon fløt sammen til et sammenhengende magasin. Den sørvestre delen er *Ytter-Bangsjøen*, den midterste delen er *Midter-Bangsjøen* og den nordøstre delen er *Øyster-Bangsjøen*. Bangsjøans naturlige utløp er til elva Bongna, som renner ned Bangdalen til Bangsund. Etter kraftutbyggingen på 1970-tallet føres vannet fra Bangsjøan i stedet til Bogna kraftverk ved Snåsavatnet.

Det er et godt fiske i Bangsjøan etter ørret.

Rundt Midter-Bangsjøen og Øyster-Bangsjøen ligger Bangsjøan naturreservat, som ble opprettet i 2011 for å verne gammelskogen i området.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. juli 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 4. juli 2015
3. ↑  (no) Bangsjøan naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**HivNorge** er en partipolitisk og religiøst uavhengig nasjonal pasient og brukerrettighetsorganisasjon for mennesker som lever med hiv, mennesker som bruker den hivforebyggende medisinen PrEP og andre som er berørt av hiv. 

Organisasjonen har hovedsete i Oslo, og arbeider som interesseorganisasjon med en rekke forskjellige tiltak rettet mot mennesker som lever med hiv, informasjonsarbeid og påvirkningsarbeid. 

HivNorge kom til ved Pluss og Landsforeningen mot aids ble slått sammen i 1999. Pluss ble startet i 1988 som en selvhjelpsorganisasjon for hivpositive. Landsforeningen mot aids ble stiftet i 1987 av en rekke frivillige organisasjoner i Norge som ville gjøre en innsats for informasjon om hiv og aids.

HivNorge har både organisasjonsmedlemmer og personmedlemmer. Medlemskap er åpent for envher.

Referanser
----------

1. ↑  «Kort historie om HivNorge». HivNorge. 16. oktober 2007. Arkivert fra originalen 5. januar 2016. Besøkt 28. desember 2015.
2. ↑  «Medlemmer». HivNorge. Besøkt 30. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
*Hitra er også navn på en nåværende kommune.*
Kommunegrensene som delte de fire Hitra-kommunene fram til 31. desember 1963.
**Hitra** er en tidligere selvstendig kommune på øya Hitra i Sør-Trøndelag. Kommunen var en del av Hitra formannskapsdistrikt da dette ble opprettet i 1837 og omfattet omtrent dagens kommuner Hitra og Frøya. 1. januar 1877 ble Frøya utskilt som egen kommune. 

Fillan (og den senere fradelte kommunen Sandstad) ble skilt ut fra Hitra som egen kommune 1. januar 1886. 1. januar 1913 ble Kvenvær skilt ut fra Hitra (som utgjorde en del av øya Hitra), og som etter delingen hadde 1 439 innbyggere.

1. januar 1964 ble de fire kommunene Hitra, Fillan, Kvenvær og Sandstad slått sammen til nye Hitra kommune (utgjorde hele øya Hitra). Den tidligere kommunen Hitra hadde ved kommunesammenslåingen 984 innbyggere.

Se også
-------

* Kommunestyrevalg i Hitra kommune (1837-1963)

Litteratur
----------

* Lossius, M. (1957). «Hitra». I Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck. *Norges bebyggelse: Nordlige seksjon: Herredsbindet for Sør-Trøndelag: Nordre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 108–122. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
* Fugelsøy, Maurits (1958). «Dette er Hitra». *Hitra. Øya og folket*. 1. Hitra. s. 7–24.
* Fugelsøy, Maurits (1962). «Gårds- og slektshistorien for Hitra». *Hitra. Øya og folket*. 2. Hitra. s. 188–320.

Portal: Hitra
**Nasjonalt Garborgsenter**, eller **Garborgsenteret**, er et nasjonalt formidlingssenter for forfatterskapene til Hulda og Arne Garborg i Bryne i Rogaland, som åpnet 5. september 2012. Senteret drives av Jærmuseet, og er et supplement til kunstnerhjemmene Garborgheimen og Knudaheio. Nybygget, som kostet 50 millioner kroner å føre opp, er tegnet av Asplan Viak, og rommer også Time bibliotek i underetasjen. Bygningen er lokalisert mellom Forum Jæren og nye Bryne videregående skole, som sto ferdig i 2014.

Ideen om et Garborg-senter i Time kommune, Arne Garborgs hjemkommune, sprang ut av 150-årsjubileet for Arne Garborg sin fødsel, «Garborg-året 2001». I etterkant av jubileet tok Time Mållag initiativ til en utredning av ideen, og en arbeidsgruppe ledet av Tarald Oma, daværende leder i Time Mållag, la i 2004 frem forprosjektet «Nasjonalt Garborgsenter på Bryne – for lesing og litteratur». Prosjektet startet opp i oktober 2006 med Time Mållag, Time kommune og Rogaland fylkeskommune som initiativtagere. Time kommune fikk ansvaret for å drive prosjektet, og fra 1. april 2008 tok Jærmuseet over arbeidet. Dørene åpnet 2. juli 2012, to måneder før den offisielle åpningen.

Den permanente utstillingen i senteret er laget av Media Farm og Arkidea, til en pris av 13 millioner kroner. Siden det allerede finnes fire kunstnerhjem som presenterer ekteparets Garborg liv (Garborgheimen og Knudaheio, Kolbotn og Labråten), har senteret fokusert på å løfte frem tema fra forfatterskapene i utstillingen, og engasjere publikum i disse. En måte dette gjøres på er gjennom et rollespill, kalt *Strid*. Utstillingen passer godt inn i undervisningen i skolefagene norsk og samfunnsfag.

Leder av Garborgsenteret siden 2010 er Inger Undheim.

Referanser
----------

1. ↑  Cora Skylstad (6. september 2012). «Garborgsenteret åpnet». Bok & samfunn. Arkivert fra originalen 4. mars 2016.
2. 1 2 3  Ingunn Økland (8. september 2012). «Garborg forklart for barn». *Aftenposten*: 12 (kultur-delen).
3. ↑  Eirin Larsen (2. juli 2012). «Nå tar Arne Garborg imot besøk». NRK.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Garborgsenteret – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Jærmuseet |
| --- |
| Vitenfabrikken **·** Vitengarden **·** Nasjonalt Garborgsenter **·** Tungenes fyr **·** Limagarden **·** Grødaland **·** Flyhistorisk Museum, Sola **·** Rogaland Krigshistoriske Museum **·** Vistnestunet **·** Haugabakka **·** Science Circus **·** Knudaheio **·** Garborgheimen **·** Varden Sjøredningsmuseum |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** KulturNav
 |
**Jakt og fiske i Alaska** regnes som eksklusivt, men blir stadig mer vanlig også for nordmenn.

Jakt omfatter brunbjørn, moose (elg) og caribou (rein). Fjellgeit er også attraktiv. Mange av artene det jaktes på, er blant verdens største dyr. Ifølge Boone and Crockett Club har Alaska historisk rekordfangster av brunbjørn, moose og caribou. Jegere kan kjøpe jaktlisens og jaktkort. De vanligste våpen er rifle, stor pistol og bue.

Fiske er vanlig i Alaska. Laksefiske Arkivert 2. januar 2010 hos Wayback Machine. og halibutfiske Arkivert 8. september 2009 hos Wayback Machine.. er mest vanlig i tillegg til saltvannsfiske, fluefiske og isfiske. Fiskere kan fange: Laks, Ørret, Northern Pike, Arktisk Char, Dolly Varden og Grayling. Fiskekort er nødvendig i Alaska.

Referanser
----------

1. ↑  *Boone & Crockett Club: World's Records*. 2007. Retrieved on February 10, 2007.
2. ↑  Alaska Department of Fish & Game: Alaska Hunting & Trapping Information. 2007. Retrieved on February 8, 2007.
3. ↑  «Managing for Results» (PDF). Minnesota DNR. Besøkt 26. juni 2006.
4. ↑  *Species Reported in Alaskan Fresh Waters* State of AK, Sport Fish Division. 2008. Retrieved on August 31, 2008.
«Bellona» har flere betydninger.

**Bellona** (*Mu Ngiki*) er ei av de to øyene som utgjør provinsen Rennell og Bellona i Salomonøyene i Stillehavet. Den er omtrent 10 kilometer lang og 17 kvadratkilometer stor (det vil si noe mindre enn Helgøya i Mjøsa). Folketallet er på rundt 1000.

Kysten består i stor grad av 30-70 meter høye skogkledte klipper. Innlandet, som er svært fruktbart, ligger mange steder mye lavere enn klippene, til tider ned på havnivå. På grunn av formen brukes i blant navnet *Te Baka* («kanoen») om øya.

Det er funnet spor etter bosetninger fra Lapita-kulturen fra ca. 1000 år før vår tidsregning. Dagens innbyggere regner seg å være etterkommere etter folk som kom fra Wallis- og Futuna-øyene rundt år 1400 e.Kr. De første europeerne skal ha kommet til Bellona i 1793, og øya er oppkalt etter skipet deres. Bellona og naboøya Rennell hadde imidlertid relativt lite kontakt med fremmede før på 1930-tallet. Forsøk på å innføre kristendommen rundt 1910 hadde mislykkes, fordi misjonærene ble assosiert med sjukdom, ettersom det brøt ut epidemi rett etter deres ankomst. 

Nye forsøk på midten av 1930-tallet var mer vellykka, og da særlig etter en hendelse i 1938. En kristen lærer overlevde en forferdelig storm til havs. Han ødela så to tradisjonelle gudebilder uten å bli straffa av gudene, og endelig klarte han å helbrede flere innfødte som lå for døden. Dette førte til at kristendommen fikk ei sterk stilling på øya, til dels i en fundamentalistisk variant. Fra slutten av 1970-tallet har det vært tendenser til reaksjon mot at dette har ødelagt mye av den tradisjonelle kulturen på øya.

Bellona har store fosfatleier, men det skjer ennå ikke utvinning fra disse. Mineralutvinning på andre stillehavsøyer har ført til store miljøødeleggelser, og dette er erfaringer som er kjent hos lokalbefolkninga.

Det danske Nationalmuseet er blant verdens fremste på innsamling av tradisjonell kultur fra Rennell og Bellona.

Referanser
----------

1. ↑  Kier, Frederik. «History». *www.bellona.dk*. Besøkt 8. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Nasjonalt senter for e-helseforskning** er et norsk forskningssenter underlagt Helse Nord. Forskningssenteret skal samle, produsere og formidle kunnskap myndighetene trenger for e-helsepolitikk. Senteret forsker og utreder e-helse, telemedisin og mobil helse, herunder følgeforskning og metodevurderinger av e-helsetiltak. Nasjonalt senter for e-helseforskning skal jobbe sammen med Direktoratet for e-helse og andre organisasjoner for å finne de beste e-helseløsninger.

Forskningssenteret får bevilgninger fra statsbudsjettet til å jobbe med prosjekter. Direktoratet for e-helse har gitt senteret oppgaver som er forankret i Nasjonalt e-helsestyre. Senteret skal realisere de politiske mål beskrevet i Stortingsmelding nr. 9 (2012-2013), Én innbygger – én journal

* Helsepersonell skal ha enkel og sikker tilgang til pasient og brukerinformasjon
* Innbyggerne skal ha tilgang til enkle og sikre digitale tjenester
* Data skal være tilgjengelig for kvalitetsforbedring, helseovervåking, forvaltning og forskning

Nasjonalt senter for e-helseforskning ledes av Stein Olav Skrøvseth. Senteret ble opprettet 1. januar 2016.

Oppgaver er delt inn i fem områder
----------------------------------

1. Én innbygger – én journal
2. E-helsetrender
3. Effekt av digitale løsninger
4. Velferdsteknologi
5. Helsedataanalyse

Forskningsaktivitet
-------------------

Senteret driver forskning som finansieres gjennom konkurranseutsatte midler fra for eksempel Norges forskningsråd og EU. Forskningen skal være med på å støtte de nasjonale oppgavene, og sikre at senteret har fagkompetanse på e-helse.

Internasjonalt samarbeid
------------------------

Nasjonalt senter for e-helseforskning er samarbeidssenter for e-helse og telemedisin til Verdens helseorganisasjon (WHO). Senteret er styremedlem i EHTEL (European Health Telematics Association) og i HIMSS Governing Council Europe. Forskningsmiljøet har erfaring fra deltakelse i EU-prosjekter og i internasjonale forskningsnettverk. I samarbeid med Direktoratet for e-helse skal senteret tilrettelegge og koordinere norsk deltakelse på ulike internasjonale arenaer.

Referanser
----------

1. ↑  Statsbudsjettet for Helse og omsorgsdepartementet (2015–2016)
2. ↑  omsorgsdepartementet, Helse- og (27. november 2012). «Meld. St. 9 (2012–2013)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2017.
3. ↑  ehealthresearch.no Ny senterleder på Nasjonalt senter for e-helseforskning Arkivert 24. april 2016 hos Wayback Machine. 11.04.2016

Eksterne lenker
---------------

* ehealthresearch.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
AIR-9bis
**Jakovlev AIR-9** var et to-seters sportsfly utviklet i Sovjetunionen. AIR-9 var et konvensjonelt, lavvinget monoplan, utstyrt med en M-11 stjernemotor med en ytelse på 100 hk. I sin opprinnelige form fløy AIR-9 første gang i 1934. I 1935 gjennomgikk flyet noen oppgraderinger, den mest synlige var den nye frontruten som var kantet forover, og fikk betegnelsen **AIR-9bis**. Forskjellige kilder er uenig om dette var den opprinnelige prototypen som ble ombygget, eller om man bygde et fly til.

Prefikset «AIR» var til ære for partimannen Aleksej Ivanovitsj Rykov, men etter at han ble ekskludert fra partiet i 1937, og senere henrettet, fikk AIR-9 betegnelsen **Ja-9**.

4. juli 1937 ble flyet brukt til å sette en høyderekord for kvinner.

AIR-9 ble aldri satt i produksjon, men ble grunnlaget for treningsflyet **AIR-10** som skulle bli videreutviklet og satt i produksjon som **UT-2**.

| Dimensjoner | AIR-9bis |
| --- | --- |
| Vingespenn | 10,20 m |
| Lengde | 6,97 m |
| Vingeareale | 16,87 m² |
| Netto vekt | 495 kg |
| Ytelser |  |
| Topphastighet | 215 km/t |
| Maksimal lastet vekt | 768 kg |
| Rekkevidde | 695 km |
|
**Giacomo Rho** (født 1593 i Milano i Italia, død 27. april 1638 i Beijing i Kina) var en misjonær tilhørende jesuittordenen som virket som astronom ved det keiserlige hoff i Beijing.

Det keiserlige stjerneobservatorium i Beijing
Han var sønn av en adelig og lærd jurist, og ble jesuitt i en alder av 20 år. Hans beste fag var matematikken. Etter at han var blitt presteviet i Roma av kardinal Roberto Bellarmino seilte han og 44 andre jesuitter til Det fjerne østens misjoner. Etter et kort opphold i Goa kom han til Macao. Der fikk han sin avsluttende forberedelse på sitt virke i Kina ved jesuittenes universitetskollegium São Paulo.

Han var i Macao da nederlandske tropper forsøkte å innta denne portugisiske kolonien i 1622. Han instruerte da befolkningen om bruken av artilleri, og bidro således til at nederlenderne ble slått tilbake.

Denne innsaten førte til at han og andre jesuitter ble etterspurt av Wanli-keiseren i Beijing, som hadde problemer med inntrengere langs landets nordgrense. I 1631 ble han bedt av den nye keiser, Chongzhen-keiseren, bad ham om å bidra sammen med pater Johann Adam Schall von Bell til forbedringen av den kinesiske kalender. Da han få år etter døde, var mange kinesiske embedsmenn tilstede under begravelsen på jesuittenes gravsted Zhalan i Beijing. Chongzhenkalenderen ble ikke ferdig før seks år etter hans død.

Han etterlot seg en rekke verker om astronomiske og teologiske spørsmål.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Huang Qichen: *«The First University in Macau: The Colégio de São Paulo»*, i John W. Witek (red.): *Religion and Culture: An International Symposium Commemorating The Fourth Centenary of the University College of St. Paul – Macau, 28 November to 1 December 1994*, Macau: Instituto Cultural de Macau, 1999, s. 257-260

Litteratur
----------

* L. Carrington Goodrich & Chao-Ying Fang (red.): *Dictionary of Ming Biography*, 2 bd. New York/London: Columbia University Press 1976

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Faulkner University** er et ikke-kommersielt, kristent universitet i Madison i delstaten Alabama, USA. Det ble grunnlagt i 1942 som *Montgomery Bible School* – senere *Alabama Christian College* – og er knyttet til den amerikanske menigheten Church of Christ (Kristi Forsamling).

I 2006 var det i alt 2.625 studenter og 147 vitenskapelig ansatte ved *Faulkner*, og skolepengene dette året var på US$ 11.565 per år.

Studiene tilbys opp til Mastergradsnivå samt høyere profesjonsstudier *(First Professional)*. Til undervisningssentrene hører *Harris College of Business* og *Thomas Goode Jones School of Law*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Faulkner University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Faulkner University på Twitter Rediger på Wikidata

* Faulkner University på Facebook Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI **·** GeoNames
 |
**Artur Portela Filho** (født 30. september 1937 i Lisboa i Portugal, død 10. november 2020 i Abrantes i Portugal) var en portugisisk journalist, forfatter og publisist.

Liv og virke
------------

Arthur Portela Filho var sønn av forfatteren Artur Portela, som også var en kjent journalist. Dette begrunner navnetillegget Filho, som på portugisisk betyr «sønn» og svarer til junior, den yngre.[] Portela Filho studirte historie i Lisboa og begynte sin karriere som journalist på 1950-tallet og 1960-tallet for avisen *Diario de Lisboa.*

Hans første bok var *Feira das vaidades*; den var så kritisk at det hemmelige politi PIDE beslagla den.[]

I 1970-årene grunnla han tidsskriftene *Jornal Novo* og *Opção*, og var deres sjefsredaktør fra 1975 til 1977. Han arbeidet også for andre medier som journalist: For *A Capital*, *TSF*, *Jornal da Fundao*, magasinet *Republica*, og for Rádio e Televisão de Portugal (RTP). 

Han var fremfor alt forfatter av fortellinger, romaner og teaterstykker, og var også oversetter. Han ble ansett som utmerket kjenner av forfatteren José Maria Eça de Queiroz, publiserte en intervjubok om José Cardoso Pires og i 1960-årene om musikeren Thelonious Monk. 

Den 10. november 2020 døde han i Abrantes i en alder av 83 år som følge av en SARS-CoV-2-infeksjon. Portugals statspresident Marcelo Rebelo de Sousa og presidenten for parlamentet, Eduardo Ferro Rodrigues, uttrykte sine kondolanser.

Verker
------

* *Feira das vaidades* (1959)
* *Nova feira das vaidades* (1960)
* *Avenida de Roma* (1961)
* *Thelonious Monk* (1962)
* *O código de Hamurabi* (1962)
* *Rama, verdadeiramente: romance* (1963)
* *Eça é que é Eça* (1970)
* *O novo Conde de Abrantes* (1971)
* *A funda* (1974), com uma carta-posfácio de Norberto Lopes
* *O regresso do conde de Abranhos : diário e cartas de Z. Zagalho* (1976)
* *Marçalazar: romance* (1977)
* *Fotomontagem: romance* (1978)
* *Salazarismo e artes plásticas* (1982)
* *Cavaleiro de Oliveira, aventureiro do século XVIII* (1982)
* *Três lágrimas paralelas* (1987)
* *Cardoso Pires por Cardoso Pires* (1991)
* *A ração do céu : comida colateral*  (2001)
* *A manobra de valsalva* (2002)
* *História fantástica de António Portugal: romance* (2004)
* *As noivas de São Bento: romance* (2005)
* *Os peixes voadores: contos* (2006)
* *A guerra da meseta* (2009)
* *Jornalistas: pais e filhos* (2011)
* *A cidade da saúde: romance* (2012)

Referanser
----------

1. 1 2   www.jn.pt[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nachruf auf Artur Portela Filho

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Faure Gnassingbé** (født 6. juni 1966) er politiker og utdannet økonom i Togo. Han er sønnen til den tidligere presidenten Gnassingbé Eyadéma.

Han ble medlem i togolesiske parlamentetet i 1998. I 2002 skrev faren hans under på en lov som gjorde det mulig for sønnen hans å overta som president etter ham.

To dager etter at faren døde i februar 2005 utnevnte Gnassingbé seg til president med støtte fra det militære. Etter sterkt internasjonalt press måtte han trekke seg og godta et nyvalg. Etter valget ble han erklært som vinner men opposisjonen i landet nektet å godta valgresultatet. Formelt overtok han som president i mai 2005.

I oktober 2021 mottok Faure Gnassingbé "HeForShe" -utmerkelsen fra UN Women fredag ​​for sin politikk for å fremme kvinner, og likestilling og likestilling, kunngjorde regjeringsportalen République Togolaise. HeForShe (Lui pour Elle) er en global solidaritetsbevegelse ledet av UN Women for større likestilling og likestilling. Fredag ​​mottok HeForShe -skillet fra UN Women, for sin politikk for å fremme kvinner, og likestilling og likestilling, kunngjør regjeringsportalen Togolesisk republikk. HeForShe (Him for Her) er en global solidaritetsbevegelse ledet av UN Women for større likestilling og likestilling.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Faure Gnassingbe, Munzinger IBA 00000025359, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Faure Gnassingbé – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |
**Arendal dampbakeri** var et dampbakeri i Arendal.

Bakeriet var i et treetasjes bygg, oppført i 1863 spesielt for bakeriet. Lokasjonen var innerst i Kittelsbukt, vest for Malmbryggen, på matrikkelnummer 103. Bakeriet ble etablert et halvt år etter at et tilsvarende ble startet opp i Kristiansand, som solgte også til Arendal. Det ble opprettet et interesseselskap som sto for etableringen, og den danske bakeren Lauritz Vilhelm Conrad Klifoth (1831-1877) ble ansatt for å ta seg av driften. Han kom fra en godt etablert bakerfamilie i Danmark, og hadde selv gått i lære i Danmarks første dampbakeri, og åpnet selv dampbakeri i Ålborg i 1860. Interesseselskapet bak Arendal Dampbakeri besto av skipsreder og forretningsmann Jens T. Thommesen, skipsreder Julius M. Smith, overrettssakfører Søren Munk Kløcker, gruveinspektør og forvalter Edvard Sverdrup (som eide tomten der bakeriet ble oppført) og premierløytnant Christian Ihlen.

Bakeriet hadde 5 store bakerovner, eget elterom foran ovnene, mel- og kornloft, samt at det var leiligheter i bygget til bakerne. Ved siden av bygget ble det oppført et mindre bygg som inneholdt en 12 hk dampmaskin. Klifoth kom med sin hustru Laura (1836-1902) til Arendal i 1863, og han fikk betalt 500 spesidaler for jobben. 7. juli ble driften startet opp. Det ble produsert brød, skipsbrød, kaker, horn, kavringer, franskbrød, kringle og sukkerbrød. Kun 2 måneder etter oppstart brøt det ut en bybrann i Arendal, og bakeriet holdt på å gå med, det var så nærme at nabobygningene brent ned, men brannen mot vest ble stoppet ved bakeriet. Hele 73 bygninger gikk tapt.

Driften ved bakeriet gikk ikke bra, og i 1866 hadde bakeriet et underskudd på 3468 spesidaler. Bakeriet ble nedlagt rundt 1871/1872 etter en brann. Bygget ble ikke gjenoppført. Klifoth startet straks opp nytt bakeri på Arendal torv, men døde allerede i 1877. Hans hustru overtok driften, og i 1880 ble hun begjært konkurs.

Kilder
------

* *Sånn var det, Årbok nr 23 - 2017*, Arendal Historielag v/Hilde L. Austarheim og Nils V. Johansen, ISBN 978-82-91627-26-7
* *Da dampbageriet brant*, Agderposten 4. januar 2013
**Søsterkake** er en gjærbakst, typisk for kyststrøkene i Aust-Agder. Kaken heves med gjær, og må stekes i bakerovn eller stekeovn. 

Aust-Agder hadde mye kontakt med Holland på 1600-tallet, og det har vært gjettet på at kakens navn peker mot byen Soest ved Zuiderzee, der bl.a. havnebyen Hindeloopen sendte trelastskuter til Aust-Agder. Uansett har søsterkaken fra Sørlandet sitt opphav på andre siden av Nordsjøen; i Nederland eller Nord-Tyskland der en finner en variant med navnet *Systerkochen*. 

Ingrediensene i søsterkakedeigen er hvetemel, sukker, melk, margarin, gjær, kardemomme og rosiner. Søsterkake stekes i form. 

Da man brukte bakerovn ble søsterkake stekt sammen med brød, og man plasserte søsterkakeformene ytterst i ovnen, der det var minst varme. 

I mange hjem på Sørlandet er det tradisjon å bake søsterkake til jul. Men søsterkake ble også bakt ved andre anledninger.

Referanser
----------

1. ↑  Søsterkakebaking i Grimstad på 1700-tallet, Avtrykk.no, 20.12.2017

Eksterne lenker
---------------

* Kirsten Hellerdal: Søsterkake – innvandret kulturgods
*Prélude à l'après-midi d'un faune*   Magnus Enckell (1914)
**Faunens ettermiddag**, eller **"Après midi d'un faune"** (fransk originaltittel, 1894) er et musikkstykke for orkester på omtrent 10 minutter av Claude Debussy. 

Det er også en enakters ballett med libretto og koreografi av Nijinskij, til musikk av Claude Debussy og dekor av Bakst. Oppsatt 19. mai 1912 med Ballets russes av Sergej Djagilev på Theatre du Chatelet i Paris med Nijinskij i hovedrollen.

En faun spiller dovent på sin fløyte en varm ettermiddag og blir overrasket av noen nymfer som er på vei til badeplassen. Han blir amorøst inntatt i en av dem før hun forlater scenen og kjæler lekent med et sjal som hun har etterlatt.

Balletten er basert på Claude Debussys berømte *Après midi d'un faune* fra 1894 som igjen var inspirert av Mallarmés dikt fra 1876. Selv om publikum den første kvelden ble skandalisert av det uttalte erotiske i fremførelsen, har musikken ofte blitt rekoreografert senere – leilighetsvis også som solodans (Lifar 1935). Den mest berømte samtididsversjonen er Robbins *Afternoon of a Faun*.

Kilder
------

* *The Concise Oxford Dictionary of Ballet* (Oxford Paperback Reference) by Horst Koegler (1982)
* Hendrik Lücke: *Mallarmé – Debussy. Eine vergleichende Studie zur Kunstanschauung am Beispiel von „L'Après-midi d'un Faune"*. Studien zur Musikwissenschaft, Bd. 4. Hamburg 2005, ISBN 3-8300-1685-9.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
**Søster Maurina** (født *Maurina Borges da Silveira* 1926, død 2011) var en brasiliansk katolsk nonne. Hun var den eneste ordenssøster som ble arrestert og torturert under militærtdiktaturet i Brasil.

Hun ble arrestert i oktober 1969 Ribeirão Preto i São Paulo. Hun var da leder for et hjem for foreldreløse barn. Uten at hun visste noe om det hadde medlemmer av geriljagruppen Forças Armadas de Libertação Nacional (FALN) tatt i bruk ett av rommene der. Nonnen og flere av FALN-folkene ble arrestert av Operação Bandeirante (OBAN) og ble torturert i fem måneder. Ifølge Paulo Evaristo Arns, som da var erkebiskop av erkebispedømmet São Paulo, var det arrestasjonen av Marina som utløste hans offentlige fordømmelser av diktaturet.

I 1970 ble Maurina løslatt i en utveksling med den japanske konsulen Nobuo Okuchi, som var blitt kidnappet av Vanguarda Popular Revolucionária (VPR). Hun ble så tvunget i eksil og bosatte seg Mexico, der hun bodde i 14 år.

Referanser
----------

1. ↑  "Madre não teve filho"[*død lenke*]. *Gazeta de Ribeirão*, March 11, 2008. Accessed April 7, 2009.
2. ↑  ARBEX, José, *et al*. Coleções Caros Amigos. *A ditadura militar no Brasil*. Page 230. São Paulo: Caros Amigos Editora, 2008.
Gavotte-dans i Bretagne. 1878.
**Gavotte** er en historisk selskapsdans som var en ofte benyttet bestanddel i den barokke suiten. Gavotten er fortsatt i vanlig bruk innen bretonsk folkemusikk.

En gavotte går ofte i et hurtig tempo i en *alla breve*-rytme. Johann Gottfried Walther skrev i sitt *Musicalisches Lexikon* (Leipzig, 1732) at gavotten *«ofte er hurtig, men nå og da langsom»*.
Johann Joachim Quantz skrev i *Versuch einer Anweisung die Flöte traversiere zu spielen* (Berlin, 1752) at en gavotte er lik en rigaudon, men spilles i et mer moderat tempo. Rytmisk er gavotten enkel, og uten synkopering eller aksentueringer, og har gjerne en halv takts opptakt. Som regel er gavotten i to deler som gjentas. Hver av delene inneholder minst to fraser. 

Den bretonske varianten er i likhet med den barokke gavotten totaktig, men rytmen spilles vanligvis i en synkopert 4/4-takt.

Noteeksempel
------------

*A Tempo di Gavotti* av Georg Friedrich Händel

Lytteeksempler
--------------


|  |
| --- |
| Gavotte i b-moll av Domenico Zipoli |
|  |
|  |

|  |
| --- |
| Gavotte og variasjoner av Jean-Philippe Rameau |
|  |
|  |

|  |
| --- |
| Gavotte og variasjoner av Jean-Philippe Rameau |
|  |
|  |

* *Problemer med å avspille filene? Se mediehjelp.*

Referanser
----------

1. ↑  «oft schnell, aber gelegentlich langsam»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC
 |