recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fremskrittspartiets Utredningsinstitutt**, forkortet **FUI**, var en norsk, politisk tenketank som var knyttet til det verdikonservative og liberalistiske Fremskrittspartiet (Frp). FUI var i drift fra 1988 inntil 1994. Leder var skribenten Jan Arild Snoen.

Historie
--------

Frp-formannen Carl I. Hagen tok initiativ til å etablere FUI etter modell fra amerikanske tenketanker høsten 1988. Ifølge *Profet i eget land* fra 2006, en uautorisert biografi om Frp-lederen skrevet av VG-kommentatoren Elisabeth Skarsbø Moen, skal Hagen ha villet gi tyngde bak argumentene etter beskyldninger om at han spilte på «grumsete» holdninger i folket. Investoren Christen Sveaas ga økonomisk støtte til dannelsen av instituttet. Også andre ga penger til tenketanken.

Frem til 1990 var Jan Arild Snoen instituttets eneste ansatte. Siden var det tre ansatte i tankesmien, men etter 1992 var det nesten ingen aktivitet igjen. Etter Fremskrittspartiets landsmøte 1994 på Bolkesjø hotell, der Carl I. Hagen tok et oppgjør med liberalistene i partiet, ble FUI formelt nedlagt samme år.

Fremskrittspartiets utredningsinstitutt utgav flere rapporter og hefter, blant annet Jan Arild Snoens *Privat flyplass : et realistisk alternativ* (1989), *Privatisering av kommunale tjenester : teori, praksis og taktikk* (1989), *Sett pris på miljøet : markedet og forurensinger* (1989) og *Drivhuseffekten : hvordan leve med usikkerheten* (1990), Hans Chr. Garmann Johnsens *Kultur uten politikk : kamp for verdier i et fritt samfunn* (1989) og Sigmund Knags *Fra maktpyramide til skoleselvstyre : nye spilleregler for norsk skole* (1990) og *All Makt Til Velgerne* (1991).

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. april 2016. Besøkt 2. januar 2012.
2. ↑  «Bladde opp for Frp». Dagsavisen. 18. november 2006. Arkivert fra originalen 14. august 2009. Besøkt 8. juli 2008.

Andre borgerlige tankesmier i Norge
-----------------------------------

* Civita, borgerlig, liberal tankesmie etablert i 2004
Svensk kanelbolle med knust perlesukker
Italiensk påskekake, Colomba di Pasqua, med utpresset perlesukker
**Perlesukker** er et produkt laget av raffinert hvitt sukker. Sukkeret er grovt, hardt, ugjennomsiktig hvit og smelter ikke ved temperaturer vanligvis brukt ved baking. Produktet er som oftest framstilt ved å knuse klosser med hvitt sukker, som så siktes for å samle bruddstykker av en viss diameter.

I Norden blir perlesukker (svensk: *pärlsocker*; finsk: *raesokeri*, «haglsukker») brukt til å dekorere forskjellige bakverk og konfekter, inkludert kaker, småkaker, muffins og boller som skillingsboller. I Tyskland (tysk: *Hagelzucker*, «haglsukker») blir perlesukker tradisjonelt brukt på julesmåkaker og kanelboller. I Belgia, blir sukkeret brukt i Liège-vafler, mens det blir brukt i *sûkerbôle* (frisisk, «sukkerbrød») i Friesland. I Frankrike benyttes det for c*houquettes*, en form for forvellede masser.

Referanser
----------

1. ↑  «Mrs. Claus' Cookbook - Swedish Pepparkakor». *www.northpole.com*. Besøkt 4. februar 2021.
2. ↑  «Goda bananmuffins med pärlsocker». *archive.vn*. 1. august 2012. Arkivert fra originalen 1. august 2012. Besøkt 4. februar 2021.
3. ↑  «Sûkerbôlle / Suikerbrood – Frisian Sugar Bread». *applepiepatispate.com*. Arkivert fra originalen 7. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nib sugar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ludlow Castle** var et stort slott i Ludlow i Shropshire, England. Det er i dag i ruiner, og står på en høyde i byen, med utsikt over elven Teme. 

Slottet ble først bygget i det 12. århundre av en normannisk lord. Det var i slektene de Lacy og Mortimers eie, frem til det ved Edvard IVs tiltredelse ble overtatt av kronen. I Tudortiden ble det utført betydelige ombygginger på slottet, og det forble i kongelig eie helt til 1811. Det tilhører nå jarlen av Powis.

I omkring hundre år hadde Rådet for Wales og Marches sete på slottet. Tre kongelige barn hadde sitt hjem der: Edward, sønn av Edvard IV; Arthur Tudor og Mary Tudor. 

Slottet er byens største attraksjon, og det er regelmessige omvisninger og arrangementer i ruinene.

Referanser
----------

1. ↑   National Heritage List for England[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   vocaleyes.co.uk, besøkt 9. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ludlow Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Wang Yi** (kinesisk: 王毅, pinyin: *Wáng Yí*; født 19. oktober 1953 i Beijing i Folkerepublikken Kina) er en kinesisk kommunistisk politiker. Han ble i mars 2013 landets utenriksminister.

Han kommer fra det kinesiske diplomati og har vært viseutenriksminister i Beijing og dessuten ambassadør i Japan. 

Wangs kone er datter av Qian Jiadong, som var Zhou Enlais sekretær for utenrikssaker.

Studier
-------

Wang ble under kulturrevolusjonen sendt ut til det nordøstre Kina i september 1969. Han virket i Dongbei konstruksjonsarmekorps i åtte år i provinsen Heilongjiang. I desember 1977 kunne Wang returnere til Beijing, og der ble han student i fakultetet for asiatiske og afrikanske språk ved Beijings annen fremmedspråkshøyskole (*Beijing International Studies University* - BISU). Han ble uteksaminert med grad i japansk i februar 1982.

Karriere
--------

Etter eksamen begynte Wang i Asia-avdelingen ved det kinesiske utenriksministerium og begynte på sin diplomatiske yrkeskarriere. I september 1989 ble han stasjonert ved den kinesiske ambassade i Tokyo og tjenestegjorde der i fem år. 

I mars 1994 ble han vise seksjonssjef for utenriksministeriets avdeling for Asia-saker, og ble forfremmet til seksjonssjef året etter. 

Fra august 1997 til februar 1998 var Wang *visiting scholar* ved instituttet for utenrikspolitikk ved det katolske Georgetown University i Washington D.C.

Etter hjemkomsen ble han assistentminister og direktør for byrået for politisk forskning. Fra september 1999 studerte Wang internasjonale relasjoner ved Kinas utenrikspolitiske universitet og tok mastergrad. 

I februar 2001 ble Wang elevert til stedfortredende utenriksminister, med ansvar for Asia-saker. Han var da den yngste av de stedfortredende utenriksministre.

I september 2004 ble Wang utnevnt til ambassadør i Japan og forble i den stillingen til september 2007. 

I juni 2008 etterfulgte han Chen Yunlin som det kinesiske statsrådets Taiwanbyrå.

Den 16. mars 2013 ble han utnevnt til utenriksminister.

Referanser
----------

1. ↑   National Directorate of Official Printings and Publications, «Resolución N° 760/016. OTORGAMIENTO DE LA "MEDALLA DE LA REPUBLICA ORIENTAL DEL URUGUAY". MINISTRO DE RELACIONES EXTERIORES DE CHINA. WANG YI», tidspunkt 7. oktober 2016, besøkt 14. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Biografi av Wang Yi». China Vitae. Besøkt 28. desember 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wang Yi (politician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Yang Jiechi** | **Utenriksminister for Folkerepublikken Kina**(2013–) | Etterfølger:**sittende** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** Munzinger (iba)
 |
***Lisenskontrolløren*** er en norsk dokumentarserie og underholdningsprogram som gikk på NRK-TV i 26 episoder fra 2013 til 2018, samt to frittstående episoder produsert i henholdsvis 2020 og 2022.

I programmene tar programleder Njål Engesæth med et skråblikk for seg utviklingen i NRKs TV-produksjon fra 1960-tallet frem til nåtiden, og det vises mange klipp fra gamle programmer hentet fra NRKs fjernsynsarkiv.

Programtittelen
---------------

Tittelen er en henvisning til den gamle yrkestittelen «lisenskontrollør», som var personer som før i tiden gikk rundt og kontrollerte at alle TV-eiere betalte kringkastingsavgift, på folkemunne kjent som «TV-lisens».

Programtemaene
--------------

De tre første sesongene tar hvert program for seg forskjellige programsjangre eller tema, slik som barne-tv, nyhetssendinger, sportssendinger, helgeunderholdning og NRKs dekning av seksualitet. Et program tar også for seg pinlige øyeblikk i NRKs historie. Den fjerde sesongen, som gikk under navnet *Lisenskontrolløren og livet*, er mer rettet mot hvordan NRK har dekket de store spørsmålene i livet, slik som kjærlighet og fremtiden. Det første programmet i denne sesongen skiller seg fra de øvrige i serien ved at det er viet et portrettintervju med Liv Ullmann.

Serien ble vedtatt avsluttet i 2018, men det har likevel blitt produsert ytterligere to episoder; én i 2020 med temaet 17. mai-feiring, og én i 2022 med tittelen *Lisenskontrolløren og skeive.*

Priser
------

Serien har vunnet Gullrutens fagpris i klassen «Beste klipp underholdning» tre ganger. *Lisenskontrolløren og livet* ved Karl Pontus Wesøe vant klassen under både Gullruten 2018 og 2019, mens Ole Jørgen Kolstadbråten og Njål Engesæth vant klassen under Gullruten 2023. Serien ble i tillegg nominert i klassen «Beste livsstilsprogram» under Gullruten 2019 og Gullruten 2023.

Referanser
----------

1. 1 2  «NRK TV – Lisenskontrolløren» **(norsk)**. Besøkt 8. august 2018.
2. ↑  NRK. «Kultur og mangfold – Årsrapport 2017». *NRK*. Besøkt 8. august 2018.
3. ↑  «Vinnerne av Gullrutens fagpriser 2018». *Rushprint*. 26. april 2018. Besøkt 8. august 2018.
4. ↑  «Gullruten fagprisene 2019: Vinnerne». *rushprint.no*. 2. mai 2019. Besøkt 3. mai 2019.
5. ↑  «Vinnerne av Gullrutens Fagpriser 2023». *rushprint.no*. 25. april 2023. Besøkt 25. april 2023.
6. ↑  «Gullruten-rekord for Viaplay - kaster NRK ut av dramakampen». *kampanje.com*. 17. april 2023. Besøkt 27. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Lisenskontrolløren* på NRK nett-tv
**PolyGram** er et tidligere plateselskap som ble stiftet i 1972 gjennom sammenslåingen av Polydor og Phonogram, som på sin side fusjonerte helt i 1977. Selskapet ble absorbert i Universal Music Group gjennom et salg i 1998.

PolyGram var et eget merke, men hadde underselskaper i Deutsche Grammophon, Philips, Polydor, Mercury Records og Vertigo Records. I 1987 ble PolyGram et heleid datterselskap til Philips gjennom at sistnevnte kjøpte opp andelen til Siemens AG. Ved en restrukturering av aksjekapitalen i 1993 ble Phillips eierandel redusert til 75 %. Selskapet kjøpte flere andre plateselskap i den tiden det var aktivt, og noen av de mest kjente av disse var Decca Records (1979), Island Records (1989) og Motown Records (1993). I 1994 ble for øvrig PolyGram det første plateselskapet i vesten som etablerte et datterselskap i Russland. 

I 1998 ble PolyGram kjøpt av den canadiske spritprodusenten Seagram og har senere blitt en del av Universal Music Group.

Referanser
----------

1. ↑   besøkt 14. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Polygram Records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) PolyGram på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Steyr 9mm M.12 Steyr RepetierPistole** (sivilt navn: **Steyr-Hahn Pistole**) er en østerriksk-ungarsk pistol.

Den ble designet i 1911 og produsert av Osterreichische Waffenfabrik Steyr fra 1912 til 1919. Deler ble produsert og pistoler satt sammen hos Fegyver es Gepgyar Reszvenytarsasag i Budapest. Den var standardpistol for det militære i dobbeltmonarkiet Østerrike-Ungarn i første verdenskrig, og ble også brukt av tyske Wehrmacht under andre verdenskrig, da de bygget om 60,000 pistoler til 9 x 19 mm Luger i 1938.

Spesielt med pistolen er matingen som foregår ovenfra og ned inn i et integrert våpenmagasin som er inni skjeftet. Omtrent 300 000 pistoler ble laget. Den var laget for ammunisjon i kaliber 9 x 23 mm Steyr, men også et mindre antall ble produsert i 9 x 19 mm Luger, blant andre et parti med 10 000 pistoler til den bayerske hær.

Referanser
----------

1. 1 2   www.forgottenweapons.com, skaper Forgotten Weapons, utgitt 2. juni 2016, besøkt 17. juni 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Steyr 9mm M.12 Steyr RepetierPistole

Portal: Første verdenskrig
**Tekstkritisk bibelforskning** er å anvende tekstkritiske metoder på Bibelens tekster, som på andre antikke tekster. Tekstkritisk bibelforskning bedrives både av kristne og ikke-kristne.

Tekstkritikk som metode innebærer at man ikke tar stilling til om innholdet er sant eller ikke. Hensikten er ikke å avgjøre graden av sannhet i teksten, men å komme så nær den opprinnelige tekst (*autografen*) som mulig. Metoden forutsetter at en slik opprinnelig tekst har eksistert og at vi er i stand til å arbeide oss så nær den som mulig ved hjelp av de tekstvitnene som er tilgjengelig.

Ulike tekstvitner
-----------------

I likhet med mange andre antikke tekster finnes de bibelske tekstene i mange ulike håndskrifter i form av avskrifter, og noen originaltekst finnes ikke bevart. Mange avskrifter inneholder i tillegg feilskrivninger og feiloversettelser. Det legges derfor ned mye krefter i å finne en så «opprinnelig» tekst som resten bibelforskningen kan benytte.
Til det nye testamente er det laget en eklektisk tekstutgave av Det nye testamente, *Novum Testamentum Graece* (Nestle/Aland), slik at bibelforskere i svært liten grad behøver å bedrive tekstkritikk. Til Det gamle testamente stiller det seg noe annerledes ettersom den hebraiske tekstutgaven som benyttes, *Biblia Hebraica Stuttgartensia*, baserer seg på den masoretiske teksten i ett manuskript, *Codex Leningradensis*.

Tekstkritisk metode
-------------------

Metoden forutsetter kunnskap om hvordan tekstene ble overlevert, hvilke litterære trekk tekstene besitter og hvilken teologi de uttrykker. Det skjelnes mellom ytre og indre kritikk:

1. *Alternativer*: Registrering av ulike lesemåtene og oversettelse av hver enkelt

2. *Ytre kritikk* (de ulike tekstvitner)

a. Antall, alder og egenart, dvs. tekstvitnene veies og telles ikke.
b. Innbyrdes slektskap
c. Oversettelsens vekt og egenart
3. *Indre kritikk*

a. Vanskeligere lesemåter er mer sannsynlig (lat. *lectio difficilior potior*).
b. Kortere lesemåte er mer sannsynlig (lat. *lectio brevior lectio potior*)
c. Harmonisering med parallelltekster er ofte sekundære.
d. Forfatterens vokabular og stil, konteksten.
e. Foretrukket lesemåte kan forklare tilblivelsen av andre.

Se også
-------

* Textus Receptus
* Pseudepigrafi
* Liberalteologi
* Religionskritikk
* The European Society for Textual Scholarship.
* Society for Textual Scholarship.
Gulasj Foto: Kobako 
**Gulasj** (ungarsk: *gulyáshús*, av *gulyás* = «gjeter» og *hús* = «kjøtt») er en ungarsk gryterett, regnet som Ungarns nasjonalrett. Den består av finskåret oksekjøtt i krydret saus, tilsatt paprika, tomater, poteter, løk, hvitløk og purre.

Løk og kjøtt, eventuelt også hvitløk, freses i en kjele. Det tilsettes tomater eller tomatpuré, purre, paprika og buljong slik at det blir tilstrekkelig væske. Det hele kokes opp og skal putre en knapp time. Deretter tilsettes potetstykker som skal koke videre sammen med resten ett kvarter til. Krydres etter smak og serveres med brød, nudler eller makaroni.

**Gulasjbaron** oppstod som en betegnelse på kjøttgrossister i blant annet Danmark som profiterte på første verdenskrig, og la seg opp formuer på å selge tvilsom kjøtthermetikk til den tyske hær. Hermetikkfabrikker spratt opp i kjellere og bakgårder i en slik grad at antallet danske fabrikker som produserte kjøtthermetikk, vokste fra 21 til 148. Utover i krigen eksporterte Danmark 50 ganger så mye hermetikk som før 1914.

Referanser
----------

1. ↑  «goulash», *etymonline.com*
2. ↑  «Gulasj», NRK
3. ↑  «gulasjbaron», NAOB
4. ↑  Elisabeth Eskildsen: «Takt & tone», *Politiken* 13. juni 2019

Eksterne lenker
---------------

* (en) Goulash – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Goulash – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas **·** GND **·** NKC
 |
**Gevinstrealisering** (engelsk: *benefits realisation management*) er å organisere og lede for å sikre at resultatet av et prosjekt er minst like nyttig for brukerne som forespeilet da prosjektet ble planlagt. Å lykkes med at prosjektene er nyttige omtales i ledelsesterminologi som «å hente ut forventede gevinster». De siste tiår har gevinstrealisering blitt innført som et ekstra formelt steg i prosjektstyring for å unngå at prosjekt blir mål i seg selv eller ender opp som økonomisk ulønnsomme. En gevinstrealiseringsplan er en del av et prosjekts styringsdokumentasjon.

Gevinster er ofte økonomiske gevinster (som å effektivisere, øke inntekter eller spare kostnader). Men kan også være kvalitative, som for eksempel spare tid for kunder eller innbyggere, bedre kvalitet. Gevinstene kan og være antatte gevinster som kan være vanskelig å tallfeste, som økt tillit til organisasjonen. Prosjekt kan mislykkes i ønsket resultat på tross av at de både er gjennomført i henhold til plan, innenfor budsjett og innenfor planlagt tid.

I offentlig sektor har «manglende gevinstrealisering» blitt brukt som en eufemisme for budsjettkutt eller nedbemanning.

Planlegging av gevinstrealisering brukes i sammenheng med begrep som gevinstansvarlig og gevinsteier (om roller i prosessen). Hypotetiske gevinster omtales som «gevinstpotensial». Plandokumenter etter gevinstrealiseringsplan og grafiske fremstillinger av hvordan tiltakene henger sammen eller er avhengige av hverandre omtales som «gevinstkart».

Referanser
----------

1. ↑  «Gevinstrealiseringsplan | Digitaliseringsdirektoratet». *www.prosjektveiviseren.no*. Arkivert fra originalen 19. november 2021. Besøkt 19. november 2021.
2. ↑  Strøm, Reibo, Magnus; Heggernes, Aanensen, Øystein (2012). «Gevinstrealisering : hvilken evne har norske virksomheter til å realisere gevinster i IT-prosjekter, og har denne evnen innvirkning på tilfredshet med egne IT-investeringer?» **(engelsk)**. Besøkt 24. juli 2018.
3. ↑  utdanningskvalitet, Kjersti Møller, representant i NTNU-styret og seniorrådgiver Avdeling for (27. mars 2017). «Effektivisering på ville veier». *universitetsavisa.no*. Arkivert fra originalen 24. juli 2018. Besøkt 24. juli 2018.

Litteratur
----------

* Leif Skiftenes Flak (red.) *Gevinstrealisering og offentlige IKT-investeringer* ISBN 9788215017402

Eksterne lenker
---------------

* prosjektveiviseren.no Gevinstrealisering Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine.
* Gevinstrealiseringsplan | prosjektveiviseren.no Arkivert 19. november 2021 hos Wayback Machine.
* Direktoratet for økonomistyring Gevinstrealisering - planlegging for å hente ut gevinster av offentlige prosjekter Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine.
Lag i Salta i Argentina
Et **lag** i geologi er en sammenhengende, sjiktformet forekomst av løsmasse eller bergart med enskaplet sammensetning. Lagene er karakteristiske for sedimentære og vulkanske bergarter, men kan også finnes hos dypbergarter dannet ved krystallisasjon fra et magma (f.eks. lagdelt gabbro).

Sediment blir nesten alltid avsatt på tilnærmete horisontale underlag og vil derfor ligge i horisontale lag med de eldre lagd nederst, de yngre øverst. Når avleiringa skjer i sterkt strømmende vann eller ved vind, kan lagene bli skråstilte. I sedimentære avleiringer vil det særdeles ofte bli en veksling i kornstørrelse fra lag til lag på grunn av vekslende strømhurtighet (f.eks. sand vekslende med grus) eller veksling av ulik type sediment (f.eks. leir- og kalkavleiringer). Denne vekslingen av sedimenttyper vil sett i tverrsnitt vise seg som striper og bånd.

Sedimentære bergarter vil lett kunne kløves etter lagflatene. Mens gravkornede sandsteiner og kalksteiner blir delt opp i tykke, opptil metertykkhet benker, kan finkornede sedimentbergarter deles opp i tynne, ned til millimetertynne flak. 

Bergarter som har vært utsatt for mekanisk press og omkrystallisering, får en kløving eller skifrighet som ikke alltid faller sammen med lagflatene, men kan skjære disse i en hvilken som helst vinkel.

En lagflate er en flate i en lagdelt bergart, som kommer frem ved oppsplitting langs plan, som er mer eller mindre parallelle med den generelle orienteringen av laget.

Se også
-------

* Folding

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL
 |
**Willy-Brandt-Haus** er oppført på hjørnet av Stresemannstraße og Wilhelmstraße i Kreuzberg i bydelen Friedrichshain-Kreuzberg i Berlin. Bygningen huser hovedkontoret til det tyske sosialdemokratiske partiet, SPD.

Byggeplanene ble aktuelle i 1991 da Berlin skulle overta som hovedstad etter den tyske gjenforeningen. SPD hadde sammen øvrige vesttyske partier sitt hovedkontor i Bonn. Utgangspunktet var et ønske å en adresse nær Lindenstraße 3 i Berlin-Kreuzberg, som var SPDs hovedkontor mellom 1914 og 1933. Bygningen på stedet ble revet i 1962.

Willy-Brandt-Haus har en golvflate på 3 225 m², ble åpnet i 1996 etter to års byggearbeid. Helge Bofinger var arkitekten bak bygningen.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 4408, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Willy-Brandt-Haus (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Willy-Brandt-Haus – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

* Nettsted
* Turistinformasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Øko-skolenes hensikt er å øke og fremme studentenes økologiske bevissthet om blant annet bærekraftig utvikling.
**Øko-skole** er et internasjonalt utdanningsprogram om miljø og bærekraftig utvikling. Det er et ledelse- og sertifiseringsprogram hvor elevene er involvert beslutningsprosesser og aktiviteter. Øko-skolens målsetning er å øke elevenes bevissthet om bærekraftig utvikling gjennom klasseromsundervisning og samfunnsaktiviteter.

Historikk
---------

Programmet ble utviklet i 1994 for å imøtese behovet for å involvere unge mennesker i miljøprosjekter lokalt i tråd med FN-konferansen om miljø og utvikling (UNCSD) i 1992. Øko-Skoleprogrammet skal rette studentenes oppmerksomhet mot miljømessige og relaterte bærekraftige utviklingsspørsmål, og utgjør et integrert system for miljøledelse av skoler basert på en ISO 14001/EMAS tilnærming.

Deltagelse og premier
---------------------

Alle skoler kan delta i opplegget ved å registrere seg gjennom administrasjonen i sin region. I tråd med sin deltagelse og utvikling kan skolen søke for en premie. I Storbritannia er det 3 nivåer for premie: «Bronse», «Sølv», og «Grønt flagg». Øko-skolens grønne flagg blir tildelt skoler med høy innsats i sine program.

Prosess
-------

For å kvalifisere seg til en utmerkelse må skolen følge følgende program

* *Registrere* – vanligvis gjort av en voksen (lærer eller forelder).
* *Aksjonsgruppe* – en gruppe av elever og voksne – noen blir valgt av sine jevnbyrdige til å lede prosessen.
* *Miljøbedømmelse* – aksjonsgruppen må organisere skolen for å utarbeide en bedømmelse av skolens energi- og vannbruk, avfallsproduksjon og skolens regler med hensyn til søppel.
* *Handlingsplan* – formes fra saker og emner som er identifisert fra miljøbedømmelsen.
* *Øko-kode* – aksjonsgruppen med deltagelse fra hele skolen må utarbeide en formell sammendrag av mål og verdier som må bli framtredende vist fram både på og utenfor skolen.
* *Til handling!* – påviselig framskitt må være innenfor 3 områder av programmet.
* *Overvåking og bedømmelse* – aksjonsgruppen må nedtegne og analysere framgangen.

Etter disse prosessene kan skolen søke på en av utmerkelsene nevnt over avhengig av den miljøframgang som er gjort.

Internasjonal utbredelse
------------------------

Øko-skole er et program fra Foundation for Environmental Education (FEE) som er best kjent for «Blått strandflagg»-programmet. FEE er en internasjonal paraplyorganisasjon med medlemmer i 38 land over hele Europa, Nord- og Sør-Amerika, Afrika og Oseania.

I England og Nord-Irland er programmet administrert av ENCAMS som driver andre miljøkampanjer som «Keep Britain Tidy» («Hold Storbritannia rent»). I Skottland er programmet drevet av «Keep Scotland Beautiful» og i Wales av «Keep Wales Tidy».

Eksterne lenker
---------------

* Hovednettsted for internasjonale øko-skoler
* Britisk nettsted for øko-skolene
* Nettsted for skotske øko-skoler

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Snorre Torfinnsson** (norrønt og islandsk: Snorri Þorfinnsson, sjeldnere: Snorri Karlsefnisson) (født mellom 1004 og 1013, død 1090) var sønn av oppdagerne Torfinn Karlsevne og Gudrid Torbjørnsdatter. Han regnes for å være den første etniske europeer som er født i Amerika, og han var en viktig pådriver for å innføre kristendommen på Island.

Familie
-------

Fødselsdatoen til Snorre Torfinnsson er usikker. Fødselstall som 1005, 1009, og 1012 har vært lansert, men alle er enige om at han var født mellom 1005 og 1013. Etter *Grønlendingenes saga* var Snorre tre år da familien forlot Vinland på grunn av problemer med de innfødte, skrælingene. Familien drog da tilbake til Glaumbær på Island.

Snorre Torfinnsson fikk to barn; datteren Hallfrid og sønnen Torgeir. Hallfrid ble mor til Torlak Runolfsson, biskopen i Skálholt på Island. En av etterkommerne til Snorres bror Torbjørn, Bjørn Gilsson, ble biskop på Hólar. Torgeir var far til Yngvild, som var mor til Brand Sæmundarsson, biskop på Hólar.

Kristendommen innføres på Island
--------------------------------

I tekster fra 1200-tallet, rundt 200 år senere, står det at Snorre Torfinnsson og Snorre Torgrimsson var pådrivere for kristningen av Island. Etter *Grønlendingenes saga* bygde Snorre den første kirke på Glaumbær. Blant hans etterkommere finner vi flere islandske biskoper.

Arven
-----

* Siden Snorre Torfinnsson ble født på Vinland, (Newfoundland), regnes han for den første europeeren som ble født i Nord-Amerika. Det gikk omkring 560 år før den neste etniske europeeren ble født, Martín de Argüelles, som ble født av spanske innvandrere i St. Augustine i Florida.
* I 2002 oppdaget amerikanske arkeologer restene etter et tusen år gammelt langhus på Islands nordkyst. Man tror det var Snorre Torfinnssons gårdsbruk. Langhuset ble funnet nær Glaumbær folkemuseum, utenfor landsbyen Saudarkrokur.

Familietre
----------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   | Tord Tordbrandsson |   |
|
|   |   |   |   |   |
|
|   | Snorre Tordsson |   | Vifill fra Vifilsdal |   | Hallveig |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|
|   | Tordar Snorresson |   |   |   | Torbjørn Vifilsson |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|
|   | Torfinn Karlsevne |   |   |   | Gudrid Torbjørnsdatter |   |
|   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   | **Snorre Torfinnsson** |   |   |   | Torbjørn Torfinnsson |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|   |   |   |   |   |   |
| Hallfrid Snorresdatter |   | Torgeir Snorresson |   | Torunn Thorbjørnsdatter |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |
|
| Torlak Runolfsson |   | Yngvild Torgeirsdottir |   | Bjørn Gilsson |
|
|   |   |   |   |   |   |   |  |
|
|   |   |   |   | Brand Sæmundarsson |
|

Eksterne lenker
---------------

* Biografier i *Dictionary of Canadian Biography Online*

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Sagaen om Bård Snæfellsås** eller **Bårds saga** (norrønt *Bárðar saga Snæfellsáss*) er en islendingesaga med overnaturlige og eventyraktige trekk som er nedskrevet på 1300-tallet og som skildrer en oppdiktet landnåmsmann på Island Bård Dumbsson, kalt «Bård Snæfellsås», som skal være halvt menneske og halvt et overnaturlig vesen, og som skal ha vokst opp hos kong Harald Hårfagres fosterfar ved navn Dovre.

Hovedpersonen Bård har blitt beskrevet som «et slags troll», og sagaen skildrer kamp mot vetter og troll i landnåmstiden.

Fortellingen beskriver en bonde som ønsker å bli høvding over Hardeåsene. For å bevise at han er sterk nok, blir han satt på en prøve der han blant annet må kjempe mot Bjørn Torgrimson. Etter at han har klart å drepe Bjørn Torgrimson får han hele ætten til Bjørn etter seg. Sagaen ender tilslutt med at Bård Snæfellsås' ætt vinner over Torgrimson-ætten. Bård blir gift og får en velskapt sønn sammen med Sigrid den fagre. Sønnen, Ulf Erik, blir senere en beryktet høvding, og blir sett opp til av mange.

Sagaen er kjent i fragment fra håndskriftet Vatnshyrna fra 1300-tallet og i senere avskrifter. Den siste delen av sagaen er også kjent som «Gests saga Bárðarsonar», og antas av noen å være skrevet av en annen forfatter enn den første delen.

Den eneste norske oversettelsen er fra 1915.

Se også
-------

* Kjalnesinga saga, som også inneholder slektskap med troll

Referanser
----------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Sagaen om Bård Snæfellsås***

1. ↑  Bárðar saga Snæfellsáss i Store norske leksikon
2. 1 2 3  Guðni Jónsson. «Bárðar saga Snæfellsáss» i KLNM. Gyldendal, 1956-78
3. ↑  *Soga um Baard Snøfjellsaas*. Umsett fraa gamalnorsk ved Ola Røkke. Stjørdal, 1915

Portaler: Litteratur | Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Polsk blod - en balletdanserindes roman*** (originaltittel: *Balletprimadonnaen*) er en svensk film fra 1916 i regi av Mauritz Stiller.

Handling
--------

Musikeren "Wolo" er forelsket i den vakre bondepiken "Anjuta". Hun tvinges av sin stemor som driver en ulovlig kro, å danse for sine berusede gjester. Wolo som ser Anjuta danse forsøker å overtale stemoren til å la Anjuta utdanne seg til danserinne. Anjuta gjennomfører en glitrende opptaksprøve til ballettskolen med Wolo som akkompagnatør. For å skille Anjuta og Wolo tilbyr greve Orsky seg å bekoste Wolos utdanning til fiolinist utenlands.

Om filmen
---------

Filmen hadde premiere 14. november 1916 på *Paladsteateret* i København i Danmark. Den svenske premieren var den 20. november 1916 på kinoen *Röda Kvarn* i Stockholm. Innspillingen fant sted i Svenska Biografteaterns ateljé på Lidingö med visse avsnitt filmet på Röda Kvarns scene og øvre foajé, eksteriørscenene ble filmet på Kungliga Vetenskapsakademien i Frescati og ved Mölna gård på Lidingö med foto av Julius Jaenzon. Filmen ble solgt foruten til Danmark, der den hadde sin urpremiere, til Norge, Finland, Storbritannia, Nederland, Frankrike, Sveits, Spania, Tyskland, Østerrike, Ungarn, Russland, Balkanlandene, Argentina, Brasília, Chile, Cuba og USA. To kopier av filmen som ble sendt med et fartøy til England forsvant da fartøyet ble torpedert og senket høsten 1917. Filmen ble lenge ansett som forsvunnet, men i 1995 ble en ufullstendig kopi av filmen funnet i Zaragoza i Spania. Filmen ble restaurert og rekonstruert ved hjelp av stillbilder og copyrightruter. Det finnes nå i en visningskopi av filmen i det svenske Filminstitutets arkiv.

Roller (utvalg)
---------------

* Jenny Hasselquist – Anjuta Jankin, danserinne
* Lars Hanson – Wolo Czawienko, fiolinist
* Richard Lund – Orsky, greve, godseier
* Jenny Tschernichin-Larsson – Anjutas stemor
* Carl Johannesson – ballettmesteren
* Dagmar Ebbesen – ballettdanserinne
* Thure Holm – tilhører ved Wolos fiolinfremføring
* Albert Ståhl – tilhører ved Wolos fiolinfremføring

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Balletprimadonnaen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Balletprimadonnaen* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Balletprimadonnaen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Balletprimadonnaen* på Silent Era Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Federal National Mortgage Association** (**FNMA**, populært kalt **Fannie Mae**) er et (siden 1968) privateid amerikansk selskap som har rett til å gi boliglån, lånegarantier og å drive et marked forverdipapirer baser på boliglån. I juli 2008 garanterte Fannie Mae for lån på cirka 2100 milliarder dollar. 

Selskapet har sitt hovedkontor i Washington, DC.

Fannie Mae overvåkes av Office of Federal Housing Enterprise Oversight (OFHEO). Selskapet har en egen regulator og blir styrt etter bestemte lover og regler.

Selskapet ble grunnlagt i 1938 av den føderale regjeringen for å bidra til likviditet i markedet for boliglån.

Det underlige navnet dukket opp på folkemunne som forkortelse for et langt og omstendelig offisielt navn. Det er nå så innarbeidet at selskapet selv anvender det folkelige navnet.

Selskapet har to hovedvirksomheter:

1) Det omgjør boliglån til verdipapirersom blir solgt til investorer med garantier for at pengene ikke kan bli tapt.

2) Det står for oppkjøp av boliglån og verdipapirer basert på boliglån.

Selskapet har sammen med Freddie Mac skjenket eller garantert for omkring halvdelen av den samlede boliggjelden i USA på 12 billioner dollar. Denne halvdelen, mer enn 5 billioner dollar, tilsvarer om lag tredve billioner norske kroner eller femten ganger oljefondets verdi.

7. september 2008 ble Fannie Mae satt under statlig styring.

Se også
-------

* Freddie Mac

Referanser
----------

1. 1 2   Form 10-K, fanniemae.gcs-web.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; *Form 10-K*.
3. ↑  ; *Form 10-K*; bestemmelsesmetode: addisjon.
4. ↑  .
5. ↑  ; *Form 10-K*; utgivelsesdato: 14. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Federal National Mortgage Association – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***No Man's Land*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Will S. Davis.

Handling
--------

Garrett Cope er forelsket i Katherine Gresham. Men hans konkurrent, Henry Miller, som egentlig heter Heinrich Mueller, er en tysk spion fra første verdenskrig. Han blir kvitt Garrett, ved å få ham uskyldig arrestert for drapet på Pembroke Van Tuyl. Samtidig som Garrett sitter i fengsel, gifter Katherine seg med Mueller. Men tyskeren som hadde begått forbrytelsen, tilstår til slutt - og Garrett blir endelig løslatt.

I mellomtiden tar Mueller med seg Katherine til en avsidesliggende øy kalt No Man's Land, som han bruker som base for å ødelegge allierte skip. Men Garrett lander på øya, og etter å ha overvunnet en rekke kinesiske tjenere og andre tyske agenter, lykkes han med å tilkalle et amerikansk skip, dreper Mueller og redder Katherine.

Skuespillere
------------

* Bert Lytell som Garrett Cope
* Anna Q. Nilsson som Katherine Gresham
* Charles Arling som Henry Miller
* Mollie McConnell som Emily Brayton
* Eugene Pallette som Sidney Dundas
* Edward Alexander som Pembroke Van Tuyl

Referanser
----------

1. ↑  NO MAN'S LAND

Eksterne lenker
---------------

* (en) *No Man's Land* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *No Man's Land* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *No Man's Land* på American Film Institute Rediger på Wikidata
«Fredensborg» har flere betydninger.

**Fredensborg** var et dansk-norsk handelsfort på Gullkysten ved Guineabukta i Vest-Afrika. I dag er fortet en ruin, og den ligger i landsbyen Old Ningo. Det arbeides for å bevare ruinene som et kulturminne etter den atlantiske slavehandelen. 

Det finnes en tegning av fortet slik det var i 1760, laget av den danske slavehandleren Rømer. Slaveskipet «Fredensborg» er oppkalt etter dette handelsfortet. 

Ruinene av Fort Fredensborg
Fortet var ett av tilsammen seks handelsfort Danmark-Norge hadde i området midt på 1700-tallet som en del av Danmarks kolonirike. Disse fortene ble solgt til Storbritannia i 1850.

Allerede i 1658 opprettet Danmark-Norge sitt første handelsfort eller losje på Guineakysten, eller *Kysten* som danskene sa på denne tiden. Handelsfortene hadde til oppgave å drive handel med afrikanere. De lå på grunn leid av lokale herskere. Viktige varer var slaver, elfenben og gull. Alle viktige europeiske sjøfartsnasjoner hadde på denne tiden handelsfort i området, de lå på rad og rekke, engelske, franske, nederlandske og portugisiske handelsfort, ved siden av de danske. Det var sterk konkurranse mellom europeerne for å oppnå de samarbeidende afrikanernes gunst. De fleste skipene som anløp handelsfortene gikk i den såkalte trekantfarten.

Christiansborg i Accra var Danmarks-Norges hovedfort på Gullkysten; Fredensborg lå lenger øst. Fortet ble nevnt som et av de fineste danske mindre fort på Gullkysten.

Se også
-------

* Dansk-norsk slavehandel
* SS «Fredensborg»

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 31. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* G. Nørregaard: *Vore gamle tropekolonier*. Bind 8. *Guldkysten*. 1968.
* L. Svalesen: *Fredensborgprosjektet, fra lokalhistorie til verdenshistorie*. Aust-Agder-Arv 1999.

Portal: Danmark
www.gotlandsbryggeri.se

**Gotlands Bryggeri** i Visby sentrum er et mikrobryggeri som eies av Spendrups. Bryggeriet er tegnet av den lokale arkitekten Birger Andersson.

Gotlands Bryggeri stod ferdig i 1995, og i 1996 ble det installert et tapperi. Bryggerimester er Johan Spendrup, og det utvikles stadig nye brygg. Tidlig brygget man *Munköl* klasse II og III og *Klosteröl* klasse III og etterhvert også såkalt *Medeltidsöl* samt *Julöl*. I årene 2003-2007 ble det produsert ulike spesialøl til kroer i Visby, blant annet under *middelalderuken*. Sortimentet omfatter både undergjærede og overgjærede øltyper, inkludert pale ale og IPA. Bryggeriet har etterhvert også fått fotfeste i Fastlands-Sverige, og det eksporteres til andre land, deriblant Norge.

I tillegg til øl fremstilles *Gotlands Bittar*, laget av destillat på rester fra ølproduksjonen smakssatt med 30 forskjellige urter dyrket på Gotland, og akevitt.

Per 2013 ligger produksjonen på bortimot en million liter, og bryggeriet er på utkikk etter nye og større lokaler der man også kan drive annen virksomhet.

Referanser
----------

1. ↑  Anna Sofia Hakeberg (30. mai 2013). «Hit vill Gotlands bryggeri flytta» **(svensk)**. Helagotland.se. Besøkt 6. september 2013.
2. ↑  Alexander Zeilon Lund (13. juli 2013). «Spendrups stora bryggeriplaner» **(svensk)**. Helagotland.se. Besøkt 6. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gotlands Bryggeri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Vurderinger på Ratebeer.com
* (en) Vurderinger på Beeradvocate.com
Tsjkalovsks byvåpen
**Tsjkalovsk** (russisk: Чка́ловск) er en by i Nizjnij Novgorod oblast i Russland. Byen ligger ved Volgas høyre bredd, 70 km nordvest for Nizjnij Novgorod (veiavstand 95 km). Innbyggertall: 13 400 (2005 est), 13 856 (folketelling 2002), 15 059 (folketelling 1989).

Historie
--------

Bosetningen har vært kjent siden 1100-tallet som *Vasiljovo sloboda*, oppkalt etter grunnleggeren, fyrst Vasilij Jurijevitsj, sønn av Jurij Dolgorukij. Territoriet tilhørte lenge fyrst Sjujskij, som etter hvert ble Tsar Vasilij IV av Russland.

Den berømte russiske piloten Valerij Tsjkalov ble født i Vasiljovo i 1904. I 1937 ble Vasiljovo oppkalt Tsjkalovsk etter han, og i 1955 fikk bosetningen bystatus. Størsteparten av landsbyen ble oversvømt av Gorkij-reservoaret etter byggingen av Gorkij vannkraftverk i 1955.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 17. oktober 2020; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chkalovsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Nizjnij Novgorod oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Nizjnij Novgorod |
|  | Arzamas **·** Balakhna **·** Bogorodsk **·** Bor **·** Dzerzjinsk **·** Gorbatov **·** Gorodets **·** Knjaginino **·** Kstovo **·** Kulebaki **·** Lukojanov **·** Lyskovo **·** Navasjino **·** Pavlovo **·** Perevoz **·** Pervomajsk **·** Sarov **·** Semjonov **·** Sergatsj **·** Sjakhunja **·** Tsjkalovsk **·** Uren **·** Vetluga **·** Volodarsk **·** Vorsma **·** Vyksa **·** Zavolzje | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Giannozzo Manetti** (født 5. juni 1396, død 27. oktober 1459) var en politiker og diplomat fra Firenze; han var også en betydelig representant for den lærde humanismen i den tidlige italienske renessansen

Han oversatte verker fra gresk, og studerte også hebraisk. Ettertiden husker ham best for verket *De dignitate et excellentia hominis libri IV* (*Om menneskets verdighet og fortreffelighet*), fullført i 1452/1453. Boken var et svar på pave Innocens IIIs *De miseria humane conditionis*. Hans historieverk, skrevet i tiden 1446–1447, var det første samtidige kritiske svaret på Leonardo Brunis innovative og monumentale historie om folket i Firenze. Hans skrev også kommentarer på Aristoteles og biografier over Dante Alighieri, Giovanni Boccaccio, pave Nikolas V, Francesco Petrarca, Seneca den yngre, og Sokrates. Som forfatter var hans skrivestil en etterligning av Cicero.

Referanser
----------

1. 1 2   Dizionario Biografico degli Italiani, www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *De dignitate et excellentia hominis libri IV*, Google Books

Litteratur
----------

* Foà, Simona (2007): «Manetti, Giannozzo» i: Caravale, Mario (red.): *Dizionario Biografico degli Italiani* (DBI). Bind 68 (Malatacca–Mangelli), Istituto della Enciclopedia Italiana, Roma. Med omfangsrik bibliografi

Eksterne lenker
---------------

* Manetti hos *Humanistic Texts*
* Utvalgte verker[*død lenke*] hos *Biblioteca Italiana*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
***National Enquirer*** er en amerikansk tabloidavis som i USA karakteriseres som «supermarkedtabloid» ettersom avisene distribueres nasjonalt i de store supermarkedene. Avisen eies av American Media Inc. Avisen ble grunnlagt i 1926 og har gjennomgått en rekke endringer i årenes løp og oppfattes i dag som en avis som prioriterer enkle kjendisnyheter og skandaler.

*National Enquirer* anerkjenner åpent at avisen vil betale for tips for nyheter, en praksis som seriøse aviser i USA fnyser av.[] Minst én prominent historie, knyttet til saken om kidnappingen av den 14 år gamle Elizabeth Smart i 2004, måtte trekkes tilbake da det ble avslørt at to informanter hadde fabrikkert falsk informasjon. Begge informantene hadde blitt betalt en større sum for historien.

Tabloidavisen har slitt med minkende opplag grunnet konkurranse fra andre fargesprakende tabloidutgivelser. Per 2010 solgte *National Enquirer* for 3,49 dollar i løssalg i USA, mens abonnement var 1,90 dollar per utgivelse for 52 utgaver, og 2,40 dollar for 26.

Referanser
----------

1. 1 2   (på en, fr, es, zh-hans, ar) *The ISSN portal*, Paris: ISSN International Centre, ISSN 1819-1819, ISSN 1056-3482, Wikidata Q70460099,
2. ↑  Los Angeles Magazine, September 1, 2004

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 (ikke tilgjengelig overalt)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** ISSN
 |
«Promenade langs Volga» malt av Boris Kustodijev i Romanov i 1907.
**Tutajev** (russisk: Тута́ев) er en by og det administrative sentrum i Tutajevskij rajon (kommune) i Jaroslavl oblast i Russland. Innbyggertall: 42 644 (folketelling 2002).

Før 1918 het byen *Romanov-Borisoglebsk* (russisk: Рома́нов-Борисогле́бск), og før 1822, da de ble slått sammen etter ordre fra tsaren, var det to separate byer: Romanov (på høyre side av Volga) og Borisoglebsk (på venstre side). Romanov har eksistert siden 1300-tallet, og Borisoglebsk siden 1400-tallet. På 1400-tallet ble Romanov styrt av khaner fra Den gylne horde.

Mesteparten av befolkningen bor på høyre side av elva (det tidligere Romanov). Områdene i byen som ligger nærmest Volgas høyre bredd har mange gamle trehus og historiske bygninger (inkludert den slående Gjenoppstandelseskatedralen), men lengre unna elva er det boligblokker fra sovjettiden som dominerer. Det er ingen bru over Volga i Tutajev, så folk må bruke ferge eller reise nord til Rybinsk eller sør til Jaroslavl for å krysse elva.

Venstresiden av elva har flere kirker: Krestovozdvizjenskij-katedralen fra 1658, Kazan-Preobrazjenskijkirken fra 1758, Frelser-erkeengelkirken bygget 1746-1751, Pokrovskajakirken fra 1674, Tikhonkirken fra 1911, Blagovestsjenskkirken fra 1660, og Leontevskaja-Voznesenskajakirken fra 1795.

I Tutajev ligger Tutajev Motorfabrikk, som er en av Russlands største produsenter av dieselmotorer.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 14. juli 2014; arkiv-URL: .
2. ↑  «26. Численность постоянного населения Российской Федерации по муниципальным образованиям на 1 января 2018 года». Rosstat. Besøkt 23. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tutayev – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tutajev Motorfabrikk

| * v
* d
* r
Byer i Jaroslavl oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Jaroslavl |
| Flagget til Jaroslavl oblast | Danilov **·** Gavrilov-Jam **·** Ljubim **·** Mysjkin **·** Pereslavl-Zalesskij **·** Posjekhonje **·** Rostov **·** Rybinsk **·** Tutajev **·** Uglitsj | Russlands flagg |


| * v
* d
* r
Den gyldne ring i Russland |
| --- |
| Aleksandrov **·** Bogoljubovo **·** Gorokhovets **·** Gus-Khrustalnyj **·** Ivanovo **·** Jaroslavl **·** Jurjev-Polskij **·** Kideksja **·** Kostroma **·** Moskva **·** Palekh **·** Pereslavl-Zalesskij **·** Pljos **·** Rostov **·** Sergijev Posad **·** Suzdal **·** Tutajev **·** Uglitsj **·** Vladimir | Russlands våpenskjold |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
El Savadors riksvåpen
**El Salvadors riksvåpen** og flagg stammer fra Den mellomamerikanske føderasjon, som ble brukt til 1865.
I 1912 ble den opprinnelige utformingen vedtatt igjen og El Salvadors riksvåpen ble satt.
Riksvåpenet ligner de andre mellomamerikanske landenes våpen. Motivet bygger på Frimurertrekanten som symboliserer likhet. Rundt trekanten er fem nasjonalflagg og en krans i nasjonalfargene.

Riksvåpenets trekant symboliserer likestilling. Landets navn under medlemskapet i Den mellomamerikanske føderasjonen omgir riksvåpenet. Frihetsluen symboliserer nasjonal frihet, og de fem vulkanene symboliserer de opprinnelige forente provinsene.

Valgspråket er mellomamerika-føderasjonens valgspråk «*Dios, Union, Libertad*», som betyr «*Gud, union, frihet*»

| * v
* d
* r
Nordamerikanske riksvåpen |
| --- |
| Amerikas forente stater **·** Antigua og Barbuda **·** Bahamas **·** Barbados **·** Belize **·** Canada **·** Costa Rica **·** Cuba **·** Dominica **·** Den dominikanske republikk **·** El Salvador **·** Grenada **·** Guatemala **·** Haiti **·** Honduras **·** Jamaica **·** Mexico **·** Nicaragua **·** Panama **·** Saint Kitts og Nevis **·** Saint Lucia **·** Saint Vincent og Grenadinene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |