recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Skitur på silkeføre
**Skiføre** (norrønt: *skíðfǿri*) er et uttrykk for farbarhet med ski på et snødekke. 

Det dannes et tynt vannsjikt mellom snøen og skisålen på grunn av trykk og friksjon som smelter snøoverflaten. Vannskiktet trenges unna i frasparket, noe som fører til at skisålen fester seg til snøen. For at at skiene skal gli lett fremover skal man kunne sparke fra og få framdrift uten å glippe.

Nyfalt snø og noen få minusgrader gir såkalt «silkeføre». Holder snøen lavere temperatur, vil vannsjiktet mellom ski og snø bli så tynt at gliden blir dårlig. Hvert snøfnugg er lett med små partikler og påvirkes av vinden. Snøen blir trå. Også våt nysnø påvirker snøen slik at gliden blir dårligere. Vannsjiktet blir for tykt og skiene «suger». Kram løssnø fører til at snøen fester seg til skiene (skiene «kladder»). Ved temperaturer nær 0 °C, forandres snøens vanninnhold raskt, noe som gir vanskelige føreførhold. Vanskelige skiføreforhold oppstår også hvis snølaget er for tynt.

Skismøring benyttes for å gi bedre glid, feste eller begge deler, avhengig av skiføre. Det finnes mange ulike typer skismøring.

Referanser
----------

1. 1 2  Skiføre Store norske leksikon
2. ↑  Skiføre Bokmålsordboka

Eksterne lenker
---------------

### Skiføremeldinger i Norge

Flere nettsteder i Norge gir oppdaterte føremeldinger for skiløpere. *Se også skiinfo.*

* Hele Norge: Den Norske Turistforening Arkivert 22. september 2020 hos Wayback Machine. Yr.no skiførekart, UT.no Arkivert 26. februar 2018 hos Wayback Machine. senorge.no, skisporet. no, Skiinfo/skisteder Arkivert 26. februar 2018 hos Wayback Machine. Snøskredvarsling: varsom.no
* Agder, Kristiansandregionen: Midt-Agder friluftsråd
* Akershus og Oslo: Skiforeningen App: Markaguiden Arkivert 31. august 2018 hos Wayback Machine.
* Bergen og Hordaland: Bergen og Hordaland Turlag
* Rogaland, Ryfylkeheiene: Stavanger Turistforening
* Trondheim: Trondhjems Skiklub
* Tromsø: skisporet.no Tromsø

Lista er ikke komplett.

**Føremeldinger som app**

* Android-apper: skiføre
* Skiinfo

| * v
* d
* r
Ski og skiaktiviteter |
| --- |
| Bakgrunn | Historie  **·** Skiføre  **·** Skigåing  **·** Staver  **·** Binding  **·** Smøring  **·** Rulleski |  |
| Nordisk | Skihopping **·** Skiflyging **·** Kombinert **·** Langrenn |
| Alpint | Slalåm  **·** Storslalåm  **·** Super-G  **·** Utfor  **·** Kombinasjon |
| Annet | Skiskyting  **·** Skifeltskyting  **·** Elgskiskyting  **·** Telemark  **·** Skiorientering  **·** Freestyle |
| *Se også:* Norges Skiforbund **·** FIS |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Omfanget av brannherjede hus i småbyen Lāhainā.
**Skogbrannen på Hawaii 2023** brøt ut tidlig i august 2023 gjennom en rekke skogbranner i delstaten Hawaii, hovedsakelig på øya Maui. 97 personer er funnet omkommet og 31 er savnet per september 2023. Kostnadene er beregnet til 4–6 milliarder dollar.

Brannene ble drevet fremover med vinden og førte til evakuering og omfattende skader. Den raske spredningen av skogbrannene og de massive skadene ble tilskrevet tørre forhold skapt av et sterkt høytrykksområde nord for Hawaii og kraftig vind ført nordover fra orkanen Dora i sør.

Per 19. august var minst 114 mennesker i den historiske 1800-talls kystbyen Lāhainā meldt omkommet og ca 850 mennesker var pr 21. august savnet. Dødstallene og tallet på antall savnede ble senere nedjustert.

Det kraftigste brannene raste spesielt i den turistiske vestre delen av Maui og en fjellsone i innlandet. En tørke forårsaket en kombinasjon av uttørket vegetasjon (spesielt invasivt gress som *Megathyrsus maximus* («Guinea Grass»), *Melinis minutiflora* og *Cenchrus ciliaris* («bøffelgress»), lav luftfuktighet og sterk vind på opptil 100 km/t, forårsaket av et høytrykksområde nord for Hawaii og kategori-4-orkanen Dora langt sør for øyene. Dette gjorde at skogbrannene spredte seg veldig raskt. Det berørte området var i regnskyggen til Mauna Kahalawai på grunn av den rådende nordøstlige passatvinden i Stillehavet.

Referanser
----------

1. 1 2  .
2. ↑  Kimball, Spencer (22. august 2023). «Hawaii wildfires caused up to $6 billion in economic losses, Moody's estimates». *CNBC* **(engelsk)**. Besøkt 23. august 2023.
3. 1 2
4. ↑
5. ↑  «Hawaii officials say DNA tests drop Maui fire death count to 97». CT Insider. 15. september 2023.
6. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
7. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) 2023 Hawaii wildfires – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Zwart Front** var en nederlandsk fascistisk bevegelse som var aktiv før den annen verdenskrig.

Fronten oppstod som den sydlige avdeling av den nederlandske Fascistiske Liga, som et resultat av krangel mellom regionsleder Arnold Meijer og lederen Jan Baars i 1934. Arnold Meijer og hans følgesvenner forlot partiet da. Zwart Front oppstod og tok over en mengde mindre bevegelser, mens den fikk støtte i lavere deler av samfunnet. Selv om den lignet på sin moderorganisasjon vektla den en sterkere katolsk linje, i samsvar med Meijers egne religiøse ideer. Gruppen greide imidlertid ikke å få støtte fra Den nasjonalsosialistiske bevegelsen i Nederland og ble i 1940 opptatt i Nasjonal Front. 

Nasjonal Front ble til slutt forbudt av tyskerne i 1941 etter at dens medlemmer ba om å få lov til å avlegge troskapseden til Nederland i stedet for til Tyskland, når de gikk i tysk tjeneste.
**Hannibal Peter Selmer** (født 9. september 1802 på gården *Meen* ved Porsgrund i Bratsberg Amt i Norge, død 2. oktober 1877 på Frederiksberg ved København) var personalhistoriker og sprogrenser (purist). 

Han var sønn av amtmann over Bratsberg Amt Johan Henrik Selmer (1756–1831) og Inger Marie Müller (1774–1828). I sin tidligste barndom kom han til Vejle i Jylland, da faren i 1803 ble amtmann der. I 1814 gikk han i Horsens skole, hvor han ble student i 1820. I 1826 ble han juridisk kandidat. Han ble kopist under direksjonen for Universitetet og Sorø Akademi i 1828, og avanserte i 1831 til kancellist. I årene 1836–37 reiste han i Tyskland, Italia og Frankrike, ved sin hjemkomst ble han utnevnt til kontorsjef ved nevnte direksjon. 14. desember 1837 giftet han seg med Johanne Adelaide Wilkens (1809–1852), datter av kontorsjef i Nationalbanken Jessenius Nicolai Henrik Wilkens og Johanne Hwiid. Ved direksjonens oppløsning i 1848 ble Selmer avskjediget, men ble samme år utnevnt til justisråd.

Sprogrenseren
-------------

Selmer utga flere periodiske skrifter som *Akademiske Tidender* (1833–41), *Kjøbenhavns Universitets Aarbog* (1837–48) og *Nekrologiske Samlinger* (1849–52) – med biografier over nylig avdøde i inn- og utland. Størst oppmerksomhet vakte han dog med sine puristiske verk, spesielt med boken: *Om de i det danske sprog forekommende fremmede ord samt tyskagtigheder, andre ufuldkommenheder og sprog- og retskrivningsfejl* (1861). Selmer anså det for sitt livs viktigste oppgave å utrydde fremmedordene i sproget. Han var lidenskapelig oppttatt av å finne nye danske ord til erstatning for de utenlandske, hvilket resulterte i ord som *Gudvidenskab* for teologi, *prøvestiller* for kandidat, *ildbrummeri* for artilleri og *kæløje* for å kokettere. Disse ordkonstruksjonene medførte at verket ikke ble særlig godt mottatt, da de pussige ordene kom til å overskygge de gode og mere anvendelige ordforslagene.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som H.P. Selmer, Dansk Biografisk Leksikon-ID H.P.\_Selmer[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Selmer, Hannibal Peter*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 6. mai 2015
3. 1 2  *Selmer, Hannibal Peter*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 6. mai 2015
4. ↑  *Selmer, Hannibal Peter*, Salmonsens konversationsleksikon. Besøkt 6. mai 2015

Eksterne lenker
---------------

* Selmer, Hannibal Peter: *Om de i det danske sprog forekommende fremmede ord samt tyskagtigheder, andre ufuldkommenheder og sprog- og retskrivningsfejl*, Kjøbenhavn, 1861. Digital utgave fra Det Kongelige Bibliotek

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Motorfabrikken A/S Gideon** (etablert 1907 i Molde) var en norsk motorfabrikk som produserte motorer på lisens fra den danske bilfabrikanten Rud. Kramper & Jørgensen, som var grunnlagt i 1891 i danske Horsens. Firmaet hadde fått bra innpass på det norske motormarkedet med sin «Gideon». Sofus Jørgensen (1869–1956) flyttet med familie til Molde i 1907 og ga navn til Sofus Jørgensens gate. Fabrikken lå på Røysan ved Julsundvegen, helt nede ved fjorden der det var lett å få skipet ut de tunge firetakts glødehode-motorene på 4-5 hk, som blant annet gikk til fiskerflåten. Like ved etablerte man i 1909 filial av Rauma Støperi som lagde motorgods til Gideon. 

Ved starten på den første verdenskrig i 1914 hadde man hundre mann i arbeid og filial i Tromsø. Gideon produserte ikke to-taktere, men gjorde fånyttes forsøk på å få til en tre-takter. Konkurs ble åpnet i 1927. I 1931 levertes motor til den nye «Moldefergen» som ble satt inn på ferjesambandet Sølsnes–Åfarnes med plass til omtrent fire biler. På 1930-tallet kom fabrikken i vanskeligheter og Jørgensen forsøkte å få i gang produksjon i Ålesund i stedet, men det lyktes ikke. Fabrikken drev frem til 1939. Etter at Sofus døde i 1956 drev sønnen Aage en lignende fabrikk.

Referanser
----------

1. 1 2  de Seve, Niels (1992). *1838-1916: eksportby, turistby, industriby*. [Molde]: Molde kommune. s. 367. ISBN 8299234441.
2. ↑  Fiskergård, Peter (1976). *Personen bak gatenavnet*. Molde: Molde kulturvern.
3. ↑  Kompanjong Sofus Jørgensen i Merkantilt leksikon.
4. ↑  Brunvoll, Oddmunn (1999). *Kamp & strid: om motorer og annen teknisk industri for maritimt miljø gjennom 100 år*. Molde: [Brødrene Brunvoll og Brunvoll AS]. ISBN 8279550127.
5. ↑  Brunvoll, Oddmunn (1992). *Brødrene Brunvoll motorfabrikk - Molde: motortiden 1912-1965*. Molde: [O. Brunvoll]. ISBN 8290393504.
6. ↑  Abrahamsen, Olav Arild (1948-) (1992). *1916-1940: fra brann til bombing*. [Molde]: Molde kommune. ISBN 8299234409.
**Hans Nielsen Høeg** (født 23. desember 1881 i Oslo, død 16. april 1957) var en norsk skolemann og forfatter av lærebøker og oppbyggelige bøker.

Etter examen artium i 1900 og cand.philol. i 1907 ble han lærer ved Ålesund høyere almenskole (stiftet 1869) med opprykk til adjunkt i 1908, det året han giftet seg. Han meldte i 1912 overgang til Drammen der kona kom fra, før han i 1913 ble lærer ved Kristelig Gymnasium i Oslo, fra 1921 dets bestyrer etter Samuel Sofus Aage Stabell (1863–1936). Med nordfjordingen Hans Svarstad (1883–1971) utga han ei lesebok i 1932 som kom ut i flere opplag frem til 1962. Høeg var rektor frem til 1951 da han gikk av for alderen.

Høeg var formann i Den norske santalmisjon fra 1917 til 1937 og fra 1946 frem til han døde i 1957. Med pastor Oldenburg reiste han for santalmisjonen til India i 1922 og 1923 og skrev ei bok fra turen. For Lutherstiftelsen var han i styret (direksjonen) fra 1921 til 1945. Forlaget utga i 1941 ei bok om kirkehistorie som han skrev sammen med presten Lars Johan Danbolt (1895–1981). Mellom 1932 og 1945 var han i Oslo bispedømmeråd. Fra 1935 til 1947 var han formann i Landsrådet for Norges kristelige student- og gymnasiastlag (stiftet 1924), senere døpt om til Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag. Under den andre verdenskrig satt han i *Kirkens samråd* som ledet an i Kirkekampen, der norske kirkelige kjempet mot tyskerten.

Høegh ble i 1952 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull. Han var sønn av Johan Fredrik Arnt Høeg (1846–1909) og Severine Andersen (1856–1935). Faren var skolebestyrer i Holmestrand da Hans ble født, senere prest i Nissedal, Skodje og Ålesund. I 1908 giftet Hans seg med Aagot Bjerknes (1885–1944) fra Drammen.

*Se Høegh for mer om farsslekta*

Utgivelser
----------

* Hans Høeg (1923). *Billeder fra Indien og vort missionsarbeide der*. [Kristiania]: Den nordiske santalmission.
* Hans Høeg (oversetter fra gammelnorsk) (1925). *Soga um Fridtjov den frøkne*. Bergen: Lunde.
* Hans Høeg og Hans Svarstad (1932). *Lesebok for norsk ungdom*. Bergen: Lunde.
* Hans Høeg og Lars Johan Danbolt (1941). *Kirkehistorie: kristenlivet gjennom tidene*. Oslo: Lutherstiftelsen.

Litteratur
----------

* Ivar Seierstad (1963). *Kristelig gymnasiums historie*. [Oslo]: [Skolen] : I kommisjon: Lutherstiftelsen.  [Boken gir en detaljert beskrivelse av Høegs virke som rektor.]

Referanser
----------

1. ↑  Høeg, Hans Nielsen i Hvem er Hvem, 1948.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SUDOC
 |
Ioachim Bülows initialer og våben på altertavlen i Skibby kirke, Hornsherred, Sjælland. Til høyre for initialene ses tallet 16 som fortsetter som 08 under hans hustru Fru Else Grubbes våpen.
**Joachim Bülow** til Engelstad (– 1615) var en dansk lensmann.

Han var sønn av hoffmarskalk Adam von Bülow av Wedendorf og hustru Ilsabe von Halberstadt og kom sammen med en bror til Danmark i ung alder fra Meklenborg. Han kom i tjeneste ved hoffet og ble i 1594 hoffjunker, 1598 jegermester og 1602 kjøgemester. I 1599 ledsaget han kong Christian IV på den store reisen til Nordkapp.

Lensmann
--------

I 1602 ble han forlent med Ide og Marker skipsreder i Norge som han i 1604 byttet med Frederiksborg, Kronborg og Abrahamstrup på Sjælland. Han tok samtidig avskjed med hofftjenesten. I 1612 ble han forflyttet som lensmann til Vordingborg, Jungshoved og Lekkende. 

Den 4. mars 1605 ektet han på Kronborg datter av rikskansler Eiler Grubbe (1532–1585), Else Eilersdatter Grubbe (1585–1628), med hvem han fikk fire barn. Paret er begravet i Østre Ingelstad kirke i Skåne. Joachim Bülow ble stamfar for den tidligst i Danmark bosatte linje av slekten Bülow.

Referanser
----------

1. 1 2  *Bülow, Joachim*, Dansk biografisk Lexikon, 1. utgave. Besøkt 18. juli 2015

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
*Gjellebækmarmor* i form av søyler med innskrift til minne om sagnkonger. På den nærmeste leses *Wittekind*. Fra monumentet Julianehøj i Jægerspris på Sjælland.
Første etappe av Frederiks Kirke – senere Marmorkirken – med sten fra Gjellebæk, ca 1859 av Johan Frederik Busch
**Gjellebekkmarmor** (i samtiden **Gjellebæk**) er en type marmor og kalksten fra Lier i Buskerud.

Produksjonen av stenen begynte på begynnelsen av 1700-tallet, men tok først kraftig til under Jacob Fortling etter 1744. I 1748 besøkte kong Frederik V marmorbruddet, og det ble reist en obelisk til minne om hendelsen.

Anvendelse
----------

Den flerfargede marmoren har vært av skrøpelig karakter, men ble allikevel anvendt til bygninger, liksten, støtter og ornamentering. Den ble ført over land enten til Bragernes eller til Leangen i Asker, og derfra som oftest skipet til København.

I 1753 ble det besluttet at den planlagte Frederiks Kirke ikke skulle oppføres i de sedvanlige byggematerialene tegl- og sandsten, men derimot i marmor fra Gjellebæk. Verkets glansperiode ble derfor årene 1750–60, da det ble eksportert adskillige kubikkfot. Fra 1772, da Struensee stoppet byggingen av Frederiks Kirke, gikk produksjonen kraftig ned slik at verket i 1805 bare hadde to arbeidere. På kirkens byggeplass lå etter byggestansen i alt 53.000 kubikkfot marmor, som senere ble anvendt til utbedring av Christiansborg slotts portal, til Hirschholm slott, til arkader ved Frederiksborg slott samt til arbeider ved Rundetårn.

I *Mindelunden* ved Jægerspris slott på Sjælland står flere minnestøtter over berømte dansker, holstenere og nordmenn, som opprinnelig er hugget i marmor fra Gjellebæk.

I 1870-årene ble det igjen drevet litt marmor til bygninger og gravmonumenter i Drammen, fra midten av 1880-årene primært til kjemisk bruk.

Referanser
----------

1. ↑  Erlandsen, Eric: *Mindelunden*, kongfrederik.dk. Besøkt 10. august 2015
2. 1 2 3  Vogt, Johan Herman Lie: *Gjellebæk i Lier*, i *Norsk marmor*, 1897. Besøkt 10. august 2015
3. ↑  *Bergverksdrift og industri*, lier.kommune.no. Besøkt 10. august 2015
4. ↑  Kryger, Karin: *Mindelunden ved Jægerspris Slot*, 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Einar Sigurd Ween** (født 29. mai 1880 i Kristiania, død 25. januar 1967 samme sted) var en norsk kartlitograf og badebestyrer. Han var sønn av Gunda Gryte (1852–87) og Mathias Andersen Ween (1850–1937) som var fanejunker ved en stab. Begge var fra Østre Gausdal.

Etter morens tidlige død i 1887 gikk Einar Sigurd ved Kunst- og håndverksskolen fra 1898 til 1903, samtidig med at han jobbet ved Norges geografiske oppmåling der han hadde startet som 16-åring i 1896 og virket frem til 1916 da han fikk jobb som badevakt ved Oslo kommunale bad. Der var han frem til efter den andre verdenskrig. Fra 1946 jobbet han som disponent i Badeksperten A/S i Oslo. Ween mottok Kongens fortjenstmedalje i gull for sin innsats for badesaken. Fra 1922 til 1947 satt han også i styre og stell for Norges badeforbund. I 1946 var han også sentral i etableringen av «Landslaget Norges tunghørte».

Han var gift med Margrethe Andersen (1876–1964). Datteren Berit Mathilde (1915–41) var gift med genetiker Per Oftedal (1919–92), som var sønn av statsråd Lars Oftedal.

Utgivelser
----------

* Ween, Einar S. (1925). *Hvorfor skal vi bade?*. Oslo: Cappelen.
* Einar S. Ween, *Oslo Turnforenings Historie 1855–1930*, 1930

Referanser
----------

1. ↑  Ween, Einar S. i Hvem er Hvem, 1948.
2. ↑  Jan Olav Skaug, Familie Mathias/Gunda Ween Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. fra Slekter i Østre Gausdal.
3. ↑  Norges badeforbund (1972). *50 års beretning: Norges Badeforbund 1922-1972*. [Oslo].
4. ↑  Hellerud, Oddvar (1958). *Norges hørselverns arbeid gjennom 10 år*. Oslo.
5. ↑  Dødsår fra gravferdsetaten i Oslo
For andre personer som heter Finn Arnesen, se Finn Arnesen.

**Finn Arnesen** (født 5. november 1901, død 20. mai 1975) var en norsk jurist og høyesterettsadvokat. Han var blant annet oppnevnt medlem av den såkalte «Fleischerkommisjonen» (ledet av Carl Johan Seckman Fleischer) som gransket ansvarsforholdene i Industridepartementet, og spesielt byråsjef Harry Lindstrøm, etter Kings Bay-ulykken på Svalbard i 1963.

Han var sønn av lektor Haakon Arnesen (1863–1945) og Else Gamborg (1867–1940). Etter examen artium i 1920 og cand.jur. i 1924, ble han i 1931 høyesterettsadvokat. Fra 1955 til 1960 var han formann i Den norske sakførerforening. Fra 1966 var han styreformann for A/S Vinmonopolet en tid.

Finn Arnesen ble i 1927 gift med Louise Johanne Grøndahl (1905–2000), datter av Anders Tander Grøndahl som var medeier i Grøndahl & Søn Forlag. De ble foreldre til høyesterettsadvokat Finn Arnesen jr. (1934–2012), gift med Anne Benedicte Cappelen (datter av Hans Cappelen). De igjen, ble foreldre til professor dr. juris Finn Arnesen (født 1962).

Referanser
----------

1. ↑  Fødsels- og dødsdato fra gravferdsetaten i Oslo
2. ↑  Foreldrenes dødsår fra gravferdsetaten i Oslo
3. ↑  Arnesen, Finn i Hvem er Hvem, 1973.
4. ↑  Grøndahl Grøndahl & Søn Forlag i Store norske leksikon.
**Erik Semmy Josephson** (født 7. mars 1864 i Stockholm, død 17. november 1929) var en svensk arkitekt. Han var særlig kjent som industriarkitekt og bankbygninger. I 1892 vant han arkitektkonkurransen om byggingen av Grand Hotel Saltsjöbaden.

Erik Josephson tok arkitekteksamen ved Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm i 1885 og eksamen fra Kungliga Konsthögskolan i 1888.

Josephson ble kategorisert som en «byggmesterarkitekt» i sin samtid, til tross for at han var en av Sveriges mest stilsikre arkitekter, som kalt en eklektiker. Etter studiene arbeidet han ved Överintendentsämbetet som var en av dagens Statens fastighetsverk forløpere, og for fortifikationsdepartementet. Gjennom sine statlige oppdragsgivere skulle han komme til å tegne rundt 40 kaserneanlegg for hæren rundt omkring i Sverige i årene mellom 1891 og 1922. I tillegg til dette hadde han også et privat arkitektkontor.

Han var en av 1900-tallets spesialister på bankbygg, men han tegnet bare banker i Stockholm. Blant hans mest kjente arbeider er Skandinaviska Bankens palass ved Gustav Adolfs torg og Svenska Handelsbanken hovedkontor i Kungsträdgårdsgatan 4, ved Kungsträdgården i Stockholm. 

Josephson arbeidet også med industribygg og broer. Han ble engasjert av Stockholms vannverk som arkitekt f0r Norsborgs vannverk, Trekantsreservoaren og byggene i tilknytning til hovedvannledningen Norsborg-Stockholm.

* Djurgårdsbroen i StockholmDjurgårdsbroen i Stockholm
* Villa Josephson i DiplomatstadenVilla Josephson i Diplomatstaden
* Norsborgs vannverkNorsborgs vannverk
* Piplärkan 7, Josephsons egen bolig, nå Serbias ambassadePiplärkan 7, Josephsons egen bolig, nå Serbias ambassade
* Grand Hotel SaltsjöbadenGrand Hotel Saltsjöbaden

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Erik S Josephson», Svensk biografisk leksikon-ID 12216[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 11. juli 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Arkitekter verksamma i Sverige, utgitt 9. januar 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave 190357380, besøkt 6. juni 2018[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Kruse, John (1901). *Svenskt Porträttgalleri XX*. s. 83.
6. ↑  Johan Rittsél - Vinstocken SFV[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Erik Josephson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Josephson, Erik
* Vem var det? 1925

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Johanne Andersdatter** (**Sappi** eller **Panter**, ca. 1400 – 1479) var en dansk adelsfrue og godsejer, gift med Niels Eriksen Banner.

Hun var datter av Anders Nielsen Panter, til Asdal og Ide Lydersdatter Holk. Hun tillegges ofte slektsnavnet Sappi, men hører egentlig til slekten som førte en panter i sitt våpen. Da alle hennes brødre døde som små, var hun eneste arving og hadde derfor mange friere. En av disse, hr. Bonde Due til Torp, ble hun angivelig voldtatt av. Senere giftet hun seg dog med ham. De fikk fire barn, deriblant sønnen Mikkel Due. 

Senere giftet hun seg med riksråd Niels Eriksen til Vinstrup, med hvem hun ble stammor til hele den senere slekten Banner. De fikk til sammen fjorten barn. Hun overlevde sin ektemann i mange år og nøt megen anseelse; 1462–63 forekommer hun som kongelig høvedsmann i Vendsyssel. Hun tilbrakte sin enkestand som borgfrue på farsslektens gård Asdal sydøst for Hirtshals. Som den siste av sin en gang berømte slekt, døde hun i 1479 og ble begravet i Dueholm kloster ved siden av sin siste ektemann. Her fantes hennes gravsten frem til det 18. århundre, men er nå vekk.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Sappi, Johanne Andersdatter*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 21. september 2015
3. ↑  *Niels Eriksen Banner*, Dansk Biogragisk Leksikon. Besøkt 21. september 2015
4. ↑  *Johanne Andersdatter Asdal*, Store norske leksikon. Besøkt 21. september 2015
5. ↑  *Johanna Andersdatter Panter Due Banner*, findagrave.com. Besøkt 21. september 2015

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni
 |
**Margrethe av Roskilde** eller **Ølse** (død i Ølsemagle eller Højelse 1176) var en dansk lokalhelgen, som er blitt kalt Danmarks eneste kvinnelige helgen.

Margrethe var datter av Sune Ebbesen (–1186) og Cecilie og var i slekt med biskop Absalon og Sunnesønnene. Hun var gift med en Herlog, og hadde tre barn med ham. I 1176 ble hun myrdet av ektemannen, som hengte liket hennes i en bjelke for å få det til å se ut som om hun hadde begått selvmord.

Sancta
------

Som antatt selvmorderske ble hun begravet i uinnviet jord på Ølsemagle Strand ved Køge Bugt (Sjælland). Snart het det seg at det ble sett lys over graven, og Absalon begynte å interessere seg for saken. Han fikk Herlog til å tilstå ugjerningen, og Margrethes lik ble ført til Roskilde der det ble skrinlagt i Vor Frue kirke. Etter dette ble hun ansett som en lokal helgen, og folk valfartet til det lille strandkapellet som ble reist over den opprinnelige graven ved Køge. Selv om hun ikke oppnådde å bli pavelig kanonisert omtales hun i flere pavebrev som *sancta*.

I Lund domkirke finnes en *Margrethes særk*, som er utstilt på Domkirkemuset i Lund (her kalles den Jomfru Marias serk).

Referanser
----------

1. 1 2  *Margrete*, Dansk kvindebiografisk leksikon. Besøkt 24. september 2015
2. 1 2  *Margrethe*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 24. september 2015
3. ↑  *Den hellige Margrethe*, roskildehistorie.dk. Besøkt 24. september 2015

Portal: Danmark
**Christian Fredrik Jacobsen** (født 8. april 1876 i Stavanger, død 17. mai 1953) var en norsk professor i elektroteknikk, som var viktig i elektrifiseringen av Stavanger.

Fredrik Jacobsen var elev ved Kongsgård skole i Stavanger der han tok examen artium i 1894, og arbeidet deretter i Hamburg som praktikant. Han tok diplomeksamen i 1900 ved den tekniske høgskole i tyske Darmstadt, samt jobbet ved et ingeniørfirma i Nürnberg. Så flyttet han til hjembyen Stavanger og virket frem til 1917 som lærer ved byens tekniske skole og aftenskole. Han var fra 1916 også driftsbestyrer ved Hetland og Håland elektrisitetsverk, samt administrerende direktør ved Ryfylke kraftanlegg.

I 1918 fikk han jobb ved Norges tekniske høgskole (NTH) i Trondheim. Der var han professor og fra 1935 til 1939 også viserektor. Han publiserte ingen bøker eller vitenskapelige arbeider, men fikk antatt noen fagartikler i norske fagblad.

Han ble tildelt «Den gylne kontramutter» av Norsk Ingeniørforening, avdeling Stavanger. I 1923–24 ble han av regjeringen sendt til USA for å studere elektrisk jernbanedrift. I 1927 ble han innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskapers Selskab. Han satt i styre og stell for Norsk Elektrisk Forening (norsk avdeling av International Electrotechnical Commission) som ga ham hederstegnet «Det Lenkede Lyn» i 1931.

Svenskene ga ham Nordstjerneordenen fordi han satt i en ansettelses-komité ved Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. Danskene ga ham Dannebrogsordenen for å i 1930 ha sikret at International Electrotechnical Commission valgte Oersted som internasjonal elektromagnetisk enhet, etter den danske Hans Christian Ørsted.

Jacobsen var medlem av bystyrene i Stavanger og Trondheim. Han representerte Høyre.

Han var sønn av Vilhelm Jacobsen (1831–1906) og Katherine Marie Bøttger. Faren var telegrafinspektør i Stavanger. Christian giftet seg først med Louise Truchsess (1881–1919) fra München, dernest i 1922 med Johanne Adolfine Floor (1887).

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Christian Fredrik Jacobsen, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jacobsen, Christian Fredrik i Hvem er Hvem, 1948.
3. ↑  Nerheim, Gunnar (1949-) (1998). *Energiske linjer: Stavanger energi gjennom 100 år : 1898-1998*. Stavanger: Stavanger energi. ISBN 8299487102.
4. ↑  Stavanger Aftenblad: «Ny elektrisk professor ved Høiskolen», 5. november 1917 s.5.
5. 1 2 3 4 5 6  *Studentene fra 1894: biografiske oplysninger samlet til 40-års jubileet 1934*. Oslo. 1934.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
**Just (Jost) Juel** (født 14. oktober 1664 i Viborg i Jylland, død 8. august 1715 ved Jasmund på Rügen) var en dansk sjøoffiser og diplomat.

Han var sønn av Henrik Juel til Lindbjærg (1628–1707) og Sophie Høg. I årene 1680–82 studerte han i Kiel, hvoretter han reiste til København for å søke ansettelse i Danske Kancelli. Til tross for gode kontakter, lyktes det ikke Juel å bli ansatt, hvorfor han i stedet forsøkte å søke lykken i utlandet. I 1684 ble han overtalt av en nordmann til å søke ansettelse i den hollandske Orlogsflåte. Ved sin hjemkomst i 1688 fikk han med hjelp av sin slektning Niels Juel ansettelse som løytnant i Søetaten hvor han senere avanserte til viseadmiral.

Under felttoget i 1700 var han flaggkaptein i Ulrik Christian Gyldenløves flåte, hvor han spillet en vesentlig rolle ved forsvaret av København under det engelsk-hollandsk-svenske bombardement. 29. desember 1702 ektet han Adele Bielke, en datter av admiral Christian Bielke. Hun døde allerede i 1706.

I årene 1709–12 var Juel gesandt hos tsar Peter den store. Han førte dagbok over livet ved keiserhoffet, som under tittelen «En Rejse til Rusland under Tsar Peter» ble utgitt av G. L. Grove i 1893. Ved sin tilbakekomst til Danmark, ble han utnevnt til viseadmiral og ansatt ved hovedflåten. Med denne deltok han den 8. august 1715 i sjøslaget ved Jasmund hvor han ble truffet av en kanonkule og døde straks etter. Liket ble ført i land og bisatt i Roskilde domkirke med stor prakt.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Just\_Juel[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Juel, Just*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 26. oktober 2015
3. 1 2  *Just Juel*, Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave. Besøkt 26. oktober 2015
4. ↑  Juel, Just, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 26. oktober 2015

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Fana Skoleteater** ved Fana Gymnas er en teaterinstitusjon i Bergen grunnlagt i 1938. 

Etter en pause fra 1972 til 1986 har teateret vært drevet av elevene ved skolen. Tekst og koreografi av teaterstykkene er skapt av tidligere medlemmer av skoleteateret.

### Tidligere elever ved Fana Skoleteater

For tidligere elever ved skolen, se Kategori:Alumni fra Fana gymnas.
En rekke elever har gjort seg bemerket innen kultur, musikk og underholdning etter skolegangen på Fana vgs. De fleste av disse er knyttet til skolerevyen, Fana skoleteater. Navn som Kjell Stormoen (19212010), skuespiller, scenograf og teatersjef, Harald Tusberg (f. 1935), journalist, forfatter, låtskriver, filmmanuskriptforfatter og programleder og skuespiller Helge Jordal (f. 1946) knyttes alle til at de startet sine karrierer på teaterscenen på Fana. Etter et opphold fra 1972 til 1986 etter uenighet mellom skolens ledelse og elevene om repertoaret for forestillingene har også en ny generasjon med nasjonalt og internasjonalt kjente artister blitt oppdaget via scenen på Fana.

Følgende av tidligere elever ved Fana gymnas nominert til gullruten eller spellemannsprisen for sitt virke:

| Navn | Født | Død | Bakgrunn |
| --- | --- | --- | --- |
| Helge Jordal | 1946 |  | Skuespiller |
| Anders Dale | 1971 |  | Skuespiller |
| Calle Hellevang Larsen | 1977 |  | Skuespiller og komiker |
| Øyvind Rafto | 1978 |  | Skuespiller og komiker |
| Lars Bleiklie Devik | 1979 |  | Komponist og produsent |
| Vegard Ylvisåker | 1979 |  | Skuespiller og komiker |
| Bård Ylvisåker | 1982 |  | Skuespiller og komiker |
| Ole Reinert «ORBO» Berg-Olsen | 1982 |  | vokalist, gitarist, låtskriver og produsent |
| Kyrre Gørvell-Dahll | 1991 |  | EDM-musiker |

Referanser
----------

1. ↑  «Om Fana Skoleteater». Arkivert fra originalen 9. mars 2023. Besøkt 9. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Fana Skoleteater Arkivert 23. oktober 2010 hos Wayback Machine.
* BA: «Krus» på Fana Skoleteater
* BT: Trønderinvasjon på Fana skoleteater
* Bergen byleksikon på nett, om Fana Gymnas
**Ragnar Ullmann** (født 17. februar 1889 i Seljord, død 9. desember 1969) var en norsk klassisk filolog og lærer.

Han ble student i 1907 og tok språklig-historisk embetseksamen med latin hovedfag i 1916 med en avhandling som het «En historisk-kritisk kommentar til Sallusts Catilina» og handlet om Catilinas (108–62 f.Kr.) konspirasjon mot Den romerske republikk, fortalt av Gaius Sallustius Crispus. Han (Ragnar) studerte i Paris fra 1916 til 1917 og 1919 til 1920. Fra 1921 til 1927 var han universitetsstipendiat og mottok blant annet H.M. Kongens gullmedalje i 1922 for avhandlingen «Livius' taler vurderet efter sin stilistiske betydning og sine historiske kilder». Han tok doktorgraden i 1927 med en avhandling om *La technique des discours dans Tite-Live, Salluste et Tacite* som handlet om de nevnte forfatterne.

Ullmann var lærer, senere lektor, ved Aker kommunale gymnas fra 1920 til 1937. Fra 1937 til 1946 var han lektor ved Ullern høyere almenskole, og fra 1946 ved Oslo katedralskole. Ullmann var formann i to komiteer som leverte innstilling til latinundervisningen i 1935 og 1946. Han var formann og styremedlem i Filologisk forening, Riksmålsforbundet, Klassisk Forening, Kristelig lektorkrets og Kirkelig Filmsentral. Fra 1947 var han medlem av bystyret i Oslo. Ullmann skrev artikler i *Nordisk Tidsskrift for Filologi*, *Revue de philologie* og *Symbolae Osloenses*. Han utga en skoleutgave av Julius Cæsars *Bellum Gallicum* i 1929.

Han var sønn av Viggo Ullmann (1848–1910) og Vilhelmine Marie Eriksen (1853–1918). Faren var skolemann, politiker og amtmann. I 1927 giftet Ragnar seg med Amy Gjør (1903–1952).

Kilder
------

* *Norges filologer og realister*. Stavanger: Dreyer. 1933.
* *Norges filologer og realister*. Stavanger, 1950.
* Ullmann, Ragnar i Hvem er Hvem, 1950.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ragnar Ullmann hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Ragnar Ullmann hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Publikasjoner av Ragnar Ullmann i BIBSYS

  


| * v
* d
* r
Formenn for Riksmålsforbundet |
| --- |
| 
* Bjørnstjerne Bjørnson
* Ragna Nielsen
* Alfred Eriksen
* Johan M. Platou
* Jens Jørgen Mørland
* Gerhard Holm
* Ragnar Ullmann
* Alf Harbitz
* Harald Bakke
* Jonas Hestnes
* Arnulf Øverland
* Sigurd Hoel
* Ernst Sørensen
* Johan Bernhard Hjort
* Aksel Lydersen
* Knut Wigert
* Jan Willoch
* Erling Granholt
* Trond Vernegg

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Herøya kirke
**Klevstrand prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Skien prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Klevstrand sogn i Porsgrunn kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Herøya kirke.

Klevstrand prestegjeld og dets sogn er nå en del av Porsgrunn kirkelige fellesråd underlagt Skien prosti.

Historikk
---------

Fra 1. januar 1985 ble Herøya kapelldistrikt og området Stridsklev/Hovet i Porsgrunn kommune skilt ut fra Eidanger prestegjeld, som et nytt *Klevstrand prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Kleivstrand

Referanser
----------

1. ↑  «Porsgrunns Dagblad 1984.11.23». Norge;Vestfold og Telemark;;Porsgrunn;;;;. 1984-11-23. s. 6.
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Büssing BS 110
Sporveismuseets Büssing A-15835 under et arrangement på Rådhusplassen i Oslo.
**Büssing AG** ble etablert 1903 i Braunschweig, Tyskland som «Heinrich Büssing, Specialfabrik für Motorlastwagen, Motoromnibusse und Motoren, Braunschweig, Elmstraße». Selskapet var den største tyske buss- og lastebil-produsenten på 1960- og 1970-tallet. Selskapet ble kjøpt opp av MAN i 1971.

Historie
--------

Büssing fikk økonomiske problemer på slutten av 60-tallet som følge av for høye utviklingskostnader og for lite salg av moderne lastebiler med
underliggermotorer. Her var de rett og slett for tidlig ute i forhold til markedet og utviklingen. Dette førte til at eierselskapet Salzgitter AG i 1968 solgte en del av aksjene til MAN som var interessert i å benytte Büssings underliggerteknologi. Resten av aksjene ble solgt i flere bolker til MAN, og i 1972 ble Büssing helt infusjonert i MAN-konsernet.

Oslo Sporveier kjøpte flere store serier med busser i annen halvdel av 1960-tallet, blant annet med det formålet å erstatte trikkelinjer med buss. Sagene-trikken ble erstattet av bussrute 17 trafikkert hovedsakelig med nye Büssing Präfekt-busser i 1965. Sammenlignet med datidens samtidige busser for bytrafikk var Büssing-bussene små, men de hadde spesielt god oversikt fra førerplassen, liten svingradius og hekkmotor med eksosutslippet på taket. Dette skulle gjøre dem spesielt godt egnet som bybusser i trange og kronglete gater. Den spesielle eksosutslipp-løsningen var ment å være mer miljøvennlig. Etter å ha mottatt og satt i drift en første serie slike busser med halvautomatisk gearing, de såkalte "pinnevognene", kjøpte man flere serier, og nå med automatgear. Dette ble de første seriene bybusser med helautomatisk gearing. Motorkraften var imidlertid i svakeste laget, noe som gjorde at det tok sin tid å forsere de bratteste bakkene i byen opp til bl.a. Ryen og Ekeberg Hageby. 

Trondheim Sporvei kjøpte et mindre antall, dels gjennom selskapet Graakallbanen AS. Her ble de brukt på samme måte, til å overta etter den nedlagte Singsakertrikken. En av Oslo-bussene finnes bevart av Sporveismuseet på Majorstua i Oslo. Først på 1970-tallet fikk Oslo Sporveier levert flere serier fra det sammenslåtte selskapet. 

I to tiår fra midt på 1960-tallet var Büssing- og MAN-Büssing-busser helt dominerende på Oslos bybussruter. De fleste av disse var merket MAN Büssing. Den største av disse leveringene var MAN SL 200, levert fra og med 1975 i nesten 100 eksemplarer til Oslo og også et større antall til Trondheim. Av andre norske selskaper som har kjøpt fra Büssing kan nevnes Ekebergbanens busselskap, som kjøpte fra Büssing allerede på 1920-tallet, samt Lommedalsbussen AS på 1970-tallet, men de sistnevnte var bare chassiser som ble forsynt med norske karosserier.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Büssing – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
Bjørvika sett fra Ekeberg september 2013.  Foto: Helge Høifødt 
**E18 Bjørvikaprosjektet** var et byutviklingsprosjekt i regi av Statens vegvesen. Hovedhensikten var å legge om trafikken, slik at Bjørvika kunne bygges ut som en bydel i Oslo. Frem til 2010-tallet var Bjørvika adskilt fra resten av byen på grunn av en mellomliggende motorvei, Europavei 18 (E18), jernbanelinjer og havnebygg. Fra og med dette tidspunktet ble bydelen utviklet til de fire delområdene Bjørvika, Bispevika, Middelalderparken og Lohavn.

Vegprosjektet E18 Bjørvika skulle tilrettelegge for bydelsutvikling og miljøvennlig transport. Prosjektet var kostnadsberegnet til 5,9 milliarder kroner og ble finansiert gjennom statsbudsjettet, salg av frigjorte arealer, tilskudd fra Oslo kommune og bompenger. Til sammen skulle Bjørvikaprosjektet – med tunneler, kryss og bruer – skape åtte kilometer ny veg, 1 200 meter kollektivfelt og 4 500 meter gang- og sykkelveg. Prosjektet foregikk midt i Norges største trafikkåre. Dette gjorde at trafikken måtte legges om flere ganger i løpet av prosjektgjennomføringen.

Informasjonssenteret til E18 Bjørvikaprosjektet lå i prosjektkontorene på Paulsenkaia. Informasjonssenteret tok imot besøk fra alle ulike grupper av interessenter, fra skoleklasser til fagfolk og politiske beslutningstagere.

Delprosjekter
-------------

* Operatunnelen – bestående av Senketunnelen, Ekebergtunnelen og Festningstunnelen – skal avlaste E18 ved å sluse gjennomsnittlig rundt 100 000 biler per dag bort fra Bispelokket og under bakkeplan.
* Bygatene med tilhørende kollektiv, gang og sykkelfelt bygges ut i perioden 2011 – 2015.
* Bispelokket med ramper skal rives når to av fire felt på Nylandsveien bro stenges. Nye Nordenga bro vil avlaste Nylandsveien bro ved å fordele trafikken over til Schweigaards gate.

Milepæler og tidslinje
----------------------

* 1988: «Oslopakken» blir vedtatt. Bompenger og riksvegmidler skal finansiere store vegprosjekt, herunder E18 Bjørvikaprosjektet.
* 1999: Oslo bystyre vedtar at Fjorbyvisjonen skal virkeliggjøres.
* 2003: Reguleringsplanen for Bjørvika godkjennes av bystyret.
* 2004: Reguleringsplanen for Bjørvika stadfestes av Miljøverndepartementet.
* 2005: Statens vegvesen og entreprenører inngår enterpriser.
* 2006 – 2010: Bjørvikatunnelen bygges.
* 2011: Nordenga bru ferdigstilles.
* 2012: Bispelokket rives. Bygatene påbegynnes.
* 2013: Rampe bygges fra Dronning Eufemias gate opp til Nylandsveien.
* 2014: Beplanting og trafikkomlegging.
* 2015: E18 Bjørvikaprosjektet er ferdigstilt.[*trenger oppdatering*]

Eksterne lenker
---------------

* Statens vegvesens nettsider om prosjektet
**Politiforbundet** er en dansk fagforening som organiserer ansatte i politiet. Foreningen hadde 11 777 medlemmer per januar 2012.

Politiforbundet har sin historie tilbake til 1902 og regner seg som verdens eldste politifaglige organisasjon. I sin nåværende form ble Politiforbundet dannet i 1998/1999 gjennom en sammenslåing av Dansk Politiforbund (stiftet 1902), Dansk Kriminalpolitiforening (stiftet 1920) og Politiets og Domstolenes Tjenestemandsforening.

Foreningen har til formål å ivareta medlemmenes faglige, sosiale og økonomiske interesser. Den er medlem av Centralorganisationen af 2010.

Medlemsbladet *Dansk Politi* utkommer 10 ganger årlig.

Formann er Peter Ibsen.

Referanser
----------

1. ↑   eurocop.org, besøkt 11. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Om Politiforbundet Arkivert 15. mai 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  Politiforbundets hovedstyre Arkivert 8. mars 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Syv bunker med fra ett til syv kort. Øverst til venstre bunken med trekk-kortene og til høyre spar fire som er det øverste av de tre trukne kortene. Øverst til høyre plass til fire bunker til de forskjellige valørene.Spar syv går på ruter åtte og spar dame går på ruter konge.
**Syver-kabalen** (**klondike**) er en av de vanligste kabalene for en spiller.

For å spille syver-kabal brukes en standard kortstokk med 52 kort (ingen jokere). Man starter med syv bunker med kort hvor bunken til venstre inneholder et kort, neste to, osv. slik at bunken til høyre inneholder syv kort. Øverste kortet i hver bunke legges med bildesiden opp. Resterende kort blir en bunke man trekker fra.

Video
Målet er å fylle fire samlings-bunker med kort i hver farge (hjerter, ruter, spar, kløver) sortert etter verdi fra ess (laveste) til konge (høyest). For å komme dit kan spilleren gjøre fire forskjellige trekk:

Ett ess kan legges i en tom bunke, et kort med bildesiden opp kan legges i bunken med samme farge og en valør høyere. For eksempel kan spar seks bare plasseres på spar fem.

Et av de øverste kortene i de syv bunkene, som har bildesiden opp, kan flyttes til en annen bunke med motsatt farge (rød, svart) og med en høyere valør. For eksempel kan kløver ti legges på hjerter knekt eller ruter knekt. Konger kan bare plasseres på tomme plass (der bunken er tom).

Hvis det øverste kortet i en bunke har bildesiden ned, vendes det med bildesiden opp.

Når det ikke er flere kort som kan flyttes etter reglene ovenfor tar man bunken med trekk-kortene, tar av tre kort på toppen av bunken og snur disse slik at kort nummer tre blir liggende øverst i en ny bunke (alle) med bildesiden opp. Det øverste kortet kan legges ut etter reglene ovenfor. Kan ikke kortet legges ut trekkes tre nye kort, kan kortet legges ut er det mulig å legge ut også det neste av de tre kortene. Når det ikke flere kort igjen i bunken med trekk-kortene snus bunken hvor trekk-kortene ble lagt og man starter på nytt med å trekke tre kort.

Kan man ikke legge ut flere kort selv om trekk-kortene er gjennomgått flere ganger går ikke kabalen opp, å man må stokke om og starte på nytt.

En enklere variant av spillet er at man tar et og et kort fra trekk-kortene bunken isteden for tre og tre.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «How to play Klondike Solitaire». *FRVR*. Besøkt 30. desember 2023.
2. 1 2 3 4 5  «Winning Chances for Klondike Solitaire». *www.jupiterscientific.org*. Besøkt 30. desember 2023.
Sjømenns aldershjem i Trondheim stod ferdig i 1926. Bygningen er tegnet av arkitekt Johan Osness.  Foto: Mahlum 
Sjømannshjemmet i Stavanger har i dag en blå plakett på fasaden som forteller bygningens historie.  Foto: Jarvin 
Sjømannshjemmet i Kristiansand stod ferdig i 1923. Arkitekt var Johan Keyser Frølich  Foto: KolbjornA 
**Sjømannshjem** er en type sosialt botilbud for tidligere sjøfolk. Sjømannshjem var på 1800- og 1900-tallet vanlige i mange norske kystbyer og lokalsamfunn. Initiativtakere var ofte lokale foreninger og ideelle organisasjoner, f.eks. sjømannsforeninger. Mange av dem har vært organisert som stiftelser.

Eksempel er sjømannshjemmet *Havblikk* på Havstad i Arendal. Konvoibyen i Risør er fra siste halvdel av 1900-tallet, og bygd spesielt med tanke på krigsseilerne fra andre verdenskrig.

Behovet for sjømannshjem av denne type er nå nær forsvunnet, dels fordi sjømannens arbeidssituasjon er blitt helt annerledes og dels fordi antall sjøfolk er sterkt redusert.

Sjømannshjemmet i Stavanger var et av de siste i drift. Det ble etablert i 1870, og de siste beboerne flyttet ut i 2008. Sjømannshjemmet i Stavanger reiste et nytt bygg i 1933 da behovet for husvære for sjøfolk var ekstra stort. Skipperhuset i Langesund eksisterer imidlertid fortsatt (pr. 2022); det ble innviet i 1932 og er fortsatt forbeholdt sjømenn og sjømannsenker.

Det fantes også norske/skandinaviske sjømannshjem i store havnebyer jorda rundt. *Foreningen for skandinaviske sjømannshjem i fremmede havner* eksisterte fra 1901 til 1987. Foreningens arkiv befinner seg i Riksarkivet.

Begrepet *sjømannshjem* er også brukt i litteraturen. I Henrik Ibsen stykke *Gengangere* planlegger Snekker Engstrand å bygge et sjømannshjem. Tradisjonen forteller at Henrik Ibsens grandtante Kristine Cathrine Ploug ønsket å etablere et sjømannshjem sammen med kjæresten sin, som var sjøkaptein.

Se også
-------

* Sjømannshjemmet Havblikk, Arendal
* Konvoibyen i Risør
* Sjømannshjemmet i Stavanger
* Skipperhuset i Langesund
* Sjømenns aldershjem, Trondheim

Referanser
----------

1. ↑  Hansen, Jon-Inge (7. januar 2016). «Her kan du bo billig ved sjøen. Men det er én betingelse ...». *Varden*. Besøkt 20. juli 2022. «Nå er det ledig leilighet i "Skibsfører H.J Stouslands skipperhus" i Langesund. To har søkt, begge med fartstid, en av dem får leilighet i skipperhuset med den unike beliggenheten i Langesund. (---) Huset eies av en stiftelse som har til hensikt å"gi rimelig husvære på livstid for sjøfolk med lang fartstid".»

Litteratur
----------

* Koren, Elisabeth (2017). «Sjøfolk og velferdsstaten». *Arbeiderhistorie. Årbok for Arbeiderbevegelsens arkiv og bibliotek*. Oslo. ISSN 2387-5879.
**Designmønster** er en generell løsning til problem som ofte oppstår i programvareutvikling. Dette blir spesielt brukt i programvarearkitektur, når designet av et datasystem er under utvikling. 

Mønsteret er organisert slik at det optimerer designet på systemet etter en eller flere av kvalitetsattributter som: ytelse, forutsigbarhet (engelsk *predictability*), fordelbarhet (engelsk *schedulability*), gjennomstrømbarhet (engelsk *throughput*), pålitelighet, sikkerhet, gjenbrukbarhet, distribuerbarhet, portabilitet, vedlikehold, skalerbarhet, kompleksitet, ressursbruk, energibruk og utviklingskostnader.

Et designmønster inneholder som regel:

* En overordnet beskrivelse av problemet
* Strukturmessig beskrivelse, gjerne med hjelp av UML-diagrammer
* Kosekvenser av avveiing (engelsk *trade-off*)
* Implementasjonsstrategier
* Relaterte/liknende mønstre
* Eksempel-implementasjon

Se også
-------

* Bruksmønster

Eksterne lenker
---------------

* Design Patterns Arkivert 31. desember 2005 hos Wayback Machine. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |