recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Store russiske encyklopedi*** (eller **SRE**) (russisk: Большая российская энциклопедия (БРЭ) – *Bolsjaja rossijskaja entsiklopedija* - *BRE*) er et nytt universelt leksikon i 30 bind, utgitt i Russland fra 2004. Det blir utgitt med hjelp av Det russiske vitenskapsakademi etter Vladimir Putins presidentdekret № 1156 i 2002.

Hovedredaktøren for Store russiske encyklopedi er Vitenskapsakademiets president Jurij Osipov. Redaksjonens styre omfatter 80 av akademiets medlemmer, herunder nobelprisvinnerne Zjores Alfjorov og Vitalij Ginzburg.

Det første, innledende bindet, som ble utgitt i 2004, handlet utelukkende om Russland, og er planlagt gjenutgitt hvert femte år. Fra 2005 til 2010 er det utgitt seksten bind, fra «А» til «Ласточковые».

Se også
-------

* Store sovjetiske encyklopedi

Referanser
----------

1. 1 2 3  Offisielt nettsted for *Bolsjaja rossijskaja entsiklopedija* Arkivert 28. april 2009 hos Wayback Machine. Besøkt 18. juli 2008 (russisk)

Eksterne lenker
---------------

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Great Russian Encyclopedia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (russisk)
Store Zab nær Arbil
Store Zab = Grosser Zab
**Store Zab** eller **Øvre Zab** (arabisk: الزاب الكبير *al-Zāb al-Akbar*, tyrkisk: *Zap*, kurdisk *Zêy Badînan*, gammelsyrisk *ܙܒܐ ܥܠܝܐ* *(zāba ʻalya)*) er en om lag 400 km lang elv som renner gjennom Tyrkia og Irak. Den har utspring i Tyrkia nær Vansjøen og munner ut i Tigris i Irak sør for Mosul. Nedslagsfeltet er på omkring 40300 kvadratkilometer stort, og elven har mange sideelver som tilfører vann til elven. Elven får hovedsakelig vann gjennom regn og snøsmelting, så vannføringen varierer stort gjennom året. 

Det er planlagt minst seks demninger i Store Zab og sideelvene dens, men bare byggingen av én er startet så langt, Bekhmedemningen. Byggingen vble stanset stoppet etter Gulfkrigen. 

Zagrosfjellene har vært bebodde siden minst tidlig steinalder og man har funner spor etter neandertalske bosetninger ved Store Zab ved Shanidargrotten. Man har historiske skrifter fra regionen fra slutten av 2000-tallet f.Kr. og fremover. I den ny-assyriske perioden gav Store Zab vann for landområdene omkring hovedstaden Nimrud. Slaget ved Zab – som tok ende på Umayyad-kalifatet – fant stad nær en sideelv til Store Zab, og dalene til elven vernet flyktninger fra den mongolske erobringen av Irak. På 1800- og 1900-tallet var det ofte opprør hos de lokale kurderne som ønsker selvstyre.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Great Zab – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Pserimos** (gresk: Ψέριμος) er en liten gresk øy i øygruppen Dodekanesene i Egeerhavet. Den ligger mellom øyene Kalymnos og Kos utenfor kysten av Anatolia (Tyrkia). Den er en del av kommunen Kalymnos. I henhold til folketellingen av 2001 var det 130 innbyggere på øya.

Beskrivelse
-----------

Øyene Pserimos og Plati sett fra Kalymnos
Pserimos er den største naboøya til Kalymnos og ligger ca 3,5 km nord for Kos og 5 km vest for Kalymnos. Den korteste avstanden til Anatolia er i nordøst, hvor tyrkiske Bodrum (tidligere antikke greske Halikarnassos) ligger 8 km unna.

Øya er 7,35 km bred og 2,5 km bred. Landskapet på den tørre øya består stort sett av en vegetasjon dominert av lave busk. Pserimos er kupert og fjellrikt i nordøst og den høyeste hevingen er 268 meter.

Den fremste næringsveien er turisme for greske og europeiske feriegjester som er tiltrukket av dens avsidesliggende lokalisering. Det er flere badestrender og et antall vertshus hvor en del av dem også tilbyr overnatting. 

Det går daglig ferger til og fra Pothia på Kalymnos. Det er en rekke cruiseskip som har Pserimos som stoppested.

Historie
--------

I henhold til Homers skipskatalog i *Iliaden*, var Pserimos en del i gruppen ledet av Feidippos og Antifos. Ellers er øya kun kjent fra en inskripsjon fra 200-tallet e.Kr.

Siden oldtiden har Pserimos vært kjent for sine kapers, en buskvekst med spiselig knopp og frukt. I dag er det derimot oliventrær som gjelder, og det er rundt 6 000 trær som plantet nordøst for landsbyen. Innbyggerne lever hovedsakelig av fiske og turisme. I den store bukta i øst er det fiskeoppdrett.

I utkanten av landsbyen står kirken Kimisis tis Panagias (Kοίμησης της Παναγίας) og ca 1,5 km nordvest for landsbyen ved en lang bukt er det en annen kirke, Panagia Grafiotissa (Παναγία Γραφιώτισσα).

|
|  |
Befolkningsutvikling på Pserimos| År | 1947 | 1951 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Innbyggere | 264 | 233 | 157 | 108 | 072 | 079 | 130 |

I motsetning til de offisielle tallene, bor det betydelig færre folk hele året på øya, for vinteren 2008/2009 maksimalt 30 stykker.

Referanser
----------

1. ↑   Constantakopoulou, Christy (2007): *The dance of the Islands: Insularity, Networks, the Athenian Empire, and the Aegean World*. Oxford University Press, ISBN 978-0-19921-595-9, S. 330. s. 215
2. ↑   Κάλυμνος Οικισμοί (Βαθύς, Ψέριμος) Arkivert 18. desember 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑   Olympitou, Evdokia (2008): «Transgressions des frontières maritimes. Le cas des îlots du Dodécanèse» i: *Institute for Neohellenic Research/ l'Institut de Recherches Néohelléniques*: *Historical Review/La Revue Historique*, nr. 5, s. 181-192.
4. ↑   Nasjonale statistikktjeneste for Hellas (ΕΣΥΕ) (PDF), s. 75, gresk
5. ↑  Μια ριγανοπώλισσα και μια μαθήτρια, Ελληνικό Πανόραμα Arkivert 11. august 2011 hos Wayback Machine. (PDF). Τεύχος 69, gresk

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pserimos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Generell informasjon om Pserimos[*død lenke*], gresk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Alfapartikler fra en kilde etterlager ca fem centimeter lange spor.
**Tåkekammer**, også kalt **Wilsonkammer**, er et instrument som benyttes til å studere ioniserende stråling, opprinnelig utviklet av den skotske fysikeren Charles T.R. Wilson for meteorologiske eksperimenter.

Tåkekammeret er en beholder som inneholder overmettet (klar) vanndamp. Beholderen er utstyrt med et vindu der en kan se tåkespor av vanndamp etter alfa– og betapartikler (heliumkjerner og elektroner). Disse partiklene danner sekundære ioner som tiltrekker vannmolekyler, vanndråper bygges siden opp under etter den kalde veggens prinsipp. Tåkekammeret spilte en svært viktig rolle i forskningen på partikler før boblekammeret ble utviklet av Donald A. Glaser i 1952. 

I dag brukes tåkekammeret hovedsakelig innen fysikkutdannelsen, der man studerer spontane henfall og lavradioaktive preparater. I skolen brukes ofte to typer tåkekammer: pulserende kompresjon–dekompresjonskammer, samt kontinuerlig tåkekammer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hvordan man bygger et kontinuerlig tåkekammer

Portal: Vitenskap

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
På store bededag spaserte københavnerne på vollene som da lå rundt byen. Maleri av A.H. Hunæus.
**Store bededag** er en offisiell dansk helligdag som faller på fjerde fredag etter påske, og dermed tre uker før pinse.

En bededag var opprinnelig en av mange mindre helligdager året igjennom, som var særlig tilegnet bot og faste; for eksempel var på landet hver onsdag offisiell bededag, hvor folk skulle faste og prestene be for fred. Hertil kom en serie bededager ved særlige anledninger. De ble avskaffet ved reformasjonen, men ble i de følgende århundrer innført litt etter litt. 

I 2022 besluttet Mette Frederiksens andre regjering å avskaffe dagen som offisiell helligdag.

Store bededags opprinnelse
--------------------------

Den dag som i dag er kjent som «store bededag» ble innført av Hans Bagger (biskop over Sjælland 1675–1693), som i løpet av sine to første år som biskop fikk innført tre faste- og helligdager i sitt stift. Av dem ble den midterste lovfestet ved kongelig forordning den 27. mars 1686 som en «ekstraordinær, alminnelig bededag» for hele riket.

Store bededag ble innvarslet aftenen før ved stormklokkeringning fra landets kirker. Det var tegn til at der ikke lengre skulle drives handel, og at skjenkestedene skulle lukke, så folk kunne gå hjem og hellige seg den forestående bededag og møte veluthvilte og edru i kirken neste morgen, som forordningen krevde. Deretter skulle befolkningen avholde seg fra arbeid, reiser, lek, spill og all slags «verdslig forfengelighet» inntil dagens kirkelige handlinger – gudstjeneste, høymesse, «tolvpreken» (en preken kl 12 middag) og aftensang - var overstått. Plasseringen av store bededag kobles til de såkalte «gangdagene» som ble feiret om våren, med hellige opptog over mark og eng for å bedre avlingen. Det var knyttet kirkelige ritualer og tekster til gangdagene som utgjorde vårens motstykke til høstfesten. Det nevnes også som beveggrunn at denne plasseringen tillot kongen å holde bededagen sammen med københavnerne, innen han dro ut på sin årlige sommerreise i landet.

Også i Norge ble bededagen innført i 1686. I 1915 ble den vedtatt flyttet, og ved kongelig forordning 1916 flyttet til fredag før allehelgensdag, for i 1950 å bli flyttet til søndag før allehelgensdag (bots- og bededag).

Referanser
----------

1. ↑  Laila Ø. Bakken: «Har vært dansk fridag i 300 år - nå skal den bort», NRK 17. januar 2023
2. ↑  Helle Bastrup: «Store bededag», *Folkekirken.dk*, arkivert hos *Wayback Machine*
3. ↑  Reformasjonsjubileet i 1736: «tolvpreken», UiB
4. ↑  Leif Kiil Sørensen: «Den store bededag», *Kristeligt Dagblad* 3. juli 2007

Se også
-------

* Bots- og bønnedag
**Lota** er en by i Chile ved Araucogulfen i Biobío regionen.

Historie
--------

Den første spanske bosetningen var *Santa Maria de Guadalupe* soom ble grunnlagt av guvernør Ángel de Peredo den 12. oktober 1662. Dette samfunnet gikk imidlertid tilgrunne under Araucokrigen. I det 19. århunder grodde byen sammen med utviklingen innen kullgruveindustrien. Bystatus fikk området den 5. januar 1875 og storby i den 30. november 1881. Det antas at navnet *Lota* kan avledes av ordet *Louta* på Mapudungun og betyr *lite eller ubetydelig tettsted*.

Byens kullindustri ble nasjonalisert av Salvador Allende, men senere igjen privatisert under Augusto Pinochet. 
Utover på 1990-tallet var Lotas kullreserver sterkt redusert og ble utkonkurrert av billigere kull fra Colombia. Gruvene ble stengt, noe som førte til en lokal økonomisk depresjon.

Idag er Lota en av de fattigste byene i Chile og forsøker å rette sin økonomi i retning av turisme med besøk i de nedlagte gruvene, White Beatch, Lotas parker, etablert av Cousiño familien og Lotas historiske museum. Lota har også Chiles eldste vannkraftverk Chivilingo Hydroelectric Plant. Dette ble konstruert av Thomas Edison og bygget i 1897.

Interessante steder
-------------------

* Chivilingo Hydroelectric Plant
* El Chiflón del Diablo
* Parque Isidora Goyenechea de Cousiño

Demografi
---------

Ifølge folketellingen i 2002 til det National Statistics Institute dekker Lota et område 135,8 km² med 49 089 innbyggere (23 944 menn og 25 145 kvinner). Av disse bor 99,8 % i tettbygde strøk. Fra forrige folketelling i 1992 sank befokningstallet med 2,3 %.

Referanser
----------

1. 1 2  ; *Folketellingen 2017 i Chile*; besøksdato: 16. mars 2020.
2. ↑  
Clifford Krauss, Chile's Leader Remains Socialist but Acts Like Pragmatist, Copyright 2001 The New York Times Company. December 10, 2001, Monday, Late Edition – Final Arkivert 5. mars 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  
«National Statistics Institute». Besøkt 13. desember 2010.

Kilder
------

* Francisco Solano Asta Buruaga y Cienfuegos, Diccionario geográfico de la República de Chile, Pg 387-388

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lota, Chile – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Ajka** [ˈɒjkɒ] (tysk: *Eikau*) er en by i fylket Veszprém i Ungarn med ca 35 000 innbyggere. Den ligger i fjellområdet Bakony, nord for Balatonsjøen.

Historie
--------

Før 1865 var regionen Ajka preget av landbruk, håndverk og handel. Med igangsettingen av den første brunkullgruven i 1865 begynte en ny industriell utvikling. 1910 ble det første kraftverket bygget. Det fikk også stor betydning for området da det ble igangsatt en bauxittgruve og et aluminiumverk. Under kommunismen ble virksomhetene nasjonalisert.

Med sammenbruddet kommunismen og dermed bortfallet av sovjetunionens etterspørsel etter bauxitt, gikk det ensidige industrisamfunnet i Ajka inn i en økonomisk krise. De fleste kollektivbruk gikk konkurs.

Ajka – Luftfoto
Ajka er også kjent gjennom glass- og krystallproduksjon. *Ajka Kristaly* er imidlertid blitt kjent først de senere årene. I byen har man i det vesentlige produsert for andre merker, for eksempel Württembergische Metallwarenfabrik, Bohemia Kristall, Marc Aurel eller det finske Ittalla.

Ved en industriulykke 4. oktober 2010 kl. 12:25 (sentraleuropeisk sommertid) kollapset en damvegg og utløste en flom av giftig rødt slam fra en aluminafabrikk i Ajka. Gjørmen ble utløst i en flodbølge som langs elven Tornas løp oversvømte flere nærliggende landsbyer, herunder Devecser, Kolontar, Somlóvásárhely, Tüskevár, Apácatorna og Kisberzseny, åkrer og vassdrag, tilsammen mer enn 40 kvadratkilometer.

* *Se hovedartikkel Giftutslippet i Ungarn 2010*

Vennskapsbyer
-------------

Ajka er vennskapsby med Rovaniemi (Finland), Unna (Nordrhein-Westfalen), Weiz (Steiermark) og Cristuru Secuiesc (Székelykeresztúr, Romania).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ajka – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Luftfoto av Ajka

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Tåresypress** eller «Chinese Weeping Cypress» (latin: *Cupressus funebris* ) er en art av bartrær innenfor sypresslekten i sypressfamilien *(Cupressaceae)*. Arten vokser i sørvestre og sentrale Kina.

Voksent tre.
Tåresypress blir 20–35 m høy, og har en diameter på inntil 2 meter. Kronen er lysegrønn, tett, men uregelmessig og skudd litt hengende. Skjellaktige eldre skudd er 1–2 mm lange, unge skudd inntil 10 år gamle er 3–8 mm lange nåler. Konglen starter grønn, men modner på 24 måneder til en rund, 1–2 cm stor mørkebrun eller burgunderbrun kongle med 6–10 skjell. Hannkonglene modner og sprer sine pollen om våren.

Trærne vokser i skogsområder, men langvarig kultivering gjør det vanskelig å fastslå treets opprinnelige økologi. Omfatter Guizhou, Hunan, Chongqing Anhui, Fujian, sørlige Gansu, Guangdong, Guangxi, Henan, Hubei, Jiangxi, Shaanxi, Sichuan, Yunnan, og Zhejiang. Den plantes ofte i parker og hager rundt templer og klostere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tåresypress* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Tåresypress* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Tåresypress* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tåresypress* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Tåresypress* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cupressus funebris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cupressus funebris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cupressus funebris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* IUCN RedList – *Cupressus funebris*.
* Germplasm Resources Information Network - *Cupressus funebris*.
* Conifers.org – *Cupressus funebris*.
**Taubanen i Ålefjær** var en taubane som gikk mellom Ålefjær innerst i Ålefjærfjorden og Hunsfos Fabrikker i Vennesla.

Da Hunsfos fabrikker mot slutten av første verdenskrig skulle etablere en ny cellulosefabrikk etter at den gamle var nedbrent i 1985 ble det vurdert å etablere en taubane i Ålefjær. Tidligere hadde man utelukkende fått tømmer fløtet ned eller fraktet med båt opp Otravassdraget. Tømmer ble også fraktet med tog fra Kristiansand opp Sørlandsbanen fra og med 1896. Den 23. april 1915 gav *Departementet for de offentlige arbeider* tillatelse og konsesjon for drift på en taubane i 50 år frem til 1965. Banen skulle utelukkende brukes til tømmer og det var høye bøtesatser ved brudd på denne avtalen. En av hovedårsakene til nettopp denne strenge avtalen var at jernbanen og kaia i Kristiansand mente at dem hadde rett på en viss godsmengde til og fra Hunsfos.

Banen ble bygd i årene 1916-1917 av det tyske firma *Adolf Bleichert & Co* som også leverte anlegget for å ta tømmer opp av sjøen og kappe det i passelige lengder. Den totale lengden på taubanen var 5 km, bestod av 52 master i forskjellig høyde avhengig av terrenget. Totalt skulle det kunne sendes 76 vogner i timen som tok hver ca 0,5 kubikkmeter hver. Dette utgjorde en vogn hvert 46. sekund og en avstand mellom vognene på 118 meter. Totalt hadde banen en total nyttelast på ca 25 tonn i timen.

De tyske leverandørene mente det burde holde med 17 mann per skift for å holde banen i gang med kun 9 mann i Ålefjær. Dette lave tallet ble aldri oppnådd i løpet av banens drift og var årsak til en lang diskusjon i oppstartsårene mellom Hunsfos Fabrikker og leverandøren *Adolf Bleichert & Co* Banen var stort sett i bruk i sommerhalvåret eller så lenge det var isfritt i Ålefjærfjorden og det var ca 24 mann per skift hvorav 12 av disse jobbet på kaia på Ålefjær. Vinterhalvåret var disse sysselsatt med vedlikehold på taubanen. Dette inkluderte kompliserte oppgaver som å bytte eller utbedre bærekabler.

I perioden etter den andre verdenskrig var ferdig ble det etablert flere papirfabrikker i Finland og Sverige, og gullalderen til Norsk papirindustrien nærmet seg slutten. Banen mellom Ålefjær og Hunsfos var både drift og vedlikeholdsmessig dyr ettersom timelønnene steg mye. Det ble derfor begrunnet rundt 1960 at banen etterhvert burde legges ned. Etter at fabrikken i 1962 gikk med sitt første underskudd siden 1937 ble det bestemt at banen skulle legges ned. Banen ble avviklet i 1963 to år før drifts-konsesjonen gikk ut og frakt av tømmer ble flyttet over til lastebiltransport.

Referanser
----------

1. ↑
Tårntrekk. Tårnet kan ikke hoppe over brikker så her kan den ikke gå til a2 eller h2. Siden springeren på b2 tilhører motstanderen kan imidlertid tårnet flytte dit og slå den.

Et **tårn** er en brikke i sjakk. Hver spiller starter med to tårn, ett i hvert av hjørnene som er nærmest spillerens egen side. De hvite tårnene starter på a1 og h1, de svarte på a8 og h8.

Tårnene flytter vannrett eller loddrett, forover eller bakover, så mange felt man ønsker, som vist på diagrammet til venstre. Tårnet kan ikke hoppe over andre brikker, men det kan slå en fiendtlig brikke ved å innta feltet den står på. Tårnet deltar også, sammen med kongen, i spesialtrekket rokade. 

Vanligvis er tårnet sterkere enn springeren og løperen, og regnes for å være to bønder mer verdt. To tårn regnes ofte som litt mer verdt enn en dronning. Tårn og dronninger kalles ofte *tunge offiserer*, i motsetning til løpere og springere, som kalles *lette offiserer*.

| Brikker | Symbol | Verdi |
| --- | --- | --- |
| Bonde |  | 1 |
| Springer |  | 3 |
| Løper |  | 3 |
| Tårn |  | 5 |
| Dronning |  | 9 |
| Konge |  | 3.5 |

Eksterne lenker
---------------

* FIDEs regler for sjakk Arkivert 3. august 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN
 |
Strømsbu gård  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
Strømsbu gård mot tunet, fotografert 1938.  Foto: Halvor Vreim. Riksantikvarens fotosamling. 
**Strømsbu gård** (opprinnelig **Strømsbo gård**) er en fredet rikmannsgård i Arendal, vest for Arendal sentrum, bygget i 1760.

Strømsbu gård hadde sammen med Langsæ gård alt areal i Arendal, og Arendal sentrum ble utskilt fra disse gårdene. Gården er eid siden 1804 av slekten Herlofson, da statshauptmann Peter Herlofson overtok gården, og ga bygningen sin nåværende form. Nicolai B. Herlofson, tidligere ordfører i Arendal, kommer fra gården. Strømsbu gård har gitt navn til bydelen Strømsbu, som lå utenfor bygrensen fram til 1902 da kommunene Arendal og Barbu ble slått sammen. Før 1878 lå Strømsbu i Østre Moland kommune, og var den vestligste gården i kommunen.

Strømsbu gård hadde skipsverft på Svinodden, og Axel og Oscar Herlofson bygde «Strømsbo dampsag» i 1883 innerst i Strømsbubukt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Strømsbu gård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Strømsbu gård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Ulike typer dynamiske taubremser.
Eksempel på statisk taubrems: utstyrprodusenten Petzls «Grigri».
En **taubrems** er en mekanisk innretning som brukes innen klatresporten for å kontrollere tauet under sikring av klatrer. Tauet løper gjennom bremsen, som er koblet til sikrerens klatresele via en skrukarabin. Forutsatt at bremsen blir brukt forskriftsmessig vil den låse tauet i tilfelle klatrer faller, slik at vekten av den fallende klatreren overføres til sikrerens kroppsvekt.

Det finnes flere ulike typer taubremser, og de kan hovedsakelig inndeles etter to grunnprinsipper: *dynamisk* oppbremsing eller friksjonsbrems («sticht», «ATC» etc.), og automatisk *blokkerende* brems (Petzl «Grigri», Edelrid «Eddy» etc.). En rappellåtter, vanligvis benyttet under nedfiring, er også en form for dynamisk taubrems, men med dårligere låseeffekt enn de regulære taubremsene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Belay device – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Belay device – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Tauba Katzenstein** (født 25. desember 1925 i Łódź i Polen, død 28. mars 2020 i Stockholm) var en polsk jøde som overlevde holocaust, ble bragt til Sverige og døde der 94 år gammel under koronaviruspandemien i mars 2020.

Biografi
--------

Under andre verdenskrig satt Tauba Katzenstein i ghettonb i Łódź og i konsentrasjonsleirene Auschwitz, Sachsenhausen og Ravensbrück. Hun har selv sagt at hun ikke vet hvordan det var at hun overlevde jødeutryddelsene, og at hun ikke ville ha overlevd dersom krigen hadde vart et halvår til.

Katzenstein kom til Sverige med *De hvite bussene*, via Danmark. Den første tiden i Sverige tilbragte hun i Lund, der de ble tatt hånd om og fikk suppe og *smörgåsar*. Ettersom de tålte så lite mat ble deres matrasjoner begrenset, noe som innebar en veldig skuffelse. Katzenstein havnet etter et tid i Småland, dit en annen transport fra Bergen-Belsen kom. Der traff hun en ung mann som hun senere kom til å være sammen med i 70 år. Paret fikk en sønn.

Katzenstein medvirket i 2018 i boken «Witnesses: överlevande från förintelsen», som ble tildelt *Svenska fotobokspriset* 2019.

Den 30. juli 2018 var hun sommervert i radioserien Sommar i P1. – et program som havnet blant de fem program som vakte flest reaksjoner i svenske sosiale medier.

Hun ble intervjuet i SVT den 26. januar 2020 i anledning minnesdagen for Holocaust, der hun blant annet advarte mot dagens antisemittisme.

Tauba Katzenstein døde 28. mars 2020, 94 år gammel, som følge av covid-19.

Litteratur
----------

* *Witnesses: överlevande från förintelsen* **(swe)**. [Stockholm]: Albert Bonniers Förlag. 2018. ISBN 9789100179625.

Referanser
----------

1. ↑   Expressen, «Förintelseöverlevaren Tauba, 94, död i corona», besøkt 1. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Förintelseöverlevaren Tauba, 94, död i corona». Expressen. Besøkt 1. april 2020.
3. 1 2  «De överlevde Förintelsen». *Di Weekend*. 25. januar 2018. Besøkt 21. juni 2018.
4. ↑  TT, Mikael Jansson (9. oktober 2018). «De sista överlevarna träder fram». *Svenska Dagbladet*.
5. ↑  Björn Berglund (5. april 2019). «Berättelser från Förintelsen får fotobokspris». *Hallands Nyheter*.
6. ↑  Radio, Sveriges. «Sommarvärdar 2018 - hela listan - Sommar & Vinter i P1» **(svensk)**. Besøkt 21. juni 2018.
7. ↑  «Sommar & Vinter i P1 - Tauba Katzenstein». *Sveriges Radio*. 30. juli 2018.
8. ↑  Linus Brännström (20. august 2018). «Här är årets populäraste sommarpratare». *Göteborgs-Posten*.
9. ↑  «Tauba Katzenstein: "Såren läker – men de försvinner inte"». *svt Nyheter / Inrikes*. 26. januar 2020. Besøkt 30. mars 2020.
10. ↑  «Sommar och Vinter i P1 på Instagram». *Instagram* **(svensk)**. Besøkt 30. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Sveriges Television, "Dax" 12 mars 1979 med medverkan av bland annat Tauba Katzenstein
* Tauba Katzenstein i Sommar i P1 2018
* Intervju 2020-01-26: "Såren läker – men de försvinner inte"
**Lotad** er en fiktiv art i pokémon. Den blei først introdusert i 3. generasjon, og har typene vatn og gras. Lotad utvikler seg til Lombre, som utvikler seg videre til Ludicolo. Lotad har nummer 270 i den nasjonale pokédexen.

Det tydeligste kjennetegnet ved Lotad er at den har et stort blad på ryggen. Det er ovalt, og har et hakk på baksiden. Rundt det er det en kant, bortsett fra ved hakket. Sjølve kroppen dens er blå, men den er gul rundt munnen. Den har også fire korte bein.

Lotad lever i dammer og innsjøer. Der flyter den på overflaten, mens den bruker bladet til fotosyntese. Slik unngår den direkte konkurranse med andre pokémon. Viss det går for lang tid uten at den drikker vil bladet viste, og viss det skulle dø blir Lotad svak. Bladet bruker den også til å frakte små pokémon som ikke kan svømme over vatnet. Det sies at den levde på land før, men at den kom tilbake til vatnet da bladet blei for tungt for den. I dag kan man av og til se den komme opp på land i jakt på reint vatn.

Eksterne lenker
---------------

* Lotad på Pokémon Wiki

Portal: Videospill
**Arndt Juho Pekurinen** (29. august 1905 i Juva, Finland, henrettet 5. november 1941 i Kalevala distrikt, Sovjetunionen, nå Russland) var en finsk pasifist. 

Pekurinen var allerede på 1930-tallet kjent som en standhaftig pasifist. Han nektet å tjenestegjøre i hæren på noen som helst måte og ble fengslet for dette. Saken fikk internasjonal oppmerksomhet og blant andre Albert Einstein talte hans sak. Dette ført til at det finske parlamentet vedtok en lov om unntak fra militærtjeneste av samvittighetsgrunner, loven gjaldt bare i fredstid. Da Vinterkrigen brøt ut nektet han å tjenestegjøre og ble fengslet. Han ble løslatt i oktober 1941. Under fortsettelseskrigen ble han sendt til fronten og plassert i en kampenhet. Da han nektet å ta i mot våpen og delta i strid ga kaptein Valkonen ordre til en korporal om å henrette Pekurinen. Dette var den eneste soldaten som ble henrettet for ordrenekt på finsk side før 1944. Saken ble etterforsket i 1945 uten at det førte til noen sak blant annet fordi Valkonen falt i Lappland i 1944. Formålet med å sende Pekurinen til fronten vel vitende om at han var pasifist var å ta knekken på hans oppsetsighet mot staten. Ved fronten var hensikten å bruke Pekurinen som en advarsel og det var på forhånd planlagt at i tilfelle han skulle henrettes ville det skje foran en avdeling som hadde vist feighet i strid. Henrettelsen hadde trolig liten effekt på disiplinen. Noen av Valkonens underordnete hadde nektet å skyte og andre trakk seg unna da de forsto hva som foregikk. Kaptein Valkonens omdømme blant soldatene skal ikke ha blitt skadet av hendelsen.

*Arndt Pekurinens park* er gitt navn etter den henrettede pasifisten.[]

Referanser
----------

1. ↑  Jukka Lindstet: The use of arms by a superior against a subordinate soldier in the Finnish Army during the Second World War. *The Finnish Yearbook of International Law, Volum VII*, 1996. Martinus Nijhoff publishers, Haag, s. 298-302.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Otto Wilhelm Ålund** (født 19. september 1822 i Örebro, død 23. mars 1901 i Uppsala) var en svensk forfatter, lærer og journalist. De fleste bøkene han skrev eller oversatte fra andre språk omhandlet historie eller geografi.

Han var sønn av Örebros borgermester, Lars Gustaf Ålund. Etter studenteksamen flyttet Otto til Uppsala for å studere. Allerede som 20-åring, i 1842 forsvarte han en avhandling, som besto av en oversettelse av deler av Torquato assos *La Gerusalemme liberata* (=Det befriede Jerusalem) fra 1581. Ti år senere fikk han sin doktorgrad med avhandlingen *Sveriges komiska vitterhet under Bellmans tid.*

Han arbeidet en tid som lærer i Norrköping. Deretter flyttet han til Stockholm og ble ansatt som journalist i Aftonbladet. I årene 1855–1856 var han også medarbeider i *Illustrerad Tidning*, der han skrev politiske oversikter. Han hadde flere stillinger i skolen og i aviser, og har hatt betydning som folkeopplyser både som forfatter, redaktør, pedagog og oversetter. To av hans viktigste oppgaver var som svensk redaktør og oversetter av det tyske verket *Das Buch der Erfindungen, Gewerbe und Industrien* av Friedrich Georg Wieck. Dette var et flerbindsverk som ble utgitt på svensk som *Uppfinningarnas bok* i syv bind i 1833–1878.

Utmerkelser
-----------

* 1874 – Letterstedtska priset för översättningar for *Uppfinningarnas bok.*

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 5. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Gustavsson, Björn. «Otto Wilhelm Ålund - Svenskt översättarlexikon». *litteraturbanken.se*. Besøkt 10. april 2021.
3. ↑  «Letterstedtska priset för översättningar - Svenskt översättarlexikon». *litteraturbanken.se*. Besøkt 10. april 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt översättarlexikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LIBRIS
 |
**Strømsgata** er en vei på Bragernes i Drammen som går sørover fra Hauges gate, krysser hovedfartsåren Rosenkrantzgata, fortsetter sørover hvor den møter Hamborggata på høyre side og ender ved Øvre Storgate. De siste 60 meter av veien før Drammenselva heter «Øvre Sund». Strømsgata var opprinnelig en del av den gamle allfarveien gjennom skogen i Bragernesåsen til Lier, veien ble benyttet som kirkevei for den delen av befolkningen som bodde innenfor Liers gamle grenser, noe som til og med berørte folk på sørsiden av Drammenselva.

Overfartssted/ferjested
-----------------------

På nordsiden av elva het overfartsstedet Øvre Sund, navnet ble først tatt i bruk på 1800-tallet. Fra middelalderen var det også ferjested her. Sundmannen, som ble oppnevnt av befalingsmannen på Akershus, var forpliktet til å sette over alle i offentlig ærend uten godtgjørelse. Første motorbåten ble benyttet av sundmann og båtbygger Walentin, etter han overtok sønnen hans, Henning Walentin som også endte med å bli den siste sundmannen. Under andre verdenskrig kostet overfarten 20 øre og var i tillegg begrenset til de som arbeidet på Strømsø.

Navnet
------

Navnet kommer av den strie strømmen i elva, og ble stadfestet i 1866. Det kan også nevnes at Strøm (senere Hamborgstrøm) var navnet på en gård som lå her. I 1983 foreslo gatenavnkomitéen å endre navnet til Øvre Sund, på den delen av Strømsgaten som går fra Rosenkrantzgata til Øvre Storgate. Dette forslaget ble avslått av bystyret i 1984. Sundstedet ligger midt i den verste strømmen, men stedet er trolig valgt fordi veiene på motsatt side av elven møttes her.

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2 3
3. 1 2
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Spisstelt brukt av det britiske kavaleriet under Krimkrigen i 1855. Foto Roger Fenton.
Et **spisstelt** er en type telt som kan fungere som midlertidig bolig eller ly under reiser eller fritidsaktivitet, og har vært brukt siden 600 evt (AD). Designet er en enkel struktur med en støtte av en enkelt stang i midten, og med bomullslerret strukket til bakken rundt, festet til påler. Stabiliteten i teltet er forsterket med spenning ved barduner koblet rundt toppen av veggene og blir holdt nede av plugger rundt omkretsen til bakken. Det har en sirkulær plantegning fra ca. 3 meter og større.
Flere størrelser av spisstelt kan være egnet til sitt bruk eller preferanser, og de fleste har et romslig interiør med soveplass til en rekke personer.

Historie
--------

Urfolk fra hele verden har brukt lerret som et naturlig pustende materiale med egnede egenskaper for bruk i elementene. Lerretet er solid og allsidig. Dagens moderne lerret kan være vannsikkert, motstandsdyktig mot mugg og flammehemmende.

Spisstelt har blitt en klassisk type overnatting som brukes i moderne luksuscamping, eller glamping ofte utstyrt med elektrisitet hook-up, en dobbeltseng, tepper, kjøleanlegg og til og med kaffe maskiner.

Se også
-------

* Wigwam
* Jurt
* Glamping
* Camping

Referanser
----------

1. ↑  «History of Bell Tents». Arkivert fra originalen 16. august 2021. Besøkt 28. mai 2021.
2. ↑  Wall Tents and Bell Tents for Glamping
3. ↑
Statue av Guan Yin på Xiqiaofjellet i Nanhai
**Nanhai** (forenklet kinesisk: 南海区, tradisjonell kinesisk: 南海區, pinyin: *Nánhǎi Qū*) er et bydistrikt i byprefekturet Foshan i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Før 8. desember 2002 var Nanhai en by på fylkesnivå, med noe større territorium.

Nanhai har 1 113 000 innbyggere (2002), og er en av de rikeste administrative enheter i Guangdong.

Et stort selskap med hovedkontor i Nanhai er Aston Bathroom Appliances som produserer over 150 forskjellige modeller av badekar, håndfat, toaletter og dusjkabinetter.

Grunnleggelse
-------------

Byen Nanhai ble grunnlagt i 1271 av to brødre som hadde flyktet fra Nordkina og hadde med seg sin avdøde fars ben. De var på flukt fra mongolene på en bambusflåte ned elven da de kom ut i uvær og flåten ble knust. Brødrene slo seg ned på stedet, og bygde en helligdom til minne om hendelsen.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter:**

* Guicheng (桂城街道, *Guìchéng Jiēdào*), Luocun (罗村街道, *Luōcūn Jiēdào*);

**Storkommuner:**

* Lishui (里水镇, *Lǐshuǐ Zhèn*), Jiujiang (九江镇, *Jiǔjiāng Zhèn*), Danzao (丹灶镇, *Dānzào Zhèn*), Dali (大沥镇, *Dàlì Zhèn*), Shishan (狮山镇, *Shīshān Zhèn*), Xiqiao (西樵镇, *Xiqiáo Zhèn*).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nanhai District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Italias flagg Italia |
|  i aking: |
| Europamesterskapet i aking |
| De olympiske ringer Vinter-OL for ungdom |
| Bronse | 2016 Lillehammer | Stafett |

**Marion Oberhofer** (født 14. desember 2000) er en italiensk aker, som har bronse i stafett fra Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2015
I verdenscupen i aking for ungdom 2014/15 kom hun på 16.-plass sammenlagt, og hun fikk 8.-plass ved verdenscuprennet i Iglis i januar.

2016
I verdenscupen i aking for ungdom 2015/16 har hun 6.-plass fra rennet i Sigulda som beste resultat.

Hun deltok ved Vinter-OL for ungdom 2016 på Lillehammer, der hun fikk én medalje. I stafett mix fikk Italia bronsemedalje, der hun kjørte sammen med Fabian Malleier, Felix Schwarz og Lukas Gufler.

Referanser
----------

1. ↑  Les-Sports.info - *Marion Oberhofer*, besøkt 16. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marion Oberhofer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marion Oberhofer – FIL Rediger på Wikidata

* (en) Marion Oberhofer – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos ungdoms-OL 2016 Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
***Nanhai Chao*** (tradisjonell kinesisk: 南海潮, forenklet kinesisk: 南海潮, pinyin: *Nánhǎi cháo*, jyutping: *Naam4 Hoi2 Chiu4*; «Sør[Kina]havets tidevann») er en kantonesisk sang særlig populær blant utvandrede kinesere. Melodien er basert på folkesanger blant båtfolket i Perleflodens delta og kystene rundt.

Tradisjonell kinesisk
---------------------

紅霞滿灑粵天東破曉，
蒸蒸日上序華章，
紅棉紫荊又添千百朶，
欣欣萬世象。
我見江潮依然推起那舢板，
卻是穿過玉宇瓊樓新靚景，
我叫海潮波濤不要這洶湧，
隔住一片萬里大洋歸心切。

Engelsk oversettelse
--------------------

Red clouds are overtaking the Cantonese sky at daybreak,
The rising sun preludes an elegant prose;
The silk-cotton trees (symbolizing Guangzhou) and Hong Kong orchid trees (symbolizing Hong Kong) adds hundreds and thousands of blooms again,
What a prosperous picture to last forever!
I see river tides still pushing that "sampan" (an Asian boat),
But it rafts through a refreshing scene of edifices of jade.
I tell the ocean not to be so turbulent,
Across from thousands of miles of ocean I am home sick.

Eksterne lenker
---------------

* Lytt til en versjon på YouTube
**Vygozero** (russisk: Выгозеро, finsk: *Uikujärvi*) er en stor innsjø i republikken Karelia i den nordvestre delen av Russland. Den ligger mellom Kvitsjøen og Onega, rundt 200 kilometer nord for byen Petrozavodsk. 

Innsjøens areal er på 1 143 km². De største tilløpene er øvre Vyg, Segezja og Vosjma. Vygozero har utløp mot Kvitsjøen via elva Vyg. Det er mere enn 500 øyer i innsjøen, med et samlet areal på 126 km². Byen Segezja ligger på vestbredden, ved munningen av elva med samme navn. En mindre by, Nadvoitsy, ligger ved utløpet av elva Vyg mot nord.

Fra 1933 har Vygozero vært en del av Kvitsjøkanalen. Innsjøen er mye brukt til fiske, etter gjedde, brasme og lagesild, m. fl.

Referanser
----------

1. 1 2  «Озеро Выг-озеро (Выгоозеро, Выг, Бобровое)». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 1. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vygozero – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Vykrutasy*** (originaltittel: *Выкрутасы*) er en russisk film fra 2011, regissert av Levan Gabriadze.

Handling
--------

Vyacheslav Slava Kolotilov (spilt av Konstantin Khabensky) er en lærer i naturvitenskap fra en landsby ved kysten av Det kaspiske hav. Han reiser til Moskva, og forsøker å begynne som roman-forfatter uten særlig suksess. Fortapt i sine egne tanker krysser han en gate, og en bil treffer ham i høy hastighet. Nadezhda (spilt av Milla Jovovich) sitter ved rattet, sammen med sin forlovede Danil. Vyacheslav rømmer fra kollisjonen, med bare et brukket bein. En forelskelse utvikler seg snart mellom Slava og Nadezhda.

Vyacheslav overbeviser henne om å avbryte forlovelsen, og de lover å gifte seg med hverandre i stedet. Læreren må i tillegg forlate arbeidet sitt, og flytte til Moskva hvor bryllupet skal finne sted. Men samme dag som han skal ta toget, foregår forberedelsene til en russisk fotball-cup for ungdommer. Slava blir derfor forvekslet med en trener av turneringslederen (spilt av Vladimir Menshov) som også tar passet hans, slik at Slava ikke kan reise videre.

Slava ønsker å reise videre så raskt som mulig. Han får råd fra Khlobustin (spilt av Sergei Garmash) trener for et fotball-lag fra Moskva, for å sørge for at laget hans kommer til å tape. Desperat etter å gjenforenes med sin forlovede, rekrutterer Slava også en gruppe ungdomskriminelle - etter at han oppdaget en av dem, som forsøker å stjele mobiltelefonen hans. Han er sikker på at ungdommene ikke har tilstrekkelig kompetanse til å vinne mot andre lag som har øvd mye lengre. Men ungdommene hans begynner snart å vise en medfødt evne, til å spille fotball. De begynner snart å vinne kamper, til Kolotilovs store fortvilelse.

Skuespillere
------------

* Milla Jovovitj – Nadezjda (Nadja)
* Konstantin Khabenskij – Vjatjeslav Kolotilov (Slava)
* Ivan Urgant – Danila (Danja)
* Sergej Garmasj – Khlobustin
* Vladimir Mensjov

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 18. april 2016.
2. 1 2 3 4  ; besøksdato: 18. april 2016.
3. ↑  .
4. ↑   Internet Movie Database, www.imdb.com, verkets språk engelsk, besøkt 20. august 2016[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Кинотавр-2015»: фильмы для проката и не очень
6. ↑  Выкрутасы (2010)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vykrutasy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vykrutasy* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Vykrutasy* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Vykrutasy* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Vykrutasy* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Vykrutasy* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Persiske **Udødelige** var et persisk elitevaktregiment under de gresk-persiske krigene.

Begrepet *Udødelige* kommer fra Herodot som kalte dem enten *Ti Tusen* eller *Athanatoi* (gresk:Ἀθάνατοι; udødelige). Perserne selv brukte nok ikke begrepet, Herodot kan ha brukt en forvridning av begrepet *anusiya* (*kompanjonger*).

Herodot forteller at Udødelige var tungt infanteri ledet av Hydarnes som ble holdt konstant på 10 000 mann, hver drepte, alvorlig sårede eller syke medlem ble umiddelbart byttet ut med en ny. Regimentet aksepterte bare mediske eller persiske søkere.

Deres våpen var et skjold av lær og tre, et kort spyd med en jerntupp og en motbalanse på den andre enden, en bue med piler, et hylster for dem og en dolk eller et kort sverd. Regimentets uniform bestod av en tiara eller myk feltlue, en brodert langarmet tunik, bukser og en rustningskappe. Deres vanlige taktiske disposisjon var at den fremste rekken ville angripe fienden mens bakre rekker skjøt piler for å støtte angrepet.

Regimentet ble fulgt av et vogntog med dekkede vogner, kameler og esler som transporterte deres kvinner og tjenerne og de fikk spesialmat. 

Udødelige deltok i slagene ved Marathon og Thermopylene og var i de persiske okkupasjonstroppene i Hellas i 479 f.Kr. under Mardonius. Aleksander den store beseiret dem i slaget ved Issos i 333 f.Kr.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia
 |
Udon Thani

**Udon Thani** (**อุดรธานี**) er en by i det nordøstlige Thailand, i området Isan. Den har en befolkning som i 2005 beregnes til 247.000. Udon Thani er også provinshovedstad i provinsen Udon Thani.

Byen ligger ca. 600 km nordøst for Bangkok, og har god flyforbindelse og kan også nås via firefelts motorvei. Avstanden til *Vennskapsbroen* over Mekong til Laos, nabolandet i nord, er ca. 50 km.

Hovednæringsveien i området er landbruk, særlig ris og sukker.

Udon Thani-området var bebygd allerede 6000 år f.Kr. Thailands eldste boplass, Ban Chiang, ligger ca. 50 km øst for Udon Thani.

Lenge ble området behersket av Laos (Lan Xha-riket) eller Khmer-riket. På 1700-tallet var området under burmesisk dominans.

Under en stor del av Vietnamkrigen var mange amerikanske soldater stasjonert her, og det hadde ikke bare positive økonomiske konsekvenser. Etter hvert har barene som betjente soldatene blitt stengt, og det er kommet tilbake en atmosfære bedre egnet til å tiltrekke seg familieturisme.

Prostitusjon av mindreårige
---------------------------

Udon Thani er en frihavn (*haven*) for prostitusjon av mindreårige, hevder en del thailandske sosialarbeidere. (Vilkårene som fører til prostitusjon av en del laotiske barn, kan sammenlignes med vilkårene som førte til en tilsynelatende økning rundt 1990, med hensyn til prostitusjon av mindreårige.)

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  ; utgiver: Department of Provincial Administration.
3. ↑  Bangkok Post,Spectrum,*Cover story*:«Lao girls lured into child-sex trade in Udon», s.6 (bilag): «Social workers like Mr Peerawit say Udon Thani has gained a reputation as a haven for child sex - mainly because of the easy availability of children driven into the business by poverty-stricken parents and caretakers, and because of lax law enforcement and corruption.»
4. ↑  Bangkok Post,Spectrum,*Cover story*:«Lao girls lured into child-sex trade in Udon», s.5 (bilag): «*The conditions driving young Lao girls into prostitution are no different than those behind the thriving child sex trade in Thailand some 20 years ago.*»

Eksterne lenker
---------------

* (en)  Udon Thani hos Wikivoyage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Carline Tromp** (født 1984) er en nederlandsk-norsk skribent og litteraturkritiker. 

Carline Tromp er født og oppvokst i Hilversum i Nederland. Hun er utdannet i Nederland og Norge, med universitetsstudier i litteraturvitenskap, nordisk og nederlandsk språk, medievitenskap og estetikk. Hun har bachelorgrad fra Vrije Universiteit Amsterdam 2007 og mastergrad i norrøn filologi fra Universitetet i Oslo 2012. Tromp har bodd i Norge siden hun var utvekslingsstudent i 2006.

Carline Tromp var redaktør for studentmagasinet *Argument* i Oslo fra 2013 til 2014.
Siden 2014 har hun arbeidet som redaksjonssekretær i *Klassekampens* debattredaksjon og fast kritiker i avisas *Bokmagasinet*. Tromp har også skrevet for blant annet tidsskriftene *Fett* og *Vinduet*. I 2022 utga hun boka *Kulturkrig – Det nye ytre høyre og normaliseringen av det ekstreme* på forlaget Cappelen Damm.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Tromp, Carline Anna Marije 1984-, besøkt 30. desember 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Kort biografi på CappelenDamms nettsider
3. 1 2 3  Per Christian Selmer-Anderssen, *Aftenposten* 8. januar 2022: *– Kulturkrigen er et medieskapt fenomen. Carline Tromp har skrevet en guidebok til ytre høyres kulturkamp. Hun mener både pressen og venstresiden har sovet gjennom den digitale krigføringen.* (Intervju og bokpresentasjon)
4. 1 2 3 4  Carline Tromps presentasjon på LinkedIn.com
5. ↑  Carline Tromps blogg 2013-2014
6. ↑  Carline Tromps bidrag i *Fett*
7. ↑  Cappelen Damms presentasjon av boka *Kulturkrig – Det nye ytre høyre og normaliseringen av det ekstreme’’ (2022)*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |