recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Antivirale midler** er medisiner som ved en virusinfeksjon bremser virusets replikasjon; de kalles også bremsemedisiner. De boter altså ikke virussykdommer, men bremser deres utvikling. De benyttes for å sakte ned forløpet blant annet av ubotelige sykdommer som for eksempel HIV.

Antivirale legemidler virker enten ved å blokkere viruset fra å infisere cellen ved å blokkere virusets overflatereseptorer, ved å blokkere virusspesifikk protease eller ved å blokkere replikasjon av virusets arvemasse.

Flere antivirale midler ger alvorlige bivirkninger, og mange virus utvikler lett resistens mot midlene. Ettersom replikasjonen av vira er som størst direkte etter sykdomsutbrudd bør legemiddelet tas så snart som mulig for å få så stor effekt som mulig.

Hemmelse av inntrenging i cellen
--------------------------------

Visse stammer av HIV-viruset benytter seg av overflatereseptoren CCR5 for å ta seg inn i cellen. Ved å blokkere denna reseptoren med legemiddelet maravirok kan man hindre viruset i å ta sig inn i cellen. Det finnes også to inntrengningshemmere som forhindrer influensaviruset fra å ta seg inn i cellen, nemlig rimantadin og amantadin.

Hemmelse av DNA-syntese
-----------------------

Ved å hemme RNA- eller DNA-syntesen forhindres dannelsen av nye virus. Dette kan gjøres med såkalte «falske byggesteiner» NRTI eller ved å hemme at enzymet omvendt transkripteres med legemiddel fra gruppen NNRTI.

Frisetting
----------

Legemiddel som Zanamivir hemmer frisetting av nye vira ved å hemme enzymet neuraminidase. Ved at frisettingen hemmes kan ikke viruset spres like lett i kroppen.

Et eksempel på et antiviralt legemiddel er Aciclovir. Zovirax og Virofral er ytterligere to antivirale legeemidler.

Antivirale midler
-----------------

* Mot HIV
	+ Truvada
	+ Atripla
	+ Emtriva
	+ Fuzeon
	+ Prezista (virkestoffet er darunavir)
	+ Reyataz
	+ Zerit

Referanser
----------

1. ↑  *Forskning & Framsteg*, 2009 nr 2, side 46, Intellecta infolog, Solna 2009, ISSN 0015-7937

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
7. des. 1969: Pål Vik mot Skottland i Nadderudhallen
**Pål Vik** (født 2. juni 1949 i Oslo) var en av de mest dominerende spillerne i norsk basketball på 1970-tallet.

Han vokste opp på Eiksmarka i Bærum, og tok realartium på Eikeli gymnas i 1968.

Han spilte 15 sesonger (fra 1963 til 1978) for Bærum Basketballklubb. 

Bærum BBK vant 10 strake norgesmesterskap for herrer fra 1969 til 1978. Pål Vik var den eneste som spilte på alle 10 mesterlag. Han var toppscorer i NM-finalen(e) i 1969, 1971, 1972, 1976, 1977 og 1978.

Pål Vik ble uttatt på det aller første norske landslaget i basketball, som deltok i Nordisk mesterskap i København i påsken 1966. Han var da 15 år og 10 måneder gammel, og ble Norges toppscorer i de fire kampene. 

Han innehar fortsatt 6.-plass på NBBFs Adelskalender for herrer med sine i alt 62 landskamper, den første mot Island i 1966 og den siste mot Island i 1978. 

Han deltok i til sammen sju Nordiske mesterskap, og var Norges toppscorer i fire av dem. I 1970 var han mesterskapets top rebounder. I 1972 var han mesterskapets toppscorer, og ble tatt ut på turneringens All Star-lag. 

Han la opp i 1978 for å prioritere familie, hus og jobb. Han er utdannet lege fra Universitetet i Oslo og spesialist i almenmedisin, og drev Nesbru legesenter i Asker til han pensjonerte seg i 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på basket.no
Provinsen Tindoufs beliggenhet i Algerie
Byen Tindoufs beliggenhet i provinsen Tindouf
**Tindouf** (arabisk: تندوف) er hovedbyen i provinsen Tindouf i Algerie. Innbyggertallet var i 2006 estimert til 44 058, og byen har et areal på 70 009 km², hovedsakelig ørken. 

Byen ligger nær flere algirske militærbaser. Sør for Tindouf bor det ca. 165 000 flyktninger fra Vest-Sahara i de fire flyktningleirene l'Ayoune, Smara, Ausserd og Dachla.

En lufthavn ligger like nordvest for Tindouf, og *Air Algérie* har regelmessige flyvninger herfra til hovedstaden Alger og andre byer. 

Byen Tindouf ble bygget nær en isolert oase i Sahara i 1852 av medlemmer fra Tajakant-stammen, men ble plyndret og ødelagt av Reguibat-stammen i 1895. Byen var forlatt helt til franske tropper ankom området i 1934. Etter Algeries uavhengighet i 1962 har myndighetene ytterligere utbygget byen, delvis på grunn av dens betydning som en siste utpost før grensene til Marokko og Mauritania.

Demografi
---------

Tindouf har en befolkning på 44 058 (estimat, 2006).

| År | Innbyggertall |
| --- | --- |
| 1977 (folketelling) | 6 044 |
| 1987 (folketelling) | 13 084 |
| 1998 (folketelling) | 26 266 |
| 2006 (estimat) | 44 058 |

Referanser
----------

1. ↑  «Tindouf (Tindouf, Tindouf, Algeria) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information». Besøkt 22. desember 2019.
2. ↑  Tindouf i World Gazetteer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Steine** er et fiskevær i Vestvågøy kommune i Nordland. Stedet ligger på sørsida av Vestvågøya, ca. 3 kilometer vest for Stamsund. Steine var i eldre tid det største fiskeværet i den midtre delen av Lofoten, med skjermet havn ved Vestfjorden. Men mot slutten av 1800-tallet sank stedets betydning, og Stamsund ble større og viktigere som fiskevær.

Den første handelsmannen på Steine var Christian Mibes, som startet handel der i 1774. Senere gikk det i rykk og napp, med vekslende væreiere. Hans Angell startet gjestgiveri på Steine i 1802. Fiskeværet fikk postforbindelse før 1848, og offentlig poståpneri i 1852. De fleste årene siden var poståpneriet bare i virksomhet under Lofotfisket. Poststedet ble endelig nedlagt 1. oktober 1976. Fra rundt 1870-tallet hadde Steine dampskipsanløp. Steine hadde telegrafstasjon fra 1887 til 1930, deretter rikstalestasjon.

Steine kapell ble innviet i 1854. Det blåste ned under en storm 28. januar 1905 og ble ikke bygd opp igjen. Etter mange års diskusjon om stedsvalget ble Stamsund kirke bygd i 1937. Etter at Gravdal sykehus vest på Vestvågøya var bygd på 1840-tallet, ble det reist krav om flere sykehus i Lofoten, og Steine sykehus var i drift fra 1865 til det ble ødelagt av brann 22. september 1913. Heller ikke sykehuset ble bygd opp igjen, men bare delvis erstattet av ei mindre sykestue i Stamsund med drift i fiskesesongen.

8. mars 1906 tok et snøskred tre rorbuer i Vassvika på Steine og 19 personer omkom. Alle de omkomne var fiskere fra Troms. Ei minnestøtte til minne om de omkomne ble avduket 9. juli 1967.

Barna på Steine gikk opprinnelig på skole i Storfjorden. Fra 1945 til 1949 var det skole på Steine deler av vinteren, når snømengdene gjorde det vanskelig å komme seg til Storfjorden. Deretter var det helårlig skole på Steine til 1958, da veien (nå fylkesvei 840) til Stamsund sto ferdig, og barna ble overflyttet til Svarholt skole i Stamsund. I 1988 fikk Steine drikkevannforsyning fra Justadvatnet ved Skifjorden (Stamsund vannverk), etter at stedet til da kun hadde hatt drikkevann fra brønner og kilder.

Hvalfangstbåten MK «Nybræna», som lå ved kai på Steine, ble forsøkt senket av hvalfangstmotstanderen Paul Watson og andre fra miljøorganisasjonen Sea Shepherd 27. desember 1992.

Se også
-------

* Snøskredet på Steine i Vestvågøy

Kilder
------

* Einar Fyhn (red.): *Steine - Fiskeværet - Sommeridyllen - Den vonde vinterdagen*. Steine grendelag 1997. ISBN 82-994347-1-8 (digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Poststedsdatabasen: 8354 Steine[*død lenke*] (besøkt 20. oktober 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Syreneset fort** (tysk betegnelse **HKB 3./978 Syre**) er et tysk kystfort fra andre verdenskrig ved Syre på Karmøy. Fortet sto ferdig i februar 1943 som en del av Artillerigruppe Karmøy-Syd. Det var bestykket med fem 12,2 cm eks-russiske feltkanoner. Mannskapsbunkerne er av type R655, og er de eneste av sitt slag i Norge. Kanonene hadde en rekkevidde på rundt 21 000 meter. Fortet hadde også kommando over to 12 cm Schneider-Canet-tårnkanoner, som dekket innseilingen til Skudeneshavn. Disse kanonene var hentet fra Trøgstad fort i Østfold. Den ene kanonen er nå satt opp igjen på Fredriksten festning, der den hadde stått fram til 1906. Mannskapsbunkere av type R 655 finnes for Norges del kun på Syre og er ikke bygget andre steder i landet. Fortet er godt kamuflert i terrenget.

Fra kommandobunkeren hadde man utsikt helt til Utsira.

Syreneset fort ble bygget av russiske tvangsarbeidere. Ved inngangen til fortet var det montert flammekastere, som kunne bli aktivert av en knapp i vakthuset. Disse ble aldri brukt, men var godt skjult.

Da krigen var slutt, kom sivile og brente mesterparten, men alt av betong står den dag idag.

Litteratur
----------

* Knutsen, Else Jorunn Stava (1993). *Syreneset fort*. [Syre?]: [s.n.]

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse og bilder

Portal: Andre verdenskrig
**Inndelingslova** (fullt navn: *lov om fastsetjing og endring av kommune- og fylkesgrenser*) er en norsk lov som skal legge til rette for en kommune- og fylkesinndeling som innenfor rammen av det nasjonale fellesskap kan sikre et funksjonsdyktig lokalt folkestyre og en effektiv lokalforvaltning. Loven ble vedtatt av Stortinget 15. juni 2001 og trådte i kraft 1. januar 2002. Den erstattet da lov om endring i kommunal inndeling fra 21. desember 1956.

I motsetning til kommuneloven har inndelingslova særpreg av å ha en utpreget teknisk karakter. Fastsettelse og endring av grensene for Norges kommuner og Norges fylker reguleres av inndelingslova. Loven inneholder imidlertid ikke vilkår som virker styrende på *antall* kommuner og fylker.

Det følger av inndelingslova at kommuner eller fylkeskommuner som er oppført i Register om betinget godkjenning og kontroll (ROBEK) og som skal gjennom en sammenslåing, kan bli videreført i ROBEK.

I forbindelse med regionreformen ble fylkesinndelingen av Norge inntatt i inndelingsloven, ved at det ble inntatt en ny paragraf med tittelen «*Fylkesinndeling og fylkesnamn*», samtidig som bispedømme- og fylkesloven av 1918 ble opphevet.

Referanser
----------

1. ↑  Formålsparagraf
2. ↑
3. ↑  § 16a
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
Dansbandet Streaplers' turnébuss, 2007.
**Turnébuss** er en buss for turneer, beregnet på rundreise og reisevirksomhet som del av sin yrkesutøvelse. Turnébusser kan også brukes for politiske kampanjer i forbindelse med valg, som da SV-partiledelsen reiste med en bandbuss i året 2011.

Turnébusser
-----------

Ulike turneer som band, underholdningsfolk, dansegrupper på turnereise og musikerne ofte vandret rundt om bord på buss, som har blitt referert som turnébuss, på engelsk «tour buses». Mesteparten av bussene ment for denne turnébussvirksomheten er varianter av kommersielle busser, men det finnes buss med karosseri utformet etter kundeanvisninger for mer spesielle krav og ønsker.

Blant annet er det vanlig for turneer å ha buss som er tilpasset reise med overnattingsmuligheter og rekreasjon, endog med mobilt kontor eller mobil bolig i yrkessammenheng. Slike busskjøretøyer er ansett som noe av det ytterst som bobil.[*klargjør*]

I Norge er det vanlig å bruke kombinertbuss som kan kombinere passasjerfrakt og stykkgodsfrakt i det samme kjøretøyet.

Funksjoner for moderne turnébuss
--------------------------------

* Polstrede stoff eller skinnseter, ofte med nedfellbar ryggstøtte.
* Fot- og armstøtter.
* TV-skjermer koblet til DVD-spiller eller videospiller for underholdning eller muligens analog TV eller DTV for lokale nyheter, eller programmer (muligens i seter med visningen ved å velge hvilken stasjon).
* Enkel WC, men noen nyere busser har moderne toaletter
* Kaldt vann dispenser, kjøleskap, varmt vann.
* Rullestol heis eller rampe og heis for enklere tilgang for eldre og bevegelseshemmede).
* Sotede vinduer (og/eller gardiner eller persienner).
* Bagasjerom under, med bagasjehylle.

Galleri
-------

* Turnébuss «Prudence»Turnébuss «Prudence»
* Kindbergs turnébuss utenfor Folkets hus ForshagaKindbergs turnébuss utenfor Folkets hus Forshaga
* Riksteatrets turnébuss, NydalenRiksteatrets turnébuss, Nydalen

Referanser
----------

1. ↑  SVs turnébuss
2. ↑  «New Prevost Features to be Showcased at UMA 2007».

Eksterne lenker
---------------

* Vassendgutane med ny turnébuss
* Turnébuss skal redde SV
Turrón de Alicante.
**Turrón** (spansk), **torró** (katalansk) eller **torrone** (italiensk) er en søtsak som fremstilles av mandler, honning, sukker og eggehvite. Den utformes gjerne som vinkelrette plater eller lange rektangler. Andre ingredienser kan alt etter variant være sjokolade, kandiserte frukter eller peanøtter.

Den stammer antagelig fra det arabiske kulturområdet og ble i så fall bragt over til Spania med maurerne. Man kan påvise turrónproduksjon i Spania minst siden 1500-tallet. 

Den mest kjente turrón kommer nå fra Alicante og Xixona/Jijona i regionen Valencia. 

Nært beslektet med turrón er halva.

Turrón spises særlig til jul i Spania.

Det er to hovedvarianter av turrón, den harde (*Turrón Duro*, eller *Turrón de Alicante*) og den mykere (*Turrón Blando*, eller *Turrón de Jijona*). Begge inneholder mandler, i første tilfelle gele og en hard sukkereggemasse, i andre tilfelle malte i en bløtere og lett fettet blanding. 
Ved siden av disse klassiske variantene finnes det utallige andre. De mest kjente er *Turrón de Yema*, som fremstilles med eggeplommer og ligner sterkt på marsipan, *Turrón de Chocolate* med sjokolade, og *Turrón de Fruta* med kandiserte frukter.

Turrón har mange likhetstrekk med den hvite franske «Nougat tendre» (myk variant), og med «nougat dur» (hard variant), særlig når nougaten tilberedes – slik den vanligvis blir – med mandler.

Eksterne lenker
---------------

* Torrone

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
***Brancuccia*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore, nokså brede, blanke, brunlige smellere. **Hodet** er kort og bredt, med små fasettøyne, hos noen arter er disse rundet utstående. Antennene er 11-leddete, ganske lange og tynne. Ofte er antennene lengre og mer forgrenede hos hannene enn hos hunnene. **Brystskjoldet** (pronotum) er rundet. Sidekantene er tydelig markerte, og bakhjørnene er mer eller mindre tilbaketrukket. **Dekkvingene** er litt rundede, vanligvis omtrent så brede som brystskjoldet, som oftest med tydelige lengdestriper.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Smellernes larver lever i jorda eller i død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, og enkelte kan være brysomme skadedyr, andre er rovdyr.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Asia (Laos).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien tannsmellere, Dendrometrinae Gistel, 1856 – slanke arter
					- Stammen Dimini Candéze, 1861 - noen ganger regnet som en egen underfamilie
						* Slekten ***Brancuccia*** Schimmel & Platia, 1991
							+ *Brancuccia atramentaria* Schimmel & Platia, 1991
							+ *Brancuccia bengalensis* Schimmel, 2006
							+ *Brancuccia cava* Schimmel & Platia, 1991
							+ *Brancuccia flava* Schimmel & Platia, 1991
							+ *Brancuccia horaki* Schimmel, 1996
							+ *Brancuccia janvisai* Schimmel, 1993
							+ *Brancuccia kubani* Schimmel, 2006
							+ *Brancuccia mirifica* Schimmel & Platia, 1991

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Brancuccia kubani*
* (en) *Brancuccia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Brancuccia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
State Library of Victoria.
La Trobe-lesesalen i State Library of Victoria  Foto: David Iliff 
**State Library of Victoria** er delstatsbiblioteket for Victoria i Australia. Det ligger i et kvartal avgrenset av Swanston Stree, La Trobe Street, Russel Street og Little Lonsdale Street i den nordlige delen av Melbourne sentrum. Biblioteket har over 1,5 millioner bøker og 16000 tidsskrifter, samt dagbøkene til Melbournes grunnleggere John Batman og John Pascoe Fawkner.

Biblioteket ble grunnlagt i 1854 og bygningen er tegnet av arkitekten Joseph Reed som også tegnet Melbourne Town Hall og Royal Exhibition Building. Bygningen som biblioteket ligger huset også National Gallery of Victoria (inntil slutten av 1960-årene) og Melbourne Museum (frem til åpningen av museumsbygget i Carlton Gardens på slutten av 1990-årene). 

Plenen foran biblioteket er en populært samlingssted og lunsjsted.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) State Library of Victoria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) State Library of Victoria – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
*Spinus spinus*
Grønnsisik, hunn.
**Grønnsisik** (*Spinus spinus*) er en fink. 

Grønnsisiken er en liten fugl med gulgrønn fjærdrakt, den har gule bånd på vingene og på stjerten. Hunnen er mer grå-grønn enn hannen, som også har et svart isse og en svart strupeflekk. Nebbet er spisst og stjerten har en dyp kløft. 
Lengden er ca. 12 cm, og vekten er på 12 gram. Grønnsisiken har ei variert kvitring og herming etter andre fugler. Hannen lokker hunnen med plystring, der den ene lyden er «fallende» og den andre er stigende.

Arten lever i flokker som holder tett sammen, men i hekketiden trives den best alene. Den lever i granskog eller furuskog, og lever av frø.

Fuglen hekker fra april til juli og kan få opptil to kull. Reiret er bygd av strå, mose eller lav og er bygd i et bartre. Grønnsisiken får 4 – 6 egg, og rugetiden er 13 dager. Ungene forlater redet etter 13 – 15 dager.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Grønnsisik* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Grønnsisik* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Grønnsisik* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnsisik* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Grønnsisik* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Spinus spinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Spinus spinus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Spinus spinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Ola Mathias Johannessen** (født 2. juli 1938) er en norsk professor i oseanografi. Han er kjent for sin forskning innen polarforskning og klimaforskning.

Ola M. Johannessen var fra 1986 til 2010 direktør ved Nansensenteret (*Nansen Environmental and Remote Sensing Center*, NERSC) i Bergen. Han er også tilknyttet *Mohn-Sverdrup Center for Global Ocean Studies and Operational Oceanography*. Han har siden 1987 vært professor ved Geofysisk Institutt, Universitetet i Bergen.

Johannessen avla i 1965 cand.real.-graden med hovedfag i oseanografi ved Universitetet i Bergen. Han var i 1966 ved Universitetet i São Paulo som gjesteforsker og var deretter fra 1966 til 1970 tilknyttet McGill University i Montréal. Fra 1970 til 1974 arbeidet Johannessen ved NATO Research Center i Italia. I 1974 startet Johannessen sin karriere ved Universitetet i Bergen, fra 1975 som førsteamanuensis og fra 1987 som professor ved Geofysisk Institutt. Johannessen var i årene 1980 til 1982 også tilknyttet Chr. Michelsens Institutt. Han var i 1982 innehaver av *Arctic Chair* ved Naval Postgraduate School i Monterey, USA. I 1985 var Johannessen gjesteforsker ved Massachusetts Institute of Technology i Boston. 

I sin forskning har Johannessen engasjert seg i spørsmål knyttet til klima, særlig i polarområdene. Han er forfatter av et stort antall bøker og artikler.

Utmerkelser
-----------

Ola M. Johannessen har mottatt en rekke utmerkelser for sitt virke. Kongen utnevnte 24. november 2008 Johannessen til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden «for hans innsats for klima- og polarforskning.» Johannessen ble i 2005 hedret med Descartes-prisen for sin deltagelse i prosjektet *Climate and environmental change in the Arctic* (CECA). Han ble i 2007 tildelt Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning for «banebrytende studier av dynamiske oseanografiske prosesser i den arktiske marginale issonen.»

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14597994s, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   ec.europa.eu[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Ola M. Johannessen» Arkivert 16. november 2008 hos Wayback Machine. presentasjon fra Nansen Environmental and Remote Sensing Center.
4. 1 2 3 4 5 6  «Curriculum Vitae Prof. Ola M. Johannessen» Arkivert 19. november 2008 hos Wayback Machine. Nansen International Environmental and Remote Sensing Center.
5. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», Kongehuset.
6. ↑  2005 *EU Descartes Prize for Research Laureates*, European Commission, Research.
7. ↑  «Nansens belønning for fremragende forskning», Det Norske Videnskaps-Akademi.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ola M. Johannessen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Ola M. Johannessen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Zacharias Wagenaer** (født 11. mai 1614 i Dresden, død 1. oktober 1668 i Amsterdam), også kjent som *Wagenaar* eller *Wagner*, var en eventyrer og reisende i det 17. århundre og ansatt i de nederlandske Vestindiske og Ostindiske (VOC) kompaniene i forskjellige oppdrag til Brasil, Kina og Japan.

I en alder av 19 år dro Wagenaer til Hamburg hvor han ikke fant noen muligheter for å realisere sine reiseplaner. Han dro derfor til Amsterdam hvor han arbeidet som skriver hos bokhandleren Wilhelm Janson Blauen og begynte å tegne. På råd fra bokhandleren hyret han seg som soldat på et større krigsskip, «Amsterdam», og kom til Recife i Ny-Nederland (nederlandsk Brasil). Etter ankomsten sluttet han i militærtjenesten og begynte å arbeide som skriver for den nederlandske guvernøren Johann Moritz av Nassau.

I Brasil hjalp han Johannes de Laet og Caspar van Baerle med å skrive deres verker om datidens Brasil. Etter at han returnerte fra Brasil offentliggjorde han 109 tegninger i en dyrebok.

Han var sjefsoffiser (*opperhoofd*) VOC på den lille øya Dejima i Nagasaki–bukta i Japan. Han tjente i to perioder, 1. november 1656 til 27. oktober 1657 og fra 22. oktober 1658 til 4. november 1659.

Wagenaer overtok som guvernør i Kappkolonien etter Jan van Riebeeck 6. mai 1662 og hadde stillingen til 27. september 1666.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Zacharias II Wagner, Benezit-ID B00193556, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Enciclopédia Itaú Cultural, oppført som Zacharias Wagener, Itaú Cultural ID pessoa6962/zacharias-wagener, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** BPN **·** BPN **·** ULAN **·** NKC
 |
**Petter Aaslestad** (født 14. januar 1953) er en norsk litteraturforsker. Han er professor i litteraturvitenskap ved NTNU. Aaslestad ble i oktober 2012 valgt til leder i Forskerforbundet fra 1. januar 2013.

Aaslestad ble mag. art. i allmenn litteraturvitenskap i 1984 på en avhandling om Samuel Becketts romantrilogi og dr. philos. i 1990 på avhandlingen *Dømt til kunst. Jonas Lies romaner 1884–1905*. Han var universitetslektor i perioden 1979–1992 i norsk språk og litteratur ved Universiteit van Amsterdam. Så ble han førsteamanuensis i allmenn litteraturvitenskap 1992–1994 ved Universitetet i Trondheim (senere NTNU), og han har fra 1994 vært professor i nordisk litteraturvitenskap samme sted.

Fra 1999 til 2007 var han dekanus ved Det historisk-filosofiske fakultet ved NTNU. Han var tidligere i styreleder av NOKUT og er i dag president i Vlaamse universiteiten en hogescholen raad (VLUHR), Belgias kvalitetssikringsorgan. I 2014 overtok han ledervervet i Forskerforbundet etter professor Bjarne Hodne.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Petter Aaslestad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Petter Aaslestad i BIBSYS
* *Pasienten som tekst – fortellerrollen i psykiatriske journaler* Gaustad 1890-1990 2007 ISBN 978-82-15-01107-3
* *Samuel Beckett* 2003 ISBN 82-05-31172-2
* *Dømt til kunst. Jonas Lies romaner 1884–1905* 1990

Referanser
----------

1. ↑   Prabook, Prabook-ID 640350[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Aaslestad: Fremmer kvalitet fra Khrono

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**?** | **Dekan ved HF-Fakultetet, NTNU**(1997–2005) | Etterfølger:**Kathrine Skretting** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Mineyuki Mashiko** (født 6. august 1942) er en japansk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1971-1974.

Hans kanskje beste internasjonale prestasjon kom i prøve-OL i storbakken i Sapporo 13. februar 1971, der han ble nummer 9. Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka 1971/72, men endte uplassert, ettersom han i likhet med de andre japanerne droppet det siste rennet i Bischofshofen og reiste hjem for å forberede seg til OL. (Til og med 1974/75 ble kun hoppere som hadde deltatt i alle fire rennene talt med i sammendraget.)

Mashiko var flaggbærer for Japan under OL i Sapporo i 1972, men han deltok ikke i noen av rennene. Noen uker senere ble han nummer 24 i VM i skiflyging i Planica. I VM i Falun i 1974 ble han nummer 31 i normalbakken. Samme år vant han sitt eneste japanske mesterskap, i stor bakke.

Referanser
----------

1. 1 2  Adam Kwieciński: Mineyuki Mashiko[*død lenke*] (hoppresultater, besøkt 20. juni 2017)
2. ↑  Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5 (s. 223)
3. ↑  Sports Reference: Japan Arkivert 29. juli 2008 hos Wayback Machine. (med bl.a. flaggbærere, besøkt 20. juni 2017)
4. ↑  Japans skiforbund: Skiresultater 1974, nasjonale og internasjonale mesterskap (besøkt 20. juni 2017)
**Friskoleloven** fra 1855 kom i kjølvannet av den bølgen av demokratisering som fulgte Danmarks grunnlov fra 1849, og etter at Christen Kold hadde opprettet en friskole i Dalby ved Kerteminde i 1852.

Hvor barna før hadde skoleplikt i syv år, var det nå tillatt for foreldre selv å velge barnas undervisningsform under myndighedenes tilsyn, altså ble skoleplikten til en undervisningsplikt. Loven gjorde det mulig å gjøre denne formen for skoler mere frie fra den statlige kontroll, dog stadig i et begrenset omfang, da det ble avholdt prøver hvert halve år om barnas formåen. I de friskoler som ble opprettet på den tiden, ble pedagogikken og undervisningen basert på N.F.S. Grundtvigs og Christen Kolds skoletanker.

I dag foreskriver friskoleloven at undevisningen skal «*stå mål med, hvad der almindeligvis kræves i folkeskolen*», og at undervisningen for øvrig kan tilrettelegges så den «stemmer med skolenes egen overbevisning». Friskoler som mottar offentlig tilskudd må være selveiende.

Eksterne lenker
---------------

* Bekendtgørelse af lov om friskoler og private grundskoler m.v. 13. august 2014
* Den danske stat og de frie skolers frihed – i 1855 og 2005 Arkivert 18. oktober 2014 hos Wayback Machine. Af Niels Reeh, på uddannelseshistorie.dk
* Skole og undervisning 1814-2014[*død lenke*] Af Claus Møller Jørgensen på danmarkshistorien.dk
Petsjenga kommunes våpenskjold
Petsjenga rajon i Murmansk oblast
**Petsjenga rajon** (russisk: *Пе́ченгский райо́н*; finsk: *Petsamo*; eldre norsk: *Peisen*; nordsamisk: *Beahcán*; skoltesamisk: *Peäccam*) er en av seks *rajoner* i Murmansk oblast i Russland.

Rajonen befinner seg ved kysten til Barentshavet, ved Fiskerhalvøya, og grenser til Finland i sør og sørvest, og Norge i vest, nordvest og nord. Distriktet har et areal på 8 662 km², og 32,8% av befolkningen på 38 920 (folketelling i 2010) bor i det administrative sentret Nikel (ca. 15 000).

Se også
-------

* Russlands oblaster
* Petsjengafjorden
* Petsjenga (by)
* Petsjenga (elv)
* Grensekonvensjonen av 1826

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. mars 2013. Besøkt 5. mars 2015.
2. ↑  Moe, Arild. (2016, 22. juni). Nikel. I Store norske leksikon. Hentet 17. oktober 2017 fra .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pechengsky District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Et direkte frispark
I fotball er et **frispark** noe som dømmes når reglene blir brutt. Motstanderlaget får sette ballen i spill igjen med et uhindret spark ifra det stedet forseelsen inntraff. De vanligste forseelsene er hands (bruke hendene på ballen), felling, obstruksjon, farefullt spill og offside.

Frispark kan være direkte eller indirekte, hvilket betyr at det ikke er tillat å skåre mål uten at ballen først er innom en annen spiller. Direkte frispark idømmes for hands og fellinger, indirekte frispark gis for farefullt spill, obstruksjon og offside. Hvis en spiller begår en forseelse innenfor egen sekstenmeter som normalt ville gitt direkte frispark, idømmes straffespark i stedet.

Det laget som forårsaket frisparket må være minst 9,15 meter unna ballen når frisparket tas. Den som tar frisparket kan ikke berøre ballen igjen før den har vært borte i en annen spiller (det er altså ikke lov å bruke frisparket for å begynne med dribling.)

Det er dommeren som bestemmer om det skal dømmes frispark eller ikke. Ved farlig spill kan det bli gult, eller til og med rødt kort.

Se også
-------

* Straffespark

Eksterne lenker
---------------

* NFFs spilleregler

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Også vi...*** er en novellesamling av Ebba Haslund. Den ble utgitt sommeren 1945, og var hennes debut som forfatter.

Boken er på 214 sider, og er en samling noveller fra Norge under okkupasjonen, og ble utgitt på Nasjonalforlaget. Novellene skrev hun høsten 1944, på en hytte i Eggedal. Mye av inspirasjonen fikk hun fra en svensk roman hun nylig hadde lest, som skulle skildre dagliglivet i et okkupert land, en roman hun mente skildret det feil. Hun følte derfor behovet for å skildre livet slik det egentlig var.

Novellene omhandler fiktive personer. I et intervju med *Forfatteren og oversetteren* forteller hun:

> Jeg skrev om oppdiktede personer, vanlige menn og kvinner som opplevde det uvanlige. Hvordan det føles når bunnen med ett blir slått ut av tilværelsen, hvordan terror og vold blir en del av hverdagen, en tilværelse gjennomsyret av angst.
> 
> 
> Forfatteren og oversetteren, nr. 3, 2004
> 
> 

Siden krigen ikke var over, og Gestapo kunne dukke opp på husundersøkelse, gravde hun ned novellene i hagen etter hvert som de var ferdige.

Hennes onkel leverte de seks første novellene til eieren av Nasjonalforlaget, og de ble sendt til konsulentuttalelse hos Lalli Knutsen. Denne uttalelsen ble positiv, og forlaget lovte allerede å utgi novellene etter krigen.

Da boken ble utgitt ble de første to opplagene utsolgt på kort tid, til sammen 10 000 bøker. Grunnet papirrasjonering kunne ikke forlaget trykke flere bøker, men måtte prioritere andre forfattere.

Referanser
----------

1. ↑  Forfatteren og oversetteren, nr. 3, 2004 – *Debutant 1945* (PDF)
**Mingxing** (kinesisk: 明星影片公司; pinyin: *Míngxīng yǐngpiàn gōngsī*; «Stjernefilmer») var et av Kinas største filmselskap i 1920- og 1930-årene. Det opererte i hovedsak i Shanghai og Hongkong. Selskapet ble etablert i 1922, men ble permanent nedlagt i 1937 under den andre sino-japanske krig.

Historie
--------

Mingxing ble opprettet i 1922 av blant andre Zhang Shichuan og Zheng Zhengqiu, og ble snart, sammen med Dazhonghua Baihe og Tianyi, et av Kinas tre dominerende filmstudioer i 1920-årene. I denne perioden var alle de tre studiene kjente for å produsere for det meste lettere underholdning, selv om det iblant kunne finnes spor av samfunnskritikk, påvirket av fjerde mai-bevegelsen.

I sine første år produserte Mingxing først og fremst korte komedier. Filmen *Arbeiderens kjærlighet* (1922) slo umiddelbart godt an, likeså den påfølgende *Foreldreløs redder bestefar* (1923). Dermed var Mingxing-studiet på vei mot høydene.

I begynnelsen av 1930-årene var Mingxing blitt Kinas største filmstudio, og dominerte markedet sammen med den nystartede konkurrenten Lianhua (som hadde kjøpt opp Dazhonghua Baihe) som god nummer to. Tianyi fortsatte også å lage film det samme tiåret, men de nådde aldri opp til de to største. I midten av 1930-årene begynte både Mingxing og Lianhua å produsere venstreorienterte filmer i Shanghai. Med medgrunnleggeren Zheng Zhengqius død i 1934, og utbruddet av storkrigen i 1937, ble Mingxing tvunget til å nedlegge sin virksomhet.

Deler av Mingxing skulle gjenoppstå i 1938, da Zhang Schichuan dannet det kortlivede filmselskapet Guahao.

Referanser
----------

1. ↑  Zhang, Yingjin (10. oktober 2003). «A Centennial Review of Chinese Cinema». Arkivert fra originalen 7. september 2008. Besøkt 7. januar 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. mars 2007. Besøkt 31. mai 2010.
2. ↑  [*død lenke*]
3. ↑  Fu, s. 9

Litteratur
----------

* Fu, Poshek: *Between Shanghai and Hong Kong: The Politics of Chinese Cinemas*. Stanford: Stanford University Press, 2003.
* Zhang Yingjin: "A Centennial Review of Chinese Cinema" *available at* .

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mingxing* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* En ufullstensdig liste over filmer produsert av Mingxing

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***Togrøvere*** er en norsk dokumentarisk spillefilm fra 2019 regissert av Martin Walther og produsert av Spætt Film AS for Aftenposten.

Filmen er spilt inn på sommer og vinter på Ranheim og rundt et rivningsklart hus på Hell. *Togrøvere* fikk produksjonstilskudd fra Norsk Filminstitutt på 100 000 kroner, med unge statister fra Trøndelag.

*Togrøvere* er basert på en sann historie om en guttegjeng fra Ranheim, ofte kalt «Ranheimsgjengen», som ble vinningskriminell. Handlingen er lagt til midten av 1990-tallet da en gjeng gutter som var utsatt for grov omsorgsvikt fra foreldre og barnevernet, ble nysgjerrig på hva som befant seg i godstogene. En av guttene ble med moren sin på jobb i NSB. Slik innhentet guttene informasjon og ble togrøvere i 1993. NSB avdekket stort svinn av varer på nordgående godstog med tognummer Gt 5795 fra Trondheim til Fauske; dette godstoget var ofte lastet med brus og øl, og stoppet i nabolaget til guttegjengen. Guttene åpnet en ulåst godsvogn ute av syne for lokføreren, og forsynte seg med varer fra E.C. Dahls bryggeri i en periode på nærmere to år. Etter å ha fraktet bort tyvgodset arrangerte de fester. Dette skjedde hver kveld klokken åtte, gjennom to år. 

Men i 1995, etter lang etterforskning, ble politiets søkelys rettet mot en ubetjent togstasjon – Ranheim stasjon, lengst øst i Trondheim. NSB hadde funnet avskårne plomber og glasskår ved innkjøringsignalposten 500 meter fra Ranheim stasjon. Der gikk politiet til aksjon. Saken fikk en uventet vending da de skyldige viste seg å være ni gutter i 11–15 års-alderen, altså under den kriminelle lavalderen. I løpet av de to årene guttegjengen hadde vært i aktivitet som vinningsforbrytere, hadde de stjålet varer for 100 000 kroner.

Referanser
----------

1. ↑   nordiskpanorama.com, besøkt 17. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Movie Database, www.imdb.com, besøkt 16. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Togrøvere». *www.aftenposten.no*. Besøkt 31. oktober 2022. «I flere år etterforsket politiet uforklarlige tyverier på Nordlandsbanen. Overraskelsen var stor da røverne viste seg å være guttunger ned i 11-årsalderen. (Regi: Martin A. Walther)»
4. ↑  «(+) De ble togrøvere». *adressa.no* **(norsk)**. 6. mars 2019. Besøkt 31. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Togrøvere* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Fristaden Danzigs flagg
**Fristaden Danzigs flagg** var nasjonalflagget til Fristaden Danzig, som eksisterte i årene 1920 til 1939. Da byen ble en del av Polen etter andre verdenskrig, ble flagget videreført i en noe modifisert form som byflagg. I 1996 gikk imidlertid byen over til å bruke det opprinnelige flagget igjen.

Som mange andre tidligere hansabyene, er fargene i flagget rødt og hvitt. Bunnfargen er rødt, og langs flaggstangen er det to hvite kors med en gull-farget krone over. Flagget stammer fra hansaflagget på 1300-tallet, hvor byen brukte et rødt flagg med to hvite mantuakors, som er smalere ved korsmidten (også kalt *Tatzenkreuz* på tysk, eller *cross pattée* på engelsk). Fra 1457 fikk korsene dagens utforming og plassering, og med en krone i gull over. Framover ble imidlertid de ulike flaggutformingene brukt litt om hverandre.

  

* Hengende hansaflagg fra 1300-tallet med mantuanske korsHengende hansaflagg fra 1300-tallet med mantuanske kors
* Byflagget fram til 1996Byflagget fram til 1996
* Dagens flagg i bruk på en vannskuterDagens flagg i bruk på en vannskuter
Kirkens Nødhjelp har hovedkontor i Bernhard Getz' gate 3, Oslo
**Kirkens Nødhjelp** er en norsk frivillig, felleskirkelig humanitær organisasjon. Den ble opprinnelig etablert innenfor Den norske kirke. Organisasjonen jobber med katastrofehjelp, langsiktig utviklingsarbeid og med påvirkning av holdninger og beslutninger. Kirkens Nødhjelp er tilsluttet ACT Alliance og samarbeider gjennom dem med organisasjoner i andre land.

Virksomhet
----------

Organisasjonen arbeider i over 30 land. Tematisk konsentrerer man seg om problemstillingene hiv/aids, vann, kjønnsbasert vold, fred og forsoning, godt styresett og klimaendringer. Organisasjonen får økonomisk støtte fra private, Norad og fra Utenriksdepartementet.

Generalsekretær i Kirkens Nødhjelp fram til april 2019 er Lisa Sivertsen. Dagfinn Høybråten tar over som generalsekretær i april 2019. Styreleder er Kjetil Aano. Kirkens Nødhjelps uavhengige ungdomsbevegelse heter Changemaker. 

Utenriksdepartementet fant i 2013 misbruk av norske bistandsmidler i Kirkens Nødhjelps prosjekter i Burundi, Malawi, Pakistan, Russland og Sudan. Kirkens Nødhjelp måtte tilbakebetale midler til Staten.

Historie
--------

I oktober 1947 vedtok Menighetspleiernes Landsforbund å samle inn penger og forsyninger til folk som led nød i Tyskland. Ikke lenge etter stiftet man organisasjonen Kirkens Nødhjelp.

I 1961 etablerte man arbeid i Abakaliki i Nigeria, hvor behovet var stort etter Biafra-krisen i regionen. Dette var det første langsiktige utviklingsprosjektet i regi av Kirkens Nødhjelp. Tidligere hadde det vært mest katastrofehjelp organisasjonen hadde deltatt i.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 8. januar 2014 hos Wayback Machine. Om Kirkens Nødhjelp
2. ↑  «Her er listen over mislighetssakene i norsk bistand». Aftenposten. 24. juli 2013. Besøkt 6. august 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Kirkens Nødhjelp på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Kirkens Nødhjelp på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Kirkens Nødhjelp på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Kirkens Nødhjelp på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
En **friskytter** er i sagn og folketro en skytter, jeger eller soldat, som, etter å ha forsverget seg til djevelen, har blitt utstyrt med sju magiske kuler. Vedkommende får utdelt seks kuler som alle vil treffe det en sikter på, mens den sjuende tilhører djevelen selv, eller hans demoner.

Forestillingen synes å ha vært spesielt rotfestet i tysk tradisjon, og finnes nevnt i flere kontinentale jaktbøker fra 15- og 1600-tallet. For å skaffe seg slike kuler kunne en benytte seg av nattverdsbrødet.

I Norge møter vi som oftest forestillingen om friskyttere gjennom mytiske sagnfortellinger, men i utvannet form, i det kulene blir utlevert eller ranet fra de underjordiske.

Trivia
------

* Emnet ble i 1821 behandlet i en opera av Carl Maria von Weber.
* Motivet er gjengitt som en av ønskene i eventyret om Veslefrikk med fela.

Litteratur
----------

* Ronald Grambo: *Norske trollformler og magiske ritualer*. Universitetsforlaget. Oslo 1979, s. 64f.
* Ole Andreas Øverland: En Friskytter (s. 87-91). *Af Sagnet og Historien*. Kristiania 1897.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Irkutsk-demningen** (russisk: Иркутская ГЭС – *Irkutskaja GES*) er en demning og et vannkraftverk i elva Angara i Irkutsk oblast i Russland. Det har navn etter byen Irkutsk, og ligger ovenfor (sørøst for) det store Bratsk-reservoaret lengre nede i elva. Irkutsk-demningen demmer opp et reservoar som strekker seg helt opp til Angaras utløp fra Bajkalsjøen, og bidrar også til å regulere selve vannstanden i hele Bajkalsjøen.

Kart over vannkraftverkene i Jenisei. Eksisterende kraftverk i fylt firkant, planlagte utbygginger i konturfirkant.
Demningen er 2 400 m lang, med en fallhøyde (water head) på 26 meter. Installert effekt i vannkraftverket er 687,1 MW fordelt på 8 turbiner, og årsproduksjonen omkring 4,1 TWh. Anlegget ble bygget i perioden 1950–1958. Operatør er *Irkutsk Power Generation and Distribution Company (Irkutskenergo) OAO*.

Se også
-------

* Liste over verdens største vannkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Irkutsk Hydroelectric Power Station - *Global Energy Observatory*.
* Irkutskenergo Arkivert 5. mars 2014 hos Wayback Machine. – operatørselskapets webside.
* Irkutsk.org – «Construction History of Irkutsk Hydroelectric Power Station».


| * v
* d
* r
Demninger i Angara |
| --- |
| Irkutsk **·** Bratsk **·** Ust Ilimsk **·** Bogutsjansk | Russlands flagg |
**Riksretten 1926–1927** var en riksrettssak mot statsminister Abraham Berge og statsrådene Odd Klingenberg, Christian Fredrik Michelet, Cornelius Middelthon, Johan Rye Holmboe, Anders Venger og Karl Wilhelm Wefring. Riksrettssøksmålet ble vedtatt av Odelstinget 14. juli 1926.

Lagtingssalen der riksretten ble holdt.
Riksrettsøksmålet ble reist fordi de  


> a. ved ei ordning, som dei fekk til eller var med på i tidi 25-31. mai 1923, let A/S Den norske handelsbank få eit innskot stort 25 millionar kronur i statsvekslar, og at dei ved dette gjekk fram på ein måte som ikkje er samhøveleg med riksskipnaden;  
> 
> 
> 
> b. i statsråd hjå Kongen den 19. januar 1924 ikkje kom fram med upplysning um innskotet på 25 millionar krunor i A/S Den norske handelsbank og let Kongen vedtaka ei misvisande uppgåve til Stortinget yver dei innskot staten hadde i innanlandske bankar;  
> 
> c. den gongen dei ved fyrehavingane i Stortinget 7. og 8. april 1924 fekk vedteke framlegget um statsgaranti for A/S Den norske handelsbanken for upp til 15 millionar krunor, dulde for Stortinget, at banken tidlegare hadde fenge statsstunad på 25 millionar krunor, som då framleis var ståande i banken.
> 
> 
> Odelstinget, vedtak 14. juli 1926
> 
> 

  

Medlemmer til riksretten ble valgt ved loddtrekning blant Lagtingets medlemmer. I tillegg besto retten av høysterettsjustitiarius Herman Scheel og åtte andre høyesterettsdommere. Rettssaken begynte 4. september 1926 og retten ble hevet 25. mars 1927, de tiltalte ble frifunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Haffner, Vilhelm (1949): Biografier. Med tillegg til Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814-1914.
**Sven Linderot** (født 1889, død 1956), også kalt *Sven-Lasse* var en svensk kommunistisk politiker. Han var født som *Sven Larsson*, men skiftet navn til *Linderot* i 1918.

Linderot ble aktiv i det svenske sosialdemokratiske partiet i 1914 og sluttet seg til venstreopposisjonen i forbindelse med partisplittelsen i 1917, som snart skulle resultere i Sveriges Kommunistiska Parti. Linderot var en av lederne for partiets ungdomsorganisasjon, og i 1921 ble han sendt til Moskva for å arbeide for Komintern.

Da partiet ble splittet i 1929 fremsto Linderot som en av hovedfigurene på Komintern-siden sammen med Hugo Sillén, som etter ordre fra Moskva ekskluderte et flertall av partimedlemmene, lederne inkludert. Linderot erstattet den ekskluderte Nils Flyg som partiformann, et verv han holdt frem til 1951.

I 1940 ble Sven Linderot valgt inn i Riksdagen, et verv han hadde til 1949.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Svenskt biografiskt lexikon, «Sven H L Linderot», Svensk biografisk leksikon-ID 10531[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6   Tvåkammar-riksdagen 1867–1970, side(r) 361, oppført som Linderot i Stockholm, Sven H L:son, verkets språk svensk, Svenskt porträttarkiv sj9PGLAlnmUAAAAAABfisg, bind 5, besøkt 16. april 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   Sveriges dödbok 1860–2017, oppført som Linderot, Sven Harald, besøkt 27. august 2021[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Aragón** (spansk: *Río Aragón*, katalansk: *Riu Aragó*, baskisk: *Aragon Ibaia*) er en 195 km lang elv i nordøst-Spania som har sitt utspring på 2 050 moh i Astún i Huescaprovinsen. Den er en av elven Ebros sideelver. 

Fra kilden i Aragón, sentralt i Pyreneene ved grensen til Frankrike, forlater den høyfjellet og flyter mot sør frem til Jaca, dreier der mot vest og går over i Zaragozaprovinsen der Yesademningen med sitt vannkraftverk lager en kunstig innsjø. Etter at vannet har passert gjennom vannkraftverket renner elven i sørvestlig retning gjennom Navarraregionen, før den til slutt munner ut i Ebro ved Alfaro.

Det historiske kongeriket Aragón fikk sitt navn fra elven, akkurat som den senere autonome regionen Aragón. Elven er videre hovedpersonen i diktet «Tarantella» som forteller om hvordan den oversvømmet en kro og drepte danserinnen Miranda og mange fler.

Aragóns elvedal ved Collarada i Huescaprovinsen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aragon River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Sven Malm** (født 25. februar 1894, død 26. november 1974) var en svensk friidrettsutøver som deltok i De olympiske leker i 1920 i Antwerpen.

Malm vant en olympisk bronsemedalje i friidrett under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det svenske stafettlaget som kom på tredjeplass på 4 × 100 meter stafett bak USA og Frankrike. De andre på laget var William Pettersson, Agne Holmström og Nils Sandström. Malm deltok også på 100- og 200 meter individuelt, men klarte ikke å kvalifisere seg til finalen. Han var også med på det svenske stafettlaget som kom på femteplass på 4 × 400 meter stafett.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Bronse Bronse i friidrett, 4 x 100 m stafett Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑   sok.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sven Malm – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Sven Malm – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Sven Malm – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Sven Malm – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata