recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Svein Finnerud** (født 2. september 1945 i Oslo, død 22. juni 2000) var en norsk jazzmusiker (piano), maler og grafiker.

Finnerud studerte under Chrix Dahl på Statens håndverks- og kunstindustriskole (1967–72) og har hatt flere utstillinger, samt vært innkjøpt av Nasjonalgalleriet. 
Han ble kjent i jazzkretser på 60-tallet, først som medaljør i NM i jazz (1963), som del av Knut Audums orkester, der han spilte med gitarist og bassist Bjørnar Andresen. Med Andresen og Espen Rud trommer etablerte han frijazz-bandet **Finnerud Trio** (1967-74), som med sitt Paul Bley-inspirerte musikkuttrykk frekventerte også utenlandske jazzfestivaler, blant annet i Warszawa (1970). De ga ut *S.F.Trio* (Norsk jazzforum, 1969), *Plastic sun* (1970, Odin Records 1993) og *Thoughts* (1974/1985), og ble kjent for sitt flermediale kunstuttrykk med jazz og billedkunst, blant annet i samarbeid med Peter Opsvik og Carl Magnus Neumann, samt Henie-Onstad kunstsenter. 
Til dikt av Trond Botnen spilte trioen inn *Multimal* (Polydor, 1971). De medvirket også i eksperimentelle verker av Ketil Bjørnstad.
På 90-tallet ga trioen ut *Travel Pillow* med Svein Christiansen som erstatning på trommer (fra 1992), samt spilte på Kongsberg Jazzfestival med Close Erase (1997).
Selv ga Finnerud ut *Sounds and sights* (Resonant Music, 2000), med bidrag fra Jon Eberson gitar, Terje Gewelt bass, Svein Christiansen trommer og Nils Petter Molvær trompet, samt sønnen Bendik Finnerud på piano.
Utgivelsen *Egne hoder* av Bjørnar Andresen/Paal Nilssen-Love (BP Records, 2000) har flere innslag fra, samt dedikasjoner til, Finnerud. Videre finner man komposisjonen *Ida Lupino* , av den amerikanske komponisten Carla Bley beverdiget en plass på *Turning pages: Jazz in Norway 1960-70* (Norsk jazzarkiv, 2001).

Arbeider
--------

* grafiske verk til M/S Royal Viking, MS «Kong Olav», Deichmanske bibliotek og Oregon State University

Utmerkelser
-----------

* Rolf Stensersens stipend (1972)
* *La coppa d'argento* fra Ist. di San Paolo, Torino (1972).
* Statens arbeidsstipend (1973–75)
* Kråkerøy kommunes Arisholmenstipend (1979)

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Svein\_Finnerud, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 537611, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 27f44c7f-4be5-481c-a795-39e52efb38c6, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  Bjørnar Andresen (1945-2004): "Livet er et vakkert monster" Arkivert 25. juni 2006 hos Wayback Machine. nekrolog fra Norsk Musikkinformasjon (6.10.2004)
5. ↑  Lydar og syner Arkivert 2007-09-28, hos Wayback Machine. av Roald Helgheim i Dagsavisen.
6. ↑  Ketil Bjørnstad CV Arkivert 5. august 2012 hos Wayback Machine.
7. ↑  Sight Arkivert 2007-09-28, hos Wayback Machine. anmeldt av Tor Hammerø i Puls.no

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Et stemplingsur fra 1900, fra Textilmuseum Bocholt i Tyskland
Et **stemplingsur** er et mekanisk ur som blir brukt til å holde orden på arbeidstiden til ansatte i bedrifter. Den ansatte stikker et tykt papirkort (stemplingskort) inn i en spalte på uret, som da stempler kortet med dato og klokkeslett. Dette gir arbeidslederen en offisiell oversikt over timene en ansatt har arbeidet, som igjen kan brukes for å regne ut lønn.

Stemplingskortene er vanligvis merket med områder for arbeidsdag og for inn- og utstemplingstidspunkt. Slik kan de ansatte «stemple inn» eller «stemple ut» på rett sted på kortet. Arbeidsgiveren er ansvarlig for å merke kortene.

Trådløst magnetisk stemplingskort
Fra 1990-tallet er stemplingsurene i økende grad byttet fra den mekaniske versjonen over til datamaskinbaserte tidsregistreringssystemer. I disse systemene slår den ansatte enten inn et ansattnummer, trekker et magnetkort, eller bruker annet utstyr for å identifisere seg for systemet.

Alt etter hvilket system som brukes, slår den ansatte deretter inn det som skal registreres. Dette kan være «innstempling», «utstempling», lunsjpauser, hvilket prosjekt den ansatte jobber eller har jobbet med, et notat om hvorfor den ansatte måtte gå tidlig, eller hvilken som helst annen informasjon som arbeidsgiveren har bruk for.

Moderne programvarebaserte systemer kan også administrere fleksitid og avspasering, og lar de ansatte se logger over sine egne registreringer, skrive ut vaktlister og sende meldinger seg imellom.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** GND
 |
Gulleplene i «Caritasbrønnen» Foto: Jesper Krogh 
Detalj fra Statius Ottos figurgruppe
**«Caritasbrønnen»** eller **«Caritasspringvandet»** er Københavns eldste fontene, bygget i 1608 og satt opp på Gammeltorv på Strøget. Den er fredet.

Kunstverket ble til på initiativ av Christian IV over en av byens brønner og regnes for et av Københavns fineste minnesmerker fra renessansen. Opprinnelig var den en eldre fontene fra Frederik IIs tid som ble flyttet og modernisert. Frederik hadde etablert en 6 kilometer lang vannledning fra Emdrup-sjøen inn til Gammeltorv, og med en nivåforskjell på ni meter mellom vannet og Gammeltorv var det nok vanntrykk til å lage en fontene. Selv om springvannet var til pynt, inngikk det også i Københavns ordinære vannforsyning. Et underjordisk kammer under springvannet kunne inneholde opp til 300 kubikkmeter vann.

Symbolikk
---------

Figurgruppen er opprinnelig skåret i tre av den tyske billedskjæreren Statius Otto og etterpå støpt i bronse av Peter Hofmann i Helsingør. Figurene forestiller nestekjærligheten og barmhjertigheten, på latin *Caritas*, symbolisert av en gravid mor med sine barn. Figurene står på en søyle i et kobberkar som er hevet over det nederste bassenget på en stensøyle. Kvinnen sprøyter vann ut av brystene, og den lille gutten «tisser» ned i bassenget. Under figurene sprøyter tre delfiner vann ned i karet. Delfinene ble satt opp i 1890. Kroppsåpningene har tidligere vært sveiset igjen for ikke å vekke forargelse. I 1940 ble de gjenåpnet.

Gulleplene
----------

På monarkens og tronarvingens fødselsdager, samt på grunnlovsdagen, springer det kobberkuler belagt med 24 karat gull i fontenen; kulene skal symbolisere gullepler. Tradisjonen stammer fra 1700-tallet. Blåser det, kan det være vanskelig å få gulleplene til å balansere på vannstrålene.

Referanser
----------

1. ↑  «Caritasspringvandet», *Monumenter i København*
2. ↑  Fredningssag / Caritasbrønden, Gammeltorv fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 21. juni 2014)
3. ↑  Gregers Dirckinck-Holmfeld: *Christian 4.s København*, Politikens forlag, ISBN 87-567-7923-2, s.17
4. ↑  Peder Bundgaard: *København – du har alt*, forlaget Borgen, København 1996, ISBN 87-21-00499-4, s.115
5. ↑  «Monumenter og kunst i byen : Caritasspringvandet». *Monumenter og kunst i byen* **(dansk)**. Københavns Kommune. Besøkt 27. desember 2018.
6. ↑  Gulleplene springer

Portal: Danmark
A: kjølekanal, B: kanal for oljeforsyning
Et **stempel** er en sylinderformet gjenstand som beveger seg i et tilsvarende sylinderformet hulrom.

Stempel i motorer
-----------------

I en stempelmotor beveger stempelet seg i det sylinderformede hulrommet i en motorblokk. Stempelet er koblet til veivakselen via en stang som kalles råde. Rommet i sylinderen over stempelet er fylt med en bensin-luftblanding som antennes og trykker stempelet nedover med stor kraft. Stempelbevegelsene fra det ene dødpunktet til det andre kalles takter. 

Med unntak av den dobbeltvirkende stempelmotoren har man alltid ett stempel for hver sylinder.

Stempelet i motorer har en eller flere stempelringer, pakninger, som ligger i spor på utsiden av stempelets sylinderflate og som skal hindre at trykket på den ene siden av stempelet lekker over på den andre.

Stempler brukes også i en type kompressor.

Stempel i hydraulikk
--------------------

Ved bruk av hydraulikk brukes vanligvis en olje i en hul sylinder med et bevegelig stempel. Stillingen på stempelet bestemmes av oljemengden på hver side av stempelet, og brukes til å flytte andre gjenstander med stor kraft. Bruksområder for dette er bremser i biler og styringen av grabben på gravemaskiner.

Stempel i sprøyter i helsevesenet
---------------------------------

10ml sprøyte med gummistempel
I spøyter, som brukes til medikamentoppløsninger, er stempelet en sylinderformet gummigjenstand med stempelarm i plast. Tidligere var sprøyter for medikamenter vanligvis laget med glassylinder og metallstempel.

Stempel for dokumenter / kontorbruk
-----------------------------------

Enkelt kontorstempel.
Et stempel betegner også et håndtak med en trykkflate i gummi med bokstaver og eventuelt en logo som er speilvendt slik at blekk på stempelet kan lage et avtrykk på et dokument med tittel, navn, institusjon, adresse, telefonnummer, myndighetsnummer eller dato.

Stempel til merking av metall
-----------------------------

I metallindustrien brukes stempel med bokstaver og tall for å slå inn merking som serienummer og lignende. Navn på slike stempel er for eksempel pregstempel, bokstavstanse eller slagstempel.

Se også
-------

* Firetaktsmotor
* Sprøyte

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
Den vestindiske føderasjons flagg
**Den vestindiske føderasjon**, eller **Vestindia-føderasjonen**, var en kortvarig karibisk føderasjon som eksisterte fra 3. januar 1958 til 31. mai 1962. Den bestod av flere karibiske (eller vestindiske) kolonier som tilhørte Storbritannia. Føderasjonen hadde indre selvstyre, mens Storbritannia stod for forsvar, utenrikstjeneste samt visse områder innen finans.

Målet med føderasjonen var at de britiske koloniene skulle oppnå selvstendighet, men føderasjonen opphørte på grunn av interne, politiske stridigheter da den skulle få full uavhengighet.

Under sommer-OL 1960 i Roma stilte føderasjonen med femten deltakere, mesteparten fra Jamaica og vant to bronsemedaljer.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Vestindia Føderasjonen. (2009, 15. februar). I Store norske leksikon. Hentet 24. april 2016 fra .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Den geografiske vestlige halvkule er markert med gult.
Den vestlige halvkule.
**Den vestlige halvkule**, eller **den vestlige hemisfære**, er en geopolitisk betegnelse for det amerikanske kontinent og tilhørende øyer og hav, eller det som også kalles *den nye verden*. Det er utledet av det geografiske begrepet «vestlige halvkule», som er den halvpart av jordkloden som ligger vest for 0-meridianen. Bruken har skiftet slik at når vi idag snakker om den vestlige halvkule betyr det generelt sett det amerikanske kontinent inklusive nærliggende øyer, De vestindiske øyer og Grønland, men utelukker andre territorier innen halvkulen, som deler av Afrika og Europa, Antarktis og Asia. I navigasjon derimot omfatter den «vestlige halvkule» hele halvkulen.

Referanser
----------

1. ↑  Søk etter *Hemisfære* i Bokmålsordboka og Nynorskordboka eller i Det Norske Akademis ordbok
2. ↑   *Oxford Dictionary of English* (2006), 2. utg. London, UK: Oxford University Press, s. 2001

Se også
-------

* 0-meridianen
* Datolinjen

| * v
* d
* r
Jordens hemisfærer |
| --- |
| Nordlige **·** Østlige **·** Sørlige **·** Vestlige |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC
 |
En runerad eller futhark ristet inn på et ben som er funnet i Lund i dagens Sverige.
**Det yngre futharken** er et runealfabet med kun 16 tegn eller runebokstaver. Dette alfabetet er en redusert utgave av den eldre futharken, og kom gradvis i bruk fra omtrent år 800. Det er et paradoks at antallet tegn ble redusert i en periode da antallet fonem i talespråket faktisk økte.

I tiden mellom 500- og 800-tallet ble språket i Norden endre påtagelig. Fra å være et gammeldags germansk språk som er relativt vanskelig for å oss å forstå i dag, oppsto norrønt språk, et samnordisk språk med kortere ord og endrede vokaler. Det ble stadig vanskeligere å bruke det eksisterende runealfabetet, den eldre futharken, til de nye lydene og løsningen ble å forenkle runerekken slik at en enkelt rune dekket eller tilsvaret flere lyder. Omkring år 800 hadde disse endringene nærmest standardisert seg på en futhark med 16 tegn og ble det runealfabet som ble benyttet i den tidsepoken som kalles for vikingtiden. Forenklingen kan ha vært motivert ut fra at flere hadde behov for å lære seg skrive runer i sin virksomhet, eksempelvis nordiske handelsmenn. Det fleste runer som er bevart i dag er risset ved hjelp av denne futhark.

Det opptrer i noen ulike varianter med forskjellig utforming av runetegnene. De to viktigste variantene i Norden kalles for **normalruner** eller «danske runer», og **kortkvistruner** eller «svensknorske runer». En mer sjelden variant er «stavløse runer» som først var kjent utelukkende fra Hälsingland og Medelpad. Disse tre variantene representerer antagelig ulike behov: normalrunen var mest monumental og passet best på runesteiner, kortkvistrunene var noe enklere og raskere å risse og ble trolig benyttet mest ved rissing på tre og bark, mens stavløse runer var en form for hurtigskrift. Beklageligvis er det knapt bevart noen inskripsjoner i tre fra vikingtiden slik at denne teorien er ikke bekreftet.

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Den eldre futharken | ᚠ
f | ᚢ

u | ᚦ

þ | ᚨ

a | ᚱ

r | ᚲ

k | ᚷ

g | ᚹ

w | ᚺ

h | ᚾ

n | ᛁ

i | ᛃ

j | ᛇ

æ | ᛈ

p | ᛉ

z | ᛊ

s | ᛏ

t | ᛒ

b | ᛖ

e | ᛗ

m | ᛚ

l | ᛜ

ŋ | ᛟ

o | ᛞ

d |
| Den yngre futharken | ᚠ
f | ᚢ
u/v/w/, y, o, ø | ᚦ
þ, ð | ᚬ
ą, o, æ | ᚱ

r | ᚴ
k, g | — | — | ᚼ
h | ᚾ
n | ᛁ
i, e | ᛅ
a, æ | — | — | ᛦ
ʀ | ᛋ
s | ᛏ
t, d | ᛒ
b, p | — | ᛘ
m | ᛚ
l | — | — | — |

Referanser
----------

1. 1 2 3  Enoksen, Lars Magnar (1998): *Runor*. ISBN 91-88930-32-7
2. ↑  Jansson, Sven B. F. (1984): Runinskrifter i Sverige, 3. oppl. ISBN 91-20-07030-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) Younger Futhark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Runes – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Runer funnet i austerled, i øst
* En engelsk ordbok av runeinskripsjoner i yngre futhark (Universitetet i Nottingham)
TV-mastene på Vassfjellet (2013). På det tidspunktet stod både den gamle masta fra 1961 og den nye fra 2007.
Vassfjellkapellet
**Vassfjellet** er et fjell som ligger i Melhus og Trondheim kommune i Trøndelag. Vassfjellet er 710 moh. Den gamle pilegrimsveien til Nidaros passerte på østsiden av fjellet. På toppen er det en TV-mast som er 212 meter høy. Vassfjellet er et turmål. Det finnes elg og kongeørn i området.

Vassfjellet Skisenter
---------------------

Vassfjellet skisenter ligger på østsiden (Klæbusiden) av Vassfjellet. Anlegget eies og drives av sportsklubben Freidig Alpin.

Vassfjellkapellet
-----------------

Vassfjellkapellet ligger på nordsida av Vassfjellet, nesten 6 km unna toppen, ved Skjøla i Trondheim kommune. Trondheim kristelige studentlag (TKS) er eier og driver av kapellet. Det er bygd på dugnad av TKS og ble vigsla i 1974 av biskop Tord Godal.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Referansesadelen er på vannskillet mellom Nea-Nidelvvassdraget og Gaulavassdraget like øst for fylkesvei 712, 190 moh.
2. ↑  Avstand til samme høyde på Kråkfjellet i sørøst.

Referanser
----------

1. ↑  Vassfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Norderhov kirke
Ask kapell
**Norderhov og Ask kirkesogn** , fra middelalderen og fram til nyere tid kalt **Norderhov sogn**, ligger i Ringerike prosti og omfatter Norderhov kirke på Norderhov og Ask kapell på Ask, i den tidligere administrative enheten Strandefjerdingen. Geografisk grenser området til Haug prestegjeld i nordøst, Hole prestegjeld i sør, Tyristrand kirkesogn i sørvest og Veme kirkesogn nordvest.

Til Norderhov menighet sogner alle som ikke sogner til et annet sogn i tidligere Norderhov herredskommune. Det omfatter foruten området rundt Norderhov kirke også Åsaområdet, Eikeliområdet, Tolpinrudområdet, Veienmoenområdet og Heradsbygdaområdet i Ringerike kommune.

Til Ask menighet sogner de som bor på strekningen sørvest for Tolpinrud i Hønefoss og nordøst for Tyristrand, og mellom Sandaker i nordvest og Busund bru i sørøst. Norderhov kirke var hovedkirke i sognet, som imidlertid delte på presten.

Prestegjeldene ble faset ut under omstruktureringene i Den norske kirke på 2000-tallet. Kirkesognene er nå grunnenhetene i kirken, og disse er organisert i kirkelig fellesråd. For Ringerikes del etter dette synonymt med Ringerike kirkelige fellesråd. Menighetsprester har ett eller flere kirkesokn som tjenestested og hele prostiet som tjenestedistrikt.

Eksterne lenker
---------------

* Norderhov og Ask menighet
Nordenskiöldkysten på kartet over SvalbardNordenskiöldkystenNordenskiöldkystenNordenskiöldkysten på kartet over Svalbard
Isfjord radio ligger langt nordvest på Nordenskiöldkysten.  Foto: K.A. Gallis 
**Nordenskiöldkysten** er et slettelandskap langt vest på Spitsbergen, Svalbard. Sletta er langstrakt nord-sør av om lag 30 km lengde, og 5-10 km bred. Strandsletta er avsatt av havets og isens krefter og er ikke sedimentær, den inngår i grunnfjellet og grenser i vest rett ut mot Nordishavet, i sør mot Bellsund. Sletta er det vestligste området av Nordenskiöld Land.

Slettelandskapet inngår i Nordenskiöld Land nasjonalpark. Sammen med Ingeborgfjellet i sørøst ble den delen av Nordenskiöldkysten som inngår i nasjonalparken, i 2011 utpekt til ramsarområde. Fjellene inne langs sletta har særlig bestander av alkefugl, krykkje og havhest. Til ramsarområdet hører også disse fjellene, samt hele Erdmannbreen, Orustdalen og Ytterdalen innenfor den kystnære fjellkjeden.

Verneområdene som omfatter Nordenskiöldkysten er, regnet fra nord:

* Festningen geotopvernområde, inkluderer Russekeila.
* Kapp Linné fuglereservat, omfatter lagunen Fyrsjøen.
* Nordenskiöld Land nasjonalpark, omfatter sørlige 3/4 av kysten
	+ Nordenskiöldkysten ramsarområde
		- Ingeborgfjellet ramsarområde

Nord på Nordenskiöldkysten kalles strandsletta for *Isfjordflya*, og her stikker Kapp Linné ut med Isfjord Radio og fyrlykt. Litt nord for dette ligger den gamle russiske fangstasjonen i Russekeila. Ved Russekeila ble det også tatt utmål for gruvedrift tidlig på 1900-tallet, og helt her oppe i nord starter Festningen geotopvernområde på slettelandet. I nordøst strekker Linnéfjella seg i nord-sør retning langs kystsletta, og ved foten av fjellene ligger fangsthytta Camp Anthon. 

Sør på Nordenskiöldkysten kalles strandsletta for *Lågnesflya*, og her stikker det ut flere odder: Osodden, Kapp Bjørset, Grønsteinodden, Lågneset og Kapp Martin – sistnevnte med fyrlykt for innseilingen i Bellsundet. Deretter kommer Van Muydenbukta og Ingeborgfjellet, som avslutter lavlandskysten mot sørøst. Under Ingeborgfjellet ligger Camp Bell og Camp Millar.

Se også
-------

* Liste over ramsarområder i Norge

Referanser
----------

1. ↑  «Norge har fått 14 nye Ramsar-områder». DN. Arkivert fra originalen 6. august 2011. Besøkt 30. september 2011.
2. ↑  Svalbard Reiseliv AS: «Svalbard», brosjyre, Longyearbyen 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Nordenskiöldkysten *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt
* Kart over ramsarområdet[*død lenke*] – Direktoratet for naturforvaltning.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
**Oetz** (uttales «øts») er en kommune i Tirol (Østerrike). Den ligger i Ötztal, som den har gitt navn til. Ötztal har i sin tur gitt navn til Ötztal-Alpene (som igjen har gitt navn til «ismannen» Ötzi). Ötztal-Alpene begrenser kommunen i vest; i øst ligger Stubai-Alpene. Det høyeste fjellet ved kommunen er Acherkogel (3008 moh.).

Nabokommunene er Sautens mot inngangen av Ötztal og Umhausen oppover dalen. Via Kühtaipasset (2017 moh.) i øst er Oetz også forbundet med Sellraintal.

Historie
--------

Området var allerede bebodd minst 500 år før vår tidsregning. Landsbyen *Etze* ble nevnt for første gang i 1166, da hertug Henrik (Løven) av Bayern overdro området til klosteret Wilten. Også klosteret Frauenchiemsee hadde besittelser her og bygget rundt 1200 borgen *Auenstein*. Etter stridigheter om overhøyheten i kommunen mellom fyrstbiskopen av Brixen og grevene av Ulten falt hele området i 1267 til grev Meinhard II av Tirol.

Oetz ble setet for dommeren for hele dalen, som derfor fikk navnet Ötztal.

Referanser
----------

1. ↑  «Dauersiedlungsraum der Gemeinden Politischen Bezirke und Bundesländer - Gebietsstand 1.1.2018». Statistik Austria. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Oetz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Uthaugsgården** er et kulturhistorisk museum på Uthaug i Ørland. Museet ble etablert i 1990 på grunnlag av et intakt gårdsanlegg fra 1740 med en variert virksomhet innen landbruk, fiske og handel.

Den eldste delen av stuebygningen ble bygget i 1740, mens gården fremdeles tilhørte Austråttborgen. Gården ble i 1829 kjøpt fra Austrått av Christoffer Jakobsen Lund (1789–1851). Hans familie eide gården inntil den i 1990 ble kjøpt av Ørland kommune for å opprette museum. 

Fra 1869 ble handelshus, skipsekspedisjon og telefonsentral knyttet til gården, og gården hadde utstrakt virksomhet som pensjonat. I 1897 ble det etablert poståpneri her. Handelsvirksomheten opphørte i 1972. 

Ordfører i Ørland Hans Aage Uthaug var gårdbruker her. Hans bror Jacob C. Uthaug var også ordfører.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Uthaugsgården – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 
* Uthaugsgården; Yrjar heimbygdslag
**Oerlikon 20 mm maskinkanon** er en serie maskinkanoner designet av Reinhold Becker under første verdenskrig og ble produsert i stort omfang av Oerlikon Contraves og andre. Den er også forløperen for Hispano 20 mm maskinkanonene.

Den opprinnelige kanonen brukte 20x70RB ammunisjon og hadde en skuddtakt på 300 granater i minutter. Den har ett løp og mates med ett 60-granaters magasin som står på toppen av våpenet. Våpenet må ha smurt ammunisjon for å fungere. Patentet ble solgt i 1919 til sveitsiske Seebach Machinenbau Aktien Gesellschaft (SEMAG), som kort tid etter ble kjøpt av Werkzeug Maschinenfabrik Oerlikon, også fra Sveits. Kombinasjonen av relativt høy skuddtakt og granater med sprenglanding gjorde at den var i utstrakt bruk under andre verdenskrig. Tyskerne hadde den montert som antiluftskyts på båter og utviklet en lettere variant til bruk i sine jagerfly, kalt MG FF 20mm maskinkanon.

Før utbruddet av krigen bestilte Royal Navy et større parti fra Oerlikon, men krigen gjorde at bare noen få ble levert. Britene fikk kjøpt produksjonsrettighetene og Royal Navy klarte å få smuglet ut tegningene og nødvendig dokumentasjon til å starte produksjonen. Oerlikon-kanonen ble brukt som antiluftskyts på båter, og en variant ble prøvd ut som maskinkanon i Hawker Hurricane. Modellen for bruk i fly var ikke vellykket, og førte til utviklingen av Hispano 20 mm maskinkanon. Utover i krigen begynte også amerikanerne å bruke våpenet som antiluftskyts, og Oerlikon-kanoner ble produsert i store kvanta. Forskjellige varianter er fremdeles i bruk mange plasser idag (2009).

De ble brukt i stor utstreknining på handelsskip under Andre verdenskrig

Referanser
----------

1. ↑  Jon Michelet En sjøens helt - Skytteren

Eksterne lenker
---------------

* (en) 20 mm Oerlikon gun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Of Oerlikons and other things...» (engelsk)

Portal: Andre verdenskrig
**Urban Tunélls Klezmerband** (etablert 2001 i Trondheim) er en norsk musikkgruppe (klezmer med jazz-tilsnitt) bestående av initiativtaker Tor-Petter Aanes på piano og vokal, Morten Michelsen klarinett, Jovan Pavlovic trekkspill/kaval og Sondre Meisfjord bass.

Den var opprinnelig (2001) trioen **urban tunnels klezmerensemble** med Aanes og Michelsen, samt Ole Morten Vågan bass. Gruppen ga ut *Naked nigun* (Etnisk musikklubb, 2005)
og *Zemer atik* (UpNorth Discs, 2006), med bidrag fra Stig Rennestraum trommer og Ensemble Nord (med Ingrid Marie Willassen, Tørris Koløen Bakke og Eero Voitk/Sigrun Eng) på strykeinstrumenter. De gjestet Oslo Jazzfestival 2006 med den ungarske cimbalom-spiller László Rácz.

Diskografi
----------

* *Naked Nigun* (2005)
* *Zemer atik* (2006)
* *Upnorth Balkan Beats – the Kohib Remixes* (4 spor, EP på Upnorth Discs, 2007)

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* urbanklezmer.com
* myspace.com/urbanklezmer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Samuel Roberts** (født 15. desember 1827, Horncastle i Lincolnshire, død 18. september 1913 i London) var en britisk matematiker som i 1878 ble valgt til Royal Society-fellow.

> He was simply a private gentleman who pursued researches from pure love of investigation and desire to extend the boundaries of subjects that were attractive to him. And he never sought any recognition of his work; for him it was entirely its own reward.
> 
> 
> J W L Glaisher, Samuel Roberts, J. London Math. Soc. 13 (1914), xlix-liii.
> 
> 

I 1845 ble Roberts immatrikulert ved University of London. Han fikk i 1847 sin Bachelor of Science i matematikk, og i 1849 ble han Master of Science i matematikk og fysikk som beste i sin klasse. Roberts fortsatte med et studium i rettsvitenskap og ble i 1853 advokat (engelsk: *solicitor*). Etter å ha arbeidet som advokat noen år gikk han tilbake til matematikken. Hans første artikkel innen matematikken ble publisert i 1848, og i 1865 var han en viktig initiativtaker ved grunnleggelsen av London Mathematical Society (LMS). I årene 1866–1892 var han LMS' juridiske rådgiver, 1872–1880 dens kasserer, og 1880–1882 ledet han LMS. I 1896 tildelte LMS ham De Morgan-medaljen. Alt arbeidet innenfor matematikken gjorde Roberts uten å inneha noen akademisk posisjon.

Roberts publiserte artikler innenfor ulike matematiske områder som for eksempel geometri, interpolasjonsteori og Diofantiske ligninger.

Referanser
----------

1. ↑   MacTutor History of Mathematics archive, besøkt 22. august 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Oversikt over fellows ved Royal Society
3. ↑  Oversikt over LMS' ledere på MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews
4. ↑  Oversikt over DeMorgan-medaljeinnehavere på MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews

Eksterne lenker
---------------

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F.: Roberts' biografi på MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MacTutor **·** VIAF
 |
**Sven Verner Furberg** (født 16. april 1920 i Sande i Vestfold, død 15. mars 1983 i Oslo) var en prisbelønt norsk kjemiker, biolog og krystallograf, kjent for sin spiralmodell av DNA fra 1949.

> ...a remarkable achievment for it's time ...absolutely essential to us
> 
> 
> Nobelprisvinner Francis Crick om Furberg's 1949-modell av DNA-molekylet.
> 
> 

Etter examen artium 1940 og cand.real. fra Kjemisk institutt (UiO) 1946, tok han doktorgrad på strukturene i cytidin ved Birkbeck, University of London 1949. Han klarte å måle vinklene mellom ulike atom i DNAets fire byggesteiner (nukleotider), og la frem en spiralmodell med vinkelrett plasserte baser (delmolekyler) pekende innover (ikke utover), men med bare én nukleotidkjede, et arbeide James D. Watson og Francis Crick refererte til i 1953 på vei mot Nobelprisen i fysiologi eller medisin de mottok i 1962. Furberg var på UNESCO-oppdrag i Uruguay som ekspert i krystallografi ved Universitetet i Montevideo 1955-56 og tidvis dosent ved Universitetet i Bergen. Fra 1957 var han dosent ved UiO etter Milda Prytz (1891–1977), og han overtok i 1966 professoratet etter Otto Bastiansen ved Universitetet i Oslo. Furberg etablerte i tiden frem til 1983 blant annet en lab for studie av kjempemolekyler som er bygd opp av opptil flere tusen atomer som er bundet sammen med kovalente bindinger.

Verv og premier
---------------

* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 1966
* innvalgt i den europeiske organisasjon for molekylærbiologi
* redaktør Acta Chemica Scandinavica, serie A, delen for uorganisk og fysikalsk kjemi fra 1975

Utgivelser
----------

* Sven Furberg (1952). «On the structure of Nicleic Acid». *Acta Chem. Scand.* (6): 634.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sven\_Furberg[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Sven Furberg i Store norske leksikon
3. ↑  Thormod Henriksen. «Biofysikk og miljøfysikk ved Universitetet i Oslo» (PDF).
4. ↑  Tonje Eliasson (5.4.2003). «Den forsmådde DNA-forsker». Dagsavisen.
5. ↑  Morten Falck (16.4.2003). «Skitten kamp om arv og ære». Aftenposten.
6. ↑  James D. Watson og Francis Crick (25.4.1953). «A Structure for Deoxyribose Nucleic Acid». *Nature*.
7. ↑  Dag E. Helland (25.4.2003). «Modellen som forklarte arvestoffet». Bergens Tidende.
8. ↑  Arvid Mostad. «Nordmann med DNA-nøkkelen». Apollon. [*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni
 |
**Samuel Robbins Brown** (født 16. juni 1810 i Connecticut i USA, død 20. juni 1880 i Stockbridge i Massachusetts) var en av de første protestantiske misjonærer i Kina og Japan. Han virket for The Reformed Church of America.

Utdannelse
----------

Brown studerte ved Yale (avslutning i 1832) og deretter teologi i Columbia i Sør-Carolina. Deretter underviste han i fire år (1834–38) ved *The New York Institution for the Deaf and Dumb*.

Kina
----

I 1838 dro han til Kanton, og åpnet for Morrison Education Society den første protestantiske skole i det kinesiske rike. Hans rapporter fra skolen ble offentliggjort i *The Chinese Repository* for 1840 til 1846, og Brown bidro også en rekke andre artikler vedrørende Kina til dette tidsskriftet.

Tilbake til USA
---------------

Etter ni års utetjeneste var hans hustrus helse sviktende. Da vendte Brown tilbake til hjemlandet, og ble pastor og lærer i Owasco Outlet, nær Auburn i staten New York (1851–59). Han gikk inn for opprettelsen av et *college* for kinner, og det skulle bli viorkeliggjort i Auburn, skjønt det ble etterpå flyttet til Elmira i New York.

Japan
-----

Med Townsend Harris-traktaten av 1858 ble Yokohama og Nagasaki i Japan åpnet for utenlandsk handel og bosetting. Brown seilte til førstnevnte havneby og opprettet en skole som skulle utdanne hundrevis av unge menn fra alle samfunnslag. Han oversatte Det nye testamente og underviste og forkynte i tyve år. Han var en av grunnleggerne av The Asiatic Society of Japan, og var en sentral skikkelse for utformingen av det nye Japan.

Død
---

Brown døde under et besøk hos en gammel venn i Massachusetts.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14355293v[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* William Elliot Griffis: *A Maker of the New Orient* (New York: F.H. Revell, 1902) Google Books Etext

### Verker

* *Colloquial Japanese* (1863), a grammar, phrase book, and vocabulary
* *Prendergast's Mastery System Adapted to the Japanese*
* translation of Arai Hakuseki's *Sei Yo Ki Bun: or, Annals of the Western Ocean*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** Hymnary
 |
**Sven Damsholt** (født 9. juni 1916, død 3. oktober 2016) var en dansk forfatter og forlagsbokhandler.

Liv og virke
------------

Sven Damsholt var sønn av forfatteren Ellen Brikxø Damsholt (1888–1928) i hennes annet ekteskap med bonden Damsholt.

Damsholt grunnla Sankt Ansgars Boghandel og Forlag i Bredgade i København i 1941, det samme år som han konverterte til katolisismen. Det katolske samfunn oppfordret ham til etableringen av bokhandelen.[] Han var handelsutdannet, men ikke bokhandlerutdannet, og kunne etter dagjeldende regler ikke bli godkjent.[] Så måtte han kjøpe bøkene til full pris på forlagene og selge dem uten fortjeneste.[] Til sist begynte forlagene å undre seg, og Gyldendal fikk skubbet til Forleggerforeningen og en godkjennelse kom i stand.[]

Han stod selv for oversettelse, redigering og trykking av mange bøker, særlig innenfor filosofi og religion. Han skrev også flere bøker selv.

Opprinnelig var forlaget katolsk basert. Senere forlot Damsholt det katolske miljø og hans forlag har siden utgitt bøker om flere religioner; foruten kristendom blant annet vedanta og buddhisme.

Damsholt oversatte Arthur Osbornes bok om Ramana Maharshi: *Ramana Maharshi and the Path of Self-Knowledge* (1963). Den danske tittelen er *Ramana Maharshi og vejen til Selvet*, utgitt på Skt. Ansgars Forlag i 1973.

Han var gift med Martha Böhmer (1920–2007) fra Sverige og far til seks barn, blant annet skuespilleren Therese Damsholt og lyrikeren psykolog Maria Damsholt.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Sven Damsholt på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |

Portal: Danmark
**Yin Fatang** (kinesisk: 阴法唐, født 1922 i fylket Feicheng i provinsen Shandong i Kina) er en kinesisk kommunistisk militær og politiker. I 1938 ble han med i Åttende rutearme og i Kinas kommunistiske parti. 

I 1951 deltok han ved inkorporeringen av Tibet i Folkerepublikken Kina og bodde deretter i regionen i tyve år og var en av et fåtall kinesiske funksjonærer der som lærte seg tibetansk. Han hadde nære bånd med Deng Xiaoping og Hu Yaobang.

I samband med reform- og åpningspolitikken ble han utpekt til partisekretær i Tibet. Yin gikk i bresjen for en liberalisering av politikken i Tibet, men på et mæte med den regionala folkekongressen i mai 1984 angrep han Dalai Lama åpent og sa at han ikke var velkommen tilbake til Kina om han ikke erkjente sine feil. Dette signaliserte en skjepelse av Beijings tibetpolitikk. Året etter ble Yin forfremmet til viktige stillinger i sentralregjeringen.

Referanser
----------

1. ↑  Tsering Shakya, *The Dragon in the Land of Snows: A History of Modern Tibet since 1947* (New York: Penguin Compass, 2000), ss. 380-1.
2. ↑  Tsering Shakya, s. 398f

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Baike Baidu
Klaverbearbeidelse (2min 51s)
**Pachelbels kanon** (originalnavn **Canon per 3 Violini e Basso,** dvs «Kanon for tre fioliner og generalbass», også kjent som **Kanon i D-dur**) er et kammermusikkverk av den tyske barokk-komponisten Johann Pachelbel skrevet i 1680-årene, opprinnelig for tre fioliner og generalbass. 

Stykket er Pachelbels mest kjente, og er spilt inn en rekke ganger i en stor mengde versjoner og bearbeidelser.

Oppbygning
----------

Kanon er en polyfon form der flere stemmer spiller samme melodi sekvensielt etter en gitt varighet, for eksempel en kvartnote, en takt etc. Pachelbels kanon er bygd over en ostinat bassfigur over en to takts lang akkordprogresjon: *D – A – h – fiss / G – D – G – A*. Sekvensen gjentas 28 ganger – medregnet avslutningstakten – over totalt 57 takter. Akkordskjemaet følges strengt, selv om fra det fra takt 44 skjer en alterasjon på det syvende trinn (ned fra ciss til c). Kanonen etterfølges av en gigue.

De første ni taktene av *Kanon i D-dur*: Fiolinene spiller en trestemt kanon over bass-stemmen med det ostinate motivet som utgjør den harmoniske strukturen. Fargene markerer her tre av de i alt 28 variasjonene av kanontemaet og viser når kanon-elementene settes inn.

Pachelbels kanon i dag
----------------------

Dette musikkstykket har overlevd gjennom århundrene, og har spesielt etter 1970-årene fått en stor utbredelse. Det er i dag velkjent for et stort publikum og er kanskje et av de mest gjenkjente klassiske komposisjoner. Verket har stor betydning innen dagens populærmusikk og fremføres fortsatt ofte.

Elementer fra komposisjonen, og da spesielt akkordprogresjonen *I V vi iii IV I IV V*, brukes i nær sagt alle musikksjangre.

Referanser
----------

1. ↑  *Johann Pachelbel's Canon in D major and popular culture*, origenmusic.com/
2. ↑  Pop Music: What hit songs use a similar chord progression to Pachelbel's Canon?

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pachelbel's Canon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Gitarre: Akkordprogressionen: Die Pachelbel-Folge*, samling av sanger som følger Pachelbels akkordprogresjon.
* *Der Parallelismus (die ›Pachelbelsequenz‹)*, «Harmoni og stemmeføring i Pachelbels akkordprogresjon», musiktheorie-aktuell.de
* Gustav Beckman: *Johann Pachelbel als Kammerkomponist*, Archiv für Musikwissenschaft 1918 med noter
* Pachelbels Kanon: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.
* Kanon og gigue (Kantoreiarchiv)
* Fritt tilgjengelige arrangementer av *Kanon i D* (Cantorion.org)
* Pachelbels Kanon (Youtube)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Vektorfelt i planet
Et **vektorfelt** er i matematikken en  funksjon som tilordner ethvert punkt i rommet en vektor. 

Vektorfelt brukes i anvendt matematikk og fysikk for å representere fysiske størrelser som har både retning og størrelse, og som varierer i rommet. Eksempler på slike størrelser er væskehastighet og magnetiske kraftfelt.

Formell definisjon
------------------

Et vektorfelt er en funksjon f\colon D \rightarrow C der både definisjonsmengden og verdiområdet er inneholdt i et euklidsk vektorrom.

Navnet vektorfelt blir ofte brukt for funksjoner definert i et euklidsk rom for å skille desse fra skalarfelt eller tensorfelt.

I det følgende eksempelet er vektorfelt **F**(*x,y,z*) definert i **R**3:

 \mathbf{F}(x,y,z) = (x+y)\mathbf{i} + x \mathbf{j} + xyz\mathbf{k},
der **i**, **j** og **k** er basisvektorer i **R**3.

Potensialteori
--------------

I potentialteori studerer en vektorfelt **F** som kan representeres av et skalarfelt *V* ved sammenhengen

 \mathbf{F} = - \nabla V 
Her kalles da *V* et *potensial* eller et *potensialfelt* knyttet til **F**. Et vektorfelt som kan representeres ved et potensial kalles et konservativt felt. 

Linjeintegralet av et konservativt felt langs en lukket kurve er lik null.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** NKC
 |
***Oppbrudd*** var et norsk venstreside-tidsskrift, utgitt for studenter i Oslo. Første nummer kom i 1966, og bladet kom ut jevnlig gjennom hele 1970-tallet og deler av 1980-tallet.

*Oppbrudd* var rundt 1970 et sentralt organ i den nye ml-bevegelsens aktivitet blant studentene ved Universitetet i Oslo. Bladet var først organ for Sosialistisk Folkepartis studentlag, senere for SUF-stud, en organisasjon som skiftet navn til SUF(m-l) i 1969. 

Da SUF(m-l) i 1973 etablerte seg som AKP(m-l)s ungdomsorganisasjon under navnet Rød Ungdom, ble *Oppbrudd* organ for RU ved Universitetet i Oslo. Da bevegelsen året etter stiftet eget studentforbund og etablerte seg på flere høyere læresteder, ble *Oppbrudd* organ for Norges Kommunistiske Studentforbund i hele Oslo.

Fra 1969 gikk *Oppbrudd* over til avisformat etter de første åra å ha variert mellom dette og et mindre tidsskriftformat. I bevegelsens mest aktive periode på 1970-tallet kom avisen med 8 - 10 utgaver i året, senere mindre hyppig. I tillegg til de ordinære, trykte utgavene ble det distribuert en rekke ekstranummer i stensilert form.

Redaktører
----------

Bladet kom med mange utgivelser uten at redaktør eller ansvarlig utgiver var oppgitt, ergo er lista ikke komplett. 

* Lars Edgar Berg (1968)
* Roald Aune (1968)
* Stein Rafoss (1969)
* Lars Ivar Hansen (1969)
* Torbjørn Melbye (1971 - 1972)
* Brita Hunskaar (1973)
* Per Gunnar Gabrielsen (1973)
* Ole P. Jupskås (1974)
* Jørgen Gunnerud (1974 - 1977)
* Jørn Magdahl (1978 - 1979)
* Kjersti Botnedal (1982 - 1983)
* Petter Opperud (1983)

Kilder
------

* *Oppbrudd*, årgangene 1968 - 1983

Referanser
----------

1. ↑  Se bibliografisk oppslag for Nasjonalbiblioteket på Oria, besøkt 14. april 2018.
**Økomarxisme** er en retning innen marxismen som legger særlig vekt på kapitalismens miljøødeleggende sider. Begrepet er kontroversielt, for eksempel har John Bellamy Foster, en fremtredende marxistisk miljøteoretiker, i boka *Marx' Ecology* kommet med belegg for at marxismen i seg selv er en økologisk teori. Forsvarerne av begrepet, derimot, viser til den økologisk særdeles svake praksisen i Sovjetunionen, og argumenterer for at det er nødvendig både å vektlegge de økologiske sidene ved marxismen og også gå inn på økologisk kritikk av visse fortolkninger av marxismen. Et eksempel på dette er Joel Kovels bok *The Enemy of Nature*.

Økomarxister legger særlig vekt på at kapitalakkumulasjon, dvs. drivet etter profitt, er uforenelig med en bærekraftig utvikling. Dette skaper et bruk-og-kast-samfunn og er et system der miljøtiltak er ulønnsomt. Det skaper også et system med miljøskadelig overforbruk i den rike verden og en like miljøskadelig fattigdom i resten av verden. Økomarxisme står i motsetning til for eksempel dypøkologien ved at det ikke er produksjon og materialisme som sådan som skaper miljøproblemene, men omstendighetene dette skjer i. Ifølge økomarxister er kapitalismens endelikt og et sosialistisk samfunn betingelser for å overvinne den økologiske krisen.

Eksterne lenker
---------------

* Joel Kovel og Michael Lowys økososialistiske manifest
* Pål Steigan: Veiskille – finnes det noen vei ut av miljøkrisa?
* Terje Valen: Marxistisk renessanse – kommunistisk offensiv
**Supersonic Wave Engine (SWE)** («Supersonisk bølge-motor») er en type forbrenningsmotor under utvikling (2010) med vesentlig høyere virkningsgrad enn dagens forbrenningsmotorer. Motoren omformer forbrenningsenergien til elektrisk energi ved en høyfrekvent lineær bevegelse. Den forventes å gi mindre utslipp og inneholder få bevegelige deler.

Funksjonsprinsipp
-----------------

Dagens bensin- og dieselmotor er bygget opp med en eller flere sylindere med stempler som får en veivaksel til å rotere mens gassturbiner er bygget opp med skovler som alle er montert på en felles roterende aksel. Den produserte kraften tas ut direkte som mekanisk energi eller som en skyvkraft. Denen type mototorer er alle basert på en forbrenning som skjer ved hastigheter under lydhastigheten, ved deflagrasjon.

Supersonic Wave Engine er bygget opp rundt en høyfrekvent lineær bevegelse som driver en elektrisk generator. I et forbrenningskammer skapes en puls med en frekvens på 50 Hz idet brennstoffet detonerer. Gassen i forbrenningsrommet trenger ikke kompresjon som i en ottomotor eller turbin. Per i dag (2010) eksperimenteres med et trykk på 1,5 bar. Detonasjonen er kraftig, men bevegelsen er liten og stempelet beveger seg bare 2–3 mm. Stempelet kan derfor trolig erstattes av en membran. Bevegelsen fra stempelet overføres til et system av oscillerende masser og fjærer som igjen driver en lineær generator. En forventer en virkningsgrad i størrelsesorden 40-45% med tilsvarende mindre drivstofforbruk og forurensning. Aktuelle drivstoff er naturgass, metan, biogass og hydrogen.

Anvendelser
-----------

En umiddelbar mulig anvendelse for SWE er i plug in hybrid biler. Ellers er en rekke anvendelser tenkbare:

* Elektrogeneratorer
* Skipsmaskiner

Omtale
------

Det internsjonale energibyrået IEA mener at verden trenger en vesentlig reduksjon av utslipp av CO2, noe som vil kreve vesentlig mer effektive forbrenningsmotorer.
WWF ser på SWE som et mulig betydelig teknologisk fremskritt.

Referanser
----------

1. ↑  
«NEO power Technology». Arkivert fra originalen 5. desember 2009. Besøkt 25. januar 2010.
2. ↑  
Anders J. Steensen:*Fremtidens motor kan komme fra Hokksund*, Teknisk Ukeblad nr 2, 2010
3. ↑  
WWF om SWE[*død lenke*]
«Appenzeller» har flere betydninger.
**Appenzeller sennenhund** (tysk: *Appenzeller Sennenhund*) er en mellomstor hunderase som opprinnelig stammer fra Appenzell-området i østre Sveits, der den har fungert som gårds og kveghund.

Opprinnelse og alder
--------------------

Appenzeller sennenhund
Opphavet til appenzeller sennenhund er uklart, men den har trolig en felles progenitor med de andre sennenhundene. Mest sannsynlig er det at den nedstammer fra mellomstore såkalte *sveitsiske slakterhunder*, som fantes der alt i middelalderen. Noen kynologer har også antydet blodslinjer fra tibetansk mastiff og nordiske hunderaser, men et slikt slektskap er aldri blitt dokumentert.

Appenzeller sennenhund ble etablert som egen hunderase i 1898 og er således den eldste av sennenrasene hva rasestandard angår, men rasen som sådan er trolig allikevel den mest sjeldne av dem utenfor hjemlandet. Rasestandarden ble i sin tid fastsatt av Max Siever. Den første raseklubben ble etablert i 1906.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Appenzeller sennenhund beskrives i gamle kilder som en «flerfarget mellomstor hund» som er «svært lydig». Den er betydelig mindre enn grosser schweizer sennenhund og finnes i de to grunnfargene sort og havannabrun, begge med symmetriske rustrøde og hvite tegninger. Pelsen består av to lag (dekkhår og underull). Dekkhårene vokser tett og er tykke og skinnende. Underullen er tykk og skal være enten sort, brun eller grå (men må ikke synes gjennom dekkhårene).

Hannen blir omkring 52-56 cm (± 2 cm) i skulderhøyde og tispen cirka 2 cm mindre. Vekten ligger normalt omkring 22-25 kg, avhengig av kjønn og type.

Bruksområde
-----------

Appenzeller sennenhund er en ypperlig brukshund med en rekke kvaliteter, også som trekkhund og kløvhund. Størrelsen gjør den også til en praktisk familiehund.

Lynne og væremåte
-----------------

Appenzeller sennenhund er en livlig, temperamentsfull, selvsikker, lojal og modig mellomstor hund, som kan være noe reservert overfor fremmede. Den fungerer godt som familiehund, men trenger godt med mosjon for å trives godt. Pelsen krever normalt vedlikehold.

Referanser
----------

1. ↑  «Appenzeller». *Hunderase.no* **(norsk)**. 13. oktober 2014. Besøkt 18. desember 2014.

Se også
-------

* Berner sennenhund
* Grosser schweizer sennenhund
* Entlebucher sennenhund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |