recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Svenske Kong Gustav III som øyas eneste by, Gustavia, er oppkalt etter
**Gustavia** er hovedstaden og eneste by på Saint-Barthélemy (St. Barts), en fransk øy i det østlige Karibien. Saint-Barthélemy blir sammen med Saint-Martin 24 km unna administrert under Guadeloupe, som er et oversjøisk departement tilhørende Frankrike. som er administrert fra øya Guadeloupe ikke langt fra Saint-Barthélemy. Det bor ca. 3 000 i Gustavia.

Gustavia er oppkalt etter den svenske kongen Gustav III. Byen fikk sitt navn i 1784 da øya ble svensk. Det opprinnelige franske navnet var Carenage.

Gatenavnene i Gustavia er skiltet på svensk, mens alle offisielle kart har franske navn.

Det er få bygninger av historisk interesse i Gustavia på grunn av orkanen med påfølgende bybrann i 1852. Den eldste bygningen på øya er Sofia Magdalena kirketårnet fra 1799.

Svenskene bygde tre fort rundt havnen i Gustavia. Fort Oscar vokter fremdeles havnen ved La Pointe, men er stengt for publikum. Fort Gustav ved byporten kan besøkes, men det er ikke mye å se. Fort Karl er nå kun et minne.

Eksterne lenker
---------------

* The Wall Museum i Gustavia
* St. Barths Online

  

* Gustavia eksluklusive utested Le Select i Østra StrandgatanGustavia eksluklusive utested Le Select i Østra Strandgatan
* Byskiltet til GustaviaByskiltet til Gustavia
* Oversiktsbilde over GustaviaOversiktsbilde over Gustavia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |



1. ↑   *répertoire géographique des communes*, Institut national de l'information géographique et forestière, Wikidata Q20894925,
Må ikke forveksles med Hoarding: Buried Alive.
***Ekstreme samlere*** (originaltittel: ***Hoarders***) er et amerikansk TV-dokudrama om mennesker som lider av samlemani. I de fleste sesongene får tvangssamleren hjelp av en terapeut og en profesjonell ryddespesialist, samt et profesjonelt ryddelag og eventuelt andre som familie, venner og frivillige. Handlingen foregår ofte med en ryddeøkt over 2-3 dager. I mange av tilfellene trenger deltakerne hjelp til å rydde huset på kort tid grunnet krav fra mydighetene med trussel om bøter, kondemnering og utkastelse, barnevern eller voksenvern. Programmet finansierer seks måneder etterbehandling for deltakerne hos psykolog, og noen ganger også midler til å betale fagfolk for å utføre viktige reparasjoner i hjemmet.

Sesonger
--------

### Sesong 1-6

Programmet debuterte på A&E den 17. august 2009, og tok en pause den 4. februar 2013 etter 6 sesonger.

### Oppfølging og sesong 7

Den 2. juni 2014 begynte Lifetime å sende en serie med oppdateringer som viste hvordan det hadde gått med en del av deltakerne. Dette førte så til at det ble laget en syvende sesong, ***Hoarders: Family Secrets***, som ble sendt på Lifetime fra 28. mai 2015 til 30. juli 2015.

### Sesong 8-12

3. januar 2016 kom sesong 8, denne gangen tilbake på A&E. Mellom de påfølgende sesongene har det siden vært flere serier med oppdateringer under navn som ***Hoarders: Where Are They Now?*** , ***Hoarders: Then & Now*** og ***Hoarders: Overload***. Sesong 11 hadde premiere 20. juli 2020, og sesong 12 hadde premiere 22. mars 2021.

Mottagelse
----------

Ved premieren var *Hoarders* den mest serien premieren hos A&E noensinne blant voksne i aldersgruppen 18-49. Premieren ble sett av 2,5 millioner seere, hvorav 1,8 millioner voksne i alderen 18-49.

I 2011 vant *Hoarders* en Critics’ Choice Movie Award for beste realityprogram på deling med *The Real Housewives of Beverly Hills*.

Se også
-------

* *Hoarding: Buried Alive*, amerikansk TV-program (2010-2014)
* *Norske rotehjem*, norsk TV-program (2017)

Referanser
----------

1. ↑  «A&E Premieres New Original Nonfiction Series "Hoarders"».
2. ↑  «Aftercare — Home cleaning». Arkivert fra originalen 19. mars 2012. Besøkt 27. februar 2012.
3. ↑  Kondolojy, Amanda. «'Hoarders' Canceled by A&E after Six Seasons». Arkivert fra originalen 27. september 2013.
4. ↑  «Hoarders Update on Lifetime Could Revive Show».
5. ↑  «New Episodes of Hoarders in Production».
6. ↑  Andy Dehnart. «Hoarders quietly moves back to A&E». Besøkt 7. september 2021.
7. ↑  Cohn, Paulette. «Real People, Real Disorders! Everything We Know About Hoarders Season 11». Besøkt 7. september 2021.
8. ↑  Leiber, Sarah Jae. «A&E's INTERVENTION Returns For A New Season In Las Vegas». Besøkt 7. september 2021.
9. 1 2  «Arkivert kopi» (pressemelding). Arkivert fra originalen 7. oktober 2013. Besøkt 25. juni 2022.
10. ↑  Mets, Lauren. «RHOBH Grabs Critics' Choice Award; Lisa Vanderpump 'Bloody Can't Believe It'». The Daily Dish. Besøkt 5. september 2016.
11. ↑  «'Mad Men' & 'Modern Family' Among Winners At First Critics' Choice TV Awards». Besøkt 5. september 2016.
**Simon Andreas Larsen** (født 1. juni 1988 i Kristiansand) er en norsk tidligere fotballspiller.

Med en høyde på 1,93 m har den tidligere midtbanespilleren blitt omskolert til forsvarsspiller i Vålerenga, og blitt omtalt som den «nye Rune Bratseth» av enkelte.

Karriere
--------

Etter å ha rykket ned til 4. divisjon med moderklubben Randesund i 2010, takket Larsen nei til et tilbud fra Mandalskameratene og signerte en treårig amatørkontrakt med 2.-divisjonsklubben Vindbjart.

Amatørkontrakten betød at Larsen kunne gå gratis dersom han ble tilbudt proffkontrakt av en annen klubb. Foran 2012-sesongen var Larsen en av Norges mest ettertraktede spillere, med tilbud fra Molde, Start og Vålerenga.

Larsen valgte til slutt Vålerenga hvor han også fikk praksisplass i klubbens økonomiavdeling, samtidig som han fullfører sin mastergrad i økonomi ved Universitetet i Agder.

10. april 2012 fikk Larsen sin debut på A-laget i 3. serierunde mot Viking. Larsen endte 2012-sesongen som den utespilleren med flest minutter for klubben, kun 16 minutter mindre enn målvakt Lars Hirschfeld.

Før 2017-sesongen underskrev han en treårskontrakt med Start.

20. desember 2018 signerte Larsen for Jerv.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 220522, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Simon Larsen legger opp
3. 1 2  Spillerprofil – Vålerenga Fotball Arkivert 22. oktober 2013 hos Wayback Machine.
4. 1 2  Simon Larsen valgte Vålerenga Arkivert 5. april 2012 hos Wayback Machine.
5. 1 2  Fra Randesund til Vindbjart
6. ↑  - Ingen lett avgjørelse å si ja til Start

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simon Larsen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Simon Larsen – Soccerway Rediger på Wikidata

* (no) Simon Larsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Simon Larsen – FBref Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**Simon Gad Kuper** er en britisk forfatter. Han skriver om sport «fra et antropologisk perspektiv».

Kuper ble født i Uganda, med britisk-sørafrikanske foreldre. Han flyttet til Leiden i Nederland som barn, hvor hans far Adam foreleste i sosialantropologi ved Universitetet i Leiden. Han har også bodd i Sør-Afrika (for å unnslippe den nederlandske vinteren), California, Berlin og London. Han studerte historie og tysk ved Universitetet i Oxford, og tok utvekslinger ved Harvard på et Kennedy-stipend. Han bor nå i Paris med sin familie.

Han ble tildelt William Hill Sports Book of the Year i 1994 med sin bok *Football Against the Enemy*, som seinere ble utgitt i USA som *Soccer Against the Enemy*. Han har også skrevet for *The Observer* og *The Guardian*, og er 2020 ansatt som spaltist for sport i *Financial Times*.

I 2003 gav han ut boka *Ajax, The Dutch, the War: Football in Europe during the Second World War.* Han skrev også boka *Soccernomics* sammen med idrettsøkonom Stefan Szymanski. Boken kom fram til en modell hvor Serbia og Brasil skulle møtes i VM-finalen i fotball 2010 (Nederland slo ut Brasil fra dette mesterskapet.)

Kuper skriver vanligvis om fotball i et idrettssosiologisk og -kulturelt perspektiv, men også om spillets gang. Han har også skrevet artikler om cricket i Nederland og om spillets historie under apartheid-regimet i Sør-Afrika.

Kuper skriver også på nederlandsk, og har blant annet skrevet for *De Pers*, det litterære fotballmagasinet *Hard Gras*, og meningsbladet *Vrij Nederland*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 22. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Et sitat fra presentasjonen ‘De Teloorgang’ i Vrij Nederland, nr. 23, June 7th, 2008. s. 24.
4. ↑  «Stefan Szymanski, PhD | School of Kinesiology». *www.kines.umich.edu*. Besøkt 28. august 2020.
5. ↑  «Formula predicts who will win». Arkivert fra originalen 14. desember 2014. Besøkt 14. desember 2014.
6. ↑  Kuper, S. «Hail Holland, world cricket’s unlikely lads». Besøkt 9. mars 2011.
7. ↑  Kuper, S. «All the time in the world». Besøkt 13. september 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
**Gustavo de Jesús Gaviria Rivero** (født 25. desember 1946 - død 11. august 1990) var en colombiansk narkotikahandler. Som fetter og høyre mann til Pablo Escobar kontrollerte Gaviria Medellín-kartellets økonomi og handelsruter. Han og Escobar hadde samarbeidet i deres kriminelle karriere siden begynnelsen av 1970-tallet. 

Selv om han var eier av en formue som kan sammenlignes med Escobars og til og med hadde et militært apparat til tjeneste, var Gaviria ikke like kjent, fordi han holdt en lav profil. 

Hendelsene som førte til hans død er uklare. Det blir spekulert i at han ble drept av Search Bloc, og hendelsen ble tildekket for å forhindre gjengjeldelse.

Gustavos død påvirket Escobar dypt, gitt deres dype personlige og profesjonelle forhold. Likevel deltok Escobar ikke i fetterens begravelse, men lyttet i stedet til begravelsesmessen via en radio som assistenten hans hadde koblet til presten. 

Etter Gustavos død bestemte Escobar seg for å gi seg selv, men å bli på La Catedral, et eget fengsel, bevoktet av sine egne vakter. Siden Gustavo døde fire dager etter at president César Gaviria tiltrådte, trodde på det tidspunktet media og landet generelt at presidenten hadde begynt sin periode med en offensiv mot narkoterroristene. Gustavos død utløste en motoffensiv av Escobar som opprinnelig destabiliserte den nye presidentens administrasjon.

Referanser
----------

1. ↑   www.eltiempo.com, utgitt 1. desember 2008, besøkt 12. januar 2021, «fue muerto por el Cuerpo Elite [...] el 11 de agosto de 1990»[Hentet fra Wikidata]
**Uruapan** (uttale: *Uruápan*) er en by og en kommune i den vestre delen av delstaten Michoacán i Mexico. Byen og området er spesielt kjent for produksjon og eksport av avokado til USA og Canada. Elva Cupatitzio renner gjennom byen, og i den sørlige utkanten av byområdet befinner kløfta Barranca de Cupatitzio seg med fossene *la Tzararacuita* og *la Tzaráracua*. 

I 2005 hadde byen 238 975 innbyggere, mens hele bykommunen hadde 279 229. Kommunens utstrekning er på 954,17 km². Byen er dermed den nest største i Michoacán etter hovedstaden Morelia. Uruapan har sin egen flyplass. 

Ordet **Uruapan** kommer fra purépecha-språket og ordet *ulhupani*, som betyr «stedet med evig dannelse og fruktbarhet av blomsterknopper». Blant andre tolkninger av navnet kan nevnes «stedet hvor blomstenes gudeprins æres», eller «hvor trærne alltid gir frukt».

Grunnleggelse
-------------

Uruapans historie er bare delvis overlevert, og for eksempel finnes det ingen beretning om hvordan spanjolene erobret området. 

Området var før spanjolene kom dominert av purépecha-folket, også kjent som *tarasco-folket*, men det levde også andre grupper i områder, slik som otomí-folket, nahua-grupper og andre. Rundt 1400 ble området erobret av tre forente purépecha-stammer, nemlig Pátzcuaro, Tzintzuntzan og Ihuatzio. I 1522 flyktet den siste purépecha-kongen, Tanganxuan, til Uruapan-området fra områdene lenger øst hvor spanjolene allerede hadde tatt kontrollen. 

I 1531 kom munken Fray Juan de San Miguel til Uruapan og fant det forlatt.

Organisering av byen
--------------------

Fray Juan de San Miguel grupperte og organiserte folket i bydeler, som han gav navn etter skytshelgener, slik som San Juan Bautista, San Miguel, San Francisco, La Magdalena, San Juan Evangelista, San Pedro y Santiago og videre. Sentrumsområdet er delt mellom La Trinidad og los Reyes. Hver bydel fikk sitt kapell, kor og skole. Hver bydel fikk på den måten sin egen identitet. de San Miguel oppfordret også til håndverksproduksjon. Byplanen følger mønsteret for spanske kolonibyer, med rette gater i nord/sør- og øst/vest-retning, og med en stor *plaza*, plass, i sentrum med kirker og offentlige bygg. Det mest verdifulle bygget i byen fra kolonitida er *La Huatapera*, en sykehus for urfolk, og blant de eldste sykehusene i Amerika.

Kilder
------

* Folketellinga av 2005 INEGI: Instituto Nacional de Estadística, Geografía e Informática

* Michoacán Encyclopedia over kommuner i Mexico.

Eksterne lenker
---------------

* Ayuntamiento de Uruapan Kommunens nettsted
* Bilder fra Uruapan
* Bilder fra Nasjonalparken Parque Nacional Eduardo Ruiz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |



1. ↑  .
***Dendrocharis*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (7-11 millimeter), slanke, jevnbrede, matt grå til brunlige råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske lange og kraftige, sagtakkede eller litt kamformede. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, helv avrundet foran der det delvis dekker hodet som en hette (i så måte kan de minne om medlemmer i familien Bostrichidae), noe hvelvet, med uttrukne bakhjørner. Pronotum og dekkvinger slutter tett mot hverandre. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som brystskjoldet, uten lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

**Larvene** finnes i to hovedtyper: den ene ligner larver av praktbiller (Buprestidae), er sylindrisk og tynnhudet med frembryst-segmentet (prothorax) kraftig oppsvulmet; den andre typen er parallellsidig, ganske flat, hard (sterkt sklerotisert), hodet er hardt og kileformet. Begge typene har beina sterkt redusert eller helt manglende. Munndelene er også nokså sterkt redusert, og larvene kan trolig bare ta til seg flytende føde.

Levevis
-------

Biologien til denne slekten er ukjent, men larvene utvikler seg trolig i død ved.

Utbredelse
----------

de fleste av artene lever i Sørøst-Asia, men det finnes også to i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Eucneminae Eschscholtz, 1829
					- Stammen Dendrocharini Fleutiaux, 1920
						* Slekten ***Dendrocharis*** Guérin-Méneville, 1843
							+ *Dendrocharis alternans* Bonvouloir
							+ *Dendrocharis bicolor* Redtenbacher, 1867
							+ *Dendrocharis bombycina* Guérin-Méneville, 1843
							+ *Dendrocharis flavicornis* Guérin-Méneville, 1843
							+ *Dendrocharis inexspectata* Muona, 2000
							+ *Dendrocharis intermedia* Fleutiaux, 1896
							+ *Dendrocharis jansoni* Fleutiaux, 1912
							+ *Dendrocharis rouyeri* Fleutiaux, 1912

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* Bilde av *Dendrocharis rouyeri*
* (en) *Dendrocharis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Dendrocharis (Guérin-Méneville)* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Metacity** (uttales /mə'tæsəti/ med trykk på andre stavelse) er en kompositt vindusbehandler som tidligere ble brukt som standard i et GNOME-skrivebordsmiljø. Havoc Pennington er initiativtaker og Metacity utgis under GNU General Public License.

Før introduksjonen av Metacity i GNOME 2.2, brukte GNOME Enlightenment og Sawfish som dets vindusbehandlerere. Selv om Metacity er en del av GNOME prosjektet og laget for å integreres i GNOME-skrivebordet, krever det ikke at GNOME kjører, og GNOME kan brukes med forskjellige vindusbehandlere, så lenge de støtter ICCCM-spesifikasjonene.

Metacity er implementert i GTK+, som gjør det mulig å endre tema og gjør at det blander seg med andre GTK+ programmer.

Filosofi
--------

Metacitys fokus er på enkelhet og brukbarhet heller enn overfladigheter og gimmick. Dets forfatter har karakterisert det som en: «kjedelig vindushåndterer for den voksne i deg. Mange vindushåndterere er som Marsmallows; Metacity er som Cheerios.»"

Tema
----

Til tross for at Metacity ikke har en komplett utviklingsdokumentasjon, har det blitt skrevet mange tema for Metacity. Et stort antall slike tema kan lastes ned fra GNOMEs kunst side, art.gnome.org. Det mest populære temaet er Clearlooks, som har vært GNOMEs standard tema siden versjon 2.12.

Kontrovers
----------

Metacity, i motsetning til tidligere valg av GNOME vindushåndterere, har få konfigurasjonsvalg og dets innføring som standardvalg var en kontroversiell utvikling. De som var for Metacity sa at GNOME retter seg mot nye brukere av datamaskiner som ikke trenger den ekstreme konfigurabiliteten som Sawfish og Enlightenment gir. Havoc Pennington skrev et essay for å forklare hvorfor han skrev Metacity og forenklet GNOME-skrivebordet. Kritikere hevder at Metacity har ofret fleksibiliteten og kontrollen som vanligvis assosieres med Unix programmer. Denne oppfattede mangelen på fleksibilitet har ført til utvilkingen av utvidelser som Devil's Pie og Brightside.

Referanser
----------

1. ↑  «Index of /sources/metacity/3.46/». Besøkt 20. desember 2022.
2. ↑  ««Description of the RPM package»». Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 17. oktober 2006.
3. ↑  ««GNOME 2.2 Gains Muscle and Polish»». Arkivert fra originalen 25. juni 2013. Besøkt 26. mars 2007.
4. ↑  «README for Metacity». Besøkt 17. oktober 2006. [*død lenke*]
5. ↑  «GNOME Art – window borders». Arkivert fra originalen 11. mars 2007. Besøkt 17. oktober 2006.
6. ↑  «Innovations in window management». Arkivert fra originalen 14. august 2013. Besøkt 26. mars 2007.
7. ↑  «Free software and good user interfaces». Besøkt 17. oktober 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Metacity – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Metacity tema
* (en) Å lage Metacity tema av Glynn Foster
**Mutual Defense Assistance Program** var et amerikansk konsept som gikk ut på å begrense sovjetisk ekspansjon ved å gi vennligsinnede land våpen og annet forsvarsmateriell, samt opplæring i bruk av disse. Programmet ble initiert av en lov, *Mutual Defense Assistance Act*, som ble signert av daværende president Harry S. Truman den 6. oktober 1949. Dette var den første globale amerikanske militære assistanse-lovgivning som ble signert under den kalde krigen. Programmet endret i 1961 navn til **Military Assistance Program**.

Loven var en del av den amerikanske strategien under den kalde krigen for å unngå spredningen av kommunismen. Loven hadde som formål å tilby assistanse til alle land som var alliert med USA og som kunne tenkes å bli angrepet av Sovjetunionen eller en av landene som var alliert med Sovjet. Loven fastslo også at USA skulle boikotte og nekte økonomisk bistand til alle land som hadde noe med Sovjetunionen eller deres allierte å gjøre. 

Programmet var en hovedbestanddel i den amerikanske våpenhjelpen til Europa, inkludert Norge, etter den andre verdenskrig.

USAs våpenhjelp til Norge
-------------------------

Den 27. januar 1950 skrev Norge og USA under avtalen som på norsk het *Avtale mellom Norge og USA om gjensidig hjelp på forsvarets område*. Avtalen trådte i kraft 24. februar 1950.

I perioden fra 50-tallet til utpå 70-tallet mottok Norge bl.a. 7 763 strids- og transportkjøretøyer, 479 artilleriskyts, 171 068 geværer, 100 000 tonn ammunisjon og 624 fly og helikoptre. Avtalen ble terminert 27. september 1996. USA oppsummerte avtalen i 1996 til 920,8 millioner dollar, regnet i 1950-verdi. Dette tilsvarer 83,6 milliarder kroner i 1996-verdi. Til sammenligning mottok Norge 439 millioner dollar (1950-verdi) gjennom den sivile Marshallhjelpen, dette ifølge Statistisk sentralbyrå (1998). Historikeren Helge Øystein Pharo oppga i 2017 at Marshallhjelpen til Norge hadde vært på 450 millioner USD.

Referanser
----------

1. 1 2  Gullow Gjeseth (juni 2014). *Den amerikanske våpenhjelpen* (PDF). Institutt for forsvarsstudier. ISSN 1504-6753.
2. 1 2  Wiker, Paul V. (1997). *Amerikansk våpenhjelp til Norge 1949-1953* (PDF). Institutt for forsvarsstudier.
3. ↑  Avtale mellom Norge og USA om gjensidig hjelp på forsvarets område. lovdata.no. Besøkt 24. september 2020.
4. ↑  «Historisk punktum for amerikansk våpenhjelp til Norge». Forsvarsdepartementet. 25. september 1996. Besøkt 22. juni 2014.
5. ↑  «Marshallplanen og norsk offisiell statistikk» (PDF). Statistisk sentralbyrå. 1998. Besøkt 4. april 2022.
6. ↑  Norgeshistorie, Om; Institutt for arkeologi, konservering og historie (IAKH) ved UiO. «Marshallplanen – fra skepsis til omfavnelse - Norgeshistorie». *www.norgeshistorie.no* **(norsk)**. Besøkt 4. april 2022.
Kortspillere i et gustaviansk interiør, maleri av Pehr Hilleström, ca 1779
**Gustaviansk stil** kalles den ledende stilen i svensk arkitektur, interiør og kunsthåndverk i Gustav IIIs regjeringstid.

Gustaviansk stil kan deles i to. Den eldre, **høygustavianske** stilen kan tidfestes til tiden fra omkring 1772 til 1785 og er en svensk variant av den franske louis-seize-stilen med elementer av rokokko. Den yngre, **sengustavianske** stilen finner man i perioden fra 1785 til 1810 og tilsvarer nyklassisisme, eller det man i Frankrike gjerne kaller pompeiansk stil. 

Den svenske møbelsnekkeren Georg Haupt (1741-1784) regnes som en av den høygustavianske stilens fremste formgivere, og som en av Sveriges mest betydelige snekkere og møbeldesignere.

Stilen kjennetegnes av stramme former og dekorasjoner inspirert av antikken, samt av lys fargesetting (hvitt, pastellfarger, gull).

Referanser
----------

1. 1 2  Albert Steen (1988). «Fra bord til bord». *urn.nb.no* **(norsk)**. Huitfeldt. s. 46. Besøkt 12. februar 2018.
2. ↑  Thor B. Kielland (1932). «Møbelkunstens historie». *urn.nb.no* **(norsk)**. Cappelen. s. 245. Besøkt 12. februar 2018.
3. ↑  «Georg Haupt». *Aschehoug og Gyldendals store norske leksikon. 6 : Gio-Hok* **(norsk)**. 1988. Besøkt 12. februar 2018.
4. ↑  «Gustaviansk stil». *Aschehoug og Gyldendals store norske leksikon. 6 : Gio-Hok* **(norsk)**. 1988. Besøkt 12. februar 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |


Portal: Arkitektur
**Egil Kjell Røed** (født 29. september 1932, død 19. november 2017) var en norsk maler og grafiker. Han var født og oppvokst på Eydehavn ved Arendal og bosatt på Nordnes i Bergen. 

Røed var utdannet ved Kunsthøgskolen i Bergen (1955–1958) og ved Aftenskolen, grafisk linje under ledelse av Povl Christensen og Asbjørn Brekke (1957–1960). Han hadde også et studieopphold ved Jean Clertès atelier i Paris. Da han begynte å arbeide som billedkunstner på slutten av femtitallet, eksperimenterte han med ulike grafiske teknikker samt maleri. Motivvalget i hans tidligste arbeider var ofte hentet fra industri og arbeidsliv; etter hvert ble motivene mer samfunnskritiske og politiske. 

Fra åttiårene og framover arbeidet han i hovedsak med tresnitt og motivene er ofte natur og landskap. Mange av motivene hans er inspirert av naturen og menneskene på Island, der han en periode arbeidet som gjestelærer og senere hadde et opphold på Nordisk Gjesteatelier.

Egil Røed hadde en rekke utstillinger i inn- og utland, og hans arbeider er innkjøpt av blant andre Riksgalleriet og Norsk kulturråd. Han var med å stifte Galleri 1 og Finnegårdskretsen i Bergen i 1968.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no, besøkt 3. desember 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00322789[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 8cdc09f4-58c6-44d6-89c2-6a01bd5d5e66, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   www.ablikk.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  www.i-tools.no. «Dødsfall». *www.ablikk.no*. Arkivert fra originalen 7. november 2018. Besøkt 6. november 2018.
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. september 2016. Besøkt 30. mars 2016.  (besøkt 30. mars 2016)
7. ↑  *Norsk kunstnerleksikon*, I-IV (1982-1986)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** KulturNav
 |
Fannefjordtunnelen krysser under Fannefjorden og er en del av Skålaveien.
Bolsøybrua krysser Bolsøysundet og er en del av Skålaveien.
**Skålavegen** er et stykke av fylkesvei 64 i Molde kommune i Romsdal i Møre og Romsdal. Veien ble åpnet 24. mai 1991 og går fra kryss med europavei 39 i Lergrovika gjennom den 2743 meter lange Fannefjordtunnelen videre over Bolsøya over den 555 meter lange Bolsøybrua og møter den gamle riksveien mellom midt mellom Grønnes og Røvik på Skålahalvøya. 

Skålaveien ble bygd som fastlandsforbindelse for Bolsøya og som et fergeavløsningsprosjekt, og erstattet fergestrekningene Molde-Bolsøya, som var en mindre fylkesveirute, og Lønset-Grønnes, som inntil veiens åpning var fylkesvei 64s krysning av Fannefjorden.

Veien var delvis bompengefinansiert med en estimert løpetid (nedbetalingstid) på 20 år, men var nedbetalt etter 14 år, og ble bompengefri klokka 12 den 15. juli 2005.

Se også
-------

* Fannefjordtunnelen
* Bolsøybrua

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Egil Sakshaug** (født 18. mai 1942 i Trondheim) er en norsk biolog. Han er professor ved Institutt for biologi på NTNU.

Liv og virke
------------

Sakshaug tok hovedoppgave i marin botanikk ved Universitetet i Oslo i 1967 med en *undersøkelse av planteplanktonet i Trondheimsfjorden*. Sakshaug ble dr. philos. ved Universitetet i Trondheim (nå NTNU) i 1978. 

Han har særlig forsket på oseanografi, plankton og havets økosystem i Barentshavet og Trondheimsfjorden. Han var først amanuensis i marin biologi ved Trondheim biologiske stasjon, Vitenskapsmuseet, NTNU, og fra 1982 professor samme sted. Han er også courtesy professor ved University of South Florida siden 1997. Han har hatt forskningsopphold ved University of California San Diego, University of Rhode Island, Bigelow Lab. for Marine Science, Maine. Sakshaug ledet det store forskningsprogrammet *Pro Mare* i Barentshavet fra 1984 til 1989 og har vært styremedlem av flere nasjonale og internasjonale marine forskningsprogrammer. 

Han var hovedredaktør for boka *Trondheimsfjorden* i 2000 og *Økosystem Barentshavet* i 1994, som i 2009 kom i utvidet engelskspråklig utgave. 

I forbindelse med den politiske debatten om oljeutvinning i Lofoten har Sakshaug hevdet at økosystemene i Lofoten og Vesterålen ikke er spesielt sårbare for oljeutslipp, sammenlignet med andre deler av kysten. Han har uttalt at han heller ikke tror at et utslipp ville være dramatisk for fiskebestandene.

Priser og utmerkelser
---------------------

Sakshaug er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi, Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Norges Tekniske Vitenskapsakademi. Han innehar Fram-komiteens Nansenbelønning for polarforskning og Antarctic Service Medal, USA

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Egil Sakshaug i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Egil Sakshaug i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Egil Sakshaug (red.) Geir Johnsen, Kit Kovacs *Ecosystem Barents Sea* ISBN 978-82-519-2461-0
* Egil Sakshaug, Bjørn Gulliksen, Fridtjof Mehlum *Økosystem Barentshavet* 2. utg 1994 ISBN 82-00-03963-3
* *The influence of environmental factors on the chemical composition of cultivated and natural populations of marine phytoplankton* Doktorgrad 1978
* *Norsk oseanografi: nyere utvikling og perspektiver* (Norsk oseanografisk komite, Egil Sakshaug red.) 1979 ISBN 82-7216-049-8

Referanser
----------

1. ↑  Adresseavisen 18.05.2002
2. ↑  Adresseavisen 05.03.2010

Eksterne lenker
---------------

* Portrett i Bladet Forskning 1995-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Egil Rian** (født 17. november 1904, død 3. mars 1982) var en norsk lege. Han spilte en sentral rolle i okkupasjonsregimets tvangssteriliseringspolitikk under andre verdenskrig. Rian var blant annet med på å forberede naziregimets steriliseringslov, medlem av Steriliseringsrådet og for en periode knyttet til den sentrale helseadministrasjonen. Han ble ansatt som overlege på Reitgjerdet sykehus i 1938, året etter som sykehusets direktør. Han var samtidig direktør for Kriminalasylet i Trondheim.

I 1935 ble Egil Rian medlem av Nasjonal Samling (NS), Quislings tyskvennlige fascistparti før og under krigen, og han støttet nazistenes syn på menneskeraser og «rasehygiene».

Fra 1941 til 1943 var Rian sjef for sinnssykekontoret i helseavdelingen i Innenriksdepartementet. Der gikk han inn for at sinnssyke måtte befris fra et meningsløst liv. Rian hevdet at minst tolv prosent av Norges befolkning var «defekte mennesker». I denne gruppen regnet han åndssvake, sinnssyke, epiletikere, arvelig betinget døvhet og blindhet, asosiale, psykopater, sinker, vaneforbrytere, løsgjengere og liknende.

I landssvikoppgjøret ble han dømt til tre måneders frihetsstraff i 1946. Dommen ble mild fordi han hadde forsøkt å stanse lærerdeportasjonen i 1942.

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, besøkt 8. september 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NTNU, mastergradsoppgave, ntnuopen.ntnu.no, utgitt 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Adresseavisen, type referanse dødsannonse, utgitt 6. mars 1982[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Adresseavisen, utgitt 5. mars 1982[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  DIS Gravminner i Norge
6. 1 2 3  *Aftenposten* 3. januar 2009: *NS ville sterilisere hver 10. nordmann*
7. ↑  Sverre Kvassnes, Egil Rian og Sigurd Saxlund (1944). *Slekt og individ*. Oslo: Centralforlaget. s. 31–71.

Kilder
------

* NS Månedshefte august 1944 (utgitt 15. august av NS opplæringsavdeling)
* Gogstad, A.: Helsestellet under hakekorset, 1991.
* Sørensen, Ø.: Solkors og solidaritet, 1991.

Eksterne lenker
---------------

* Quislingutstillinga
* Egil Rian hos NorgesLexi
* «NS ville sterilisere hver 10. nordmann», Aftenposten 3. januar 2009

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
Et vitne under beskyttelse av U.S. Marshals
**Vitnebeskyttelse** er beskyttelse som gis til et vitne som trues eller riskerer å trues før, under og etter en rettergang. Trusler mot vitner forekommer blant annet i rettergangar som omhandler organisert kriminalitet.
  

Reguleringen på området er en paragraf i polislagen (2 a §) og en *förordning* (2006:519) *om särskilt personsäkerhetsarbete m.m.* der den huvudsaklige reguleringen finnes. Begrepet særskilt personsikkerhetsarbeid omfatter ikke bare vitner (s.k. *bevispersoner*), men også ansatte innen rettsvesenet og andre kan gis sådan beskyttrlse, også nærstående. Det finnes såkalte personsikkerhetsenheter ved Polismyndigheten som utreder og beslutter.

Vitnebeskyttelsen anses iblant ikke komplett og fullstendig. Vitnebeskyttelse kan gi store personlige problemer, såsom å tvinges til å forlate sitt arbeid eller skilles fra sine barn. Det kan oppstå problemer med kommunale rettigheter såsom skole for barna ettersom familien ikke er folkeregistrert i rett kommune og på rett adresse.

Referanser
----------

1. ↑  «Vittnesskydd». *iFokus*. Besøkt 12. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Witness protection – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Egil Skallagrimson i en utgave av *Egils saga* fra det 17. århundre.
Norsk referanse-kart for Egils saga
*For bryggeriet, se Ölgerðin Egill Skallagrímsson*.
**Egil Skallagrimson** var en høvding fra Island i vikingtiden. Han ble født på Island rundt 910 og døde rundt 990. Navnet er funnet stavet på forskjellige måter, og andre stavemåter er blant andre «Egill Skallagrímsson», «Eigill Skallagrimsson», «Egill Skalla-Grímsson» eller «Egil Skallagrimsson».

Han var sønn av Skallagrim Kveldulvsson (*Skalla-Grímr Kveldulfsson*) og Bera Yngvarsdottir. Skallagrim Kveldulfsson var en av de som emigrerte med hele sin ætt fra det norske Vestlandet til Island etter at Harald Hårfagres menn hadde drept broren Torolv Kveldulvsson. 

Egil Skallagrimson levde på 900-tallet, og ble regnet som en meget dyktig skald. I sagaen om Egil Skallagrimson (Egils saga) blir det fortalt at han kunne kvede dikt allerede som treåring. Det er blitt spekulert på om det er Snorre Sturlason (1179–1241) som er opphavsmann til sagaen om Egil, den såkalte Snorre-tesen, men det er ennå ikke bevist (se argumentasjon i Egils saga).

Egil skal ha tatt liv for første gang som syvåring. Egil skal ifølge sin saga også ha behersket trolldomskunster. I årevis var han i strid med kong Eirik Blodøks og dronning Gunnhild. I sagaen er Egil skildret som en hard kriger og det er også fortalt om to tilfeller da Egil gikk holmgang; en gang mot Atle den skamme på Gulating og en annen gang mot Ljot den bleike på Sunnmøre. Han kjempet både i det det vi nå kjenner som Storbritannia, så vel som i andre land rundt Nordsjøen.

Mest kjente kvad
----------------

* «Hofuðlausn», eller *Hodeløsningen*. På grunn av dette kvadet/diktet avlyste kong Eirik halshoggingen av Egil.
* «Sonatorrek» (*Sønnetapet*), minnekvad over sønnen Bodvar som druknet.
* «Arinbjarnarkviða» (*Arinbjørnkvadet*), et kvad om Egils venn Arinbjørn (Arnbjørn).

Barn med Asgerd (eller Asgjerd) Bjørnsdottir
--------------------------------------------

* Thorgerd Egilsdottir
* Bera Egilsdottir
* Bodvar Egilson
* Gunnar Egilson
* Thorstein Egilson

Litteratur
----------

* Halvor Tjønn. *Egil Skallagrimson*. Sagabok, 2016. ISBN 978-82-91640-90-7

Eksterne lenker
---------------

* Egill saga Skalla-Grímsson (Artikler i kategorien «Egill Skallagrímsson» på heimskringla.no)
* Egils saga Skalla-Grímssonar (norrønt)
* Höfundur Egill Skallagrímsson (Islandsk)
* Egils saga (Islandsk)
* Egils saga oversatt av Hallvar Lie (Aschehoug 1970)

Portaler: Litteratur | Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA
 |
Et graffitiportrett av Vito Corleone på en gate i Legutio i Spania.
**Vito Andolini Corleone** er en rollefigur i Mario Puzos roman *Gudfaren* og i Francis Ford Coppolas filmtrilogi (*Gudfaren*, *Gudfaren 2* og *Gudfaren 3*). Han ble spilt av Marlon Brando i første film, og av Robert De Niro i oppfølgeren. Begge vant Oscar-priser for sine rolletolkninger.

Ifølge boken ble Vito Corleone født på øya Sicilia i Italia, men han immigrerte senere til USA for å bygge opp et mafiaimperium. Han var den første lederen av den beryktede Corleone-familien, og etter hans død ble ledelsen overtatt av sønnen Michael Corleone. Vito hadde to sønner til, Santino («Sonny») og Frederico («Fredo»), og datteren Constanzia («Connie»). Vito har også adoptert Sonnys kamerat Tom Hagen, som blir familiens advokat og rådgiver (*consigliere*). Vitos rikdom er bygget på gambling, smugling og korrupsjon, men han er likevel kjent som en snill, gavmild mann med et moralsk kompass. Han verdsetter lojalitet og familie svært høyt. Vito er også en tradisjonalist som krever respekt fra alle rundt seg. Selv de nærmeste kaller ham «gudfar» og «Don Corleone» framfor Vito.

Vito-replikken «*I'm gonna make him an offer he can't refuse.*» («Jeg skal gi ham et tilbuds han ikke kan avslå») ble i 2005 kåret til den nest beste replikken i amerikansk filmhistorie, i kåringen AFI's 100 Years…100 Movie Quotes.

Referanser
----------

1. ↑  «AFI'S 100 GREATEST MOVIE QUOTES OF ALL TIME». Det amerikanske filminstituttet. Besøkt 4. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Vito Corleone på The Godfather Wiki
**Jules-Victor Daem** (født 11. mai 1902 i Sint-Antelinks i Oost-Vlaanderen i Belgia, død 23. april 1993 i Antwerpen) var en belgisk katolsk prelat som var den 19. biskop av Antwerpen, fra 1962 til 1977.

Liv og virke
------------

### Prest

Flamlenderen Jules-Victor Daem studerte ved *Sint-Jozef-Klein-Seminarie* i Sint-Niklaas og det biskoppelige presteseminar i Gent, og ved det katolske universitet i Leuven. Han ble ordinert til prest i Gent i 1927 og ble lærer i klassiske språk ved *Onze-Lieve-Vrouwecollege* (som senere ble *Bernarduscollege*) i Oudenaarde, og *Sint-Vincentiuscollege* (det senere *College O.-L.-V.-ten-Doorn*) i Eeklo, der han senere ble superior (1941), og ved seminaret i Sint-Niklaas (1944). Han ble honorærkannik for Sint-Baafskapittel i Gent (19. desember 1946). 

I 1950 utnevnte de belgiske biskoperham til generalsekretær for det som skulle bli det nasjonale sekretariat for katolsk utdanning ('de Guimardstraat') i Brussel. Fra 1957 til 1962 var han dets generaldirektør.

### Biskop

Den 5. april 1962 utnevnte pave Johannes XXIII ham til biskop i det gjenopprettede bispedømme Antwerpen. Han ble bispeviet 17. mai 1962 av kardinal Leo Jozef Suenens av Mechelen; medkonsekrerende var biskopene Karel Justinus Marie Ernest Calewaert av Gent og André Clément Marie Ghislain Charue av Namur.

Han forble biskop av Antwerpen til 1977. Pave Paul VI utnevnte ham til medlem av Kongregasjonen for katolsk utdanning i 1973.

Han ble gravlagt i biskopenes gravkammer i nordsiden av koret i Vår Frue-katedralen i Antwerpen.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Marcantonio Colonna (1724-1793) \*1762
* Kardinal Hyacinthe-Sigismond Gerdil (1718-1802) \*1777
* Kardinal Giulio Maria della Somaglia (1744-1830) \*1788
* Kardinal Carlo Odescalchi (1785-1841) \*1823
* Biskop Eugène-Charles-Joseph de Mazenod (1782-1861) \*1832
* Kardinal Joseph Hippolyte Guibert (1802-1886) \*1842
* Kardinal François-Marie-Benjamin Richard de la Vergne (1819-1908) \*1872
* Kardinal Pietro Gasparri (1852-1934) \*1898
* Kardinal Clemente Micara (1879-1965) \*1920
* Kardinal Jozef-Ernest van Roey (1874-1961) \*1926
* Kardinal Leo Jozef Suenens (1904-1996) 1945
* Biskop *Jules-Victor Daem* (1902-1993) 1962

Referanser
----------

1. ↑  www.catholic-hierarchy.org daem, lest 15. mars 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
***Metadorcinus yamauchii*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En ganske liten, avlang, blankt svart hjortebille. Hannens mandibler er omtrent så lange som hodet, kraftige, noe knudrete. Hodet er omtrent sekskantet, mye bredere enn langt, med et rundet fremspring rett under og foran hvert fasettøye og en lengdekjøl over hvert fasettøye, pannen mellom disse kjølene er noe innsunket, ganske fint og spredt punktert. Pronotum hos hannen har et bredt, rundet framspring i midten som ligger over bakhodet, og er ellers avrundet rekatngulært, en del bredere enn langt. Dekkvingene har kraftige punktstriper. Beina er svarte.

Levevis
-------

Larvene lever i død ved.

Utbredelse
----------

Arten er beskrevet fra Peru.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Sclerostomini*
						* Slekten *Metadorcinus* Kriesche, 1922 – 18 arter
							+ *Metadorcinus* i snever forstand
								- ***Metadorcinus yamauchii*** Arnaud, Noguchi & Bomans, 2007

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Metadorcinus*
* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Metadorcinus yamauchii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* Bildegalleri
Freshness Burger restaurant in Shibuya, Tokyo
**Freshness Burger** er en kjede av hurtigmatrestauranter i Japan. Den ble grunlagt i 1992 og selger hamburgere, sandwicher, salater og kaffedrikker. Den markedsfører seg som «Fresh and Organic», under slagordet «Freshness Food, Freshness Serving, Freshness People, Freshness Planet», som vises på engelsk. Der er flere vegetariske valg på menyen. Den har også en hamburger med gåselever. Kjeden har 189 restauranter i Japan.

Freshness Burger åpnet sitt første utsalg i Hongkong på Tsim Sha Tsui, bak Hong Kong Museum of Art. Den har også utsalg i Shatin, Citylink Plaza over Shatin MTR-stasjon.

Den 1. desember 2010 åpnet Freshness Burger sitt første utsalg i Singapore. Åpningen i Singapore er også kjedens første restaurant i Sørøst-Asia. Freshness Burger i Singapore ligger ved Nex kjøpesenter i Serangoon Central. Den har også utvidet til Century Square i Tampines, The Central i Clarke Quay og Causeway Point i Woodlands.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Official website
**«Let There Be Peace on Earth»** er en amerikansk sang, skrevet av Jill Jackson Miller og Sy Miller i 1955. Sangen blir vanligvis assosisert med julehøytiden og forekommer på Vince Gills album med samme tittel. Jackson, som hadde vært suidical etter sitt mislykkete første ekteskap,, fortalte senere at hun skrev sangen etter å ha oppdaget *«den livreddende kraften til Guds fred og betingelsesløse kjærlighet»*.

7. november 1988 ble den fremført av the CMA Stars amd Personalities sammen med en liten gruppe barn med tente stearinlys til ære for oppførelsen av CMA-7, et 777-fot høyt tårn i Tandang Sora, Quezon City, den høyeste menneskeskapte strukturen på Filippinene, anvendt til the Towering Power: A Musical Dedication.

I 2007 var det en kampanje av en kvinne fra Pennsylvania til å overtale kirkene til å fremføre denne sangen på slutten av søndagsgudstjenesten nærmest årsdagen for angrepene 11. september 2001 og å innstifte en tradisjon med «Fred på jorden»-dag.

Norsk versjon
-------------

A. Hagen har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Skal det bli fred på jord».

### Innspilling

* Anita Skorgan. Utgitt på LP-platen *Young Girl* (RCA Victor PL 40019) i 1977.

Referanser
----------

1. ↑  Jill Jackson
2. ↑  Campbell, Christie: «Let There Be Peace on Earth». Oberserver-Reporter (Washington, PA), 31. august 2007
**Werner Heel** (født 23. mars 1982 i Meran) er en italiensk alpinist fra Syd-Tirol. Hoveddisiplinene er utfor og Super-G, men han trener også slalåm med tanke på superkombinasjonen. I 2004 ble han italiensk mester i super-G i Caspoggio. På grunn av gjentatte skader fikk han flere avbrekk i trening og konkurranser.

I 2007 deltok han i verdensmesterskapet i svenske Åre. Han kjørte imidlertid ut i superkombinasjonen, og kom på en beskjeden 27.-plass i super-G. 

Han debuterte i verdenscupen 28. desember 2001 i Bormio med en 37.-plass. I sesongen 2006/07 ble han nummer ni i utfor i Kvitfjell, hans første topp-10-plassering. 24. november 2007 oppnådde han en sjetteplass i utfor i Lake Louise. 

  

Han oppnådde sin første verdenscupseier 29. februar 2008, da han gikk til topps i utforløypa i Kvitfjell. Allerede dagen etter bekreftet han potensialet ved å komme på tredjeplass i den samme løypa. 19. desember 2008 vant han sin andre verdenscupseier, denne gangen Super-G i Val Gardena.

Heel deltok for Italia under Vinter-OL 2010 og oppnådde en fjerdeplass i super-G som beste resultat.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Disiplin |
| --- | --- | --- |
| 29. februar 2008 | Norges flagg Kvitfjell | Utfor |
| 19. desember 2008 | Italias flagg Val Gardena | Super-G |
| 12. mars 2009 | Sveriges flagg Åre | Super-G |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Werner Heel – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Werner Heel – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Werner Heel – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Werner Heel – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Werner Heel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Letchworth**, offisielt **Letchworth Garden City**, er en by i grevskapet Hertfordshire i England. Byen er verdens første hageby bygget i tråd med Ebenezer Howards byplan-visjon, og vennskapsby med Kristiansand.

I henhold til en folketelling i 2011 hadde Letchworth 33 249 innbyggere. Det er et tidligere verdslig sogn, som ble avskaffet den 31. mars 2013.

Byens navn er tatt fra den ene av tre landsbyer som ligger i dette distriktet; de to andre er Willian og Norton. Alle tre er nevnt i *Domesday Book* i 1086. Landet ble kjøpt opp av kvekere som hadde til hensikt å dyrke opp området og bygge et kvekersamfunn. De oppdaget raskt av jorda var kalkrik og lite egnet som jordbruksland.

Hagebyen Letchworth
-------------------

I 1903 ga selskapet «First Garden City Company» Raymond Unwin (1863–1940) og Barry Parker i oppdrag å lage plantegninger for en ny bostadsbebyggelse i Letchworth. Det nye boligområdet skulle baseres på prinsippene som Ebenezer Howard (1850–1928) hadde lansert i sin bok *To-Morrow: A Peaceful Path to Real Reform* (1898). Howard ville skape et alternativ til industribyen ved å kombinere det beste av bysamfunnet med livet på landsbygda.

I 1909 ble den første rundkjøringen i Storbritannia bygget i Letchworth Garden City.

Som en av verdens første planlagte byer (i moderne tid) og den første egentlige hagebyen som ble bygget, fikk Letchworth stor betydning og innflytelse på framtidig byplanlegging og ny by-bevegelsen (byer bygd etter andre verdenskrig). Welwyn Garden City ble bygget få år etter Letchworth Garden City, og denne første hagebyen ble også inspirasjon for andre byutviklingsprosjekter rundt om i verden, herunder i den australske hovedstaden Canberra, Hellerau i Tyskland, den lille landsbyen Tapanila i Finland, og Mežaparks i Latvia. Også i Norge ble det bygget en rekke hagebyer.

Referanser
----------

1. ↑  «Letchworth Garden City - history and further information» Arkivert 29. april 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  «Reorganisation of Community Governance», Order 2013, *The North Hertfordshire District Council*
3. ↑  «The widening gyre», *The Economist*, 5. oktober 2013
4. ↑  Mežaparks in Riga – One of the First Garden Cities in Europe Arkivert 11. februar 2017 hos Wayback Machine. (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Letchworth Garden City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* North Hertfordshire District Council
* Hertfordshire County Council
* «They don't make them like they used to», *The Guardian*, 1. desember 2003
* Fotografier av Letchworth Garden City
* Fotografier av Letchworth Garden City

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |