recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Skamstøtten i Nationalmuseets gård. På støtten ses inskripsjonen *Til Ævig Spott: Skam og Skiendsel*
Minnesten på Gråbrødretorv med inskripsjonen WF og årstallene 1664 og 1842. Stenen er lagt hvor skamstøtten tidligere sto.
**Corfitz Ulfeldts skamstøtte** er et stenminnesmerke i København over kong Christian IVs svigersønn Corfitz Ulfeldt.

I 1663 ble Ulfeldt kjent skyldig i landsforræderi og ble samtidig halshugget in effigie og frakjent alt gods. Hans og konen Leonora Christines gård på Ulfeldts Plads ble nedbrutt sten for sten, hvoretter grunnen ble omgjort til en offentlig plass. Til minne om Ulfeldts mange ugjerninger ble her samme år reist en skamstøtte med inskripsjonen: 

> Forræderen: Corfitz WF (Ulfeldt): Til Ævig Spott: Skam og Skiendsel:
> 
> 
> 

Støtten ble ødelagt under den store brannen i 1728, men ble siden renovert. I 1841 var ikke lenger hatet til Ulfeldt så stort, så skamstøtten ble fjernet, og Ulfeldts Plads fikk navnet Gråbrødretorv. Støtten ble gjenopstillet i Det danske Nationalmuseets indre gård, hvor den kan ses i dag.

På Gråbrødretorv, på samme sted hvor støtten tidligere sto, ses i dag en minnesten fra 1977 i granitt med initialene WF (Ulfeldt) og årstallet 1664 1842.

Referanser
----------

1. ↑  *Gråbrødretorv*, København. Kulturhistorisk opslagsbog med turforslag Arkivert 23. mars 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  *Mindeplade for Corfitz Ulfeldt (1606-64)*, kk.sites.itera.dk

Portal: Danmark
***Sigma Harmonics*** (シグマ・ハーモニクス, *Shiguma Hāmonikusu*) er et konsollrollespill utviklet av Think Garbage og utgitt av Square Enix til Nintendo DS. Spillet ble produsert av Yoshinori Kitase og musikken ble laget av Masashi Hamauzu.

Hele spillet foregår ved Kurogami-herskapshuset. Spilleren må påta seg rollen som Sigma Kurogami og Neon Tsukiyumi, som må reis på eventyr. De er to studenter ved en videregående skole, barndomsvenner og arvinger til to magiske familier. Sigma har makten til å reise i tid. Neon kan bekjempe demoner. Andre karakterene inkluderer blant annet medlemmer av Kurogami-familien, som fremstår som enten offer eller mistenkte i løpet av de forskjellige tidslinjene.

Dixon og Christie, et par demoner løslatt fra Great Clock som fungerer som spillets største antagonister. Rin Yukiha, en detektiv. Samt mannen i svart, en figur som gjentatte ganger blir synlig for Sigma. Spillet er lagt til en alternativ versjon av Tokyo. I eldgamle tider da menneskene trodde at gudene hadde innvirkning på deres liv, kunne demoniske krefter terrorisere verden. Gudene styrket derfor enkelte menneskelige familier med magiske evner.

Handling
--------

Sigma får problemer på grunn av den mystiske mannen i svart. Når han deretter kommer hjem, oppdager han at verden har forandret seg til det verre. Men ingen kjenner ham igjen, bortsett fra Neon. De to oppdager at noen har løslatt demoner fra den store klokken, og dette forårsaket en tidsendring.

Ved hjelp av deres magi, og den store klokken, reiser Sigma og Neon til fortiden og forsøker å løse forskjellige mysterier. Men dette blir også undersøkt av forskjellige versjoner av Rin Yukiha. Sigma beseirer etter hvert demonene, og samtidig forsvinner Neon - og bare Sigma kan huske henne. Sigma må deretter forsøke å omskrive historien på egen hånd, og skape en fredelig verden for alle sammen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sigma Harmonics* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Sigma Harmonics* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Sigma Harmonics* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Michael Joseph Morell** (født 4. september 1958 i Ohio) var assisterende direktør i Central Intelligence Agency (CIA) og har fungert som konstituert direktør for CIA ved to anledninger, henholdsvis fra 1. juli 2011 til 6. september 2011 og fra 9. november 2012 til 8. mars 2013.

Liv og karriere
---------------

Morells utdannelse omfatter en bachelorgrad i økonomi fra University of Akron i Ohio, og en mastergrad fra Georgetown University i Washington, D.C..

Morell begynte å arbeide for CIA i 1980. Han var sjef for CIAs avdeling for Asia, stillehavsområdet og Latin-Amerika før han etterfulgte Stephen Kappes som assisterende direktør i mai 2010. Fra 1. juli 2011 til 6. september 2011 hadde Morell sin første periode som konstituert direktør i CIA, da Leon Panetta ble utnevnt til forsvarsminister. Den 9. november 2012, Morell igjen innsatt som fungerende direktør da David Petraeus gikk av som CIAs direktør etter en utroskapsskandale. John Brennan ble bekreftet av det amerikanske senatet som ny direktør i CIA den 5. mars 2013. Morell kunngjorde sin avgang fra CIA 12. juni 2013.

Referanser
----------

1. ↑  «CIA deputy director steps down». CNN. 14. april 2010. Besøkt 12. juni 2013.
2. ↑  «Michael J. Morell». CIA. 8. mai 2013. Arkivert fra originalen 6. mai 2016. Besøkt 12. juni 2013.
3. ↑  Dilanian, Ken; Memoli, Michael A. (5. mars 2013). «Senate committee approves Brennan as CIA director». Los Angeles Times. Besøkt 12. juni 2013. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  Falch-Olsen, Ida (12. juni 2013). «CIA-topp går av». TV 2. Besøkt 12. juni 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE
 |
**Corey Pavin** (født 16. november 1959) er en amerikansk profesjonell golfspiller som var en av de ledende stjernene på PGA-touren fra midten av 1980-tallet til midten av 1990-tallet.

Pavin ble profesjonell i 1982 og etablerte seg raskt som en ledende spiller, med tre internasjonale seire i 1983 og sin første sier på PGA-touren i Houston Coca-Cola Open i 1984. De fleste årene i det neste decenniet vant han minst én turnering på PGA-touren eller internasjonalt. I 1991 toppet han pengelisten på PGA-touren, og ble dermed den siste til å gjøre dette uten å ha vunnet en million dollar i premiepenger.

Pavins karriere nådde sitt høydepunkt da han vant sin første *major* i US Open i 1995. Heller enn å markere en ny giv mot et høyere nivå, ble prestasjonen fulgt av et langt skred ned på verdensrankingen i golf. Siden har han kun vunnet ett mesterskap på PGA-touren, og 89.-plassen på pengelisten for 2004 var første gang blant de 100 beste siden 1998.

Seire på PGA-touren
-------------------

* 2006: U.S. Bank Championship in Milwaukee
* 1996: MasterCard Colonial
* 1995: Nissan Open; *US Open*
* 1994: Nissan Los Angeles Open
* 1992: Honda Classic
* 1991: Bob Hope Chrysler Classic; BellSouth Atlanta Golf Classic
* 1988: Texas Open
* 1987: Bob Hope Chrysler Classic; Hawaiian Open
* 1986: Hawaiian Open; Greater Milwaukee Open
* 1985: Colonial National Invitation
* 1984: Houston Coca-Cola Open

Eksterne lenker
---------------

* (en) Corey Pavin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (de) Corey Pavin – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Corey Pavin – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Corey Pavin – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Corey Pavin – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Corey Pavin – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

  

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
**Stedjesteinen** er en runestein som står ved Stedje kirke, Sogndal kommune, Sogn og Fjordane.

Steinen er nevnt første gang i 1626, i et brev fra sogneprest Niels Paaske. Den sto da antakelig på høyden nord for kirken. En gang etter det skal den ha blitt tatt ned og brukt i grunnmuren på et hus i nærheten. I 1837 rapporterer Wilhelm F.K. Christie at grunneieren, sorenskriver Knagenhjelm, hadde tatt steinen fram igjen og flyttet den opp til sin opprinnelige plass ved kirken. I 1859 ble den flyttet til frukthagen ved Nedre Stedje. Foreningen til norske Fortidsmindesmærkers Bevaring henstilte til eieren å flytte steinen tilbake, noe som etter hvert ble gjort i 1877. Dette året gjorde Bendix E.R. Bendixen en grundig undersøkelse av innskriften:

**olafrkununkrskautmilistæinaþe(s)a**
På norrønt blir det: *Òlafr konungr skaut milli steina þessa*.

På moderne norsk blir det: «Kong Olav skjøt mellom disse steinene».

Vinteren 2012 ble steinen skadd under snøbrøyting. Sogndal kommune ble ilagt bot, og måtte bekoste restaurering av steinen og vernebygg.

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1957. s. 22ff.
Tårnet i Kirovbakken (K90) med pilar dekket av is
**Kirovbakken** (russisk: Кировский трамплин) er en hoppbakke i Kirov i Russland. Bakken ligger ved Filejskajafjellet, ved elva Vjatkas venstre bredd, og har størrelse K90. I nærheten av K90-bakken ligger også to hoppbakker med størrelse K40 og K25. I tilknytning til hoppbakkene ligger også slalåmbakke og rulleskøyteløyper. K90-bakken har blitt brukt til interregionale og nasjonale renn.

Den største bakken ble bygd i 1951, og senere ble det også bygd mindre bakker, administrasjonsbygning og hotell for tilsreisende idrettsfolk. Bakken har blitt utvidet flere ganger. Økonomisk vanskelige tider i Kirov bidro til at Kirovbakken ble stående og forfalle fra 1992. Hoppanlegget ble satt i stand igjen i 2002, og var da det eneste av hoppanleggene i Russland som var bragt opp til internasjonal standard.

I 2007 ble lederne for skisenteret dømt for å ha brukt eiendommen hoppanlegget ligger på uten tillatelse. Byadministrasjonen i Kirov krevde i september 2009 at hele hoppanlegget måtte rives. Etter forhandlinger fikk skisenteret leie området, og hoppanlegget fikk bli stående, men K90-bakken ble likevel stengt på grunn av sikkerhetsmangler ved anlegget.

Bakkerekorden i K90-bakken er 96,5 meter, satt av Dmitrij Vasiljev 25. januar 2004.

En av pilarene som tårnet i K90-bakken hviler på blir sprøytet med vann om vinteren, slik at det danner seg et tykt islag når det fryser. Ispilaren brukes til isklatrekonkurranser.

27. juni 2010 brøt det ut brann i K90-bakken, og en del av tårnet ble ødelagt. Den russiske staten har bevilget penger til å reparere og oppgradere hoppanlegget, blant annet planlegges å bygge en helt ny K40-bakke ved siden av K90-bakken, samt å oppgradere K25-bakken. Ombyggingen skal være ferdig i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  Gorod Kirov: Sportkompleks «Tramplin»: Tsjto nas zjdet zimoj 2010 goda?[*død lenke*] (russisk, 21. oktober 2009)
2. ↑  Komsomolskaja Pravda: Sgorevsjij v Kirove tramplin vosstanovjat (russisk, 28. juni 2010)
3. ↑  Gorod Kirov: Na sportkompleks «Tramplin» vydeljat 80 millionov rublej Arkivert 9. november 2011 hos Wayback Machine. (russisk, 25. oktober 2010)
4. ↑  Davetsja: V 2011 gody v Kirove natsjnut rekonstruktsju tramplinov[*død lenke*] (russisk, 23. oktober 2010)

Eksterne lenker
---------------

* Skisprungschanzen-Archiv: Kirov
* Flying Skier: Kirov (bildegalleri)
* Pravitelstvo Kirovskoj oblast: S Kirovskojo tramplina vzletjat za Rossii[*død lenke*] (russisk, 27. januar 2005)
* Vitruvij: Kirovskij tramplin Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. (russisk)
**Hestgardekasernen** er en tidligere kaserne i Frederiksholms Kanal 26 i København.

Historie
--------

Kasernen er tegnet i en streng nyklassisistisk stil av arkitekten Andreas Kirkerup i 1792 under tilsyn av ingeniørmajor Hans Lønborg. Her holdt Livgarden til Hest til. Den ble gjenoppført av samme arkitekt etter en brann i 1798.

Den ligger umiddelbart opp til Fæstningens Materialgård i nr. 28 og er fredet.

I årene 1996–1999 forestod daværende Slots- og Ejendomsstyrelsen (i dag Styrelsen for Slotte og Kulturejendomme) en restaurering og nyinnredning av kasernebygningen.

I dag huser den billedhuggeravdelingen av Det Kongelige Danske Kunstakademis Billedkunstskoler.

Referanser
----------

1. ↑  Fredningssag / Hestgardekasernen og Materialgården, Frederiksholms Kanal 026-028 og Vester Voldgade 119, København fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 30. juni 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Royal Horse Guards Barracks (Copenhagen) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (da) Ministeriet for Børn og Undervisning om bygningen
Den gamle delen av kanalen med båtheis nr 4.
Utsikt fra Båtheisen Strépy-Thieu over den nye kanalen
**Canal du Centre** er en kanal i Belgia som forbinder elvene Maas og Schelde. den har en total lengde på 20,9 kilometer. Kanalen ble opprinnelig bygget for å transportere kull som ble utvunnet i området.

En eldre kanalseksjon mellom byene La Louvière og Thieu har fire hydrauliske båtheiser bygget mellom 1888 og 1917, som nå er innskrevet på UNESCOs verdensarvliste som Båtheisene på gamle Canal du Centre. Denne kanalseksjonen med de gamle heisene har blitt erstattet av en ny kanalstrekning med den nye båtheisen Strépy-Thieu, som var verdens største da den ble åpnet i 2002.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Canal du Centre (Belgium) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* hjemmeside (fransk)

Kanalens plassering i Belgia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
*Må ikke forveksles med Greenfield Stadium på Jamaica eller Greenfield Stadium i England.*

**GreenFields Stadion** er et landhockeystadion designet av ingeniørselskapet Kybys Ingenieurs en adviseurs i byen Haag i Nederland. Det ble bygget spesielt i forbindelse med VM i landhockey 2014 for kvinner og menn. Stadionet ligger ved avkjøringen fra motorvei A12 og rett ved det langt større Kyocera Stadion, som til vanlig fungerer som hjemmebane for fotballaget ADO Den Haag og som for tiden også brukes under VM i landhockey. Stadionet har 5 000 sitteplasser, hvorav 1 000 er under tak. Etter endt mesterskap vil det bli overlevert den lokale landhockeyklubben Ypenburg.

Klargjøring av området hvor stadionet skulle bygges begynte i siste halvdel av 2013 og tok seks måneder, mens selve byggingen begynte i mars 2014 og var unnagjort på bare drøyt to måneder. Stadionet ble offisielt åpnet 30. april 2014, en måned før VM-turneringens start. Det er oppkalt etter GreenFields, leverandøren av spesialutviklede kunstgressmatter til begge stadionene hvor det til sammen skal spilles 76 kamper under VM i landhockey 2014. Første internasjonale kamp på GreenFields Stadion ble spilt 31. mai 2014 mellom kvinnelandslagene til Australia og Sør-Korea.

Referanser
----------

1. ↑  «3D Animation GreenFields Stadium» **(engelsk)**. GreenFields. Besøkt 25. mai 2014.
2. 1 2 3  «GreenFields Stadion» **(nederlandsk)**. Rabobank Hockey World Cup 2014. Besøkt 25. mai 2014.
3. 1 2 3  «GreenFields Stadium officially opened in The Hague» **(engelsk)**. FIH. 30. april 2014. Besøkt 25. mai 2014.
4. 1 2  «GreenFields Stadium ready for Hockey World Cup 2014» **(engelsk)**. GreenFields. Arkivert fra originalen 25. mai 2014. Besøkt 25. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* GreenFields Stadion − bilder, nyheter og informasjon Arkivert 11. mai 2014 hos Wayback Machine. − greenfields.eu (engelsk)
* GreenFields Stadion i bilder − denhaag.nl (nederlandsk)
**Georg Paul Erich Hilgenfeldt** (født 2. juli 1897 in Heinitz/Ottweiler, trolig død i april 1945 i Berlin) var en høytstående tysk embedsmann og SS-general under det tredje rike.

Hilgenfeldt ble født 2. juli 1897 og fullførte sin skolegang i Saarbrücken og Halle. Han deltok i den første verdenskrig som pilot og offiser. Senere arbeidet han i tømmerindustrien og som salgsrepresentant i byggeindustrien. Fra 1928 var han ansatt ved *Reich Statistical Office*.

Han ble medlem av det tyske nazipartiet 1. august 1929 og ble *Kreisleiter* (distriktsleder) i 1932. I 1933 ble han *NSDAP Gauinspektor for Inspektion I Groß-Berlin*. Han jobbet på partiets velferdskontor og ble etter hvert leder for Tysklands velferdsorgan, (Nationalsozialistische Volkswohlfahrt (NSV), som frem til 1939 ble den største naziorganisasjonen etter Tysk arbeidsfront.

9. september 1937 ble han medlem av SS og i 1939 ble han Brigadeführer i Waffen-SS,

Hilgenfeldt har vært savnet siden mai 1945. Hans søster Hedwig Hilgenfeldt sendte inn en begjæring om dødserklæring i 1957. Folkeregisteret i Berlin-Charlottenburg fastsatte datoen for hans død til den 25. april

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   BOE ID BOE-A-1940-8440[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Vedtekter i aksjeselskap eller allmennaksjeselskap** er etter norsk selskapsrett et obligatorisk sett med regler som skal inngå i et selskaps stiftelsesgrunnlag. Reglene er, innefor lovens rammer, bindende for selskapet selv. Det er ingen begrensninger i hva slags regler som kan innbefattes i vedtektene, så lenge de ikke strider med ufravikelige rettsregler.

Krav til vedtektene
-------------------

### Formelle krav

Vedtekter skal utformes sammen med selskapets stiftelsesdokument, og skal derfor være skriftlig, datert og undertegnet. Vedtekter kan også endres i ettertid, men det er ingen formelle krav til hvordan disse endringene skal føres.

### Minstekrav til vedtektenes innhold

Vedtektene skal som et minimum inneholde:

* Selskapets foretaksnavn
* Kommunen hvor selskapet skal ha sitt forretningskontor
* Angivelse av selskapets virksomhet
* Aksjekapitalens størrelse
* Aksjens pålydende (nominelle beløp)

Angivelsen av selskapets virksomhet var tidligere, etter aksjeloven av 1976, formulert som selskapets «formål», og det er denne betydning som ligger i begrepet «virksomhet» i aksjeloven av 1997. Selskapet skal til enhver tid drives innenfor vedtektenes angitte virksomhetsområde.

For allmennaksjeselskap er det noen ytterligere krav til vedtektene:

* vedtektene skal angi at selskapet er et allmennaksjeselskap
* antall aksjer i selskapet
* antallet eller laveste og høyeste antall styremedlemmer
* om selskapet skal ha flere daglige ledere eller om styret eller bedriftsforsamlingen skal kunne bestemme at selskapet skal ha flere daglige ledere, samt i så fall om flere daglige ledere skal fungere som kollektivt organ
* hvilke saker som skal behandles på den ordinære generalforsamlingen

### Adgangen til å fravike loven

I en rekke enkeltbestemmelser er det gjort klart at de kan fravikes i selskapets vedtekter. Eksempler på dette er:

* Mulighet for forskjellige aksjeklasser
* Stemmerettsbegrensninger
* Spesielle flertallskrav

En rekke andre lovbestemmelser gir klart uttrykk for at de ikke kan fravikes i vedtektene, slik som f.eks. aksjeeiernes møterett og aksjeeiernes fortrinnsrett ved kapitalforhøyelse.

En god del bestemmelser sier ikke noe uttrykkelig om hvorvidt bestemmelsen kan fravikes i vedtekter eller ikke. Det må i slike tilfeller gjøres en tolking av hva som skal gjelde for den enkelte bestemmelse.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Mads Henry Andenæs (2006). *Aksjeselskaper & Allmennaksjeselskaper*. Oslo. s. 46-56. ISBN 9788299743907.
2. ↑  Jf. aksjeloven/allmennaksjeloven § 2-9. Kravet til skriftlighet følger av ordbruken «dokument».
3. ↑  Jf. aksjeloven § 2-2
4. ↑  Ot.prp.nr. 23 1996-97 s. 130
5. ↑  Jf. allmennaksjeloven § 2-2
6. ↑  Jf. aksjeloven/allmennaksjeloven § 5-2 første ledd
7. ↑  Jf. aksjeloven/allmennaksjeloven § 10-4 annet ledd
**Johannes Sannesmoen** (født 27. mars 1938 i Skien) er en norsk bistandsarbeider.

Sannesmoen er siviløkonom fra Norges Handelshøyskole i Bergen og har utdanning i bedriftsfinansiering fra Universitetet i Köln. I sitt yrkesaktive liv har Sannesmoen arbeidet med misjons- og utviklingsarbeid i Afrika, særlig på Madagaskar og i Mali. Han har arbeidet for Det Norske Misjonsselskap og i Norad. I 1991 ble Sannesmoen ansatt som regiondirektør for Vest-Afrika i Strømmestiftelsen. Han ble senere ansvarlig for Strømmestiftelsens arbeid med mikrofinans.

Utmerkelser
-----------

Sannesmoen har mottatt en rekke utmerkelser for sitt virke. Kongen utnevnte i desember 2006 Sannesmoen til ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for langvarig og mangfoldig innsats for Det Norske Misjonsselskap, Den Lutherske kirke, NORAD og Strømmestiftelsen når det gjelder misjons- og utviklingshjelp i fattige land i Sør-Amerika, Asia og Afrika.» Han er utnevnt til ridder av Madagaskars nasjonalorden for sin innsatsen i forbindelse med oppbygningen av Den Lutherske Kirkens Helsedepartement på Madagaskar. Sannesmoen ble i 2006 utnevnt til ridder av Malis nasjonalorden for innsats for å fremme kultur og utdanning i Mali.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «The King and I»[*død lenke*], fattigdomsbekjemper.no, Strømmestiftelsen.
2. ↑  «Johannes Sannesmoen, Ridder av 1. klasse» Arkivert 15. oktober 2011 hos Wayback Machine. Fylkesmannen i Vest-Agder.
3. ↑  A. M. Cisse: Décoration: JOHANNES SANESMOEN PROMU CHEVALIER DE L'ORDRE NATIONAL[*død lenke*], *l'Essor*, nr. 15799, 2. oktober 2006.
**Cand.med.** (***Candidatus medicinae*** for menn eller ***candidata medicinae*** for kvinner) er den akademiske graden som oppnås når en student avlegger den medisinske embedseksamen, som er den avsluttende eksamen ved profesjonsstudiet i medisin. Etter endt studium vil graden kvalifisere for norsk autorisasjon som lege.

I Norge gir dette mulighet til å søke om turnustjeneste eller lege i spesialisering del 1 (LIS 1) ved sykehus og i legedistrikt, som igjen er et kvalifikasjonskrav for å kunne jobbe som fastlege, i kommunal legevakt, eller som lege i spesialisering del 2 og 3 på sykehus.

Den første som tok denne eksamen i Norge, var Carl Schultz i 1817.

Internasjonalt
--------------

Tittelen cand.med. brukes i denne formen i Danmark og Norge, og i forsvensket form i Sverige (*med. lic.*?). Graden er sammenlignbar med gradene oppnådd etter medisinsk studium i de fleste andre vestlige land, for eksempel britisk *MBBS/MBChB* og tysk *Arzt*. I USA gir den grunnleggende fireårige medisinerutdannelsen graden *Medical Doctor* (MD) som der regnes som «profesjonsdoktorgrad» (i likhet med graden *Juris Doctor* eller JD for jurister), men denne utdannelsen er forskjellig bygget opp fra den norske og det er generelt svært vanskelig å få den godkjent som jevngod med cand.med. som er et krav for norsk autorisasjon som lege.

Referanser
----------

1. ↑  «candidatus – akademisk grad». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 20. februar 2018. Besøkt 1. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Johannes Schrøder** (født 13. januar 1883 i Christiania, død 9. juli 1954 på Hønefoss) var en norsk høyesterettsadvokat, skiløper, bedriftsleder og ordfører i Hønefoss.

Han ble vernepliktig offiser i 1902, cand.jur. i 1906 og høyesterettsadvokat i 1916. Ved siden av sin advokatpraksis var han disponent for A/S Hofsfos Træsliberi og Papirfabrik fra 1933. Han var medlem av bystyret og formannskapet i Hønefoss, og var Hønefoss' første ordfører etter krigen i et par måneder fra 1945.

Han og broren Enevold Falsen Schrøder, som også ble advokat, var med i Skiklubben Starkad fra 1900, og han deltok i hopprennet i Holmenkollbakken i 1902 og 1903.

Referanser
----------

1. ↑  Schrøder, Ole (1998). *Schrøderslekten*. Fredrikstad: MITT-forl. ISBN 8290658729.
2. ↑  «Høyesterettsadvokat Johannes Schrøder». *Aftenposten*. 15. juli 1954. s. 2.
3. ↑  Jørgensen, Ivar (2012). *Vinterlivets rene glæder : historien om skiklubben Starkad*. ISBN 9788230320624.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Lettklinker eller «Leca»-blokker.
**Lettklinker** er et byggemateriale laget av leire. Lettklinker er også kjent under navnet **Leca** som er et registrert varemerke, et akronym hentet fra det engelske **L**ight **E**xpanded **C**lay **A**ggregate. Leca er lett og har god isolasjonsevne.

Lettklinker blir laget av granulert leire, som blir bakt i roterende ovner ved om lag 1200°C. Produktet er formet som små porøse kuler med hard overflate.

Lettklinker er slike kuler, støpt inn i sement, i firkanta blokker. De blir brukt som bygningsmateriale i grunnmurer, piper og andre bygningselementer. Det finnes også blokker som er inndelt som en sandwich; et isolasjonslag i midten og leirkulelag på hver side, såkalt isoblokk. Lettklinker markedsføres i form av blokker, piper, byggeplank (etasjeskillere) og løse Lecakuler. Løse kuler blir nyttet som utfylling der en trenger lav vekt og/eller isolasjon.

Leca-pipe
---------

Leca-pipe er pipetypen som er mest installert i norske boliger etter at elementpiper erstattet piper i tegl. Dette skjedde gradvis på 1960- og 70-tallet. I 1987 ble innerrøret gjort tettere. Dette medførte krav om bedre kjøling av pipen. Det ble derfor lagt inn kanaler for luftgjennomstrømming i ytterelementet.

### Modeller

* Leca standard piper før 1987 (?) har innvendig diameter 210 mm. Utvendig diameter innerrør er 270 mm.
* Leca standard piper etter 1987 (?) har innvendig diameter 200 mm, utvendig diameter innerrør 250 mm.
* Leca standard piper etter 1996 har enda mindre diameter utvendig for innerrør, fordi man da.gikk over til keramisk innerrør som trengte mindre godstykkelse.
* Leca Venti har innvendig diameter 180 mm.
* Leca Mini har innvendig diameter 160 mm. (Selges ikke lenger) Disse finnes også som firkantet.

I tillegg finnes Leca Maxi med firkantede innerrør.

Norsk Leca
----------

Selskapet Norsk Leca ble startet i 1954. I dag heter selskapet Saint-Gobain Byggevarer as og er eid av det franske Saint-Gobain. I markedet frontes selskapet med merkevarene Weber og Leca. 

1. april 2010 skiftet Maxit navn til Weber som har ca. 240 ansatte og over 1 000 forhandlere i Norge. Weber leverer murverk og murverksrelaterte produkter i landet.

Weber produserer blant annet lettklinke-blokker, piper, byggeplank (etasjeskillere) og løse lecakuler, samt sparkel og avrettingsmasser, mørtler, spesialbetong, våtromsprodukter og et vannfiltreringsprodukt kalt filtralite.

Referanser
----------

1. ↑  Bjerke; Galambos; Åstrøm; Barikmo; Hommeland; Grindheim (2019) [1927]. «5.11.19 Tresjikts Elementskorsteiner». *Håndbok i skorsteiner og ildsteder*. Norsk Brannvernforening. s. 47. ISBN 978-82-7485-096-5.

Eksterne lenker
---------------

* maxit as
* Weber as

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Shoja Shah sittende på sin trone i en illustrasjon fra 1839
**Shoja Shah** (*Shuja Shah*, *Shah Shujah*, *Shujah al-Mulk*) (født 1780, død 5. april 1842) var av sadozai-grenen av abdali-gruppen i pashto-klanene i Afghanistan, sønn av Timur Shah av Durrani-dynastiet. Han kastet sin bror Mahmud Shah fra makten og styrte Afghanistan fra 1803 til 1809.

Shoja allierte Afghanistan med Storbritannia i 1809 som et middel for forsvar mot en kombinert invasjon av India av Napoleon og Russland.[]

Han ble fjernet av sin forgjenger Mahmud Shah i 1809 og reiste i eksil, først i Punjab, senere i Britisk India.

I 1838 hadde han samlet støtte av britene og Punjab til en invasjon av Afghanistan. Dette utløste den europeiske innflytelsen i Afghanistan.[] Shoja ble gjeninnsatt på tronen av britene i august 1839, nesten 30 år etter sitt fall, men ble ikke ved makten da britene trakk seg ut. Han ble myrdet i april 1842.

Referanser
----------

1. ↑   portal.dnb.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.isni.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NLA
 |
*Den hellige* **Sixtus I** (opprinnelig **Xystus**, død ca. 125) var pave fra ca. 115 til sin død. 

Han var ifølge *Liber Pontificalis* romer, og skal ha vært sønn av en mann ved navn Pastor fra slekten Elvidia. Den opprinnelige formen av navnet hans tyder på at han var av gresk opphav. 

Blant de få opplysningene som finnes om hans pontifikat er et han bestemte av corporalet, en duk som legges under kalk og patena under nattverdsfeiringen for å fange opp eventuelle smuler eller vin som søles, skulle være av lin; at bare ordinerte menn skulle håndtere de hellige kar og at *Trishagion* skulle synges før messen. Ingen av disse reglene er bevart, men han foreskrev også at presten skal resitere *Sanctus* sammen med folket under messen, noe som fortsatt gjøres. 

Han regnes som martyr i alle de tidligste kilder bortsett fra hos Ireneus. Man mener at han ble gravlagt i Alatri; en historie om at han ble gravlagt på Vatikanhøyden og at relikviene ble flyttet til Alatri først i 1132 er det ikke historisk belegg for. 

Noen av hans relikvier ble gitt til kardinal de Retz av Klemens X (1670–1676) og flyttet til et abbedi i Lorraine.

Navnet Sixtus er med i Den romerske kanon, men det refereres der til Sixtus II. 

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Aleksander I** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Telesforus** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE
 |
**Kumi Nakada** (japansk: 中田 久美 født 3. september 1965 i Nerima), japansk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles, 1988 i Seoul og 1992 i Barcelona. 

Nakada vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det japanske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for damer bak Kina og USA. Japan tapte semifinalen mot Kina med 0-3 men vant bronsefinalen med 3-1 over Peru. Nakada spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronsel Bronse i volleyball, damer Japans flagg Japan

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kumi Nakada – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kumi Nakada – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kumi Nakada – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kumi Nakada – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kumi Nakada – World of Volley Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii
 |
***Toby's Bow*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Harry Beaumont.

Handling
--------

Når den ville bohemske livsstilen i Greenwich Village har ødelagt den suksessrike roman-forfatteren Tom Blakes evne til å skrive, nekter forlaget hans å gi ham mer penger før han har forlatt dette miljøet. En kamerat av Tom sørger for at han kan flytte til et pensjonat drevet hennes tante Eugenia, som opprinnelig kommer fra Sørstatene. Der kan Tom endelig finne stillheten han trenger for å skrive sin neste bok.

Ved å bruke et fiktivt navn, blir Tom snart introdusert for Eugenias stolte, aristokratiske bestemor. Etter at Tom hjelper til med å gjøre Eugenias dårlige manuskript til en roman, ved å praktisk talt omskrive hele boken selv, gjør bokens suksess det mulig for Eugenia å betale ned hele boliglånet hennes. Men når hun endelig oppdager Toms virkelige identitet, erklærer hun rasende at hun ikke ønsker å ta imot veldedighet fra noen.

Skuespillere
------------

* Tom Moore som Tom Blake
* Doris Pawn som Eugenia
* Macey Harlam som Dubois
* Arthur Housman som Bagby
* Colin Kenny som Bainbridge
* Augustus Phillips som Paige
* Catherine Wallace som Valerie
* Violet Schram som Mona
* George Kuwa som Jap
* Nick Cogley som Onkel Toby

Referanser
----------

1. ↑  TOBY'S BOW
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Toby's Bow* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Toby's Bow* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Toby's Bow* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Toby's Bow* på Silent Era Rediger på Wikidata
*Må ikke forveksles med Marikollen i Rælingen.*

**Marikollen** var en hoppbakke i Skaun kommune i Trøndelag. Den lå sør for Skjetnan på Viggja og var i sin tid en av Norges største hoppbakker. Bakken var eid av Viggja IL.

Hoppbakken ble bygd i 1927 av Idrettslaget Fart, og i 1929 satte klubbens egen Johan Arnt Høiseth bakkerekord med 57 meter. I 1934 ble bakken ombygd, blant annet ble hoppet trukket 14 meter tilbake og tilløpet forlenget. Etter ombyggingen nådde Reidar Andersen 90 meter på trening. I renn ble det gitt lavere fart. Johan Arnt Høiseth forbedret den anerkjente bakkerekorden til 71 meter i februar 1935.

Etter 2. verdenskrig ble bakken satt i stand igjen, og i 1949 satte Torbjørn Falkanger bakkerekord med 84,5 meter. På 1950-tallet ble rennene i Marikollen sett av flere tusen tilskuere. Odd A. Brevik nådde 90 meter i offisielt renn i 1951, og senere ble bakkerekorden forbedret til 91,5 meter.

I siste halvdel av 1950-tallet ble det lagt planer for å bygge ut bakken til å tåle hopp på 120 meter eller mer, men planene ble aldri satt ut i livet. Marikollen mistet betydning i forhold til Granåsen i Trondheim og Kløvsteinbakken i Meldal, som begge lå mer sentralt til, og det siste rennet i Marikollen ble holdt i 1957.

I 2022 gav Viggja IL ut boka *Marikollen : Trøndelags største hoppbakke fra 1927 til 1957* skrevet av Thor Gotaas.

Referanser
----------

1. ↑  ISBN 978-82-303-5625-8

Kilder
------

* Fjordingen: Her startet skieventyret[*død lenke*] (1. mars 2013, oppdatert 4. mars 2013, besøkt 20. juli 2013)
* Skaunnytt.no: Lange svev på Viggja (11. februar 2011, oppdatert 15. februar 2011, besøkt 20. juli 2013)
* Adresseavisen: Marikollen på Viggja (s. 27, 18. april 2005, arkivert hos Retriever Norge)
* P. Chr. Andersen og Ragnar Wold (red.): *Sport i navn og tall*. Schibsted, Oslo 1950 (s. 250, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
***Miraklene i Santo Fico*** er en roman skrevet av den amerikanske forfatteren D.L. Smith. Boken har solgt over 40 000 eksemplarer i Norge. Filmrettighetene til boken er kjøpt opp av Tailor-Made Films.

Boken ble sluppet på engelsk i januar 2003, og på norsk i 2004.

Handling
--------

Bokas hovedperson Leo Pizzola kommet tilbake til den italienske landsbyen Santo Fico, hvor han ikke har vært på 20 år. Han er fortsatt på leting etter en måte å bli rik raskt på, og da en turistbuss ankommer landsbyen bestemmer han seg for å gjennomføre svindelen han spesialiserte seg på som ung. 

Barndomsvennen Guido, kjent under klengenavnet «Topo» (*musen*), blir med på svindelen, og de lurer turistene til å betale godt for å se «mirakelet» i Santo Fico.

Noe senere treffer et jordskjelv Santo Fico, og en rekke bygninger blir skadet, deriblant byens gamle kirke. Pizzola bestemmer seg for å stjele kirkens gamle veggmaleri, «mirakelet», for siden å selge det for å tjene mer penger. Han og «Topo» bærer bildet gjennom byen og ned til Pizzolas hus sent en kveld, men byens cafeeier og Pizzolas gamle flamme Martha ser dem, og blir rasende. 

Da maleriet forsvinner fra den allerede ramponerte kirken, mister landsbypresten, fader Elio, helt troen på at Gud elsker ham. Martha krever at Pizzola og «Topo» hjelper presten med å få tilbake troen, og de to bestemmer seg for å skape et helt eget mirakel til presten, slik at han skal tro at Gud har vendt seg til ham igjen. 

Mirakelet de planlegger slår etterhvert feil, og presten mister troen mer enn noen gang. «Topo», som er svært interessert i gamle filmer, bestemmer seg for å prøve igjen med et annet mirakel. De ansetter byens peneste frisør som skuespillerinne, og planlegger at hun skal spille en engel som kommer ned til fader Elio for å fortelle ham at Gud elsker ham. Også dette mirakelet slår feil, men landsbyen oppdager etterhvert at en rekke andre små mirakler har skjedd rundt dem, nesten uten at de oppdaget det.

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av *Miraklene i Santo Fico* i VG-nett

Portal: Litteratur
**Osbakken Idrettslag** (stiftet 1946) er et norsk idrettslag fra Osbakken i Mjøndalen. Idrettslaget drev tidligere med bandy og fotball, men har de siste årene vært mer en velforening for området. Osbakken Idrettslag er tilknyttet Norges Friidrettsforbund gjennom undergruppen *Osbakken IL Øl- og spasergruppe*. Idrettslaget arrangerer dessuten barneskirenn hvert år.

Mellom 1984 og 2004 hadde Osbakken seniorlag i bandy. Dette laget besto i stor grad av tidligere spillere fra eliteserielaget Mjøndalen IF. I periodene 1998–2000 og 2001–2004 spilte Osbakken i nest øverste divisjon. I fotball, som klubben drev til ut på 1990-tallet, lå den et stykke ned i divisjonssystemet.

Referanser
----------

1. 1 2  Bjørn Erik Nebel (5. februar 2013). «Osbakken IL - ikke som alle de andre idrettslagene». Eikerbladet.
2. 1 2  Stian Nedberg (8. januar 2002). «Osbakken Bandy - laget med mest utstyr og minst kondis». Arkivert fra originalen 7. august 2012. Besøkt 10. april 2013.
3. ↑  «1. Divisjon 2003/2004». Norges Bandyforbund. Arkivert fra originalen 15. august 2012. Besøkt 10. april 2013.
**Marikollen skole** var fra 1980 til 2011 en kommunal ungdomsskole på Mjølkeråen i Åsane bydel i Bergen kommune. Ble fra 2011 er en del av Mjølkeråen skole.

Historie
--------

Skolebygget stod klart til skolestart høsten 1980 med Arne Halvorsen som arkitekt. Elevene kom fra barneskolene i Hordvik, Salhus og Mjølkeråen. 

Allerede i 1971 startet man planlegging av ungdomsskole i Mjølkeråen. Arkitekt og konsulenter ble engasjert til byggeoppdraget. Da planleggingen startet var Åsane egen kommune, men allerede året etter ble den slått sammen med Bergen kommune. Dette førte til at hele prosjektet ble forsinket. Først i 1978 ble nødvendige vedtak om bygging av skolen gjennomført. 

Skolen var bygget for å kunne integrere funksjonshemmede. Det ble lagt til rette for bruk av rullestol med løsninger uten dørstokker. Videre var det tilgang til de ulike etasjene gjennom heis og toaletter på hvert plan for rullestolbrukere. 

Arkivet etter Marikollen skole oppbevares ved Bergen Byarkiv.

Eksterne lenker
---------------

* Marikollen skole - oppslagsverket oVe, artikkel av Lars Bostrøm Johansen, Bergen Byarkiv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Sjak R. Haaheim** (født 5. august 1965) er advokat i Drammen. Han har tidligere vært anklager i påtalemyndigheten (2001–2010), både i Oslo politidistrikt og Søndre Buskerud politidistrikt.

Før han tok fatt på sin juridiske karriere, arbeidet han som pressemann i *Farsunds Avis* (1985–1990), *Fædrelandsvennen* (1990–1993) og *Verdens Gang* (1993–2001).

Familievold - vold i nære relasjoner
------------------------------------

Haaheim har siden han arbeidet på Stovner politistasjon (fra 2001) vært engasjert i bekjempelse av familievold, som han mener er et omfattende samfunnsproblem. Både som anklager og som advokat har han forelest for helsevesenet, politiet, barnevernet og andre aktører.

I det offentlige rom har han vært kritisk til manglende satsing på bekjempelse av vold i nære relasjoner, som han har anslått koster samfunnet 20 milliarder kroner årlig. Barns rett til ikke å være vitne til voksen vold er også et område hvor han har engasjert seg.

Haaheim deltok i arbeidet med å lage veilederen Politiets arbeid med vold i nære relasjoner i regi av Politidirektoratet (2008), og var medlem i prosjektgruppa som etablerte Statens Barnehus i Oslo i 2009. I 2011 ble han utnevnt som medlem i Advokatforeningens faste utvalg for bistandsadvokater.

Utgivelser
----------

* Haaheim, Sjak R: *Straffe!!!*, Høyskoleforlaget (2005).
* Narud, Kjersti (red): Kapittelforfatter «Bistandsadvokaten», Cappelen Damm.

Eksterne lenker
---------------

* Advokatfirmaet Advokatoriet A/S
* «Familievolden koster 20 milliarder»
* Veilederen «Politiets arbeid med vold i nære relasjoner»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Innhøsting av humle i Slovenia i 1961.
**Innhøsting** er det å hente eller berge inn en avling eller en *høst*. En kan for eksempel høste inn korn, frukt, nøtter, blomster, blader, dyrefôr, fiber- og oljeplanter. 
Tradisjonelle navn for innhøsting av høy er slåttonn, mens innhøsting av korn er blitt kalt skuronn.

Historisk har en gjerne høstet for hånd, men i forbindelse med industrialiseringen av jordbruket er mange typer innhøsting blitt mer mekanisert. Noen tradisjonelle redskaper for innhøsting er ljå, sigd, bærplukker og rake. Nyere maskineri er skurtresker, fôrhøster, høyballepresse og potetopptaker. Det er også gjort forsøk på å utvikle ulike former for robothøstere.

Innhøstingen føregår ofte om høsten, men kan også gå for seg andre tider på året. I ulike kulturer finnes det en rekke ulike høstfester som markerer innhøstingen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Fields of automation». *The Economist*. 12. desember 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
Kart over tverrforbindelsen mellom 1958 og 1964. Kartet viser dagens veier
**Innherredsferja AS** var en norsk fergeoperatør på Trondheimsfjorden. Den opererte fergesambandet mellom Levanger og Hokstad, som forbant Ytterøy til fastlandet, og fergesambandet mellom Vangshylla og Kjerringvik, som forbant Inderøy og Mosvik. Selskapet opererte syv ferger gjennom dets historie, og hadde opp til tre i drift samtidig, inkludert en reserve. Selskapet hadde kontorer på Levanger.

Selskapet ble grunnlagt i 1957 og begynte en tjeneste mellom Venneshamn, Kjerringvik, Vangshylla, Hokstad og Levanger. Opprinnelig var selskapet eid av en blanding av kommuner, fylket og privatpersoner og -selskaper. I 1964 ble selskapets rute delt i to, begge med étt samband. Etter at Skarnsundbrua ble åpnet i 1991, ble fergesambandet mellom Vangshylla og Kjerringvik stengt. I 2005 ble selskapet overtatt av Fosen Trafikklag, etter at staten bestemte at ruten skulle på anbud. Denne ble tapt til Nor-Ferjer, og selskapet opphørte driften ved utgangen av 2006.

Kilder
------

* Langfjæran, Rune; Hov, Hans (2008). *50 år med Innherredsferja A/S*. Levanger: Innherred Grafisk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Innherredsferja – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Alexander Hegius** (født omkring 1433 i Heeck i Westfalen i Tyskland, død 7. desember 1498 i Deventer) var en nedertysk humanist.

Intet er kjent om hans tidlige liv og studier, men han må ha vært i moden alder da han ble presteviet. Han hevdet selv å være elev av Rudolf Agricola, en av den tidlige tyske humanismes ledende skikkelser, men dette synes usikkert, av aldersgrunner. I alle fall har Agricola hatt innflytelse på Hegius. 

I 1469 ble Hegius rektor for en skole i Wesel, og kort tid etter leder for klosterskolen i Emmerich. I 1474 begynte hans virke som leder for skolen i Deventer, en skole som allerede var velkjent for sin humanistiske lærdom. Som humanist var Hegius en stor beundrer av den gamle klassiske era, og talte og skrev ren ciceronsk latin. Han behersket gresk like godt. 

Hegius er mest anerkjent for sin pedagogiske innsats. Han forenklet og forbedret undervisningsmetodene, og fjernet uegnede gamle bøker som hadde vært i bruk i århundrer. Skolen i Deventer økte i ry under hans ledelse, og inspirerte store mengder til innsats som lærere og oppdragere. Skoleplasser for fattige elever ble finansiert av inntektene fra de rikere. Hegius' personlighet gjorde sterkt inntrykk ved dype fromhet, høye moral, ydmykhet og enkelhet. Kort før sin død fordelte han all sin eiendom blant Deventers fattige. 

Blant Hegius' elever var Erasmus, Murmellius og Mutianus. 

Hegius ble ikke kjent som forfatter, men noen små traktater, brev og dikt ble utgitt av Jakob Fabri i 1503 i Deventer.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 100290132, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   de.wikisource.org[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* (de) Ludwig Geiger: «Hegius, Alexander». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 11, Duncker & Humblot, Leipzig 1880, s. 283–285.
* Herbert Jaumann: *Hegius, Alexander*, in: *Handbuch Gelehrtenkultur der Frühen Neuzeit*. Verlag Walter de Gruyter, 2004, ISBN 3-11-016069-2, S. 333 f. (Vorschau bei Google Books)
* Paul Joachimsen: *Der Humanismus und die Entwicklung des deutschen Geistes*. In: *Deutsche Vierteljahrsschrift für Literaturwissenschaft und Geistesgeschichte*, 8. Jg. 1930, S. 419–480
* (de) Gerhard Theuerkauf: «Hegius, Alexander.» I *Neue Deutsche Biographie* (NDB). Bind 8, Duncker & Humblot, Berlin 1969, ISBN 3-428-00189-3, s. 232 f. (digitalisering).
* *Hegius*, in: *Herders Conversations-Lexikon*. Freiburg im Breisgau 1855, Band 3, S. 254

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BPN **·** MGP **·** NKC **·** ICCU
 |
**Spartan South Midlands League** består av tre divisjoner fra nivå 9 til 11 i den engelske fotballpyramiden. Ligaen dekker i dag geografisk områdene i Nord London og grenseområdene nord for London. 

Ligaen funker som en underliga for Southern Football League og Isthmian League hvor lagene som rykker opp kan havne i en av disse divisjonene.

Ligaen består i dag av totalt 59 lag fordelt på disse tre divisjonene.

Vinnere
-------

### 1997-98

For overgangsesongen ble lagene delt inn i tre divisjoner, hvor man hadde en "Premier, en "Senior også "Division One". Bunnen og toppen ble delt inn geografisk etter nord/sør.

|
|  |
| Sesong | Premier North | Premier South | Senior | One North | One South |
| 1997-98 | Brache Sparta | Brook House | New Bradwell St Peter | Luton Old Boys | Old Roan |
|

### 1998-2001

I 1998 fjernet man den geografiske oppdelingen, og gikk over til et vanlig divisjonssystem med opprykk og nedrykk mellom divisjonene.

|
|  |
| Sesong | Premier | Senior | Division One |
| 1998-99 | Barkingside | Holmer Green | Bridger Packaging |
| 1999-00 | Arlesey Town | Tring Athletic | Dunstable Town |
| 2000-01 | Beaconsfield SYCOB | Letchworth | Pitstone & Ivinghoe |
|

### 2001-

I 2001 så skiftet man navn på "Senior" og "Division One" til sine nåværende navn.

|
|  |
| Sesong | Premier | Division One | Division Two |
| 2001-02 | London Colney | Greenacres | Mursley United |
| 2002-03 | Dunstable Town | Pitstone & Ivinghoe | Buckingham Athletic |
| 2003-04 | Beaconsfield SYCOB | Haywood United | Old Dunstablians |
| 2004-05 | Potters Bar Town | Oxhey Jets | Crawley Green Sports |
| 2005-06 | Oxford City | Colney Heath | Aston Clinton |
| 2006-07 | Edgware Town | Brimsdown Rovers | Dunstable |
| 2007-08 | Beaconsfield SYCOB | Kentish Town | Kings Langley |
| 2008-09 | Biggleswade Town | Royston Town | The 61 FC (Luton) |
|

Divisjoner
----------

*Spartan South Midlands Premier Division*
*Spartan South Midlands Division One*
*Spartan South Midlands Division Two*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ole Jacob Martinsen** (født 3. mars 1961 i Bergen) er en norsk geolog. Han mottok sin Dr.scient. i 1990 på en avhandling om avsetning av sedimenter i elvesystemer, på undersjøiske sokler m.m. i namurtiden, 326-315 millioner år før nå, i nordlige deler av England, herunder Shannon-bassenget. Han var forsker ved Geologisk institutt 1990–93, såvel som postdoktor 1990–92 ved University of Wyoming.[] Martinsen vant Meltzerprisen for yngre forskere i 1991 på 30 000 kroner, for sine geologiske modeller som forutså fordeling av sandstein og leirstein i sedimentære pakker, ikke av liten interesse for olje- og gassindustrien. Fra 1993 til 2007 jobbet han for Norsk Hydro og hjalp å utrede Gjøafeltet, Granefeltet og Ormen Lange-feltet.[]

Fra 2007-2010 var han leder for StatoilHydro sin globale leteforskningsvirksomhet, og vant *Distinguished Lecturer to the Asia-Pacific Region 2010* og *Robert R. Berg Outstanding Research Award 2011* fra American Association of Petroleum Geologists (AAPG). Fra 2011-2014 var han seniorrådgiver i Statoil. Siden 2014 har han vært sjefgeolog og direktør for letegeologi i Statoil. Martinsen har jobbet globalt med geologi både på overflaten og i undergrunnen, på norsk sokkel, i Europa, Nord-Amerika, de afrikanske og sør-atlantiske marginer, samt i Asia og stillehavsregionen. Han har ledet utviklingen av fagfeltet Source-to-Sink.[] Martinsens hovedinteresser faglig ligger i å sette sammen helhetlige geovitenskapelige modeller og hvordan eksterne drivmekanismer som klima, tektonikk og havnivåendringer styrer geologiske systemer i nåtid, nær fortid og ikke minst i jordens eldre perioder.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Lever for geologi». 365geo.no.