recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Halvdan den snilles oldebarn Harald Hildetann under slaget på Bråvalla, illustrasjon av Lorenz Frölich.

**Halvdan den snille** (norrønt: *Hálfdan snjalli*) var en mytisk svensk konge som ifølge sagalitteraturen skal ha levd i det 7. århundre og som var far til Ivar Vidfamne etter hva som fortelles i *Hervors saga*, *Ynglingesagaen*, *Njåls saga* og *Hvordan Norge ble bygd*. Den genealogiske nedtegnelsen *Hvordan Norge ble bygd* (norrønt: *Hversu Noregr byggdist*) oppgir at Halvdan var sønn av Harald den gamle, hans bestefar var *Valdar den gavmilde* og oldefaren het *Hróarr*, som sannsynligvis er identisk med den Hroðgar som omtales i det gammelengelske diktet *Beowulf*.

Hervors saga
------------

Hervors saga gir, som eneste kilde, opplysning om at Halvdans mor het *Hild* (*Hildur*) og var datter av goternes konge Heidrek Ulveham (norrønt: *Heiðrekr Ulfhamr*), sønn av Angantyr Heidreksson som slo hunerne i et legendarisk slag under ledelse av Hlod og Humli.

Sagaen beretter også at Halvdan og Hild hadde sønnen Ivar Vidfamne som angrep kong Ingjald Illråde og som medførte at Ingjald begikk selvmord ved å brenne ned sin egen gård Ræning med hele hirden sin. Etter dette ble Ivar konge i Svitjod (Sverige).

Ynglingesagaen
--------------

Snorre Sturlasons Ynglingesaga nevner at Halvdan hadde en bror Gudrød av Skåne (norrønt: *Guðröðr*) som ble gift med Åsa Ingjaldsdatter, datter av kongen i Svitjod, ynglingen Ingjald Illråde. Åsa Illråde, som hadde arvet sin fars dårlige sinnelag og fikk hans tilnavn, sørget for at Gudrød drepte sin bror Halvdan. Etterpå sørget hun for at også ektemannen Gudrød ble drept. Etter at både faren og farbroren var døde, kom Ivar Vidfamne til Skåne og dro mot gården Ræning i Mälaren der Ingjald Illråde oppholdt seg. Ingjald begikk selvmord ved å tenne på gården, og han selv, datteren Åsa og hele hirden hans brant inne.

Halvdans sønn Ivar Vidfamne la under seg Skåne, og senere utvidet han kongeriket til å også omfatte «*Danevelde, en stor del av Saksland og hele Østrike* (dvs. landene rundt Østersjøen, inkl. Russland) *og femtedelen av England*».

Ivar Vidfamne jaget Ingjalds sønn Olav Tretelgja ut av Skåne. Olav dro til Värmland og ble gift med Solveig, som var datter til Solør-kongen Harald Gulltann. Deres sønn Halvdan Kvitbein brakte Ynglingeætten til Norge og var norsk stamfar for Harald Hårfagre og hans ætt.

Referanser
----------

1. ↑  Hervors saga, kap. 16
2. ↑  Ynglingesagaen, kap. 39
3. ↑  Ynglingesagaen, kap. 41
4. ↑  Ynglingesagaen, kap. 44

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Halvor Olai Birkeland** (født 30. oktober 1894 i Austevoll, død 26. juli 1971 i Bergen) var en norsk seiler som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

Birkelund ble olympisk mester i seiling under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han vant sammen med Rasmus Birkeland, Lauritz Christiansen, Halvor Møgster, Hans Næss, Henrik Østervold, Jan Østervold, Kristian Østervold og Ole Østervold olympisk gull i klassen *12 meter type 1907* med den norske båten «Atalanta». Det var kun én båt i denne klassen. Birkeland var bror til Rasmus Birkeland, som også var mannskap på «Atalanta».

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i seiling, 12-metersklassen type 1907

Referanser
----------

1. ↑  Schjelderup, W. M. (1922). *Bergens seilforening i 50 år*. Bergen. s. 193.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Halvor Birkeland – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Halvor Birkeland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Halvor Birkeland – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**15th Wisconsin Volunteer Infantry** var et amerikansk regiment i den føderale hæren under den amerikanske borgerkrigen. Det ble kalt *Det skandinaviske regiment* fordi soldatene var immigranter fra Norge, pluss noen fra Danmark og Sverige. Nordmenn og andre skandinaver tjenestegjorde i både den føderale og den konføderale hæren, men 15th Wisconsin Volunteer Infantry var det eneste helskandinaviske regimentet i krigen.

I alt var 90 prosent av soldatene fra Norge. Resten var i all vesentlighet fra Danmark og Sverige. Mange av soldatene var rekruttert fra de skandinaviske bosetningene i og rundt Wisconsin. Nesten alle i kompani A kom fra Illinois, men de i kompani K var fra Iowa og Minnesota. Noen mannskaper vervet seg med én gang de ankom fra Skandinavia.

Regimentssjefen var oberst Hans Christian Heg. Hans far, Even Heg utvandret fra Lier i 1840 og ved den nå nedlagte Lier jernbanestasjon i Lierbyen ble det i 1925 avduket en statue av oberst Heg.

Felttogene under krigen
-----------------------

* Slaget om Island Number Ten 28. februar-8. april 1862
* Slaget ved Perryville 8. oktober 1862
* Slaget ved Stones River 31. desember 1862 til 2. januar 1863
* Tullahoma-felttoget 24. juni- 3. juli 1863
* Slaget ved Chickamauga 19-20. september 1863
* Slaget ved Resaca 13.-15. mai 1864
* Slaget ved Peachtree Creek 25. august 1864
* Slaget ved Atlanta 22. juli til 25. august 1864
* Slaget ved Jonesborough 31. aug.-1. september 1864

Falne
-----

15. Wisconsin mistet åtte offiserer og 86 menige drept eller dødelige såret under kamp, en offiser og 241 menige omkommet av sykdommer. 336 omkommet under den amerikanske borgerkrigen.

Litteratur
----------

* Skarstein, Karl Jakob: *Til våpen for det nye land – Norske innvandrere i den amerikanske borgerkrigen*, Cappelen Damm 2001.

Eksterne lenker
---------------

* Nettside om regimentet
*Se også: Halvmåneøya (roman) av Bjørvik Jacobsen.*

**Halvmåneøya** er en om lag 12 km² stor øy øst for sydspissen av Edgeøya på Svalbard. Det høyeste punktet ligger 14 moh. Øya er en del av Søraust-Svalbard naturreservat. Berggrunnen er av doleritt, en vulkansk bergart som få planter kan vokse i. Det er totalt ferdselsforbud på øya på grunn av kulturminnene unntatt fangststasjonen Bjørneborg.

Halvmåneøya ble besøkt i hvalfangsttida på 16 – 1700-tallet, noe som bevitnes av et gammelt gravfelt nord for fangststasjonen Bjørneborg, som har en historie som norsk fangststasjon fra 1898. Dette området var det beste bjørneterrenget på Svalbard, og hovedbygningen der ble satt opp i 1904, senere påbygd i 1935 og 1963. Den siste påbygningen ble utført av Ingeniør Kjell Johansen og fangstmann Andreas Bjørnsvik som i sesongene 1963-64 og 1964-65 lå på isbjørnfangst. Siste sesong Bjørneborg var i bruk, var vinteren 1969-70. 

Fremdeles ligger det store mengder løse gjenstander i området ved stasjonen, som i dag er et kulturminne. Øya har hatt en del besøk av turister etter at fangststasjonen ble nedlagt. Det er forbudt å ta med seg souvenirer fra fangststasjonen, og miljøvernmyndighetene har innført ferdselsrestriksjoner på Halvmåneøya i 2010.

På utsiden av Halvmåneøya, i sørøst, ligger Tennholmane.

Referanser
----------

1. ↑  Verneområder med ferdselsforbud[*død lenke*] – brosjyre fra Sysselmannen, 2010. (PDF)

Eksterne lenker
---------------

* Kristin Prestvold: *Søraust-Svalbards kulturminner og historie*
* Privat oversikt over vernede steder på Svalbard
* Panorama fra fangststasjonen Bjørneborg.
* (no) Podcastepisode om isbjørnjakt på Halvmåneøya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Nøytrofil granulocytt** (gulfarget) sluker miltbrannbakterier.
**Nøytrofile granulocytter** (ofte omtalt som bare *nøytrofiler*) utgjør 60 % av alle leukocytter (hvite blodceller) og er en viktig komponent i det uspesifikke immunforsvaret.

Den har som viktigste oppgaven (akkurat som monocytter og Eosinofile granulocytter) som fagocytter å eliminere patogener som bakterier og visse sopper. Nøytrofilen har en rekke system for dette formålet og er dermed en celletype som også er potensielt farlig uten en streng regulering. De eter opp, fagocytterer, det som kommer i veien, eksempelvis rester fra egne døde celler. De dreper med aggressive væsker som finnes i vesikkelen. De holder først og fremst til ute i vevet og histamin lokker dem til seg i store mengder. Foruten den biokjemiske reguleringen har nøytrofilet en kort levetid (timer), noe som kan betraktes som et beskyttende tiltak for å begrense deres skadevirkninger. Den gulhvite væsken som oppstår ved sårlegingen består for en stor del av døde nøytrofiler.

Nøytrofiler dannes i beinmargen fra samme celle-linje som makrofager. Nøytrofiler bruker til og med samme mekanismer som makrofager for å eliminere bakterier.

Referanser
----------

1. ↑  nøytrofile granulocytter; Store medisinske leksikon
2. ↑  Lea, Tor (2000). *Basal og klinisk immunologi*. Fagbokforlaget. s. 20-23. ISBN 8276746292.

Litteratur
----------

* Anne Spurkland *Immun - Kroppens evige kamp for å overleve* Spartacus 2017 ISBN 9788243008304

Eksterne lenker
---------------

* (en) Neutrophils – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Allan Gunthard Franck**  (født 17. september 1888 i Viborg, død 28. mai 1963 i Borgå) var en finsk seiler som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm. 

Brenner vant en olympisk sølvmedalje under OL 1912 i Stockholm med den finske båten «Nina» som kom på andreplass, bak den svenske båten «Kitty» i 10-metersklassen. Mannskapet besto av Waldemar Björksten, Bror Brenner, Emil Lindh, Harry Wahl, Jacob Björnström, Allan Franck og Adolf Pekkalainen.

Det var fire båter i 10 meter-klassen, to svenske, en finsk og en russisk. Den svenske båten «Kitty» vant begge seilasene som ble avviklet 20. og 21. juli utenfor kysten ved Nynäshamn. «Nina» og den russiske båten «Gallia II» hadde fire poeng hver etter de to seilasene, «Nina» vant skilleracet.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv i seiling, 10 meter-klassen Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Allan Franck – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Allan Franck – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Allan Franck – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Munkedalsbroen
Munkedalsbroen under bygging

**Munkedalsbroen** ble ferdigstilt i 2007 og åpnet for trafikk i 2008. Den går over Ørekilselven ved Munkedal i Bohuslän.

Munkedalsbroen
--------------

Vägverket i Sverige var byggherren og NCC var entreprenør for den nye broen.
Broen er omtrent like lang som den gamle, omtrent 494 m. Den er 55 m høy og 23 m bred, med to kjørefelt i hver retning. Den har en spennvidde på rundt 125 m.

Broen er en buebro, hvor selve brobanen hviler oppå selve buen. Namnet er Munkedalsbroen. I planleggings- og byggetiden var navnet var Ørekilsbroen.

NCC fikk oppdraget på grunn av den byggetekniske løsningen. Den gikk ut å bygge de to buehalvdelene etter to ulike metoder.

Den ene buehalvparten ble bygget etter «fritt frambygg»-metoden, og den andre ved hjelp av midlertidige pilarer som støttet opp under buen. Det ble bygd hjelpetårn som støttet opp den ene buehalvparten[*død lenke*], slik som ved byggingen av Svinesundbroen.

Broen var ferdig i 2007, men ble ikke åpnet for trafikk før i juni 2008.
Byggingen av denne broen var et ledd i utbyggingen av veistrekningen til 4-felts motorvei fra Oslo til Göteborg.

Denne veistrekningen er særlig belastet og det var ofte lange køer i sommerhalvåret. Den nye broen bidrar til at bilistene sparer opptil 20 minutter i kjøretid.

Ørekilsbroen
------------

Den gamle broen er ca. 500 m lang og ca. 30 m høy. Her gikk E6 fram til 2008, da den nye broen ble åpnet.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Munkedalsbroen under bygging.
**Kleopatra Eurydike** (gresk: Ευρυδίκη Κλεοπάτρα), født med navnet Kleopatra (gresk: Κλεοπάτρα) var en makedonsk adelskvinne fra midten av 300-tallet f.Kr. niese av hærføreren Attalos, og den siste av de syv hustruene til kong Filip II av Makedonia.

Kleopatra var en ung pike da Filip giftet seg med i enten 338 f.Kr. eller 337 f.Kr. Da Filip giftet seg med henne ga han henne det nye kongelige navnet Eurydike. Med tiden kom også Kleopatra til å bli et kongelig navn blant makedonske dynastier, særlig i det ptolomeiske rike i Egypt gjennom den hellenistiske epoken. Selv om Filip II var polygamist, gjorde hans ekteskap med Kleopatra Eurydike hans fremste hustru Olympias opprørt da hun mente at det truet hennes sønn Aleksanders arverett til den makedonske tronen.

I henhold til både Junianus Justinus og biografen Satyros fødte Kleopatra Eurydike to barn: en datter, Europa, og en sønn, Karanos.

Etter at Filip II ble myrdet i 336 f.Kr. skal Olympias ha sørget for å få drept de små barna på grusomt vis. Europa skal ha blitt født kun noen dager før hennes far døde. I henhold til Plutark skal Olympias ha tvunget Kleopatra Eurydike til å overvære drapene på sine barn og deretter blitt tvunget til å ta sitt eget liv.

Historikeren Peter Green, forfatter av en biografi over Aleksander den store, forslår at det var Aleksander selv som beordret mordet på Karanos, men at drapene på Europa og Kleopatra Eurydike var resultatet av Olympias' hensynsløshet. Ikke alle moderne historikere er like overbeviste om eksistensen til disse barna. Det synes som en fabrikasjon for å beskrive ondskapen til Olympias. Den britiske historikeren William Woodthorpe Tarn ignorerer datteren Europa helt og holdent og bestrider også den historiske eksistensen av Karanos. Den tyske historikeren Felix Stähelin mener at kun datteren Europa er sannsynlig og at Karanos er en senere diktning.

Referanser
----------

1. ↑   Green, Peter (1991): *Alexander of Macedon 356-323 B.C: A Historical Biography*, University of California Press
2. ↑   Green, Peter (1992)
3. ↑  Plutark: *The Life of Alexander*, 9
4. ↑   Junianus Justinus: *Epitome of Pompeius Trogus*, ix. 7
5. ↑   Satyros av Athen, 13.557e
6. ↑   Pausanias: *Description of Greece*, viii. 7. 7; Junianus Justinus, *Epitome of Pompeius Trogus*; Plutark: *Parallel Lives*, "Alexander" x. 4
7. ↑   Stähelin, Felix (1921): Kleopatra 12) i: *Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft (RE)*. Bind XI,1, Stuttgart, s. 734–735.

Litteratur
----------

* Green, Peter (1991): *Alexander of Macedon: 356-323 B.C. A Historical Biography*; Berkeley & Los Angeles; University of California Press
**Carlo Fregosi** (født 15. oktober 1890, død 13. november 1968) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker både i 1912 i Stockholm og i 1920 i Antwerpen.

Fregosi ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

Åtte år senere, under OL 1920 i Antwerpen vant han sin andre olympiske gullmedalje. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 359,855 poeng foran Belgia (346,765) og Frankrike (340,010). Det var 120 turnere fra fem nasjoner på fem lag som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Italia)
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse (Italia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carlo Fregosi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carlo Fregosi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carlo Fregosi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Carlo Fregosi – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Dynekilgata** er ei gate på Rosenhoff i bydel Grünerløkka i Oslo. Den går fra Rosenhoffgata og nordøstover og ender i en snuplass inntil Trondheimsveien. Gata har navn etter Dynekilen, der Tordenskiold vant et sjøslag i 1716.

Nr 10 er tidligere Rosenhof skole, siden Oslo Voksenopplæring Rosenhof, med voksenopplæring for flyktninger og asylsøkere (1914–17; arkitekt Balthazar Lange). Rektorboligen er tatt i bruk som barnehage. Nr 20 er Lilleborg sykehjem. 

For øvrig består bebyggelsen av en barnehage og boligblokker av ulik alder og høyde. Nr 7 og 9 er en del av Borettlaget Rosenhof kvartal 1 (oppført 1914–18; arkitekter Christian Morgenstierne og Arne Eide). Nr 15 er ei ti-etasjers blokk fra 1967. Den har 160 leiligheter og er bygd for Ensliges Landsforbunds Boligbyggelag (Elbo).

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Dynekilgata». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 143. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (D)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Allan Smethurst** (født 19. november 1927, død 22. desember 2000), under artistnavnet **The Singing Postman**, var en britisk postmann og sanger.

Liv og virke
------------

Smethurst vokste opp i Sherringham i Norfolk, selv om han muligens ble født i Lancashire. Moren kom fra landsbyen Stiffkey.

I 1950-årene, før han skrev og sang sine egne sanger, nynnet Smethurst melodier på postrundene på Norfolk-dialekt han hadde fra han var liten. En innspilling om ble sendt til BBC gav han plass på Ralph Tucks lokalradioshow, og Tuck viste Smethurst frem under «The Smallest Recording Organisation in the World»-delen av programmet. 

I 1966 vant Smethurst prisen Ivor Novello Award med sangen «Hav Yew Gotta Loight, Boi?» for *Best Novelty Song of the Year*. Sangen slo ut the Beatles fra toppen av den øst-engelske hitlisten, og ble på listen i flere uker. Sangen hadde en liten tilbakekomst i 1994 da den var med i en reklamefilm får Ovaltine. 

Etter han hadde vært med på *The Dess O'Connor Show*, skrev han under med EMI, og begynte med å ta opp tilsammen over 80 sanger. Han avsluttet i musikkbransjen i 1970. 

Smethurst døde i desember 2000 etter å ha levd de siste tjue årene av sitt liv på et Frelsesarmé-hjem i Grimsby.

Diskografi
----------

* The Singing Postman (EP) 20.-plass på britiske hitlister
* First Delivery (EP) 7.-plass på britiske hitlister

Sanger
------

* *Bin Born A Long Time*
* *45 Stringed Guitar*
* *When The Moon Peeps O'er The Hill*
* *Hev Yew Gotta Loight Bor?*
* *Followin' Th' Binder Round*
* *The Devil's Hoofprints*
* *Roundabout*
* *Miss from Diss*
* *Moind yer head, bor*
* *You'll hatta come along a me*

Referanser
----------

1. ↑   www.literarynorfolk.co.uk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Allan Smethurst
3. ↑  BNET.com: THE SINGING POSTMAN: Red-letter days
4. ↑  Brown Kutner and Warwick *The Complete book of the British Charts* Omnibus Press

Eksterne lenker
---------------

* Anglian Music inneholder lydklipp fra Smethursts sanger
* 'Hev Yew Gotta Loight, Boy?' – Sangtekst
* Singing Postman Biografi
* Singing Postman-artikkel Arkivert 7. januar 2009 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Carlo Asinari** (født 3. november 1884 i Pisa, død 17. mai 1962) var en italiensk rytter som deltok i de olympiske leker OL 1920 i Antwerpen.

Asinari vant en olympisk sølvmedalje under OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det italienske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i feltritt med 4735,0 poeng bak Sverige med 5057,5. Det italienske laget besto av Ettore Caffaratti på hesten «Caniche», Spighi på «Otello», Giulio Cacciandra på «Facetto» og Asinari på hesten «Savari». Han var også med på det italienske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen i sprangridning med hesten «Varone».

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i hestesport, sprangridning lag Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carlo Asinari – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Carlo Asinari – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Carlo Asinari – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carlo Asinari – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Carlo Asinari – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
**Illvatnet** er et vann som ligger i Luster kommune i Sogn og Fjordane. Vannet ligger i et øde fjellområde og det går T-merket sti langs vannets østside. Stien går mellom Sota sæter og Nørdstedalsseter turisthytter.

Vannet er regulert i forbindelse med Herva kraftverk. Reguleringshøyden er mellom 1382 og 1367 moh.

Planer for Illvatnet pumpekraftverk
-----------------------------------

Hydro Aluminium, som eier Herva kraftverk, har søkt om konsesjon for bygging av Illvatn pumpekraftverk som skal pumpe vann fra Fivlemyrane. Fivlemyrane er allerede et magasin i tilknytning til Fivlemyr kraftverk. Reguleringshøyden i Illvatn vil økes fra dagens 15 til 62 meter. Dette skal skje ved at laveste regulerte vannstand (LRV) settes ned til kote 1320. Illvatn er i dag, og vil fortsatt være, et rent senkningsmagasin. Hensikten med tiltaket er å redusere mengden vann som går utenom kraftverkene i tilknytning til Fortunreguleringen i perioder med flom, slik at vannet heller kan nyttes til vinterproduksjon. Ulempene med tiltaket er knyttet til friluftsliv i forbindelse med økt regulering.

Norges vassdrags- og energidirektorat (NVE) har gjort en samlet vurdering og ga sin innstilling til Olje- og energidepartementet den 26. juni 2014, der tiltaktet anbefales gjennomført. NVE legger vekt på at tiltaket kan gjennomføres med få store inngrep, og at det vil gi regulerbar vinterkraft. Av hensyn til landskap og friluftsinteresser om sommeren tilrår NVE at det prioriteres å fylle opp Illvatn så fort som mulig på våren.

Pumpekraftverket er planlagt i fjellet i sørøstre del av Fivlemyrane. Stasjonen er planlagt med ett vertikalt Francis pumpeaggregat med pumpeturbin. Maksimal slukeevne vil være 15 m³/s. Kraftverket vil gi en årlig produksjon på rundt 113 GWh. NVE fraråder samtidig at det gis konsesjon til Hydro for å bygge Øyane kraftverk i samme vassdrag.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. juni 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. juni 2015
3. ↑  Statens kartverk
4. ↑  Norsk Hydro Arkivert 25. september 2006 hos Wayback Machine. www.hydro.com - kraftproduksjon
5. 1 2 3  Norges vassdrags- og energidirektorat www.nve.no - Konsesjonssaker - Illvatnet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Illvatnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gilde Non Plus Ultra** er navnet på den mest lagrede akevitten i Vinmonopolets sortiment av norske akevitter. Den produseres av Arcus, og har tolv års fatlagring. Fram til 2000 hadde den ti års fatlagring. 

Navnet *Gilde* var resultatet av en intern navnekonkurranse i Vinmonopolet i 1953, og har ingenting med Gilde Norsk Kjøtt å gjøre. Navnet peker på ordets opprinnelige betydning, som er et godt ete- og drikkelag. Dagens navn fikk den i 1970, der *Non Plus Ultra*, latin for «*intet utenom det beste*», ble hentet fra H. Poulsen & Co Destillation Aktieselskab. 

Den kalles gjerne «Gilde Brun» for å skille den fra den lysere Gilde Taffel.

Krydringen er hemmelig. Smaken ble utviklet av en av Vinmonopolets tidligere direktører, og den ble markedsført fra i 1950-årene til tross for at der var en regel om minimumsomsetning som den var for dyr til å oppnå. Den er en blanding av gamle destillasjoner fra Løiten Brenderi, Oplandske Spritfabrik og Lysholm. 

På slutten av 1960-tallet ble det gjort et eksportfremstøt mot det tyske markedet, med bl. a. utdeling av smaksprøver i større byer. Etterspørselen økte i en grad som ikke lot seg dekke – man ble utsolgt og ble bevisste på at ny forsyning ikke ville kunne komme før det var gått minst åtte år. I praksis tok det tolv, og enkelte kjennere er ikke helt overbevist om at smaken i dag er slik de husker den gamle.

Produksjon og markedsføring er i dag tilpasset ved at den kun eksporteres i begrenset utstrekning.

Referanser
----------

1. ↑  «Norske Akevitters Venner». *www.norsk-akevitt.org*. Arkivert fra originalen 26. desember 2016. Besøkt 26. desember 2016.
**Edvard Germanus Johannessen**, kjent under pseudonymet **Edvard Alme** (født 28. mai 1848 i Bergen, død 17. juni 1922) var en norsk målmann, oversetter og forretningsmann.

Johannesen var født i Bergen, men slekten hans var fra Hafslo i Sogn. Han var med i Vestmannalaget alt fra stiftelsen i 1868, og var formann i laget fra 1879 til 1908. Fra 1879 var han også redaktør for «Fraa By og Bygd». Som forfatter oversatte han verdenslitteratur til nynorsk under pseudonymet «Edvard Alme». Blant oversettelsene var *The Merchant of Venice* av Shakespeare og en rekke Shakespeare-sonetter, *Hermann und Dorothea* av Goethe og dikt av Byron, Schiller og Burns. I 1909 sto han for utgivelsen av Henrik Krohns skrifter. Han bidro også til å få utgitt bøker av nynorskforfattere, foruten at han sto for trykkingen av lærebøker på nynorsk.

Johannessen var gjennom hele livet ansatt som kontorsjef ved firmaet A/S Sundt & Co. i Bergen. Han var gift og hadde fire barn.

Oversettelser
-------------

* *Fyrste Akten or Kaupmannen i Venezia* (1905)
* *Ein flokk Shakespeare-sonnettor* (1918)
* *Byron kvæde* (1920)

Kilder
------

* Lavik, Johannes: «Minneord» i *Norsk Aarbok*, 1922.
* Ivar Aasen-tunets nettbibliotek

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Edvard Alme i BIBSYS
Jernkronen.
**Jernkronen** (italiensk: *Corona di ferro*) er en middelaldersk krone som de langobardiske konger lot seg krone med. Kronen forvares i byen Monzas katedral i nærheten av Milano. Kronen er både et relikvarium og et av de eldste kongelige insignier i Europa. Den er drøyt 15 centimeter i diameter og har en omkrets på omkring 56 centimeter.

Etter den tradisjonelle oppfatningen ble jernkronen benyttet fra slutten av 500-tallet, og senere av Karl den store, de fleste romerske konger helt til Karl V og i1805 av Napoleon I og i 1838 keiser Ferdinand I av Østerrike da disse ble kronet i egenskap av regenter over Lombardia.

Jernkronen består av en seksdelt grønnemaljert gullring uten spisser, 8 centimeter bred og besatt med edelsteiner og gyldne blomster. Den har fått sitt navn av den smale jernringen som finnes inne i gullringen. Denne jernring skal, ifølge legenden, ha vært smidd av en nagle i Kristi kors og ha blitt innsatt i kronen av den langobardiske prinsesse Teodolinda (593). Naglene skal ha blitt gjenfunnet av Konstantin den stores mor sankta Helena da hun i som det sies i annen legende fant det sanne kors. 

Senere undersøkelser er blitt sagt sagt å påvise at jernkronen skulle datere seg fra 800-tallet og opprinnelig ha vært en armring. Enda ferskere analyser har påvist at kronen heller ikke inneholder noe jern.

Da Napoleon lot seg krone med jernkronen innstiftet han Jernkroneordenen.

Referanser
----------

1. ↑  Milazzo, M.; Sardella, P. «Analisi XRF quantitativa nelle applicazioni archeometriche» (PDF). *Fisica E*. Arkivert fra originalen (PDF) 16. oktober 2017.  «Arkivert kopi» (PDF). Archived from the original on 16. oktober 2017. Besøkt 11. april 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Kilder
------

* (sv) Järnkronan i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1910)
* "crown", Encyclopedia Britannica 1913

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Utsikt fra Gilboafjellet.
Utsikt fra Gilboafjellet.
**Gilboafjellet** (hebraisk: הר הגלבוע‎) er en fjellkjede overfor Jisreeldalen i nordlige Israel. Formasjonen strekker seg fra sørøst til nordvest og grenser mot høylandene på Vestbredden og dalen Bet-Sjean (historiske Scythopolis). Den grønne linja mellom Israel og Vestbredden går på skrå langs fjellkammen. Gilboafjellet er nevnt i *Samuelsbøkene* som portretterer Saul, Jonatan og David. Her nevnes det at kong Saul mistet livet på Gilboafjellet i et slag mot filisterne. Det arabiske navnet er Faqoa (arabisk: جبال فقوعة‎). Navnet er tatt fra landsbyen Faqqua mellom byene Jenin og Bet She'an.

Kibbutz
-------

Det ligger to religiøse kibbutzer i fjellene, Ma'ale Gilboa og Merav, oppkalt etter to av Sauls døtre. I tillegg finnes det en rehabiliteringssenter for narkotikaavhengige kalt Malkishua, antagelig oppkalt etter en av Suals sønner, Malchi-shua. Ma'ale Gilboa har en yeshiva (skole i Talmud). Regjeringen i Israel har foreslått et nytt samfunn: Mikhal, oppkalt etter ytterligere en datter av Saul, men miljøaktivister og andre beboere har fremmet deres opposisjon til prosjektet i frykt for at Mikhal vil ødelegge grønnområder og flora som iris (se nedenfor) som er unik i området.

Vegetasjon
----------

Hvert år tidlig om våren blomstrer irisplanten *iris haynei* (hebraisk: : אירוס הגלבוע‎, *Irus Ha-Gilboa*) i fjellene og besøkende fra hele Israel kommer hit for å se purpurblomsten.

Naturreservat
-------------

Det er to naturreservat som har blitt definert på Gilboafjellet. Det ene, Irus Ha-Gilboa, ble naturpark i 1970 og dekker 7 280 dunamer, og den andre i østlige Gilboa ble opprettet i 2005 og dekker 18 290 dunamer.

Referanser
----------

1. ↑  Mount Gilboa *Peakbagger.com*
2. ↑  «Mt. Gilboa». *Jewish Virtual Libray*.
3. ↑  «Liste over nasjonale naturparker og verneområder» Arkivert 7. oktober 2009 hos Wayback Machine. (PDF) (på hebraisk). Israelske myndigheter for natur- og nasjonalparker

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mount Gilboa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ilmarë** er en figur fra J.R.R. Tolkiens litterære verden Midgard. Navnet hennes stammer muligens fra det alviske ordet for *Stjernelys*.

Hun var leder for blant maiaene og var ternen (tjenestepiken) til Varda, dronningen av valaene. Hun er bare nevnt litt i Valaquenta (en del av *Silmarillion*), hvor hun er omtalt som en av lederne for maiaene. I *The Book of Lost Tales* er det underforstått at hun var ment å være datter av Manwë og Varda, men at Tolkien har forandret dette i Silmarillion og de fleste leserne har akseptert at hun er skapt av Ilúvatar akkurat som valaene.

| * v
* d
* r
Ainuer i Midgard |
| --- |
| Valaer | 
* Manwë
* Aulë
* Oromë
* Irmo (Lórien)
* Námo (Mandos)
* Tulkas
* Ulmo

 |
| Valaenes dronninger (valier) | 
* Varda
* Yavanna
* Vána
* Estë
* Vairë
* Nessa
* Nienna

 |
| Fienden | 
* Morgoth (Melkor)

 |
| Maiaer | 
* Eönwë
* Ilmarë
* Ossë
* Uinen
* Salmar
* Melian
* Arien
* Tilion
* Sauron
* Gothmog
* Durins bane

|  |  |
| --- | --- |
| istari | 
* Curumo (Sarumann)
* Olórin (Gandalf)
* Aiwendil (Radagast)
* Alatar
* Pallando

 |

 |

Portal: Litteratur
En **kostnadsoverskridelse** eller **budsjettoverskridelse** innebærer en uventet påløpt kostnad. De er vanlige i prosjekter innen infrastruktur, bygg og teknologi. For IT-prosjekter fant en gjennomgang fra 2004 av Standish Group en gjennomsnittlig kostnadsoverskridelse på 43 prosent, og at 71 prosent av prosjektene ble dyrere enn budsjettert, overskredet tidsestimater og hadde estimert for smalt omfang.

Kostnadsoverslag brukes til å avgjøre om viktig transportinfrastruktur skal bygges, men mange store byggeprosjekter har pådratt seg kostnadsoverskridelser. Kostnadsestimater kan villede grovt og systematisk. I en del tilfeller når kostnaden øker øker også nytten. Kostnadsoverskridelse skiller seg fra prisøkninger basert på forventet vekst på grunn av faktorer som inflasjon.

Se også
-------

* Omfangskryp

Referanser
----------

1. ↑  «Kostnads- og byggetidsoverskridelser i Norge En empirisk undersøkelse av utviklingen på vegprosjekter fra 1993-2015 STATENS VEGVESENS RAPPORTER Nr. 444» (PDF).
2. ↑  Standish Group (2004). CHAOS Report (Report). West Yarmouth, Massachusetts: Standish Group.
3. ↑  Flyvbjerg, Bent; Holm, Mette K. Skamris; Buhl, Søren L. (2002). «Underestimating Costs in Public Works Projects: Error or Lie?». *Journal of the American Planning Association*. 68 (3): 279–295. Bibcode:2013arXiv1303.6604F. SSRN 2278415 Åpent tilgjengelig. arXiv:1303.6604 Åpent tilgjengelig. doi:10.1080/01944360208976273.
4. ↑  «– Veldig få prosjekter blir avvist fordi de er for dyre». *e24.no*. Besøkt 15. november 2022.
**«Jerntriangelet»** er en betegnelse som i norsk journalistikk og samfunnsvitenskapelige miljøer er blitt benyttet om forholdet mellom de tre institusjonene Økonomisk institutt, Statistisk sentralbyrå og Finansdepartementet, som i etterkrigstiden bidro til å utforme mye av den økonomiske politikken i Norge. Begrepet er brukt for å understreke Økonomisk institutts stilling som premissleverandør for mye norsk økonomisk politikk, utover dets rolle som Norges dominerende samfunnsøkonomiske fagmiljø anført av de to Nobelpris-vinnerne Ragnar Frisch og Trygve Haavelmo. I så måte har begrepet sin tilknytning til den såkalte Osloskolen. 

Begrepet «jerntriangelet» refererte opprinnelig til maktforholdet mellom akademia og forvaltningen; her har Norges Bank blitt regnet som tilknyttet Finansdepartementet da den tidligere var politisk styrt, eventuelt har den vært tilknyttet som fjerde institusjon. Historiske misforståelser blant journalister og andre utenfor fagmiljøet har gitt opphav til en alternativ definisjon, der Norges Bank tas med som en del av triangelet istedenfor Økonomisk institutt. Stein B. Hauglid i Dagens Næringsliv har for eksempel skrevet at *«De aller flinkeste sosialøkonomene kommer seg aldri ut av universitetskorridorene, de nest flinkeste fordeler seg utover i det såkalte jerntriangelet, maktens sentrale punkter: Finansdepartementets økonomiavdeling, Statistisk sentralbyrås forskningsavdeling og Norges Bank.»*

Referanser
----------

1. ↑  Handelshøyskole, Norges (17. januar 2009). «Bakgrunn: Maktens akser». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 6. mai 2022.
2. ↑  Løvhaug, Johannes W. (2001), «Sosialøkonomenes nådetid», *Apollon*, arkivert fra originalen on 2007-06-07,   «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. juni 2007. Besøkt 2. juni 2008.
3. ↑  Haugen, Einar (mars 1990). «Jan Ragnar Hagland, Riksstyring og språknorm [Government and language norm]. Oslo: Novus Forlag, 1986. Pp. 260.». *Language in Society*. 1. 19: 129–132. ISSN 0047-4045. doi:10.1017/s0047404500014263. Besøkt 6. mai 2022.
4. ↑  Lie, Einar (2000-12-04), «Da jerntriangelet ble til», *Dagbladet*,
5. ↑  Hauglid, Stein B. (2002-02-09), «Uten filter: Avdeling med makt», *Dagens Næringsliv*,
***The Divine Sacrifice*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av George Archainbaud.

Handling
--------

Dr. David Carewes allerede ulykkelige ekteskap blir verre når hans kone Helen nekter å få barn. Helen poserer som kone til gambleren Robert Spencer i Europa, samtidig som David forelsker seg i Spencers kone Madeline. Når nyheten når David om at Spencer og hans antatte kone har blitt drept, gifter han seg med Madeline. De får snart en datter ved navn June.

Helen dukker plutselig opp igjen, men David gir avkall på henne og fortsetter å leve lykkelig sammen med Madeline. Atten år senere blir June forelsket i en ung mann. Men han blir avslørt som sønn av Spencer og en kvinne som Spencer var gift med før Madeline. I stedet for å ødelegge den spirende romantikken, ber Madeline om at Helen poserer som Junes mor.

Skuespillere
------------

* Kitty Gordon som Madeline Spencer
* Selene Johnson som Helen Carewe
* Jean Angelo som David Carewe
* Frank Goldsmith som Rupert Spencer
* Charles Dungan som Dr. Merwin
* Mildred Beckwith som Linda
* Vera Beresford som June
* Ethel Burner som Timmie
* Harry Frazer som Robert Spencer

Referanser
----------

1. ↑  THE DIVINE SACRIFICE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Divine Sacrifice* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Divine Sacrifice* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Divine Sacrifice* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Foreningen **Kostreform for bedre helse** er en organisasjon med formål å endre de offentlige kostholdsrådene. Foreningen arbeider for å fremme et kosthold med stor andel ferske, naturlige råvarer med færrest mulig tilsetningsstoffer og også kosthold med begrenset innhold av karbohydrater.

Historikk
---------

Kostreform for bedre helse ble stiftet i juni 2007 under navnet Foreningen Kostreform for overvekt og sukkersykdommer (KOS). Initiativtager var dr.philos. Dag Viljen Poleszynski og Sjur Magnus.

I 2011 skiftet foreningen navn til Kostreform for bedre helse, og da ble forkortelsen KOS sløyfet. Foreningens første leder var Sjur Magnus.

Bakgrunnen for opprettelsen av foreningen lå i et ønske om å fremme synet om at et kosthold med begrenset innhold av karbohydrater er gunstig for helsen generelt og spesielt for dem med diabetes type 2 og relaterte livsstilssykdommer. Da KOS ble stiftet, var det som en pasientorganisasjon og et alternativ til Diabetesforbundet, ettersom Diabetesforbundet ikke ville anbefale karbohydratrestriksjon ved diabetes.

Etter hvert, og spesielt etter 2014, har foreningens arbeid i større grad vært rettet mot å fremme et kosthold basert på hel, ren og naturlig mat, samt å motarbeide deler av offentlige norske kostholdsråd, som man mener ikke er i tråd med internasjonal forskning.

Virksomhet
----------

Kostreform motsetter seg mange av de offisielle kostholdsrådene. Det er særlig råd om andel og type fett og karbohydrater foreningen har et avvikende syn på.

Foreningen arrangerer også flere konferanser om kosthold og helse som blant annet Kostholdskonferansen i Larvik, Stavanger, Bergen, Trondheim og Oslo.

Foreningens leder i perioden 2014-2016 var Erik Hexeberg, lege dr. med, spesialist i indremedisin, MBA. Gunn-Karin Sakariassen overtok som leder etter Per Bjønnes Kristiansen fra Larvik. Ny leder velges i 2023.

Kostreform utgir magasinet Kostnytt.

Referanser
----------

1. ↑  Skremselspropaganda mot kostholdsråd Dagbladet
2. ↑  Mener lavkarboråd er skadelige Arkivert 20. desember 2016 hos Wayback Machine. Aftenposten
3. ↑  Til krig mot statens karbo-råd Dagbladet
4. ↑  Caroline Vagle (2014). «Populær kostholdkonferanse».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
***Anacondas: Trail of Blood*** (også kjent som Anaconda 4) er en amerikansk skrekkfilm fra 2009.

Regissør var Don E. FauntLeRoy. Hovedrollene spilles av Crystal Allen, Linden Ashby, Danny Midwinter, og John Rhys-Davies. Filmen var en oppfølger til Anaconda 3: The Offspring (fra 2008) som hadde premiere den 28. februar 2009. Filmen ble fulgt av Lake Placid vs. Anaconda (fra 2015) som var en crossover med Lake Placid-film serien.

Handling
--------

En baby-anakonda blir brukt til eksperiment av Peter Reysner, som skaper en hybrid av blod-orkider fra Borneo som gjorde det mulig for anakonda å vokse seg veldig stor og leve mye lenger, og skape et serum for celle-regenerering. Men den lange anakondaen unnslipper fra buret, og dreper Peter i en gruve fylt med blod-orkideer. Peter "J.D." Murdoch, en milliardær som lider av kreft, sender leiemorderen Eugene og hans håndlangere for å finne Peter og serumet Peter skapte slik at serumet kan kurere Murdoch.

Han ber dem også finne Dr. Amanda Hayes, og drepe henne om nødvendig. Dr. Amanda Hayes, den eneste overlevende etter forrige film, leter også etter Peter - fast bestemt på å ødelegge serumet og bli kvitt anakondaen for godt. I mellomtiden blir en gruppe oppdagelsesreisende: Jackson, kjæresten Wendy, Wendys beste venninne Heather, samt brødrene Patrick og Scott, dratt inn i jakten på slangen. På grunn av det spesielle serumet kan ikke anakondaen lenger dø uten betydelig skade på indre organer.

Skuespillere
------------

* Crystal Allen som Dr. Amanda Hayes
* John Rhys-Davies som Peter "J.D." Murdoch
* Linden Ashby som Jackson
* Ana Ularu som Heather
* Emil Hostina som Eugene

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anacondas: Trail of Blood* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Anacondas: Trail of Blood* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Anacondas: Trail of Blood* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Anacondas: Trail of Blood* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Anacondas: Trail of Blood* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Anacondas: Trail of Blood* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Anacondas: Trail of Blood* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Anacondas: Trail of Blood* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Ilmen** (russisk: Ильмень) er en historisk betydningsfull innsjø i Novgorod oblast i Russland. Innsjøen var tidligere en vital del av handelsruten mellom væringer i nord og Miklagard i sør. Byen Novgorod ligger seks kilometer nedenfor elva Volkhovs utløp fra sjøen. 

Det gjennomsnittlige arealet er 982 km² (kan variere fra 733 til 2 090 km² avhengig av vannstand). Innsjøen har tilsig fra 52 elver, hvorav de fire største er Msta, Pola, Lovat og Sjelon og har utløp gjennom elva Volkhov, som renner nordover til Ladoga, og derfra via elva Neva til Finskebukta. 

Vannstanden reguleres av Volkhov vannkraftverk, som ligger nedstrøms i Volkhovelva. Vanntemperaturen i juli er 19-20°C. Badesesongen er rundt 90 dager.

Referanser
----------

1. 1 2  «Озеро Ильмень». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 30. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ilmen Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
En jernvarehandel.
**Jernvare** er et generelt uttrykk for å betegne en hard fysisk gjenstand, i gamle dager kalt **isenkram** etter tysk *Eisenkram* (*Eisen* = jern) og *-kram*, varer av beskjeden verdi. I dansk dagligtale er *isenkram* fremdeles det vanlige ordet for jernvarer, mens han som selger dette, kalles *isenkræmmer*.

I *Rawerts almindeligt Varelexicon* defineres *isenkram* som «*saadanne Varer, der ere skikkede til umiddelbart Forbrug, og ere forfærdigede aff de forskjellige Metaller, med Undtagelse af Sølv og Guld; Træ, Horn, Been, samt alle Utensilier af Glas, Porcellain og Steen, Hør, Hamp, Bomuld, Silke, Læder, der paa en eller anden Maade er forbundne med Metal...samt alle Redskaber, der ere bestemte til at bruges ved Forarbeidningen*».

Jernvare kan for eksempel være fastnøkler, nøkler, hammere, skruer, spikre og liknende verktøy og gjenstander. **Jernvarehandleren** selger verktøy og redskaper til alle slag yrker og gjøremål.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑   Kari Michelsen: *Musikkhandel i Norge* (s. 34-35), UiO 2010
Heshan i Guangdong
**Heshan** (kinesisk: 鹤山; pinyin: *Hèshān*) er en byfylke i området Si Yi del av byprefekturet Jiangmen sør i provinsen Guangdong i Folkerepublikken Kina. Det hadde i 2002 omkring 360 000 innbyggere – da er ikke gjestearbeidere medregnet.

Det egentlige Si Yi omfattet opprinnelig ikke Heshan, men fire sønnenfor liggende fylker. Etterhvert er Heshan blitt medtatt idet det er del av samme byprefektur som de øvrige fire, og dermed er områdenavnet Se Yi blitt misvisende – det betyr *fire* fylker, og Heshan er et femte. De som er seg bevisst dette, kaller gjerne hele området for Wu Yi (*fem* fylker).

Gjennomsnittsinntekten er godt over gjennomsnittet for landet forøvrig. Heshan ligger sentralt i et av Kinas fremste møbelproduserende områder, som forsyner verden med rundt 10 prosent av dets nye møbler (2008). 

Heshan har også ressurser som bly, sink, kobber, fosfor og mergel. Området er relativt skogrikt. Ved siden av trevirke har man der planer som er av betydning innen tradisjonell kinesisk medisin. 

Innen jordbruket produseres ris, peanøtter, te, tobakk, sukkerrør, jute, frukter og grønnsaker.

Her er også næringsmiddel- maskin- og tekstilindustri. Viktige produkter er sement og andre byggestoffer, tekstiler (Heshan er blant Asias viktigste ullteppeprodusenter), papir, trykk, elektrogjenstander og kjemiske produkter.

Heshan ligger ved motorveien Guangzhou-Foshan-Kaiping og er dessuten utgangspunkt for en motorvei som går mot Jiangmen. Parallelt til den løper den viktige nasjonalvei 325. Heshan har ingen jernbanetilknytning, og byens havn ved elven Xijiang er av underordnet betydning.

Administrative enheter
----------------------

Heshan består av elleve storkommuner:

* Shaping (沙坪镇); Yayao (雅瑶镇); Gonghe (共和镇); Taoyuan (桃源镇); Zhishan (址山镇); Yunxiang (云乡镇); Hecheng (鹤城镇); Zhaiwu (宅梧镇); Shuanghe (双合镇); Longkou (龙口镇); Gulao (古劳镇).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 325 (*Guangnan-veien*) løper gjennom området. Den fører vestover fra Guangzhou i Guangdong til Nanning til den autonome region Guangxi.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider
* Heshan City (News Guangdong)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Kola** (russisk: Кола) er ei elv på Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland. Den er 83 kilometer lang og har et nedbørfelt på 3 850 km². Elva starter ved innsjøen Kolozero, den renner derfra nordover og munner ut i Kolabukta ved Barentshavet, rundt 10 km sør for Murmansk, hvor naboelva Tuloma også har sin munning en kilometer lengre vest. Middelvannføringen er på 40 m/s³, men med store variasjoner mellom årstidene. De største sideelvene er fra høyre: Kitsa og Orlovka, og fra venstre: Tukhta og Medvezja. 

Byer og bosetninger langs elva er Kola, Molotsjnyj, Vykhodnoj, Sjonguj, Magnetity, Kildinstroj, Loparskaja, Kitsa, Tajbola og Pulozero.

Nedbørfeltene til elvene Kola (grønn) og Tuloma (gul)

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Река КОЛА». *Russlands statlige vannregister* **(russisk)**. Besøkt 25. januar 2016.
2. ↑  «Кола (река в Мурманской обл.)». *Store sovjetiske encyklopedi* **(russisk)**. Besøkt 25. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
*Utviklingen av kommunestrukturen i Minas Gerais – Vila do Carmo – Vila de Sabará*
Dette er et stamtre som viser utviklingen av kommunene i Minas Gerais som har sitt opphav i bosetningen Vila Rica. Stamtreet er bygd opp slik at hver kommune som er skilt ut av en annen havner til høyre og nedenfor «moderkommunen» og har en heltrukket linje. Dersom en kommune har skiftet navn, vil det nye navnet havne i en boks rett til høyre og med stiplet linje.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Vila Rica |   |   |
|   |
|  |  |  |   |   | Itabirito |
|   |
|  |  |  |   |   | Ouro Branco |
|   |
|  |  |  |   |   | São João del-Rei |   |   |
|   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   | São José del-Rei |   | Utvid |
|   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   | Campanha da Princesa da Beira |   | Utvid |
|   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   | Lavras do Funil |   | Utvid |
|   |   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   | Nazareno |
|   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   | Cassiterita |
|   |
|  |  |  |  |  |  |  |   |   | Ritápolis |
|   |

Litteratur
----------

* Toponímia de Minas Gerais. Joaquim Ribeiro Costa. Editora Itatiaia, Belo Horizonte, 1993.
* Slektstre for alle kommunene i Minas Gerais