recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*For den amerikanske tv-serien, se Matlock (TV-serie)*

**Matlock** er administrasjonsbyen i Derbyshire og distriktet Derbyshire Dales i England. Den var tidligere et kursted, og ligger ved elven Derwent. Den er lokalisert i den sørøstlige enden av distriktet Peak. I folketellingen av 2011 hadde byen en befolkning på 9 543 innbyggere. Befolkningstallet for det større byområdet Matlock er på omtrentlig 20 000 innbyggere, inkludert Darley Dale, Tansley, Hackney og Matlock Bath. Matlock er 14 km sørvest for Chesterfield, og ikke langt til byene Derby (30 km), Sheffield (32 km), and Nottingham (46 km).

Hovedgaten i Matlock
Opprinnelig lå det flere små landsbyer i området: Matlock Town, Matlock Green, Matlock Bridge og Matlock Bank. I 1698 ble det oppdaget varme kilder der, og kurhotellene, kjent som «hydros», sprang opp. Befolkningen økte dermed voldsomt, og byen oppsto. Det største hotellet ble åpnet i 1853, og nedlagt i 1950-årene da byens administrasjon flyttet inn i bygningen. Det tidligere kurstedet Matlock Bath ligger umiddelbart sør for byen ved motorveien A6.

I 1893 ble det anlagt en kabeldrevet trikk gjennom byen, inspirert av trikkene i San Francisco. Da den ble åpnet var den verdens bratteste trikkelinje, og kostet to pence opp og en penny ned. Banen ble nedlagt i 1927 etter at biler og busser hadde tatt over.

Leys Park er en stor viktoriansk park ved elven. Den åpnet i 1898, og har nå en modelljernbane på permanent utstilling i den gamle trikkestallen, som ble flyttet til parken, samt en musikkpaviljong og en dam med små motorbåter. Båtene er de eldste i sitt slag som fortsatt er i drift i Storbritannia.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Neighbourhood Statistics» Arkivert 23. desember 2015 hos Wayback Machine.. *Office for National Statistics*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matlock, Derbyshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Matlock – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

(en)  Matlock hos Wikivoyage

* Lokalhistorie: Matlock, Matlock Bath and Matlock Dale
* Derbyshire Dales District Council
* Derbyshire County Council
* Matlock: turistinformasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
Kommunevåpnene til kommunene som inngår i Vest-Telemarkbiblioteka.
**Vest-Telemarkbiblioteka** er folkebibliotekene i Fyresdal, Hjartdal, Kviteseid, Nissedal, Seljord, Tokke og Vinje. Bibliotekene bruker Aleph biblioteksystemer, og har felles søkbar bokbase.

Folkebibliotekene i Vest-Telemark har hatt et forpliktende og utviklende samarbeid i mange år. Dette har vokst fram gjennom frivillighet, selvstendighet og flat struktur. Bibliotekene er av ulik størrelse og har store ulikheter når det gjelder økonomiske ressurser, men alle har små stillingsressurser. 

Samarbeidsformen utnytter kompetanse og ressurser til brukernes beste i en region med store avstander og spredt bosetning. Samarbeidet kom igang uten prosjektmidler fra ABM. Vest-Telemarkbiblioteka har på mange måter gjennomført de beste ved intensjonene i Bibliotekreform 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (nn) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Andebu prestegård** ligger i Andebu i Vestfold i tilknytning til Andebu kirke. Prestegården er fra 1700-tallet og skal ha blitt oppført i den tiden Mikael Crøger var sogneprest (1715–1742). I 1827 bestod boligbygningen av en borgstue på venstre side av inngangen og et herreværelse på høyre side. I 1852-53 ble det oppført en sidefløy som almuen, kommunen og sognepresten kunne bruke til møter. I 1886 ble boligen restaurert etter en periode med dårlig vedlikehold, og da ble det samtidig bygget en veranda på hagefasaden mot sør.

Prestegården ble fredet i 1991.

Referanser
----------

1. ↑  Andebu prestebolig Arkivert 4. september 2018 hos Wayback Machine. Opplysningsvesenets fond, besøkt 4.9.18

Eksterne lenker
---------------

* (no) Andebu prestegård Arkivert 4. september 2018 hos Wayback Machine. fra Opplysningsvesenets fond
* (no) «Andebu prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Telemark Barne- og ungdomsteater** (TBU) er et fylkesdekkende og foreldredrevet teater for barn og unge mellom 10-20 år i Telemark.

Teateret har vært drevet siden 1999. Otto Beite og Karen Lind fra Kragerø startet da opp teateret. Etter 15 år takket de for seg med jubileumsforestillingen "Kardemomme By" som spilte for fulle hus. De fikk Kongens fortjenestemedalje for lang tjeneste med teateret. Fra og med 2014 ble Telemark Barne- og Ungdomsteater foreldrestyrt. Teateret ble registrert i 2016 og er lagt under bransjen utøvende kunstnere og underholdningsvirksomhet innen scenekunst.

De er eneste teater å inkludere både sang, musikk, dans og teater-talenter fra hele fylket og eneste teateret som bruker audition hver høst for å plukke ut skuespillere til hver enkelt forestilling. Hver vår setter de opp én forestilling. Tidligere har de hatt forestilling kun i Ibsenhuset i Skien, men har også gjennomført forstillinger i Bø, Telemark.

Noen kjente personer som har startet karrieren sin i TBU er pop-artist Julie Bergan, filmregissør og amandaprisvinner Daniel Fahre og youtuber og gullsnuttenvinner Markus Sannes (Murdrocks).

I 2019 vant tre av teaterets aktører Vangens talentpris.

Oppsetninger
------------

Teateret har levert følgende oppsetninger teaterproduksjoner:

* 2020 - Den lille piken med fyrstikkene
* 2020 - *Pinocchio* (utsatt grunnet Covid-19)
* 2019 - *Narnia*
* 2018 - *Rockeulven*
* 2017 - *Snøhvit og de syv dvergene*
* 2016 - Peter Pan
* 2015 - Hakkebakkeskogen
* 2014 - Kardemomme By
* 2013 - Jungelboken
* 2012 - Aristokattene
* 2011 - Pippi Langstrømpe
* 2010 - Kardemomme By
* 2009 - Hakkebakkeskogen

Referanser
----------

1. ↑  Darrud, Aud (13. mars 2009). «Barneteater feirer 10 år». *NRK*. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑
3. ↑  ««NARNIA – Løven, Heksa og Garderobeskapet» | Norsk Amatørteaterforbund». 19. mars 2019. Besøkt 28. oktober 2020.
4. ↑  «Morsomt rockeeventyr på Ibsenhuset». *www.ta.no* **(norsk)**. 13. april 2018. Besøkt 26. oktober 2020.
5. ↑  «Snøhvit og de syv dvergene | Norsk Amatørteaterforbund». 13. februar 2017. Besøkt 26. oktober 2020.
6. ↑
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. november 2020. Besøkt 29. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Facebook
* Instagram

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
*Denne artikkelen handler om Ibsenhuset i Skien. For Ibsenhuset ved Grimstad museum, se Ibsen-museet i Grimstad.*

**Ibsenhuset** som ble innviet i 1973 ligger sentralt i Skien, Telemark. Da det ble åpnet den 7. september var det som landets mest moderne kulturhus på den tiden. Huset har åtte saler, noe som gir rom for et bredt kulturtilbud. Ibsenhuset har fått navn etter Skiens store sønn, forfatteren Henrik Ibsen.

Om byggingen
------------

Ideen om å bygge et nytt samfunnshus i Skien ble tatt opp av byens fagbevegelse straks etter andre verdenskrig. Fagbevegelsen opprettet *Arbeidernes Økonomiske Fellesorganisasjon* (AØF) som skulle stå for finansieringen. På slutten av 1963 godkjente bygningsrådet byggemeldingen for Samfunnshuset. I 1966 innbød følgende institusjoner til arkitektkonkurranse om et all-aktivitetshus – Ibsenhuset – i Skien: *AØF*, *Ibsenfondet*, *Skien Invisteringslag* , *Ibsenforbundet*, og Skien kommune. Konkurransen ble avgjort i 1967 og Prosjekteringen tok til høsten 1968. Byggearbeidet startet i april 1971 og huset sto ferdig den 15. august 1973 og ble åpnet den 7. september.

Eksterne lenker
---------------

* Ibsenhuset
* Skien kommune om byggingen
* Kulturnett om huset

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Arlen Ingolf Erdahl** (født 27. februar 1931, død 21. september 2023) var en amerikansk republikansk politiker, offentlig tjenestemann og bonde fra Faribault County i Minnesota.

Han hadde norsk-amerikansk bakgrunn og vokste opp med norsk som morsmål. Erdahl gikk St. Olaf College, avtjente verneplikten i United States Army og studerte så offentlig forvaltning ved Harvard University.[]

Erdahl var medlem av Minnesotas lovgivende forsamling for Faribault County 1963–1970 og delstatens administrasjonsminister under guvernør Wendell Anderson 1971–1975.

Han representerte Minnesotas 1. valgdistrikt i Representantenes hus 1979–1983.

Han var deretter føderal tjenestemann i Fredskorpset og Energidepartementet.

Arlen Erdahls tvillingbror Lowell Erdahl (1931–2021) var biskop i Evangelical Lutheran Church in America (ECLA) og professor ved kirkesamfunnets presteseminar i Saint Paul.

Referanser
----------

1. ↑  «Rev Lowell Erdahl». *Star Tribune* **(engelsk)**. 19. desember 2021. Besøkt 26. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arlen Erdahl hos Amerikas forente staters kongress' biografiske kartotek Rediger på Wikidata
* (en) Arlen Erdahl hos Minnesotas lovgivende forsamling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | US Congress
 |
Vanndamman i Kristiansund

**Vanndamman** er en samling av flere vanndammer som ligger i Kristiansund. Tidligere ble de brukt som vannforsyning, men i dag er området brukt som turområde i de høyest beliggende områdene på Kirkelandet.

Vanndamman fungerte som drikkevannsbasseng for Kristiansund frem til 1979 men er nå rekreasjonsområde. Navnene til dammene er Svanedammen (eldst og nærmest sentrum), Mellomdammen, Vesterdammen og Gravemdammen er nå rekreasjonsområde og Svanedammen er tilholdssted for byens ender, svaner og påfugler. Her er det populært for familier å komme å gi fuglene mat, leke på lekeparken eller gå på kafe som ligger på rad og rekke og kun en liten spasertur fra absolutt sentrum.

  

Kristiansund fikk store problemer med vannforsyningen da byen vokste sterkt på 1800-tallet. Brann- og veiinspektør Peder Rosentræder planla og oppførte en dam som lå like ovenfor *Roligheten*. Fra denne dammen førte en vannledning i uthulte trestokker ned til en vannpost nær den senere *Øverparken*. Men demningen brast, og vannet fosset ned Langveien. De som fikk skikk på byens vannforsyning var først ingeniør Hagbart Brinchmann og senere stadsingeniør Carl G. Bäckstrøm.

Rundt de dengang så nakne knausene på Vardefjellet ble det anlagt et sinnrikt «takrenneanlegg» for å samle vann. Anlegget ble tatt ut av drift i 1908 og omgjort til friområde, Kringsjå, med renneanleggene som spaserveier. Her kan du se de tre store dammene. Fra øst til vest: Midtdammen, Vesterdammen og Gravemdammen. Sistnevnte med stor demningsmur, i skråningen ned mot Bremsnesfjorden.

Svanedammen er den eldste av dammene i det gamle vannverksystemet. Den brukes i dag som tilholdssted for fugler av mange arter. Ligger nærmest Langveien i øst.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Karl Hugo Malmkvist** var en gårdbruker på Søndre Fjeld i Skoger, bestyrer ved Norges Banks avdeling i Drammen og NS ordfører i Skoger i årene 1943–45. Hugo Malmkvist var født 15. februar 1890 i Sverige, ble så norsk statsborger og gårdbruker på Søndre Fjeld i Skoger. Hugo hadde ikke før andre verdenskrig vært politisk engasjert men ble den 1. september 1940 medlem av NS av ideologiske grunner. Han kom snart meget aktivt med i partiets virksomhet og ble lagfører i Skoger lag allerede høsten 1940. Han fungerte som lagfører inntil januar 1943 da han overtok vervet som ordfører i Skoger kommune. Hugo var medlem av hirden og deltok på flere øvelser. Han skal også ha gått sterkt inn for tilslutning til NS, og skrev derfor opprop, artikler og agitasjonsmateriale/propaganda rundt i Skoger for å verve medlemmer til partiet. Tiltalte har videre også søkt om å verve personer til krigsinnsats for Tyskland i Den norske Legion, og har som lagfører innkalte han og ledet et vervemøte til krigsinnsats for Tyskland i Den norske Legion den 24. august 1942, 24 personer var tilstede under møtet og av disse meldte 7 seg til krigstjeneste. I følge han selv skal han ha meldt seg til krigstjeneste den 18. august 1942, men aldri blitt innkalt. Som lagfører var han også med på å sette opp en jøssingliste som ble sendt i januar 1942, denne omfattet 119 navn i Skoger, den 1. april 1942 utarbeidet han et tillegg til denne listen over 21 personer i Skoger som burde sikres. Tiltalte har videre i april 1942 sendt til kretsfører Johan Dahl en liste over 21 personer i Skoger som burde sikres. Flere personer som sto på denne listen ble arrestert 28. januar 1943 og de fikk opp til 2 års fengselsopphold. Karl Hugo Malmkvist døde 28. juni 1965 på Søndre Fjeld i Drammen.

Referanser
----------

1. ↑  «Ordfører Malmkvist for lagmannsretten i dag». *Buskeruds Blad*. Drammen (utgitt 13. mars 1946). 1946. s. 1.
2. ↑  «Dødsfall». *Fremtiden*. Drammen (utgitt 30. juni 1965). 1965. s. 10.
Smithegården  Foto: Anders Beer Wilse (1912) 
**Smithegården** var en eldre trebygning ved Skottebrygga i Larvik. Den ble oppført rundt 1770. Gården ble revet i 1936 i forbindelse med anleggelsen av bredsporet jernbane. Adressen var Storgata 10.

Tidligere eiere
---------------

Kjøpmann og «grevling» Mathias Sartz ervervet gården i august 1807 og fikk da navnet *Sartzegården*. Etter hans bortgang i 1823 forble hans enke og barna, skipperne Ulrik, Jens Jacob samt fem yngre søsken, boende der. De leide ut en del av gården, blant annet til løytnant J. Chr. Schrøder da han var timelærer ved middelskolen. Den fikk navnet «Smithegården» etter Wilhelm Smith, som drev kaffebrenneri der omkring 1900.

Kilder
------

* Langeland, A. St.: *Larviks historie, 2. bind: Byen, gårdene og menneskene omkring 1820*, Larvik 1953, s. 45.
* Nyhus, Per: *Larvik før og nå*, Larvik 2008, s. 16-17.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Smithegården». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Sokna flomstor i juli 2007 ved Tranby Foto: Tom Bjørnstad 
**Sognavassdraget**, **Soknavassdraget** eller **Soknedalsvassdraget** (Drammensvassdraget) er et mindre vassdrag i Ringerike kommune i Buskerud, som renner ut i Nordfjorden (den nordlige delen av Tyrifjorden) mellom Ask og Karlsrudtangen naturreservat. Vassdragets nedbørfelt er på cirka 644,1 km² (kilde NVE). De høyeste delene når 1220 moh. mens utløpet i Tyrifjorden ligger cirka 63 moh.

Deler av vassdraget ligger i Flå, Krødsherad, Sør-Aurdal (i Oppland) og Modum kommuner. Det omfatter Bergsjøvassdraget, Rudsvassdraget, Kollsjøvassdraget og Strømsoddbygdvassdraget og hovedelva Sogna med sideelver fra Sokna og ned gjennom Soknedalen til utløpet i Tyrifjorden.

Sognavassdraget med Sogna ned til Tyrifjorden ble vernet mot kraftutbygging i 1993 gjennom *Verneplan IV for vassdrag*, på grunn av frilufts-, natur- og miljøverninteresser. Det ligger imidlertid to små, private kraftverk der. Heierenfossen kraftverk er et såkalt minikraftverk som ligger ved Heierenfossen i nedre del av Sogna og har en installert ytelse på 600 kW. Rud Gårdskraftverk er et såkalt minikraftverk som ligger ved som ligger ved Rudsfossen i Rudselva og har en installert ytelse på 90 kW.

Drammensvassdraget

Se også
-------

* Drammensvassdraget
* Bergsjøvassdraget (Vestbygda)
* Rudsvassdraget (Brekkebygda)
* Strømsoddbygdvassdraget (Strømsoddbygda)
* Kollsjøvassdraget (Strømsoddbygda)

Referanser
----------

1. ↑  «012/16 Sokna». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 16. oktober 2021.

| * v
* d
* r
Drammensvassdraget |
| --- |
| Hovedstrengen | Drammenselva  **·** Tyrifjorden **·** Storelva |
| Eikerenvassdraget | Eikeren **·** Eidsfosselva **·** Kopstadelva **·** Nøtneselva **·** Sundbyelva |
| Sigdal-Eggedal | Simoa **·** Soneren |
| Hallingdalsvassdraget | 

|  |
| --- |
| Snarumselva **·** Krøderen **·** Hallingdalselva (Strandafjorden, Brommafjorden) **·** Rukkedøla  **·** Strandavatnet  **·** Usta **·** Ustevatn **·** Ustekveikja **·** |
| Hemsedal | Hemsil **·** Hydna **·** Mørkedøla |

 |
| Begnavassdraget | Ådalselva  **·** Sperillen **·** Begna **·** Neselvi **·** Urula **·** Tisleia |
| Randsfjordvassdraget | Randselva  **·** Randsfjorden **·** Fallselva  **·** Dokka **·** Livasselva  **·** Etna |
| Soknavassdraget | Sogna **·** Verkenselva  **·** Bergsjøelva **·** Eidselva **·** Rudselva **·** Strømsoddelva |
| Andre | Bingselva **·** Henåavassdraget **·** Skjærdalsvassdraget |
*«Moldovsk» kan også referere til Moldova og moldovere.*

**Moldovsk** (rumensk: *limba moldovenească*, eller *graiul moldovenesc*) er en rumensk dialekt, og siden 1994 det offisielle forvaltningsspråket i Moldova. Det moldovske skriftspråket er identisk med det rumenske. Talespråket *graiul moldovenesc* er en av seks rumenske dialektvarianter (se kart). Den varianten som snakkes i Moldova skiller seg fra den som snakkes i den rumenske regionen Moldova gjennom at den førstnevnte inneholder et relativt stort antall russiske neologismer, mens den rumenske variantens neologismer hovedsakelig er av fransk opprinnelse. Moldovsk blir brukt som morsmål av i overkant 2 millioner mennesker, ifølge en folketelling fra 2004.[]

Det rumenske språks hovedsakelige talespråksvarianter
Et forslag om å endre den offisielle betegnelsen «moldovsk» til «rumensk» ble lagt frem i 1996 av Moldovas daværende president Mircea Snegur, men forslaget ble forkastet av parlamentet som mente at språket var så viktig for Moldova og dets folks nasjonale identitet.

Moldovsk skrives med det latinske alfabetet, med unntak av Transnistria der det skrives med det kyrilliske alfabetet.

Regulator for det moldovske språket er *Academia de Științe a Moldovei* (Moldaviske Vitenskapsakademiet).

En forskjell fra det rumenske språket er f.eks uttalen av tsje-lyden (slik man uttaler kj-lyden i Sogn og Fjordane. "Tsjøleskap". På rumensk uttaler man «ce» (hva) slik: «tsje», mens man på moldovsk bruker en ubetont versjon: /ʃe/ (sje). Verdt å fremheve er også "ghine" som en variant av rumenske «bine» (god, bra). I tillegg kan man si at uttalen høres langt mer russisk ut enn rumensk, som ofte kan minne mer om italiensk.[]

Referanser
----------

1. ↑  En folketelling i 2004 viste at ca. 2,2 millioner mennesker snakker moldovsk som morsmål.
2. ↑  Moldovas grunnlov refererer til moldovsk, men stadfester også at dette språklig sett er det samme som rumensk. Moldovsk har egne ISO 639-koder, men er ikke et eget språk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Moldovan language – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Citadelløya sett fra vest  Foto: C. Hill, 2007 
**Staverns Fort** på **Citadelløya** var begynnelsen på den militære aktiviteten i Stavern. Fortet var fra først av et provisorium i tre som grev Ulrik Fredrik Gyldenløve lot bygge på Karlsøy. Det skjedde under den såkalte Gyldenløvefeiden mot svenskene fra 1675 til 1679. 

Fortet ble gitt en mer varig karakter med blokkhus i tre samt kanonbatteri i årene fra 1687 til 1689. Fortet ble en viktig base for Tordenskiold og hans flåte under den store nordiske krig fra 1709 til 1720 og et sentralt punkt for sjøtrafikken til og fra Danmark i denne perioden. Fortet var støttepunkt for den norsk-danske Kattegateskadren. Ikke minst skulle fortet forsvare utskipingen av kanoner og kuler fra jernverket. 

Deler av murene og vollene på Staverns Fort ble fjernet og andre deler fornyet da Fredriksvern ble anlagt som hovedstasjon for den norske marinen fra 1750 til 1758 slik at det gamle fortet ble en del av Fredriksvern Verft. Det eldste bygget i anlegget, Kruttårnet har en karakteristisk arkitektur og er i dag en kjent turistattraksjon. Hver sommer spilles det teater i Kruttårnet.

Øya har nå navnet Citadelløya eller Stavernsøya. 

Tordenskjold var her. Foto: Arnstein Rønning 
* Citadelløya sist på 1940-tallet  Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamlingCitadelløya sist på 1940-tallet  Foto: Nasjonalbibliotekets bildesamling
* Citadeløya trolig på 1950- eller 1960-tallet. Flyfoto: Widerøe/VestfoldmuseeneCitadeløya trolig på 1950- eller 1960-tallet. Flyfoto: Widerøe/Vestfoldmuseene

Se også
-------

* Fredriksvern

Eksterne lenker
---------------

* Om Fredriksvern og Citadelløya på nettsidene til Vestfold fylkeskommune
* (no) «Staverns Fort». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portaler: Arkitektur | Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Illustrasjon av Joachim Frich fra Dietrichson: De norske stavkirker
**Gransherad stavkirke** var en stavkirke i Gransherad i Notodden kommune i Telemark. Den ble revet i 1849, etter at dagens Gransherad kirke stod klar.

Stavkirken er omtalt i 1369, og den skal ha vært viet til Olav den hellige. At det dreide seg om en stavkirke, skal fremgå av en besiktigelse fra 1668, og den skal ha vært av samme type som Sauland stavkirke, en enskipet kirke med omgang og en rekke gavler. Lorentz Dietrichson antyder i sitt stavkirkeverk at kirken i Gransherad var av en sen type uten dragehodeornamenter. Derimot hadde den «staaende, kronede karyatider paa stolperne», hvilket fremgår av bevarte portalplanker i Universitetets oldsaksamling. Disse krones av en løvefigur (venstre planke) og to bjørner.

Fra stavkirken er ellers bevart et kors og et kristushode. Siste messe i kirken ble holdt den 11. august 1849. Deretter ble kirken revet 20.–21. august samme året.

Enda en stavkirke?
------------------

En tradisjon vil ha det til at det i sin tid stod en stavkirke også ved Grandås, nær et gammelt gudehov ved gården Håve. Det skal være merker å se etter kirken, og det ble plantet et eiketre der inngangen skal ha vært, i 1940. Nevnte kors kan tenkes å stamme fra denne kirken, som skal ha forfalt etter Svartedauden.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum V:261
2. ↑  Brendalsmo (2015), s. 32.
3. ↑  Dietrichson (1892), s. 421.
4. ↑  Sønmør et al (1999), s. 10.

Kilder
------

* Dietrichson, Lorentz (1892). «Gransherred kirke». *De norske stavkirker*. Cammermeyer. s. 420–422.
* Sønmør, Ingunn Mælandsmo (1999). *Gransherad kyrkje: Frå dei eldste tider til i dag*. Notodden. s. 10–21.
* Henriksveen, Herman, red. (1986). *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 60–61. ISBN 82-90695-00-4.

Eksterne lenker
---------------

* Brendalsmo, Jan: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2015), s. 32–33
* (no) «Gransherad stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Russkijøya** (russisk: Ру́сский о́стров – oversatt: *Russisk øy*) er ei øy i Peter den stores bukt i Primorskij kraj i Russland. Øya er skilt fra Muravjov-Amurskijhalvøya og byen Vladivostok av sundet Østre Bosporos.

Innen 1889 var Russkijøya en del av forsvarsverkene til festningsbyen Vladivostok. Over en periode på mange år ble de opprinnelige trebygningene erstattet med byggverk i stein og mur. 

I 1992 sultet fire soldater som tjenestegjorde på øyas isolerte garnison i hjel, og flere titalls andre ble lagt inn på sykehus på grunn av sult og underernæring. Deres overordnede hadde i månedsvis unnlatt å sende dem matforsyninger, og saken ble en nasjonal skandale.

Den britiske avisa *The Guardian* rapporterte 31. januar 2007 at president Vladimir Putin utviklet planer for utbygging av øya som et stort turiststed. Det ble rapportert at planen var et svar på økende kinesisk økonomisk makt i regionen og frykt for et mulig kinesisk økonomisk hegemoni.

Referanser
----------

1. 1 2  Luke Harding: «Putin's £2bn bid to make bleak eastern island a holiday resort», The Guardian, 31. januar 2007

Eksterne lenker
---------------

* Russia Today: Primorskijs glemte øy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Free Induction Decay (FID) kjernemagnetisk resonanssignal sett fra en god shimmed prøve.
I Fourier-transform ion syklotron resonans (FID) er det observerbare NMR-signalet som genereres av ikke-likevektsnukleær magnetisk spinnmagnetisering som foregår rundt magnetfeltet (konvensjonelt langs z-aksen). Denne ikke-likevektsmagnetiseringen kan opprettes generelt ved å bruke en puls av radiofrekvens nær Larmor-frekvensen til kjernespinnene.

Hvis magnetiseringsvektoren har en ikke-null komponent i xy-planet, vil den foregående magnetiseringen indusere en tilsvarende oscillerende spenning i en deteksjonsspole som omgir prøven. Dette tidsdomenesignalet digitaliseres og deretter transformeres Fourier for å oppnå et frekvensspektrum av NMR-signalet, dvs. NMR-spektret.

Varigheten av NMR-signalet er til slutt begrenset av T2-avslapning, men gjensidig forstyrrelse av de forskjellige tilstedeværende NMR-frekvensene fører også til at signalet dempes raskere. Når NMR-frekvenser er løst godt, som det vanligvis er tilfelle i NMR for prøver i løsning, er det totale forfallet av FID avslappingsbegrenset, og FID er omtrent eksponentiell (med tidskonstanten T2 endret, indikert med T2\*).[] FID-varighet vil da være i størrelsesorden sekunder for kjerner som 1H. 

Spesielt hvis et begrenset antall frekvenskomponenter er til stede, kan FID analyseres direkte for kvantitative bestemmelser av fysiske egenskaper, slik som hydrogeninnhold i flydrivstoff, fast og væskeforhold i meieriprodukter (tidsdomene NMR).

Fremskritt i utviklingen av sensorer på kvanteskala, spesielt NV-sentre, har muliggjort observasjon av FID av enkeltkjerner. Når du måler presesjonen til en enkelt kjerne, må kvantemekanisk måling av tilbakevirkning vurderes. I dette spesielle tilfellet bidrar også målingen i seg selv til forfallet som forutsagt av kvantemekanikken.

Referanser
----------

1. ↑  Joseph P. Hornak. «The Basics of MRI». Rochester Institute of Technology. Besøkt 11. februar 2021.  `|kapittel=` ignorert (hjelp)
2. ↑  Duer, Melinda J. *Introduction to Solid-State NMR Spectroscopy*. Blackwell Publishing, 2004, p. 43-58.
3. ↑  H. Todt, G. Guthausen, W. Burk, D. Schmalbein, and A. Kamlowski. *Water/moisture and fat analysis by time-domain NMR*. Food Chemistry 96, 3 p. 436-440 (2006) doi: 10.1016/j.foodchem.2005.04.032
4. ↑  K. S. Cujia, J. M. Boss, K. Herb, J. Zopes, and C. L. Degen. *Tracking the precession of single nuclear spins by weak measurements*. Nature 571, 230-233 (2019) doi:10.1038/s41586-019-1334-9
**KFUK-KFUM Global** er en selvstendig organisasjon innen bistand, eid av Norges KFUK-KFUM og Norges KFUK-KFUM-speidere. Organisasjonen arbeider for å gi mennesker nye muligheter og bygge sterke demokratiske lokalsamfunn.

KFUK-KFUM Global drives gjennom internasjonale partene - hvor initiativet kommer fra grasrota. Organisasjonen ønsker å bygge levedyktige og rettferdige samfunn der hjelpen trengs. I all hovedsak rettet prosjektene seg mot barn, ungdom og kvinner. Dette er grupper i mange samfunn som trenger en ekstra løft og som er spesielt utsatt mot urettferdig behandling.

Organisasjonen arbeider for en rettferdighetsbasert utvikling. Det betyr at befolkningen i et land skal kreve sine rettigheter og på denne måten skape utvikling og komme seg ut av fattigdom. Mennesker har en rett å være borger i sitt eget land, de har en rett til å kreve en miljøbevisst utvikling, de har en rett å kreve god økonomisk fordeling og mennesker har en rett til å kreve fred.

Fokusområder
------------

* Demokratisk borgerskap
* Miljørettferdighet
* Økonomisk rettferdighet
* Rettferdig fred

Referanser
----------

1. ↑  «KFUK-KFUM Global». *kfuk-kfum-global.no*. Besøkt 27. april 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) KFUK-KFUM Global på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) KFUK-KFUM Global på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) KFUK-KFUM Global på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) KFUK-KFUM Global på YouTube Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**St Mary-le-Bow** er en kirke i City of London. Den nåværende bygningen ble tegnet av Christopher Wren fra 1671 til 1673 og fullført i 1680. Kirken var en av mange nye kirker som Wren tegnet etter Den store brannen i London i 1666. Kirkens sentrale beliggenhet i London har spilt en viktig rolle i byens historie og kirkeklokkene er blitt anvendt som signal. Kirken ble alvorlig skadet av tyske bombefly den 10. mai 1941, men ble gjenoppbygget og gjenåpnet i 1961.

Kirken har en viktig rolle i cockney-tradisjonen; en ekte cockney skal være født og bo innenfor hørevidde av kirkens klokker. BBC World Service anvendte et opptak av klokkespillet i kirken som signatur for sine sendinger fra tidlig 1940-tall, og anvender dem stadig av og til.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 9313, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) St Mary-le-Bow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Døpefonten fra Mo stavkirke ble flyttet til dagens kirke, men er ikke i bruk. Foto: Eirik Irgens Johnsen 
**Mo stavkirke** i det som nå er Tokke kommune, ble revet i løpet av 1830-årene, og dagens kirke ble oppført på samme tuft og vigslet i 1839. Stavkirken stod, i likhet med dagens kirke, på prestegårdens grunn. Prestegården het opprinnelig Mo. (Dagens prestegård er i Dalen.)

Prest til kirken er omtalt i 1342. Folkets forhold til presten var åpenbart ikke godt, for i 1395 fremgår det at de lokale bøndene ikke fikk *indulgents* (syndsforlatelse) i Biskop Eysteins hyrdebrev. Jens Nilssøn nevner kirken i sin visitasrapport fra 1595. På den tiden var den anneks til Moland kirke i Fyresdal, og det fremgår at den hadde gudstjeneste hver femte til sjette søndag. Av en besiktigelsesrapport fra 1668 skal det ifølge Lorentz Dietrichson fremgå at det dreide seg om en stavkirke med svaler og mange *skruv* omkring, og den skal ha vært tekket med spon fra øverst til nederst. Korgulvet var i likhet med koret i Nesland stavkirke hevet ca. 3 alen over skipets gulv. Kirken skal ha blitt noe modernisert på 1700-tallet.

Gjenstander fra stavkirken
--------------------------

Ingen stavkirkeportal fra Mo er kjent, men et krusifiks fra stavkirken er å finne i korbuen i dagens kirke. I kirken (men ikke i bruk) er også den gamle døpefonten, laget av en trestamme, men med kum av stein. Mest iøynefallende er imidlertid altertavlen, som var i privat eie etter at den nye kirken fikk en empiretavle. Den eldre altertavlen ble ved en restaurering i 1961 komplettert og så malt av Henrik Sørensen og Harald Kihle.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Telemark (Riksantikvaren, 2016), s. 116
2. ↑  Herman Henriksveen, red. (1986). «Mo Kyrkje». *Kirker i Telemark*. Stathelle: Flora forlag. s. 172. ISBN 82-90695-00-4.
3. ↑  Diplomatarium Norvegicum I:286
4. ↑  Diplomatarium Norvegicum IX:186
5. ↑  Jens Nilssøn (1981). Yngvar Nielsen, red. *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574–1597*. Carl Zakariasson. s. 383.
6. 1 2  *Mo og Skafså kyrkjer 1839–1989*, s. 23.
7. ↑  Avbildet på Kirkesøk.

Litteratur
----------

* Lorentz Dietrichson (1892). «Mo kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 503.
* *Mo og Skafså kyrkjer 1839–1989 Eit jubileumsskrift*. Mo og Skafså sokneråd. 1989.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Mo stavkirke (Tokke)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
Skeidi kirke har en praktfull hovedportal, med dobbel chevronbue og søyler. Foto: Petter Ulleland 
Kirken sett fra sørsiden inne på kirkegården. Foto: Petter Ulleland 
**Olavskirken ruin** (**Skeidi kirke**) er ruinene etter en steinkirke fra før 1150 i Bamble kommune i Telemark. Denne kirkens norrøne navn var *Skeidis kirkja i Bamblum*. Bygningen har sannsynligvis vært ca. fire meter lengre enn hva ruinene antyder, og var i så fall Telemarks største steinkirke i eldre tid. Den var sentrum for Olavsdyrkningen i Gimsøy klosterområde i middelalderen.

Mariakapellet i ruinene av Olavskirken i Bamble.   Foto: Kolbjørn Andersen (2014)Bygningen er bygget i romansk-normannisk stil. Den hadde en rekke uvanlige bygningstrekk, bl.a. lektorium og et eget rom for jordiske verdier, som i dag kalles «Mariakapellet». Dette lille rommet ble innvidd av biskop Halvor Bergan i 1998, er i dag oppvarmet og lyssatt og åpent for publikum året rundt. Fremdeles står deler av trappen som førte opp til lektoriet, og den er synlig i korbuen. På alterbordet oppe i koret er det en fordypning for den innviede altersteinen. Et annet typisk trekk ved kirken er chevronborden rundt buen over inngangsportalen (se bilde). Det er få norske murkirker fra 1100-årene, men sammen med Nidarosdomen og katedralene i Bergen og Stavanger er dette kirkebygget tydelig inspirert av engelsk normannisk arkitektur. 

I 1840 ble det gamle kirkebygget revet for at man skulle kunne bruke steiner dels til fundamentering av den nye bygningen, og dels til steingjerdet rundt kirkegården. Planene fra 1950-tallet om å gjenreise det opprinnelige kirkebygget er nå skrinlagt.

Helt til 1738 omfattet Skeidi sogn Sannidal, Skåtøy, Kragerø og Bamble. Sannsynligvis var kirken hovedkirke i Grenland, en slags «fylkeskirke», og hadde dermed høyest status av alle kirkene i området. Olavskirken ble erstattet med ny kirke i 1845: Bamble kirke.

Valgkirke 1814
--------------

Valg på utsendinger til riksforsamlingen på Eidsvoll i 1814 ble gjennomført i denne kirken. Dette var Norges første nasjonale valg.

Kulturminne
-----------

Olavskirken ruin er et kulturminne og har nummer 52378 i Riksantikvarens kulturminnebase.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olavskirken ruin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Olavskirken
* Fra hov til kirke - Skeidi i Bamble.. red.: Arne J. Lund (Bamble 1995)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
***BloodRayne*** er en skrekkfilm fra 2006, basert på videospillet *Bloodrayne* fra Majesco og Terminal Reality, regissert av Uwe Boll. Kristanna Loken, Ben Kingsley og Matthew Davis spiller hovedrollen.

Filmen var den tredje filmen basert på et videospill av Uwe Boll som tidligere lagde filmene *House of the Dead* og *Alone in the Dark*.

Handling
--------

Filmen er basert på videospillet ved samme navn, og filmen handler om figuren Rayne (Kristanna Loken), en hedensk art av menneske og vampyr kalt Dhampir. Dhampirer blir ikke påvirket av krusifikser og tørster ikke etter menneskeblod. Hun er datteren av vampyrkongen Kagan (Ben Kingsley), som har samlet en hær av slaver, både vampyrer og mennesker, slik at han skal kunne utslette menneskerasen. Rayne ble unnfanget da Kagan voldtok moren hennes, og hun var senere vitne til at han tok livet av henne.

Sebastian, Vladimir og Katarin er tre medlemmer av Brimstone Society, en gruppe som har som mål å bekjempe vampyrene. Da de hører om Dhampiren planlegger Vladimir å rekruttere henne.

Response
--------

Filmen hadde premiere den 6. januar på nesten 1000 kinoer i USA. Opprinnelig skulle filmen lanseres på mange flere kinoer, men antallet sank da det viste seg at en rekke kinoer ikke hadde lisensiert filmen. I åpningshelgen spilte filmen inn kun 1,5 millioner dollar. Filmen ble kritisert for ikke å inneholde noen historie, og for at den leide inn prostituerte som statister og stand-ins slik at produksjonskostnadene skulle holde seg nede. Filmen ble også kritisert av fans for å ha lite til felles med videospillet.

*BloodRayne* ble nominert til hele seks Golden Raspberry Awards under den 27. Razzie-utdelingen, inkludert prisene for verste film, verste skuespillerinne og verste regissør.

Rolleliste
----------

* Kristanna Loken som Rayne. En dhampir
* Michael Madsen som Vladimir
* Ben Kingsley som Kagan. Kongen av vampyrene og Raynes far.
* Michelle Rodriguez som Katarin.
* Matthew Davis som vampyren Sebastian.
* Will Sanderson som Domastir
* Billy Zane som Elrich. Far til Katarin, og en mektig adelsmann.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. mars 2006. Besøkt 16. juli 2007.
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. juni 2006. Besøkt 11. september 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *BloodRayne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *BloodRayne* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *BloodRayne* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *BloodRayne* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *BloodRayne* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *BloodRayne* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *BloodRayne* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *BloodRayne* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *BloodRayne* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *BloodRayne* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
* Video fra innspillingen av filmen Arkivert 28. juli 2012 hos Wayback Machine.

Portal: Videospill
***Svart åtselbille*** (*Phosphuga atrata*) er en bille som tilhører familien åtselbiller (Silphidae). Denne billen lever av skallbærende snegler. Den er den eneste arten i slekten *Phosphuga*.

Utseende
--------

En middelsstor (10-15 millimeter), blankt svart åtselbille. Arten kan ligne på artene i slekten *Silpha*, men kjennes lett på den smale hodet og på kroppens glans. Antennene er svarte, fortykket mot spissen, men uten en tydelig antenneklubbe, de tre ytterste leddene er noe større og lysere på farge. Hodet er forlenget til en markert snute foran fasettøynene, som er ganske små. Pronotum er stort og bredt med rundede sider, tydelig punktert og med en fin fure i midten. Scutellum er svart. Dekkvingene er brede med tre lengderibber, tydelig og ganske tett punkterte. Beina er ganske slanke.

Levevis
-------

Svart åtselbille er spesialisert på å leve av skallbærende snegler. Det forlengede hodet gjør at den lett kommer inn i sneglehuset for å dra sneglen ut. Det har blitt observert at arten angriper mange flere snegler enn den spiser opp, den tar gjerne bare en munnfull eller to av den angrepne sneglen, muligens for å unngå slim som sneglen skiller ut. Den er mest nattaktiv, om dagen gjemmer den seg under steiner og stokker. Den er ganske vanlig i ulike slags skog der det er gode bestander av snegler. I motsetning til mange andre åtselbiller løper den raskt, men flyr ikke så mye.

Utbredelse
----------

Arten er vidt utbredt i den palearktiske økosonen inkludert Europa, Asia sør til Nord-India og øst til Japan.

Systematisk plassering
----------------------

 Utfarget eksemplar
**Treliste**
* Ordenen biller (Coleoptera)
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller (Staphylinoidea)
			* Familien **åtselbiller** (Silphidae)
				+ Underfamilien **åtselbiller** (Silphinae)
					- Slekten ***Phosphuga*** Leach, 1817
						* svart åtselbille, *Phosphuga atrata* (Linnaeus, 1758) (synonym *Silpha atrata*)

Kilder
------

* Tree of Life
* Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Phosphuga atrata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Phosphuga atrata* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Phosphuga atrata* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Phosphuga atrata* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Phosphuga atrata* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Phosphuga atrata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phosphuga atrata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Phosphuga atrata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Phosphuga atrata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Jack Walker** (født 19. mai 1929 i Little Harwood i Blackburn, England, død 17. august 2000) var en britisk forretningsmann, mest kjent som eier av fotballklubben Blackburn Rovers

Walker er mest kjent som mannen som «ga» ligagullet i Premier League til Blackburn Rovers. Dette gjorde han gjennom å investere hundretalls millioner kroner i klubben gjennom spillerkjøp og oppgradering av stadion og anlegg. 

Han ble milliardær på stålindustri og luftfart. Og som ekte fotballfan, ville han hjelpe sin lokale klubb, Blackburn Rovers, en middelhavsfarer på det nest øverste nivået i England, til å bli en ledende klubb i Europa.

Han finansierte nytt treningsanlegg, fikk bygd om tre av sidene på stadion; Ewood Park, ansatte en høyt ansett manager i Kenny Dalglish og ga nevnte Dalglish nesten frie tøyler når det gjaldt spillerkjøp. Som en følge av dette satte klubben flere engelske rekorder i spilleroverganger. Både Alan Shearer og Chris Sutton var rekordhøye kjøp. I tillegg ble Tim Flowers tidenes dyreste keeper.

Walker oppnådde ligagullet, men det ble aldri noen suksess i Europa-cupene. Han fikk også oppleve nedrykk med sin kjære klubb, før han døde av lungekreft i 2000.

Minnet om Jack Walker vil for alltid leve videre i Blackburn Rovers. Klubben har hedret sin mest kjente supporter og store bidragsyter med en stor statue av ham utenfor hjemmebanen Ewood Park.

Blackburn Rovers]er fremdeles eid av familien Walker, med Jack Walkers bror, Fred, i spissen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Eilev Smedal** (født 10. juli 1889, død i 1938 i USA) var en spelemann fra Seljord i Telemark. Han var fra Flatdal, og var en av fem brødre som alle spilte hardingfele: Harald, Gunleik, Olav, Gregar og Eilev.

Han tok legeutdannelse og emigrerte i 1914, men holdt tradisjonen ved like i Amerika. Han spilte inn for voksrull i 1913 og 1914, før han reiste. Spillestilen hans skulle komme til å bety mye for Olav Groven.

I 1928 var han hjemme i Telemark igjen, og der etterlot han varige inntrykk gjennom personlighet og spell. Han hadde et svært utbrodert spill med mange forsiringer, som det ikke er lett å gjengi. 

I 1935 var han hjemme nok en gang, og denne gangen spilte han inn for Norsk rikskringkasting i regi av Eivind Groven. Innspillingene ble en verdifull kilde til Smedalsspelet, og var i flittig bruk. Før han reiste tilbake til Amerika fikk han spilt i flere bryllup i Telemark, og kom til å påvirke de yngre spelemennene der, spesielt Eivind Mo. 

Han døde i USA i 1938.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Telemarksavisa, urn.nb.no, utgitt 23. februar 1938[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Inger Lise Rettedal** (født 1975) er en norsk bonde og politiker (H). Hun driver gården Klostergarden/Utstein, har vært konsernstyremedlem i Nortura og sitter i styret i Det Norske Teatret.

Rettedal er programdirektør i stiftelsen ONS. Hun har tidligere vært leder innen samfunns- og myndighetskontakt i Statoil (Equnior) og med kommunikasjon og rådgivning i Aker Solutions.

Rettedal var første kvinnelige formann i Stavanger Unge Høyre, første kvinnelige formann i Rogaland Unge Høyre og har sittet i sentralstyret i Unge Høyres Landsforbund. Hun har bred styreerfaring fra kultur- og samfunnsliv. Hun har vært politiker og folkevalgt på lokalt, regionalt og nasjonalt nivå, blant annet som bystyremedlem i Stavanger kommune, møtende vararepresentant på Stortinget for Høyre i Rogaland 2001-2005. 
Rettedal er medlem av bystyret og formannskapet i Stavanger kommune 2023-2027. 

Rettedal er utdannet agronom, har samfunnsfag med personalledelse og historie fra Universitetet i Stavanger, og har en MBA i merkevareledelse med vekt på vekststrategier og innovasjon fra NHH, oppgaven er publisert i Magma.

Referanser
----------

1. 1 2   stortinget.no, oppført som Aarrestad, Inger Lise (1975-), besøkt 25. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Styret». *Det Norske Teatret* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 15. september 2022.
3. ↑  «Biografi: Aarrestad, Inger Lise». *Stortinget* **(norsk)**. 9. november 2021. Besøkt 17. april 2022.
4. ↑  «Ulike vekststrategier for et merke - en sammenligning (Del I) - Magma». *old.magma.no*. Besøkt 7. april 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Rupert Wildt** (1905–1976) var en tysk-amerikansk astronom. I 1927 ble han tildelt en filosofisk doktorgrad fra Universitetet i Berlin. Han begynte ved Universitetet i Göttingen, hvor han spesialiserte seg på egenskapene til atmosfærer.

I 1932 studerte han Jupiters spektra sammen med andre ytre planeter, og identifiserte visse absorpsjonsband som tilhører de hydrogen-rike forbindelsene av metan og ammoniakk. Sammensetningen dukket konsistent opp med en sammensetning som ligner på solen og andre stjerner.

Under antakelse av at atmosfæren var sammensatt av disse gassene laget han på 1940- og 1950-tallet en modell av planetenes struktur. Han antok at planetenes kjerne var solid og hovedsakelig bestod av stein og metaller, dekket av et ytre lag av is med en tykk atmosfære rundt. Hans modell er fremdeles allment akseptert.

I 1934 emigrerte han til USA, hvor han ble vitenskapelig assistent ved Princeton University fra 1937 til 1942. Han ble deretter assisterende professor ved University of Virginia frem til 1947, før han begynte på fakultetet ved Yale University.

I 1937 foreslo han at Venus' atmosfære var sammensatt av en tåke av formaldehyd. Hans observasjoner av atmosfæren avdekket ikke noe vann på den tiden, men senere ballongbaserte målinger viste vann i atmosfæren og hans forslag ble forkastet. I 1940, derimot, satte han ut hypotesen om at karbondioksiden i Venus' atmosfære fanget varme, et fenomen som senere ble kalt drivhuseffekten.

Fra 1965 til 1968 var han president i *Association of Universities for Research in Astronomy*. I perioden 1966–1968 holdt han stillingen som leder for avdelingen for astronomi ved Yale, og fra 1973 til sin død var han professor emeritus.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |