recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *Artikkelen fremstår mer som en nyhetssak enn en leksikonartikkel, uvisst om omfanget her er stort nok til å være relevant.*
**5xclub** er en kryptoklubb for inviterte medlemmer som driver finansiell rådgivning og hevder å femdoble investeringer i form av Bitcoin. Forretningsmodellen belønner de som verver flere medlemmer, og ingen kan ta ut igjen investerte penger før etter minst ett år. Avkastningen skal komme fra «en sensasjonell kryptorobot som dyrker bitcoinen din».

I følge NRK møttes 60 medlemmer på veteranskipet M/S Sundhordaland før jul i 2023, og kryptoklubben skal ha minst 400 medlemmer

Nettstedet 5xclub.net er registret som privateid i Rogaland.  Informasjonssidene på nettstedet hadde i februar 2024 ikke lenger innhold, bortsett innloggingen.  Youtube-kanalen til 5xClub er tom, og peker til 5xClub.com som er til salgs.

Svindelanklager
---------------

Bjørn Bjercke, som bidro til avsløringen av OneCoin, hevder at 5xclub er en svindel som saboterer både for medlemmene og det totale kryptomiljøet. Torbjørn Bull Jenssen fra K33 sier at:"Viss ein hadde hatt robotar som kunne gitt denne avkastinga det blir lovd her, så ville ein ikkje invitert inn alle moglege andre til å ta del i det. Ein ville brukt dei robotane sjølv og blitt kjemperik." 

Kurt Helgesen, en av de tre grunnleggerne av 5xclub, avviser at klubben sluttet med aktiv rekruttering høsten 2023. Han sier at ingen har tapt penger, og utbetalinger vil komme, og at det arbeides med en struktur for å motta oppgjør. 5xclub har planlagt styrt avvikling in Q1 2024.

Annet
-----

"X5 Club" er også navnet på en russisk fordelsklubb for butikkjedene Pyaterochka og Perekrestok.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Bjelland, Eli (8. februar 2024). «Fleire hundre nordmenn har investert i krypto­klubben 5xclub: – Klare teikn på svindel». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 8. februar 2024.  soft hyphen-tegn i `|tittel=` på plass 46 (hjelp)
2. ↑  «Log In - 5xclub». *5xclub.net*. Besøkt 8. februar 2024.
3. ↑  «Whois 5xclub.net». *www.whois.com* **(engelsk)**. Besøkt 8. februar 2024.
4. ↑  «404 Page Not Found». Besøkt 8. februar 2024.
5. ↑  «Index of /office/». *5xclub.net*. Besøkt 8. februar 2024.
6. ↑
7. ↑  «Log In - 5xclub». *5xclub.net*. Besøkt 8. februar 2024.
8. ↑
9. ↑  ««Х5 Клуб»». *x5club.ru*. Besøkt 8. februar 2024.
**Dieseldyr** er en rekke bakterier, alger og sopp som forekommer i diesel. Disse mikrobene forekommer når det innføres vann i dieselen. Med vannet evner mikrobene å overleve, mens dieselen fungerer som næringskilde for dem. I en stillestående beholder med diesel og vann, hvor da det dannes separate lag mellom dieselen og vannet, trives dieseldyrene i sjiktet akkurat mellom dieselen og vannet.

Dieseldyr er problematiske for dieselmotorer ettersom de etterlater seg en seig, geleaktig guffe som forårsaker fortetning i filtre og slanger, og kan være kilde til motorproblemer. Dieseldyr trenger også en veldig liten mengde vann for å overleve, lite nok til at kondens alene kan gi opphav til dieseldyr, men i en helt vanntørr tank, dør de. Dieseldyr formerer seg også raskt. En dieseldyrbiomasse kan vokse til å bli 10 kilo, som da blir et flere centimeter tykt lag i selv store tanker, på så lite som 12 timer.

Dieseldyr formerer seg raskere i biodiesel enn diesel raffinert fra olje, ettersom biodiesel er lettere å bryte ned for mikrobene.

Arter
-----

En rekke arter bakterier og sopp kan gi opphav til eller være del av dieseldyr.

* Bakterier: *Clostridium*, *Desulfotomaculum*, *Desulfovibrio*, *Flavobacterium*, *Acidovorax facilis*, *Pseudomonas*, *Sarcina*.
* Sopper: Strålemuggslekta, *Candida keroseneae*, *Fusarium*, *Hormoconis resinae*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Finsrud, Jørn (26. september 2012). «Slik unngår du dieseldyr». *Båtmagasinet*. Besøkt 28. april 2023.
2. ↑  «Diesel Bug 101 - What Is It? How To Avoid It». *Conidia Bioscience* **(engelsk)**. Besøkt 28. april 2023.
3. 1 2 3 4  «Microbial Contamination of Diesel Fuel: Impact, Causes and Prevention» (PDF). *Dow Chemical Company*. Besøkt 28. april 2023.
**Ingrid Wirum** (1958–) er en norsk jurist som er statsadvokat hos Riksadvokaten.

Wirum har juridisk embetseksamen fra 1984. Hun har sin bakgrunn hovedsakelig fra politiet der hun har jobbet som politifullmektig, politiadjutant, politiinspektør og som politimester.

I 2005 ble hun utnevnt til avdelingsdirektør i Justis- og politidepartementet, før hun i 2006 ble sjef for Politiets utlendingsenhet. Der var hun til åremålet gikk ut i 2013. Hun ble etterforsket av Spesialenheten for politisaker etter at hun grep inn og stanset en uttransportering av en ulovlig innvandrer fra Aserbajdsjan. Hun kjente personlig innvandrerens huseier og støttespiller, og ble oppringt av denne da politiet kom for å hente aserbajdsjaneren. Saken ble henlagt.

Wirum ble konstituert som politimester i Asker og Bærum politidistrikt i 2013, men trakk seg etter ni måneder på grunn av konflikt om hennes lederstil.

I 2014 ble hun utnevnt til statsadvokat hos Riksadvokaten.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
I 1983 opprettet FN ***Verdenskommisjonen for miljø og utvikling***, vanligvis omtalt som **Brundtlandkommisjonen**. Kommisjonen ble oppnevnt 1983, med den tidligere norske statsministeren Gro Harlem Brundtland som leder. Kommisjonen skulle se både på miljøproblemene og fattigdomsproblemene, og foreslå utviklingsstrategier som kunne bidra til å løse dem i sammenheng.

Bærekraftig utvikling
---------------------

I 1987 ble kommisjonens sluttrapport *Vår felles framtid* (*Our Common Future*) lagt fram som et underlag for handlingsprogrammet Agenda 21. Rapporten fikk avgjørende betydning for offentlig politikk i miljøspørsmål i store deler av verden. Bærekraftig utvikling (Sustainable development) var det nye begrepet i denne rapporten, som betegnet hvordan miljø, økonomi og sosial utvikling var tett knyttet sammen. 

Hovedbudskapet var at verdenssamfunnet må innrette seg og gjøre det som kreves for å sikre at behovene til dagens mennesker blir dekket uten at dette svekker grunnlaget for framtidige generasjoner til å få dekket behovene sine.

Referanser
----------

1. ↑  «Gro til topps i FN-kommisjon». Rjukan Arbeiderblad. 21. desember 1983. s. 1.
2. ↑  John Hille (1997). *Den alternative nasjonalrapporten om Norges oppfølging av Brundtlandkommisjonen og Agenda 21*. Framtiden i våre hender. s. 5.

Eksterne lenker
---------------

* Brundtland (red.) (1987). *Vår felles framtid*. Tiden norsk forlag.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Maciste und die chinesische Truhe*** er en tysk stumfilm fra 1923 regissert av Carl Boese.

Handling
--------

Maciste blir stoppet i havnen av to kinesiske menn, for å hjelpe dem med å flytte en tung kinesisk kiste. Men Maciste oppdager snart gjenstander i kisten som har blitt stjålet fra husstanden til en venn av ham. Politiet dukker opp for å arrestere kjeltringene, og sikrer kassen. Men når de åpner den, får de en overraskelse: det er ingen gjenstander i kisten, men et godt bevart lik av en ung kinesisk mann. Som et resultat blir den faktiske eieren av kisten, vennen til Mciste, umiddelbart mistenkt for å ha begått drap. Maciste legger umiddelbart ut for å bevise vennens uskyld.

Etter hvert viser det seg imidlertid at den balsamerte kineseren har vært død i lang tid, etter å ha blitt myrdet av onkelen til kiste-eieren. Onkelen hans hadde ansatt kineseren som sin adjutant på en forskningsreise til det fjerne østen, hvor han også tok med seg datteren sin. Men etter at kineseren voldtok datteren hans, og hun deretter tok sitt eget liv av skam, tok onkelen hevn ved å kvele kineseren. Men familien til den drepte kineseren reiste til Europa for å finne igjen kisten og bringe det drepte familie-medlemmet deres hjem. Så den uvitende Maciste ble trukket inn i hele saken.

Skuespillere
------------

* Bartolomeo Pagano
* Rudolf Lettinger
* Edwin H. Knopf
* Elsie Fuller
* Toni Wittels
* Karl Falkenberg

Referanser
----------

1. ↑  «Maciste und die chinesische Truhe (1923)» **(engelsk)**. Besøkt 27. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Maciste und die chinesische Truhe* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Maciste und die chinesische Truhe* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Trygve Gulbrand Nordby** (født 1954) er en norsk sosionom og organisasjonsleder. Han har blant annet vært pressesekretær for Sosialistisk Venstrepartis stortingsgruppe, generalsekretær i Norges Røde Kors og direktør i Utlendingsdirektoratet.

Siden november 2015 har han vært ansatt i Oslo kommune som koordinator for migrasjonskrisen.

Nordby er utdannet ved sosialhøyskolen ved Nordland distriktshøgskole. Han har vært generalsekretær i Flyktningerådet (1990–1997), rådmann i Oppegård kommune og konsulent for Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europas utsendelse til Kroatia for flyktningespørsmål, direktør i Kommuneforlaget, kampanjeleder i KS, pressesekretær for Sosialistisk Venstrepartis stortingsgruppe, informasjonssjef Nordland fylkeskommune, førstekonsulent innen psykisk helsevern i Nordland fylke og har jobbet som frilansjournalist.

I 2001 ble Nordby utnevnt til direktør i Utlendingsdirektoratet, og i november samme år grep han personlig inn for å gi søsteren til Ap-politiker Rubina Rana opphold i Norge. Han trakk seg fra stillingen i 2006. Den 22. mai 2006 leverte Graver-utvalget en granskingsrapport som omhandlet Nordbys tid i UDI. Han fikk da sterk kritikk for å ha innført en praksis når det gjaldt behandling av asylsaker som var i strid med utlendingsloven og politiske vedtak.

Nordby var generalsekretær i Europabevegelsen i Norge 2010–2011. I 2015 ble han ansatt som fagsjef for koordinering av flyktningearbeid i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  snl.no
2. ↑  Tidligere UDI-topp Trygve Nordby skal hjelpe Oslo med flyktningkrisen
3. ↑  «Politikerne refser UDI». *VG*. Besøkt 13. april 2016.
4. ↑  UDI-direktøren trekker seg
5. ↑  Ga bort sjefsjobb uten søknadsrunde

Eksterne lenker
---------------

* Trygve G. Nordby - Store norske leksikon

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jonas Gahr Støre** | **Generalsekretær Norges Røde Kors**(2006–2008) | Etterfølger:**Børge Brende** |
| Forgjenger:**Petter J. Drefvelin** | **Utlendingdirektoratets direktør**(2001–2006) | Etterfølger:**Manuela Ramin-Osmundsen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |

*
Haus kirke
**Osterøy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordhordland prosti. Det omfattet sogn i Osterøy kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Haus kirke.

Osterøys kirkesogn er nå en del av Osterøy kirkelige fellesråd, og underlagt Åsane prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Osterøy prestegjeld består av de delene av de tidligere sognekallene Haus, Hamre og Hosanger prestegjeld, som er beliggende på øyen Osterøy. Disse ble slått sammen til *Osterøy prestegjeld*, gjeldende fra 1. januar 1975. Fra Haus kom sognene Haus, Gjerstad og Bruvik, mens Hamre og Hosanger sogn kom fra de respektive prestegjeld, riktignok var Hosanger lagt under Hamre 1. januar 1967.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Haus
* Bruvik
* Gjerstad
* Hosanger
* Hamre

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Bordkniver fra ca. 1740 med blad av stål og skaft av sølv. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1906-0976EH.
Bordkniver fra 1800-årene med blad av stål og skaft av sort horn.Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1906-1763AD
**Bordkniv** er en kniv beregnet til å spise med. Kniven er trolig det eldste spiseredskapet. Men kniven kunne ha mange forskjellige funksjoner både som våpen og verktøy, og egne bordkniver er ikke særlig eldre enn 1400-tallet. Men det er ikke mange bordkniver som er bevart fra den første tiden. Før bladene ble laget av rustfritt står, måtte de pusse ofte og slitasjen ble så stor at en bordkniv ble utslitt etter en eller to generasjoners bruk. På Rosenborg slott er det bevart en bordkniv datert 1570 med Frederik IIs initialer. Den dansk-norske kongen hadde neppe noen spisegaffel på denne tiden, og før gaffelen kom i bruk var bordkniver spisse i enden slik at de også kunne brukes til å føre maten til munnen med. Hvis det oppsto en kritisk situasjon under måltidet kunne de spisse bordknivene også brukes som farlige våpen. I en forordning i 1669 forbød Ludvig XIV knivsmedene å lage spisse bordkniver, enden på bladet ble avrundet og det var først med denne avrundingen at bordkniven som type skilte seg fra andre kniver.

Bordkniver brukes til frokost, middag og andre måltider, og betegnelsen er brukt om alle kniver i miljøer der det ikke er brukt differensiert bestikk.
Bordkniver har gjerne et blad i stål og skaft i metall, tre, horn eller ben.

Alternative betegnelser: bordjunge, flus, frokostkniv, junge, matkniv, menykniv og spisekniv

Referanser
----------

1. ↑  Lassen (1960) s.9f.

Litteratur
----------

* Lassen, Erik (1960): *Ske kniv og gaffel*, København
* Østby, Jon Birger (1983): *Nomenklatur for spise- og serveringsbestikk*, med tegninger av Torill Sand. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se bordkniver i DigitaltMuseum.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Fiktivt univers** er den alminnelige betegnelsen på rammen rundt oppdiktede fortellinger og rollefigurer som omfatter både figurene selv, deres omgivelser og de hendelser som finner sted. 

Figurene og hendelsene i en bestemt bok eller film har sitt eget fiktive univers. Vanligvis ventes det at et fiktivt univers skal være konsekvent i dets oppbygning og at selvmotsigelser og ulogiske forandringer ikke skal finne sted. Det er noe som forfatteren eller forfatterne da må sørge for. I lange serier eller verk som er skrevet av flere forfattere, kan det forekomme at enkelte detaljer strider mot hverandre. Når det blir oppdaget, forsøker man gjerne å lage en forklaring.

Science fiction- og fantasy- forfattere har bygd ut fiktive univers der det har vært mulig å gi ut flere bøker i sammenheng. Noen skriver alle sine bind i sammenheng, og får god konsekvens fra første til siste bind. Andre kommer tilbake etter å ha holdt på i år med andre ting, og uoverensstemmelser kan oppstå.

De fiktive universene til de originale karakterene som Disney (Mikke Mus, Ole Brumm, Den lille havfruen, etc.), DC Comics (Superman, Batman, Wonder Woman, etc.), Marvel Comics (Spider-Man, Hulk, X-Men, etc.), Star Wars, Star Trek, Doctor Who, Harry Potter og mange flere.

Kjente fiktive univers og forfattere
------------------------------------

Darkover- Marion Zimmer Bradley
Den røde planet- Edgar Rice Burroughs
Dorsaiverdenen – Gordon R. Dickson
Harry Potter- J.K. Rowling
Lensman-
Oz – Lyman Frank Baum
Pern- Anne McCaffrey
Sector General – James White
Thomas Covenant
Tidshjulet- Robert Jordan
World as Myth- Robert Heinlein
Xanth- Piers Anthony
Narnia – C.S. Lewis

Se også
-------

* Spin-off
* Retcon
* Fanfiction
* Fiktiv kanon
* Waldo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
**Leif Terje Løddesøl** (1935–2021) var en norsk forretningsmann, 2000–2002 president i Norges Rederiforbund og 2002–2003 styreleder i Statoil.

Han var utdannet cand.jur. fra Universitetet i Oslo i 1960, studerte ved Europa-colleget i Belgia 1960-1961 og gjennomførte Det militære språkkurs i russisk. Han studerte også ved Hague Academy of International Law i Nederland.

Som fullmektig i Utenriksdepartementets rettsavdeling fra 1962 til 1966 arbeidet Løddesøl for Jens Evensen under delelinjeforhandlingene om Nordsjøen. Han var senere blant annet administrerende direktør for rederiet ScanAustral (1969–1974), Wilh. Wilhelmsen (1974–1980), administrerende direktør for Den norske Creditbank (1980–1988) (DnC fusjonerte senere med Bergen Bank og ble Den norske Bank), konsernsjef i rederiet Wilh. Wilhelmsen (1988–2000), president for Norges Rederiforbund (2000–2002) og styreformann i Statoil (2002–2003) og Den Norske Opera (1996–2005). Han var også styreformann i de norske filialene av oljeselskapene BP og Mobil i løpet av karrieren.

I forbindelse med hans avgang fra sjefsstillingen i DnC ble betegnelsen «en lødd» populær på folkemunne; uttrykket var avledet av Løddesøls etternavn og ble brukt som en variant av uttrykket «fantasillion».

Løddesøl ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1985 og forfremmet til kommandør av samme orden i 2011.

Hans far var dr.agric. Aasulv Løddesøl (1896–1978).

Referanser
----------

1. ↑   direkte.vg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Næringslivsleder Leif T. Løddesøl er død». *e24.no*. 19. november 2021. Besøkt 19. november 2021.
3. ↑  Leif Terje Løddesøl - Store norske leksikon
4. ↑  Thomas Wilhelmsen: *Leif Terje Løddesøl* - Minneord i Aftenposten 2. desember 2021
5. ↑  «Lødd, Mong, Fjell». *www.aftenbladet.no*. 14. desember 2002. Besøkt 19. november 2021.
6. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», kongehuset.no, 15. august 2011. Besøkt 16. august 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook
 |
Venetiansk pestdoktor.
**Pestdoktor**, eller **pestlege**, kaltes de leger som i middelalderen forsøkte å helbrede eller lindre plagene hos pestsmittede. Som en beskyttelse mot smitten bar de heldekkende klær. De bar også en spesiell maske for ansiktet med et stort nebb foran nesen. Dette nebbet ble fylt med urter som var tenkt å beskytte mot smitten, men som også dempet stanken. I hånden hadde de gjerne som de presset mot den syke..

Pestlegedrakt
-------------

Den nebb-lignende masken som ble båret foran ansiktet kunne enten være fylt med glødende materiale eller krydderurter, som fungerte som et filter, ettersom man på denne tiden trodde at pesten smittet gjennom dårlig luft og stanken fra de døde kroppene. Masken hadde bare to små hull, lignende nesebor, øyehulene var dekket med et mørkt, oftest rødfarget glass. Dette glasset skullet i sin tur filtrere bort ondartet lys, og dessuten pasientens blikk, ettersom man ikke kunne utelukke at smitten kunne spres bare ved å se på pasienten.

Til drakten hørte også en stor hatt som ofte var nesten helt rund. Denne hatten skulle også hjelpe med å få bort ondartet lys.

På kroppen ble det båret en lang frakk som ofte var innsmurt med voks, i håpet om at sykdommen skulle gli av. Alt utenom nebbene var nesten alltid kullsvart i fargen, mens nebbene var hvite eller gråaktige.

Under kappen ble det båret langbukser og lærstøvletter, som sammen med tykke lærhansker gjorde det umulig å komme i kontakt med personen inne i drakten.

Andre drakter
-------------

Mange leger benyttet seg også av parfymekuler som ble holdt for hånd under nesen. (Nebbene ble fastspent med lærbånd.)

Nebbenes utseende
-----------------

Da utseendet på nebbene kunne variere kraftig fantes det egentlig ingen standard, noen var korte mens andre var så lange at de nådde ned til midjen. Til tross for dette fremstår de fleste maskene som om de var hovedsakelig, om ikke fullstendig, basert på nebbet til en rovfugl.

Pestleger i populærkultur
-------------------------

* Pestdoktoren er en av de mest velkjente figurene i karnevalet i Venezia.

Kilder
------

* «Pestdoktorn». Blekinge museum. Arkivert fra originalen 11. september 2016. Besøkt 8. september 2016.
**Henrik Lunde** (født 15. november 1945) er en norsk lokalpolitiker og tidligere ordfører i Gaular kommune i Sogn og Fjordane.

Lunde ble valgt inn i kommunestyret i 1975 for Senterpartiet, og han ble medlem av formannskapet i 1979 Fra 1987 til 1995 var han kommunens ordfører. Forgjengeren var Per Kjelstad som også satt for Senterpartiet. I forkant av valget i 1995 var det indre uenigheter i Senterpartiet i Gaular, og Kjelstad ble da valgt inn som ny ordfører for Samlingslista i Gaular, og ble derav også Lunde sin etterfølger.

Lunde har også hatt andre verv. Han var styreleder i Gaular Sparebank og var medlem av utvalget som organiserte Sparebanken Sogn og Fjordane i 1988. Han har hatt flere verv i meierisamvirket, bl.a. rådsordfører, styremedlem og nestleder i Tine Norske Meierier.

Referanser
----------

1. 1 2  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon Henrik Lunde, besøkt 20.okt 2008.
2. ↑  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon Ordførere i Gaular, besøkt 20.okt 2008.
3. ↑  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon Per Kjelstad, besøkt 20.okt 2008.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Per Kjelstad** | **Gaulars ordfører**(1987–1995) | Etterfølger:**Per Kjelstad** |
**Lofthus** er et sted i Lillesand som ligger ca. 700 meter nord fra Lillesand sentrum. 

Attraksjonene i Lofthus er Vardåsen, og Lofthusbautaen som ble reist i 1914 av bønder fra hele Aust Agder til minne for Kristian Lofthus og Lofthusopprøret, bautaen er plassert omtrent der den gamle våningshuset til Lofthus gård var der Kristian Lofthus vokste opp.

Lofthus Gård
------------

Bilde av Lofthus i 1900 tallet
Boligene i Lofthus skilt ut fra Lofthus gård er som er blant annet der Kristian Lofthus vokste opp og bodde, Lofthus gård er opprettet en gang i middelalderen. På 1950-tallet var gården på 650 dekar, derav 140 dekar dyrket mark.

Våningshuset var opprinnelig der Lofthusbautaen er nå men i ca. 1800 ble det bygd nytt våningshus lengre sør, og samme periode kjøpte Gauslaa-familen gården.[] Det nye våningshuset brant ned i 1945 sammen med uthusene.[]

Referanser
----------

1. ↑  avtrykk (21. april 2016). «To lokale helter og en bautastein». *Avtrykk*. Besøkt 19. mars 2024.
2. ↑  «Agderbilder». *agderbilder.agderfk.no*. Besøkt 19. mars 2024.
***Cyclocephala paraguayensis*** er en bille som hører til gruppen hornbiller i familien skarabider (Scarabaeidae).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 15 millimeter), avlang, blank hornbille. Hodet er mørkt, pronotum og bein er brunrøde, dekkvingene brungule. Arten har ikke horn på hodet eller groper på pronotum, kjønnene kan skilles på at hannen er smalere enn hunnen og at føttene, og særlig kloleddet, på forbeina er fortykkede. Oversiden er tett og kraftig punktert.

Levevis
-------

De voksne billene er nattaktive og kommer til lys. I alle fall noen arter besøker blomster (for eksempel på planter i myrkonglefamilien) og kan være viktige pollinatorer. Larvene er kjent bare for et fåtall av artene, disse lever i jorda og eter på gressrøtter.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Brasil, Paraguay, Uruguay og Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Cyclocephalini
						* Slekten *Cyclocephala* Latreille, 1829
							+ ***Cyclocephala paraguayensis*** Arrow, 1903

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Cyclocephala*

Eksterne lenker
---------------

* Dynastidae du monde- nettside om arten
* Bilder av arten
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* (en) Cyclocephala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Lykling** (historisk: Løkling) er en bygd i Bømlo kommune i Vestland fylke, Norge. Tettstedet ligger på den sørvestlige delen av øya Bømlo. Landsbyen er ca. 12 kilometer (7.5 miles) nord for tettstedet Langevåg og ligger innerst i Lyklingfjorden, en liten bukt ved Nordsjøen i vest.

Lykling er blitt en populær turistattraksjon, hovedsakelig på grunn av sin historie med omfattende gullgruvedrift. Oppdagelsen av gull i 1862 av en ung gjeter, førte til utbygging i området. Tre store selskaper sto for virksomheten, hovedsakelig finansiert og drevet av engelske forretningsmenn.

I tillegg til gruvekonstruksjoner ble to hoteller, et hotellskip, flere bakerier, Lykling kirke, og en rekke butikker bygget. På det meste var arbeidet det rundt 500 mennesker i disse gruvene. Gruvevirksomheten startet i 1882 og endte i 1910. I løpet av disse 28 årene ble det tatt ut over 250 kilo (£ 550) rent gull i denne perioden. Dette er den største gulleutvinningen (per 2023) i Norges historie.

Referanser
----------

1. ↑  Bømlo – kommune Arkivert 7. august 2015 hos Wayback Machine.. Store norske leksikon.
2. ↑  Gullgruvene på Lykling. VisitSunnhordland.no.
3. ↑  Røli, Olav (28. mai 2023). «Noreg har fått sin fjerde Unesco-geopark». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 29. mai 2023. «I havgapet i Bømlo kommune finn ein restane etter den største fangsten av gull i Noreg i det heile. I perioden 1882 til 1910 vart det teke ut 200 kilo gull frå gruvene på Lykling.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***The Gentleman from America*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av Edward Sedgwick.

Handling
--------

To kamerater fra American Expeditionary Force blir utstasjonert i Frankrike under første verdenskrig, Dennis O'Shane (spilt av Hoot Gibson) og Johnny Day (spilt av Tom O'Brien) får permisjon. De setter derfor kursen mot Paris. Men de går om bord på feil tog, og havner i Cardonia - et fyrstedømme i Spania. Dennis blir forvekslet med en desperat banditt, og forelsker seg samtidig i Carmen Navarro (spilt av Louise Lorraine) den mest attraktive unge kvinnen i Cardonia.

Etter en rekke eventyr redder Dennis henne fra ekteskap med en kjeltring, men oppdager at hun er datteren til storhertugen (spilt av Albert Prisco) og blir assisterende hersker over riket. I sin begeistring glemmer Dennis at han er medlem av de amerikanske styrkene frem til et par medlemmer av militærpolitiet dukker opp for å frakte ham til et militærfengsel. Han forlater derfor bruden sin og påstår at han har blitt kalt for å ta ansvar for den amerikanske hæren. Men han planlegger å komme tilbake til Carmen så snart han kan.

Skuespillere
------------

* Hoot Gibson som Dennis O'Shane
* Tom O'Brien som Johnny Day
* Louise Lorraine som Carmen Navarro
* Carmen Phillips
* Frank Leigh som Don Ramón Gonzales
* Jack Crane som Juan Gonzales
* Robert McKenzie som San Felipe

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 9. mars 2024.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 9. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Gentleman from America* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Gentleman from America* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Gentleman from America* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Gentleman from America* på Silent Era Rediger på Wikidata
Viltfarget tamilder
**Fritte**, **frett** eller **tamilder** (*Mustela putorius furo*) regnes normalt som en underart av europeisk ilder og er et lite rovpattedyr i mårfamilien. Tamilderens systematiske tilhørighet er ikke endelig avklart. 

De fleste regner tamilder som en domestisert underart av vanlig (europeisk) ilder (*Mustela putorius*), men noen har også hevdet at den kan nedstamme fra steppeilder (*Mustela eversmannii*) eller at den kan være en stabil hybrid mellom steppeilder og vanlig ilder.

Fritten er helt eller nesten albinistisk etter mer enn 2000 år med selektiv utvelgelse. Den har historisk blitt brukt til kanin- og rottejakt. Den ble innført til New Zealand for å bekjempe kaninbestanden, og har der forvillet seg. Den forekommer også forvillet over store deler av Europa, der den villig formerer seg med vanlig ilder.

Referanser
----------

1. ↑  
Lewington, John H. (2007). *Ferret Husbandry, Medicine and Surgery* (2nd utg.). Elsevier. s. 6. ISBN 978-0-7020-2827-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Enhetstesting** er en type programvaretesting som blir brukt innen programmering, hvor individuelle deler av kildekode eller dataprogrammer, sammen med tilhørende kontrolldata, brukerprosedyrer og operasjonsprosedyrer, testes for å se om de er egnet for en gitt type bruk. En kan si at en testenhet er den minste testbare enhet som tilbyr en gitt funksjon. I prosedyrisk programmering kan en enhet være en komplett modul, men det er vanligere at en funksjon eller prosedyre brukes. I objektorientert programmering er en testenhet ofte et helt grensesnitt, for eksempel en klasse, men kan også være en enkelt metode (funksjon). Enhetstester er korte programfragmenter skapt av programmerere eller av og til hvitboks-testere i løpet av utviklingsprosessen. Enhetstesting er grunnlaget i komponenttesting.

Ideelt så er hvert testtilfelle uavhengig fra alle andre. Substitutter slik som metodestubber, etterlingningsobjekter, fakes, og testrammer kan bli brukt for å assistere testing av en isolert modul. Enhetstester blir typisk skrevet og kjørt av programvareutviklere for å verifisere at kode tilfredsstiller krav til design og oppførsel.

Se også
-------

* Akseptansetest
* Designpredikater
* Ekstrem programmering
* Funksjonell testing
* Integrasjonstesting
* Karakteriseringstest
* Komponentbasert brukbarhetstesting
* Kontraktbasert programmering
* Programvaretesting
* Regresjonstesting
* Kildekodearkeologi
* Testdrevet utvikling (Test-driven development)
* Testtilfelle
* xUnit, en familie av rammeverk for enhetstesting

Referanser
----------

1. ↑  Kolawa, Adam (2007). *Automated Defect Prevention: Best Practices in Software Management*. Wiley-IEEE Computer Society Press. s. 426. ISBN 0-470-04212-5.
2. ↑  Xie, Tao. «Towards a Framework for Differential Unit Testing of Object-Oriented Programs» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 23. juli 2012.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 23. juli 2012. Besøkt 27. september 2015.
3. ↑  «Unit Testing». Arkivert fra originalen 29. april 2012. Besøkt 6. januar 2014.
4. ↑  «ISTQN Exam Certification». *ISTQB Exam Certification*. Besøkt 12. mars 2015.
5. ↑  Fowler, Martin (2. januar 2007). «Mocks aren't Stubs». Besøkt 1. april 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Test Driven Development (Ward Cunningham's Wiki)
Admiral Carl Hammerich
**Admiral Carl Hammerichs minnelegat** er et stipend som deles ut av Fondet for dansk-norsk samarbeid som en hedersgave til personer «som i sitt virke bidrar eller har bidratt til økt forståelse og samarbeid mellom Danmark og Norge på kulturelle eller andre områder».

Stipendet er på 50 000 kr og er innstiftet til minne om den danske admiral Carl Hammerich. Han stiftet Norgeshjælpen under andre verdenskrig sammen med sin kone, Borghild Hammerich. Etter krigen var det 13 millioner kr tilbake fra innsamlingen. Disse pengene ble tilført Fondet for dansk-norsk samarbeid ved stiftelsen 1. mars 1946. Carl Hammerich ble arrestert av tyskerne på slutten av krigen og omkom 21. mars 1945 i bombingen av Gestapos hovedkvarter i København.

Stipendmottakere
----------------

* 1985 Wanda Heger
* 1992 professor Knut Mykland
* 1994 professor Fritz Paul
* 2000 professor Jørn Lund
* 2001 Lars Roar Langslet
* 2006 Benny Andersen
* 2009 Morten Jostad
* 2012 Lis Madsen
* 2013 professor Kari Martinsen
* 2014 Bertel Haarder
* 2016 Jan Kjærstad
* 2018 Carsten Jensen
* 2019 Vigdis Hjorth

Referanser
----------

1. 1 2  «Admiral Carl Hammerichs minnelegat til Carsten Jensen». *Fondet for dansk-norsk samarbeid*. Besøkt 15. august 2018.
2. ↑  Aftenposten 6. mai 1985.
3. ↑  «dansk norsk samarbeid». 26. november 2019.
Mal:Flett hit
***Eidsvoll*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig.

*Eidsvoll* ble utgitt av en gruppe studenter på Blindern. De tok opp stafettpinnen da avisen *Vi vil oss et land* ble rullet opp og måtte innstille i 1941. Opprullingen gjorde imidlertid at de ikke kunne overta verken utstyr eller manuskripter fra denne avisen. De måtte starte på bar bakke. Av sikkerhetsgrunner besluttet de dessuten å gi avkall på det opprinnelige avisnavnet.

De klarte å få tak i et par skrivemaskiner og en nesten ubrukt duplikator. Den første tiden flyttet de utstyret fra hybel til hybel, deretter til en hytte i Skedsmo, så til et verksted på Hasle, og til slutt til en hytte på Strømmen.

Trykksaken nådde et opplag på 2 – 3000, og et nummer kunne være på 8 – 10 sider. *Eidsvoll* ble spredt ut over landet gjennom posten eller som ilgods i pakker til andre byer. Dels ble avisen sendt til adresser skrevet av etter lister i rikstelefonkatalogen, i de fleste tilfeller til mottagere utgiverne ikke kjente.

Avisen led et alvorlig tilbakeslag da store deler av distribusjonsapparatet ble rullet opp. Etter dette klarte den kun å komme med noen få nummer før den til slutt stanset sommeren 1942.

I gruppa som sto bak *Eidsvoll* inngikk Hans-Petter Nesvold, Joar Markali, Bjørn Reinertsen, John Sanness og Anne Sophie Østvedt. Sannes, som skrev stoffet til *Eidsvoll*, måtte flykte til Sverige i november 1941. Markali ble tatt i forbindelse med avisutgivelsen, og satt i Sachsenhausen til krigen sluttet. Reinertsen deltok senere i Milorg, og falt i kamp med Gestapo.

Referanser
----------

1. ↑  Side 44. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
Lindås kirke
**Lindås prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordhordland prosti. Det omfattet sogn i tidligere Lindås kommune, samt Austrheim og Fedje kommuner i Hordaland fylke, og hovedkirken var Lindås kirke.

Lindås' hovedsogn er nå en del av Alver kirkelige fellesråd, og underlagt Nordhordland prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Lindiáss sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Lindås prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Lindås med Myking, Austrheim, Fedje, Lygra og Sandnes annekssogn.

Lindaas prestegjeld dannet grunnlaget for Lindaas formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 28. august 1875, ble det vidløftige prestegjeldet delt, ved at Sandnes sogn ble utskilt som et eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1876. Videre ble Lygra sogn overført fra Lindås til Alversund prestegjeld i 1975. Hundvin kirke i Lindås sogn ble vigslet 9. desember 1936.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Lindås
* Myking
* Austrheim
* Fedje
* Hundvin

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 413.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 84.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Nordland, Lars (1951). *Masfjordboki*. xx#. s. 307.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
*Nea-kirken'* (=Den nye kirke) ble bygget i Jerusalem på befaling fra keiser Justinian I. Den var dedikert til Guds moder (*Theotokos*). Bygningen regnes som en denne keiserens viktigste praktbygninger. Den ble innviet den 20. november 543.[1]

Nea-kirken er beskrevet av en rekke bysantinske forfattere. Procopios av Cæsarea (bygningene 5, 6) beskrev særlig detaljert konstruksjon og utseende. En liten skjematisk illustrasjon av bygningen finner man på mosaikkkartet i Madaba.

Kirken ble alvorlig skadet flere ganger og ble til slutt ødelagt under sassanidenes erobring av Jerusalem i 614. I umayyadenes herredømme ble restene av kirken brukt som byggematerialer.[2]

Rester av bygningen ble lokalisert under utgravninger ledet av Nahman Avigad. Ifølge hns funn var bygningen rundt 116 meter lang og 57 meter bred. Gulvet var dekket med marmor. Taket ble støttet av rader med søyler. Mot vest åpnet bygningen seg mot *Cardo*, byens søylesmykkede hovedgate. Det skal også ha vært to gigantiske søyler ved inngangen. Her var det også en forgård som var rikt utsmykket med søyler. Det var også søylegårder på langsidene av kirken. I øst var det tre apsider, med kirkeveggen her opptil 6,5 meter bred. 

Terrenget i Jerusalem er svært kupert. Derfor måtte det bygges et podium som kirken kunne bygges på. Til dette formål ble det bygget gigantiske hvelv, noen av dem er gravd ut og som også fungerte som sisterner på den tiden.
**Provideringskommisjoner** ble opprettet under Napoleonskrigene for å sikre forsyninger til Norge. Den første provideringskommisjonen ble opprettet av regjeringskommisjonen den 13. november 1807 og varte til utgangen av mars 1811. En ny provideringskommisjon ble utnevnt av visestattholderen den 5. mars 1811 og godkjent av kongen den 30. mars 1811. Det norske statsrådet resolverte 1. september 1814 at kommisjonen skulle avvikles innen årets utgang, men kommisjonen ble ikke endelig avviklet før i 1824. Kommisjonene besto av to til tre medlemmer. 

Kommisjonene skulle søke å tilfredsstille behovet for mat, særlig korn. Korntilførselen ble alvorlig hindret som følge av krigens blokader. Kommisjonene omfattet i praksis Akershus og Kristiansand stift. I stiftene ble det bygd ut et kontaktnett av lokale kommissærer som innberettet om skipsanløp og kornladninger. Det fantes også stiftskommisjoner nordafjells. Alle sorterte under Overprovideringskommisjonen.

I 1813 ble det opprettet et revisjonskontor som skulle revidere regnskaper fra alle provideringstiltak som sorterte under Overprovideringskommisjonen.

Eksterne lenker
---------------

* Provideringskommisjonen 1807 - 1811 på Arkivportalen[*død lenke*]
* Provideringskommisjonen 1811 - 1814 på Arkivportalen[*død lenke*]
* Provideringskommisjonens revisjonskontor 1813 - 1816 på Arkivportalen[*død lenke*]
**Terico Bretanha Junker** (født 1958) er en brasiliansk komponist, professor i teologi og metodistpastor. Han jobber som professor ved Christian Theological Seminary i Indianapolis og har gitt ut en bok, publisert flere vitenskapelige artikler, gitt ut flere plater og skrevet flere sanger musikkstykker og sanger som er med i ulike salmebøker, blant annet en som er med i *Norsk salmebok 2013*.

Junker ble metodistpastor i 1985, og fikk en Ph.d i liturgikk fra Garrett-Evangelical Theological Seminary i 2002. Han jobbet fram til 2006 ved Metodistkirkens seminar i São Paulo, på slutten som leder for seksjonen for liturgikk og kunst. Fra 2006 har han jobbet ved Christian Theological Seminary. Han har hatt flere verv i Kirkenes verdensråd, blant annet var han ansvarlig for musikken ved organisasjonens generalforsamling i Sør-Korea i 2013.

Publikasjoner
-------------

* *Prophetic Liturgy: Toward a Transforming Christian Praxis* - 2014

Referanser
----------

1. ↑  Presentasjon hos Christian Theological Seminary Arkivert 19. juni 2015 hos Wayback Machine. - Lest 22. april 2015
2. ↑  CV funnet hos Christian Theological Seminary Arkivert 28. august 2016 hos Wayback Machine. - Lest 22. april 2015
**Zita Funkenhauser** (født 1. juli 1966 i Satu Mare i Romania), tysk fekter som deltok i de olympiske leker 1988 i Seoul, 1992 i Barcelona, 1996 i Atlanta og 2000 i Sydney.

Funkenhauser ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det Vest-Tyskland laget som vant lagkonkurransen i florett for damer foran Romania og Frankrike. De andre på laget var Ute Wessel, Christiane Weber, Cornelia Hanisch og Sabine Bischoff.

Fire år senere, under sommer-OL 1988 i Seoul vant hun en ny gullmedalje i lagkonkurransen i florett. De andre på laget var Anja Fichtel, Sabine Bau, Annette Klug og Christiane Weber. I den individuelle florettkonkurransen kom hun på tredjeplass bak sine landsmenn Anja Fichtel og Sabine Bau.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i fekting, florett lag damer Tysklands flagg Vest-Tyskland
* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i fekting, florett lag damer Tysklands flagg Vest-Tyskland
* Sølv 1992 Spanias flagg Barcelona - Sølv i fekting, florett lag damer Tysklands flagg Tyskland
* Bronse 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - Bronse i fekting, florett damer Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Zita Funkenhauser – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Zita Funkenhauser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zita Funkenhauser – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Zita Funkenhauser – TheSports.org Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
Agdenes kirke
**Agdenes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Orkdal prosti. Det omfattet sogn i tidligere Agdenes kommune i Sør-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Agdenes kirke.

Agdenes' kirkesogn er nå en del av Orkland kirkelige fellesråd, og underlagt Orkdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Agðaness sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Agdenes antas å være lagt under Ørland i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Agdenes ble eget prestegjeld ved kgl.res. av 30. juni 1967, sammensatt av Agdenes sogn i Ørland prestegjeld og Lensvik sogn og Ingdalen i Stadsbygd prestegjeld, gjeldende fra 1. mars 1969. Ved brev fra KUD til stiftsdireksjonen 5. juni 1970 ble Lensvik og Agdenes sogn slått sammen til et Agdenes sogn med Agdenes (Værnes) kirke som sognekirke, gjeldende fra 1. juli 1970.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Agdenes

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1901). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 42.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 110.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Forskrift om regulering av prestegjeld, Lensvik prestesogn, Agdenes prestesogn, Stadsbygd prestegjeld, Ørland prestegjeld, Sør-Trøndelag, lovdata.no
5. ↑  «Sør-Trøndelag 1969.03.01». Norge;Trøndelag;;Orkanger;;;;. 19690301. s. 1-2.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Próspero Penados del Barrio** (født 28. august 1925 i Flores i Petén i Guatemala, død 13. mai 2005 i Guatemala by) var en guatemalansk katolsk prelat som var erkebiskop av Ciudad Guatemala (Guatemala by) fra 1983 til 2001, og var involvert i fredsforhandlingene i løpet av de siste årene av den guatemalanske borgerkrig.

Liv og virke
------------

### Prest

Próspero Penados og studerte ved *Seminario de Santiago de Guatemala* og senere ved *Seminary of New Orleans* i USA for å bli prest. Han ble ordinert til prest den 24. mars 1951 i Roma og fortsatte å studere ved det romerske *Gregoriana*, og oppnådde en grad i teologi.[1]

### Hjerlpebiskop i San Marcos

Han vendte tilbake til Guatemala, og ble etterhvert utnevnt til hjelpebiskop i bispedømmet San Marcos fra 1966.

### Biskop av San Marcos

Han var ordinarie biskop av San Marcos fra 1971 til 1983.[2] 

I 1982 ble han valgt til president for Conferencia Episcopal de Guatemala, en oppgave han innehadde til 1986.

### Erkebiskop av Guatemala by, preølat av Esquipulas

1. desember 1983 ble Penados utnevnt til den 17. metropolitanerkebiskopp av Guatemala City, og til og prelat av Esquipulas, av pave Johannes Paul II. I løpet av sine tjenesteår som den guatemalanske erkebiskop endret Penados den katolske kirks konservative tilnærmin til den politiske scene i landet, som på den tiden gjennomled noen av de vanskeligste årene under borgerkrigen. 

Han hadde en nøkkelrolle i fredsforhandlingene ved å fordømme mange menneskerettighetsbrudd under tidligere militærregimer og av den guatemalanske hær, og ved sin støtte til menneskerettighetsaktivisme og ofre for folkemord i Guatemala.[1][3] Han var grunnleggeren av *Oficina de Derechos Humanos del Arzobispado de Guatemala* (ODHA) - Erkebispedømmets Kontor for menneskelige rettigheter - i 1990.[4]

Penados trakk seg fra sitt erkebiskopale embete i 2000, og ble etterfulgt av Rodolfo Quezada Toruño som erkebiskop. 

Han døde 79 år gammel i Guatemala City, og ble gravlagt ved katedralen i Guatemala City.
**Geir Jordet** (født 26. januar 1974) er professor ved Norges idrettshøgskole (NIH). Han tok sin doktorgrad ved NIH i 2004, og var da den yngste ph.d.-kandidat uteksaminert fra skolen, og den første som tok graden innenfor fotball.

Fra 2004 til 2007 var Jordet førsteamanuensis i idrettspsykologi ved Universitetet i Groningen i Nederland.

Jordet forsvarte sin avhandling 3. februar 2004. Den hadde tittelen «Perceptual expertise in dynamic and complex competitive team contexts: An investigation of elite football midfield players». Hensikten med prosjektet var å undersøke hvordan, og under hvilke betingelser, spesialiserte midtbanespillere i fotball søker og undersøker informasjon, og hvilken informasjon de oppfatter som relevant i kampsituasjon og hvordan dette kan utvikles gjennom mental trening. 

Totalt åtte profesjonelle fotballspillere fra flere land, alle på internasjonalt nivå, deltok i prosjektet. Han startet arbeidet med doktorgradsprosjektet ved Norges idrettshøgskole i september 1999 og oppholdt seg fire måneder ved New York University (høsten 2002) og 3 måneder ved University of Connecticut (høsten 2003), under arbeidet med prosjektet. 

I 2005 ga Jordet ut boken «Sporty Business» i samarbeid med Anders Hall Grøterud. I boken forsøkte forfatterne å vise hvordan idrettspsykologi kan overføres til andre yrkesgrupper.

Jordet har grunnfag og mellomfag i idrett fra Norges idrettshøgskole og fullførte hovedfag samme sted i desember 1998. Han har også semesterenheter i psykologi ved Universitetet i Oslo. Tidligere har han vært trener i toppserien i fotball for kvinner. Han har også jobbet som rådgiver innen idrettspsykologi.

Referanser
----------

1. ↑  Geir Jordet Norges Idrettshøgskole

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Geir Jordet i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Geir Jordet i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |