recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**William C. Foster** (født 28. desember 1880, død 18. januar 1923) var en pionér innen amerikansk filmkunst. 

Han ble født i Bushnell, Illinois, den 28. desember 1880, og arbeidet for det Chicago-baserte Selig Polyscope Company i 1901. Foster døde den 18. januar 1923, av komplikasjoner relatert til syfilis. Han er kjent fra flere filmer som f.eks. Floorwalker, The Fireman, The Count og The Vagabond som alle sammen ble publisert mellom 1900 og 1920. Han solgte senere en rekke bilder for regissører som Frank Lloyd, inkludert A Tale of Two Cities (1917) og The Silver Horde (1920), og han har også jobbet sammen med regissør Lois Weber på flere filmprosjekter.

Referanser
----------

1. ↑   www.mymovies.it[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) William C. Foster på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) William C. Foster i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) William C. Foster på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) William C. Foster på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) William C. Foster hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BNE
 |
**Handan Sultan** (født ukjent år i Bosnia, død 9. desember 1605) var en validesultan i Det osmanske rike under sin sønn sultan Ahmed I fra 1603 til 1605. 

Hun ble hentet i Bosnia og ble slavinne hos Cerrah Mehmed Pasha, som gav henne som gave tll den senere Mehmet III da han ble utnevnt til guvernør i Saruhan i 1583. Da Mehmet III i 1595 besteg tronen, ble hun installert i det keiserlige osmanske harem, der sultanmoren Safiye Sultan i pakt med sedvane hadde førsterangen. 

Da henne segen sønn besteg tronen åi1603 ble hun selv som sultanmor høyest av rang blant alle kvinnene i haremet og førte tittelen *validesultan*, mend hennes forgjenger Safiye Sultan og resten av hennes ektemakes harem ble ført til Eski Saray, det gamle palass for pensjonerte konkubiner. Sammen med sin sønns lærere Mustafa Efendi ble hun sin sønns fremste rådgiver, og bestrebet seg på å sikre hans stilling og rense ut Safiyes kontakter fra palasset. Hun begunstiget bosniere, og støttet opp om Yavuz Ali Pashas of Boşnak Derviş Mehmed Pashas karrierer.

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på serbisk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Börekçi, Günhan (2010). Factions And Favorites At The Courts Of Sultan Ahmed I (r. 1603-17) And His Immediate Predexessors.
**Natronsjøen** (cirka 600 moh.) er en grunn (i snitt cirka 50 cm dyp) endorheisk sodasjø med høy pH (10,5–12). Innsjøen ligger i hovedsak i det nordlige Tanzania, men en ørliten del av den strekker seg også over grensen til Kenya. Området der innsjøen ligger tilhører den østre Riftdalen og er et av Afrikas viktigste hekkeområder for flamingoer. Sør for innsjøen troner vulkanen Ol Doinyo Lengai. Internasjonalt har Natronsjøen status som både Ramsarområde og IBA-område, men innsjøen mangler nasjonal beskyttelse.

Temperaturen rundt Natronsjøen er ofte over 40 °C, men den kan av og til nå opp i 60 °C, noe svært få arter tåler. Natronsjøen får i hovedsak tilsig fra den sørlige Ewaso Ng'iroelva. Innsjøen varierer mye i størrelse på grunn av tørketiden. Etter hvert som vannstanden synker med tørken, øker saliniteten i vannet, og med dét øker også produksjonen av halofile mikroorganismer, som blågrønnbakterier. Dette er primærnæring for de høyt spesialiserte filteretende flamingoene. Dvergflamingoen (*Phoeniconaias minor*) har denne innsjøen som et av sine primære hekkeområder, og kan opptre her i horder på én million individer. Det skjedde blant annet i 1957.

Den største trusselen mot Natronsjøen som habitat for hekkende fugler er planer om å åpne opp for gruvedrift etter de rike mineralforekomstene der. I så måte ledet BirdLife International i 2007–2009, med støtte fra Lake Natron Consultative Group (en koalisjon av 56 institusjoner), en kampanje mot storskala gruvedrift der etter mineraler, som endte med suksess. De viktige hekkeområdene regnes imidlertid ikke som sikret for framtiden, så det er fortsatt stort fokus på hva lokale myndigheter gjør framover.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Zoltan Waliczky (13 Oct 2016). Irreplaceable - Lake Natron, Tanzania. *BirdLife International*. Besøkt 2016-10-23
2. ↑  *Lake Natron*, Tanzania/Kenya. elevationmap.net. Besøkt 2016-04-09
3. ↑  del Hoyo, J. (2016). Flamingos (Phoenicopteridae). In: del Hoyo, J. Elliott, A. Sargatal, J. Christie, D.A. & de Juana, E. (eds.). *Handbook of the Birds of the World Alive*. Lynx Edicions, Barcelona. Besøkt 2016-04-09

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Natron – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames **·** Ramsar
 |
*Cortegiano*, 1549

***Il libro del cortegiano*** (*Hoffmannens bok*) er et verk av den italienske renessanseforfatteren Baldassare Castiglione. Boka kom ut i 1528, og tegner et idealbilde av sin tids hoffmann og diplomat. Castiglione hadde da han skrev boka en karriere bak seg som betrodd hoffmann og sendemann, både for hertugen av Urbino og som pavelig nuntius.

Boka er skrevet i samtaleform, og foregir å gjengi samtaler som føres ved hoffet i Urbino. Samtalene strekker seg over fire kvelder. De to første handler om de egenskapene som en hoffmann bør ha. Han må være av edel byrd og i tillegg ha erhverva seg dannelse i filosofi, litteratur, kunst og musikk. Like viktig er det å ha kunnskap om våpen og militære spørsmål. Han skal for øvrig være så godt inne i disse spørsmåla at han kan føre en uanstrengt samtale om dem, som om det var en ren fornøyelse å diskutere dem.

Den tredje kvelden dreier samtalen over på ønskverdige egenskaper hos en hoffdame. Den fjerde og siste kvelden handler om forholdet mellom hoffmannen og fyrsten. Her avsluttes boka med en filosofisk utredning om kjærlighetens vesen og menneskets forhold til det skjønne.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
Utsyn fra Torget mot Olavskleivå. Foto: Arne Kvitrud, 2010 
**Olavskleivå**, eller **Kleven**, var den bratte skråningen fra Lars Hertervigsgate opp til Løkkeveien i Stavanger. Området var fra gammelt delt i Vasskleivå og Brattkleivå.

Navnebruk
---------

Hus i Øvre Klevegate i Olavskleivå i Stavanger. Foto: Arne Kvitrud, 2012 
Navnet Olavskleivå ble tatt i bruk på 1800-tallet, og var koblet mot middelalderens Olavsklosteret som lå like nedenfor og Olavskjeldå. Gatenavnet Olavskleivå kom i 1861.

Navnet Kleven ble konsekvent brukt i et stort antall 1600- og 1700-talls kilder. 

Sankt Oles kilde eller Olskjeldå er omtalt første gang i 1745.

Historie
--------

Det er begrenset med arkeologisk materiale. I 1960 ble det funnet en kokepotte – som kan være fra middelalderen. I tillegg er funnet en kløvd kvernstein av uviss alder. 

Olavskleivå hørte trolig til Eiganes. Eiganes var da eid av biskopen fram til reformasjonen, så kongen til 1607, og så byen Stavanger. 

Når Kleven ble bebygd er uvisst, men det var bosetninger der på 1630-tallet. Området besto på 1700-tallet av et stort antall småhus, som var bygget tett sammen. Skattelistene viser at de som bodde der var i stor grad arbeidsfolk, håndverkere og sjømenn. På 1850-tallet lå byens postkontor i Olavskleivå og noe senere Jernbanehotellet.

Dagens Olavskleivå
------------------

I etapper fra 1950- til 1970-tallet ble en stor del av bebyggelsen revet, delvis under stor strid mellom de som ville bevare og de som ville bygge nytt og stort. Det var for å bygge Rådhuset (opprinnelig bibliotek), kommunale kontorer, svømmehall, parkeringsplasser, Straensenteret og park med minnesmerker for Christian Bjelland og Arne Rettedal.

Store og Lille trappegang har endret seg, men blitt delvis bevart. Bekken som rant i det som var Bekkegata, er lagt synlig i en liten strekning mellom Rådhuset og svømmehallen. Resten av bekken ligger i rør. Kvilesteinen er fredet. Over Olskjeldå er det satt en fontene med en skulptur. En del av bebyggelsen i området rundt Olav Kyrresgate er bevart, herunder huset til Stavanger klubbselskap.

Kultur
------

Det er skrevet flere viser og dikt om Kleivå, som:

* "Kleiva-visaa" ("Paa Kleivaa der har me ein Kjerregaard...")
* "Kleven" av G.S. ("Smale fortau, søleskvetter, ...")
* "I min by" ("I min by ligger et hus...")

Olavskleivå er temaet i rekke bilder og tegninger fra Mons Gabriel Monsens akvarell fra 1856 og framover.

Kilder
------

* Anders Bærheim: "Fra Olavsbrønnen til "Sinklegaards Hauge", Dreyermappen, 1957.
* Arne Bang Andersen: "Det gamle Olavsklostret i Kleivå", Stavanger Aftenblad 13.7.1951.
* Arne Kvitrud: "Hvor lå Olavsklosteret i Stavanger?", I Ætt og heim, Lokalhistorisk årbok for Rogaland 2006.
* Ludvig Solheim: "Olskjellaa i Stavanger". Rogaland Historielag Årshefte 1924, Stavanger.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Zimmermann-telegrammet fullt avkodet og oversatt til engelsk.
**Heinrich Julius Ferdinand von Eckardt** (født 20. juli 1861 i Riga, død 3. mars 1944 i Jena) var en tysk diplomat.

Liv og virke
------------

Heinrich von Eckardt var baltertysk; han var sønn av Julius von Eckardt og onkel til Felix von Eckardt. Han studerte rettsvitenskap fra 1881 til 1885 ved universitetet i Jena. I 1886 dro han til Konstantinopel og i 1888 trådte han inn den tyske utenrikstjeneste. Fra 1899 var han postert i Teheran, senere i Beograd og Athen. Fra 1908 til 1910 var han ministerresident i Havanna.

Fra 1911 til 1914 var han ministerresident i Cetinje i Montenegro. Dette var unfder Balkankrigene. Han var til stede den 27. april 1913 da Østerrike krevde overfor kong Nikola at Montenegro skulle returnere Scutari til Albania.

Mest kjent er han blitt ved sin tjeneste fra 1914 til 1919 som ministerresident i Mexico.

Etter at den tysk-støttede president Victoriano Huertas favgang og eksil i 1914, var den tyske innstilling overfor den nye president, Venustiano Carranza, markant negativ. Eckardt anså at Carranzas regjeringsministerier var sinnbilder på vulgaritet og forderv. Hans holdning overfor presidenten forble bitter, til tross fot de forsøk Carranza gjorde for å få has på anti-tyske publikasjoner. Eckhard beskrev presidenten som en pedantisk middelmådighet.

Eckardt fikk tidlig i 1917 det såkalte *Zimmermann-telegrammet*; instrukser fra Berlin om at han skulle fremlegge for president Venustiano Carranza et forslag i to deler: For det første å inngå i allianse med Tyskland, og for det andre om å gå til krig mot USA dersom USA skulle oppgi sin nøytralitet under verdenskrigen ved å inntre på britisk side. Telegrammet ble snappet opp av britisk etterretning og dechiffret, og offentliggjort i USA. Selv om innholdet således allerede var sendt, fremla Eckardt forslagene en måned etter de var avsendt for den meksikanske utenriksminister Cándido Aguilar. Aguilar var velvillig, men til sist avviste han og presidenten forslaget, hovedsakelig fordi innholdet allerede var blitt alment kjent.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Georg von Hertling, Hugo Graf von und zu Lerchenfeld auf Köfering und Schönberg: *Briefwechsel Hertling-Lerchenfeld 1912–1917. Dienstliche Privatkorrespondenz zwischen dem bayerischen Ministerpräsidenten Georg Graf von Hertling und dem bayerischen Gesandten in Berlin Hugo Graf von und zu Lerchenfeld H. Boldt.* 1973, s. 823 (Auszug)

Eksterne lenker
---------------

* "Mexican-German Relations, 1910-1918" Arkivert 2. november 2014 hos Wayback Machine. WibeMedia.com
* "Die Reichsgründung Bedeutete Einen Einschnitt" (Nyary, Josef), oppdatert 25. juli 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Pottenstein** er en by i den tyske delstaten Bayern, i det sydlige Tyskland. Byen hadde i 2005 ca. 5500 innbyggere.

Geografi
--------

Byen ligger i Landkreis Bayreuth i Oberfranken i hjertet av naturparken *Fränkische Schweiz*, ca. 23 km sydvest for byen Bayreuth og ca. 26 km øst for Forchheim. Byen ligger ved foten av en høy klippe hvor den 1000 år gamle borgen ligger.

Historie
--------

Pottensteins historie kan spores tilbake til år 918, men den fikk bystatus først i 1323. Byen hørte inn under Bamberg i lang tid. Under en stor bybrann i 1736 ble 60 hus ødelagt og kirken ble også skadet. Pottenstein ble en del av Bayern i 1803. 

Under andre verdenskrig anla tyskerne en konsentrasjonsleir her som var underlagt Flossenbürg leir.

Severdigheter og museer
-----------------------

* *Teufelshöhle*;

En av de største dryppsteinshuler i Tyskland. Lengden på hulen er ca. 1,5 km og en guidet tur tar 45 min. En stort åpent hulrom kalt *Weiherbachdalen* er 13 m bred, 11 m høy og 80 m dyp. Noen av formasjonene inne i hulen er antatt å være rundt 1 million år gamle, mens de yngre formasjonene er om lag 30 000 til 40 000 år gamle. Det er funnet mange dyreskjeletter deriblant av bjørner i hulene.
* *Fränkische Schweiz Museum*;

Museet ligger i *Tüchersfeld* og inneholder bl. a. en omfangsrik samling bindingsverkshus, kalt *Judenhof*.
* *Burg Pottenstein*;

Borgen ble grunnlagt på 1100 tallet og tjente som sikring av området mellom *Obermain* og *Pegnitz*. Den ligger ca. 60 m over byen og inneholder et museum som bl. a. viser tredveårskrigen. Borgen var også oppholdssted for den hellige Elisabeth av Thüringen i 1228.

Galleri
-------

* Burg Pottenstein*Burg Pottenstein*
* Pottenstein Sentrum*Pottenstein Sentrum*
* Bartholomäuskirken*Bartholomäuskirken*
* Panoramabilde*Panoramabilde*

Referanser
----------

1. ↑  «Alle politisch selbständigen Gemeinden mit ausgewählten Merkmalen am 31.12.2018 (4. Quartal)». Statistisches Bundesamt. Arkivert fra originalen 10. mars 2019. Besøkt 10. mars 2019.
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Pottenstein (Upper Franconia) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Fannrem** er et sted i Orkland kommune i Trøndelag. Det ligger fem kilometer sør for kommunesenteret Orkanger, og det er en sammenhengende bebyggelse mellom de to stedene. Orkanger/Fannrem er det største tettstedet i Orkdal kommune med 8 890 innbyggere per 1. januar 2022.

Fannrem sentrum består stort sett av butikker og servicevirksomheter, men stedet har én stor industriarbeidsplass, Orkel AS, som lager landbruksmaskiner.

På Fannrem ligger også Norgesfôr Orkla, ei kornmølle som tar imot korn fra hele orkdalsregionen.

Fannrem er hjemstedet til Nils Arne Eggen, Knut Torbjørn Eggen og Roar Ljøkelsøy. Flere spillere som har spilt på Rosenborg kommer fra stedet. Utover Nils Arne Eggen har stedet også oppfostret spillere som Øystein Wormdal og Knut Torbjørn Eggen.

Orkdal kommunes tusenårssted er på Fannrem, og her står bl.a. skulpturen Go`foten.

Referanser
----------

1. ↑   *Folke- og boligtellingen i Norge i 1970*, Wikidata Q69336582,
2. ↑  Horntvedt, Anders. «Tredobling på tre år». *www.hegnar.no* **(norsk)**. Besøkt 22. januar 2019.
3. ↑  Tofte, Solveig (31. august 2016). «Mølla på Lundamo har fått ny daglig leder». *www.tronderbladet.no*. Besøkt 22. januar 2019.
4. ↑  «Tusenårsstedet». *Fannrem Vel*. 21. mars 2012. Arkivert fra originalen 20. september 2017. Besøkt 22. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Irrende Seelen*** er en tysk stumfilm fra 1921, regissert av Carl Froelich.

Handling
--------

Historien finner sted i Russland i 1870. Etter at foreldrene hennes døde i en brann, vokste Nastassja Baraschkowa opp hos den velstående naboen Totzky - som hun hadde sine aller første erotiske opplevelser sammen med. Som ung voksen blir Nastassja hans kone, men tiltrekker seg også oppmerksomheten til en rekke andre menn. Mange av dem vil gjerne gifte seg med henne, inkludert den respektable prins Myschkin og den velstående kjøpmannen Rogozhin - som er betydelig eldre enn Nastassja. Totzky møter også Aglaia Jepantschin, den yngste datteren til en innflytelsesrik general, og han ønsker å gifte seg med henne. Men den moralske Myschkin motsetter seg dette: et ekteskap uten kjærlighet er forkastelig i hans øyne.

Men omgangskretsen rundt ham tar ikke Myschkin på alvor, og deler ingen av hans moralske bekymringer. Rogozhin presenterer Nastassja med en rekke smykker og andre verdisaker, men han viser ingen ekte varme for henne. Men Aglaia lærer av Myshkin hvordan kjærlighet kan se ut, når hun mottar et dypt følelsesladet brev fra ham. Nastassja og Myshkin møtes snart igjen, og begge to er svært forskjellige til tross for deres indre ensomhet. Nastassja morer seg over prinsens påståtte naivitet og overfladiske interesser. I mellomtiden slites Myshkin mellom den attraktive Aglaia, og den mer erfarne Nastassja. Men Rogozhin innrømmer ærlig å ha knivstukket Nastassja. Den følsomme Myshkin kollapser deretter i desperasjon.

Skuespillere
------------

* Asta Nielsen som Nastassja Baraschkowa
* Alfred Abel som Parfen
* Walter Janssen som Myschkin
* Guido Herzfeld som Semjon Rogoschin
* Lyda Salmonova som Aglaia Jepantschin
* Maria Connard som Gawrils Mutter Nina Alexandrowna
* Lili Donecker som Marie
* Eugenia Eduardova som Solotänzerin

Referanser
----------

1. ↑   *filmportal.de*, Wikidata Q15706812,
2. ↑  «Wandering Souls (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 23. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Irrende Seelen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *Irrende Seelen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (de) *Irrende Seelen* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Bernardo Clesio**, også nevnt som Bernhard von Cles, Clesius, de Closs (født 11. mars 1485 på slottet Cles i Nonstal i Tirol, død 30. juli 1539 i Brixen) var en av Den katolske kirkes kardinaler. Han var fyrstebiskop av Trient. Han var også politiker, diplomat, humanist og botaniker.

Liv og virke
------------

Han ble født i Cles og tilhørte en adelig familie. Clesio studerte ved universitetet i Bologna, og ble senere fyrstbiskop av Trento (1514–1539 - bispeviet 1515 av biskop Michele Iorba (Jorba), Hisp. O. S. Hier, titulærbiskop av *Arethusa*), kardinal og kansler for den tysk-romerske keiser Ferdinand II.

Han ble kreert til kardinal i mars 1530 av pave Klemens VII, med *Santo Stefano al Monte Celio* som tittelkirke. Det var hans åttende konsistorium. I 1534 arbeidet keiser Ferdinand II for at von Cles skulle velges til pave.

Han spilte en stor rolle under organiseringen av konsilet i Trient, og hadde æren for å få konsilet til sin hjemby.[] Han utbygget byen omfattende under denne prosessen.[]

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernardo Cles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |

Portal: Tyskland
**Artist-in-residence**-programmer gjør det mulig for kunstnere, akademikere, kuratorer, og andre mennesker i kreativt arbeid å jobbe og oppholde seg et annet sted enn i sitt vante miljø. Artist-in-residence-opphold gir tid til refleksjon, forskning, presentasjon og produksjon. Det gir også en mulighet til å utforske egen praksis i et annet samfunn eller miljø, møte nye mennesker, bruke nye materialer og oppleve livet på et nytt sted.

Organisering
------------

Noen residencies er innlemmet i større institusjoner. Andre organisasjoner eksisterer for å støtte artist-in-residencies. Artist-in-residencies kan være knyttet til museer, universiteter, gallerier, teater, kommuner, offentlige etater, og festivaler. De kan være sesongbetont, pågå hele året, eller være knyttet til et bestemt arrangement. De er lokalisert i byrom, i landlige omgivelser, eller i naturen. Det finnes hundrevis av artist-in-residencies og AiR-organisasjoner over hele verden.

Krav
----

Forventninger og krav til AiR varierer. Forholdet mellom gjestekunstneren og vertskapet er ofte en viktig del av et residency-program. Noen ganger blir kunstneren ganske involvert i et fellesskap - med presentasjoner, workshops, og samarbeid med lokale kunstnere. Andre ganger er kunstneren ganske isolert, med god tid til å fokusere på eget arbeid.

Finansiering og rekruttering
----------------------------

AiR-programmer finansieres på ulike måter. Noen steder må gjestekunstnerne finansiere sitt eget opphold, og søke finansiering og støtte fra sine egne land og nettverk. Det finnes også AiR-programmer som finansierer hele eller deler av gjestekunstnernes opphold.

Rekrutteringen av gjestekunstnere kan variere mellom åpne utlysninger, invitasjoner eller partnerskap med andre institusjoner.

Mange ganger er en residency-erfaring begynnelsen på et langvarig samarbeid. Kunstneren kommer ofte tilbake for å fullføre et prosjekt hen startet, for å begynne på et nytt arbeid, eller for å delta på en utstilling, i et panel eller verksted.

Eksterne lenker
---------------

* Res Artis Internasjonalt nettverk for artist in residence-programmer
* Kulturkontakt Nord - Artist residencies i Norge
* Artist-in-residence i nordområdene (Norge, Sverige, Finland og Russland)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NDL
 |
**Amund Hansson Morland** (født 1624 i Fyresdal, død 17. mai 1700 i Kviteseid) var en norsk geistlig, som var sogneprest i Kviteseid (med Brunkeberg, Nissedal, Treungen og Vrådal) fra 7. januar 1655 til sin død 17. mai 1700. Fra 1697/1698 var han også prost i Øvre Telemark prosti, da han etterfulgte broren Jakob Hansson Morland. Etter 50 år som prest fikk han i sitt siste leveår tittelen jubellærer.

Han tilhørte en opprinnelig dansk presteslekt som tok navn etter prestegården Morland og var sønn av sogneprest i Fyresdal Hans Amundsen Morland (1580–1643). Han ble student fra Roskilde skole 23. juni 1645, og ble ifølge kallsboken prest i 1649. Han er nevnt som kapellan hos sogneprest og prost Peder Povelsson Paus i Kviteseid i 1651, og hadde trolig vært det allerede siden 1649. Etter Paus' død i 1653 ble han 6. januar 1655 trolovet med Paus' enke Johanne Madsdatter og dagen etter innsatt som sogneprest av prosten Sakarias Skancke. At han på denne måten påtok seg å forsørge forgjengerens enke var nok en forutsetning for at han fikk overta embedet, og en form for fornuftsekteskap; vielsen fant sted 18. november samme år. J.L. Qvisling kommenterer: «Saa det har vel ikke været med hed elskov just, den næsten 20 aar yngre brudgom har ført hende for alteret». Ifølge muntlig tradisjon i Kviteseid, som overlevert til Magnus Brostrup Landstad på 1800-tallet, var Morland «en liten lystig fyr som turet og slåss».

Etter Johanne Madsdatters død i 1667 ble han gift med Åse Christensdatter, som var datter av godseieren Christen Andersen og Anne Gundersdatter på Borgestad gård og som var enke etter trelasthandler Samuel Halvorsen i Skien. Åse fikk i farsarv utlagt over 20 huder gods, og Amund Morland hadde en rekke eiendommer i Kviteseid og Skien, og drev en betydelig skogsdrift i Øvre Telemark. Amund Morland og Åse Christensdatter var foreldre til Susanne Morland (1670–1747), som 12. september 1689 ble gift på Lagmannsgården ved Skien med Amund Morlands kapellan og senere etterfølger Hans Paus; svigersønnen var barnebarn av Morlands forgjenger Peder Paus og Johanne Madsdatter.

Amund Morland var bl.a. onkel til Anne Clausdatter og til Inger Borse gift med Herman Leopoldus (Løvenskiold).

Referanser
----------

1. 1 2 3  J.L. Qvisling (1906). «Amund Hansen Morland». I *Øvre Telemarkens historie : i det 17de aarhundrede* (s. 16–22)
2. ↑  Thrap, Daniel (1899). *Christiansands Stifts Prester i det syttende Aarhundrede*. Dybwad. s. 170–171.
3. ↑  Nygaard, Jon (2013). *«...af stort est du kommen». Henrik Ibsen og Skien*. Senter for Ibsen-studier. ISBN 9788291540122.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jakob Hansson Morland** | **Prost i Øvre Telemark**(1697/1698–1700) | Etterfølger:**Thomas Olsen Bloch** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Jonathan Carver** (født 13. april 1710 i Weymouth i provinsen Massachusetts Bay, død 31. januar 1780 i London) var en amerikansk forskningsreisende og kartograf.

Carver kom fra provinsen Massachusetts Bay og flyttet med sin familie til Canterbury i Connecticut. Han giftet seg senere med Abigail Robbins og ble skomaker. Han antas å ha fått syv barn.[]

Carver deltok på britisk side i den franske og indianske krig mot franskmennene i Canada og ledet da en ekspedisjon over De store sjøene med stor fremgang. Etter fredsslutningen i 1763 fremla han en plan for utforskningen av det indre Nord-Amerika fra Lake Superior, der han særskilt undersøkte de nordre og østre kyststrekningene.[] Etter 2 1/2 år vendte han tilbake med en rik materialsamling til Boston.[] Senere reiste han til England for å publisere sine dagbøker og kart, men skulle erfare mye motgang og døde utfattig i London.[] I 1778 hadde han utgitt *Travels through the interior parts of North America*.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jonathan-Carver, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6125szs, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   WikiTree, WikiTree-ID Carver-613, besøkt 10. mars 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Svensk uppslagsbok*. Lund 1930

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Surrogatet*** er en svensk stumfilmkomedie fra 1919, i regi av norske Einar Bruun. Manuset ble skrevet av Gustaf Berg og Wareus Berg.

Handling
--------

Ved en avis-redaksjon i Sverige er arbeidet med å publisere en ny utgave av avisen deres i gang. Samtidig er journalisten Maggie Frisch bekymret fordi den nye artikkelen hennes er forsinket, som vanlig. Maggie ønsker å skaffe seg arbeid ved en butikk som selger tobakk, og deretter skrive en reportasje i avisen om arbeidsforholdene der. Hun kom med dette forslaget etter å ha kjøpt sigaretter, noe som egentlig ikke var tillatt ettersom det faktisk er forbudt å selge tobakk til både kvinner eller barn.

Maggie får snart en stilling i butikken til Violet, som er forlovet med Calle Pettersson. Men Calle begynner snart å flørte med Maggie, noe Violet ikke liker. Maggie og Violet legger derfor en plan mot Calle.

Innspillingsfakta
-----------------

Innspillingen fant sted i forhenværende Hasselbladateljén i Otterhällan, Göteborg.

Rolleliste
----------

* Karin Molander – Maggie Frisch, medarbeider på avisen *Stora Morgonbladet*
* Violet Molitor – Violet, sigarpike i tobakksbutikken 155:an
* Nils Arehn – Amandus Sax, kalt Amman, redaksjonssekretær på *Stora Morgonbladet*
* Einar Bruun – Charles Cepe, bankir, forhenværende kontorassistent Calle Pettersson

Kilder
------

* «Surrogatet (1919)». *Svensk Filmdatabas*. Svenska Filminstitutet. Besøkt 20. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Surrogatet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Surrogatet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
**Håkon Borud** (født 10. desember 1969) er en norsk kommunikasjonsrådgiver og tidligere journalist. Han jobber i dag i kommunikasjons- og rådgivningsselskapet First House.

Bakgrunn og arbeid
------------------

Håkon Borud vokste opp i Sandefjord. Han er utdannet journalist fra Darlington College of Technology i Darlington i England og har en BA i internasjonal politisk økonomi fra University of Sussex i Brighton and Hove.

Borud har tidligere arbeidet som journalist i *Sandefjords Blad*, *Lindesnes Avis* og *Soldatnytt* 1990–1997, i *Drammens Tidende* 1998–1999, som krimjournalist i *Aftenposten* 1999–2000, som politisk journalist og nyhetsleder i *Dagsavisen* i henholdsvis 2000-2002 og 2002–2004 og som nyhetsredaktør og ansvarlig redaktør i *Tønsbergs Blad* 2004–2008 og 2008–2013. Han har også erfaring fra *Kanal 24*. Høsten 2013 overtok Håkon Borud som ansvarlig redaktør i *Drammens Tidende* etter Geir Arne Bore. Bare etter få måneder sluttet han i denne jobben, og i 2014 ble han ansatt som nyhetsredaktør i *Aftenposten*. Han sluttet i denne stillingen to år senere som følge av uenighet med sjefredaktør Espen Egil Hansen, og begynte som kommunikasjonsrådgiver i First House.

Håkon Borud har vært representant for redaktørene i Pressens faglige utvalg (PFU) og i Amedia-konsernets redaktørutvalg.

Referanser
----------

1. 1 2  Tønsbergs Blad 26. juni 2013: *Håkon Borud ny redaktør i Drammens Tidende*
2. 1 2 3  «CV for Håkon Borud (på Norsk redaktørforenings nettsider)». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 20. august 2013.
3. ↑  «kampanje.com 24. januar 2014: *Henter inn tre Aftenposten-redaktører*». Arkivert fra originalen 26. januar 2014. Besøkt 25. januar 2014.
4. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Kink Aware Professionals** er et amerikansk-basert nettsted med lister over terapeuter (psykologer, psykiatere, sosialarbeidere o.l.), leger og advokater som har kunnskap om og forståelse for lærkultur, sadomasochisme og fetisj. De fleste på disse listene er fra USA, men også enkelte personer fra andre deler av verden finnes på listene. Så langt finnes en nordmann på listene, psykolog Odd Reiersøl.

Det understrekes at det at et navn står på disse listene ikke sier noe om kvaliteten på tjestene personen leverer, men kun at hen regner seg for å ha kunnskap om og forståelse for såkalte «alternative livsstiler».

Nettstedet er etablert for å hjelpe mennesker i lær-/SM-/fetisjmiljøet å finne fagfolk som kan hjelpe dem om de har behov for det. Mange terapeuter, leger, advokater og andre mangler kunnskap om alternative livsstiler og seksuelle orienteringer, og mange sadomasochister og andre kvier seg for å søke hjelp når de trenger det, i redsel for å bli misforstått eller ikke bli tatt på alvor.

Nettstedet Kink Aware Professionals ble startet og drevet av amerikaneren Race Bannon på frivillig basis. Han har nå overlatt driften av nettstedet til SM-organisasjonen *National Coalition for Sexual Freedom*. Det er gratis for fagfolk å stå på listene på nettstedet.

Eksterne lenker
---------------

* Kink Aware Professionals
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sør-Koreas flagg Sør-Korea |
| Boccia |
|  VM i boccia |
| Gull | Lisboa 2010 | BC1-2, lag |
|  Verdenscupen i boccia |
| Gull | Belfast 2011 | BC1-2, lag |
|  Asian Para Games |
| Bronse | Guangzhou 2010 | BC2, individuelt |

**Sohn Jeong-min** (født 23. februar 1975) er en sørkoreansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC2, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

Sohn deltok ved VM i boccia 2010 (CPISRA Boccia World Championships), som ble arrangert i Lisboa i Portugal. Individuelt kom han på 16.-plass, etter at han tapte åttendedelsfinalen 0-5 for spanske Manuel Ángel Martín Perez. I lagkonkurransen fikk Sør-Korea gull, etter at de slo Thailand 8-1 i finalen. Senere på året deltok han ved Asian Para Games 2010, der han fikk bronse individuelt, etter seier 8-1 over malaysiske Lee Chee Hoong. 

I 2011 kom han på 10.-plass ved Verdenscupen i boccia 2011 (CPISRA Boccia World Cup 2011), der Sør-Korea vant gull i lagkonkurransen. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 9 i verden i sin klasse.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han både individuelt og i lagkonkurransen, men fikk ingen medaljer. Han ble slått ut i kvartfinalen av brasilianske Maciel Sousa Santos, og endte på 8.-plass. I lagkonkurransen ble også Sør-Korea slått ut i kvartfinalen, av Kina.

Referanser
----------

1. ↑  CPISRA - CPISRA Boccia World Championships Lisboa 2010 Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 29. mars 2013.
2. ↑  CPISRA - *Boccia World Rank List Friday, Dec 16 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 29. mars 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - Jeong-Min Sohn
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
Flyfoto av store deler av Nedre Stjørdal.  Foto: Ingvild Kjerkol 
Nedre Stjørdal var en norsk kommune i Nordre Trondhjems amt som eksisterte fra 1850 til 1902.

I 1850 ble Stjørdalen formannskapsdistrikt (kommune) delt i Nedre og Øvre Stjørdal, etter de samme grensene som delingen av Størdalen prestegjeld. Nedre Stjørdal ble også et tinglag under Stjør- og Verdal herredsrett og Frostating lagmannsrett, og et lensmannsdistrikt under Inntrøndelag politidistrikt.

I 1902 ble Nedre Stjørdalen herred delt i tre, så Lånke, Skatval og Stjørdal ble opprettet som egne herreder. Samtidig ble skrivemåten endret til Stjørdal, i ubestemt form. Inndelingen innen kirken, rettsvesenet og politiet ble uforandret.

I 1962 ble Stjørdal, Lånke og Skatval kommuner (i Nedre Stjørdal) slått sammen med Hegra kommune (i Øvre Stjørdal) til den nye Stjørdal kommune. Meråker (i Øvre Stjørdal) forsatte som egen kommune. I 1973 ble også inndelingen av lensmannsdistriktene endret, så de samsvarte med kommunegrensene, heretter Stjørdal og Meråker lensmannsdistrikter.

Se også
-------

* Liste over ordførere i Nedre Stjørdal
* Værnes gamle prestegård

Referanser
----------

1. 1 2 3  Røe, Tormod (1987). *Stjørdal kommune 1837–1987. Kommunalt selvstyre 150 år*. Stjørdal. ISBN 82-991614-0-1.
2. 1 2 3  Jukvam, Dag (1999). *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen* (PDF). Rapport 13:1999. Oslo: Statistisk sentralbyrå. s. 70–73. ISBN 82-537-4684-9.
3. ↑  Helland, Amund (1909). *Norges land og folk. Bind 17: Topografisk-statistisk beskrivelse over Nordre Trondhjems amt. Del 1: Den almindelige del*. Kristiania: Aschehoug. s. 7–8.
4. 1 2  Trøite, Rolf, Hauge, Nils og Schei, Odd (1989). *Jubileumsskrift Nord-Trøndelag lensmannslag 1889–1989*. Levanger. s. 64–65. ISBN 82-990942-6-7. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  Berg, Kaare (1995). *Stjørdal. Fra strandsted til storsamfunn*. Stjørdal: Historielagene i Stjørdalsbygdene. s. 57–64. ISBN 82-993759-0-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Håndbevegelse for velsignelse avbildet på gravsteinen til rabbiner Meschullam Kohn (1739–1819), som var en kohen.
**Kohen** (eller *kohein*; hebraisk: כֹּהֵן‬, *kohén*, «prest», flertall כֹּהֲנִים‬‬, *kohaním*, «prester») er det hebraiske ordet for «prest», benyttet i referanse til det aronske presteskap. Levittiske prester, eller *kohaním*, er tradisjonelt forstått og ved *Halakhá* (den religiøse forpliktelse) påkrevd å være direkte etterkommer på farssiden fra den bibelske Aron, bror til Moses. Kohen, Kohn eller Cohen (eller i andre former) var blant de mest vanlige etternavnene på europeiske jøder; blant engelske jøder utgjorde det rundt 3 prosent.

I løpet av tiden da tempelet i Jerusalem eksisterte utførte kohanim pliktene med ofringer daglig og på helligdagene (*jamim tovim*, «gode dager»). En *kohen gadol* var en yppersteprest og var den eneste som hadde tillatelse til å gå inn i «det helligste av det hellige» i tempelet en gang i året, det vil si på *jom kippúr* («forsoningsdagen»).

I dag har kohanim mindre særskilt status innen rabbanittisk og karaittisk jødedom, og er bundet av restriksjoner i henhold til ortodoks jødedom, men de uttaler velsignelser når det holdes festivaler og de spiller en rolle i forbindelse med seremonier for små barn. Mannlige medlemmer av disse slektene har en særskilt status og er underlagt visse restriksjoner. De har retten til først å bli kalt opp til å lese fra Tora-rullene. De vil også ved visse anledninger delta i resitasjonene av den kohanistiske velsignelse  i synagogen.

Jødiske menn som er kohanim tilhører flere forskjellige Y-kromosom (Y-DNA)-haplogrupper.

Referanser
----------

1. ↑  Jacobs, Joseph (1906): «Cohen, the name», *Jewish Encyclopedia*
2. ↑  *jamim tovim*, flertall av *jom tov*, jf. «yom tov», *Random House Webster's Unabridged Dictionary*.
3. ↑  Bridger, David; Wolk, Samuel (1976): *The New Jewish Encyclopedia*, Behrman House, Inc, s. 271-272
4. ↑   Nettbibelen: *Fjerde Mosebok* 6:22–27
5. ↑  Hammer, Michael F.; Behar, Doron M.; Karafet, Tatiana M.; Mendez, Fernando L.; Hallmark, Brian; Erez, Tamar; Zhivotovsky, Lev A.; Rosset, Saharon; Skorecki, Karl (November 2009). «Extended Y chromosome haplotypes resolve multiple and unique lineages of the Jewish priesthood». *Human Genetics*. 126 (5): 707-717. PMID 19669163. doi:10.1007/s00439-009-0727-5.

Eksterne lenker
---------------

* Kehuna.org, kohanims nettsted
* The Laws of Birchat Kohanim – the Priestly Blessing, *Chabad.org*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***Die Dreizehn aus Stahl*** er en tysk stumfilm fra 1921, regissert av Johannes Guter.

Handling
--------

Robert Chester er en beryktet kriminell. Han fikk tak i de personlige dokumentene til en nylig avdød lord. Han glir snart inn i rollen som både lord, og som lordens private sekretær på samme tid. Den avdøde lordens datter heter Mary Reading, og en dag blir hun plukket opp av den falske sekretæren - som også er Chester - under påskudd for å ta henne med til hennes avdøde farens slott, som Mary aldri har sett. Men Chester planlegger å forlove seg med Mary i rollen som lordens personlige sekretær, og forkle denne planen som viljen til hennes ukjente far.

På denne måten planlegger kjeltringen å få tak i hele formuen til både lorden og lordens datter. I mellomtiden gjennomfører gjengen han leder et ran på til sammen 19 gullbarrer fra et pengeskap ved Lohmannbank havnefilial. Men detektiven Frank Steen kommer snart på banen. Samtidig blir Marys opphold ved farens slott stadig mer merkelig. Faren hennes dukker aldri opp, og de sier at han alltid er på reise og all informasjon må gå gjennom sekretæren Chester. Detektiv Steen oppdager snart at Chester åpenbart spiller mer enn én personlighet.

Det viser seg at Lorden, faren til Mary, ble myrdet for 10 år siden av Chesters gjeng - samtidig som han lette etter gull i California, og gjengen begynte deretter å ta kontroll over den avdøde lordens eiendeler. Sekretær Chester setter også opp seg selv som eksekutør for lordens testament. Mary har akkurat fylt 18 år og er myndig til å arve lorden, og gifte seg med Chester i henhold til kravene i farens påståtte testamente. Men Frank Steen klarer å forhindre at Mary må gifte seg med Chester, og han arresterer hele den kriminelle gjengen.

Skuespillere
------------

* Carl de Vogt som Frank Steen
* Georg H. Schnell som Robert Chester
* Claire Lotto som Mary Reading
* Rudolf Hofbauer som Davis
* Joseph Klein
* Nien Soen Ling
* Auguste Prasch-Grevenberg

Referanser
----------

1. ↑  «Die Dreizehn aus Stahl (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 18. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Die Dreizehn aus Stahl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Die Dreizehn aus Stahl* på filmportal.de Rediger på Wikidata
**Fredrik Sigvald Bendiksen** (født 16. september 1954) er en norsk lege med idrettsmedisin som spesialfelt.

Bendiksen er utdannet cand.med. fra Universitetet i Oslo i 1982. Han har vært mangeårig lege for Storhamar Hockey og Hamarkameratene, vært tilknyttet det norske skøytelandslaget og skilandslaget, og vært Olympiatoppens medisinske ansvarlige. Bendiksen var helseansvarlig for den norske OL-troppen i Sotsji, og har også hatt tunge verv i Den internasjonale olympiske komité (IOC). Han trakk seg fra IOC-vervene og jobben i Norges Skiforbund i forbindelse med Therese Johaugs dopingsak i 2016.

Fra 1995 til 2003 arbeidet han for Pfizer Norge, først som leder for selskapets medisinske avdeling, deretter som administrerende direktør fra 2000. Fra 2006 til 2011 arbeidet han for Nycomed med base i Sveits.

Han var medforfatter av boken *Mosjon - en hjertesak* (sammen med Stein Hval og Marit Hval) i 1990. Denne var utgitt av Universitetsforlaget i samarbeid med Nasjonalforeningen for folkehelsen og Norges Idrettsforbund, og hadde tidligere hjertepasienter som spesiell målgruppe.

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, side(r) 15, utgitt 16. september 2004[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Jubilanter». *Aftenposten*, 16. september 2004.
3. 1 2  «Den legen som alle stolte mest på». Hamar Arbeiderblad. 13. oktober 2016. Arkivert fra originalen 25. november 2018. Besøkt 24. november 2018.
4. ↑  «Johaugs lege har trukket seg fra prestisjetunge verv i IOC». Dagbladet. 11. november 2016. Besøkt 24. november 2018.
5. ↑
6. ↑  «– Bendiksen jobbet åtte år for Pfizer, som produserer salven». ABC Nyheter. 17. oktober 2016. Besøkt 24. november 2018.
7. ↑  Hval, Stein; Hval, Marit og Bendiksen, Fredrik (1990). *Mosjon*. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 8200037541. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
8. ↑  «Boknyheter». *NTBtekst*, 19. februar 1990.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Niaqornaarsuk** er ei bygd i Qeqertalik kommune på vestkysten av Grønland. I 2018 hadde bygda 280 innbyggere.

Navn
----

Stedsnavnet er grønlandsk og betyr «det ganske store hodelignende». En annen forklaring er at navnet betyr «det underlige, hodelignende».

Geografi
--------

Niaqornaarsuk ligger ytterst i fjorden Arfersiorfik, rundt 40 km sørøst for Kangaatsiaq.

Sjøen omkring er isfri fra mai/juni og fram til desember. Selv om havnen i Niaqornaarsuk ikke fryser til om vinteren, hindrer likevel vinterisen anløp med båt.

Samfunn
-------

Innbyggerne i Niaqornaarsuk lever av torskefiske. Det er fiskemottak uten fryseri i bygda. Fisken saltes. Det tas også imot steinbitrogn. Om vinteren fanges sel til eget bruk. Andre arbeidsplasser er tilknyttet tjenesteyting og offentlig virksomhet.

Niaqornaarsuk trafikkeres med skip fra Royal Arctic Line på en av rederiets bygdeskipslinjer ut fra Aasiaat. I sommersesongen fra mai til september driver også andre virksomheter passasjertrafikk til bygda fra Kangaatsiaq og Aasiaat.

Det er helikopterflygninger mellom Niaqornaarsuk og Aasiaat på helårsbasis.

Bygda har butikk, skole, bygdekontor, forsamlingshus og helsestasjon. Kirken er fra 1981.

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.
2. 1 2 3 4 5 6  «Niaqornaarsuk» Arkivert 22. juli 2018 hos Wayback Machine. *Den grønlandske Havnelods*, Geodatastyrelsen. Lest 28. juli 2018.
3. 1 2 3 4  «Niaqornaarsuk» Arkivert 28. juli 2018 hos Wayback Machine. Qaasuitsup Kommunia. Lest 28. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde fra Niaqornaarsuk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
***Tansy*** er en britisk stumfilm fra 1921, regissert av Cecil Hepworth.

Handling
--------

George Firle er en gjeter som blir hjulpet av datteren sin Tansy. En kveld sniker Tansy seg ut av hjemmet deres, etter at faren hennes har gått på puben for å møte gårdsarbeideren Clem. Når George kommer tilbake, oppdager han Tansy ikke er der, og går for å lete etter henne. Han finner henne i Clems campingvogn, hvor hun forsøker å slåss mot Clems uønskede fremskritt. Han redder henne, men eieren av gården får høre om hendelsen og antar at den viser Tansys umoral. Han påstår at Tansy må ha ledet Clem til å havne i en så kompromitterende situasjon. Han beordrer derfor George og Tansy til å forlate gården. De får snart tilbud om arbeid ved gården til brødrene til Joad og Will, og Tansys ferdigheter gir gården en av de beste sesongene noensinne.

I mellomtiden har begge brødrene forelsket seg i henne, og begynner å innse at de er konkurrenter om hennes kjærlighet. Joad, som er den eldste broren, mener han burde ha førsteretten. Tansy er imidlertid mer tiltrukket av Will, og lar ham kysse henne. Den broderlige rivaliseringen intensiveres, og Joad forsøker å tiltrekke seg Tansy ved å kjøpe kostbare presanger til henne. Will tilbyr å gifte seg med Tansy, og hun går med på dette. Men når Will forteller denne nyheten til Joad, reagerer han med å provosere frem en slåsskamp hvor han slår broren sin. Samtidig dukker Clem opp igjen, og han forsøker igjen å tvinge seg på Tansy. Men han kommer seg unna, og Joad begynner å innse sine egne feilgrep.

Skuespillere
------------

* Alma Taylor som Tansy Firle
* Rolf Leslie som George Firle
* Gerald Ames som Clem Fordough
* James Carew som Joad Wilverley
* Hugh Clifton som Will Wilverley
* Teddy Royce som Mark Wilverley
* George Dewhurst som George Baston

Referanser
----------

1. ↑  «Tansy (1921)» **(engelsk)**. Besøkt 17. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tansy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Tansy* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Bureising** vil i dag si å rydde en ny gård ved nydyrking og oppføring av bolig og driftsbygninger på et sted hvor det ikke har vært dyrket jord før. En person som driver eller har drevet med bureising blir kalt en bureiser. Om en bureiser har utvandret til et annet land, blir hen gjerne kalt en nybygger. 

I Norge arbeidet organisasjonen Ny Jord for bureising på udyrket jord ved å kjøpe opp dyrkingsfelt, og gi økonomiske tilskudd til bureisere på særlige vilkår. Til midten av 1930-årene hadde organisasjonen gitt tilskudd til mer enn 10 000 bureisingsbruk, og det hadde blitt dyrket opp over 180 000 dekar jord. Nordland, Troms og Hedmark var fylkene med flest bureisingsbruk. Et viktig formål med bureising har vært å motvirke utflytting og utvandring. I tillegg kunne støtte til bureising føre til at flere flyttet til et område.

Forfatteren Hans Seland (1867–1949) bidro til dagens tolking da han i 1909 gav ut en roman med denne tittelen. Seland satt deretter i flere år som medlem av styret i Norsk Landmandsforbund (senere Norges Bondelag) bl. a. sammen med presse- og organisasjonsmannen Klaus Sletten og Johan E. Mellbye. Han fikk der anledning til å påvirke det nasjonale programmet for nyetableringer i landbruket – også ved sitt bidrag til å fornye begrepet «Bureising».

En eldre bruk av begrepet er dokumentert av Hans Ross i: «Tillæg til Norsk Ordbog af Ivar Aasen» fra 1895. Her er begrepet knyttet til bryllupsskikker, og det er kjent fra enkelte distrikt i Norge, og på Færøyene fra 1700- og 1800-tallet. Det var gjerne brudgommen som – etter bryllupet – opererte som «bustemann» (buste=bosted) og gikk til folk i bygda for å «be buste». Han innledet gjerne besøket med å fremføre formularet: «Det står til Gud og godtfolk om de vil hjelpa ein bureising». Dersom bustemannen da ble invitert til bords, vanket det gaver fra husets folk til de nyetablerte.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. oktober 2007. Besøkt 17. desember 2010.

Kilder
------

* 
* Hans Seland: *Bureising* (pdf)
* Hans Ross: «Tillæg til Norsk Ordbog af Ivar Aasen» fra 1895

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |