recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Nuzonia*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, bredt ovale, blanke, gulaktige (preparerte eksemplarer) akjoldbille, midtpartiet gjerne noe mørkere, kan svarte tegninger. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen bredt oval. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" litt spisst framskytende. Oversiden er fint og ganske jevnt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen. Denne slekten finnes i tørre, ørkenaktige områder.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Nuzonia*** Spaeth, 1912
							+ *Nuzonia amazonica* Borowiec, 2000
							+ *Nuzonia atromaculata* Borowiec, 2000
							+ *Nuzonia brevicornis* Borowiec, 1998
							+ *Nuzonia camerata* Spaeth, 1937
							+ *Nuzonia cayennensis* (Boheman 1855)
							+ *Nuzonia gestatrix* (Boheman, 1855)
							+ *Nuzonia ibaguensis* Spaeth, 1912
							+ *Nuzonia isthmica* (Champion, 1894)
							+ *Nuzonia laqueifera* (Kirsch, 1876)
							+ *Nuzonia luculenta* (Boheman, 1862)
							+ *Nuzonia marginepunctata* Borowiec, 2000
							+ *Nuzonia nigropunctata* Spaeth, 1937
							+ *Nuzonia uniformis* (Boheman, 1855)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Nabathaea* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nuzonia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Nuzonia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Nuzonia* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
| Slaget ved Methven |
| --- |
| Konflikt: Den skotske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 19. juni 1306 |
| Sted | Methven56°25'12,50"N 3°34'55,24"V |
| Resultat | engelsk seier |

 |
| Stridende parter |
| Skottland | England |
| Kommandanter og ledere |
| Robert I av Skottland | Aymer de Valence, 2. jarl av Pembroke |
| Styrker |
| Ca. 4 500 | Ca. 3 000 |
| Tap |
| 3 000+ | Ubetydelig |

**Slaget ved Methven** skjedde ved Methven i Skottland i 1306 i løpet av den skotske uavhengighetskrigen.

Bakgrunn
--------

Til tross for pavens bannlysing av den skotske kongen, Robert I (Robert Bruce) for drapet på John Comyn i kirken i Dumfries i februar 1306, ble han kronet som skottenes konge på kroningsstedet Scone Abbey den 25. mars 1306. Kong Edvard I av England reagerte med å sende en hæravdeling på 3 000 kavalerister, under det fryktelige dragebanneret, for å fange Bruce og slå ned enhver som støttet ham.

Slaget
------

Perth ble erobret av engelskmennene i midten av juni og Bruce bestemte seg for å gjenerobre byen med 4500 mann han hadde mønstret siden kroningen. Hærstyrken nådde bymurene den 18. juni, men aksepterte Aymer de Valence, 2. jarl av Pembroke, forslag om å utsette slaget til neste dag. Den skotske hærstyrken slo seg ned og bygde leir for natten noen få mil vest for Perth ved Methven.

I løpet av natten angrep engelskmennene overraskende, og i brudd med «avtalen», den skotske leiren. I kaoset og blodbadet som oppsto var det kun et par hundre skotter som greide å flykte med livet i behold.

Etterspill
----------

Ledet av noen munker sendt av abbed Maurice av klosteret i Inchaffray flyktet Bruce og hans lille gruppe av tilhengere vestover. De ble jaktet på av soldatene til John Macdonald, sønn av lorden av Agyll og Lorn, arvefiender av Bruce-familien. Etter å ha greid å rømme ut til de ytterste vestlige øyene i Skottland tilbrakte Bruce og hans nærmeste venner vinteren der før han om våren atter kom tilbake til det skotske fastlandet for å fortsette kampen for den skotske uavhengighetskrigen til tross for det knusende nederlaget ved Methven.
**Schnals** (uttales «sjnals»; italiensk *Senales*) er en italiensk kommune i Ötztal-Alpene i Syd-Tirol. Kommunen er omtrent sammenfallende med dalen **Schnalstal** (italiensk *Val Senales*) og omfatter fem landsbyer:

* *Katharinaberg* (italiensk *Santa Caterina*; 1245 moh.) i et utpreget landbrukslandskap;
* *Karthaus* (*Certosa*; 1327 moh.), som ligger innenfor murene til et forhenværende karteuserkloster (grunnlagt 1326, opphevet 1782);
* *Unser Frau* (*Madonna*; 1500 moh.), hovedstedet i dalen med kirke og museer;
* *Vernagt* (*Vernago*; 1700 moh.), ved bredden av den regulerte *Vernagtsee*;
* *Kurzras* (*Maso Corto*; 2011 moh.), tidligere en nokså isolert gård, som siden 1970-tallet har vokst seg til et turistisk senter med bl.a. alpinskianlegg (opp til 3211 moh.) og hoteller.

Schnalstal er en nordlig sidedal av Vinschgau og er fra denne bare tilgjengelig gjennom et bratt og smalt juv, der elven *Schnalser Bach* forlater dalen. Den mindre og ubebodde *Pfossental* hører også til Schnals kommune. Inngangen til Schnalstal, som bevoktes av borgen Juval, ligger i kommunen Naturns. Schnalstal begrenses av *Saldurkamm* (opptil 3433 moh.) i syd og vest, av den fredete *Texelgruppe* (opptil 3336 moh.) i øst og av Ötztal-Alpenes hovedkam (opptil 3739 moh.) i nord. Med denne beliggenheten er Schnalstal et populært mål for både sommer- og vinterturister samt «Ötzi»-entusiaster.

Sammen med den nordlige nabokommunen, Sölden i Østerrike (Nord-Tirol), utgjør Schnalstal området med den høyest beliggende bosetningen i Øst-Alpene: Her befinner seg flere gårder som ligger på rundt 2000 meter over havet (bl.a. *Kurzras* og *Finailhöfe*). Venter Tal, som ligger nord for Alpenes hovedkam og i dag hører til Sölden, utgjorde i historisk tid en demografisk, økonomisk og forvaltningsmessig enhet med Schnalstal. Fremdeles brukes liene i Venter Tal som fjellbeite av bøndene i Schnalstal. På veien dit passerer de Alpenes hovedkam ved Hochjoch-passet og krysser noen mindre isbreer med sauene sine, ikke langt fra stedet der ismannen Ötzi døde for 5300 år siden på vei fra Schnals- til Venter Tal. Sauene drar på beite i midten av juni og føres normalt tilbake annen søndag i september.

Befolkningen er nesten rent tysktalende (98 %).

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Schnals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Schnals – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Turistinformasjon om Schnalstal
* Schnalstals alpinskianlegg
* «Ötzi»-museet Archeoparc
* Schnals kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Nutkasypress** (latin: *Cupressus nootkatensis* eller *Callitropsis nootkatensis*, tidligere: *Chamaecyparis nootkatensis*) er en art av bartrær innenfor sypresslekten (alternativt gullsypresslekten) i sypressfamilien *(Cupressaceae)*. Arten kalles også «gulsypress» og «Alaskasypress».

Nærbilde av grein og unge frøkongler.
Nutkasypressen er eviggrønn og inntil 40 meter høy. Stammens diameter kan bli godt over en meter. Bark- og bladstrukturen er mer rufsete og grov enn hos den ellers like lawsonsypress, og på eldre nutkasypresser blir barken lyst grå og flassete.

Arten har lysegrønne eller gulgrønne, skjellaktige blader på flate greinskudd. Den kan forveksles med både lawsonsypress og meksikansk sypress. Nutkasypressens kongler er brune og kongleskjellene har en markert pigg eller spiss ytterst. Konglene bruker to sesonger på å modnes.

Arten nutkasypress ble lenge regnet til *dvergsypresslekten (Chamaecyparis nootkatensis)*, men DNA-analyse og genetisk systematikk *(Gadek et al. 2000)* har ført den tilbake til sitt opprinnelige navn og plassering fra 1824-41 i sypresslekten – som *Cupressus nootkatensis*. Enkelte amerikanske forskere mener dens slektninger også kan utgjøre en egen slekt/gruppe: *gullsypresslekten (Callitropsis)*, under artsnavnet *Callitropsis nootkatensis*. I amerikansk litteratur henføres den ofte til denen slekten, som også brukes tidvis om alle sypressene i den nye verden Amerika.

Nutkasypressen er en av foreldrene til hybriden Leylandsypress *(Cupressus x Cupressocyparis leylandii)* eller *(Callitropsis × leylandii)* eller *(Cupressus nootkatensis x macrocarpa)*, og den andre foreldren er utvilsomt Montereysypress *(Cupressus macrosarpa* eller *Callitropsis macrocarpa)*, som tilhører sypresslekten. Dette bekrefter at nutkasypress må ligge genetisk svært nær *Cupressus*-slekten, antakelig som en del av den.

Veden er langsomt voksende og hard, og er derfor populær til ulik redskapsproduksjon og som båtmateriale. Arten vokser naturlig fra Alaska til det nordlige California, men er også plantet ut andre steder som et populært hage- og parktre.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nutkasypress* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Nutkasypress* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Nutkasypress* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Nutkasypress* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Nutkasypress* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* *Cupressus nootkatensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Dirofilaria repens*** er en parasitt som påvirker hunder og andre rovdyr, slik som katter, ulver, prærieulver, rever, og sjøløver, samt bisam. Parasitten overføres av mygg. Selv om mennesker kan bli smittet, vil som regel ormene mislykkes å nå voksen alder i en menneskekropp.

Epidemiologi
------------

*Dirofilaria repens* finnes mest i Middelhavsregionen, Afrika sør for Sahara og Øst-Europa. Italia har den høyeste forekomsten av europeiske dirofilariasistilfelle hos menneske - 66 %, etterfulgt av Frankrike (22 %), Hellas (8 %) og Spania (4 %). Det finnes forekomster så langt nord som til Estland.

Livssyklus
----------

Myggen kan overføre parasitten til menneske ved at myggen får i seg embryo fra parasitten når han suger blod. I myggen utvikler embryoet seg til en larve, og når myggen suger blod fra et dyr eller menneske, nytter larven høvet til å kravle inn i den nye verten. Der utvikler den seg til en voksen orm.

Livssyklysen til Dirofilaria repens

Referanser
----------

1. ↑  Jokelainen, P; Mõtsküla, PF; Heikkinen, P; Ülevaino, E; Oksanen, A; Lassen, B (2016). «Dirofilaria repens Microfilaremia in Three Dogs in Estonia». *Vector-Borne and Zoonotic Diseases*. 16 (2): 136–138. PMID 26789635. doi:10.1089/vbz.2015.1833.
2. ↑  "Dirofilariasis", Author: Michael D Nissen, MBBS, BMedSc, FRACP, FRCPA, Associate Professor in Biomolecular, Biomedical Science & Health, Griffith University; Director of Infectious Diseases and Unit Head of Queensland Paediatric Infectious Laboratory, Sir Albert Sakzewski Viral Research Centre, Royal Children's Hospital Coauthor(s): John Charles Walker, MSc, PhD, Head, Department of Parasitology, Center for Infectious Diseases and Microbiology, Westmead Hospital, Westmead, Australia; Senior Lecturer, Department of Medicine, University of Sydney, Australia
| Slaget ved Mammes |
| --- |
| Konflikt: Justinian den stores gjenerobring av vesten |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 534 |
| Sted | Mammes (i dagens Tunisia) |
| Resultat | Østromersk seier |

 |
| Stridende parter |
| Maurerne | Østromerriket |
| Kommandanter og ledere |
| CoutzinasEsdilasasIourphouthesMedisinissas | Solomon |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| 10 000 | Ubetydelige |

| Justinian den stores gjenerobring av vesten |
| --- |
| Ad Decimum - Caranalis - Tricameron - Mammes - Bourgaon - Roma (537-538) - Mediolanum - Scalae Veteres - Ravenna - Mons Aurasium - Tebesta - Siccaveneria - Byzacium - Roma (547-549) - Busta Gallorum - Mons Lactarius - Volturnus- Hispania |

**Slaget ved Mammes** ble utkjempet mellom østromerske styrker ledet av Solomon, *magister militum* av Afrika, og en sammenslutning av mauriske grupper som hadde gjort opprør mot keiserens styre.

General Belisarius hadde greid å diktere en vennskapsavtale med maurerne, som hadde vært fiender av vandalene. Den romerske tilstedeværelsen i Afrika var relativt liten, og det hadde kun vært Belisarius' ry som en uovervinnelig general som hadde gjort så maurerne godtok vilkårene. Men da Belisarius ble kalt tilbake til Konstantinopel av keiser Justinian så maurerne sin sjanse til å kaste romerne på sjøen.

Men Belisarius' etterfølger, Solomon, skulle vise seg også å være en dyktig strateg. Da han hørte at maurerne hadde overvunnet Byzacium og Numidia marsjerte han straks ut fra Karthago for å møte fienden i åpen strid. De to hærene møttes ved Mammes i Byzacium.

Maurerne plasserte styrkene sine i en sirkel av kameler, hvor mennene sto mellom bena deres med skjold og kastespyd. Romernes hester tålte ikke lukten av kamelene, og dette førte til vill kaos i rekkene. Solomon steg av hesten og beordret resten av det romerske kavaleriet til å gjøre det samme. Han samlet så mennene sine i en skjoldborg, og beordret dem om å bli stående og ta i mot fiendens kastevåpen, mens han selv tok med seg fem hundre mann og angrep kamelene. Da sirkelen ble brutt, brøt kaoset ut blant maurerne, og de flyktet, mens romerne fulgte etter og tok livet av dem de kom over. Ifølge historikeren Prokopios skal så mange som ti tusen menn ha blitt slaktet ned i mylderet som fulgte.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) History of the Wars/Book IV#XI – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |
**Salah Salim Ali** (født 1. mars 1958) er en irakisk forfatter. Han har en bachelorgrad fra Universitetet i Mosul i 1976 og mastergrad fra Bath University i 1982. Siden da har han forsket på oversettelse og kontrastiv lingvistikk mellom engelsk og arabisk.

Han hadde en lederstilling og underviste ved universitetet i Mosul. Under Saddam Husseins regime tilbrakte han et år i fengsel, anklaget for spionasje. Etter Saddam Husseins fall arbeidet han som tolk i Irak og fikk mange trusler. Hans datter ble kidnappet og han måtte betale 70 000 dollar i løsepenger for henne, noe som satte ham i stor gjeld. 

I 2006 kom han til Kristiansand som fribyforfatter. Han ble knyttet til Stiftelsen Arkivet og har skrevet flere artikler og deltatt på internasjonale konferanser i Slovenia, Storbritannia og Tyskland mens han har vært i Norge.

Bibliografi
-----------

* *Arabic Reference to Plato’s Lost Atlantis*, Islamic Quarterly, Vol. 43: 4 (1999), pp. 259–78
* *Connotation and Cross-cultural Semantics* – Artikkel i Translation Journal 2006
* Diacronics Lingusitics
* *Hvem drepte albatrossen* – Synspunkt-artikkel i «Fædrelandsvennen idag», 3. mars 2008, side 2
* Publiserte artikler av Salah Salim Ali[*død lenke*]

Kilder
------

* Svein Harald Moe: *Aktiv fribyforfatter fra Irak*. Artikkel i «Fædrelandsvennen idag», 3. mars 2008, side 6
* Kristiansands fribyforfatter hos Kristiansand folkebibliotek[*død lenke*]
**Lutskyj rajon** (ukrainsk: Луцький район) er en av 4 rajoner i Volyn oblast i Ukraina. Lutsk er det administratibe senteret i rajonet. 

Rajonen ligger sør og sørøst i oblasten. Mot vest grenser rajonen til Volodymyr-Volynskij rajon, og mot nord mot Kovel rajon og Kamin-Kashyrskij rajon. Mod øst og sørøst grenser Lutskyj rajon til Rivne oblast og mot sørvest grenser rajonen til Lviv oblast.

Ved Ukrainas administrative reform fra juli 2020 ble Lutskyj rajon utvidet med andre nærliggende rajoner, på samme måte som byen Lutsk inngikk i rajonen. Det samlede befolkningstallet for Lutskyj rajon er 455 439 innbyggere (2022) og dekker et areal på 5 247,8 km².

Referanser
----------

1. ↑  «Чисельність наявного населення Українина 1 січня 2022» (PDF). *Number of Present Population of Ukraine, as of January 1, 2022*. Ukrainas statistikkbyrå.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Lutskyj rajonsråd Arkivert 25. mars 2020 hos Wayback Machine.
* lutskadm.gov.ua (ukrainsk)
Poet John Hegley med et Luton Town Supporters Club hatt.
**Luton Town Supporters Club** er en uavhengig, men offisielt anerkjent supporterklubb til Luton Town FC. Klubben ble etablert i 1988, og er medlem av den nasjonale Supporterunionen for britisk fotball (*Football Supporters’ Federation*, FSF).

Klubbens formål er å styrke båndene mellom fotballklubben og supportere, og samtidig fremme medlemmene og supporternes interesser. I dette ligger også informasjonsflyt til medlemmene og legge til rette for diskusjonsfora. Klubben arrangerer årlig *Christmas Quiz and Presentation evening*.

Supporterklubben styres av en komité, som hver år velges av medlemmene. Alle komitémedlemmer er frivillige.

Luton Town Supporters Club of Scandinavia
-----------------------------------------

Luton Town Supporters Club of Scandinavia (LTSCS), er Luton Town Supporters Clubs skandinaviske avdeling. LTSCS er medlem av Supporterunionen for britisk fotball. Den skandinaviske supporterklubben ble stiftet 25. februar 1991 av nordmannen Lars-Petter Rønnestad, som siden også har vært formann.

I årene 1991 til 2001 gav supporterklubben ut til sammen 36 nummer av medlemsbladet "The Hatters Magazine". LTSCS var den første supporterklubben i Skandinavia som gav ut et medlemsblad på 100 sider, som skjedde i 1992. Siden 2001 har det ikke vært utgitt medlemsblad, og driften er nå nettbasert på egne hjemmesider.

LTSCS har regelmessig arrangert supporterturer til Luton, solgt supporterutstyr, drevet med utleie av Luton Town-videoer, stilt lag i Supportercupen og arrangerer egne konkurranser for sine medlemmer.

Medlemsrekorden fra 1994 lyder på 108 betalende medlemmer. I takt med at Luton Town har falt dramatisk nedover ligasystemet, har medlemstallet sunket. Siste årene har derfor LTSCS hatt i overkant av 40 medlemmer. Medlemskapet koster 100 kroner i året.

Overskuddet fra driften av LTSCS går til sponsing av Luton Town FC. I sesongen 2008/09 sponset Luton Town Supporters Club of Scandinavia draktene til to av Luton Town FCs spillere.

Loyal Luton Supporters Club
---------------------------

I 1990 brøt en gruppe ut av Luton Town Supporters Club, og etablerte den alternative supporterklubben, Loyal Luton Supporters Club.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Hjemmeside til den skandinaviske avdelingen
* Loyal Luton Supporters Club website (engelsk)
* HattersNews.co.uk (engelsk)
* Profil på Supporterunionen.no
**Nydalsbakken** var en hoppbakke noen hundre meter nord for Nydalsdammen og Nydalsfossen ved Akerselva i Oslo. Området kan i dag anses som et skogsområde sør på Brekke, og ligger i bydel Nordre Aker. Her ble det prestisjefylte Nydalsrennet arrangert fra 1914 til 1953. Spesielt kan man merke seg at i 1921 deltok kronprins Olav, og i 1931 de to kvinnelige hopperne Johanne Kolstad og Hilda «Nusse» Braskerud. Bakkerekorden var på 53,5 meter, satt av Egil Lærum i 1947.

For at bakken skulle kunne brukes, måtte sletta legges på bru over Akerselva. Tømmeret fra skogen som ble hugget da bakken ble bygget, ble brukt til å bygge brua. Lengste hopp i det første rennet i bakken i 1914 var på 32 meter. Fra 1922 ble tilløpet i bakken forlenget med et stillas som ble tatt ned hvert år. Brua i tre over Akerselva ble i 1925 erstattet av ei ny bru i jernbetong. Et permanent stillas ble bygd i 1929, og da ble også hoppet trukket noe tilbake. Dermed kunne det hoppes vel 50 meter i bakken. Nydalsbakken ble revet i 1957.

Nydalsbakken var arena da det i 1933 for første gang ble arrangert spesialhopprenn i hovedlandsrennet (NM) på ski.

NM (hovedlandsrennet), spesielt hopp
------------------------------------

| Dato | Vinner | Andre | Tredje | Type renn |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1933 | Eistein Raabe | Reidar Andersen | Kåre Walberg | Hovedlandsrennet (NM) |

Referanser
----------

1. 1 2  P. Chr. Andersen og Ragnar Wold (red.): *Sport i navn og tall*. Schibsted, Oslo 1950 (s. 463, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Historielaget Grefsen • Kjelsås • Nydalen: Nydalsrennene Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. (fra *På Jakt og Vakt* nr. 1 2009, skrevet av Finn Geiran)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Nydammen**, også kalt **Langdammen** eller **Noadammen**, er en opparbeidet dam like sør for Trolla ved Tømmerdalen og nordøst i Bymarka i Trondheim. Dammen ligger i nedbørfeltet til Trollavassdraget, mellom de andre dammene Herberndammen og Holstdammen, og har utløp til Trollabekken, som også er hovedtilløpet. På grunn av dens lange form går dammen også under navnet *Langdammen*. Dammen inngår i dag som drikkevannsreserve til Trolla. Av fiskeslag i Nydammen finnes ørret.

Nydammen ble bygget i 1842, som siste utbygging av Trollavassdraget, for å sikre jevn vanntilførsel til Trolla mølle året rundt, og kom som et tillegg til de eldre damanleggene i vassdraget. Demningen ble forsterket i 1883/1884 av brukseier Hans Johan Olsen, som anla en trerenne for flomvann fra Nydammen over i den nærliggende Holstdammen. Trerenna ble ødelagt ved flom i 1873, men ble gjenoppbygd og råtnet senere ned. Vinteren 1914/1915 ble den erstattet med et 40 cm rør av stål.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 28. juni 2015
2. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 28. juni 2015.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 403. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring «Nydammen i Bymarka» hos Strinda historielag
* «Nydammen» Hos Trondheim og omland fiskeadministrasjon (TOFA)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Emaljeverket** var et norsk industriforetak som blant annet er kjent for Evalet badekar, Evalet vaskemaskin og Evalet kjøkken. Emaljeverket ble grunnlagt i 1933 og bestod som eget selskap til det fusjonerte med Nordia og dannet Norema i 1970. På det meste hadde foretaket 450 ansatte.

Emaljeverket A/S ble registret som aksjeselskap den 17. november 1933 med en aksjekapital på kr. 100 000. Ingeniør Gregers Kure var nyutdannet ingeniør fra ETH i Zürich og sammen med Rolf C. Odner, grunnla han Emaljeverket. Mesteparten av startkapitalen kom fra direktør Per Kure, far til Gregers Kure. Rolf C. Odner var bedriftens daglige leder, og ingeniør Kure var verksmester og ansvarlig for den tekniske produksjon. Produksjonen kom i gang 8. mars 1934 i bakgården på Schous plass 2 på Grünerløkka i Oslo, og omfattet i begynnelsen framstilling av emaljerte reklameskilt og emaljering av ovnsgods fra jernstøperier. Odner sluttet som daglig leder etter 8 måneders drift, og ingeniør Kure overtok hele ledelsen av bedriften. Han var leder av Emaljeverket helt til han måtte ga av som direktør på grunn av sykdom i 1967. Gregers Kure døde 1973.

Ved årsskiftet 1936-37 flyttet Emaljeverket inn i nybygde lokaler i Lørenveien 51, på Hasle. Fram til 1938 bestod produksjonen for det meste av emaljering av skilter, gryter, ovnsdeler m.m. som andre produserte. I 1938 begynte Emaljeverket selv å produsere produkter i egen regi, i første omgang oppvaskkummer som ble presset av stål og så emaljert. Under 2. verdenskrig ble produksjonen opprettholdt, og i all hemmelighet ble det på fabrikken også laget deler til den illegale norske produksjonen av Stenguns. I 1949 begynte Emaljeverket å produsere pressete badekar. Til da hadde støpte, og meget tunge badekar vært enerådende. I løpet av mindre enn 10 år ble Emaljeverket tilnærmet eneleverandør av emaljerte badekar i Norge. De dekket 90% av det norske marked i flere år. 

Høsten 1950 lanserte Emaljeverket deres største suksess «Den lille Evaleten», en liten og rimelig vaskemaskin. Fra 1950 til 1959 ble det produsert mer enn 100 000 vaskemaskiner. Etter hvert begynte Emaljeverket å produsere kjøleskap, dusjkabinett, varmtvannsberedere og noen andre hvitevarer. På begynnelsen av 60-tallet bygget de en stor kjøkkenfabrikk på 12 000 kvm i Lørenskog. Dette var en moderne fabrikk som masseproduserte kjøkken i stor målestokk. Våren 1968 ble fabrikken på Lørenskog rammet av en stor brann. Lagerbygningen ble totalskadd, men selve fabrikkbygningen ble reddet. 

Emaljeverket ble fusjonert med innredningsprodusenten Nordia i 1970 og dannet NOREMA. Etter hvert ble all produksjon flyttet fra Hasle og Lørenskog til 
Noremas nye anlegg på Jevnaker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
Barbro Maria Tiller - «Tre hus 2», silketrykk, serigrafi 2004 32 x 26 cm
Barbro Maria Tiller - «Youyu», papir og akryl på plate 2008, 33 x 74 cm
**Barbro Maria Tiller** (født 27. juli 1953 i Trondheim) er en norsk billedkunstner. Hun bor og arbeider i fødebyen, og har atelier ved Lademoen Kunstnerverksteder. Hun er utdannet ved Kunstakademiet i Trondheim (1974–1978). Hun arbeider med maleri, collage, tegning, grafikk, men også med mer idébaserte kunstprosjekter. Hun er datter av kunstnerparet Lars Tiller og Gudrun Roos.

Flere arbeider av Barbro M. Tiller er innkjøpt av blant annet Norsk kulturråd, Trondheim kommune og Sør-Trøndelag Fylkeskommune. Hun har deltatt på en lang rekke kollektivutstillinger, som Statens Kunstutstilling (Høstutstillingen) og Trøndelagsutstillingen. Trondhjems Kunstforening og Trøndelag senter for samtidskunst er blant noen av stedene hun har hatt separatutstillinger. Tiller har også mottatt stipendier, blant annet fra Norsk kulturråd og Billedkunstnernes vederlagsfond.

Portal: Kunst

Referanser
----------

1. ↑  «Strikkejakke for tre» av Torill Aamodt på NRK, 31. mai 2007 «Torsdag ble ei bjørk på Presthusgård barnehage i Trondhem påkledd. Bjørka fikk ei fin strikkejakke»
2. ↑  «Høstutstillingen: Nerdrums fallitt, andres triumf» av Lars Elton i VG 7. september 2012. «Gjenstridig flora» av Barbro M. Tiller er omtalt

Eksterne lenker
---------------

* Barbro M. Tiller sin hjemmeside Arkivert 4. oktober 2013 hos Wayback Machine. (med blant annet CV)
* Barbro M. Tiller på Lademoen Kunstnerverksteder

Barbro Maria Tiller - «Gjenstridig flora», installasjon 2010-2012, Høstutstillingen 2012.  Foto: Oda Bhar
**Barbro Margareta Holmberg** (født *Holmström* 7. april 1952 i Stensele i Västerbottens län) er en svensk sosialdemokratisk politiker og embetskvinne; hun har vært statssekretær ved det svenske Utenriksdepartementet i 2002, generaldirektør for det svenske Migrationsverket juni–oktober 2003 og deretter statsråd i Utenriksdepartementet (migrationsminister) (2003–2006).[]

Holmberg tiltrådte den 21. januar 2008 som landshövding i Gävleborgs län. Hun gikk av 16. juni 2015.

Holmberg har også gitt ut bøker på det sosiale området, samt arbeidet som redaktør i det svenske tidsskriftet *Socialpolitik och Psykologtidningen*.

Holmberg er mor til Elin Nordegren, og dermed svigermor til golfspilleren Tiger Woods.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Landshövding Barbro Holmberg avtackades» Arkivert 22. desember 2015 hos Wayback Machine. Länsstyrelsen Gävleborg. Lest 13. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Barbro Holmberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Barbro Holmberg på Twitter Rediger på Wikidata
* (sv) Barbro Holmberg hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Martin Beck** er hovedperson i romanserien som ofte omtales med samme navn. Han er en middelaldrende politimann som i begynnelsen av bokserien lever med kone og to barn, en sønn og en datter, i et anstrengt forhold. Han forlater senere konen, og finner seg ikke noen ny make før mot slutten av bokserien. Han har et godt forhold til datteren sin,og et litt mer anstrengt forhold til sønnen. Hans beste venn synes å være kollegaen Lennart Kollberg. I begynnelsen av serien røyker han et stort antall sigaretter, men etter at han i *Mannen på taket* blir skutt i brystet slutter han. Martin Beck er ellers kjent som en etterforsker som ofte setter spørsmålstegn ved det åpenbare, og blir gjennom bokserien stadig mer desillusjonert.

I TV-/filmserien som startet i 1997 er kun datteren med fra romanserien. En ukjent sønn dukker opp som mordoffer i en av filmene, men dette er åpenbart ikke den samme sønnen som opptrer i bøkene. I en periode har han et forhold med kollega Lena Klingström, men det varer ikke. I en av de senere filmene ser han riktignok ut til å etablere et nytt forhold, men det viser seg at hun egentlig er spion for et multimillionforetak som er involvert i et mord. Utover datteren og hennes skiftende kjærester er den eneste han har jevnlig kontakt med den eksentriske naboen som bare går under navnet grannen. I film nummer sytten, så langt (september 2006) den siste, flytter grannen endog inn hos Beck.

Gösta Ekman, Carl-Gustaf Lindstedt og Peter Haber er de mest kjente fortolkerne av Martin Beck.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Nuuk kommune** (grønlandsk: **Nuuk Kommunea**) er en tidligere kommune i Vestgrønland.

Kommunen er på til sammen 105 000 km², og har om lag 14 700 innbyggere.

Kommunesammenslåing
-------------------

To tilgrensende kommuner i Østgrønland, Ammassallip og Ittoqqortoormiit har bedt om å slå seg sammen med Nuuk kommune. 7. desember 2006 besluttet kommunestyret å si ja til dette. Kommunen har tidligere takket ja til å drøfte sammenslåing også med Paamiut og Ivittuut, som ligger syd for Nuuk kommune. 

Den nye storkommunen var et faktum fra 1. mai 2009. Den er dermed verdens største kommune med 635 600 km². Dette tilsvarer nesten fem ganger Danmarks størrelse. Storkommunen har et innbyggertall på ca. 21 000.

Politikk
--------

Kommunens høyeste politiske organ er *kommunalbestyrelsen*. Denne har 17 medlemmer, fordelt på partiene Siumut, Inuit Ataqatigiit og Demokraterne. Borgermester var fram til 2007 Agnethe Davidsen. Nikolaj Heinrich har overtatt som midlertidig borgermester, og skal fungere fram til kommunevalget i april 2008.

Atassut hadde også et medlem i kommunestyret, Hans Pavia Egede, men han meldte seg i januar ut av partiet og søkte medlemskap i Inuit Ataqatigiit. Dermed mistet Atassut sin plass i kommunestyret for denne perioden.

Severdigheter
-------------

* Grønlands Nationalmuseum
* Hjemmestyrebygningen
* Rådhuset med Hans Lynges gobeliner
* Katuaq – Grønlands kulturhus (etablert 1997)
* Godthåbsfjorden
* Nuuk Kunstmuseum

Vennskapsbyer
-------------

* Lyngby-Taarbæk kommune (Danmark)
* Huddinge (Sverige)
* Vanda (Finland)
* Askim (Norge)
* Cuxhaven (Tyskland)

Byer og bygder i Nuuk kommune
-----------------------------

* Godthåb (Nuuk) – Grønlands største by og hovedstad
* Qeqertarsuatsiaat (da.: Fiskenæsset)
* Kapisillit
* Kangerluarsoruseq (da.: Færingehavn)
* Kangeq – fraflyttet bygd

Referanser
----------

1. ↑  «Verdens største kommune». Nuuk kommune. 08.12.2006. Besøkt 06.08.2007. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Grønland |
| --- |
| **Amt fra 1950 til 2008:** Nordgrønland **·** Vestgrønland **·**  Østgrønland | Grønlands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
| Slaget ved Mišar |
| --- |
| Konflikt: Det første serbiske opprøret |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 12.-15. 1806 |
| Sted | Mišar, Serbia44°43'45,12"N 19°45'38,88"Ø |
| Resultat | Avgjørende serbisk seier |

 |
| Stridende parter |
|  Serbiske revolusjonære | Det osmanske rikets flagg Det osmanske riket |
| Kommandanter og ledere |
|  Karađorđe Petrović Jakov Nenadovic | Det osmanske rikets flagg Suleiman-Pasa |
| Styrker |
| 9 500 mann | 40 000 mann |
| Tap |
| realativt små | 1 172 ifølge den initielle østerrikske rapporten; opp til 3 000 ifølge seinere rapporter |

**Slaget ved Mišar** fant sted fra 12. til 15. august 1806 med en serbisk seier over Det osmanske rike. 
Kampene startet på Misarhøyden med framrykking av det tyrkiske kavaleriet fulgt av infanteriet deres. De serbiske skarpskytterne og artilleriet beveget seg ned mot den første linjen av kavaleri og skapte panikk i de tyrkiske linjene. Men tyrkerne regrupperte raskt og kom i kamp med det serbiske infanteriet. Det var da Karageorge ga signal om framrykning av det serbiske kavaleriet fra den motsatte siden slik at den tyrkiske styrken ble beseiret.

Etterspill
----------

Slaget tvang tyrkerne til rekke seg tilbake og ga en betydelig militær og åndelig seier for de serbiske opprørerne.

Portal: Militærhistorie
En 400 år gammel vei i Schorfheide
**Schorfheide** er et skogsområde i delstaten Brandenburg i Tyskland. Det ligger rundt 65 kilometer nordøst for Berlin og er et av de største sammenhengende skogsområdene i Tyskland. Landskapet ble dannet i siste istid, og er preget av veksling mellom forskjellige skogstyper, åpne hedelandskap og mange små og større innsjøer.

Navnet Schorfheide oppsto i middelalderen av *Schorp Weide* (*weide* = «beite»), ettersom bøndene pleide å slippe ut sine sauer på beite i den daværende eikeskogen, så de kunne fete seg opp på de næringsrike eikenøttene. Navnet *Schorff Heyde* dukket første gang opp på et kart i 1713. Storparten av eiketrærne ble senere hugget ned for produksjon av artillerivogner, men skogen ble gjenplantet igjen og igjen. 

Schorfheide er i dag en del av et større verneområde, Schorfheide-Chorin biosfærereservat, som også omfatter en langt større del av landskapet mellom Barnim og Uckermark.

Referanser
----------

1. ↑  Geschichtsabriss bei Barnim.de. (tysk) Besøkt 20. desember 2011 Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Schorfheide – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biosphärenreservat Schorfheide-Chorin (tysk)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
***School Days*** er en amerikansk stumfilm fra 1920, regissert av Mort Peebles, Larry Semon og Norman Taurog.

Handling
--------

Joe er en skolegutt, og en ikke-navngitt jente på skolen er forelsket i ham. Hun skriver på en tavle «Jeg elsker deg Joe» samtidig som en gretten og irritert lærer er opptatt av å skjelle ut ett av de andre barna i klassen deres. Joe tegner et hjerte på tavlen, for å vise sin hengivenhet for jenta. Senere forvandler han hjertet til en karikatur av læreren, noe jenta syntes er morsomt. Når læreren oppdager tegningen, får Joe problemer. Men en annen skolegutt treffer læreren med den våte svampen ved et uhell, når han sikter på den annen elev.

En annen skolegutt benytter denne anledningen, samtidig som læreren er fortumlet på grunn av svampen, til å dyppe tyggegummien sin i blekk – som han skyter mot Joe med en sprettert. Tyggegummien treffer Joe i ansiktet og han jager etter den andre gutten, noe som involverer en tur til rektor. Mer kaos oppstår, og ting kompliseres ytterligere, når fire inspektører kommer til skolen. Men de setter seg ved et uhell på en rekke skarpe gjenstander tidligere plassert på stolene av en skolegutt, men ment for noen av jentene.

Skuespillere
------------

* Larry Semon som Joe
* Lucille Carlisle
* Frank Alexander
* Al Thompson
* Frank Hayes
* Pete Gordon
* William Hauber

Referanser
----------

1. ↑  School Days

Eksterne lenker
---------------

* (en) *School Days* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *School Days* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Schokland** er en tidligere øy i Zuiderzee i provinsen Flevoland i Nederland. Schokland mistet sin status som øy da Noordostpolderen ble drenert i 1942. Restene av øya vises ved en svakt hevet område i polderen og ved den delvis bevarte muren ved den tidligere bredden i Middelbuurt.

Som resultat av høyningen av havnivået rundt Schokland ble øya endret fra i middelalderen å være et attraktivt sted å bo til på 1900-tallet å være et sted under stadig trussel av flom. På dette tidspunktet hadde schoklenderne flyttet til de høyere områder Emmeloord, Molenbuurt og Middelbuurt. En stor flom i 1825 medførte store ødeleggelser og i 1859 besluttet regjeringen å flytte den permanente bosettingen fra Schokland. Den tidligere kommunen Schokland ble lagt til Kampen på fastlandet. 

Idag er Schokland et populært arkeologisk funnsted og hjemsted for Schokland museum. Schokland var det første verdensarvstedet i Nederland.

| * v
* d
* r
Verdensarven i Nederland (liste) |
| --- |
|  | Schokland (1995)  **·** Nederlands vannforsvarslinjer (1996) **·** Willemstad (1997)  **·** Vindmøllene i Kinderdijk-Elshout (1997) **·** Ir.D.F. Woudagemaal (1998)  **·** Beemster polder (1999)  **·** Villa Rietveld-Schröder (1999)  **·** Vadehavet (2009)  **·** Kanalene i Amsterdam (2010)  **·** | Nederlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Slaget ved Maxen** (21. november 1759) medførte at en hel prøyssisk armé ble utslettet av en langt større østerriksk styrke ved Maxen i Sachsen i dagens Tyskland. Slaget var en del av syvårskrigen

Den prøyssiske arméen på 14 000 mann var kommandert av Friedrich August von Finck, en av de beste generalene til Fredrik den store. Han var sendt bak den østerrikske arméen for å kutte kommunikasjonslinjene deres med Böhmen. Fredrik forventet at den østerrikske generalen, Leopold von Daun skulle trekke seg tilbake da linjene hans var truet, men i stedet tok han bruk av at Finck var isolert og omringet ham med tre separate arméer. Den 20. november gikk østerrikerne til angrep og tvang Finck bort fra den sterke posisjonen sin ved Maxen. Retretten hans ble blokkert av keiserarméen og 21. november måtte Finck overgi seg og hele arméen sin, en knusende seier til Østerrike, selv om Daun ikke klarte å følge opp suksessen.

Kilder
------

* Rickard, J. *Slaget ved Maxen 20. november 1759*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
**Bård skolemesters vei** (1, 2-30) er en gate på Årvoll i Oslo. Den går fra Årvollveien gjennom Årvoll Vest borettslag (USBL) og ender ved Årvoll skole. 

Gaten er en av tre hvor navnene er hentet fra «En glad gut» av Bjørnstjerne Bjørnson. Øivind, Marit og gamle Bård skolemester har fått veiene Øivinds vei, Marits vei og Bård skolemesters vei oppkalt etter seg. Her lærer vi om Øyvind som må legge fra seg hovmod og selvgodhet for å lære seg tålmodighet og langsiktighet. Respekt er også et gjennomgangstema, og Bård skolemester fremstår etterhvert som et idealbilde av en lærer som følger den viktige tesen: «Barn kan ikke lære noget av nogen de ikke holder av».

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Celle** (tysk uttale: [ˈtsɛlə]) er en by i den tyske delstaten Niedersachsen. Den ligger i den sydlige delen av Lüneburger Heide ved elven Allers bredde.

Celle er kjent som en sjarmerende middelalderby med over 400 bindingsverkhus og byslottet Schloss Celle i renessanse- og barokkstil.

Historie
--------

Celle ble grunnlagt i 1292 i hertugdømmet Sachsen-Wittenberg. 80 år senere ble den hertugelig residensby. I 1452 grunnla hertug Fredrik den fromme et fransiskanerkloster, og i 1570 bygget hertug Wilhelm det vakre slottskapellet. Byens imponerende slott var blitt bygget i 1530 på ruinene av det tidligere slottet. Mellom 1665 og 1705 opplevde byen en kulturell storhetstid som residens for hertug Georg Wilhelm. I denne perioden ble de franske og italienske havene anlagt, og det barokke slottsteatret oppført.

I 1705 døde den siste hertugen, og byen kom under Hannover. Kurfyrsten av Hannover, Georg Ludwig, ble i 1714 også konge av Storbritannia, og nære bånd ble knyttet mellom England og kongens opprinnelige tyske fyrstedømme.

Ved bykirken, Stadtkirche, blåser byens trompeter en fanfare to ganger om dagen. Celle har dessuten en jødisk synagoge, bygget i 1740. I 1892 ble Bomann-Museum grunnlagt, med bl.a. viktige regions- og byhistoriske samlinger og moderne kunst.

Danmark-Norges tidligere dronning Caroline Mathilde ligger begravet i byens slottskapell.

Ved landsbyen Eschede i Celle skjedde togulykken omtalt som Eschede-ulykken i 1998.

Bilder
------

* Bybilde fra CelleBybilde fra Celle

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Celle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Marinens Flyvebaatfabrikk M.F.5** var et toseters, enmotors rekognoseringsfly bygget for Marinens flygevåpen av Marinens flyvebaatfabrikk.

I 1917 kjøpte Marinens flygevåpen inn 10 Sopwith Baby sjøfly, og Flyvebaatfabrikken fikk senere bygd sju eksemplar av samme på lisens. Erfaringene med bygging og bruk av denne flytypen fikk fabrikkens sjef, kaptein Halfdan Gyth Dehli, til å utvikle et eget design kalt M.F.5. Produksjon tok til i 1918, og i alt ni fly ble bygget. De var utstyrt med en sekssylindret vannkjølt Sunbeam motor på 160 hk, plassert i nesen, og med trekkpropell. Hittil hadde alle norskkonstruerte fly fra Flyvebaatfabrikken hatt pusherpropell.

Det første flyet var på vingene i november 1918. De siste tre ble utrangert i 1926. Det var en del problemer med Sunbeam-motorene, og de to siste flyene i produksjonen ble isteden utstyrt med Siddeley Puma motorer på 240 hk. M.F.5 hadde en topphastighet på 130 km/t og en rekkevidde på 500 km.

Litteratur
----------

* Arheim, Tom (1994). *Fra Spitfire til F-16: Luftforsvaret 50 år 1944–1994* **(norsk)**. Oslo: Sem & Stenersen. ISBN 82-7046-068-0.
* Hafsten, Bjørn (2003). *Marinens Flygevåpen 1912–1944* **(norsk)**. Oslo: TankeStreken AS. ISBN 82-993535-1-3.
* Meyer, Fredrik (1973). *Hærens og marinens flyvåpen : 1912–1945*. Gyldendal. ISBN 8205056080.

Eksterne lenker
---------------

* MF.5
Marinebrigade Ehrhardt under Kappkuppet i Berlin i 1920 Foto: Deutsches Bundesarchiv 
Marinebrigade Ehrhardt under Kappkuppet Foto: Deutsches Bundesarchiv 
Hermann Ehrhardt t.v. under Kappkuppet.
**Marinebrigade Ehrhardt**, egentlig *2. Marine Brigade*, var en frikorps (*Freikorps*) gruppe med rundt 6 000 medlemmer, stiftet av korvettenkapitän Hermann Ehrhardt 17. februar 1919 i Wilhelmshaven. Brigaden utgikk i 1919 fra det 2. marinekorpset i Den tyske keiserlige flåte, det mest slagkraftige av de tre tyske marinekorpsene. Frikorpset ble satt inn mot Bayerische Räterepublik og var angivelig medvirkende til Kappkuppet.

Historie
--------

### Nord-Tyskland

Brigaden var under kommando av den konservative nasjonalisten Hermann Ehrhardt og kjempet sammen med *Freiw. Landesschützenkorps* under general Roeder i gjenerobringen av tyske havner, som Bremen, Cuxhaven og Wilhelmshaven tidlig i 1919. 

Deretter marsjerte brigaden til de sentrale industriområdene i det sentrale Tyskland, og kjempet her sammen med frikorpsgrupper som *Freiw. Landesjägerkorps, I. Marine Brigade, Freikorps Hülsen, Freikorps Görlitz og Freikorps von Oven*, for å slå ned lokale kommunistiske opprør. Første innsats var i Braunschweig allerede i april 1919.

### Bayern og Øvre Schlesien

Deretter slo korpset, sammen med de øvrige frikorpsene ned den Den bayerske sovjetrepublikken i mai 1919. Det skjedde etter at kommunistene hadde henrettet åtte menn son angivelige «kontrarevolusjonære». Under kampene ble anslagsvis 1 000 kommunistiske soldater drept, og over 800 kvinner og menn ble arrestert og henrettet av de seirende frikorpsene.[]

I august samme år, dro de til Øvre Schlesien hvor de sammen med lokale frikorps slo ned et opprør blant polske nasjonalister.

### Lovforbud og videreføring i Organisation Consul

For å imøtekomme bestemmelsene i Versaillestraktaten, ble det i mars 1920 beordret at korpset ble oppløst. Korpset appellerte til støtte i Reichswehr, og dette utløste Kappkuppet. Hans von Seeckt, sjef for Truppenamt, forholdt seg tilbaketrukket i forhold til kuppmakerne, og dette falt sammen på grunn av manglende støtte og den iverksatte generalstreiken mot kuppmakerne.

Korpset ble deretter beordret oppløst, men ble i det store og det hele videreført i andre organisasjoner, som Organisation Consul.

Blant medlemmene i brigaden var forfatteren Ernst von Salomon og Julius Schreck, som senere ble den første kommandanten for Schutzstaffel.

Referanser
----------

1. 1 2  Bruno Thoß (2006). «Brigade Ehrhardt, 1919/20 – Historisches Lexikon Bayerns». *www.historisches-lexikon-bayerns.de*. Besøkt 20. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Klassisk marint:Hendrick Cornelisz Vroom: *Nederlandsk skip og fiskebåt i frisk bris*
**Marinemaleri** var en kunstsjanger som oppsto i seilskipstiden fordi både redere og skipsoffiserer kunne tenkes å ønske seg et portrett av sitt skip. Sjangren ble dyrket fra 1700-tallet og har fortsatt noen få utøvere. Begrepet dekker også billedmessige framstillinger, der sjøen utgjør et hovedelement. 

Den som skulle bli marinemaler, måtte ha god kjennskap til rigging og skrog og hvordan skip oppførte seg i sjøen, slik at kunden skulle kunne kjenne igjen sitt fartøy. De flinkeste klarte også å lage overbevisende bølger og illusjon av dypt vann. Yrket gikk ofte i arv i familier, der kunnskap ble overført muntlig.

Maleren Frits Thaulow kaller seg selv marinemaler ved folketellingen i 1875. 

De enkleste skipsbildene ble nok laget mens skipet lå ved kai og påført seilføring og fritt hav etterpå.

Det er svært få norske nålevende marinemalere, men de finnes. Bl.a. Ants Lepson, bosatt i Arendal, og Roald Solberg, født 1943 og bosatt i Sandefjord.

Referanser
----------

1. ↑   Paul Grøtvedt: For fulle seil. Marinemaleriet i norsk billedkunst. 1999. s.18.

Litteratur
----------

* Nils P. Vigerstøl: *Kaptein og marinemaler*, Gaveca 2014, ISBN 9788299919739

Se også
-------

* Maritim kunst
* Skutemaleri

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |