recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nils Ebbessøn Astrup** (født 7. juni 1901 i Kristiania, død 29. september 1972 i Oslo) var en norsk skipsreder.

Bakgrunn
--------

Han var sønn av Cecilie Fearnley (1878–1902, se Fearnley (slekt)) og oberst Ebbe Carsten Morten Astrup (1876–1955, se Astrup-slekten). Nils E. Astrup ble i 1925 gift med Hedvige Stang (1904–1978, se Stang (slekt)), datter av skipsreder Jørgen Breder Stang. De fikk fire sønner som gikk inn i firmaet.

Virke
-----

Etter cand.jur. 1924 studerte han sosialøkonomi i Oxford i 1925, ferierte i Østen 1927–28.

Nils E. ble i 1931 medeier i Fearnley & Eger som morfaren Thomas Fearnley (1841–1927) hadde grunnlagt i 1869. Fra 1938 het det Fearnley & Astrup. Det hadde forøvrig blitt videreført av Thomas Fearnley (1880–1961) (altså onkelen til Nils E.). Ved onkelens død i 1961 overtok Nils Ebbessøn Astrup lederstillingen. Ellers anskaffet han seg Verjedalsbruket i Numedal og investerte i oljeindustrien.

Ebbe var forøvrig adm.dir. i Dalen Portland sementfabrikk 1942–45.

Da Nils Ebbessønn Astrup døde i 1972, overtok sønnen Nils Jørgen Astrup (1925–2005) lederskapet. Dårlige tider (shippingkrise) på 70-tallet ledet til slutt til konkurs i 1991.

Nils Astrup var en av H. P. L'Oranges viktigste støtter i forberedelsene til Det norske institutt i Roma (innviet 1959). Sønnen Hans Rasmus Astrup (født 1939) er en kjent samler av moderne kunst som i 1993 åpnet Astrup Fearnley Museet for Moderne Kunst.

Verv og utmerkelser
-------------------

* Oslo nye rederiforening, leder 1938–40
* Norges rederiforbund, visepresident 1940–45 og president 1963–63
* Det internasjonale rederiforbundet, leder 1966–69
* St. Olavs Orden: Kommandør i 1969

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Nils\_Astrup\_-\_2, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Studentene fra 1919, studentårbok utgitt 1950.
3. ↑  *I H.P. L'Oranges fotspor: forskning ved Det norske institutt i Roma*. Oslo: Messel forl. 1996. s. 9. ISBN 8290744331.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Nils Bernt Rinde** (født 18. april 1972) er en sivil/militær skytter oppvokst på Vanse i Farsund kommune, Vest-Agder. Rinde er bosatt i Lindesnes kommune. Han startet med rifleskyting som seksåring i Farsund skytterlag, og er utnevnt til æresmedlem. Nils Bernt er også medlem av Holum skytterlag.

I 1983 debuterte Rinde på Landsskytterstevnet i Fræna.

Han ble landsdelkretsmester i baneskyting i 1987 i klassen Rekrutt, det som i dag er Eldre Rekrutt i Det Frivillige Skyttervesen (DFS).

Rinde sikret seg sin første norgesmestertittel i 1992, da han vant klassen for vernepliktige/befalselever i Militært Norgesmesterskap på Sessvoll. 

Som 22-åring i 1994 ble han vinner av den første stangfinalen som er arrangert på Landsskytterstevnet. Rinde benyttet Forsvarets AG-3 i konkurransen, og det er sannsynligvis første gang Oberst Georg Stangs minnemedalje er vunnet av en utøver som brukte AG-3. Rinde er per 2019 blitt norgesmester seks ganger i Stangskyting; 1994, 1998, 2009, 2012, 2014 og 2019. Nils Bernt har 18 deltakelser i stangfinalen. Som følge av pandemi (Covid-19) ble det ikke arrangert landsskytterstevne i 2020 og 2021. AG-3 våpenet ble for siste gang brukt i konkurransen om Oberst Georg Stangs minnemedalje i 2019. Våpenet er tatt ut av tjeneste, og derav faset av konkurransen.

I august 2021 ble det arrangert Skytternes Mestermøte på Terningmoen i Elverum, som en erstatning for at landsskytterstevnet ble avlyst på grunn av Covid-19. Her deltok Rinde i finalen.

Nils Bernt Rinde er også norgesmester i felthurtigskyting fra Landsskytterstevnet på Lesja i 2005. Det klarte han med sin Sauer 200 STR banerifle. Han har også deltatt i flere felthurtigfinaler før og etter NM-gullet, både med sauergeværet og AG-3.

Rinde har seks NM-gull i militær skyting; i 1992, 2008, 2010, 2014, 2015 og 2021. I tillegg kommer flere pallplasseringer.

Nils Bernt har vært med å sikre flere laggull i militært norgesmesterskap for avdelingene: Agder Heimevernsdistrikt 07, Agder og Rogaland Heimevernsdistrikt 08, samt Norske Reserveoffiserers Forening (NROF), avdeling Lister.

Han er også flere ganger vinner av major Arne Laudals minnemedalje, som deles ut til sammenlagtmester av stangskytingen på Agderstevnet (skyttersamlagene Vest-Agder, Agder og Aust-Agder).

Nils Bernt Rinde vant NM-medalje i baneskyting som klasse 5-utøver på Landsskytterstevnet i Sandnes i 2004. 

Rinde har siden 2017 jobbet som seniorrådgiver kommunikasjon i det statlige veiselskapet Nye Veier.
**Mitsubishi Ki-15** (alliert kodenavn: *«Babs»*) var et to-seters, japansk rekognoseringsfly.

Ki-15 viste tidlig svært gode ytelser, den andre prototypen satte ny rekord på distansen fra Japan til England, og flytypen var hurtig nok til at den under krigen med Kina kunne komme seg vekk fra alle jagerfly frem til kineserne tok i bruk Polikarpov I-16.

Under den andre verdenskrig ble Ki-15 fortsatt brukt i første linje frem til 1943 da flytypen ble overført til andre oppgaver. Mange Ki-15 ble også tatt i bruk som kamikaze-fly mot slutten av krigen.

Varianter
---------

**Ki-15-I** – Første produksjonsvariant levert til den japanske hær fra mai 1937. Utstyrt med en Nakajima Ha-8 stjernemotor med en ytelse på 640 hk.

**Ki-15-II** – Forbedret variant for hæren utstyrt med en Mitsubishi Ha-26-I stjernemotor med en ytelse på 900 hk. Satt i produksjon fra september 1939.

**C5M1** – Betegnelse på Ki-15-II levert til den japanske marinen.

**C5M2** – Forbedret variant for marinen utstyrt med en Nakajima Sakae stjernemotor med en ytelse på 950 hk.

Spesifikasjoner
---------------

|  | Ki-15-I |
| --- | --- |
|  | Dimensjoner |
| Vingespenn | 12,00 m |
| Vingeareale | 20,36 m² |
| Lengde | 8,70 m |
| Høyde | 3,35 m |
|  | Vekt |
| Nettovekt | 1 400 kg |
| Maksimal startvekt | 2 300 kg |
|  | Ytelser |
| Topphastighet | 480 km/t |
| Marsjhastighet | 320 km/t |
| Topphøyde | 11 400 m |
| Rekkevidde | 2 400 km |
|  | Annet |
| Motorer | 1× Nakajima Ha-8 stjernemotor (640 hk) |
| Bestykning | 1× 7,7 mm mitraljøse |
|

Eksterne lenker
---------------

* Mitsubishi Ki-15 (Babs)

Portal: Andre verdenskrig
**Nils Christian Irgens** (født 10. oktober 1811 i Sogndal, død 25. april 1878) var en norsk offiser og politiker.

Han var sønn av Lars Johannes Irgens, en av Eidsvollsmennene. Nils Christian Irgens ble offiser i 1830, steg i gradene, og ble oberst i 1861. I 1863 ble han generalmajor og sjef for ingeniørbrigaden, en post han holdt til 1868. Han var Centralforeningens (Norges første nasjonale idrettsorganisasjon og forløperen til Norges Idrettsforbund) andre formann, fra 1864 til 1867.

3. april 1868 ble Irgens utnevnt som sjef for Marinedepartementet, en stilling han beholdt til 1. februar 1872, da han ble utnevnt som medlem av statsrådsavdelingen i Stockholm. 27. mai 1872 måtte han tre av på grunn av *statsrådssaken*.

Irgens var medlem av det Svenska Akademien fra 1865, og satt i styret for Militærhøyskolen og Hovedbanen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 990[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Nils Christian Irgens, NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon
3. ↑  Centralforeningen for Udbredelse af Idræt 1861-1911, side 10, besøkt 28. juli 2020.
4. ↑  Nils Christian Irgens Arkivert 27. mai 2011 hos Wayback Machine. — Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste

Eksterne lenker
---------------

* (no) Nils Christian Irgens hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Thorolf Mørch Hansson** (1881–1952) var en norsk diplomat.

Etter å ha tatt examen artium i 1901 tok han Krigsskolens 1. avdeling og ble cand.jur. i 1913. Han startet i Utenriksdepartementet i 1919 og ble postert ved konsulater, først som sekretær og ulønnet visekonsul i Cape Town frem til 1930 da han ble visekonsul ved generalkonsulatet i Reykjavík. I 1932 ble han visekonsul ved konsulatet i Shanghai, der han overtok efter Gisle Johnson (1894–1940) og forøvrig var underlagt den i mange år sittende generalkonsul og chargé d'affaires i Shanghai, Nicolai Aall (1883–1975). I 1935 ble han konstituert som ulønnet konsul ved generalkonsulatet i Cape Town, i 1942 fast konsul, og i 1945 forfremmet til generalkonsul. Han ga seg for aldersgrensen i 1951, og var mottaker av St. Olavs Orden.

Thorolf Mørch Hansson var sønn av teaterdirektør Olaf Mørch Hansson (1856–1912) og skuespiller Thora Elisabeth Neelsen (1848–1917), og bror til skuespilleren Gunnar Neels-Hansson

*Se Hansson (slekt fra Trondheim)*

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Thoralf Mørch Hansson[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Haugaland Arbeiderblad, urn.nb.no, utgitt 25. november 1952[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Studenene fra 1901. Biografiske oplysninger samlet ved 25-årsjubileet*. s. 120.
4. ↑  *Offisielt* i Aftenposten den 20. desember 1929.
5. ↑  *Forflytninger i utenriksetaten* i Aftenposten den 13. januar 1932.
6. ↑  *Foreløbig ingen fare for våre 300 landsmenn i Shanghai* i Aftenposten den 1. februar 1932.
7. ↑  *Offisielt* i Aftenposten den 22. juni 1935.
8. ↑  *Konsul Mørch Hansson i Cape Town takker for seg* i Aftenposten den 31. mars 1951.
9. ↑  *Dødsfall* i Aftenposten den 25. november 1952.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Nils Bernstein** (født 4. januar 1943) er en dansk økonom, som var nationalbankdirektør (sentralbanksjef) fra 2005 til 2013.

Han er utdannet elektromekaniker og Cand.polit. som i Danmark er en økonomiutdanning. 

Fra 1970 til 1975 var han sekretær i Finansministeriet, før han jobbet som finanssekretær ved den danske ambassaden i Washington fram til 1977. Han jobbet i finansministeriet fra 1978 til 1986; først som ministersekretær for finansministeren, deretter kontorsjef i Budsjettavdelingen i Finansministeriet, før han var departementssjef i Administrationsavdelingen i Finansministeriet fra 1984 til 1986. Etter dette var han departementssjef i Landbrugsministeriet (1986-94), Landbrugs- og Fiskeriministeriet (1994-96) og Statsministeriet (1996-2005). Bernstein var også *statsrådssekretær* fra 1996 til 2005. 

Han ble utnevnt til nationalbankdirektør, øverste leder av Danmarks Nationalbank i 2005, da han overtok etter Bodil Nyboe Andersen. Denne stillingen hadde han fram til 1. februar 2013, da Lars Rohde overtok.

Referanser
----------

1. ↑   Den Store Danske Encyklopædi, denstoredanske.dk, besøkt 24. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ove W. Dietrich. «Nils Bernstein». *Den Store Danske* **(dansk)**. Gyldendal. Besøkt 24. mars 2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bodil Nyboe Andersen** | **Sentralbanksjef for Danmarks Nationalbank**(2005–2013) | Etterfølger:**Lars Rohde** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Saunders Island** (spansk: *Isla Trinidad*) er den fjerde største av Falklandsøyene, beliggende nordvest for Vest-Falkland. På østkysten av øya finnes en liten bosetning som driver sauehold.

Øya har en kompleks form, og strekker seg 21 kilometer fra øst til vest, og omtrent like mye fra nord til sør. Tre høylandsområder er adskilt fra hverandre med smale eid. Sauders Island har et variert landskap med våtmarksområder, innsjøer og sanddyner, samt steile klipper på den nordre og den vestlige kysten.

Den første britiske bosetningen på Falklandsøyene, Port Egmont, ble etablert av John Byron på Saunders Island i 1765. I 1770 ble britene drevet vekk av spanjoler, men året etter fikk de komme tilbake. I 1776 forlot britene stedet, men etterlot en plakett der de krevde suverenitet over Falklandsøyene.

Dagens bosetning kalles **Saunders Island Settlement** og består av et tyvetalls bygninger og en flystripe. Én bygning, *The Stone Cottage*, er vernet.

Sauders Island har et rikholdig dyreliv, som blant annet omfatter klippehopperpingvin, bøylepingvin, magellanpingvin, kongepingvin, svartbrynalbatross, brunhodegås og om lag 40 andre fuglearter. Både elefantsel, søramerikansk sjøløve og søramerikansk pelssel forekommer på strendene.

På 1990-tallet ble det registrert 176 forskjellige plantearter, hvorav åtte endemiske.

Stadig flere turister besøker øya, og 200–500 passasjerer fra forbipasserende cruiseskip er innom Saunders Island årlig. Det er overnattingsmuligheter i ubetjente hytter ved Saunders Island Settlement og ved «The Neck», en times kjøretur fra bosetningen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Falkland Islands Important Bird Areas Arkivert 10. juli 2011 hos Wayback Machine. Falklands Conservation
2. ↑  Falkland Islands Information Web Portal Arkivert 28. juli 2012 hos Wayback Machine. *Buildings and Structures in the Falkland Islands designated as being of Architectural or Historic Interest*
3. ↑  Ladatco Tours

Eksterne lenker
---------------

* (en) Saunders Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Saupstad skole** er en tidligere barneskole på Saupstad i Heimdal bydel sør for Trondheim sentrum. Skolen hadde om lag 275 elever fordelt på syv trinn. Skolebygget var tegnet av arkitekt Knut Bergersen og ble åpnet i 1977, i likhet med de nærliggende byggene Huseby skole og Husebyhallen.

Historie
--------

Skolen var en av flere som lå på en akse langs Saupstadområdet sammen med ungdomsskolen Huseby skole, Heimdal videregående skole og barneskolen Kolstad skole. I november 2015 vedtok formannskapet i Trondheim at det ble bygget en felles storskole for både Saupstad og Kolstad. På nabotomta ble Huseby skole revet sommeren 2015 til fordel for å gi tomt til et nybygg for Heimdal vgs og den nye Kolstad Arena, som stod ferdig i 2018.

Elevene ved både Saupstad og Kolstad skole ble overført til nye Huseby barneskole i 2018, med delt lærested på et midlertidig skolebygg ved Sverresborg (5.-7. trinn) og ved Kolstad skole (1.-4. trinn). Selve skolebygget på Saupstad ble revet på nyåret 2019, og det nye kombinerte bygget for både Huseby barneskole og Huseby ungdomsskole ble bygget på samme tomt med byggestart i april samme år og ferdigstillelse våren 2021.

Se også
-------

* Huseby barneskole
* Huseby ungdomsskole

Referanser
----------

1. ↑  Adressa.no – Går inn for felles barneskole for Saupstad og Kolstad (Av Harry Tiller. Publisert 24. november 2015, besøkt 24. januar 2021)
2. ↑  Bygg.no – Trondheim kommune og HENT inngår intensjonsavtale om bygging av Huseby skoler (Publisert 3. desember 2018, besøkt 24. januar 2021)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 467. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Strindahistorielag.no – Wikioppføring, Saupstad skole

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Michael von Opitz** (1613—1676) var en tysk offiser i dansk-norsk tjeneste. 

Han fødtes i Bentzlau i Schlesien, hans slektning var den lærde dikter Martin Opitz (1597—1639).  Opitz kom til landet sammen med de tropper som ble hvervet til Hannibalsfeiden og gjorde ganske raskt militær karriere. I 1645 nevnes han som kaptein, og i juni 1649 fikk han bestalling som major under et av de akershusiske regimenter. I juni 1657 ble han oberstløytnant og nevnes 1665 som kommandant på Akershus. 1667 kalder han seg selv oberstløytnant, og sjef for det *Blaa Agershusiske Regiment*.

Opitz eide en del jordegods på Romerrike og i Ullensaker, deriblant gården *Storebjørn* som han gjennom stattholderen fikk utvirket skatte- og avgiftsfrihet på. Han døde i 1676 på sin gård Øvre Risebro. Hustruen Margaretha von Sessen, som han hadde fire barn med, døde i 1688  på Sessvoll gård.

Michael van Opitz er foreviget på et maleri som hang i salen på Stubljan med følgende undertekst: 

> *Mandhafte Michel Opitz du her seers med Farver skrevet*
> 
> 
> *var Comendant paa Aggershus, saa Obriste og blefuet*  
> 
> *Det Huide-Biørnens schiønne Brug hand havde udi Eye,*  
> 
> 
> 
> *men til Hr. Raadmand Møller hand det Solte har med nøye*.
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Hvitebjørn og Stubljan*. H.K. Steffens. 1898. s. 10-11.
3. ↑  Hirsch, J. C. W. *Fortegnelse over danske og norske Officerer* (PDF). 7–3. s. 517.
4. ↑  Moe, Wladimir (1912). *Norske Storgaarde*. Kristiania.
5. ↑  *Ullensaker*. Komitéen. 1951. s. 641.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Tysk versjon av EØS førerkortet (2013 versjon).
**Europeisk førerkort** er et førerkort som erstatter de 110 forskjellige plast- og papirførerkortene i bruk innen Det europeiske økonomiske samarbeidsområde (EØS) (Den europeiske union, Island, Liechtenstein og Norge).

Det nye førerkortet er i bankkortformat, og skal være vanskelig å forfalske. Medlemsstatene kan velge om førerkortet skal være utstedt med mikrochip. Chipen er nyttig for politi som kan lese ut informasjonen på sitt eget språk, noe som løser problemet med tre typer alfabeter gyldige innenfor EØS området. Førerkortet har gyldighet på 10 eller 15 år, avhengig av landet som har utstedt det. 
Kortet ble tatt i bruk i EØS 19. januar 2013, og skal ha erstattet eldre førerkort innen 2033.

Historie
--------

Norsk førerkort utformet etter direktiv 91/439/EØF
### Rådsdirektiv 80/1263/EØF

Et første skritt var første rådsdirektiv 80/1263/EØF av 4. desember 1980 om innføring av et EF-førerkort, der det fastsattes en EF-modell for nasjonale førerkort og medlemsstatenes gjensidige godkjenning av nasjonale førerkort samt innbytte av førerkort for innehavere som skifter bosted eller arbeidssted fra en medlemsstat til en annen.

### Rådsdirektiv 91/439/EØF

I juli 1991 ble forrige direktivet erstattet av direktiv 91/439/EØF. Direktivet trådte i kraft i 1996.

### Rådsdirektiv 2006/126/EF

Rådet for Den europeiske union godkjente i mars 2006 et forslag av Europakommisjonen om å innføre et felles europeisk førerkort som skulle erstatte de 110 forskjellige modellene innen EU/EØS. I desember samme år ble det godkjent av Europaparlamentet Direktiv 2006/126/EF ble publisert i Den europeiske unions tidende 30 desember 2006.
Direktivet trådte i kraft 19. januar 2013.

Kategorier
----------

EØS førerkort er inndelt i følgende kategorier:

Eksempel førerkort
------------------

### Polen (2013 versjon)

|  |  |
| --- | --- |
|  | 1. **Etternavn**
2. **Fornavn** a)
3. **fødselsdato**, **fødested**
4. a) **dato utstedt**, b) **utgangsdato**, c) **utstedt av**, d) **personnummer**b)
5. **førerkortnummer**
6. **foto av innehaver**
7. **signatur av innehaver**
8. **Adresse**c)
9. **førerkort kategorier**
10. **kategori først utstedt**
11. **kategoriens utgangsdato**
12. **restriksjoner (kode)**
 |

a): Feltet skal inneholde "annet navn"  

b): Felt 4d skal være et annet nummer enn det listet under nummer 5. Feltet er frivillig   

c): Medlemslandene velger om de vil påføre adresse

Galleri
-------

* PolenPolen
* RomaniaRomania
* SpaniaSpania
* TysklandTyskland
* ØsterrikeØsterrike

Se også
-------

* Førerkort

Referanser
----------

1. ↑  «Klartecken för EU-körkort». *Svenska Dagbladet*. Besøkt 27. mars 2006.
2. ↑  «EU backs European driving licence». *BBC News*. 27. mars 2006. Besøkt 2. mai 2010.
3. ↑  EU announces plans for European driving license
4. ↑  «DIRECTIVE 2006/126/EC OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AND OF THE COUNCIL». *Official Journal of the European Union*.
Olympus OM-1 MD
**Olympus OM-systemet** var en serie med 35mm speilreflekskameraer, linser og tilbehør solgt av Olympus mellom 1972 og 2002.

Serien ble introdusert av Olympus i 1972, mer en 10 år etter at Nikon, Canon og andre produsenter allerede hadde introdusert sine egne speilrefleksserier. Serien var formgitt av Yoshihisa Maitani, som var Olympus sin sjefsdesigner. Det første innslaget i serien var den helmekaniske M-1, men etter press fra Leica (som hadde sin egen M-1) ble navnet endret til OM-1. På slutten av 70-tallet ble også en OM-2 sluppet, som var en elektrisk oppdatering til OM-1 med litt mer automatikk. Samtidlig ble også OM-10 sluppet, som var en billigere og enklere modell ment for å introdusere forbrukere til systemet. Navngivingen var slik at de profesjonelle modellene hadde ett tall (OM-1, OM-2, OM-3 og OM-4), og de billigere hadde titall (OM-10, OM-20 osv.).

Referanser
----------

1. ↑  Kouichi Akagi. «intervju med Yoshihisa Maitani». *Asahi kamera blad* (Mars 2002). Arkivert fra originalen 27. oktober 2009. Besøkt 16. august 2006.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 27. oktober 2009. Besøkt 4. oktober 2017. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
**Saupstadbrinken** (1a–21) er en blindvei på Saupstad sør for Trondheim sentrum. Den har tilførsel fra Saupstadringen i vest og strekker seg først østover før den vender nordøstover. Veien fungerer som adkomstveg til flere eneboliger som ellers er omringet av skog i alle retninger. 

Mot vest og sør for Saupstadbrinken ligger flere lavblokker som en del av Midteggen borettslag. I retning mot øst skråner terrenget skarpt ned mot Bjørndalen, kun avbrutt av Størenbanen. Like sør for området er det anlagt en snarvei med belysning fra Saupstadringen, gjennom en undergang under jernbanelinjen og ned til Bjørndalen. 

Rett nord for Saupstadbrinken er det planlagt utbygging av Saupstadbrua, som er en gang- og sykkelbru over Bjørndalen for å knytte sammen bydelene Saupstad og Tillerbyen. Området har gangtilknytning til Midteggen bussholdeplass i Saupstadringen for både Metrobuss rute M2 og enkelte lokalbussruter.

Referanser
----------

1. ↑  Miljøpakken.no – Saupstadbrua: Gang- og sykkelbru over Bjørndalen (Besøkt 24. januar 2021)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 467. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**European Trophy** (Nordic Trophy mellom 2006 og 2009) var en ishockey turnering som ble spilt mellom august og begynnelsen av september hvert år, måneden før Eliteserien i ishockey starter (Eliteserien i ishockey starter i september hvert år). Opprinnelig besto turneringen kun av lag fra Sverige og Finland, men  2010 ble turneringen  Europeisk med lag fra Tyskland,  Sveits, Østerrike og Norge. I 2014 ble turneringen erstattet av Champions Hockey League. Turneringen ble introdusert i 2006 og inneholdt da seks lag. Året etter utvidet turneringen seg til åtte lag, inkludert de deltagende klubbenes respektive juniorlag. I 2008 og 2009 ble turneringen ytterligere utvidet med to lag til det daværende formatet på 12 lag. I 2009 ble turneringen delt inn i en finsk og en svensk turnering.
26. desember 2009 ble det klart at det ville bli en turnering i 2010.

En lignende turnering eksisterte tidligere for juniorer og ble kalt European Trophy Junior; den turneringen ble imidlertid avlyst etter 2010.

Referanser
----------

1. ↑  New era dawns for Europe Arkivert 17. desember 2013 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Nordic Trophy återförenas». Nordic Trophy. 16. desember 2009. Besøkt 27. mars 2010.
Del av gårdstunet.  Foto: Halvor Vreim (1964). Riksantikvaren 
Del av gårdstunet.  Foto: Halvor Vreim (1960). Riksantikvaren 
**Ol'Hansogården**, også skrevet **Olhansogården** og også kalt **Nedre Misvær** eller **Nerigårn** (**Nerigår'n**), 
er et gårdstun og tidligere handelsanlegg i Misvær i Bodø kommune i Nordland. 

Gårdstunet består av en hovedbygning og butikk, et sommerhus, et stabbur, en høylåve, et våningshus og en ombygd fjøs, som alle ble oppført på 1700-tallet. Tidligere var der også et eldhus, et uthus og nok et stabbur. Det er de eneste gjenværende bygningene av det som utgjorde Misværgården, som opprinnelig besto av elleve bruk. Hovedbygningen, sommerhuset og stabburet er fredet som kulturminner.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «Ol’Hansogården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. . Besøkt 13. oktober 2014.
2. 1 2  Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard, Nedre Misvær / Nerigårn. Besøkt 13. oktober 2014.
3. ↑  Arne Berg, *Norske gårdstun*. Universitetsforlaget, Oslo 1968. Side 279.

Eksterne lenker
---------------

* «Ol’Hansogården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Michael Stensgaard Jensen** (født 1. september 1974) er en tidligere dansk fotballmålvakt.

Stensgaard startet sin karriere i *Greve IF* og *Hvidovre IF*. Her spilte han så bra at han fikk 4-landskamper for det danske U-21 landslaget.

Dette førte til at han ble hentet til Liverpool av manager Roy Evans 31. mai 1994 for £400.000. Han fikk ingen kamper for Liverpool, men i tiden han tilbragte på Merseyside fikk han ytterligere 4 U-21 kamper. 1. juni 1997 signerte han for FC København. 
Han ble kjøpt av Southampton i 1999 uten stor suksess, og ble hentet tilbake til FC København i 2000, hvor han ble til han ble værende til en ryggskade gjorde at han måtte legge opp i 2001. Stensgaard fikk 40 kamper for den danske storklubben.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 211168, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Profil på LFChistory.net
* Profil på Peders Fotboldstatistikk
* FC Københavns egen hjemmeside om skaden som gjorde at Stensgaard måtte legge opp[*død lenke*]

Portal: Danmark
Tippen
*For fotballspilleren, se Henry Johansen*
**Tippen** er i dag synonym med den store parkeringsplassen foran det nå nedlagte Ringerike Stormarked (også kjent som *Stormarkedet*), som ligger på Sørsiden i Hønefoss i direkte forbindelse med Hønefoss bru (bybrua over Hønefossen). Adkomst skjer via et eget lyskryss i Kongens gate, der det også er avkjøring til parkeringsplassene i Sentrumskvartalet.

Opprinnelsen til navnet
-----------------------

Elva gikk tidligere der Tippen nå ligger. I 1909 ble den første virkelige kraftstasjon bygd i Hønefossen, i forbindelse med utbyggen til Edward Lloyd Limited. Den lå like ved inngangen til Stormarkedet og bidro i sin tid til at Hønefoss fikk gatelys som den andre byen i Norge. I 1920 ble det bygd en større kraftstasjon der, litt lenger opp i fossen. For å få lagt fossen i rør, ble det gravd fram masse med grus og stein som ble tippa ut i elva på nedsiden. Dette tippstedet har siden blitt kjent som Tippen.

Kraftstasjonen fra 1920-åra er i dag kjent som Hønefoss kraftstasjon I eller Hønefoss gamle kraftstasjon. Ved siden av den gamle kraftstasjonen står det en skulptur i bronse som har fått navnet «Ringerikspiken». Skulpturen ble gjort av Ståle Kyllingstad i 1951 og var en gave til byen i forbindelse med åpningen av nye Hønefoss bru i 1952. Ringerikspiken er forsynt med vannfontene og kan sees fra bruhodet på Sørsiden.

Steinen som ble kjørt fram, ble liggende på Tippen noen år. Men så skjedde det i 1920-åra et det ble mye nød og fattigdom i Norge. Det var mange som ikke hadde arbeid og inntekt, derfor satte Hønefoss kommune i gang noe som ble kjent som «nødsarbeid for mat». Folk jobbet for kommunen, men fikk mat i stedet for lønn i form av matbonger de kunne handle for. Mye av nødsarbeidet skjedde på Tippen, der menn satt og knuste og pukka stein.

I dag er Tippen en offentlig parkeringsplass, selv om det i sommerhalvåret hender at det holdes tivoli der. Det finnes også et gatekjøkken der, som faktisk er det eldste gatekjøkkenet på Ringerike. I februar 2007 ble det lagt fram planer om å bygge et større hotell på Tippen.

Fotogalleri
-----------

* Parkeringsplassen på TippenParkeringsplassen på Tippen
* Kraftverket fra 1909Kraftverket fra 1909

Se også
-------

* Sørsiden
Hodesylte laget i Kabelvåg (2012).
Hodesylte lages av svinehode.
**Sylte** er et tradisjonsrikt skandinavisk pålegg av krydret svinekjøtt i aspik. Sylte spises ofte på brødskive eller i lefse, og gjerne sammen med grov sennep. Forskjellen på norsk og svensk sylte er i hovedsak de krydder som benyttes i produksjonen. Sylte laget fra kjøttet i grisehodet kalles hodesylte.

Sylte lages fra kokt svinekjøtt, som skjæres i biter og legges i lag med krydder og gelatinpulver imellom. Stabelen legges i press og varmes opp for at gelatinet skal løse seg opp. Krydder som brukes kan for eksempel være salt, pepper, nellik, allehånde, muskat og ingefær.

Navnet sylte kommer fra tysk *Sülze* og middelnedertysk *sulten/sulta*, som opprinnelig betyr «saltvann».

Ved sursylting kan eddiksyre brukes. For å dempe surheten av denne brukes ofte E262, natriumacetat i industriell produksjon av sylte, da dette er et basisk salt av eddiksyre.

Referanser
----------

1. ↑  Strømstad, s. 44–45
2. ↑  Oppskrift: Hodesylte frå Erdahl kjøttforretning i Kabelvåg Arkivert 4. april 2013 hos Wayback Machine. (Kaffitorsken 26. november 2012)
3. ↑  Sylte og rull til julefrokosten (oppskrift.no)
4. ↑  Kluge, Friedrich (1989). *Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache* (22 utg.). de Gruyter. s. 714. ISBN 3-11-006800-1.
5. ↑  «sylte - Det Norske Akademis ordbok». *www.naob.no* **(norsk)**. Besøkt 18. desember 2019.
6. ↑  Maja Sojtarić. «E-stoffer i julemat» i *Labyrint* nr. 4, 2011, s. 32

Litteratur
----------

* Aase Strømstad (1984). *Mat på norsk: tradisjonsrike retter fra hele landet*. Oslo: Aschehoug. s. 44–45. ISBN 8203114083.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas **·** TasteAtlas
 |
***Jady, ili Vsemirnaja istorija otravlenij*** (originaltittel: *Яды, или Всемирная история отравлений*) er en russisk film fra 2001, regissert av Karen Sjakhnazarov.

Handling
--------

En ung familie bestående av Volkov, Oleg og Katya, flytter til en leilighet de nylig har kjøpt. De blir snart godt kjent med en nabo, låsesmed Arnold Sharapov. Men Katya er utro mot ektemannen sin. En frustrert Oleg bestemmer seg for å drukne sine sorger i alkohol, men ved en pub møter han tilfeldigvis Ivan Petrovich Prokhorov, pensjonist, hvis kone i sin tid også var utro mot ham. I en samtale med den hyggelige eldre mannen får Oleg vite at Prokhorov straffet sin kone ved å snike litt gift inn i yoghurten hennes.

Nå forsøker Ivan å overtale Oleg til å drepe hans utro kone, ved å bruke en liten samling giftstoffer som Prokhorov stadig bærer med seg. Etter litt nøling bestemmer Oleg seg for å gjøre dette. Men tilfeldig innblanding fra hans svigermor Eugenia Ivanovna Kholodkova redder hans kone. Men som et resultat av en familie-krangel forlater Oleg hjemmet og er gjest hos Zoya, kona til Arnold Sharapov.

Oleg og Zoya forelsker seg i hverandre, og de bestemmer seg for å flytte sammen. Men de tidligere ektefellene til det kjære paret, fortært av raseri og misunnelse, bestemmer seg for å ødelegge alt for dem. Etter råd fra den lumske svigermoren Evgenia Ivanovna, ønsker Arnold og Katya å invitere Oleg og Zoya til middag sammen - og deretter forgifte dem ved å putte gift i maten deres.

Skuespillere
------------

* Ignat Akratjkov som Oleg Volkov
* Oleg Basilashvili som Ivan Petrovitsj Prokhorov / Aleksandr VI
* Zjanna Dudanova som Katja
* Aleksandr Basjirov som Arnold Sjarapov
* Olga Tumajkina som Zoja Filimonova

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Яды, или Всемирная история отравлений (2001)
3. ↑  Андрей Панин был из тех, кому верили

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jady, ili Vsemirnaja istorija otravlenij* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Jady, ili Vsemirnaja istorija otravlenij* på AllMovie Rediger på Wikidata
En sylinderpresse for to farger fra 1965
En **sylindertrykkpresse** er en betegnelse for høytrykkmetoder som bruker en sylinder enten direkte for trykkbildet eller som mottrykk. 

De første trykkpressene var såkalte håndtrykkpresser lagd av tre, og fra begynnelsen av 1800-tallet begynte man å produsere dem i støpejern. Disse første trykkpressene var manuelle flattrykkpresser. «Trykkbildet», det som skulle trykkes, ligger flatt, og trykksverte måtte påføres for hånd og trykkebevegelsen gjøres på nytt for hvert nytt ark som skulle trykkes. I 1812 oppfant Friedrich König hurtigpressen, der han tok i bruk sylindertrykk, som var et helt nytt prinsipp. I disse sylindertrykkpressene påføres trykkfarge og trykkebevegelsen gjøres ved hver omdreining av sylinderen. Også i sylindertrykkpressene ligger trykkbildet flatt. De første hurtigpressene hadde også manuell papirpålegging. Siden hurtigpressene trykte vesentlig fortere enn de manuelle, krevde at noen hadde som sin jobb å mate dem med papir. Slik fikk kvinner for første gang innpass i trykkeriene, som «påleggersker» eller maskinpiker.

Kilder
------

* Andersgaard, Ingrid (1975): *Striden mellom settersker og typografer i trykkeriene i Kristiania 1870-årene-1907*, Tromsø: Universitetet i Tromsø
* Eide, Martin (red.) (2010): *Norsk presses historie 1660-2010. Bind 1 En samfunnsmakt til 1660-1880*, Oslo: Universitetsforlaget ISBN 978-82-15-01551-4
* Høgh, Marie og Fredrikke Mørck (1914): *Norske kvinder. En oversigt over deres stilling og livsvilkaar i hundredeaaret 1814-1914*, Kristiania: Berg og Høgh's Forlag.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Jadebuddhatempelet
Sittende Jadebuddha i Jadebuddhatempelet
**Jadebuddhatempelet** (kinesisk: 玉佛禅寺; pinyin: **Yùfó Chán Sì**) er et buddhistisk tempel i Shanghais bydistrikt Jing'an (Folkerepublikken Kina). Det ble etablert i 1882 med to Buddhastatuer av jade, begge fraktet sjøveien fra Burma. 

Den sittende statuen er 1,95 meter høy og veier tre tonn. Den mindre og liggende statuen forestiller Buddhas død. I tempelet befinner det seg også en større liggende buddhastatue som stammer fra Singapore.

Under Guangxu-keiserens tid (1875-1908) foretok Hui Gen, en munk fra Putuo Shan, en pilegrimsreise til Tibet og Burma. Der fikk han fra utenlandskineseren Chen Jun-Pu fem buddhastatuer av jade. To av dem tok han med seg tilbake til Shanghai og lot bygge et tempel for dem for de lokale de troendes milde gaver. 

Det tempelet som nå står der, ble bygd i perioden 1918 til 1928 under abbed Ke Chen. 

En annen av de fem statuene befinner seg i Beijing i Opplysningens hall (*Cheng Guang Dian*).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jade Buddha Temple – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jade Buddha Temple – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fotos)[*død lenke*]
**Mary Tamm** (født 22. mars 1950 i Bradford, død 26. juli 2012 i London) var en engelsk skuespillerinne som kanskje er mest kjent for å være den første som spilte Romana i TV-serien *Doctor Who* i seriens 16. sesong. Hun gikk på Royal Academy of Dramatic Art.

Tamm begynte sin skuespillerkarriere på scenen i Birmingham Repertory Company i 1971 før hun flyttet til London i 1972 og spilte i musikalen *Mother Earth*. Hun spilte i flere filmer, som blant annet *The Odessa File* (1974) og *The Likely Lads* (1976) før *Doctor Who*.

Tamm gikk med på å spille Romana i *Doctor Who* etter at hun fikk vite at Romana ikke ville bli en ny «jomfru i nød», men en av Doktorens rase og derfor like dyktig som ham. Hun forlot serien etter en sesong fordi hun syntes at figuren hadde gått tilbake til å bli en vanlig assistent til Doktoren og kunne ikke utvikle seg videre. Lalla Ward tok deretter over rollen.

Etter *Doctor Who* spilte Tamm blant annet Penny Crosbie i såpeoperaen *Brookside* fra 1993 til 1995, Yvonne Edwards i dramaserien *Paradise Heights* i 2002 så vel som gjesteroller i flere serier. Hun spilte igjen Romana i hørespill fra Big Finish Productions fra og med 2005.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, Find a Grave 94216594, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0848693, besøkt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Guardian, «Doctor Who star Mary Tamm dies aged 62», besøkt 26. juli 2012[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Mary Tamm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Mary Tamm i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Mary Tamm på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Mary Tamm på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Mary Tamm på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Mary Tamm hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Intervju hos BBC Wiltshire

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Mommsenstadion** er et stadion hovedsakelig for fotball og friidrett i Westend i bydelen Charlottenburg-Wilmersdorf i Berlin. «Mommse» ligger i umiddelbar nærhet til boligområdet Siedlung Eichkamp, oppført i 1920-årene.

Historie
--------

Stadionet ble innviet 17. august 1930 som «SCC-Stadion», etter fotballklubben SC Charlottenburg (SCC Berlin). De høye driftskostnadene førte til at klubben måtte leie ut tribuneanlegget til Mommsen-gymnasiet, oppkalt etter historikeren Theodor Mommsen. I 1934 ble stadionet omdøpt til Mommsenstadion. Gymnasiet har senere endret navn til Heinz-Berggruen-Gymnasium, oppkalt etter kunstsamleren Heinz Berggruen. 

Mommsenstadion ble under sommer-OL 1936 brukt til de innledende rundene av fotballturneringen. Norges lag som senere ble kjent som «bronselaget», spilte 3. august 1936 mot Tyrkia og vant kampen 4–0 etter to scoringer av Alf Martinsen, en av Arne Brustad og en av Reidar Kvammen.

Anlegget ble sterkt skadet under den andre verdenskrigen, men i 1948 frigitt av de britiske okkupasjonsstyrkene for foreninger og breddeidrett. I årene 1950 til 1956 ble det fullstendig renovert og inntil 1987 kontinuerlig utvidet og modernisert.

Fra slutten av den andre verdenskrigen har stadionet også vært hjemmearena for fotballklubben Tennis Borussia og Berlin Rebels, SCC Berlins lag i amerikansk fotball.

Arkitektur
----------

Mommsenstadion er oppført i modernistisk stil etter planer av Fred Forbát. Fasaden mot Waldschulallee er i tre etasjer, 104 meter lang, bare oppdelt av to eliptisk formede hovedinnganger til tribuneanlegget.

* Fasaden i tre etasjer med de to eliptisk formede hovedinnganger til tribuneanlegget.  Foto: Peter KuleyFasaden i tre etasjer med de to eliptisk formede hovedinnganger til tribuneanlegget.  Foto: Peter Kuley
* Tribuneanlegget.  Foto: Peter KuleyTribuneanlegget.  Foto: Peter Kuley
* Mommsenstadion øverst til venstre i et luftfoto fra 1952 med messeområdet i forgrunnen.Mommsenstadion øverst til venstre i et luftfoto fra 1952 med messeområdet i forgrunnen.

Referanser
----------

1. 1 2  hauptstadtblog.de Arkivert 28. desember 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 27. desember 2013
2. ↑  Berlins offisielle liste over kulturminner besøkt 28. desember 2013
3. ↑  FIFAs internettside besøkt 27. desember 2013
4. ↑  berlin.de: Charlottenburg-Wilmersdorf von A bis Z besøkt 28. desember 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mommsenstadion – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
**Hestespreng** (latin: *Cryptogramma crispa*), er en art av bregner innenfor hestesprengslekten i hestesprengfamilien *(Adiantaceae* eller *Pteridaceae)*. Den er den eneste representanten for denne slekten og familien som vokser i Norge. På engelsk heter den «Parsley fern», mens andre arter i slekten ofte kalles «Rockbrake».

*Cryptogramma crispa* hos Moore (1857).
Hestespreng på Blefjell Foto: Arnstein Rønning 
Bregnen er bare 10-25 cm høy. Bregnene er dimorfe, det vil si at de har ulike fertile og sterile blad. Bladene er typisk flikete, de fertile blad vokser i midten, og har normalt sporehus i alle bladflikene. Bladskaftene er grønne og lyse med brune stilk-skjell som er brunaktige. 

Sterile bladplater er avlangt trekantede, tredobbelt fliket, og har læraktige bladfliker som er lysegrønne. Bladstrukturen og dens fliker kan minne en god del om persille, derav det engelske navnet.

Fertile blad står på lange stilker, de er stivere enn de sterilke bladene, og har langt færre og mer «glisne» bladfliker. Bladflikene kan synes gaffelgreinet, og de er ofte litt fortykket og bølgete ytterst mot kanten, mens bladnerven i midten tilsvarende kan være litt nedsunket i bladet.

Hestespreng vokser i hele Norge, mest i fjellet, på Vestlendet også ned til havnivå. I Hordaland opp til over 1500 moh. Den vokser gjerne i steinete, åpne, kalkfattige områder, samt snøleier, grasbakker og rasmarker i fjellet, liker godt snødekke om vinteren.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hestespreng* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hestespreng* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hestespreng* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Hestespreng* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Hestespreng* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Hestespreng* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Hestespreng* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Hestespreng* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Hestespreng* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cryptogramma crispa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Cryptogramma crispa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Jepson Manual beskrivelse (Berkeley University)
* USDA plantebeskrivelse
* slektsbeskrivelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Mary Treadgold** (født 16. april 1910 i Essex, død 14. mai 2005 i London) var en britisk barnebokforfatter og BBC-medarbeider, best kjent for debutboken *We couldn't leave Dinah*, som hun mottok Carnegie Medal in Literature for i 1941.

Liv
---

Hennes far var aksjemegler, og hun vokste opp i et forholdsvis velstående hjem. Hun gikk på St Paul's Girls' School og studerte ved Bedford College, hvor hun tok hovedfag i engelsk litteratur. Hun arbeidet i to ulike forlag, blant annet som Heinemanns første barnebokredaktør. Hun var skuffet over nivået på de manuskriptene forlaget mottok innenfor sjangeren «hestebøker», og sluttet i forlaget for å skrive egne bøker om dette. Hun begynte på *We couldn't leave Dinah* mens hun oppholdt seg i et tilfluktsrom. Mot slutten av 1940 ble hun ansatt i BBC, hvor hun arbeidet med litteratur i General Overseas Service. Her var hun kollega med George Orwell og Una Marson. Hun arbeidet for BBC i 20 år, før hun sluttet for å konsentrere seg om sitt eget forfatterskap.

Hun var ugift, og bodde i London det meste av livet.

Bøker
-----

Den prisvinnende debutboken *We couldn't leave Dinah* foregår på *Clerinel*, en fiktiv øy i Den engelske kanal i 1940. Hovedpersonene er barna i familien Templeton; de er ferd med å evakueres fra øya som følge av en truende tysk okkupasjon. Under evakueringen må de etterlate ponnyene sine på øya. Caroline og Mick Templeton blir etterlatt/gjenglemt under evakueringen, og involveres i militære hemmeligheter.

Hennes neste bok, *No Ponies* (1946), handler også om en søskenflokk i krigens skygge, og foregår i Frankrike rett etter krigen. *The Polly Harris* (1948) er en oppfølger til *We Couldn't Leave Dinah*, og lar søsknene fra debutboka finne seg til rette i etterkrigs-London, med en kriminalsak og planer om en reise til Australia på skipet The Polly Harris. Hun skrev også en serie på tre bøker fra Heron rideskole. *The Winter Princess* (1962) beskriver en afrikansk prinsesses besøk i Hampton Court og møte med fire engelske barn. Boka er omtalt som "perhaps the most delightful book by a most talented writer", og det er pekt at den er "an effective contribution to the race question because there is no mention of it".

*We couldn't leave Dinah* er oversatt til norsk av Jo Tenfjord som *Siste båt er gått* (1947).

Referanser
----------

1. ↑   www.eventbrite.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.ebay.ie[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   carnegiegreenaway.org.uk[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  carnegiegreenaway.org.uk Mary Treadgold Arkivert 8. juni 2009 hos Wayback Machine.
5. ↑  janebadgerbooks.co.uk Mary Treadgold Arkivert 18. februar 2012 hos Wayback Machine.
6. ↑  Marcus Crouch, *The Nesbit Tradition*, Ernest Benn, 1972, pp. 218-221.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Mary Elizabeth Aitcheson Gore kona til Al Gore
**Mary Elizabeth Aitcheson Gore**, kjent som **Tipper Gore**, (født 19. august 1948) er mest kjent som ektefellen til USAs 45. visepresident Al Gore, samt for sin kamp for sensur av grovt språk innen musikken.

Liv og virke
------------

Gore er utdannet psykolog og jobbet som fotograf frem til ektemannen ble innvalgt i Representantenes hus i 1976. I 1985 var hun en av grunnleggerne av Parents Music Resource Center (PMRC), et initiativ hun tok etter å ha hørt en sang av Prince. PMRC rettet seg mot tekster som tok for seg sex, vold, okkultisme, alkohol og narkotika. Dette resulterte i en høring i Senatet der artister som John Denver, Frank Zappa og Dee Snider fra Twisted Sister deltok. Høringen førte blant annet til at medlemselskapene i Record Industry Association of America (RIAA) begynte å benytte seg av et klistremerke, kjent som *Tipper Sticker* etter Tipper Gore, som var ment for å advare foreldre mot innholdet på platene. Denne episoden har siden bidratt til å gjøre Tipper Gore svært upopulært i mange musikerkretser, særlig innen rap- og rock-miljøer, og en rekke artister, blant annet Anthrax, Alice Donut, Ice T og Ministry, har på ulike måter uttrykt sitt mishag mot Gore.

Etter årene som visepresidentfrue har Tipper Gore gjort seg bemerket for sine uttalelser og standpunkter i forhold til mental helse. Hun har også, sammen med ektemannen, vært aktiv i forhold til og skrevet to bøker om å bevare tradisjonelle familieverdier. Hun er i dag bosatt i Nashville, Tennessee og har fire barn.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID aitchesonma[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6sx6jvc, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   Geni.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tipper Gore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL
 |