recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En nedsenket fortauskant var opprinnelig en tilrettelegging for funksjonshemmede, men kommer også til nytte for folk forøvrig (gående, syklister, folk med barnevogner, og så videre).
***Curb cut*-effekten** er et fenomen hvor en tilrettelegging som i utgangspunktet var ment for funksjonshemmede også kommer til nytte for funksjonsfriske mennesker. Et eksempel på effekten er teksting på video, som i utgangspunktet ofte er laget for hørselshemmede, men som har bred bruk blant mennesker forøvrig.

Navnet *curb cut* er engelsk, og kan oversattes til nedsenket fortauskant. Fenomenet er oppkalt nedsenkede fortauskanter som i utgangspunktet ble laget for brukere av rullestoler på utvalgte steder, men som nå er universelle og ikke lengre ansett som en utforming bare for funksjonshemmede.

Se også
-------

* Universell utforming

Referanser
----------

1. ↑  «The Curb Cut Effect: How Making Public Spaces Accessible to People With Disabilities Helps Everyone».
2. ↑  «The Curb-Cut Effect (SSIR)».
**Friluftsmuseet i Detmold** (Westfälische Freilichtmuseum Detmold) ligger i byen Detmold in delstaten Nordrhein-Westfalen. *Folkemuseet for Westfalen*, kunne vært norsk navn. Det er et av Europas mest vellykkede friluftsmuseer med et areal på over 90 ha, og mer enn 100 historiske bygninger, det største i sitt slag i Tyskland.

Dekor på en av museumsbygningene
Friluftsmuseet i Detmold er et av Europas største og beste.
Vindmølle av hollandsk type.
Museet i Detmold er et forholdvis nytt friluftsmuseum, og man forsto fra starten av at det var viktig å sikre store nok arealer til å lage et troverdig kulturlandskap mellom husene. En spesialitet for museet i Detmold er at de har lagt vekt på å fortelle historien om hvordan det historiske kulturlandskapet har endret seg. Også gamle dyreraser og gamle kulturplanter vises fram på museet. Lokale raser som lippegås og sennerhest er husdyrraser som museet deltar i bevaringen av. 
Det ble vedtatt å opprette museet i 1960. Seks år seinere begynte arbeidet med å flytte og gjenreise bygninger, gårder og hele landsbyer. 

I 1973 sto gården *Lippische Meierhof* ferdig med seks bygninger, tre år seinere gården fra Westmünsterländer. Seinere er to hele landsbyer kommet til, og man har kommet stadig nærmere vår tid i presentasjon av miljøene. Landsbyene fra Paderborn og Sauerland har landsbygater, mange bygninger og store områder med åker og eng. 

Fra 1990 har museet hatt mer enn 250 000 besøkende hvert år.

Litteratur
----------

* Gisbert Strotdrees, Gefion Apel, Stefan Baumeier, Jan Carstensen, Stephan Pahs: *Museumsführer: Westfälisches Freilichtmuseum Detmold – Landesmuseum für Volkskunde.* LWL-Freilichtmuseum Detmold. 2001. ISBN 978-3926160317

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Westfälisches Freilichtmuseum Detmold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder Freilichtmuseum Arkivert 17. juni 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Týnkirken**, eller **Vår frue kirke foran Týn** (tsjekkisk: *Kostel Panny Marie před Týnem*, *Kostel Matky Boží před Týnem*, *Týnský chrám* eller bare *Týn*), er en katolsk kirke i Prahas Staré Město (gamleby). Fasaden og tårnene er godt synlig fra rådhusplassen Staroměstské náměstí, men kirken ligger bak bygningene rundt plassen, og foran den historiske handelsgården Týn.

Tomten var bebygd med kirke også før den nåværende gotiske bygningen ble påbegynt på 1300-tallet. Den ble ferdigstilt i 1450-årene. Interiøret er imidlertid hovedsakelig i barokkstil. Det sørlige av de to 80 meter høye tårnene er litt kraftigere enn det andre, og de hevdes å symbolisere Adam og Eva.

Kirken var sentrum for reformasjonen og husittbevegelsen i Böhmen frem til Slaget på Det hvite berg 8. november 1620 mellom protestantene og Ferdinand IIs hær. Etter slaget ble 27 tsjekkiske protestantiske adelsmenn og borgere henrettet foran kirken i 1621 for deres deltagelse i opprøret mot habsburgerne.

Tycho Brahes grav er i kirken. Den danske astronomen døde i 1601 i Praha, hvor han var aktiv ved hoffet til Rudolf II.

Referanser
----------

1. ↑  www.fg.cz, 2022, FG Forrest, a s. «Church of Our Lady before Týn (Chrám Matky Boží před Týnem)». *Prague.eu* **(engelsk)**. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Church of Our Lady in front of Týn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** NKC
 |
Tøyhusets fasade
**Tøyhuset i Berlin** (tysk *Zeughaus Berlin*) er et tøyhus i Berlin og den eldste bygningen på boulevarden Unter den Linden. Den ble bygget mellom 1695 og 1706 som våpenarsenal (tøyhus) og regnes som en av de vakreste profane barokkbygninger i Nord-Tyskland. Bygningen disponeres av Deutsches Historisches Museum.

Her forsøkte Rudolf Christoph Freiherr von Gersdorff å drepe Hitler i et attentat som også ville tatt livet av ham selv. 21. mars 1943 åpnet man en utstilling i tøyhuset av krigsbytte tatt fra Sovjetunionen. Gersdorff hadde en bombe skjult under frakken, men Hitler hastet gjennom utstillingen uten å stanse ved montrene, til tross for Görings oppfordringer. Gersdorff rakk så vidt ut på toalettet, der han knuste detonatoren og skyllet den ned.

Tøyhuset i Berlin var 25. mars 2007 sted for undertegning av Berlin-erklæringen.

Referanser
----------

1. ↑  Philipp von Boeselager: *Vi ville drepe Hitler* (s. 102), forlaget Dinamo, Oslo 2008, ISBN 978-82-8071-195-3

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zeughaus (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Zeughaus (Berlin) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Informationen über Geschichte und Architektur des Berliner Zeughauses

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Møllmannen
**Møllmannen** (engelsk: **Mothman**) er et mystisk vesen som ble observert og rapportert første gang i Charleston og Point Pleasant – begge i Vest-Virginia – mellom september 1966 og desember 1967. Men den har også blitt observert utenom dette, også så sent som i 2007.

Observasjoner
-------------

Den ble observert[*av hvem?*] mange ganger mellom 1966 og 1967 i Point Pleasant. Den ble observert flyvende på himmelen, sittende i et tre i hagen, eller stående på ting langs veiene osv. 15. desember 1967, kollapset Silver Bridge og 46 menneskeliv gikk tapt. Etter dette var det knapt noen observasjoner av Møllmannen i Point Pleasant.

I årene etter har den blitt sett[*av hvem?*] før flystyrter, bilulykker og lignende[*når?*]. Møllmannen blir ofte sett rett før noen store og tragiske ulykker har skjedd, bl.a hevder noen[*hvem?*] at de hadde sett den rett før Tsjernobyl-ulykken i 1986.

De som hevder å ha sett den beskriver den som en skikkelse med størrelsen til en voksen mann, mørk brun eller sort med store vinger og med røde lysende øyne. Noen hevder også at den er hodeløs, at øynene sitter i brystet på den.

Teorier
-------

Det er flere teorier om hva denne skapningen er, og en av dem som har studert temaet er John Keel, en amerikansk ufologist, parapsykologist og journalist. I 1976 utgav han boka «The Mothman Prophecies» som omhandler observasjonene i West Virginia og teoriene som spant rundt dette.

Det er også teorier om at Møllmannen er noe utenomjordisk, eller selveste «Dødsengelen». Ellers er det meninger om at den er en misdannet «Sandhill Crane», en stor fugl av tranefamilien, eller en stor ugle.

Litteratur
----------

* Coleman, L. "*Mothman and Other Curious Encounters*". (2002). ISBN 978-1931044349 or (ISBN 1-931044-34-1)
* Colvin, Andrew "*The Mothman's Photographer: The Work of an Artist Touched by the Prophecies of the Infamous Mothman*" (2007). ISBN 978-1419652653
* Colvin, Andrew "*The Mothman's Photographer II: Meetings With Remarkable Witnesses Touched by Paranormal Phenomena, UFOs, and the Prophecies of West Virginia's Infamous Mothman*" (2007). ISBN 978-1419652653
* Keel, John A. "*The Mothman Prophecies*" (2007). ISBN 0-7653-4197-2
* Keel, John A. "*The Eighth Tower*" (1977). ISBN 978-0451074607
* Sergent, Jr. Donnie "*Mothman: The Facts Behind the Legend*" (2001) ISBN 978-0966724677
Skjematisk oversikt over cellesyklusen. I = Interfasen. Oversikten forteller ingenting om hvor lenge de ulike fasene faktisk varer!**Cellesyklusen**, eller celledelingssyklusen (CDC), er handlingsløpet fra dannelsen av en eukaryot celle frem til cellen eventuelt deles. Cellesyklusen kan på ulike måter deles inn i ulike stadier. En enkel inndeling er i et A-stadium der cellen holder seg vilkårlig lenge uten spesielle tegn til å skulle dele seg, og et kortvarig B-stadium der cellen irreversibelt forbereder og gjennomfører en celledeling. (Merk at prosessen kan stoppe, selv om den ikke kan snus.)

En vanlegere inndeling er i fire ulike hovedfaser: G1, S, G2 og M. Av disse utgjør de tre første fasene interfasen, mens M-fasen kan deles ytterligere inn i mitosen og cytokinesen. I tillegg til disse fasene finnes G0 og meiosen som varianter av respektive G1-fasen og mitosen. 

I tillegg til de nevnte fasene finnes ulike sjekkpunkt der cellen undersøker om den er klar for å gå inn i den neste fasen. Av disse sjekkpunktene er G1-sjekkpunktet, G2-sjekkpunktet og metafase-sjekkpunktet de viktigste.

Cellesyklusen blir først og fremst regulert av cyklin-avhengige proteinkinaser (CDK-er). Disse proteinkinasene opererer ved å fosforylere ulike proteiner som virker i de ulike fasene i cellesyklusen. CDK-ene blir igjen regulerte av blant annet cyclin, ekstracellulære signaler og ulike katalysatore og inhibitorer som aktiverer såkalte CDK-cyclin-komplekser.

| * v
* d
* r
Cellesyklus |
| --- |
| Interfase | G1 fase - S fase - G2 fase |
| M fase | Mitose (Profase, Prometafase, Metafase, Anafase, Telofase) - Cytokinese |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NDL **·** NKC
 |
Bygningsdetalj  Foto: Svein Harkestad 
**Mølstertunet** er et klyngetun bestående av bygningene fra to gårdsbruk på gården Mølster på Voss. Tunet ble overtatt av Voss Folkemuseum rundt 1920 og driftes idag som en del av stiftelsen Hardanger og Voss museum. Det ligger oppe i dalsida rundt 2 km fra Vossevangen.

På oppdrag fra Fortidsminneforeningen ble tunet målt opp av arkitekt Gerhard Fischer i 1910. Forretningsmannen og bygdebokforfatteren Lars Kindem var pådriveren for å overta Mølstertunet. I september 1917 fikk han en avtale med Botolv Mølster om kjøp av hans hus på tunet. Samme høsten ble Voss bygdemuseum etablert og overtok kjøpekontrakten. Noen år senere fikk museet også kjøpt Arnfinn Mølsters del av eiendommen.

Tunet består av 17 gårdshus og anlegget ble fredet i sin helhet av Riksantikvaren allerede i 1923:

* stove (Anfinn)
* flor (Anfinn)
* stall og smalflor (Anfinn)
* vedhus (Anfinn)
* loft (Anfinn)
* bu (Anfinn)
* løe (Anfinn)
* eldhus/årestove (Anfinn)
* stove (Botolv)
* loft (Botolv)
* flor (Botolv)
* kårstove (Botolv)
* bu (Botolv)
* smie (Botolv)
* vedhus (Botolv)
* løe (Botolv)
* eldhus/årestove (Botolv)

Etter at museet tok over kjøpte det et kvernhus fra gården Bø i Tjukkebygda, og dette ble satt opp like ved tunet.

Det eldste huset er en årestue, antakelig fra 1500-tallet, og de nyeste husene er fra 1880-årene.

I november 1926 ble museet midlertidig åpnet. 29. juli 1928 ble Voss Folkemuseum offisielt åpnet med et stevne hvor riksantikvar Harry Fett holdt hovedtalen.

I 1985 ble det åpnet en ny brannsikker museumsbygning for faste og skiftende utstillinger. Mølstertunet har også en stor samling av brukskunst, møbler og redskap.

* Smikrakk fra Mølstertunet  Foto: Svein HarkestadSmikrakk fra Mølstertunet  Foto: Svein Harkestad
* Mølstertunet matlaging  Foto: Svein HarkestadMølstertunet matlaging  Foto: Svein Harkestad
* Bord fra Voss, Mølstertunet  Foto: Svein HarkestadBord fra Voss, Mølstertunet  Foto: Svein Harkestad

Eksterne lenker
---------------

* Voss Folkemuseum
* «Mølstertunet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
***Jomfru Trofast*** er en norsk film fra 1921 basert på folkeskuespillet som er skrevet av Vilhelm Krag. Filmen er en fortelling fra Sørlandet. Regien var ved Rasmus Breistein. Egil Sætren er kredidert for dekorasjoner. Filmen er restaurert og bevart.

Handlingen
----------

Tone, som bor hos sin onkel Albertus, er blitt forelsket i den fattige sjøgutten Tellef. Albertus får sendt Tellef til sjøs for å forhindre at forholdet utvikler seg. Tone blir fortvilet og lover evig troskap til Tellef, og hun sier nei til alle friere som melder seg. Albertus sender et brev til Tellef som er i Pensacola og sier at Tone skal gifte seg med lensmannen. Tellef rømmer fra skipet han jobber på, og dette forliser, slik at alle antar at han er omkommet. Tone holder seg til troskapsløftet sitt, og flytter til Tellefs mor. Noen år etter treffer Tellef en venn hjemmefra i Pensacola, og denne kan fortelle om skipsforliset, at Tone fortsatt er ugift, og at Albertus har løyet for ham. Tellef reiser straks hjem, og kommer akkurat tidsnok til å forhindre at morens hus blir solgt på tvangsauksjon, og han og Tone møtes og får hverandre.

Rolleliste
----------

* Asta Nielsen ... Tone 'Jomfru trofast'
* Henrik Børseth ... Tellef
* Edvard Drabløs ... Albertus Kvalhei, Tones onkel
* Lars Tvinde ... Killingland, lensmann
* Henny Skjønberg ... Stine, Tellefs mor
* Eugen Skjønberg ... Peder flotten
* Botten Soot ... Mary, bardame i Pensacola
* Johs. Jensen ... Presten
* Egil Sætren ... En sjøgutt

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jomfru Trofast* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Jomfru Trofast* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Jomfru Trofast* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Jomfru Trofast* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
Jomfruøyenes plassering i Det karibiske hav.
Kart over De britiske Jomfruøyer og De amerikanske Jomfruøyer.
**Jomfruøyene** er en øygruppe i Det karibiske hav. Den består av De puertorikanske Jomfruøyer, De amerikanske Jomfruøyer og De britiske Jomfruøyer. 

Christofer Columbus oppkalte øygruppen etter St. Ursula og de 11 000 jomfruer, et navn som på spansk ble forkortet til «Las Virgines» – «Jomfruene». Urfolket ble utryddet etter at Spania annekterte øyene. De ble befolket av afrikanske slaver som bemannet sukkerplantasjene. Deres etterkommere har nå turisme som viktigste næring.

Dansk Vestindia
---------------

Utdypende artikkel: Dansk Vestindia

Tre av øyene, St. Croix, St. Thomas og St. Jan, var fra slutten av 1600-årene til 1917 danske kolonier. Det danske Vestindiske kompani koloniserte St.Thomas i 1672 og St. Jan i 1718. I 1733 ble St. Croix kjøpt fra det franske vestindiske kompani. De tre øyene ble i 1754 solgt til kongen av Danmark-Norge. 

Hensikten med koloniseringen var å utnytte den lønnsomme «trekanthandelen», som gikk ut på å eksportere skytevåpen og andre industrivarer til Afrika i bytte mot slaver, som deretter ble fraktet til øyene i Karibia for å bemanne sukkerplantasjene. Sluttetappen i trekanten var frakten av sukker til hjemlandet i Europa. Økonomien i Dansk Vestindia var fullstendig basert på slaveri, og slaveriet ble først avskaffet i 1848. På 1700-tallet deltok mange norske kjøpmenn aktivt i den vestindiske handelen. I 1754 besto øyenes befolkning av omkring 14 000 slaver og bare 1 750 av europeisk avstamning.

Øyene ble beholdt som danske kolonier etter at Danmark og Norge skilte lag i 1814 og etter britisk okkupasjon under Napoleonskrigene. I 1916 ble øyene solgt for 25 millioner dollar til USA, som overtok administrasjonen 31. mars 1917 og ga dem navnet U.S. Virgin Islands.

Mange stedsnavn på øyene er minner om den danske kolonitiden, som byene Charlotte Amalie, Christiansted og Frederiksted. Adskillige bygninger fra «dansketiden» finnes fremdeles i byene og på plantasjene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Virgin Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Cellulose anvendes som papirmasse og er den viktigste bestanddelen i papir.

Det kreves en omfattende kjemisk prosess for å fremstille cellulose fra tømmer, og det var først på slutten av 1800-tallet at storskala celluloseproduksjon kom i gang, da dette krever omfattende prosessanlegg og bruk av kjemikalier.

Det er flere metoder for å fremstille cellulose, de mest brukte er sulfatprosessen og sulfittprosessen.

Tømmerstokkene blir barket og hugget opp, barken blir fraskilt og ikke brukt videre. Opphuggede flis blir transportert inn i store fliskokere (som regel på flere tusen kubikkmeter), blandet sammen med vann og ulike kjemikalier(svoveldioksid og kalkstein) og kokes i kokesyre i 8 timer. Kokemassen blir deretter avvannet på tore virer, og videre tilsatt blekekjemikalier (natriumhypokloritt) og presset og tørket i flere omganger, til vanninnholdet kommer ned på ønsket nivå (2-10 %). Til sist blir cellulosen enten rullet opp på ruller fra 300 kg til 40 tonn, eller kuttet opp i småark avhengig av videre salg.

Celloluseproduksjon krever store mengder energi og vann, og var tidligere en betydelig kilde til forurensning av elver. Nyere krav til rensning har imidlertid ført til at dette problemet er minimalisert, enkelte bedrifter (Borregaard den desidert største innen feltet) utnytter tømmerstokken nesten optimalt, da bare ca. 45% av tømmeret er cellulose, resten er hemicellulose og lignin. Dette kan utnyttes videre til en lang rekke ulike stoffer, som f.eks. vanillin.

Celluloseproduksjon i Norge
---------------------------

Norges største cellulosefabrikk er Tofte Cellulose som i 2000 skiftet navn til Södra Cell Tofte. Det største norske selskapet som har celluloseproduksjon er Norske Skog.
**Eric Heffer** (født 12. januar 1922, død 27. mai 1991) var en britisk sosialistisk politiker. 

Han var stortingsrepresentant[] for Labour Party fra 1964 og frem til hans død. Hans arbeiderklassebakgrunn var en av årsakene til hans aktivitet innenfor venstrevingpolitikk. Med hans samling på minst 12 000 bøker i hans eget hjem, har han innrømmet at han er bibliofil. På grunn av hans lange erfaring som profesjonell snekker, var han i perioder aktiv innenfor byggebransjen og sysselsetting til snekkervirksomheten, men var også opptatt av faglige spørsmål om byggebransjen generelt. 

Heffer endret sitt politiske syn på det europeiske fellesmarkedet, fra å være en frittalende støttespiller endret han mening og ble en frittalende motstander mot et slikt system, og for en kortere periode satt han som medlem i den britiske regjering på midten av 1970-tallet. Hans senere politiske karriere ble dominert av hans mange bidrag til debatter innenfor det britiske Labour Party. Etter den andre verdenskrig bodde Heffer for en kortere periode i Hertford sammen med sine foreldre, og han kjempet som kandidat for Communist Party of Great Britain for Hertford Urban District Council i 1946, men han ble beseiret under det kommende valget.

I 1989 ble han diagnostisert med uhelbredelig magekreft. I januar 1991 deltok han i hans aller siste politiske debatt i House of Commons for å stemme mot Irak-krigen der han satt i en rullestol fordi han var for syk til å stå og gå. Heffer døde i mai 1991, få måneder etter at han hadde fylt 69 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000014476, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60x3mg0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   UK Parliament ID df3E533m[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eric Heffer hos Europarådets parlamentarikerforsamling Rediger på Wikidata

* (en) Eric Heffer hos Hansards parlamentsdebatter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Valdemars slott 2006
**Valdemars slott** er en bygning som ligger på øya Tåsinge rett sør for Fyn, cirka fem kilometer fra Svendborg. Slottet ble bygget i årene 1639–1644 av kong Christian IV til sin sønn Valdemar Christian ved arkitekt Hans van Steenwinckel den yngre.

Slottsanlegget er bygget rundt en kunstig sjø med hovedbygning i barokkstil og rokokko sidebygninger. I 1678 fikk admiral Niels Iuel slottet i gave av kongen som takk for skipene han erobret fra Sverige i slaget ved Køge bukt. Det har vært i slektens eie siden dengang. Slottet ble ødelagt av svenskene i 1658, men bygget opp igjen i barokkstil i årene 1678–1682 av den nye eieren. Slottsanlegget ble utvidet i årene 1754–1755 av daværende eier Niels Juel d.y. og det var arkitekt G.D. Tschierscke som sto for arbeidene.

Valdemars slott ble fredet i 1918, fredningen omfatter elleve bygninger.

Slottet består av en hovedbygning, to porthus med klokketårn, flere uthus og en tepaviljong mot sjøen. I hovedbygningen ligger et *slotts- og herregårdsmuseum* med 21 rom og saler fylt med antikviteter og andre gjenstander. Loftet inneholder et *jakt- og trofémuseum* som hører til Europas største. I en av sidebygningene ligger *Danmarks Legetøjsmuseum* og *Danmarks Museum for Lystsejlads*. Leketøysmuseet inneholder en stor samling leketøy fra de siste 125 år og omfatter tusenvis av leker, bøker, modellhobby og tegneserier. Det har også et stort Märklin-modelljernbaneanlegg. Formålet med *Danmarks Museum for Lystsejlads* er å bevare Danmarks maritime kulturarv innenfor seilsport og båtbygging. Museet ble innviet av prins Henrik av Danmark 2. juni 1996. Slottet inneholder også en gourmetrestaurant og en kafé, *Æblehaven.*

Slottet har en 18-hulls mini-golfbane med kunstgress. Slottet kan leies for bryllupsfester, gallafester og konferanser.

Galleri
-------

* Hovedbygningen ca. 1870*Hovedbygningen ca. 1870*
* Porthus 1*Porthus 1*
* Porthus 2*Porthus 2*
* Uthus og tepaviljongen*Uthus og tepaviljongen*

Referanser
----------

1. 1 2  Fredningssag / Valdemars Slot, Slotsalléen 100, Svendborg fra Kulturstyrelsen (besøkt 15. august 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Valdemars Slot nettside (dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
**Celso Limjuco Dayrit** (født 19. desember 1951 i Manila på Filippinene; død 28. april 2021 samme sted) var en filippinsk fekter og sportsfunksjonær.

Karriere
--------

### Yrkesmessig

Celso Dayrit avsluttet i 1973 et bachelorstudium i Business Management ved De La Salle University i Manila. Kort tid etter begynte han å arbeide hos Philippine Commercial & Industrial Bank. Senere ble han visepresident for Bank of the Philippine Islands.

I 2007 tok han doktorgraden ved Universitetet i Incheon i Sør-Korea.

### Sportslig

Dayrit begynte i seks års alder med fekting og ble trenet av sin far Francisco. Han var med på forskjellige nasjonale og internasjonale konkurranser. Fra 1979 til 1988 var han på nasjonallagsnivået og vlar med på De sørøstasiatiske leker i 1987 der han var med på å vinne bronsemedalje.

Mellom 1997 og 2008 ledet Dayrit *Philippine Fencing Association* og var fra 1999 til 2004 også president for Philippine Olympic Committee. Et år etter ble han president for Fencing Confederation of Asia. Dette embedet innehadde han inntil sin død i 2021. Fra 2004 til 2020 var han dessuten medlem av International Fencing Federations eksekutivkomite.

### Død

Den 27. april 2021 døde Celso Dayrit i Manila i en alder av 69 år av covid-19.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  [ wayback 20170911224632 *Celso L. Dayrit (MH, PHI)*
2. 1 2  *Sporting leader Celso Dayrit dies of COVID-19*, 2021-04-29. lest 2021-05-02
**Mønje** er en kjemisk forbindelse mellom bly og oksygen, med kjemisk formel Pb3O4. Det er et rødt stoff som brukes til pigment i maling, særlig rustbeskyttende maling til skip. Industrimønje til maling av skip og bommer kan også være sølvgrå. I mønje finnes bly med to forskjellige oksidasjonstall: +II og +IV, og formelen for mønje kan skrives som Pb(IV)O2•2Pb(II)O. Denne sammensetning bekreftes av stoffets krystallinske struktur, og av at mønje reagerer kjemisk som en blanding av Pb(IV)O2 og 2Pb(II)O. F.eks. er mønje oksiderende nok til å oksidere i svært sur væske Mn2+-ioner til permanganat-ioner, MnO4-.

Miniatyr som viser Ludvig VIIIs fødsel, malt i rød mønjefarge.
Fram til middelalderen ble mønje (*minium*) brukt i illuminerte bøker, og har gitt navn til miniatyrmaleriet, en bildetype som først ble malt med mønje.

Mønje er svært giftig, som de fleste blyforbindelser. Derfor har man brukt stoffet som bunnmaling på skip for å hindre alge- og rurvekst på kjølen. Dette har medført at mange havnebassenger er forurenset med tungmetallet bly, eksempelvis Oslo havn som har rester av bunnstoff brukt ved bl.a Akers mekaniske verksted.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Säntis *var også navnet på en sveitsisk kanton.*

**Säntis** er et fjell som ligger på grensen mellom de sveitsiske kantonene Appenzell Ausserrhoden, Appenzell Innerrhoden og St. Gallen. Fjellet er med 2504 moh. det høyeste fjellet i Appenzell-Alpene. Det er mulighet for å ta luftbanen fra Schwägalp til Säntis, hvis man har problemer med å gå langt. 

Skal man gå til Säntis, er det mange muligheter. Man kan gå fra Wasserauen til Rotsteinpass, Messmerpasset, Schefflerpasset eller via Meglisalp, som er en liten fjellandsby halvveis opp til Säntis. Det er også mulig å gå til Säntis fra Schwägalp, men det er en veldig bratt vei. Turene tar mellom 4 og 6 timer, og det er flere spise- og overnattingssteder på veien. Også på toppen ligger det to steder for bespisning, souvenirer og overnatting.

Fotnoter
--------

1. ↑  Referansesadelen til Säntis ligger i Mels på vannskillet mellom elvene Seez og Rhinen. Sadelens høyde er 487 moh.
2. ↑  Avstand til Magerrain i sør.

Eksterne lenker
---------------

* Säntis der Berg, saentisbahn.ch
* Säntis Arkivert 23. februar 2014 hos Wayback Machine. Appenzellerland
* Tourenberichte Säntis, Hikr.org

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
**Cordillera Oriental** («Østfjellene») er en fjellkjede i de colombianske Andesfjellene.

Kjeden er den nest høyeste og den bredeste av de tre grenene (Cordillera Occidental, Cordillera Central og Cordillera Oriental) i den andinske regionen av Colombia. Det høyeste punktet er Ritacuba Blanco (5 410 moh.).

Fjellkjeden er orientert nordøst-sørvest, med en lengde på om lag 1 200 kilometer. I sør starter den der Colombia-massivet slutter i Nariño-departementet, og fortsetter nordover til Norte de Santander-departementet. Her fortsetter den som Serranía del Perijá i vest, som hører til fjellkjeden. En utløper mot øst, Cordillera de Mérida i Venezuela er ikke regnet som en del av Cordillera Oriental.

Den vestlige delen av fjellene dreneres mot nord av elva Magdalena, men de østlige hellingene tilhører nedslagsfeltene til elvene Orinoco, Amazonas og Catatumbo.

Referanser
----------

1. ↑  Peakbagger.com: Cordillera Oriental (Colombia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cordillera Oriental – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
***La Nouvelle Revue française*** (NRF) er et litterært tidsskrift som ble grunnlagt i 1909 av André Gide, Jacques Copeau, Jean Schlumberger, Henri Ghéon, André Ruyters og Marcel Drouin. I 1911 overtok Gaston Gallimard som redaktør, noe som førte til opprettelsen av forlaget Éditions Gallimard.

Etablerte forfattere som Paul Bourget og Anatole France skrev for tidsskriftet den første tiden. Dets innflytelse økte gradvis, og i mellomkrigsperioden ble det landets ledende litterære organ. De første stykkene til André Malraux og Jean-Paul Sartre sto på trykk i *La Revue*.

Tidsskriftet utkom månedlig i mange år, nå kommer det ut fire ganger i året.

Referanser
----------

1. ↑  «Célébrations nationales 1999». *www2.culture.gouv.fr*. Besøkt 27. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nouvelle Revue Française – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Catalog Arkivert 20. november 2006 hos Wayback Machine.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** ISSN **·** ISSN **·** ISSN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Eugenia Malinnikova** (født 23. april 1974 i St. Petersburg, Russland) er en russisk matematiker og forsker. Hun er professor ved Institutt for matematiske fag, NTNU. Hennes forskingsinteresser er: potensialteori; elliptiske partielle differensialligninger; kompleks og harmonisk analyse.

Malinnikova har en phd.-grad i matematikk (1999) fra Statsuniversitetet i St. Petersburg.

Hun ble tilknyttet Institutt for matematiske fag, NTNU i 2001, i første omgang som postdoktor (2001–2003). Fra 2004 ble hun ansatt som førsteamanuensis samme sted, og fra 2016 er hun ansatt som professor ved instituttet.

I 2017 ble hun tildelt Clay Research Award, som den første ved noe norsk universitet. Hun har samarbeidet med matematikeren Aleksandr Logunov ved universitetet i Tel Aviv, og mottar prisen sammen med ham.

> Prisen henger ufattelig høyt. Det blir ikke mye gjevere enn dette
> 
> 
> professor Helge Holden om tildelingen av Clay Research Award.
> 
> 

Allerede som svært ung utmerket hun seg innenfor matematikk. Da hun var 14 år, vant hun konkurransen Leningrad matematikkolympiade, i klassen for dem som var et år eldre enn henne. Hun kvalifiserte seg dermed til den nasjonale matematikkolympiaden, og etter å ha vunnet førstepris også der, ble hun tatt ut til det sovjetiske laget som deltok i Den internasjonale matematikkolympiaden (IMO). Hun var to år yngre enn resten av laget. Hun vant gullmedalje både første gang hun deltok, i 1989, og i de to påfølgende årene. I 1989 var hun ett poeng fra å ha alt rett, mens hun både i 1990 og 1991 hadde «perfect score».

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Eugenia Malinnikova i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Eugenia Malinnikova i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Referanser
----------

1. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑  fra NTNU-profilsiden
4. ↑  «Juryen ved Clay Mathematics Institute om tildelingen». Arkivert fra originalen 11. januar 2018. Besøkt 20. april 2017.
5. ↑  Krokstrand (19. april 2017
6. ↑  Vakil, Ravi (1996). «A sudden flash of insight». *A mathematical mosaic : patterns and problem solving* **(engelsk)**: 114–115. ISBN 1895997046.
7. ↑  «Malinnikova på IMOs «Hall of Fame»». Arkivert fra originalen 26. januar 2017. Besøkt 20. april 2017.

Kilder
------

* Krokstrand, Mats (19. april 2017). «Eugenia vant prestisjetung matte-pris». *Universitetsavisa.no*. Arkivert fra originalen 20. april 2017. Besøkt 20. april 2017.
* Malinikovas profilside, med CV, på NTNU.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** SUDOC **·** MGP **·** CRIStin **·** Google Scholar

 |
**Säntis** var en kanton i Sveits som eksisterte under Den helvetiske republikk fra 1798 til 1803. Kantonen omfattet dagens kantoner Appenzell Ausser- og Innerrhoden samt mesteparten av St. Gallen, og hadde om lag 141 000 innbyggere. Navnet ble (etter fransk forbilde) valgt etter fjellet Säntis. Kantonens hovedstad var først Appenzell, så St. Gallen.

Under opprettelsen av Den helvetiske republikk i 1798 ble seks områder sammenfattet som kanton Säntis (status før sammenslåingen er angitt i parentes):

* Appenzell Ausserrhoden (kanton)
* Appenzell Innerrhoden (kanton)
* fyrsteabbediet St. Gallen (*zugewandter Ort*, dvs. assosiert medlem av edsforbundet) med to territorier,
	+ Fürstenland og
	+ den nordlige halvparten av grevskapet Toggenburg
* byen St. Gallen (*zugewandter Ort*)
* herligheten Rheintal (*gemeine Herrschaft*, dvs. avhengig territorium)

Dette betød m.a.o. slutten på St. Gallens nesten tusenårige historie som rikskloster. Allerede 1803 ble Appenzell-kantonene gjenopprettet. De resterende territoriene av Säntis gikk – sammen med den nordlige delen av kantonen Linth) – opp i den nyoppretta kantonen St. Gallen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS
 |
Gertrude av Nivelles, avbildet i Östra Sönnarslövs kirke i Kristianstad
**Gjertrudsmesse** eller **Gjertrudsdagen** var en merkedag som ble feiret 17. mars til minne om nonnen Gertrude av Nivelles (626–659). Primstavsmerket var en lilje, en rokkesnelle, en bjørkekvist eller et kapell. Portretter av Gertrude inneholder ofte mus.

Gertrude
--------

Gertrude ble født i 626. Hun var datter av Pipin av Landen. Merovinerkongen Dagobert I ønsket å gifte seg med henne da hun var 12 år gammel, men hun nektet og avga i stedet et kyskhetsløfte. Hun ble abbedisse i benediktinerklosteret i Nivelles i det som nå er Belgia. Hun var kjent for sin gjestfrihet overfor pilegrimer. I klosteret drev hun mye med spinning og veving. Hun døde i 659 kun 33 år gammel etter å ha fastet og avstått fra å sove over lang tid.

Gertrude skal ha hatt flere visjoner, og det ble sagt at hun hjalp de dødes sjeler den første natten på vei til skjærsilden. 

### Skytshelgen

Gertrude ble saligkåret straks etter sin død. Hun er skytshelgen for spinnersker, reisende og hjemløse. Hun er også de dødes helgen. Hun ble i Belgia ofte påkalt for å skremme bort feber, mus og rotter.

Værmerker og overtro
--------------------

På det europeiske kontinentet betød fint vær på Gjertrudsmesse at man kunne begynne med hagearbeidet.
I Norge ventet man gjerne uvær denne dagen. Fra denne dagen burde man prøve om isen var trygg før man bega seg utpå. Det var også viktig at fjøsjenta la seg tidlig, ellers kunne hun få problemer med kyrne. En smørklatt på veggen kunne gi varsel om vårværet. Hørte man skrikene til svartspetten, en av hakkespettene, denne dagen betød det dårlig vær. 

Svartspetten ble kalt Gjertrudsfuglen, men det var etter en annen Gjertrud som ifølge legenden var så gjerrig at hun ikke ville gi Gud og St. Peter en matbit. Som straff ble hun skapt om til en fugl med røde fjær. Men fugle fløy opp gjennom pipa og ble helt svart, bortsett fra oppå hodet. Gjertrudsfuglen kunne lokke folk så langt inn i skogen at de gikk deg vill.

Referanser
----------

1. ↑  «Gjertrudsmesse», *Lokalhistoriewiki*
2. ↑  «gjertrudsmesse», *NAOB*
3. ↑  «Den hellige Gjertrud av Nivelles (626-659)», *Katolsk.no*

Litteratur
----------

* Ekrem, Randi (1992): *Primstaven : Tradisjonar og merkedagar*, ISBN 82-992691-0-5

Se også
-------

* Den hellige Gjertrud av Nivelles
* Gjertrudsfuglen
* Primstav

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Innsjøene Abijata (høyre) og Shala ligger midt i nasjonalparken.
**Abijata-Shala nasjonalpark** er en nasjonalpark som ligger i Riftdalen i Etiopia. Parkens areal er 887 km2, og ligger i regionen Oromia. Abijata-Shala nasjonalpark ble opprettet i 1970, og er klassifisert som naturvernområde av Verdens naturvernunions (IUCN) kategori II (*National Park*). De to alkaliske innsjøene Abijata og Shala utgjør over halvparten av parkens totale areal. Abijata er en grunn innsjø som er omkring 14 meter på det dypeste, og vannet har en pH-verdi mellom 9,3 og 9,5 (basisk). Innsjøen Shala ligger i krateret til en utdødd vulkan, og er 266 meter på det dypeste. Vannet i Shala har en pH-verdi på mellom 9,0 og 10,0. Ingen av de to innsjøene har utløp. Parken er et viktig leveområde for flamingoer og dvergflamingoer. Parkens høyeste punkt er fjellet Fike på 2 075 moh. Fike ligger på landstripen mellom de to innsjøene. Parkens laveste punkt er vannspeilet på innsjøen Shala som er 1 558 moh.

Nasjonalparkene i Etiopia er i prinsippet beskyttet ved lov, men disse lovene blir ikke alltid håndhevet. For Abijata-Shala nasjonalpark har dette resultert i store menneskelige inngrep i økosystemet som nedbeiting, bosetting, jakt og redusert vannstand i innsjøen Abijata på grunn av vanning av landbruksarealer. Også industriell fremstilling av natriumkarbonat ved Abijata har fått pågå uforstyrret (ved fabrikken til *Abijata Soda Ash SC*). Resultatet er at dyrelivet har hatt tilbakegang både i antall og i artsmangfold. I en undersøkelse foretatt av universitetet i Addis Abeba i 2013 konkluderes det med at lokalbefolkningens motvilje mot nasjonalparken er den største og vanskeligste utfordringen som må overvinnes hvis utviklingen skal kunne reverseres.

I 2010 var det 5 232 utenlandske besøkende i parken.

Referanser
----------

1. ↑  Ethiopian Wildlife and Natural History Society: A Glimpse at Biodiversity Hotspots of Ethiopia - side 43. (pdf) - (publisert 2011) Arkivert 16. april 2012 hos Wayback Machine. Besøkt 6. oktober 2014
2. ↑  International Lake Environment Committee Foundation (ILEC)- World Lake Database: Lake Shala Arkivert 11. oktober 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 7. oktober 2014
3. ↑  Tewodros Kumssa: Attitude and Perceptions of Local Residents toward the Protected Area of Abijata-Shalla Lakes National Park (ASLNP), Ethiopia (publisert februar 2014) Besøkt 6. oktober 2014
4. ↑  James Young: Ethiopian protected areas - A Snapshot (publisert mars 2012) Arkivert 6. oktober 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 6. oktober 2014

Kilder
------

* Ethiopian Wildlife Conservation Agency: Abijata Shala Lake National Park Besøkt 5. oktober 2014

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abijatta-Shalla National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Etiopia |
| --- |
| Nasjonalparker | Abijata-Shala • Alatish • Awash • Bale Mountains • Chebera-Churchura • Gambella • Geraille • Kafta Sheraro • Mago • Maze • Nechisar  • Omo • Simien Mountains • Yabello • Yangudi Rassa | Etiopias flagg |
| Vilteservater | Babile elefantreservat • Senkelle kuantilopereservat |
Krysset mellom Ole Reistads veg og Hagavegen i Gjestadhagan Foto: Tommy Gildseth 
Bronseskulpturen «Skaukatt» av Sigurd Nome ved borettslaget i Gjestadhagan på Jessheim
**Gjestadhagan** er et område på Jessheim hvor de første eneboligene ble oppført på midten av 1950‑tallet. Opprinnelig var området hamnehagen til Gjestad gård, som i dag er gjort om til Gjestad bo- og aktivitetssenter. Hovedveien inn til dette feltet er Karl Norbecks veg som tar av fra Ringveien. Den nordligste bebyggelsen langs Ole Reistads veg ble først og fremst solgt til familier tilknyttet forsvaret. Disse rekkehusene ble bygget av entreprenør Olav Selvaag i samme stil som rekkehusene i Linjebo, men med seks boenheter per rekkehus istedenfor fire. 

Gjestadhagan inkluderer området innenfor Ringvegen og Gardermovegen sør for «Magasinleiren»/Idrettsparken,
og tomta til Jessheim videregående skole.

Området inneholder gamle Jessheim stadion som var hjemmebanen til Ullensaker/Kisa Idrettslag til øst, grøntarealet Parktoppen i sørenden av området, samt en idrettspark med fotballbaner, tennisbaner og om vinteren en hockeybane til nord. Tidligere hadde Hovin Samvirkelag en filial i skillet mellom Kvernlivegen og Hagavegen. Vest i området ligger hoppbakken Kvernlia (K17, K27 og K42) og en akebakke/skibakke.

Ole Reistads veg i Gjestadhagan Foto: Tommy Gildseth

Referanser
----------

1. 1 2   Nordby, Guro (1995). *Ullensaker 1940–1992*. Ullensaker. ISBN 82-991674-4-2.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gjestadhagen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ull/Kisa Idrettslag
* Jessheim Stadion
Garantibevis (*urkunde*) fra Siemens
**Garanti** er innen varehandel en privatrettslig avtale mellom kjøperen og selgeren av en vare om at selgeren reparerer eller erstatter den med en ny hvis den i en angitt tid går i stykker uten at det skyldes uforsvarlig bruk.

Garantibestemmelser fastsettes gjerne av vareprodusenten eller selgeren, men kan også være nærmere avtalt mellom kjøperen og selgeren. For at garantien skal ha reell betydning, må den gi kjøperen rettigheter som går videre enn den reklamasjonsrett som uansett følger av loven.

Livstidsgaranti
---------------

En livstidsgaranti er vanligvis en garanti mot mangler i materialer og utførelse som har varighet lik produktets forventede levetid. Det er ikke alltid oppgitt av produsenten hva som er tidsbegrensningen før man kan gjøre et krav, og det er i så tilfelle noe som må avgjøres i hvert enkelt tilfelle. En vanlig misforståelse er at garantien varer ut kjøperens levetid. Den faktiske tiden produktet kan forventes å vare bestemmes normalt av hva man kan forvente av en vare av sitt slag som brukes slik kjøperen bruker det.

Referanser
----------

1. ↑  Bokmålsordboka
2. ↑  estrategi
3. ↑  Forbrukerrådet
4. ↑  advokat.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
En **patch** (engelsk) er i første rekke et stykke tøy som sys på et klesplagg for å reparere (lappe) en skade, men ordet brukes i overført betydning innen IT, enten som substantiv, i betydningen «endring», eller verb: «å påføre en endring» (engelsk: *to apply a patch*).

Programmet *patch*
------------------

Utdypende artikkel: patch (program)

I sin mest presise betydning brukes ordet om Larry Walls verktøy patch og de korreksjonsfiler som dette benytter. Denne betydningen begrenser seg til endringer i tekstform. Bruksområder er i første rekke endringer av kildekode som utviklere deler seg i mellom.

Lapping av ferdig programvare
-----------------------------

Mer uformelt kan en patch være en brukerrettet og mer ekstraordinær «lapping» av ferdig programvare, typisk for å fikse en feil. Dette kan foregå ved at brukeren av programvaren laster ned et ekstra program som modifiserer en liten del av det originale programmet. Det ekstra programmet eller selve modifikasjonen betegnes da som «patchen».

Bruken av uttrykket skal kunne spores tilbake til tiden da datamaskiner ble programmert med hullkort eller hullkoding på papirrull. En oppdatering av programvaren kunne da foregå ved at man fikk tilsendt en ny papirremse som skulle lappes (patches) inn på et bestemt sted i rullen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin
 |
**Gjester** var en del av de norske kongenes hird i middelalderen. Hirden var kongens hærfølge, eller nærmest «livvakter». Trolig ble hirden inndelt i to hovedgrupper; hirdmenn og **gjester**, i Olav Haraldssons (den helliges) regjeringstid på begynnelsen av 1000-tallet. Hirdmennene hadde langt høyere status enn gjestene. Hirdmennene kom fra familier av høy sosial rang og fikk mer attraktive arbeidsoppgaver. Gjestene var av lavere sosial rang og ble benyttet som et slags «politi». De hadde likevel høyere status enn vanlige huskarer. Gjestene ble ofte brukt i farlige ærend, som straffeutøvelse. De fikk bare halvparten av hirdmennenes lønn.

Eksempler fra sagaene
---------------------

Olav Haraldsson skal ha hatt 60 hirdmenn og 30 gjester. Hans yngre halvbror Harald Sigurdsson (Hardråde) skal ha hatt det samme, mens Haralds sønn Olav Kyrre skal ha hatt hele 100 hirdmenn og 60 gjester.

Referanser
----------

1. ↑  Sigurdsson (2008): 129
2. ↑  Snorre, Olav den helliges saga: 245, se også fotnote om forklaring på hva gjester er.
3. ↑  Snorre, Olav Kyrres saga: 550

Litteratur
----------

* Jón Viðar Sigurðsson, *Det norrøne samfunnet*. Pax forlag, Oslo 2008. ISBN 978-82-530-3147-7
* Snorre Sturlason, Norges Kongesagaer, oversatt av Anne Holtsmark og Didrik Arup Seip. Gyldendal, Oslo 1979
Denne artikkelen omhandler utestedet i Bergen.  For artikkel om bygning til å oppbevare kjøretøy eller fartøy, se garasje.
Drikkebeger fra *Garage* i Bergen
**Garage** var en bar med tilholdssted i Bergen (tidligere fantes en avdeling også i Oslo; se nedenfor) med egen konsertavdeling. Bergensavdelingen ble opprettet i 1990 av veteraner i Bergens rockemiljø, hadde fra begynnelsen av rockeprofil og ble på kort tid et av byens mest populære utesteder, særlig blant studenter. På grunn av kommunale regler om åpningstid var barlokalet i flere år delt i to separate avdelinger med forskjellig åpningstid.

Oslo-avdelingen ble åpnet i 2004 i lokaler som tidligere tilhørte rockeklubben So What. Denne ble eiet og drevet av Garage i samarbeid med Oslo-utestedet Café Mono. Avdelingen hadde i tillegg til bar og konsertscene uteservering. Oslo-avdelingen stengte i 2010.

Garage var utsmykket med Spellemannstatuetter gitt av Spellemannprisvinnere med lokal tilknytning (det samme var avdelingen i Oslo).

Garage ble lagt ned 29. september 2018 etter en lengre konflikt med huseier.

Referanser
----------

1. ↑  Dennis Fossen (29. september 2018). «Garage åpnet dørene for siste gang». *BA*. Besøkt 30. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene **·** Discogs
 |
**Gjesdal Idrettslag** (stiftet i 1931) er et idrettslag i Gjesdal kommune i Rogaland fylke som har aktiviteter i grenene friidrett, ski og volleyball.

I 2006 feiret klubben sitt 75-årsjubileum.

Klubben ble nummer tre og beste norske lag i Holmenkollstafetten i 2002 og 2003.

I 2015 ble ny løpebane på Ålgård stadion ferdig. En 30 år gammel plan for idretten i Gjesdal kommune er endelig realisert. Nå er det meste av idretten på Ålgård samlet på et sentralidrettsanlegg. Ålgård Fotballklubb (egen stadion med tribune, klubbhus, samt treningsfelt), Ålgård Innebandy Klubb, Ålgård Håndballklubb og Ålgård Turnforening i Gjesdalhallen, samt Ålgård Tennisklubb og Gjesdalbuerne er nå samlet sammen med Gjesdal Idrettslag her.

Løpebanen er fast løpedekke med 8 baner.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
2. divisjon volleyball for menn, Sydvest, 2022/23 |
| --- |
| Volleyball | 
* Austrått
* Finnøy
* Gjesdal
* GSI
* Haugesund
* Hinna
* Hinna 2
* KSI
* KSK
* Sandnes 2
* Straen
* Sveio
* Torvastad 2
* UiSI

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Hugo Salmela** (født 13. juni 1884 i Parikkala i Södra Finlands län, død 28. mars 1918 i Tammerfors) var en kommandant for de røde under den finske borgerkrigen.

Salmela flyttet som ung til industribyen Kotka, hvor han arbeidet som industriarbeider. Han var også interessert i teater og var i 10 år med som skuespiller ved Kotkan Työväenteatteri.

I 1917 sluttet han seg til de røde i Kymmenedalen og fikk etter hvert lederoppdrag. Etter at borgerkrigen brøt ut tjenestegjorde han først ved De rødes distriktstab i Kymmenedalen. I begynnelsen av februar 1918 ble han forflyttet til staben ved fronten i Savolax. Han ble utnevnt til kommandant for de røde styrkene på den vestre/nordre fronten 18. februar, sammen med den russiske oberstløytnanten G.V. Bulatsel. Under et drikkelag omkom han i en håndgranateksplosjon da Kustaa Salminen kastet en granat.

Se også
-------

* Slaget om Tammerfors

Referanser
----------

1. ↑   The National Biography of Finland, www.kansallisbiografia.fi, besøkt 23. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |