recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jørgen P. Jensen** (født 30. mai 1883 i Son, død 17. juni 1961 på Hisøy) var en norsk skipsreder bosatt i Arendal. Jensen etablerte tankrederi i 1928, og ble på 1930-tallet en av Sørlandets største skipsredere.

Tidlige år
----------

Jørgen P. Jensen vokste opp i en arbeiderfamilie i Son i Akershus. Familien flyttet til Hisøy ved Arendal i 1893. Faren, Johan Jensen (1857-1895), fikk seg jobb som tomtearbeider, men dro etter kort tid til USA for å få seg bedre betalt arbeid. Der omkom han i en arbeidsulykke, og enken Hansine Elida Hansen (1859-1951) måtte forsørge familien på egen hånd.

Stenhugger
----------

Jørgen P. Jensen var eldstemann i søskenflokken og kun 13 år gammel tok han seg jobb ved C. B. Evensens Steinindustri på Terneholmen. Gjennom flere år som steinhugger ble han godt kjent med bransjen og i 1906 startet han sitt eget steinhuggeri, *Jensens Stenhuggeri & Mekaniske Sliperi*.

Skipsreder
----------

Våren 1927 ble han med-investor i skipsreder Martin Mosvolds kjøp av Anglo Saxon-tankeren "Acasta". I 1928 solgte han steinhuggeriet og kjøpte tankskipet D/T "Mytilus" av det britiske selskapet Anglo Saxon Petroleum Co. Ltd. I 1930 kjøpte Jensen ytterligere to Anglo Saxon-tankere og ble dermed Aust-Agders største tankreder.

I årene frem mot andre verdenskrig fortsatte Jensen å satse på tankfart og i 1939 disponerte han hele fem tankskip og var dermed Aust-Agders største skipsreder. Etter andre verdenskrig (1940-1945) fortsatte rederiet å ekspandere. Jensen kontraherte etter hvert flere større skip. Da m/t «Credo» gikk av stabelen i 1951 og i 1959 kontraherte Jensen m/t «Cardo». Skipet var da det største skip kontrahert i Norge.

Lokalpolitiker
--------------

Jensen engasjerte seg også i lokalpolitikken, og fra 1938 til 1940 var han ordfører i Hisøy kommune.

Velgjører
---------

På 1950-tallet donerte han blant annet store pengesummer til gamlehjemmet Elim på Hisøy og til Risøy ungdomsskole for sjømenn.

Jensen døde 17. juni 1961 da i sitt hjem på Hisøy i en alder av 78 år.

Arkiv
-----

Rederiarkivet etter Jensens Rederier AS befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet omfatter forhandlingsprotokoller og skipstegninger, aksjeprotokoller, korrespondanse, hyreregnskap og foto. Arkivet strekker seg hovedsakelig fra rederiets oppstart i 1928 og frem til 1981.

Kilder
------

Taraldsen, Kristen (2008). "Jørgen P. Jensen : en eventyrskikkelse i norsk skipsfart", Forlag:*Arendals Tidende*

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, www.slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Fædrelandsvennen, urn.nb.no, utgitt 19. juni 1961[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  J.P. Jensen - Stenhuggeren som ble Aust-Agders største skipsreder, Avtrykk.no, 10.12.2018
4. ↑  Risøybrua - Inngangsporten til sjømannslivet, *Avtrykk.no*, 21.11.2018

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Jørgen P. Jensen på Arkivportalen
* (no) Podcastepisode om Jørgen P. Jensen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Jørgen Myrland** (født 15. juni 1957 i Bergen, død 23. april 2016) var en norsk økonom og bedriftsleder.

Myrland var utdannet siviløkonom ved Norges handelshøyskole. Han arbeidet ved IBM fra 1982, Oracle fra 1990 og var deretter administrerende direktør i Sun i Norge fra oktober 1999 til november 2002.

Myrland var administrerende direktør i Cisco Systems Norge fra 2003 til 2015. Han gikk deretter over til konsulentselskapet Assessit, der han var partner med ansvar for organisasjonsutvikling.

I april 2016 ble Myrland funnet bevisstløs utenfor hjemmet sitt etter en sykkeltur. Han fikk behandling på sykehus i de påfølgende dagene, men livet sto ikke til å redde. Myrland døde 23. april 2016, som følger av hjertekomplikasjoner. Han ble 58 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Jørgen Myrland er død». digi.no. 26. april 2016. Arkivert fra originalen 27. april 2016. Besøkt 26. april 2016.
3. 1 2  «Sun-sjef blir ny leder for norske Cisco». digi.no. 21. november 2002. Arkivert fra originalen 8. mai 2015. Besøkt 26. april 2016.
4. ↑  «Cisco-sjefen går på dagen». digi.no. 4. mai 2015. Arkivert fra originalen 18. juli 2015. Besøkt 26. april 2016.
5. ↑  «Ny partner i Assessit». konsulentguiden.no. 6. september 2015. Arkivert fra originalen 8. mai 2016. Besøkt 26. april 2016.
**Sinopharm Group Co. Ltd.** er et kinesiskt legemiddelselskap. Dets hovedeier er Sinopharm Industrial Investment, et fellesforetak mellaom det statlige China National Pharmaceutical Group og det private Fosun Pharmaceutical.

Sinopharm Group forsker på og utvikler og produserer medisiner og vaksiner.

Selskapet har vært notert på Hongkongbørsen siden 2009.

Koronavaksine
-------------

Sinochem utvikler i 2020 en Covid-19-vaksine. Selskapet har også i 2020 for dette endemål bygget to produksjonsanlegg for vaksine i Beijing respektive Wuhan, hvert av dem med en årskapasitet på over 100 millioner doser.

Vaksineutviklingen skjer innen datterselskapet China National Biotec Group, som har seks forskningsenheter i Beijiing, Changchun, Chengdu, Lanzhou, Shanghai og Wuhan. selskapet hadde i juli 2020 fått frem to kandidater til COVID-19-vaksine som hadde gjennomgått kliniske fase 1- og fasa 2-forsøk, og planla å starte et storskala fase 3-forsøk i De forente arabiske emirater.

I juni 2020 ble det meldt om lovende resultater vedrørende fase 1|2-forsøk med den vaksinekandidat som China National Biotec Groups laboratorium *Wuhan Institute of Biological Products* hadde frembragt.

Referanser
----------

1. 1 2  *China's Sinopharm unit completes new COVID-19 vaccine plant, doubles capacity* på Reuters den 1. juli 2020
2. ↑  *Vaccines China's Sinopharm touts 100% antibody response for COVID-19 vaccine it's already giving to workers* på www.fiercepharma.com den 16. juni 2020

Eksterne lenker
---------------

* Om Sinopharm Arkivert 7. november 2020 hos Wayback Machine. på Hongkongbørsens nettsted
* Sinopharms nettsted Arkivert 26. juni 2020 hos Wayback Machine.
***Crime Inc.*** er en britisk dokumentarserie fra 1984 som omhandler den amerikanske mafiaen. *Crimes Inc.* regnes som den første serien som satte mafiaens forbryterske liv inn i en sammenheng og som viste dens utvikling på 1900-tallet. Den ble produsert og skrevet av Martin Short og regissert av Ian Stuttard. I tre år reiste Short på kryss og tvers i USA for å drive forskning omkring mafiaens forgreninger, og analysere organisasjonens innvirkning på det amerikanske samfunn. Med seg hadde han en detektiv fra Scotland Yard, to erfarne filmregissører og et filmmannskap.

Serien ble sendt på NRK vinteren 1985 under tittelen «Mafiaen A/S». De norske kommentarene var ved Ole Christian Lagesen.

Om serien
---------

*Crime Inc.* ble godt mottatt av den britiske pressen. The Observer kåret den til den beste dokumentarserien for 1984.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Aftenposten Radio & TV-bilag (2. februar 1985)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Crime Inc.* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Crime Inc.* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Crime Empire** (CEP) var en organisert graffitigruppe av writers i Oslo, som var aktive i siste halvdel av 80-tallet. CEP stod for hoveddelen av all graffiti som ulovlig ble laget på t-banevogner, t-banestasjoner og andre vegger fra 1986 og ut tiåret. Blant medlemmene i CEP var kjente writere som grunnleggeren Raide, Shane, BigBen, Basic, Reach, Jaze, og Dar.

I 1986 skrev Aftenposten at «graffitigjengen Crime Empire bebuder en større offensiv denne vinteren mot Oslo Sporveiers togsett og t-banestasjoner». Avisen intervjuet Raide, Jaze, Shane og Dar i gruppen. De uttalte da at "Vi er sinte på Oslo Sporveier for at maleriene våre ikke får stå i fred. Vår kunst er like mye verdt som Edvard Munchs".

Referanser
----------

1. ↑  "Hiphop-hoder" av Øyvind Holen (Spartacus forlag 2004), side 28.
2. ↑  *Graffitikunst som forarger*, Aftenposten Aften, 25. oktober 1986, side 18

Litteratur
----------

* Holen, Øyvind; *Hiphop-hoder Fra Beat Street til bygde-rap* , Oslo 2004 ISBN 82-430-0342-8
* Høigård, Cecilie: *Gategallerier*, Valdres 2007, ISBN 978-82-530-3016-6

Portal: Kunst
**Callohispini** er en gruppe av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En nokså stor (15-20 millimeter), avlang, halvblankt svart bladbille. De fremre to tredjedeler av dekkvingene er brungule. Hodet er lite, antennene noe kraftige og omtrent så lange som hode + pronotum. Pronotum er firkantet, noe innbuktet midt på hver side, med en dyp midtfure og en nyreformet grop på hver side av denne. Dekkvingene er nesten jevnbrede, med fine punktrader. Beina er korte og kraftige.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem.

Utbredelse
----------

Arten lever på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Callohispini** Uhmann, 1960
						* slekten *Callohispa* Uhmann, 1960
							+ *Callohispa mirifica* Uhmann, 1960

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* Nettside om arten
* (en) *Callohispini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Callohispini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Nasjonalheltens orden** (engelsk: *Order of the National Hero*) er en belizisk orden innstiftet i 1991 for å belønne enestående innsats for Belize eller menneskeheten. Den rangerer som nummer den fremste av tre ordener i landets ordensvesen, foran Belize-ordenen og Utmerkelsesordenen. Generalguvernøren er ordenskansler. 

Ordenen reguleres av *National Honours and Awards Act*, først vedtatt 16. august 1991.

Inndeling
---------

Nasjonalheltens orden har én klasse.

Insignier
---------

Ordenstegnene for Nasjonalheltens orden består av et ordenskjede, en bryststjerne og et ordensbånd. Ordenskjedet har motiv med kart over Belize, tukaner, mahognitrær og maiskolber.

Tildeling
---------

Nasjonalheltens orden tildeles sparsomt. Mottagere av ordenen er George Cadle Price og Phillip Goldson. Tildelingen til Goldson skjedde posthumt.

Referanser
----------

1. ↑  *National Honours and Awards Act* Arkivert 6. februar 2012 hos Wayback Machine. The Substantive Laws of Belize Revised Edition 2000.
2. 1 2  «Belize» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 882–883.
3. ↑  «UWI pays tribute to National Hero and first Prime Minister of Belize, the late Rt Hon George C. Price» Arkivert 24. oktober 2015 hos Wayback Machine. *Dominica News Online*, 26. september 2011.
4. ↑  «Phillip Goldson Honored As A National Hero», *7newsbelize*, 19. september 2008.

Kilder
------

* «Belize» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 882–883
* *National Honours and Awards Act*, The Substantive Laws of Belize Revised Edition 2000
**Criminal Investigation Department** (forkortes **CID**, «Avdeling for kriminaletterforskning») er betegnelsen på den avdelingene innen britiske politistyrker som er bemannet med sivilkledde etterforskere. Samme betegnelse brukes innen Indias politi.

Den første CID ble opprettet i Metropolitan Police Service i 1878, året etter at den gamle detektivenheten i styrken hadde blitt rammet av Tufts-svindelskandalen.

Polititjenestemenn må ha minst to års erfaring som uniformerte konstabler før de kan søke om overføring til CID. Dersom deres søknad blir akseptert må de gjennom ytterligere opplæring som ender i en opptaksprøve.

Rang
----

I mange land er medlemmer av kriminalpolitiet automatisk plassert over de uniformerte konstablene i rang. Dette er ikke tilfellet i Storbritannia. De enkelte avdelinger ledes normalt av en Detective Chief Superintendent. 

Gradene som brukes i de fleste styrker er:

* Detective Constable (DC)
* Detective Sergeant (DS)
* Detective Inspector (DI)
* Detective Chief Inspector (DCI)
* Detective Superintendent (D Supt)
* Detective Chief Superintendent (DCS)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Sinodulia*** er en slekt av biller i familien rødvinger.

Utseende
--------

Hannen er en middelsstor (ca. 12 millimeter), avlang, fint hårete, matt brun rødvinge. Antennene er trådformede med lange, tynne ledd, over halvparten av kroppslengden. Hodet er nokså lite. Pronotum er klokkeformet, nær dobbelt så bredt som langt. Dekkvingene er nokså lange og smale med fine punktstriper. Hunnen er ukjent, men sannsynligvis larvelignende.

Levevis
-------

Artene lever i skog.

Trilobitt-larver
----------------

I underfamilien Dulticolinae, som lever i regnskoger i Sørøst-Asia (de er blant annet vanlige i Kinabalu nasjonalpark på Borneo), beholder hunnene sitt larve-utseende hele livet, såkalte larviforme hunner. Disse vokser seg betydelig større enn "normale" rødvinger og kan bli opptil 8 cm lange. Både larvene og de voksne hunnene har en svak likhet med de utdødde trilobittene, og navnet "trilobittlarver" brukes derfor både om larver og voksne hunner i denne gruppen. De er langstrakte og noe flate. Det lille hodet er fullstendig skjult under den fremste ryggplaten (pronotum). De tre brystsegmentene (thorax) bærer store, brede, mer eller mindre trekantede ryggplater. Bakkroppsleddene (abdomen) er korte og brede, harde, og hvert ledd bærer en pigg på siden. Disse interessante insektene nevnes som en turistattraksjon ved økoturisme til Borneos regnskoger.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt på Kina (Hubei, Sichuan).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien rødvinger (maskebiller), Lycidae
				+ Underfamilien Leptolycinae Leng & Mutchler, 1922
					- stammen Duliticolini Mjöberg, 1925
						* slekten ***Sinodulia*** Kazantsev, 2002
							+ *Sinodulia gressitti* Kazantsev, 2002

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sinodulia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
Viktige epiolmekiske byer
**Den epiolmekiske kulturen** var et kulturområde i de sentrale delene av den nåværende mexicanske delstaten Veracruz i den sene førklassiske perioden i Mesoamerika, fra omkring 300 f.Kr. til omkring 250 e.Kr. Kulturen etterfulgte den olmekiske og kjennetegnes av sofistikerte elementer som den mesoamerikanske kalender og et skriftsystem som ikke er kjent fra olmekerne.

De største epiolmekiske sentere var Tres Zapotes og deretter Cerro de las Mesas, selv om ingen av dem i størrelse og viktighet kunne måle seg med hverken de store olmekiske byene før dem og El Tajín. Andre viktige epiolmekiske byer var El Mesón, Lerdo de Tejada, La Mojarra, Bezuapan og Chuniapan de Abajo.

Referanser
----------

1. ↑  Diehl 2004, s. 181
2. ↑  Wilkerson 1991, s. 46

Litteratur
----------

* Diehl, Richard A. (2004). *The Olmecs: America's First Civilization*. Thames & Hudson, London, 28.november 2004. ISBN 0500021198, ISBN 9780500021194 Sjekk `|isbn=`-verdien: invalid character (hjelp).
* Wilkerson, S. Jeffrey K. (1991). «Then They Were Sacrificed: The Ritual Ballgame of Northeastern Mesoamerica Through Time and Space». I Vernon Scarborough, David R. Wilcox. *The Mesoamerican Ballgame*. Tucson, Arizona: University of Arizona Press. ISBN 0-8165-1360-0.
**Den eritreiske frigjøringsfront**, eller *DEFF* (engelsk *Eritrean Liberation Front*, forkortet *ELF*; italiensk *Fronte di Liberazione Eritreo*) var en eritreisk frigjøringsorganisasjon som kjempet for et selvstendig Eritrea. På 1950-tallet var bevegelsen en uorganisert politisk bevegelse som arbeidet for eritreisk selvstendighet, og drev en hemmelig virksomhet i mindre skala. 

Organisasjonen ble offisielt formet i Kairo i 1960 av Idris Muhammad Adam og en rekke intellektuelle eritreere og studenter. Året etter ble den militære grenen i organisasjonen etablert, og DEFF erklærte offisielt krig Keiserriket Etiopia. Konflikten eskalerte den 1. september 1961, da den første store trefningen mellom Etiopia og DEFF fant sted. DEFF førte en asymmetrisk geriljakrig mot den etiopiske styringsmakten. 

Senere fikk organisasjonen en ny fiende, denne gangen den eritreiske motorganisasjonen Det eritreiske folks frigjøringsfront (forkortet DEFFF), og i de såkalte eritreiske borgerkrigene led DEFF nederlag, og DEFFF tok over frigjøringskampen. 

I 1991 tok Den eritreiske selvstendighetskrigen slutt, og Eritrea oppnådde sin selvstendighet. DEFF opererer per idag fra Sudan.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
4. juli 1917, St. Petersburg, Nevskij prospekt: Regjeringsstyrker skyter mot demonstranter med maskingevær
**Julidagene 1917** var de hendelser som fant sted i Petrograd (St. Petersburg) i Russland 3.-7. juli 1917 etter den julianske kalender (16.-20. juli etter den gregorianske) der soldater og industriarbeidere begynte å demonstrere mot den russiske provisoriske regjering. Bolsjevikene forsøkte å lede demonstrasjonene, som begynte med en generalstreik.

Militæret angrep de fredelige demonstrasjonene og gikk løs på bolsjevikene. 

En demonstrasjon med (angivelig) inntil 500.000 deltagende ble beskutt av regjeringsstyrker (kadetter). Det skal ha vært 400 døde. Dobbeltherredømmet,som bolsjevikene var del av, var dermed i virkeligheten over, til den provisoriske regjerings fordel. Bolsjevikene kunne bare fortsette som illegal gruppering. 

Lenin lå i skjul mens andre ledende bolsjeviker ble fengslet. 

For bolsjevikene var med dette utsiktene for en fredelig maktovertakelse over og ut. Mot slutten av juli besluttet de seg for å forberede en væpnet oppstand, det vil si det som skulle bli oktoberrevolusjonen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Maaloula.
**Maaloula** (arameisk: ܡܥܠܘܠܐ‎, *Maʿlūlā*; arabisk: معلولا) er en småby i fjellene i det vestlige Syria, 56 km nordøst for hovedstaden Damaskus. Folkemengden var på 2 762 innbyggere ved folketellingen i 2004. Landsbyen, ligger i guvernementet Rif Dimashq, er mest kjent ved det at den sammen med nabolandsbyene Bakh'a og Jubb'adin er de eneste gjenværende steder (2015) der det fortsatt tales vestarameisk. Denne dialekt av arameisk er språket som Jesus talte, om enn i en mer arkaisk form.

I Maaloula finnes både ortodokse og katolske kristne, og dessuten muslimer. Det er ikke bare den kristne del av befolkningen som taler vestarameisk, også den muslimske delen taler språket.

Referanser
----------

1. ↑  United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs, HumanitarianResponse.info; The Syrian Arab Republic, 2004 Census Data (**excelfil**) Arkivert 11. september 2013 hos Wayback Machine. Lest 29. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maaloula – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Maaloula – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Émile Leon Jacques Dupont** (født 8. juni 1887 i Liège, død 18. mars 1959 i Liège) var en belgisk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Dupont vant en olympisk sølvmedalje i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i lagskytingen i trap bak USA under Sommer-OL 1920. De andre på laget var Albert Bosquet, Joseph Cogels, Edouard Fesinger, Henri Quersin og Louis Van Tilt.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv i skyting, trap, lagskyting Belgias flagg Belgia

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=emile;n=dupont;oc=7[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Émile Dupont – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Émile Dupont – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Émile Dupont – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Émile Dupont – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Maarten Willem Houttuyn**, latinisert til **Martinus Houttuyn**, (født 1720 i Hoorn, død 2. mai 1798 i Amsterdam), var en nederlandsk lege og naturforsker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Lite er kjent om Houttuyns unge år, og både fødseldato og hvem som var hans far er omstridt. Kanhende var det forleggeren Frans Houttuyn. Houttuyn-slekten tilhørte mennonittene, en reformatorisk anabaptistisk bevegelse. 

Maarten Houttuyn må på egen hånd ha skaffet seg store kunnskaper i naturhistorie, medisin og astronomi, og han hadde kjennskap til sju eller åtte språk. I en alder av 27 år begynte å studere ved Universitetet i Leiden. Han giftet seg og fikk en sønn mens han var i Leiden. I 1749 tok han medisinsk doktorgrad.

### Lege, naturforsker

Houttuyn slo seg etter hvert ned i Amsterdam, der han ble registrert som lege i 1753. Her kom han i kontakt med tremenningen Frans Houttuyn, som var forlegger og bokhandler. Maarten Houttuyn arbeidet for ham med å oversette naturhistorisk litteratur til nederlandsk, og praktiserte neppe som lege.

Det store verket *Natuurlijke Historie of uitvoerige Beschrijving der Dieren, Planten en Mineraalen, volgens het Samenstel van der Heer Linnaeus* ble utgitt i 37 bind 1761–1785. Det er i utgangspunktet en oversettelse av Linnés *Systema naturae*, men store deler er Houttuyns originale forskning. 

*Houttuynia cordata*
Mot slutten av mars 1789 solgte han sine naturhistoriske samlinger. 

I 1791 publiserte han i Amsterdam, sammen med Jan Christiaan Sepp, *Houtkunde, behelzende de afbeeldingen van meest alle bekende, in- en uitlandsche houten*, med 800 illustrasjoner, hvorav en del av funn han hadde i sitt eget *cabinet de curiosités*.

Arter beskrevet av Houttuyn er blant annet muskattre (*Myristica fragrans*) og stillehavsmakrell (*Scomber japonicus*). Den svenske botanikeren Carl Peter Thunberg hedret Houttuyn ved å oppkalle planten *Houttuynia cordata* etter ham. Autornavnet  **Houtt.** brukes for planter som Houttuyn har beskrevet.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Base biographique, oppført som Martinus Houttuyn, BIU Santé person ID 59687[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NUKAT, oppført som Martinus Houttuyn, NUKAT autoritetspost n2004088078[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Alvin, Uppsala Universitet Alvin-ID alvin-person:57189[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Boeseman & de Ligny 2004, s. 97

Litteratur
----------

* M. Boeseman og W. de Ligny (2004). «Martinus Houttuyn (1720-1798) and his contributions to the natural sciences, with emphasis on zoology». *Zoologische Verhandelingen* **(engelsk)**. 349: 1–222. ISSN 0024-1652.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BPN **·** NKC **·** Botanist
 |
**Maanshan kjernekraftverk** (kinesisk: 馬鞍山發電廠, *Mǎānshān Fādiànchǎng*) er et kjernekraftverk som produserer elektrisk kraft i Taiwan. Anlegget befinner seg ved kysten sør på øya, i nærheten av en nasjonalpark ved Hengchun. Det er landets tredje kjernekraftverk i kommersiell drift og det eneste i den sørlige delen av Taiwan. Byggingen av anlegget begynte i 1974, og den første av anleggets i alt to reaktorer åpnet for fullt i 1984. Den andre reaktoren ble satt i kommersiell drift i 1985. Sammen har de en maksimal effekt på rundt 1 902 MW, og i 2007 var årsproduksjonen 14.998 GWt. En feriestrand ligger et øyekast unna kraftverket, og ved åpningen av anlegget ble det stilt en del spørsmål rundt denne beliggenheten.

En badestrand ligger rett ved kjernekraftverket
To mindre ulykker har funnet sted ved anlegget; en i 1999 da et kjøretøy med brennstoff for anlegget kjørte inn i en bygning, og en annen i 2001 da en brann brøt ut. Sistnevnte ulykke medførte betraktelige skader på en generator og et strømaggregat. Disse komponentene spilte en viktig rolle for kjøleanlegget i kraftverket. En av de påståtte årsakene til brannen var manglende vedlikehold.

Referanser
----------

1. ↑   www.taipower.com.tw[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Kart over anlegget
* Kraftverket i nyheter
* ODL om kjernekraftverket
* Bilder fra utbyggingen
**Émile Rumeau** (født 1878, død 1943) var en fransk skytter som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Rumeau vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagskyting 300 meter armégevær liggende bak USA. De andre på laget var Léon Johnson, Achille Paroche, André Parmentier og Georges Roes.

Fire år senere, under sommer-OL 1924 i Paris, vant han en sølvmedalje i lagskyting frigevær, sammen med Paul Colas, Albert Courquin, Pierre Hardy og Georges Roes.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i skyting, 300 meter armégevær, liggende Frankrikes flagg Frankrike
* Sølv 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv i skyting, frigevær lag Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   dødsattest[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Émile Rumeau – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Émile Rumeau – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Émile Rumeau – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Émile Rumeau – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Émile Rumeau – ISSF Rediger på Wikidata
**Lars Gisle Wessel Johnsen** (født 18. oktober 1966 i Molde) er en norsk sivilingeniør, forfatter, rådgiver og foredragsholder.

Han var tidligere spesialrådgiver ved Teknologisk Institutt og var leder for Norsk Innemiljøorganisasjon 2001-2005. Etter utbruddet av legionærsyken i Stavanger 2001 (28 syke, 7 døde) advarte Wessel Johnsen mot at VVS-installasjoner, herunder kjøletårn, kunne være smittespredere. Under utbruddet av legionærsyke i Østfold 2005 (103 syke, 10 døde) var Wessel Johnsen særlig engasjert. I mai 2005 ga han gjennom oppslag i Aftenposten og VG beskjed om at utbruddet kunne vært unngått gjennom økt kontroll med VVS-installasjoner. I direktesendte TV-debatter med bl.a. helseminister Ansgar Gabrielsen og leder av sosialkomiteen John I. Alvheim ga Wessel Johnsen særlig påtrykk til en innskjerping av regelverket for å unngå oppblomstring av legionella i VVS-installasjoner. I løpet av få dager iverksatte daværende helseminister Ansgar Gabrielsen gjennom Sosial- og helsedirektoratet nye forskrifter mot legionella i Norge.

Har utgitt bøkene *Inneklima - Praktisk kartlegging* (Arbeidsmiljøforlaget 2001), *Balansert risikostyring* (Gyldendal 2005), *Risikovurdering* (Gyldendal 2009 og 2019) og *Beretninger om Peter Wessel Tordenskjold og hans samtid* (Wessel Forlag 2020).

Referanser
----------

1. ↑   www.gyldendal.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kulde Skandinavia nr. 3, 2002
3. ↑  Aftenposten 23.05.2005
4. ↑  VG 24. mai 2005
5. ↑  NRK og TV2 24. mai 2005
6. ↑  Newswire 08.06.2005
7. ↑  NRK 12.07.2005

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Lars Wessel Johnsen i BIBSYS
* (no) Lars Gisle Wessel Johnsen på Gyldendal Norsk Forlag
**Lars Wangensten-Berge** (født 19. mai 1905, død 15. desember 1985) var en norsk tegneserietegner og illustratør. 

Han er spesielt kjent for å ha skapt og tegnet serien *Bassen & Co*. Denne serien gikk nesten 20 år i ukemagasinet Familien/(Kristen Ungdom) fra 1949 til 1968. For samme ukemagasin laget også Wangensten-Berge tegneserier av historiene *Robinson Crusoe* (1946) og *Onkel Toms hytte* (1947). 

Lars Wangensten-Berge har også illustrert flere bøker, blant annet skolebøker og Lauritz Johnsons barndomsfortelling *Pannekakelua og andre historier* (1968). I 1943 kom hans egen *HUMOR i svart og hvitt*.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Lars\_Wangensten-Berge, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 14dbda8c-e232-4d21-b0be-9486c09249c4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Aars, Ivar: *Kunstnar med smil og snert. Lars Wangensten Berge og livsverket hans.* (I: Årbok for Valdres, 2000)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** GND **·** KulturNav
 |
**Lars Weisæth** (født 18. april 1941) er en norsk offiser, militær- og krisepsykiater og psykoanalytiker. I 1985 ble han leder for Kontoret for katastrofepsykiatri, en enhet under Forsvarets sanitet og Universitetet i Oslo, sjefpsykiater i Forsvaret, professor i katastrofepsykiatri ved Universitetet i Oslo og overlege ved Gaustad sykehus; Kontoret for katastrofepsykiatri ble fusjonert inn i Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress (NKVTS) i 2004, og Weisæth var forskningsleder og forsker I der frem til han gikk av med pensjon, og har siden vært professor emeritus ved NKVTS og UiO. Weisæth har den militære graden oberstløytnant.

Han arbeider med fagområdene militær- og katastrofepsykiatri, psykotraumatologi og psykoterapi. Weisæth har forsket på norske FN-veteraners psykiske helse, reaksjonene etter Alexander Kielland-ulykken, Åsta-ulykken og tsunami-katastrofen i 2004. Han har også vært mye brukt som psykiatrisk sakkyndig i saker som gjelder erstatningsansvar.

Weisæth ble cand.med. ved Universitetet i Oslo i 1968, spesialist i psykiatri i 1976 og dr.med. i 1985. Han arbeidet fra 1968 som assistentlege, reservelege og forskningsstipendiat. I 1978 tjenestegjorde han som major i Den norske FN-styrken i Libanon. Tilbake i Norge ble han tilknyttet Kontoret for katastrofepsykiatri, som hadde blitt grunnlagt av Arne Sund i 1978 og som var en felles enhet under Det medisinske fakultet ved Universitetet i Oslo og Forsvarets sanitet. I 1985 etterfulgte han Sund som professor og leder for Kontoret for katastrofepsykiatri. Han var også sjefpsykiater i Forsvarets sanitet og spesiallege ved Gaustad sykehus. Da Kontoret for katastrofepsykiatri ble innlemmet i NKVTS i 2004 ble han forskningsleder der. Han har hatt en rekke oppdrag som konsulent for Verdens helseorganisasjon i krigs- og katastrofeområder.

Utmerkelser
-----------

* Æresdoktor, Uppsala universitet (2012)
* Dronning Alexandrines ærespris
* Finske sanitetsoffiserers pris
* Robert Laufer Award
* *Lifetime Achievement Award* fra den internasjonale krisepsykiaterforeningen ISTSS, 1995
* Fangenes Testamente 2018 fra Aktive Fredsreiser.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.aktive-fredsreiser.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Forsvarets forum*. Vol. 8 nr. 11 (1987) s. 28
4. ↑  Den rasjonelle smittefrykten – la den bli din venn, Forsvarets forum
5. ↑  Karine Østtveit og Kristin Stoltenberg: *Sannhetsvitnene*. Artikkel i A-magasinet 7. januar 2011 side 9-15.
6. ↑  *Norges leger*. Oslo: Den norske lægeforening. 1996. s. 618. ISBN 8290921454.
7. ↑  Weisæth æresdoktor ved Uppsala universitet

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Lars Weisæth i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Lars Weisæth i BIBSYS
* Lars Weisæth i ansatteliste på Nasjonalt kunnskapssenter om vold og traumatisk stress, NKVTS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Kår** var bonde- og slektssamfunnets måte å ordne pensjon for eldre på. Ytelsene ble gitt i naturalia i form av fri kost og losji på gården. Kår ble ofte kontraktfestet (skriftlig avtale) som en del av eier- og generasjonsskiftet på gården. Ordet **føderåd** brukes også, og i Ryfylke brukes ordet *folge* som trolig kommer av å *følge* og som har avledninger som f.eks. folgemann, folgefolk og folgehus.

Kårfolket var de som hadde drevet gården til yngre krefter overtok. De fikk vanligvis gjøre innsats med gårdsdriften i den grad de maktet det, og bidro med barnepass og som tradisjonsbærere. Hadde gården kårbolig, var det dit de flyttet.

Dette kunne hindre friksjon mellom generasjonene. Et visdomsord fra den tid gikk på at «svigerforeldre var gode å ha, men det var en fordel om en måtte ta på seg *utesko* for å besøke hverandre».

Tradisjonen tilsa at også andre slektninger skulle tas vare på, men de fikk sterkere krav om å gjøre nytte for seg, samme hvor lite det var.

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Hilde Sandvik: «Sosiale ordninger på 1800-tallet: kårfolk, fattige, syke». Hentet 16. des. 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Callispini** er en gruppe av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Middelsstore, ovale, gjerne mer eller mindre mørke bladbiller. Kroppsformen er avlangt oval og hvelvet. Hodet er lite, antennene noe kraftige og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er noe rundet, dekkvingene rundede, med fine punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne gruppen finnes særlig på palmer.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Sørøst-Asia og Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
					- stamme **Callispini** Chapuis, 1875
						* slekten *Amblispa* Balý, 1858
						* slekten *Callispa* Balý, 1858
						* slekten *Hispodonta* Balý, 1858
						* slekten *Pseudocallispa* Uhmann, 1931

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Callispini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Callispini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Callispini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**John Howard Louis Lecompte** (født 28. juli 1914, død 21. februar 1970) var en canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Lecompte ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det canadiske laget som vant turneringen foran Tsjekkoslovakia og Sveits.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Canada og Tsjekkoslovakia vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Canada og Tsjekkoslovakia endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

Lecompte ble verdensmester i ishockey i 1948, OL-turnering i St. Moritz var også det 15. verdensmesterskapet i ishockey.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Lecompte – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Lecompte – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Lecompte – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Lecompte – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kåre Adolf Olafsen** (født 19. januar 1920 i Sørum, død 17. mars 1945 i Oslo) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig, og ble henrettet av den tyske okkupasjonsmakten på Akershus festning.

Olafsen ble involvert i Milorg i 1941 og var transport- og forsyningsjef i Milorg D13. Hans siste oppdrag var *Aksjon smør* der Milorg stjal forsyninger fra 2 lagre, ett i Tollbugata 8 som tilhørte de tyske styrkene og ett i Skippergata 22 som tilhørte Arbeidstjenesten. Bogstad fylte lastebiler med forskjellige varer, blant annet tønner med lammekjøtt og saltsekker. Varene vil komme godt med hos «gutta på skauen». Etter nærmere fem års krig og okkupasjon er matvaresituasjonen i Oslo prekær.

Kåre Adolf Olafsen ble arrestert av tyskerne 13. februar 1945 som følge av at 2 Gestapo offiserer avbrøt et møte i motstandsbevegelsen i Storm Willads Weinholdts hjem. Weinholdt og Frank Olsen ble arrestert, mens Adolf Bogstad ble drept. Olafsen og flere andre ble som et resultat av dette også arrestert. Han ble dømt til døden den 15. mars av en SS domstol der Siegfried Wolfgang Fehmer var aktor. Kåre Adolf Olafsen ble skutt på Hovedøya 17. mars 1945 og kroppen hans ble senket i Oslofjorden. Dette var den nest siste gangen nordmenn ble henrettet av tyskerne under krigen. Den siste var en *SS-Jäger* som ble henrettet for desertering (*Fahnenflucht*) den 19. april.

Minnesmerke på Sarabråten over lokale Milorg-jegere som falt under krigen.
Sammen med 8 andre Milorg-jegere er Olafsen hedret på et minnesmerke på Sarabråten i Østmarka.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Våre falne*: 1939-1945, bind 3, side 469 Grøndahl, Oslo 1950
2. ↑  Skuddene i Hertug Skules gate Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. groruddalen.no, besøk 25. oktober 2015
3. 1 2  Øyen, Odd, red. (2007). *Milorg D13 i kamp. Fra det hemmelige militære motstandsarbeidet i Oslo og omegn 1940–1945* (andre utg.). Oslo: Orion. s. 162–163, 175. ISBN 978-82-458-0839-1.
4. 1 2  Nøkleby, Berit (1996). *'Skutt blir den...'. Tysk bruk av dødsstraff i Norge 1940–45*. Oslo: Gyldendal. s. 228. ISBN 82-05-22173-1.
5. ↑  «Tale ved Milorgbautaen i Østmarka». regjeringen. Besøkt 25. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**St. Johanneslogen Ultima Thule** er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 46), som ble grunnlagt den 23. oktober 1997 i Hammerfest. Logen ble fra første stund underlagt Tromsø Provincialloge.

Hammerfest Frimurer Broderforening ble grunnlagt den 17. oktober 1955 underlagt St. Johanneslogen Stella Polaris. I 1997 ble den selvstendig loge. Logens valgspråk er Tro og Styrke.

Ordførende Mestere
------------------

| # | Navn | Levetid | Innsatt | Avgikk |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Urmakermester Kjell Edv. Trondsen | 1949– | 23. oktober 1997 | 8. april 2002 |
| 2 | Disponent Noralf Nora | –2005 | 8. april 2002 | 21. april 2005 |
| 3 | Kvalitetssikrings-sjefOdd O. Torkildsen | 1946– | 17. oktober 2005 | 24. oktober 2011 |
| 4 | Adm. dir Svein Fredriksen |  | 24. oktober 2011 |  |

Litteratur
----------

* Matrikkel over Den Norske Frimurerorden for arbeidsåret 2007, Aktietrykkeriet i Trondhjem
* Marrikkel over Den Norske Frimurerorden. 2015, TYPE IT.
**Kålfly** (*Mamestra brassicae*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Nordland i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 37 – 46 mm), mørkgrått nattfly. Arten kan variere en del og ligne på flere andre arter, men kan kjennes sikkert på at leggen (tibia) på framfoten har en krum spore. Kroppen og forvingen er mørkgrå. Forvingen har et tydelig, hvitkantet nyremerke og et grått ringmerke. Bølgelinjen langs ytterkanten av vingen er hvit og smal, men tydelig. Ytre mellomlinje, som danner yttergrensen for vingens midtfelt, er mørk, enkel, smal, men tydelig og går i en vid bue. Indre mellomlinje er gjerne utydelig. Bakvingen er grå, mørkere langs ytterkanten. Larven er naken, grønnsvart på ryggen og grønn på buken, med en bred, lys sidestripe.

Levevis
-------

Arten finnes helst i hager og på åkre. Larvene går først og fremst på kål (*Brassica oleracea*), men også på diverse andre urter. De kan gjøre betydelig skade i kåldyrking. De voksne sommerfuglene flyr i to eller tre generasjoner mellom mai og september.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt over hele Europa. I Norge er den vanlig nord til Sogn og Fjordane, og er også funnet i Nordland.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Mamestra brassicae* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *kålfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *kålfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *kålfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *kålfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *kålfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *kålfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Mamestra brassicae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Mamestra brassicae* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Mamestra brassicae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**John Henry George Lee**, bedre kjent som **John «Babbacombe» Lee**, (født 15. november 1864, død 19. mars 1945) overlevde tre hengningsforsøk i England og er kjent som *the man they couldn't hang* (mannen de ikke kunne henge).

Lee ble født i Abbotskerswell, Devon, tjenestegjorde i Royal Navy og var en kjent tyv. I 1885 ble han dømt for det brutale drapet på sin arbeidsgiver Emma Keyse i hennes hjem i Babbacombe-bukta nær Torquay den 15. november 1884. Bevisene var utilstrekkelige, men fordi Lee var eneste hannkjønn i huset da mordet fant sted, hans kriminelle bakgrunn og et uforklarlig kutt på armen hans, ble han dømt til døden ved hengning. Det hjalp lite at Lee hele tiden bedyret sin uskyld.

23. februar i Exeter fengsel, ble det gjort tre forsøk på å henge ham. Alle mislyktes fordi fallemmen på skafottet ikke åpnet seg. Dette til tross for at den var blitt testet av James Berry, bøddelen, på forhånd. Dette førte til at Lees straff i stedet ble omgjort til livsvarig fengsel. Lee ble benådet i 1907. Den eneste kjente, utenom Lee, som har overlevd tre hengninger er Joseph Samuel.

Det har vært mange teorier på hvorfor fallemmen ikke åpnet seg, men i en offisiell rapport står det at ukorrekt bruk kan føre til at fallemmen låser seg når den blir vektlagt. Hendelsen var med på å føre til et nytt galge-design, som skulle forhindre at noe lignende skulle gjenta seg.

Etter hans løslatelse, skal Lee ha reist til USA. Ifølge boka The Man They Could Not Hang av Mike Holgate og Ian David Waugh, ble Lees gravstein funnet på kirkegården i Forest Home, Milwaukee. John Lee døde, høyst sannsynlig, i 1945.

I 1971 utga den engelske folkrock-gruppen Fairport Convention et tema-album, *«"Babbacombe" Lee»* der alle sangene hadde en eller annen tilknytning til John Lee og hans sak.

Referanser
----------

1. ↑  «"Babbacombe" Lee», albumomtale

Kilder
------

* Det britiske nasjonalarkivet, som har dokumentasjon om henrettelsen, tegninger av fallemmens mekanisme og utsagn fra alle som var til stede da henrettelsen skulle finne sted.
* Illustrert Vitenskaps Historie nr. 5/2007 – «John Lee ble forsøkt hengt tre ganger – uten resultat».

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kåre Bremer** (født 17. januar 1948) er rektor ved Stockholms universitet. Han har doktorgrad i botanikk fra 1976. Før den tid arbeidet han deltid som både universitetslektor og forskerassistent ved *Institutionen för botanik*, fra 1976 fikk han fast ansettelse og i 1979 ble han dosent. Fra 1980 til 1989 jobbet han ved Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm, avbrutt av en periode som *Research Associate and B. A. Krukoff Curator of African Botany* ved Missouri Botanical Garden.

I 1989 ble Bremer professor i systematisk botanikk ved Uppsala universitet, hvor han var prefekt og dekanus fra 1992 til 1999. Etter å ha vært hovedsekretær for naturvitenskap og teknikkvitenskap ved Vetenskapsrådet (VR) fra 2001 til og med 2003, forlot han i januar 2004 Uppsala universitet for å bli rektor ved Stockholms universitet 1. februar samme år.

Bremer er medlem av Kungliga Vetenskapsakademien (KVA) og Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala. Fra 1998 er han også *Foreign Member of the Linnean Society of London*. Han er gift med professor Birgitta Bremer, FD, hun er også aktiv forsker i botanikk. To vekster bærer hans navn, nemlig *Athanasia bremeri* som finnes i Sør-Afrika, og *Pseudoblepharispermum bremeri*, som finnes i Etiopia.

I juni 2006 fikk han Konungens medalj i 12:e storleken i serafimerordenens band.

Referanser
----------

1. ↑  Medaljetildelinger[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kåre Bremer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Botanist
 |