recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Association for Women's Rights in Development** (**AWID**), tidligere **Association for Women in Development**, er en internasjonal ikke-statlig organisasjon som som arbeider for likestilling, bærekraftig utvikling og kvinners menneskerettigheter. Den ble etablert i 1982 som et dialogforum for akademikere, folk innen politikk og ansatte i bistandsorganisasjoner som arbeidet med kvinner i utvikling. AWID står for en progressiv interseksjonell feminisme og arbeider for å forsvare menneskerettighetssystemet. Direktører er Hakima Abbas og Cindy Clark.

Organisasjonen hadde tidligere hovedkontor i Washington D.C. og har nå kontorer i Toronto, Mexico by og Cape Town. Den har fått finansiering av UN Women og forløpere, en rekke statlige bistandsorganisasjoner og utviklingsbanker, Open Society Foundations, Rockefeller Foundation, Ford Foundation og Sigrid Rausing Trust. Et kjent medlem er den feministiske økonomen Dame Marilyn Waring, som var styremedlem til 2012.

Observatory on the Universality of Rights
-----------------------------------------

AWID koordinerer Observatory on the Universality of Rights (OURs), et samarbeidsprosjekt med over 20 organisasjoner som «observerer, analyserer, deler informasjon om og samarbeider om påvirkning av [...] anti-rettighetsinitiativer som truer internasjonale og regionale menneskerettighetssystemer» fra et feministisk perspektiv. OURs' arbeidersgruppe omfatter Planned Parenthood, Kirkenes Verdensråd, Muslims for Progressive Values og andre organisasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «40 Years of AWID: The Scrapbook». AWID. Besøkt 6. mai 2022.
2. ↑  Berkley Center for Religion, Peace & World Affairs. «Association for Women's Rights in Development». Georgetown University. Arkivert fra originalen 18. juni 2015. Besøkt 1. desember 2018.
3. ↑  «Board of Directors». Besøkt 6. mai 2022.
4. ↑  «Visionary Leader: Marilyn Waring — a pioneer visionary». *NZ Herald*.
5. ↑  «Rights at risk: the 2021 report of the Observatory on the Universality of Rights». Besøkt 8. mai 2022.
6. ↑  «The OURs Working Group». Besøkt 9. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Association for Women's Rights in Development – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Tonje Steinsland møter...*** er en norsk portrettserie med Tonje Steinsland som gikk på TV 2 fra 2004 til 2008. Samtalene med Steinsland var ikke intervjuer i vanlig forstand. Journalisten stilte uten en liste med spørsmål, og åpnet i større grad for refleksjon og dybde. Steinsland var både intervjuer og regiansvarlig.

Premieren ble sett av 292 000 og hadde en markedsandel på 25,8 prosent. Sesongens siste episode ble sett av 450 000.

Intervjuobjekter
----------------

Rigmor Galtung, Bjørn Sundquist, Andreas Skartveit, Torun Lian, Søster Anne-Lise, Saynab Mohamud, Stein Winge, Kim Friele, Eli Rygg, Dagfinn Enerly, Truls Frogner, Fabian Stang, Anna Wahlgren og Kristoffer Joner, Nini Stoltenberg, Ayaan Hirsi Ali, Tom Sterri, Ole Fyrand, Mari Boine, Karl Moursund, Gerd-Liv Valla, Ada Sofie Austegard, Hans Fredrik Dahl, Ghita Nørby, Georg Apenes, Mikkel Gaup, Knut Birkeland, Hildegun Riise, Terje Strømdahl og Sarita Skagnes.

Referanser
----------

1. ↑  Dagbladet - Tonjes tilstand (26.9.2009)
2. ↑  «Snakker om livet». *Nettavisen*. 10.8.2006. Besøkt 20. oktober 2016.
3. 1 2  Tonje Steinsland møter... TV 2 (10.03.2008) Besøkt 21. oktober 2016
4. ↑  «God start for intervjuprogram | Kampanje». *kampanje.com*. 14.12.2004. Besøkt 20. oktober 2016.
5. ↑  «MANDAG 31.». *VG*. 07.02.2005.
| Slaget ved Martinique |
| --- |
| Konflikt: den amerikanske uavhengighetskrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 17. april 1780 |
| Sted | Utenfor Martinique, Karibia15°0'0,000"N 61°45'0,000"V |
| Resultat | Ingen avgjørelse |

 |
| Stridende parter |
| Frankrikes flagg Frankrike | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
| Frankrikes flagg Luc Urbain de Bouexic | Storbritannias flagg George Rodney |
| Styrker |
| 23 linjeskip | 20 linjeskip |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Karibia |
| --- |
| Nassau – St Lucia – Grenada – Martinique – Fort Royal – St. Kitts – Saintes |

**Slaget ved Martinique** fant sted den 17. april 1780 under den amerikanske uavhengighetskrigen i Karibia mellom den britiske og franske marine.

I januar 1780 ble Luc Urbain de Bouexic sendt til Karibia med en sterk skvadron og møtte der motstand i George Rodney.

I den første trefningen mellom dem den 17. april på utsiden av Martinique, unnslapp Bouexic katastrofe bare gjennom den klønete måten som sir Rodneys ordrer ble utført av hans kapteiner. Rodney ønsket å konsentrere seg om fiendens bakre linje, men hans kapteiner spredte seg langs den franske formasjonen. Takket være den disiplinerte måten som Bouexics underordnede skvadronkommandanter tok seg av krisen på, særlig François-Joseph Pauls raske sammentrekning av slaglinjen, klarte Bouexic å komme seg ut av en vanskelig situasjon, og snudde i stedet et nederlag til et slag uten avgjørelse, selv om hans og de Bouillés objektiv om å angripe og ta Jamaica, ble avlyst. Under slaget ble både Rodneys *Sandwich* og Bouexics *La Couronne* midlertidig avskåret fra deres respektive flåter og bar hovedtyngden av slaget.
**Jens Marius Giverholt** (født 1848 i Bergen, død 1916 i Kristiania) var en norsk salmedikter og pastor.

Giverholt ble født i Bergen, men flyttet som barn til Stavanger, hvor han gikk i klasse med Alexander Kielland på Kongsgård skole i Stavanger. Han ble student i 1864, og avla teologisk embedseksamen i 1873. I stedet for å bli prest ble han forkynner i Kristiansands Indremisjonsforening. I 1877 meldte han seg ut av statskirken og stiftet samme år Den Evangelisk Lutherske Frikirkes menighet i byen. Giverholt ble den første forstanderen i menigheten. Han var i byen i fire år til før han dro videre til Trondheim hvor han virket som forkynner.

I 1876 gav Giverholt ut sangsamlingen *Lammets Pris. Sange for Søndagsskolen etc.*, en sangbok med rundt 200 sanger der mange var skrevet av ham selv. Som tittelen sier var sangene primært tenkt brukt søndagsskolen, men de ble også mye brukt ellers. Giverholt regnes som en av pionerene i norsk søndagsskolearbeid. Flere av sangene hans ble med inn i det som ble Frikirkens første salmebok, og han var også representert i *Landstads reviderte salmebok* og i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013* med en salme han hadde oversatt.

Salmetekster
------------

| 

| Tittel | Utgitt | Komponist | Publisert i |
| --- | --- | --- | --- |
| *Ja, du har sagt at du kommer* | 1878 |  | Evangelietoner*Syng for Herren**Metodistkirkens Salmebok**Ære være Gud**Nye salmer og sanger* |
| *Jeg er så liten og så svak* |  |  | *Barnesangboka for søndagsskole, barne- og yngreslag* |
| *Salige påskemorgen, lys over Golgata* |  |  | *Ære være Gud**Nye salmer og sanger* |
| *Sku mot himlen, løft ditt øye* |  |  | *Kristen Sang* |
| *Ta, o Gud, i Jesu navn* |  |  | *Ære være Gud* |
| *Å, Lammets blod, det dyrebare blod* | 1874 |  | Evangelietoner*Syng for Herren**Evangeli Harpe**Evangeli basun**Nye salmer og sanger* |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Stavanger Aftenblad: "Kiellands venn og konkurrent", 27. mai 1950 s.2.

Litteratur
----------

* Anne Kristin Aasmundtveit, Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 84.

Eksterne lenker
---------------

* Sku mot himmelen, løft ditt øye – Artikkel i Leif Haugens salmeblogg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Oberst **Assimi Goïta**, født ca. 1983, er en malisk militær offiser som har vært fungerende president i Mali siden 28. mai 2021. Goïta var leder for «Den nasjonale komiteen for nasjonal frelse», en militærjunta som fikk stor makt etter militærkuppet i 2020 hvor president Ibrahim Boubacar Keïta ble avsatt. Goïta overtok selv makten i landet da han avsatte kuppmakeren fra 2020, Bah Ndaw i et nytt militærkupp i mai 2021, og han har siden da vært fungerende president.

Biografi
--------

Goïta er utdannet ved militærakademiet i Mali og har tjenestegjort som oberst i spesialstyrkene i Malis forsvarsstyrker. I 2018 traff han Mamady Doumbouya fra Guinea under en øvelse for kommandører i regionens spesialstyrker arrangert av US Army i Burkina Faso. Begge disse offiserene skulle senere gjennomføre statskupp mot sine myndigheter.

Etter militærkuppet i 2020 hvor Bah Ndaw overtok som president ble Goïta 21. september 2020 utnevnt til visepresident av et 16 manns valgkollegium.

24. mai 2021 var Goïta blant lederne i statskuppet der president Bah Ndaw og statsminister Moctar Ouane ble avsatt. Goïta anklaget Ndaw for å ha sabotert overgangen til et demokratisk styre, og han proklamerte at det skulle holdes valg i 2022. Kuppet ble utløst da Goïta anklaget Ndaw for ikke å ha konsultert ham angående endringer i regjeringen. Den 28. mai 2021 ble han formelt utnevnt til fungerende president av en konstitusjonell domstol. Samme dag ble Choguel Kokalla Maïga utnevnt til fungerende statsminister.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   afriquemagazine.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   www.abamako.com[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4   www.jeuneafrique.com[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4   primature.ml[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «El coronel Assimi Goita, designado nuevo hombre fuerte de Mali tras el golpe» **(spansk)**. efe.com. 19. august 2020.
6. ↑  Emmanuel Akinwotu (25. mai 2021). «Mali: leader of 2020 coup takes power after president's arrest». The Guardian.
7. ↑  «In Mali, Colonel Assimi Goita is put in charge of the rebels». tellerreport.com. 19. august 2020.
8. ↑  «Mamady Doumbouya: Guinea coup leader sworn in as president». BBC News. 1. oktober 2021.
9. ↑  «Bah Ndaw named Mali's interim president, colonel named VP». Al Jazeera. 21. september 2020.
10. ↑  Erin Ogunkeye (25. mai 2021). «Mali junta leader says transitional president, PM have been stripped of duties». France 24.
11. ↑  «Mali's top court declares coup leader Goita as interim president». Reuters. 29. mai 2021.
12. ↑  «Mali vice president named interim leader in coup-within-a-coup». Deutsche Welle. 29. mai 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
| Slaget ved Mons Badonicus |
| --- |
| Konflikt: Ikke navngitt |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | Mellom 496 og 516 |
| Sted | Storbritannia51°22'48"N 2°21'36"V |
| Resultat | Betydelig seier for britene |

 |
| Stridende parter |
| Kelterne og romano-britene | Angelsakserne |
| Kommandanter og ledere |
| Arthur eller Ambrosius Aurelianus? | Aelle av Sussex? |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

**Slaget ved Mons Badonicus** (walisisk *Mynydd Baddon*, engelsk *Mount Badon*; men på begge språk oftest nevnt med det latinske navnet) var et slag mellom angelsaksiske styrker på den ene siden og en allianse av romano-britiske og keltiske styrker på den andre. Slaget sto en gang mellom 496 og 516; at det var etter 500 synes å være den rådende oppfatning.

Det finnes ingen gode kilder til akkurat hvor og når slaget sto, og det er lite som er kjent om hvordan det ble utkjempet. Utfallet var en viktig seier for de keltiske og romano-britiske styrkene, som forsinket den angelsaksiske overtagelsen av dagens England med flere år. 

Kommandantene er heller ikke kjent, men flere historikere mener at det kan ha vært Ælle av Sussex som ledet den angelsaksiske hæren. Da han var den første *bretwalda*, eller angelsaksiske overherre, er dette absolutt en mulighet. I så fall bør slaget ha stått før 514, som man regner som siste mulighet for Ælles dødsår. Kandidater som kommandant for den keltiske og romano-britiske hæren er Arthur eller Ambrosius Aurelianus. I senere tid har Ambrosius gjerne blitt regnet som den mest sannsynlige leder, men slaget har lenge vært knyttet til Arthurlegenden.

Andre slag ved Mons Badonicus skal ha stått i 665.

Portal: Litteratur
**Jens Musum** (født 9. oktober 1945) er en norsk sivilingeniør og tidligere industrileder.

Han startet sin karrière i Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk (NTE). Han ble sjef for distribusjonsseksjonen Troms Kraftforsyning AS i Tromsø i mai 1984, og overtok som administrerende direktør den 1. juli 1986. Våren 1994 gikk han over til stillingen som konsulent i det økonomiske rådgivningsfirmaet Econ Energi AS i Oslo. Samme år tiltrådte han som administrerende direktør i NTE, som i løpet av 1990-årene ble omdannet fra forvaltningsbedrift til fylkeskommunalt foretak. Vinteren 2000/2001 ble Musum diagnostisert med utbrenthet, og gikk etter en periodes sykemelding over til NTEs planavdeling og arbeid med gasskraft. Han ble deretter seniorrådgiver for vindkraft og biogass i Enova SF i Trondheim.

Referanser
----------

1. ↑  Rein, Roger (1999). *Linjer gjennom Nord-Trøndelag. En fortelling i ord og bilder om Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk*. Steinkjer. s. 183–184. ISBN 82-91134-23-5.
2. ↑  «TK-sjef blir rådgiver» – *Nordlys* (10. september 1993), s. 56.
3. ↑  Mogård, Lars Egil (3. februar 1994). «- Staten mest kynisk». *Nordlys*: 30.
4. ↑  Tronstad, Hans (23. oktober 2001). «NTE-sjefen går av». *Adresseavisen*: 14.
5. ↑  Søraa, Jens Petter (11. mars 2006). «Veien videre ut av vanskene». *Adresseavisen*: 7.
Insignier for SS-Brigadeführer
**Brigadeführer** var en grad i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA) i Tyskland mellom 1932 og 1945

Den ble opprettet på grunn av SS' vekst, og gitt til offiserer som kommanderte SS-brigader.[] I 1933 ble SS-brigadene omdøpt til *SS-Abschnitte*, men graden fortsatte å ha samme navn. I SA hadde den ingen spesielle rolle, men var bare en del av gradshierarkiet.

Opprinnelig var det den andre høyere offisersgraden, mellom Oberführer og Gruppenführer. Dette endret seg da Waffen-SS og Ordnungspolizei ble opprettet. I begge organisasjoner ble Brigadeführer regnet som likeverdig med en generalmajor i Wehrmacht.

Insigniene var først to eikeløv og en sølvknapp. I 1942 ble dette endret til tre eikeløv, etter at rangen SS-Oberstgruppenführer ble innført. Brigadeführere bar også skulderklaffer som generalmajorer i Wehrmacht, og ble titulert med begge grader, f.eks. *SS-Brigadeführer und Generalmajor der Waffen-SS und Polizei*.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. 1995. s. 393. ISBN 8202141389.
2. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. 1995. s. 393. ISBN 8202141389.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lavere grad:**Oberführer** | ***Grad i SS og SA*****Brigadeführer** | Høyere grad:**Gruppenführer** |

Portal: Tyskland
**Signe Tharaldsen** (født 3. august 1897 i Fredrikstad, død 24. april 1984 i Oslo) var en norsk skuespiller.

Hun debuterte ved Trondhjems Theater i 1920 som Eline Gyldenløve i *Fru Inger til Østråt*. Hun var ansatt her til 1924, senere ved Det Lille teater, Balkongen, Centralteatret (1928-31), Det Nye Teater 1932. Hun trakk seg tilbake fra scenen i ti år, men vendte tilbake på Trøndelag Teater i 1942 som Gina i *Vildanden* og var da ansatt der til 1951. Deretter hadde hun engasjementer ved Riksteatret, Rogaland Teater og Folketeatret fram til sin siste gjesterolle på Trøndelag Teater som Ragnfrid i *Kristin Lavransdatter – Kransen* i 1959. Hun spilte en rekke Ibsen-roller: Bolette (og senere Ellida Wangel) i *Fruen fra havet*, Asta Allmers i *Lille Eyolf*, Lona Hessel i *Samfundets støtter*, Solveigs mor i *Peer Gynt* og tante Julle i *Hedda Gabler*.

Referanser
----------

1. 1 2   sceneweb.no, besøkt 27. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.digitalarkivet.no, besøkt 27. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Thoralf Berg (høsten 2005). «På første rad» (PDF). Teatrets venner. s. 5. Arkivert fra originalen (PDF) 30. august 2016. Besøkt 27. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Signe Tharaldsen Ruud hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Jens Mørk Friis** (født 2. august 1788, død 31. mai 1871 på Breili i Østre Toten) var en norsk embetsmann. Friis var sønn av Molde-kjøpmannen *Johan Friis* og *Maren Jentoft Mørk*. Han ble 12. august 1833 gift med *Maren Pauline Hjort* (1797–1860), som han fikk seks barn med. Ett av disse var arkitekt Otto Hjort Friis. 

Friis ble kopist i 1816 og tok norsk juridisk eksamen i 1817. I 1820 ble han fullmektig i justisdepartementet.

Fra 1825 til 1860 var han fogd i Toten fogderi. De første åra bodde han på garden Mellom-Rustad, men i 1832 fikk han kjøpt sin forgjenger Børge Johan Schultz' eiendom, Breili. Her skal det ha vært et gjestfritt hus, og barnebarnet Jens Raabe skildrer i boka *En storbygd* det muntre selskapslivet på garden. Som fogd var han svært godt likt, og etter at han gikk av, fikk han som hedersgave fra fogderiets innbyggere en kostbar frokostoppsats i sølv. 

Friis var flere ganger konstituert som amtmann i Kristians amt, som Lauritz Weidemanns stedfortreder.

Litteratur
----------

* Midthaug, Leif: *Rettsvesen. Embeds- og ombudsmenn, i Totens bygdebok II*, Oslo 1953, s. 345-346.
* Raabe, Jens: *En storbygd. Kulturskildringer fra Toten*, Oslo 1905, s. 109-111.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Cantrefi i Wales
Cantrefi i middelalderens Wales. Klikk på kartet for å se større utsnitt.
**Cantref**, flertall **Cantrefi**, var en betegnelse for landinndeling i middelalderens Wales, spesielt viktig for de walisiske lovene kodifisert under Hywel Dda.

Cantrefi var den viktigste og første administrative inndelingen innenfor middelalderens walisiske kongedømmer. Etter hvert ble disse igjen inndelt i den mindre enheten cymydau. Navnet «cantref» kommer av walisisk *Cant* som betyr hundre (jf. engelsk *hundred*, norsk herred) og *tref* som i moderne walisisk betyr by (tilsvarende engelsk *town*), men som opprinnelig var en benevnelse for mindre eller de minste bosettinger. Størrelsen på cantrefi varierte. Det vanlige var at de bestod av to eller tre cymydau, men den største cantrefen, Cantref Maur («Store Cantref») i dagens Carmarthenshire, var inndelt i sju cymydau.

Historie
--------

Historien til cantrefi er vist ved at de ofte markerer grensen mellom dialekter. Noen var opprinnelig små riker i seg selv; andre kan ha vært kunstige enheter opprettet senere.

Cantrefi var av særskilt betydning i administrasjonen av walisisk lov, Cyfraith Hywel. Hver cantref hadde sin egen domstol, som var en forsamling av uchelwyr, de viktigste landeierne i cantref. Dette ville bli ledet av kongen hvis han tilfeldigvis var til stede, eller hvis han ikke var til stede, av hans representant. Bortsett fra dommerne ville det være en kontorist, en vaktmester og noen ganger to profesjonelle sakkyndige. Cantref-domstolen behandlet forbrytelser, fastsettelse av grenser og arv. Retten overtok senere mange av funksjonene til cantrefs domstol, og i enkelte områder er navnene på *commoter* (engelsk betegnelse avledet fra walisiske *cwmwd*, en sekulær deling av land) mye bedre kjent enn navnet på cantref som de utgjorde deler av. Commoter overtok senere de juridiske funksjonene til cantrefi.

Referanser
----------

1. ↑   «cantred», *The Chambers Dictionary* (9. utg.). Chambers. 2003. ISBN 0-550-10105-5.
2. ↑  cantref, *Wiktionary*
3. ↑   Rees, William (1951): *An Historical Atlas of Wales from Early to Modern Times*. Faber & Faber.
4. 1 2  «Cantref», *Britain Express*
5. ↑  Davies, John; Jenkins, Nigel; Baines, Menna; Lynch, Peredur I. (2008): *The Welsh Academy Encyclopedia of Wales*, Cardiff: University of Wales Press, ISBN 978-0-7083-1953-6; s. 113
6. ↑  *Geiriadur Prifysgol Cymru* (historisk ordliste på walisk språk), University of Wales Dictionary, s. 643
7. ↑  Brown, Lesley, red. (1993): *New Shorter Oxford English Dictionary*, Clarendon Press, Oxford, ISBN 0-19-861134-X

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Signe Howell** (født 15. juli 1942 i Tinn) er en norsk sosialantropolog. Hun har studert ved University of London School of Oriental and African Studies og ved Oxford University, hvor hun tok doktorgrad i 1980. Hun var universitetslektor i Edinburgh 1983–87. Hun ble førsteamanuensis ved Universitetet i Oslo 1987 og professor samme sted 1989. Howell har bl.a. gjort feltstudier hos chewong-folket i Malayahalvøyas høyland og hos lio-folket på øya Flores i Øst-Indonesia. Hun har også forsket på transnasjonal adopsjon og ideer om slektskap i Norge.

I 2007 mottok hun Forskningsprisen ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Signe Howell i Norsk biografisk leksikon
2. ↑  Uniforum Adoptert av eit urfolk i Malaysias jungel

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Signe Howell i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
| Slaget ved Montebello |
| --- |
| Konflikt: Den andre italienske frigjøringskrig |
| Slaget på et maleri av Henri Félix Emmanuel Philippoteaux (1815-1884) |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 20. mai 1859 |
| Sted | Montebello i Lombardia |
| Resultat | Seier til den fransk-sardinske alliansen |

 |
| Stridende parter |
| Frankrikes flagg FrankrikeItalias flagg Kongedømmet Sardinia | Habsburg Keiserdømmet Østerrike |
| Kommandanter og ledere |
| Frankrikes flagg Élie Frédéric Forey | Habsburg Philipp von Stadion |
| Styrker |
| Ukjent | 30 000 |
| Tap |
| **Frankrike**: 81 døde, 492 sårede, 69 savnet**Sardinia**:52 døde, sårede eller krigsfanger | 1423 døde, sårede eller krigsfanger |

**Slaget ved Montebello** ble utkjempet 20. mai 1859 ved byen Montebello della Battaglia i dagens Lombardia i Nord-Italia. Slaget markerte innledningen på Den andre italienske frigjøringskrig. Det utgjorde likevel et mindre slag i krigen, og ble hovedsakelig utkjempet med piemontisk kavaleri og fransk infanteri mot de østerrikske troppene.

Til tross for tallmessig overlegenhet, gikk de østerrikske styrkene på et nederlag, og dette viste at de var svakere enn motstanderen. Slaget gjorde at hovedstyrken måtte trekke seg tilbake, men den østerrikske øverstkommanderende ble tvunget til å beholde noen styrker i sør for å beskytte sin sørlige flanke.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Battle of Montebello (1859) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Brigadeveteranforbundet** ble formelt stiftet 18. november 2003 under navnet **Brigaden i Nord-Norge - Veteranforbundet**.

Alle militære (militært tilsatte og vernepliktige) som har tjenestegjort, eller sivile (sivilt tilsatte) som har vært ansatt, i minst 3 måneder i Tysklandsbrigaden, Brigaden i Nord-Norge og/eller Brigade Nord kan bli medlem i Brigadeveteranforbundet.

Bakgrunnen for opprettelsen var at i perioden 27. til 29. juni 2003 gjennomførte 6. divisjonskommando en markering av Forsvarets 375-årsjubileum, hvor blant annet 50 år siden opprettelsen av Brigaden i Nord-Norge ble markert. En ad hoc-komité kalt «Markeringskomiteen Brig N 50 år» hadde ansvaret for brigadeveteranenes del av arrangementet. Under stevnet var det svært mange som ba markeringskomiteen ta initiativet til etablering av et nytt veteranforbund med lokalforeninger. Markeringskomiteen tok initiativet, og 18. november 2003 ble det nye veteranforbundet stiftet, med et interimsstyre som skulle virke etter en vedtatt arbeidsplan – frem til forbundets første landsmøte 23. til 25. april 2004.

På forbundets landsmøte 20. juni 2013 ble forbundets navn endret til Brigadeveteranforbundet for å kunne inkludere veteraner fra Tysklandsbrigaden, Brigaden i Nord-Norge og Brigade Nord og eventuelle etterfølgende organisasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2 3  «ENDELIG - Brigaden i Nord-Norge - Veteranforbundet; etablert!». *Brigadeavisa 2004 nr 1* **(engelsk)**. 2004. Besøkt 10. januar 2021.
3. 1 2  Asgeir Nikolaisen (2013). «Leder». *Brigadeavisa 2013 nr 2* **(engelsk)**. Besøkt 10. januar 2021. «Forbundets navn ble endret fra Brigaden i Nord Norge Veteranforbundet til Brigadeveteranforbundet.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Lockheed Model 14 Super Electra** var et sivilt passasjer- og fraktfly fra sist på 1930-tallet, bygget av Lockheed Aircraft Corporation.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Flyet var en forstørret utgave av Lockheed L-10 Electra; Den første model 14 fløy første gang 29. juli, 1937. Lockheed bygde i alt 114 av Model 14, Dessuten ble ytterligere 119 bygget på lisens i Japan av Tachikawa Aircraft Company under betegnelsen Tachikawa Type LO «Thelma».

Flytypen i bruk
---------------

Det ble eksportet til Canada, Irland, Polen England og New Zealand og tatt i bruk av bl.a Aer Lingus, BOAC, LOT og National Airways Corporation (NAC) på New Zealand.

Det ble benyttet av flyvåpen i USA, Canada. Sør-Afrika og Japan.

Flytypen dannet grunnlaget for utviklingen av det maritime overvåkingsflyet Lockheed Hudson som ble brukt av Royal Air Force, USAAF, United States Navy og flere andre flyvåpen under andre verdenskrig

Rekordflyvninger med Super Electras
-----------------------------------

I mai 1938, satte flyvere fra det polske selskapet LOT rekord i langdistanseflyvning i forbindelse med henting av en Super Electra fra fabikken i Burbanks, California. De fløy over Mellomamerika, Sør-Amerika til Natal, krysset Sør-Atlanteren til Dakar i Afrika, en strekning på 3 070 km som tok 11 timer og 10 minutter. Deretter Casablanca og Tunis. Siste stopp før Warszawa var Roma. Hele turen fra California til Polen tok 85 timer.

Bare to måneder senere benyttet Howard Hughes en Super Electra på en Jorden rundt flyvning Sammen med fem andre flyvere og navigatører, startet de fra Floyd Bennett flyplassen i New York den 10. juli, 1938. og fløy langs de nordlige breddegrader gjennom Paris, Moskva, Omsk, Jakutsk, Fairbanks, Alaska, og Minneapolis, før de returnerte til New York den 14. juli. Total distanse fløyet var 23 612 km. og det ble satt ny rekord på 3 dager, 19 timer og 17 minutter.

Flytypen benyttet av
--------------------

Lockheed L-14 (PH-ASL), KLM
### Sivile selskaper

* Aer Lingus
* BOAC
* Continental Airlines
* National Airways Corporation
* Northwest Airlines
* Santa Maria Airlines
* Trans Canada Airlines
* Union Airways
* LOT Polish Airlines (10 i 1938-1940)
* KNILM

### Flyvåpen

* Canadas flagg : Royal Canadian Air Force
* Japans flagg : Japan
* Sør-Afrikas flagg: Sør-Afrika
* USAs flagg : US Army Air Force, US Navy

Spesifikasjonen (Model 14-WF62 Super Electra)
---------------------------------------------

Lockheed L-14
### Dimensjoner

* Besetning = 2, kaptein og styrmann
* Passasjerer = 12
* Lengde = 13,52 m
* Vingespenn = 19,97 m
* Høyde = 3.48 m
* Vingeflate = 51.2 m²
* Vekt uten last = 4 886 kg
* Vekt. lastet = 7 114 kg
* startvekt = 7 955 kg

### Ytelser

* Motorer = 2 x Wright R-1820 stjernemotor, hver på 760 H/k
* Toppfat = 402 km/t
* Marsfart = 360 Km/t
* Rekkevidde = 3 420 km
* Marsjhøyde t= 7 649 m

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Lockheed R4O Super Electra
**Arne Victor Larssen** (født 8. februar 1938) er en norsk lege og spesialist i samfunnsmedisin. Han fikk sin utdannelse ved universitetet i Freiburg im Breisgau, universitetet i Bergen og er MPH fra Harvard. Han var fylkeslege i Møre og Romsdal og ble deretter stadsfysikus i Oslo. Han har også vært assisterende helsedirektør. 

I 1987 startet han forlaget Helped, som gir ut litteratur innen medisin, medisinsk historie, administrasjon eller tilgrensende fagområder. Gjennom foretaket driver han også undervisning og konsulenttjenester for helsevesenet.

I 1995 flyttet han tilbake til Molde der han i noen år arbeidet som assisterende fylkeslege frem til han ble pensjonert i 2004. Larssen fikk i 2003 Kongens fortjenstmedalje i gull.

Bibliografi
-----------

* *Administrasjon og ledelse i helsevesenet* av Arne Victor Larssen og Asbjørn Berge. ISBN 82 992815-3-9.
* *Den offentlige lege og hans arbeid – Helsedirektørens orientering til de offentlige leger 1974-75*, undertegnet Torbjørn Mork, men samlet og redigert av daværende fylkeslege Arne Victor Larssen.
* *Den siste stadsfysikus – minner og erfaringer* av Arne Victor Larssen

Eksterne lenker
---------------

* 
* Samfunnsmedisin for allmennpraktikere II[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Slaget ved Marj Dabiq** (arabisk: مرج دابق, *Marǧ dābiq*; tyrkisk: *Mercidabık Muharebesi*) i nærheten av Aleppo fant sted den 24. august 1516, og stod mellom Det osmanske rike under sultan Selim I på den ene side, og mamlukkene under sultanen for burdsjitterdynastiet, Al-Asjraf Qansuh al-Ghuri. på den annen. Slaget ble en osmansk seier ettersom sultan al-Ghuri falt.

I sultan Bayezid IIs herskertid (1481 til 1512) foretok osmanene seriøse anskrengelser mot mamlukkenes innflytelse i det nordlige Syria. Etter gjentatte forutgående provokasjoner ble den lovede støtte fra safavidenes sjah Ismail I til mamlukkene til en alt for stor trussel til at osmanene kunne la være å handle. Trass i al-Ghuris forgjeves bestrebelser for å formidle mellom sultan Selim og sjah Ismail under et besøk i Aleppo formodet Selim I at al-Ghuri hellet alt for sterkt til safavidenes side.

Etter at al-Ghuris ledsagere ble myrdet ble han tydelig oppmerksom på sultan Selims holdning. Dette førte til slaget ved Marj Dabiq. 

Etter sin seier ble sultan Selim ansett i Aleppo som frigjører fra mamlukkenes harde styre. Videre førte seieren til at Dyria åpnet seg overfor Det osmanske rike.

Litteratur
----------

* Bruce P. Lenman (utg.): *Chambers dictionary of world history.* Chambers Harrap, Edinburgh 2002, ISBN 0-550-13000-4, s. 514.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ondava** (tysk: *Ondau*) er ei elv i Slovakia. Den er 146,5 km lang og er den nordligste av Bodrogs tilløpselver. Den har et nedbørfelt på 3 382 km². Middelvannføringen er 22,6 m³/s og den maksimale vannføringen 772 m³/s.

Elva har utspring i De lave Beskidene, nær grensa til Polen. Derfra renner den først mot sørøst, senere mot sør, og passerer byene Svidník og Stropkov. Den renner gjennom det 14 kilometer lange Veľká Domaša-reservoaret, som ble bygget på 1960-tallet som flomsikring for lavlandsområdene lenger sør. Etter samløpet med Topľa, den største sideelva, renner elva ut på slettelandet og passerer øst for byene Sečovce og Trebišov, hvor elva er kanalisert og elveløpet rettet ut over lange strekninger. Ved landsbyen Zemplín løper Ondava sammen med Latorica og danner elva Bodrog, som igjen er ei sideelv til Tisza.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Rieka Ondava». *www.vucke.sk*. Besøkt 4. april 2020.
2. 1 2  «Vychodoslovenská nížina». *referaty.atlas.sk* **(slovakisk)**. centrumholdings.com. Besøkt 25. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ondava – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Dampskipet «Prinds Carl»** var det første av to postdampskip som ble satt i rute langs norskekysten. Det ble bygget i Storbritannia og ankom Christiania havn 4. april 1827, noen dager før det noe mindre DS «Constitutionen».

«Prinds Carl» ble satt i ukentlig post- og passasjerfart mellom Fredriksvern og København og Göteborg. På Fredriksvern korresponderte det med «Constitutionen», som gikk i rute Christiania – Fredriksvern – Kristiansand. Korrespondansen virket slik at en på tirsdag morgen kunne reise ut med «Constitutionen», bytte til «Prinds Carl» i Fredriksvern på onsdag og være i København torsdag ettermiddag.

På jomfruturen var «Prinds Carl» blitt oppholdt av 3/4 meter tykk is og måtte ankre opp ved Ringene (Hegholmen), men allerede den neste dag lyktes det å hugge åpen råk helt inn til hovedstaden. Store deler av byens befolkning var på plass for å betrakte det nye skipsvidunderet.

En av de første som reiste som passasjer med D/S Prins Carl" var den senere kjente folkeminneinnsamleren Andreas Faye. Han var svært forbløffet over at skipet ikke trengte vindkraft for å bevege seg. I sin dagbok fra 1828 skrev han: "« … hvem vi skylde den herlige Opfindelse, der lader os trodse baade Vind og Veir.»

Gjennom alle år var dampskipsankomstene en stor begivenhet. Christianiaborgerne la da gjerne søndagsturen ned til festningsvoldene for å hilse «Constitutionen» velkommen derfra. Dampskipets ankomst og avreise er ofte viet plass i Christiania-litteraturen. Likeledes ble det lenge opplyst om passasjerenes navn, stilling og oppholdssted i avisene under rubrikken «Anmeldte Reisende».

Referanser
----------

1. ↑  Med dampskip fra Arendal til København i 1828, Avtrykk.no, 04.08.2018

Litteratur
----------

* Alf Collett: *Gamle Christiania-Billeder*. Ny Udgave. J.W. Cappelens Forlag. Kristiania [1909], s. 193-198.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Chiles flagg Chile |
| Friidrett: |
| Friidrett Søramerikansk mesterskap i friidrett |
| Gull | Montevideo 1945 |  Spydkast |
| Sølv | Buenos Aires 1941 |  Spydkast |
| Bronse | Rio de Janeiro 1947 |  Spydkast |

**Ursula Holle** er en chilensk tidligere friidrettsutøver, som hovedsakelig konkurrerte i spydkast. Hun ble søramerikansk mester i spydkast i 1945.

Idrettskarriere
---------------

Holle deltok i Søramerikansk mesterskap i friidrett 1941, og kom der på andreplass i spydkast, bak Ruth Caro. Hun deltok igjen under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1945, og vant der spydkast, foran sine landskvinner Gerda Martín og Edith Klempau. Under Søramerikansk mesterskap i friidrett 1947 fikk hun bronse i samme øvelse.

Det ble også arrangert et uoffisielt Søramerikansk mesterskap i friidrett 1950, og Holle vant der kulestøt og diskos, og fikk sølv i spydkast, bak Estrella Puente.

Referanser
----------

1. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (women)*, besøkt 12. november 2020.
2. ↑  GBR Athletics - *South American Championships (Unofficial)*, besøkt 12. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Ursula Holle - Athletics Podium
**Kjempelerk** (*Larix occidentalis*) er et bartre i lerkeslekta av furufamilien (Pinaceae). Det er et svært høyt tre med høythengende, åpen krone og store grener, inntil 80 meter høyt.

Arten blir 60–80 m høy, diameter inntil 150 cm. Grenene står litt oppover, men unge grener henger ofte litt på disse. Barken er oransjebrun eller rødaktig mellombrun, unge skudd med brun eller gulbrun bark, hårløse og nedhengende med knopper. De mellom- eller lysegrønne nålene er 2-5 cm lange og trekantede i snitt. De tette bladsamlingene avløses ytterst på skuddene av kortere, mer enkeltstående blader, akkurat som hos amerikalerk. Om høsten blir bladene gule og felles. Konglene inntil 4 cm lange, og slankt oppstående, mørkebrune med 40–80 åpne og nedbrettede skjell. Modnes til en rødaktig, siden mørkt rødbrun kongle på fire til seks måneder. Minner om en mindre utgave av sikkimlerkens kongler. Gamle, gråbrune kongler henger i flere år på treet.

Frøene er viktige om vinteren for mange fuglearter. Trevirket er populært for båtbygging, og treet gir også en slags terpentin. Trevirket er også populært på leirbålet i Nord-Amerika.

Arten vokser på 500–2400 meters høyde og tåler −50 °C. Utbredelsen er i det vestlige Nord-Amerika – med Britisk Columbia, Alberta, Idaho, Montana, Washington og Oregon. Det ble innført til Storbritannia i 1881, men når aldri stor høyde i parkene i Europa.

Litteratur
----------

Kjempelerk i Washington
* A. Mitchell, oversatt av I. Gjærevoll (1977). *Trær i skog og hage*. Tiden. s. 123. ISBN 82-10-01282-7.
* «*Larix occidentalis*». Flora of North America. Besøkt 27. desember 2015.
* W.C. Schmidt og R.C. Shearer. «Western Larch». *Silvics of North America*. Besøkt 27. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kjempelerk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Kjempelerk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kjempelerk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kjempelerk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kjempelerk* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kjempelerk* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Larix occidentalis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Larix occidentalis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Larix occidentalis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Stavanger kulturhus med Arneageren i forgrunnen i 2007  Foto: Jarle Vines 
**Arneageren** i Stavanger er torget utenfor kulturhuset på Sølvberget. Arneageren ligger i skjæringen mellom Søregata og Sølvberggata. I middelalderen lå kanskje Martinskirken i området ved Arneageren. Hele torget er belagt med brostein. Plassen er en av byens sentrale publikumsplasser, ikke minst for ungdom. Det er utdeling av brosjyrer fra ulike politiske og religiøse organisasjoner hver lørdag, og det er jevnlig musikk fra grupper og gatemusikanter.

Navnet har den fordi Arneageren opprinnelig var åkeren på Arnegård.

Langs Arneageren
----------------

Stavanger kulturhus, Sølvberget ble bygget i 1987 og er det største bygget ved Arneageren. Kulturhuset inneholder blant annet Stavanger bibliotek, SF Kino Stavanger, Barnas Kulturverksted, Galleri Sølvberget, Kult.kafeen og diverse kiosker.

Filmteatret i Stavanger fra 1924 ligger ved siden av Kulturhuset. Huset er utført i nyklassisistisk stil, og er en av denne stilepokens viktigste representanter i Rogaland. Det ble ombygget og nyinnredet i forbindelse med at det ble sammenbygget med Kulturhuset i 1988.

Det er en scene på torget, med Rolfsen klesbutikk i bakgrunnen. Dette er en populær møteplass og det holdes ofte feiringer, opptog, demonstrasjoner og andre aktiviteter på denne scenen. Mot midten av torget står det to store trær, og bak disse er det en moderne fontene.

Til plassen ligger Renaa:Xpress med tilhørende utendørsservering, Godt Brød og McDonald's.

Antony Gormleys prosjekt Broken Column har en av sine «Jernmenn» stående på Arneageren.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lockheed X-27 «Lancer»** var et enseters jetdrevet eksperimentfly foreslått av Lockheed Corporation på slutten av 60-tallet. En fullskalamodell ble bygd, men USAs flyvåpen USAF avslo å finansiere flyet, og prosjektet ble kansellert.

Historie
--------

X-27 var basert på Lockheed F-104 Starfighter som var en vellykket lettvekts-jager i Europa. Den egenfinasierte prototypen CL-1200 «Lancer» ble bygd ved Lockheeds «Skunk Works», og konkurrerte med F-5E Tiger II på eksportmarkedet. Uheldigvis for Lockheed tapte de kampen om eksportmarkedet i 1970, men USAs flyvåpen viste interesse, og vurderte en stund å kjøpe en eksperimentell prototype basert på CL-1200 med betegnelsen X-27. Prosjektet fikk imidlertid ikke finansiell støtte fra hverken Forsvarsdepartementet eller Kongressen, og X-27 ble skrinlagt etter at bare en fullskalmodell var bygd.

Formål
------

X-27 var tenkt som en prototype for en fremtidig operativ avansert lettvekts-jager, og X-betegnelsen var derfor egentlig ikke helt korrekt. Flyet var i hovedsak tiltenkt det europeiske markedet, bortsett fra stater med eget jagerflyprogram som Sverige, Storbritannia og Frankrike.

Design
------

X-27 var en viderutvikling av CL-1200, og var et siste forsøk på holde liv i F-104 Starfighter. Flyrammen var oppgradert, og en kraftigere Pratt & Whitney TF80-PW-100 turbofanmotor var prosjektert. Luftinntakene på sidene var rektangulære, og vingene var større og montert høyere og lenger bak. Bare nesepartiet og noen systemer og instrumentering var beholdt fra den opprinnelige F-104.

Slik X-27 var planlagt ville både kraft/vekt- og kraft/luftmotstand-forholdet være høyere enn F-104. Det ble anslått at det fra stillstand kunne klatre til 18 287 m (60 000 fot) på 9 minutter.

Spesifikasjoner
---------------

(Data basert på planlagt konfigurasjon)

**Dimensjoner**

* **Mannskap:** 1
* **Lengde:** 16,2 m
* **Høyde:** 4,9 m
* **Vingespenn:** 8,7 m
* **Vingeareal:** 28,8 m²
* **Vekt (tom):** 7 823 kg
* **Vekt (maks):** 14 739 kg

  

**Ytelse**

* **Motor:** 1 stk. Pratt & Whitney TF80-PW-100 turbofan med etterbrenner
* **Toppfart:** 2 334 km/t
* **Maks operasjonshøyde:** 18 287 m (60 000 fot)
* **Rekkevidde:** 3 381 km

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 35) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 20. mars 2015
* GlobalSecurity.org – X-27 Besøkt 20. mars 2015

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |
*For filmen, se Ondskapen (film).*
*For begrepet ondskap, se Det ondes problem.*

***Ondskapen*** (org. *Ondskan*) er en roman av Jan Guillou, som kom ut i 1981. Den handler om 16 år gamle Erik Ponti, som er voldelig og utagerende. Han havner på internatskolen Stjärnsberg, fordi han blir kastet ut av ordinærskolen etter flere episoder med vold og trakassering av medelever. 

Boken er delvis selvbiografisk. Hovedpersonen er Guillous alterego Erik Ponti som vokser opp med en far (i filmen en stefar) som mishandler ham. Ponti slutter på realskolen og begynner på internatskolen Stjärnsberg (med Solbacka som egentlige skole). På Stjärnsberg blir Ponti og hans romkamerat Pierre Tanguy utsatt for mobbing og mishandling, og kommer i klammeri med Silverhielm, elevrådsleder og fjerdeklassing på skolen.

I forbindelse med at boken ble filmatisert i 2003 ble romanens overensstemmelse med virkeligheten diskutert i pressen. En detalj er at en av bokens hovedpersoner er Erik Pontis framgang i svømmekonkurranser til tross for Solbacka ikke hadde et svømmebasseng. Intet sted i boken står det dog at alt skal være «sant». Guillou har selv uttalt at noe er sant (det som betyr noe) og annet ikke, eksempelvis svømmingen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC
 |
***Cantharis decipiens*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) storbløtvinger i familiegruppen bløtvinger.

Utbredelse
----------

*Cantharis decipiens* finnes i Europa og Nord-Afrika. Finnes i Norge, den er ikke vanlig.

Utseende
--------

*Cantharis decipiens* er 6-8 mm lang. Hodet er lyst, men mørkt i bakhodet. Pannen har en forhøyning mellom antennefestene. Palpenes (munnføtter) endeledd er økseformet og ikke smalt, ovalt. Antennene er lyse og mørkere mot spissen. Antennenes tredje ledd vanligvis lengre enn det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) er lyst med en tydelig midtflekk og har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflaten som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er avrundet avsatt, men ikke utstående. Beina er lyse, men kan ha mørkere parti. Leggene på bakbeina er bare svakt krummet inn mot kroppen. Dekkvingene skjuler hele bakkroppen. Behåringen er spredt og lett oppstående og består av både korte og lengre hår. Buken er nær helt svart.

Levevis
-------

*Cantharis decipiens* finnes på blomster, trær og busker i juni og juli. Larvene lever som predatore (rovdyr).

*Cantharis decipiens* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. (344 sider) Side 35-36. ISBN 8712166936
* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cantharis decipiens* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cantharis decipiens* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cantharis decipiens* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharis decipiens* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharis decipiens* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cantharis decipiens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Cantharis decipiens* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
***Cantharomorphus*** er en slekt av biller i delgruppen (underfamilien) «storbløtvinger» i familiegruppen bløtvinger.

Utseende
--------

*Cantharomorphus* er vanligvis ca. 10 mm lange. Hodet har utstående fasettøyne. Antennenes tredje ledd vanligvis lengre enn det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) er ofte lyst, gjerne rødgult. Det har bare en svak innbuktning i bakkanten og har en overflate som ikke er grovt rynket eller punktert. Brystskjoldets bakhjørner er vanligvis avrundet avsatt, men ikke tydelig utstående. Leggene på bakbeina er vanligvis krummet inn mot kroppen. Dekkvingene skjuler normalt hele bakkroppen og er dekt av fine hår.

Levevis
-------

*Cantharomorphus* finnes på blomster, trær og busker. Larvene lever som predatore (rovdyr).

Utbredelse
----------

Selketen er utbredt i Sør-Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Cantharoidea**
			* familien **bløtvinger** (Cantharidae)
				+ underfamilie «storbløtvinger» (Cantharinae)
					- slekten ***Cantharomorphus*** Fiori, 1914
						* *Cantharomorphus longipes* Fiori, 1914  - Sicilia
						* *Cantharomorphus rufidens* (Marseul, 1864) - Frankrike

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cantharomorphus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cantharomorphus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Cantharomorphus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata