recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stankstorkenebb** eller urakatt (*Geranium robertianum*) er en flerårig plante av storkenebbslekta i storkenebbfamilien. Den kan bli 10-25 cm høy, med små, rosarøde blomster og sterkt flikete blader. Navnet hentyder til den ubehagelige lukten som planten avgir.

Stankstorkenebb har rød, hårete stilk og sterkt flikete blader.
Et kjennetegn er de tre hvite strekene på hvert rosa kronblad.
Det latinske artsnavnet, *robertianum*, kan henspille på den hellige St Robertus[].

Blomstene har fem kronblad og kjennes lett på de tre, hvite langsgående strekene i lengderetningen på hvert kronblad. Blomstene er ikke så åpne med sprikende kronblader som mange av de større storkenebbartene og stankstorkenebb bedriver nok mer sjølpollinering enn de større storkenebbartene.

Frukten hos stankstorkenebb ser ut som det tradisjonelle "storkenebbet" som alle storkenebbarter har, men stankstorkenebb har ikke aktiv utkastelse av frøene slik som f.eks. skogstorkenebb. Blomsterstilken blir sterkt rød om høsten. Det samme gjør av og til bladene eller deres ytterste fliker.

Stankstorkenebb trenger lite lys, den trives i skoger, hekker, kratt, murer, i fjell og delvis inne i fjellhuler. Den går opp til ca. 850 meter over havet i fjellet, og finnes langs hele kysten opp til Troms. 

Tranehals *(Erodium cicutarium)* likner på stankstorkenebb. Hovedforskjellen er at tranehals har dobbeltfinnede blader, litt mer hår på stilken, samt en frukt om høsten som er 4 cm lang og formet som et enda lengre "tranenebb" enn på stankstorkenebb. En annen forskjell kan ofte være at stankstorkenebb har tydelig oransje støvbærere, og noe dypere blomstertrakt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stankstorkenebb* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stankstorkenebb* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Stankstorkenebb* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Stankstorkenebb* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Stankstorkenebb* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stankstorkenebb* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Stankstorkenebb* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Stankstorkenebb* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Geranium robertianum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Geranium robertianum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Geranium robertianum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Kristins Flora – Stankstorkenebb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Moses Dinekere Pelaelo** er en botswansk økonom, som siden oktober 2016 har vært sentralbanksjef i Botswanas bank (Banka ya Botswana).

Han er født i landsbyen Maunatlala i Central District vest i Botswana.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Pelaelo er utdannet ved University of Swaziland, der han har en Bachelor of Commerce-grad fra 1983, og han tok Master in Business Administration ved University of Miami i USA i 1983. I tillegg har han tatt et kortere program innen makroøkonomi ved Harvard Institute for International Development i 1996.

Etter seks år som foreleser innen regnskap og ledelse ved Botswana Institute of Administration and Commerce og University of Botswana begynte han å jobbe i Botswanas bank i 1990 som senior bankinspektør (Senior Bank Examiner) i avdelingen for tilsyn med banknæringen. Han ble leder for sentralbankens administrative tjenester i 1996, men gikk raskt tilbake til banktilsynsavdelingen, der han var sentral i oppbyggingen av et nytt rammeverk for banktilsyn etter at valutakontrollen ble opphevet. I 2003 forlot han sentralbanken for tre år, for å jobbe ved Financial Stability Institute i Den internasjonale oppgjørsbanken (BIS) i Sveits. Her jobbet han videre med bankreguleringer, banktilsyn og økonomisk stabilitet, og han koordinerte og ledet flere konferanser og seminarer innen banktilsyn.

Han ble utnevnt til visesentralbanksjef i 2006, med ansvar for regulering av banknæringen og tilsyn med bankene, samt bl.a. betalingsinfrastruktur, sikkerhet og valuta. Fra 2012 til 2016 ledet han også flere komiteer, bl.a. komiteen som utarbeidet en ny strategi for utvikling av finansnæringen (High-Level Inter-Agency Committee for the Financial Sector Development Strategy), Valutadesignkomiteen, arbeidsgruppen for nasjonale betalingssystemer og komiteen for reguleringspolitikk (Regulatory Policy Committee). Han jobbet også sammen med Det internasjonale pengefondet og Verdensbanken for å utvikle effektive banktilsynsprinsipper i enkelte afrikanske land.

Den 21. oktober 2016 overtok han som sentralbanksjef, og overtok da etter Linah Mohohlo.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Botswanas bank - *M. D. Pelaelo - Governor, Bank of Botswana* Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 14. april 2017.
2. 1 2  Facebook - *Botswana Government - Appointment - Governor of The Bank of Botswana*, besøkt 14. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Ny presentasjon på sentralbankens hjemmeside
**Ritten** (italiensk *Renon*) er et høyplatå og en kommune i Sarntal-Alpene rett nord for Bolzano/Bozen i den italienske provinsen Syd-Tirol. Høyplatået ligger mellom 1000 og 1400 moh og består av utstrakte beiter, enger, noe skog og vinberg.

Det er ikke noe tettsted med navnet *Ritten*. Kommunen omfatter en rekke landsbyer, som er spredt ut over høyplatået. De større landsbyene («fraksjonene») heter *Atzwang*, *Gebrack*, *Gissmann*, *Klobenstein*, *Lengmoos*, *Lengstein*, *Mittelberg*, *Oberbozen*, *Oberinn*, *Rotwand*, *Siffian*, *Signat*, *Sill*, *Unterinn*, *Unterplatten*, *Wangen* og *Wolfsgruben*.

Fra oldtiden og frem til middelalderen gikk all transport til og fra Brennerpasset over Rittenplatået, siden Eisackdalen mellom Bozen og Klausen var et upasserbart juv. Først i 1529 ble det bygget en kjerrevei gjennom juvet, slik at veien over Ritten mistet mye av sin betydning.

Jordpyramidene på Ritten. Landsbyen Mittelberg i bakgrunnen.  Foto: Christoph Federer 
Ritten er kjent for sine jordpyramider, som regnes som de største og mest utpregede[] i Europa. De fineste[] og best tilgjengelige ligger mellom landsbyene *Lengmoos* og *Mittelberg*.

Befolkningen på 7100 innbyggere er overveiende tysktalende (96 %), resten snakker italiensk. Kommunens italienske navn, *Renon*, ble funnet på og innført i løpet av Syd-Tirols italienisering på 1920-tallet.

I Klobenstein (italiensk: Collalbo) ligger Arena Ritten som har vært vertskap for flere regionale, nasjonale og internasjonale mesterskap på is, men først og fremst for hurtigløp på skøyter.

Se også
-------

* Kvitskriuprestan for de norske jordpyramidene.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  .
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ritten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ritten – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (ty) Ritten-lenker
* (en) Web-cam Oberinn Ritten og Rittnerhorn
* (ty) Ritten sport
* (en) Arena Ritten offisielle hjemmeside også tilgjengelig på tysk og italiensk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Globe icon.**Geografisk omfang:** Perspektivet og/eller eksemplene i denne artikkelen/seksjonen fokuserer på norske forhold og representerer ikke et globalt ståsted.

Følgebiler
**Følgebil** for spesialtransporter er et kjøretøy (opp til 4,5 t) som ledsager et annet kjøretøy som er så stort at det kan være til vesentlig hinder for andre trafikanter. I Norge er det krav til følgebil når et kjøretøy, inklusive gods, har en bredde som overstiger 3 meter, eller totallengden er større enn 23,5 meter. Transporter som er tyngre enn 65 tonn må i tillegg ofte ha ledsagelse av Statens vegvesen for passering av enkelte bruer. Ved totalvekter over 100 tonn skal alltid bruene passeres sentrisk, og uten annen samtidig trafikk.

I Hordaland, Sogn og Fjordane, Nordland, Troms samt i Finnmark fylke kreves det politieskorte om transporten er bredere enn 3,5 meter. I resten av landet inntrer kravet til politieskorte når bredden overstiger 4 meter.

Antall følgebiler som skal ledsage en spesialtransport står beskrevet i dispensasjonen for den aktuelle transporten. Regelverket for spesialtransport er under revidering av Vegdirektoratet, og en rekke endringer trer i kraft i 1/1 og 1/9 2014.
Gastrula av hydra:   
a – urmunn  
b – **urmage**,   
c – endoderm,   
d – ektoderm.
**Urmagen** eller **urtarm**, i medisinsk terminologi **archenteron**, er den første strukturen som dannes i fosterutviklingen, som man finner igjen i det voksne dyret. Urmagen forblir mage/tarmsystemet i det nye dyret. Hos nesledyr, kammaneter og flatormer vil urmagen forbli magen i det voksne dyret uten ytterligere endringer. Hos andre protostome dyr enn flatormer vil urmunnen forbli munn og en ny åpning i motsatt side av dyret vil danne anus. Hos deuterostome dyr vil den nydannede poren bli munn, slik at strømmen av næring gjennom gjennom magen går motsatt vei.

Dannelse
--------

Urmunnen dannes ved gastrulasjonen, der blastula-stadiet blir trykket inn slik at den danner et skålformet foster med et dobbelt lag med celler. Kanten av skåla vil trekkes sammen og etter hvert danne urmunnen, og det indre hulrommet vil utgjøre urmagen.

Cellene som utgjør urmagen vil bli endoderm i det nye individet, og vil være opphav til slimhinnene som dekker mage, tarm, lunger og innsiden av indre kjertler.

Referanser
----------

1. ↑  Gilbert, Scott F. (2010). *Developmental Biology* (9. utg.). Sinauer Associates. ISBN 978-0-87893-558-1.
2. ↑  Ruppert, E.E. Fox, R, & Barnes, R.D. (2001). «Introduction to Bilateria». *Invertebrate Zoology* (7 utg.). Cengage Learning. s. 196–224. ISBN 0030259827. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  Grey, H. (1918). *Anatomy og the Human body, 20. utg.* Philadelphia og New York: Lea & Febinger. s. 49-50. Besøkt 8. desember 2014.
**Norefjell** er et fjellmassiv mellom Eggedal i vest og Krøderen og Hallingdal i øst. Norefjell omfatter deler av kommunene Flå, Sigdal og Krødsherad, alle i Viken fylke.

De høyeste toppene på Norefjell er

* Gråfjell (1 466 moh.)
* Høgevard (1 459 moh.)

Utsikten er formidabel, spesielt fra Høgevard. I klart vær har man utsyn over 40 000 km². Det er bare Gaustatoppen som gir videre utsyn i Sør-Norge. Fra Høgevard kan man også se Høgronden 185 kilometer unna. Dette skal være det lengste frie siktet i landet sør for polarsirkelen.
Norefjell er et populært feriemål, og det er mange hytter og fritidsboliger flere steder. Det er også turisthytter på Tempelseter, Sandvassetra, Toveseter og Høgevarde.

Da Oslo arrangerte vinter-OL i 1952, ble alpinkonkurransene gjennomført på Norefjell. Det største skisenteret ligger på sørsiden, løypene går fra Ravnås og ned mot Krøderen. Her er 11 heiser og 23 kilometer preparerte alpinløyper fordelt på 20 nedfarter. Total fallhøyde er 1010 meter.

Det er en villreinstamme i Norefjell-Reinsjøfjell som i de senere år har ligget stabilt på om lag 550 – 600 vinterdyr. Det var også tamreindrift i området fram til 1968.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 4. mars 2016.
2. ↑  Beskrivelse på Visit Norefjell Arkivert 12. november 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 28.4.2013
3. ↑  Dagsavisen 9. september 2007 Arkivert 12. november 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 28.4.2013
4. ↑  Norsk Villreinsenter om Norefjell-Reinsjøfjell villreinområde Arkivert 30. desember 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 4.10.2014

Eksterne lenker
---------------

* Turforslag til Norefjell og Eggedalsfjella på DNT og NRKs nettsted ut.no
* Bilder fra Norefjell

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Herkules Capital** er et norsk private equity-selskap. 

Selskapet har i dag[*når?*] fire investeringsfond med en total forvaltningskapital på over 15 milliarder norske kroner.

Selskapet ble opprinnelig opprettet som Ferd Private Equity Fund i 2003, et datterselskap av Ferd, som eies av investor Johan H. Andresen jr. I mars 2008 endret selskapet navn til Herkules Capital.

Ferd AS er i 2008 er én av flere investorer i Herkules Capital.

Andre viktige investorer er Gert W. Munthe, som sammen med tre andre partnere eier 60 prosent av selskapet.

I august 2008 ble det kjent at Herkules Capital hadde kjøpt opp Kraft Foods' snackvirksomhet i Norden og Baltikum, som inkluderer varemerkene Maarud og Estrella.

Merkevarer
----------

Noen merkevarer eid av *Herkules Capital* er

* *Maarud*
* *Estrella*

Referanser
----------

1. ↑  Ferd Private Equity til Herkules[*død lenke*] ferd.no - publisert 13.03.2008
2. ↑  Firmapresentasjon - Herkules Capital[*død lenke*]
3. ↑  Kjøper Maarud og Estrella Hegnar Online – publisert 06.08.2008

Eksterne lenker
---------------

* Herkules Capital hjemmeside
***Diacalla*** er en slekt av små biller som ofte ligner på maur. De lever på bakken der de løper omkring, og er sannsynligvis altetende.

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, blanke, gråbrunlige sandbiller. Antennene er trådformede og tynne.

Levevis
-------

Sandbillene ser ut til å være altetere som kan leve på mange ulike slags føde. De spiser blant annet små leddyr, sopp og pollen. Det antas at noen kan leve av andre insekters egg. De er særlig vanlige mellom råtnende plantedeler som komposter eller lignende, og på varme, soleksponerte steder. De løper omkring med kvikke, brå bevegelser og man tar dem gjerne ved første øyekast for små maur. Det er vist at sandbiller blir tiltrukket til giftstoffet cantharidin, som visse andre biller produserer. Man tror at de spiser dette for selv å bli usmakelige for rovdyr.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Tenebrionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **sandbiller**, Anthicidae Lacordaire, 1825
					- Underfamilien **Eurygeniinae** LeConte, 1862
						* Stammen Eurygeniini
							+ Slekten ***Diacalla*** Pascoe, 1863
								- *Diacalla comata* Pascoe, 1863

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* Telnov, D. *Gallery of beetles of the family Anthicidae* (Billedgalleri).
**Berg naturreservat** er et område med høyproduktiv barskog i et ravinelandskap under marin grense i Indre Østfold kommune i Østfold. Området ligger i tidligere Eidsberg kommune, mellom fylkesvei 124 og fylkesvei 690 og grenser til dyrka mark langs veiene i nordøst og i nordvest.

Jordsmonnet er næringsrikt med sandholdig leire over en berggrunn av kvartsrik gneis. Vegetasjonen domineres av rik lågurtgranskog, med betydelig innslag av osp, bjørk, alm og hassel. På den andre siden av en gårdsvei i sørvest, er det et platå med noe magrere mark. Her er det mer furu og barblandingsskog.

På områder under marin grense med så høy bonitet som her, er det sjelden å finne så lite påvirket vegetasjon. Dette på grunn av skogsdrift og plantefelt. En indikator i så måte er lavarten lungenever som begynner å bli sjelden i områder med aktivt skogbruk, men her i reservatet er den vanlig.

Referanser
----------

1. ↑   Naturbase, faktaark.naturbase.no, besøkt 20. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Berg naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  Harald Korsmo og Dag Svalastog (1993). «Inventering av verneverdig barskog i Østfold» (PDF). *Norsk institutt for naturforskning, Oppdragsmelding 217*: 63.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Impasto (pastos) påført maling fra et av KODEs bilder (under 10% av billedflaten - COBRA-gruppen)
*Stilleliv: Vase med lyserøde roser* (1890) er et oljemaleri av Van Gogh som har utstrakt bruk av impasto-teknikken.
**Impasto** (fra italiensk *impasto*, «deigaktig», jf. *pasta*, «deig») betegner en maleteknikk der malingen ikke fortynnes, men smøres tykt (legges *pastost*) på underlaget. Spor etter påføringen blir stående som relieffaktige merker som blir stående i størknet form i det ferdige bildet. Mange kunstnere bruker palettkniv eller malekniv i stedet for pensel.

Fra tidligere tider var det mest oljefarger som ble brukt. Det ga kunstneren tid til å arbeide med verket. Også akrylmaling kan brukes, men da ofte med tilsetting av et tørkehemmende middel. Akvarell og tempera er medier som er for flytende til at de kan legges pastost.

Noen kunstnere blander forskjellige pulversubstanser inn i malingen for å oppnå bestemte effekter. Andre riper seg ned gjennom lagene, for å hente opp og lage mønstre med tidligere lagte lag. Impastoteknikken har vært brukt av kunstnere som Tizian og Rembrandt for å forsterke virkningen av folder i klær, mens senere kunstnere har lagt mer vekt på styrken i uttrykket. Impresjonismen gir mange eksempler.

I Norge finnes mange eksempler på impastomaleri, med Jakob Weidemann som ett av de mest representative eksempler fra nyere tid.

Etymologi
---------

Ordet impasto har italiensk opprinnelse; der det betyr «deig» eller «blanding»; relatert til verbet impastare, «å elt», eller «å lime». Italiensk bruk av impasto omfatter både et maleri og en potteteknikk. Rotsubstantivet til impasto er pasta, som betyr «lim».

Referanser
----------

1. ↑  «impasto», *NAOB*
2. ↑  Sørvåg, Tove Aadland (2009): «Alt blir som en visjon» (PDF), Masteroppgave i kunsthistorie, Institutt for lingvistiske, litterære og estetiske studium, Universitetet i Bergen
3. ↑  Guralnik, David Bernard (1982-2000): *Webster's New World dictionary of the American language*, New rev. expanded pocket-size ed. New York, N.Y.: Warner Books. ISBN 0446311928. OCLC 10638582.
4. ↑  «impasto (n.)», *Online Etymology Dictionary*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Impasto (painting) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lindberg, Ted: *Alfred Currier: Impasto*
* «Impasto», National Portrait Gallery, London
* «Frank Auerbach, Bacchus & Ariadne», Tate Britain Gallery, London.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**O’Learys** er en svensk franchisebasert restaurantkjede med et konsept for amerikansk sportsbar og restaurant. Restaurantkjeden ble grunnlagt av Jonas Reinholdsson og den første restauranten ble åpnet 16. november 1988 på Basargaten 10 i Göteborg. Denne typen av restauranter finner man i alle større amerikanske byer, såsom Boston, New York, Chicago og San Francisco. De har ofte grønne vegger som er fulle av hyllester til lokale idrettshelter, i O’Learys tilfelle Bostons.

Selskapet hadde per desember 2017 totalt 126 restauranter i 13 land: Sverige, Norge, Danmark, Finland, Estland, Island, Belgia, Spania, Ungarn, Tyrkia, De forente arabiske emirater, Kina, Singapore og Vietnam.

Referanser
----------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 4. august 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. april 2012. Besøkt 4. august 2019.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 4. august 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. desember 2015. Besøkt 4. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Nigerias flagg Nigeria |
| De olympiske ringer |
| Bronse | Athen 2004 | 4 × 100 meter |

**Deji Aliu** (født 22. november 1975) er en nigeriansk friidrettsutøver (sprinter).

Blant hans individuelle meritter er et gull på 100 meter under det afrikanske mesterskapet i 2003, en fjerdeplass på samme distanse under Samveldelekene 2002, og en femteplass i VM 2003 i Paris. Innendørs har han to VM-finaleplasser: en femteplass i Maebashi 1999 og en åttendeplass fra Birmingham 2003. Har har også den afrikanske rekorden på 50 meter.

Under OL 2004 i Athen tok Ailu bronse sammen med Olusoji Fasuba, Uchenna Emedolu og Aaron Egbele på 4  × 100 meter. Under VM i Sevilla 1999 deltok han også på stafettlaget som løp inn til tredjeplass, men laget ble senere diskvalifisert fordi Innocent Asonze ble tatt for doping.

Personlige rekorder
-------------------

### Utendørs

* 100 meter – 9,95 (Abuja 12. oktober 2003)
* 200 meter – 20,25 (Aten 10. juni 2002)

### Innendørs

* 50 meter – 5,61 (Liévin 21. februar 1999, afrikansk rekord
* 60 meter – 6,48 (Liévin 21. februar 1999)

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 12775[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deji Aliu – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Deji Aliu – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Deji Aliu – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Deji Aliu – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Deji Aliu – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Deji Aliu – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Skinnillveien** (69-81, 6-68, spredte husnummer) er en vei på Røyse i Hole kommune i Buskerud. 

Skinnillveien er en sidevei til Fjellsveien, nordover fra denne, rett etter avkjøringen fra Hundstadveien. Cirka midtveis i Skinnillveien går Ragnar Frischs vei vestsiden som en sidevei. Veien ligger cirka 155 meter over havet ved avkjøringen fra Fjellsveien.

I nordenden av Skinnillveien ligger Røysetoppen Behandlingssenter med Ringerike Sykehus HF psykiatrisk døgnavdeling, med adresse Skinnillveien 56.

Bildegalleri
------------

* Skinnillveien 6Skinnillveien 6

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk
2. ↑  «Skinnillveien, Røyse». *kart.gulesider.no*. Gule Sider. Besøkt 25. september 2022.
3. ↑  «Skinnillveien, Røyse». *Google kartsøk* **(norsk)**. Google. Besøkt 25. september 2022.
4. ↑  «Skinnillveien». *www.norgeskart.no*. Statens kartverk. Besøkt 25. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skinnillveien – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Musikk i Skolen** (MiS) er en norsk musikkorganisasjoner. De er en åpen medlemsorganisasjon for pedagoger, barnehager, skoler,, grupper og institusjoner som jobber for å styrke barn og unges læringsarenaer med praktiskestetiske virkemidler. Organisasjonen er en del av Samarbeidsforum for estetiske fag (SEF), og er støttet av Kunnskapsdepartementet. Organisasjonen gir innspill til kultur- og utdanningspolitiske initiativ og vedtak, og gir høringssvar om skolens fag- og handlingsplaner.

Organisasjonens hovedformål er å gi barn og unge mulighet for å utøve og oppleve kulturelle aktiviteter både på skolen og i fritiden uavhengig av foresattes økonomi. MiS jobber politisk for å styrke musikkens og kulturens plass i samfunnet generelt, med hovedfokus på barn og unges oppvekstmiljø. Organisasjonen jobber også for å øke kulturfaglig kompetanse i nærmiljøet – både innenfor og utenfor skolen.

Organisasjonen arrangerer studieturer, konferanser og nasjonale fagsamlinger som Musikklærernes dag, og Afterwork/pedagogisk kafé, og holder kurs, seminarer, og større arrangementer som Skolenes sangdag. De er operatør for Syngende skole, har utviklet og driver Sangbanken, og nettressursbanken Musikkpaletten. Denne oppdateres jevnlig med nye undervisningsopplegg i tillegg til at MiS har sine egne utgivelser i serien «Musikk i Skolen inspirerer». Alt for målgruppen 1. - 10.trinn.

MiS sender ut nyhetsbrev 4-5 ganger pr år til medlemmer og andre interesserte.

Historie
--------

MiS ble startet som en interesseorganisasjon av og for musikklærere i 1956, den gang under navnet *Landslaget Musikk i Skolen*.

I 2017 ble Musikklærerprisen etablert, og den deles årlig ut etter nominasjoner fra hele landet.

Referanser
----------

1. ↑  «Musikk i Skolen | Musikklærernes dag». *Musikk i Skolen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 18. september 2020. Besøkt 9. mai 2019.
2. ↑  «Musikk i Skolen | Afterwork». *Musikk i Skolen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 18. september 2020. Besøkt 9. mai 2019.
3. ↑  «Om oss». *Skolenes sangdag* **(engelsk)**. Besøkt 9. mai 2019.
4. ↑  «Om oss». *Syngende skole* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 9. mai 2019. Besøkt 9. mai 2019.
5. ↑  «Les om». *Sangbanken* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 9. mai 2019. Besøkt 9. mai 2019.
6. ↑  «Musikk i Skolen | Musikkpaletten». *Musikk i Skolen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 28. januar 2019. Besøkt 9. mai 2019.
7. ↑  «Musikk i Skolen | Utgivelser». *Musikk i Skolen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 12. januar 2019. Besøkt 9. mai 2019.
8. ↑  *Musikk og skole*. Oslo: Aschehoug. 1981. s. 5. ISBN 8203122345.
9. ↑  «Musikk i Skolen | Musikklærerprisen». *Musikk i Skolen* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 14. august 2020. Besøkt 9. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**The Grand** var et norsk rockeband som eksisterte fra 2006 til 2010.

Bandet bestod av bluesgitarist Amund Maarud (gitar/vokal), hans yngre bror Henrik Maarud (trommer), Per Tobro (bass) og Eirik Tovsrud Knutsen (keyboard og trommer). Bandet spilte en blanding av rock og psykedelisk blues. I mai 2007 ga bandet ut EPen *The Grand EP* og debutalbumet *The Grand* i oktober samme år, begge på The Grand Recordings/Sonet. Bandet var A-listet i sju uker på NRK P3 høsten 2007, og spilte i 2007 og 2008 på blant andre Roskildefestivalen, Buktafestivalen, Øyafestivalen, Eurosonic i Nederland og Popkomm i Berlin. De ble nominert til Alarmprisen 2007 i klassen årets liveartist.

Medlemmer
---------

* Amund Maarud: gitar, vokal
* Henrik Maarud: slagverk, vokal
* Per Tobro: bass, vokal
* Eirik Tovsrud Knutsen: hammondorgel, vokal, slagverk

Referanser
----------

1. ↑  «The Grand tar pause». *musikknyheter.no*. 21. juli 2010. Besøkt 15. mai 2020.
2. ↑  «Satyricon åpner Alarm-showet». *vg.no*. 12. oktober 2007. Besøkt 23. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* NRK Artister
* Musikknyheter.no – Intervju med The Grand, 25.09.2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
En **manusforfatter** er en person som skriver manuskript for film, TV eller scene. Manusforfatteren kan enten basere sitt manus på en annen forfatters verk ved å bearbeide en roman til dramaform, eller skrive sin egen originale historie.

En forfatter som skriver for sceneproduksjoner kan i tillegg benevnes dramatiker. Men dersom teksten er en bearbeiding eller tilrettelegging av en annen forfatters originaltekst, benyttes som regel betegnelsen manusforfatter.

Manusbanken
-----------

En oversikt over norske manusforfattere og deres verker kan finnes i Manusbanken, som er et digitalt arkiv for alle norske manus som er skrevet for teater, film, radio og tv.

Eksempler på bruk av begrepet
-----------------------------

Aftenposten 24. november 2011: 

> *Innspillingen av «Halvbroren» nærmer seg slutten. Kun 13 dager gjenstår.* (---) *Det tok dem ett år å finne crewet som i dag inneholder blant annet Nicolai Cleve Broch, Agnes Kittelsen, Frank Kjosås, Ghita Nørby, Jon Øigarden og Marianne Nielsen. Manusforfatter er Mette Marit Bølstad. Regissør er Per-Olav Sørensen*. 
> 
> 

Glåmdalen 10. juli 2013:

> *Et musikaldrama skal filmes i en bygård på Kampen.* (Bildetekst:) *Manusforfatter Per Olav Sørensen (bak) i en bakgård på Kampen med Halvdan Sivertsen, Frank Kjosås, Haddy N?yie, Marion Ravn, Kjersti Elvik, Magnus Grønneberg og Jan Eggum*.
> 
> 

Aftenposten 8. november 2013:

> *Fire kvinnelige produsenter inntar filmstøttetoppen med 303 millioner kroner til å lage film. Men det har ikke gitt oss flere kvinnelige regissører og manusforfattere*.
> 
>

Utdanning (utvalg)
------------------

Det er ikke noe formelt krav til utdanning for å kunne kalle seg manusforfatter eller arbeide som manusforfatter. Likevel har noen utdanningsinstitusjoner valgt å utarbeide studietilbud for personer som ønsker å spesialisere seg i å skrive manus.

I Norge tilbyr (per 2018) Høyskolen Kristiania et treårig bachelorstudium i studieretningen «Manus».

Se også
-------

* Dramatiker
* Forfatter

Referanser
----------

1. 1 2  «MANUSBANKEN - Norsk dramatikk på nettet». *www.manusbank.no*. Arkivert fra originalen 8. januar 2018. Besøkt 7. januar 2018.
2. ↑  «Moss Avis - Sørensen regisserer innspillingen av "Halvbroren"». *www.moss-avis.no* **(norsk)**. 24. november 2011. Besøkt 7. januar 2018.
3. ↑  «Glåmdalen - Sommeren med Marion». *www.glomdalen.no* **(norsk)**. 10. juli 2013. Besøkt 7. januar 2018.
4. ↑  Furuly, Jan Gunnar (8. november 2013). «Flere kvinnelige filmprodusenter gir ikke nok kvinner i film». *Aftenposten*. Besøkt 7. januar 2018.
5. ↑  «Studer manus på Høyskolen Kristiania | Oslo | Bachelor | Oppstart august 2018». *Høyskolen Kristiania*. Besøkt 7. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
***Trichocaulus*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea).

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange snutebiller. Snuten er ganske lang og krum, og de knebøyde antennene sitter festet nær spissen. På farge er de oftest mørke, brunlige, gjerne med mønster dannet av lyse skjell. **Hodet** (bortsett fra snuten) er temmelig kort og bredt, med middelsstore, flate fasettøyne. Snuten er vanligvis lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen. Antennenes første ledd (skaftet) er gjerne omtrent like langt som resten av antennen. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med rundede sider. Oversiden er kraftig punktert og har ofte et mønster av lyse skjell. **Dekkvingene** er bredere enn brystskjoldet, med markerte skuldre, parallellsidige i de fremre tre fjerdedelene, tilspisset bakerst. De har tydelige punktrekker og vanligvis et mønster av lyse skjell som noen ganger dekker det meste av overflaten. **Beina** er middels lange og ganske kraftige. Lårene er fortykkede, vanligvis uten tenner på undersiden. Framleggene (*protibiae*) ender i en kraftig, innoverrettet pigg. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (*pseudotetramere* føtter). Det tredje leddet er tolappet, og det ytterste leddet tynt og sigdformet.

Levevis
-------

Som de fleste snutebiller er de planteetere.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Schönherr, 1825
					- Underfamilien Erirhininae Schönherr, 1825 - eventuelt en egen familie, Erirhinidae
						* Stammen **Arthrostenini** Reitter, 1913
							+ Slekten ***Trichocaulus*** Fairmaire, 1877 
								- *Trichocaulus brevipilis* Pelletier & Borovec, 2003
								- *Trichocaulus longipilis* Fairmaire, 1877
								- *Trichocaulus oblongus* Hustache, 1938

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Allahs 99 vakreste navn** (arabisk: أسْماءُ الله الحُسْنَى DIN: *Asmāʾu ’llāhi ’l-ḥusnā*, «Guds vakreste navn») er navnene muslimer bruker om Gud, og som er beskrevet i Koranen og Sunna. Hvert navn står for en av Guds egenskaper.

Ifølge en *ḥadīth* av Abū Hurayra (603–681), skal en følgesvenn av profeten Muhammad ha sagt følgende:

إن لله تسعة وتسعين اسمًا، مائةً إلا واحدًا، من أحصاها دخل الجنة
«I sannhet, Gud har nittini navn, ett mindre enn hundre. Den som kan liste de opp kommer til paradiset.»
Mens det er en spesiell gruppe av 99 navn er det ikke en bestemt nummerering av de.

Begrepet «de vakreste navnene» (*al-asmāʾ al-ḥusnā*) brukes tre ganger i Koranen, for eksempel i sura 59, vers 24; «Han er Gud, Skaperen, Fornyeren, Formeren! Hans er de vakreste navn!» (norsk oversettelse ved Einar Berg).

Ifølge bahai-troen er Guds hundrede og viktigste navn *bahá*, som både er et substantiv (*stråleglans*, *overjordisk klarhet*) og et adjektiv (*allstrålende*, *himmelskt klar*), og dette ble åpenbart for grunnleggerne av denne nye religionen. Ordet *abhá* er superlativformen av bahai, og de bahai-troende pleier å uttale ordene *alláhu abhá* (*gud, den mest lysende*) i forbindelse med bønn eller meditasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Fleming, Marrianne (2004). *Religious Studies for AQA; Thinking About God and Morality*. Oxford: Heinemann Educational Publishers. ISBN 0-435-30713-4.
2. ↑  Saḥīḥ av Buḫārī, bind 3, kapittel 50, nr. 894, Compendium of Muslim Texts Arkivert 28. november 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Madigan, Daniel A. (2006). Themes and topics. In Jane D. McAuliffe, *The Cambridge companion to the Qurʾān (p. 80). Cambridge University Press*

Litteratur
----------

* M. R. Bawa Muhaiyaddeen: *Asma'ul-Husna: The 99 Beautiful Names of Allah*, 5e oppl. 1976, ISBN 978-0914390138
* Ghazali: *al-Ghazali on the Ninety-Nine Beautiful Names of God*, 1992, oversatt av David Burrell, ISBN 9780946621316
* Shaykh Tosun Bayrak al-Jerrahi al-Halveti: *The Name and the Named*, 2000, med introduksjon av William C. Chittick, ISBN 978-1887752299
Kart over Innerösterreich fra slutten av 1700-tallet

**Innerösterreich** («indre Østerrike») var en forvaltningsregion i de cisleithanske habsburgske besittelsene, som bestod av områdene syd for Semmering og øst for Tirol. Innerösterreich omfattet dermed Steiermark, Kärnten, Krain og Küstenland. Regjerings- eller forvaltningssetet av Innerösterreich var Graz. I noen perioder hadde Innerösterreich sin egen linje av (erke)hertuger. Den lengste perioden var 1379–1463, som begynte med at brødrene Albrecht III og Leopold III delte riket mellom seg. Den såkalte «leopoldinske» linje av Habsburgerne stilte etter dette i tre generasjoner hertugene av Innerösterreich. Også Ferdinand I delte habsburg-riket mellom sine tre sønner, slik at Maximilian II ble erkehertug av regionen Niederösterreich, Karl II erkehertug av Innerösterreich og Ferdinand II erkehertug av regionen Oberösterreich.

I dag brukes betegnelsen *Innerösterreich* av vorarlbergere for å betegne «resten» av Østerrike, dvs. Østerrike øst for Arlbergpasset.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Innerösterreich – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Karl II. als Landesfürst von Innerösterreich», fra www.habsburger.net (tysk)
**Sidsel Gerd Bauck** (født 1929, død 2005) var en norsk fagforeningsleder og politiker for Arbeiderpartiet. Hun var leder for Oslo Kvinnesaksforening 1956–1960, sentralstyremedlem i Arbeiderpartiet 1971–1972 og 1990–1992, medlem av LOs ledelse 1985–1994 og leder av LO-forbundet Handel og Kontor i Norge 1988–1994. Hun representerte Arbeiderpartiet som vararepresentant til Stortinget 1973–1977 og medlem av Oslo bystyre 1995–1999.

Karriere
--------

Hun vokste opp i Oslo. Hun ble utdannet ved Oslo sosialskole og studerte en periode jus og filologi ved universitetet.

Som ung ble hun opptatt av likestilling. Hun startet sitt politiske engasjement i Norsk Kvinnesaksforening, der hun ble landsstyremedlem i 1954. Hun var leder for det største lokallaget, Oslo Kvinnesaksforening, fra 1957 til 1960.

Bauck ble i 1950-årene medlem av Arbeiderpartiet. Hun kom også med i styret for avisen Orientering. Hun var blant dem som var foreslått ekskludert da Orientering-kretsen ble ekskludert, men hennes lokallag på Bøler avviste forslaget om eksklusjon. Ett tiår senere ble hun valgt inn i Arbeiderpartiets sentralstyre.

Hun startet sin yrkeskarriere som korrekturleser og sekretær i VG. I VG ble hun tillitsvalgt og etter hvert klubbleder for de Handel og Kontor organiserte. I 1972 ble hun sekretær i kurs- og informasjonsavdelingen i forbundet. 

I 1980 ble hun valgt til nestleder i Handel og Kontor. I 1981 ble hun medlem av LO sekretariat og i 1988 ble hun på landsmøtet valgt til leder av Handel og Kontor, og ble med det den første kvinnelige lederen av forbundet. Etter hun ble valgt til leder lanserte hun slagordet «Ei lønn å leve av». Som leder var hun talskvinne for å kutte det fagligpolitiske samarbeidet mellom LO og Arbeiderpartiet. Da var hun et aktivt medlem av Arbeiderpartiet, men hun mente at dette samarbeidet hindret nye medlemmer fra å melde seg inn i LO.

Vervet som leder i Handel og Kontor hadde hun frem til 1994. Etter at hun sluttet å arbeide i fagbevegelsen engasjerte hun seg i Pensjonistforbundet. Sidsel Bauck døde i 2005, 75 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Sidsel Gerd Bauck, (12.april 1929 - 13.februar 2005).», besøkt 25. november 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Hvem er hun?*. Cappelen. 1989. ISBN 8202116759.
3. ↑  *Nidaros*. 10. mai 1954.
4. ↑  *Dagbladet*. 14. mai 1959.

Kilder
------

* arbeidslivet.no: Portrett-Sidsel-Bauck.
* fafo.no: *Kvinner i fagbevegelsen 2013* (side 64) Arkivert 7. juli 2013 hos Wayback Machine. Kristine Nergaard, Mona Bråten og Anne Mette Ødegård ISBN 978-82-7422-987-7

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sidsel Bauck hos Stortinget Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Stortinget
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for Moldovas flagg Moldova |
| Friidrett Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett |
| Bronse | Marsa 2016 |  800 m |
| Friidrett Lag-EM i friidrett (Third League) |
| Bronse | Baku 2015 |  800 m |
| Sølv | Tblisi 2014 |  1500 m |
| Gull | Banská Bystrica 2013 |  1500 m |
| Friidrett Europalekene |
| Bronse | Baku 2015 |  800 m |

**Ion Sirius** (født 17. juni 1991) er en moldovsk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp og mellomdistanseløp. Hans fremste internasjonale meritt er bronse på 800 meter ved Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett 2016.

Idrettskarriere
---------------

2013-14
Sirius har representert Moldova ved flere lag-EM i friidrett, der Moldova har konkurrert i Third League (3.-divisjon). Han vant 1500 meter i denne divisjonen ved lag-EM i friidrett 2013, og kom på 2.-plass ved lag-EM i friidrett 2014, bak Amine Khadiri fra Kypros. 

Ved balkanmesterskapet innendørs 2014 kom han på 6.-plass på 1500 meter.

2015
I 2015 kom han på 3.-plass på 800 meter ved lag-EM i friidrett 2015, med tiden 1:51,91, og Moldova kom denne gangen på 4.-plass sammenlagt, og rykket dermed opp til Second League ved neste lag-EM. 

Europalekene 2015 ble arrangert sammen med lag-EM, og også her fikk han bronse på 800 meter. 

2016
Han vant én medalje ved Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett 2016; han fikk bronse på 800 meter, bak Musa Hajdari fra Kosovo og Christos Dimitriou fra Kypros.

Referanser
----------

1. ↑  Balkan Athletics - *Balkan Indoor Championships 2014*, besøkt 30. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 11. september 2016 hos Wayback Machine.
***Brachybamus*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea).. Artene finnes gjerne på fuktige steder.

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange snutebiller. Snuten er ganske lang og krum, og de knebøyde antennene sitter festet nær spissen. På farge er de oftest mørke, brunlige, gjerne med mønster dannet av lyse skjell. **Hodet** (bortsett fra snuten) er temmelig kort og bredt, med middelsstore, flate fasettøyne. Snuten er vanligvis lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen. Antennenes første ledd (skaftet) er gjerne omtrent like langt som resten av antennen. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med rundede sider. Oversiden er kraftig punktert og har ofte et mønster av lyse skjell. **Dekkvingene** er bredere enn brystskjoldet, med markerte skuldre, parallellsidige i de fremre tre fjerdedelene, tilspisset bakerst. De har tydelige punktrekker og vanligvis et mønster av lyse skjell som noen ganger dekker det meste av overflaten. **Beina** er middels lange og ganske kraftige. Lårene er fortykkede, vanligvis uten tenner på undersiden. Framleggene (*protibiae*) ender i en kraftig, innoverrettet pigg. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (*pseudotetramere* føtter). Det tredje leddet er tolappet, og det ytterste leddet tynt og sigdformet.

Levevis
-------

Som de fleste snutebiller er de planteetere. De fleste av artene er knyttet til sumpplanter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Karibia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Schönherr, 1825
					- Underfamilien Erirhininae Schönherr, 1825
						* Stammen Stenopelmini LeConte, 1876
							+ Slekten ***Brachybamus*** Germar, 1835 - 4 arter
								- *Brachybamus electus* Germar, 1835
								- *Brachybamus inceratus* Boheman, 1843
								- *Brachybamus pipitzi* Faust, 1888

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Hartwick College** er en privat høyskole i Oneonta i delstaten New York, USA. Det ble opprettet som *Hartwick Seminary* i 1797 på den testamentariske gaven til den tyske, lutherske presten John Christopher Hartwick, en misjonær ved Hudson River. Delstaten tok over driften i 1816.

Høyskolen er særlig kjent for sitt miljø- og økølogifokus og for det store antallet av studentene som studerer utenlands. Lærestedet overtok i 1971 Pine Lake Environmental Campus, hvor studenter får bo under semesteret og gis førstehånds studiemuligheter innen natur- og miljødisipliner.

Ved universitetet var det 1 519 studenter og 169 vitenskapelig ansatte i 2006, og samme året var skolepengene US$ 28 030. Studiene gis opp til bachelornivå (B.A og B.Sc).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Hartwick College – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Pine Lake Environmental Campus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Roland R-8 første versjon
**Roland R-8** (**Human Rhythm Composer**) er en trommemaskin fra Roland produsert fra 1989 til 1997. En ny versjon, kalt MK II, kom i 1992 med større minne og flere innebygde lyder.

Med R-8 har en muligheten til å programmere loops på trykkfølsomme knapper. Lydstyrken på hver lyd justeres etter hvor hardt en slår eller trykker på knappen, for å få en etterligning av et menneskespilt trommesett.

R-8 har åtte audio-utganger, opp til 32-stemmers polyfoni og plass til et ROM-kort med ekstra lyder. Det ble produsert elleve kort med ekstra lyder til R-8. På rack-versjonen R-8M, som er uten sequencer, har man muligheten til å benytte tre kort samtidig.

Eksterne lenker
---------------

* R-8 på Vintage Synth Explorer Arkivert 13. juni 2008 hos Wayback Machine.
* R-8 på sonicstate.com
**Medborgerskap** omfatter sider ved menneskers liv som identitet, tillit, tilhørlighet og deltaking.

Medborgerskap forveksles ofte med begrepet statsborgerskap.[] Statsborgerskap omfatter tildelingen av fulle rettigheter i en stat, og er i norsk terminologi reservert i en juridisk kontekst.[*klargjør*] Medborgerskap dekker alle sider ved deltakelse i det sosiale og politiske fellesskapet. Forholdet mellom stat og individ definerer statsborgerskapet. Medborgerskap definerer forholdet mellom individet og dets sosiale tilhørlighet, deltakelse, rettighet og ansvar for å delta i samfunnet. Medborgerskap er en betegnelse som i samfunnsvitenskap, i første rekke fagfelt som sosiologi, sosialt arbeid og sykepleievitenskap, brukes om en tilstand der en person blir regnet, og med rette kan regne seg selv som, et fullverdig medlem av samfunnet. Utenforskap eller marginalisering kan i noen tilfeller brukes som antonymer til medborgerskap. I statsvitenskap blir begrepet sosialt borgerskap brukt på en måte som overlapper sterkt med *medborgerskap* i andre samfunnsvitenskaper.

Referanser
----------

1. ↑  Brochmann, G. (2002: 57). Statsborgerskap, medboergerskap og legitimitet. Universitetsforlaget 2002
2. ↑  Marshall, T.H. (2000). Citizenship and Social class. Oxford: Polity press (2000).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Slemmestadåsen - Morberg naturreservat** ligger på vestsiden av Oslofjorden mellom Slemmestad og Nærsnes i Asker kommune. Reservatet er delt i to, med Slemmestadåsen i nord og Morberg i sør, og omfatter bergskrenten fra sjøen og bebyggelsen ved sjøen, opp til omlag 100 meter over havet. 

Vegetasjonen er i stor grad rik edelløvskog, samt noe kalkfuruskog. Her er store forekomster av de rødlistede plantene ertevikke og flueblom.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men det er tillatt å drive jakt i samsvar med øvrig lovverk. Det er også tillatt å sanke matsopp og bær, men bålbrenning og bruk av grill er forbudt utenom avsatte plasser.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 23. januar 2024.
2. ↑  (no) Slemmestadåsen-Morberg naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om verneplan for Oslofjorden - delplan Buskerud. Vedlegg 2. Fredning av Slemmestadåsen – Morberg naturreservat». Lovdata. Besøkt 23. januar 2024.