recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Løkenesskogen naturreservat** ligger på nordsiden av Løkeneshalvøya ned mot Leangbukta i Asker kommune. Reservatet deles i to med en smal kile av Løkeneshalvøya landskapsvernområde ned mot Esvika.

Området rommer et usedvanlig stort biologisk mangfold, noe som blant annet tilskrives samspillet med kulturlandskapet omkring. Det er dokumentert over 500 arter av karplanter her, blant annet tusengylden og strandrisp. Mye dødved av hassel og annen edellauvskog, gir også grunnlag for rødlistede sopp-, lav- og mosearter samt insekter. Også fuglelivet er rikt. Og av alle biologiske arter totalt, er 70 ført på den norske rødlista over sårbare og truede arter.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, men det er tillatt å drive jakt i samsvar med øvrig lovverk. Det er også tillatt å sanke matsopp og bær. Bålbrenning og bruk av grill er forbudt, med ett unntak ved gapahuk avmerket på vernekartet.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 27. januar 2024.
2. ↑  (no) Løkenesskogen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om supplerende vern for Oslofjorden, delplan Oslo og Akershus – Vedlegg 8 – Løkenesskogen naturreservat, Asker kommune». Lovdata. Besøkt 27. januar 2024.
4. ↑  Vernekart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
Lågendeltaet er fullt av øyer og sandbanker som endrer form og utstrekning over tid. Foto: Jan-Tore Egge 
**Lågendeltaet naturreservat** er et naturreservat i Lillehammer kommune i Innlandet. Reservatet ble opprettet i 1990 for å «bevare et viktig og spesielt våtmarksområde i sin naturlige tilstand med vegetasjon og dyreliv, og å verne om et spesielt rikt og interessant fugleliv.»

Lågendeltaet er et av Norges største innlandsdelta, og reservatet strekker seg fra kommunegrensa mot Øyer i nord til om lag to kilometer sør for Vingnesbrua. Området omfatter foruten elva og vannet også alle øyer og noen strandpartier, men unntatt enkelte bukter nær Vingnes og byen. Reservatet er også forbundet med Lågendeltaet dyrefredningsområde, som omfatter dyrkamarka på vestbredden langs Jørstadmoen.

Lågendeltaet har også vært et viktig område for tradisjonelt fiske etter lagesild om høsten, når den går opp i Lågen for å gyte. Dette har lenge vært landets største innlandsfiske, men har etter hvert mistet betydning.

Området er meget viktig som raste- og beiteområde for mange fuglearter. Våren og sommeren 2015 ble det observert 12 arter ender, blant annet knekkand som står på den norske rødlista som «sterkt truet».

Som en del av en finansieringsplan av firefelts E6 fra Oslo til Øyer, vedtok stortinget i 2019 å bygge en motorveibro over Lågendeltaet. Planen innebærer at utbyggeren Nye Veier søker om dispensasjon fra verningsforskriften, noe som har vekket sterke reaksjoner hos miljøbevegelsen og hos den nystiftede organisasjonen Lågendeltaets venner. Biolog Dag O. Hessen beskrev vedtaket som «ett av utallige eksempler på at vi ikke erkjenner naturens egenverdi», og at «selv et vernet reservat er altså ikke verdt å spare for all framtid – så lenge bilistene kan spare noen minutter.»

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Lågendeltaet naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Sammendrag av ekskursjon GEO 2120 naturressursforvaltning våren 2006» (PDF). Universitetet i Oslo. Besøkt 20. november 2015.
4. ↑  «Fugler i Oppland - Siste nytt 01.02 - 01.08.2015». Norsk Ornitologisk Forening Oppland. 14. september 2015. Arkivert fra originalen 21. november 2015. Besøkt 20. november 2015.
5. ↑  Samferdselsdepartementet (24. mai 2019). «Prop. 119 S (2018–2019)». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2021.
6. ↑  «Nei til motorvei gjennom Lågendeltaet naturreservat! | Natur og Ungdom». *nu.no*. Arkivert fra originalen 3. mars 2021. Besøkt 16. februar 2021.
7. ↑  «Ny E6 kjører over fredet natur». *Vårt Land - Norges største kristne dagsavis* **(norsk)**. 2. oktober 2020. Besøkt 16. februar 2021. «Elvedeltaet ved innløpet til Gudbrandsdalslågen ble vernet i 1990. Nå som firefelts E6 med 110-fart planlegges rett gjennom naturreservatet, frykter lokalpolitikere at området likevel har null rettsvern.»
8. ↑  Nickelsen, Trine (10. februar 2021). «Dag O. Hessen: – Det viktigste er ikke å restaurere naturen, men å la være å ødelegge den». *forskning.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
«Bokormen» av Carl Spitzweg (1850).
**Bibliofili** (av gresk βιβλίον biblíon «bok» og φιλία philía «kjærlighet») er kjærlighet til bøker. En bibliofil er altså en som elsker bøker, men spesielt på grunn av dens ytre form. En «bokorm» er en som elsker bøker på grunn av innholdet eller liker å lese generelt. En bibliofil er ofte også en boksamler.

Den klassiske bibliofile er en som elsker å lese, beundre og samle bøker, og ofte skaffer seg en stor og spesialisert samling. Bibliofile må ikke nødvendigvis eie bøkene de liker; de kan også beundre dem i biblioteker. En bibliofil er imidlertid som regel en ivrig boksamler, setter ofte formen over innholdet, og legger ofte vekt på gamle, sjeldne eller dyre bøker, førsteutgaver, bøker med spesiell eller uvanlig innbinding, signerte eksemplarer og så videre.

I Norge finnes det en eksklusiv klubb for bibliofile, Bibliofilklubben, hvor medlemstallet er begrenset til 33.

Se også
-------

* Boksamling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** NKC **·** BNE
 |
For verbet drikke, se drikking.
Brus.
**Drikke**, eller en **drikk**, er vannbasert væske tilberedt for å inntas gjennom munnen (drikkes). I tillegg til å fylle det fysiologiske behovet for vann, har drikker kulturell betydning.

Vann
----

Utdypende artikkel: Vann

De aller fleste drikker inneholder vann, men i mange sammenhenger blir drikkevann i seg selv ikke regnet som en drikk. Alle dyr trenger vann for å overleve og vann har historisk vært livsviktig drikke for mennesker. Sett bort fra fett utgjør vann ca. 70 % av menneskekroppen vekt. Det er en nødvendig bestanddel i stoffskiftets prosesser og fungerer som løsemiddel for mange kroppslige løsningsstoffer.

Destillert (rent) vann er sjeldent i naturen. Kildevann er vanligvis rikt på mineraler (se naturlig mineralvann). Springvann leveres av vannverk i utviklede land. Alle disse typene vann er vanlige å drikke, ofte renset gjennom filtrering.

Alkoholholdige drikker
----------------------

Utdypende artikkel: Alkoholholdige drikker

En alkoholholdig drikk er en drikk som inneholder etanol, mest kjent som «alkohol» selv om alkoholer per definisjon innbefatter mange andre stoffer. Alkoholholdige drikker som vin og øl har vært del av menneskelig kultur og utvikling i 8 000 år.

Alkoholfrie drikker
-------------------

Med alkoholfrie eller «ikke-alkoholholdige» drikker menes som regel leskedrikker, squash eller andre tørstedrikker uten etanol, med eller uten kullsyre, som drikkes kalde. Tørstedrikker som inneholder kullsyre kalles brus, utenom mineralvann.

Iste, jus, limonade og saftdrikker er ikke tilsatt kullsyre. Mange leskedrikker inneholder sukker, men noen er i stedet tilsatt kunstige søtningsstoffer.

Varme drikker
-------------

Mange steder er det nødvendig å koke vannet for å unngå å bli syk av mikroorganismer som vannet er forurenset med. Varme drikker er også et vanlig resultat av at man koker eller trekker aromatiske plantedeler i varmt vann for å få frem lukt og smak. Kaffe tilberedes ved å koke eller trakte oppmalte «kaffebønner» (egentlig frø), mens te er blader som trekkes i varmt vann. Kakao lages ved å koke oppmalte «kakaobønner» (også frø).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Beverages – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Beverages – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Saksumdal, eller Saksumsdalen** er en bygd i Lillehammer kommune i Innlandet. Bygda ligger vest for Mjøsa og Lillehammer by. Navnet har den fått av at bygda sett ovenfra ser ut som en saks. 

Dette dalføret strekker seg fra grensen ved Auggedal i Gausdal kommune til Vingnes i sør, og til Vingrom i øst. Hovedfartsåre er Saksumdalsvegen og Døsvegen.

I Saksumsdalen kan man finne et bredt utvalg av gårder, eneboliger og enkelte rekkehus. Området er preget av skogsdrift og jordbruk, spesielt dyrkning av fór, samt hold av sau og melkekyr. I tillegg finnes flere mindre virksomheter som smed, kennel, bil og landbruksmekanikere, og forskjellige kultur og håndverksbedrifter m.m.

Det finnes et forsamlingslokale med navn Saksumdal Bygdehus, en kommunal barnehage med navn Saksheim Naturbarnehage. I tidligere år var det også barneskole der. Denne ble lagt ned i 2015. Man kan også finne Rinna IL sitt klubbhus som ligger like ved barnehagen og bygdehuset. I nærheten av bygdehuset finner man Saksumdal kirke

I Saksumsdalen finnes flere fritidstilbud som Rinna IL, som hovedsakelig arrangerer langrenn om vinteren og løping om sommeren. Rinna IL arrangerer den årlige *Kjøldilten* og det kjøres egne lokale skiløyper og lages skøyteis hver vinter. Saksumdal Musikkforening er et aktivt brassband. Ungdomsklubben 4H er en del av det nasjonale 4H tilbudet. Saksumdal helselag arrangerer gåturer. Barnetrim er et tilbud om fysisk aktivitet for barn i alle aldre. Saksumdal har også et eget grendeutvalg.

Gjennom årene har Saksumdalen blitt et yndet sted for kulturfolk som har bosatt seg der. Blant annet animatøren Natalia Malykhina Bratli, forfatter Eldbjørg Brekke, billedkunstnere Tarald Wassvik og Siri Leira, folkemusiker Kenneth Lien. Kunstner Sæmund Svelle  og Vilde Andrea Brun. Fortellingen i boken *Svøm med dem som drukner* av forfatter Lars Mytting er lagt til den fiktive dalen Saksum i Gudbrandsdalen, som sies å være inspirert av Saskumdalen.

1. ↑  «Saksumdal kirke».
2. ↑  «Kjøldilten».
3. ↑  «Natalia Malykhina | Animation Department, Director, Writer». *IMDb* **(engelsk)**. Besøkt 14. februar 2024.
4. ↑  «Har skapt en møteplass utenom det vanlige».
5. ↑  «Trollstemt».
6. ↑  «Med landskapet som kunstgalleri».
7. ↑  «Daglig leder Oppland kunstsenter».
8. ↑  «Svøm med dem som drukner».
**Vlada Kanic** (serbisk: *Влада Канић*, 1941–2023) var en musiker oppvokst i Zemun i Serbia.[] Kanic var allerede en etablert musiker da han i 1968 flyttet til Norge, men bosatte seg som bygningsingeniør i Stavanger. Han er far til skuespiller Marko Iversen Kanic.

I 2001 ga Kanic ut CD-en *En passant med aksent*, der han spiller musikk med klare assosiasjoner til Balkan og til sigøynermusikk. Mange av tekstene her handler om borgerkrigen i hans opprinnelige hjemland Jugoslavia og stemning og følelser krigen fører med seg.

På albumet hadde Kanic backingmusikere fra Stavanger Symfoniorkester såvel som Gjertrud Økland og andre. Til dels fikk han svært positivt anmeldelser. *Bergens Tidende* trakk fram Kanic' «musikalske egenkraft», preget av «hans emosjonelle ytringer formidlet av en insisterende stemme og nydelige, norske tekster». «Serbisk tradisjonsmusikk kan minne om sigøynermusikk, og vakrere har det aldri vært servert på norsk». *BT* trykte like godt en anmeldelse til, denne gang av Bård Ose som kalte produktet for «Et fantastisk album!» *Vårt Land* mente likeledes at albumet var viktig og godt formidlet, med «varm, vakker stemme og sjarmerende aksent» og tekster som var «poetisk vakre og med ironisk snert».

*Sunnmørsposten*s anmelder kalte Kanic «en slags kroatisk Nick Cave» og slo fast at han «tar oss med til et musikalsk landskap som er rene sprengstoffet». *Nordlandsposten* trakk fram «sterke tekster», fortellerglede og dyktige backingmusikere, men terningkastet ble 4. En kort anmeldelse i *Sarpsborg Arbeiderblad* konkluderte med at albumet var «for spesielt interesserte» med terningkast 2.

Kanic er også frontfigur i bandet Viirus og sunget med Gjertruds sigøynerorkester. Han spilte sangen «Dødelige drifter» sammen med Eivin One Pedersen og Sveinung Sand på tribute-albumet til Lasse Myrvold. I 2012 og 2016 hadde Kanic utgivelser på det serbiske plateselskapet PGP-RTS (en).

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 14068153, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2
3. ↑  "Portrettet: Makelige Marko", Rogalands Avis/Dagsavisen 7. mai 2004
4. 1 2  Discogs
5. 1 2  *Vårt Land* 23. januar 2002
6. ↑  *Bergens Tidende* 25. november 2001
7. ↑  *Bergens Tidende* 10. desember 2001
8. ↑  *Sunnmørsposten* 16. januar 2002
9. ↑  *Nordlandsposten* 5. desember 2001
10. ↑  *Sarpsborg Arbeiderblad* 19. desember 2001
11. ↑  *Stavanger Aftenblad* 8. september 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Dicranognathus*** er en slekt av biller i gruppen snutebiller (Curculionoidea). Deres mest slående trekk er at mange arter ruller sammen blader til en sigarlignende rull der larvene utvikler seg.

Utseende
--------

Små til middelsstore biller (ofte 2 – 6 mm), kroppen gjerne mer eller mindre pæreformet, oversiden glatt eller fint hårete, som oftest mørke på farge, ofte med metallglans. Hodet er i midten trukket ut til en snute som vanligvis er lengre, ofte mye lengre, enn resten av hodet. Fasettøynene er runde og utstående. Brystskjoldet (pronotum) er omtrent så langt som bredt, framover tilsmalnet, med rundede sider. Hos noen arter har det en kraftig, framoverrettet pigg på siden. Dekkvingene er mye bredere enn brystskjoldet, med tydelige skuldre, parallellsidige eller bredest i den bakerste delen. Beina er kraftige og middels lange.

Levevis
-------

Snutebladrullerne er uvanlige i og med at billene legger forholdene spesielt til rette for avkommet sitt ved å bygge hus til dem. Ofte gjør de dette ved å rulle sammen blader. De aller fleste artene lever på busker og trær, noen få på urter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Familien **snutebladrullere, Rhynchitidae** Gistel, 1856
				+ Stammen **Auletini** Desbrochers des Loges, 1908
					- Understammen Pseudomesauletina Legalov, 2003
						* Slekten ***Dicranognathus*** Kollar & L. Redtenbacher, 1844 - 5 arter
							+ *Dicranognathus bipunctatus* Legalov, 2007
							+ *Dicranognathus hunanicus* Legalov, 2007
							+ *Dicranognathus javanicus* Voss, 1935
							+ *Dicranognathus nebulosus* Redtenbacher, 1844
							+ *Dicranognathus obscurofasciata* Voss, 1936

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Øystein Elvestad** (født 1984) er en norsk fotballspiller som spilte i forsvar for Sandnes Ulf.
Elvestad startet å spille fotball for Lura IL. Som guttespiller fikk han tilbud fra Viking FK, og han spilte i 3 år for klubben. I Viking var han med å vinne NM for juniorer. I 2004 begynte han å spille for Sandnes Ulf, da klubben hadde behov for en forsvarsspiller med stor løpskapasitet.

Elvestad var skadet hele 2010-sesongen og fikk ikke ny kontrakt med Sandnes Ulf, men fikk en rolle som assistent på U23-laget i påvente av at kneskaden skulle leges. Elvestad var trener for Lura Idrettslag sitt A-lag i fotball fra 2012 - 2017. I 2017 spilte Lura for første gang runde 1 i NM mot Sandnes Ulf.

Elvestad trener nå (2018 -) Sola Fotball A-lag i andre divisjon.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 73498, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «sandnesposten.no Elvestads skademareritt». Arkivert fra originalen 13. mars 2013. Besøkt 21. september 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Øystein Elvestad – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Øystein Elvestad – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata
* www.sandnesulf.no Spillerportrett: Øystein Elvestad[*død lenke*]
Forfatteren Gunilla Bergström
**Albert Åberg** (på svensk *Alfons Åberg*) er en litterær figur og hovedperson i en serie barnebøker av den svenske forfatteren og illustratøren Gunilla Bergström. 

Albert er en liten, ganske vanlig gutt, som bor sammen med pappaen sin. Albert har en oppdiktet venn som heter **Skybert**, som bare Albert kan se.

Den første boken om Albert Åberg, *God natt, Albert Åberg*, ble utgitt i Sverige i 1972. Det finnes 26 bøker om Albert Åberg, og de er oversatt til 29 ulike språk.
På engelsk heter han «Alfie Atkins», på tysk «Willi Wiberg», på islandsk «Einar Askell» og på walisisk «Ifan Bifan». Bøkene er oversatt til norsk av Tor Åge Bringsværd.

Albert Åberg er også adapert til tegnefilmserier for TV, samt en helaftens tegnefilm for kino ved navn *Hokus pokus Albert Åberg.*

I 1992 stiftet Rabén & Sjögren, det svenske forlaget som utgir bøkene om Alfons Åberg, barnekulturprisen Alfons-Bokalen.

Albert Åberg, nå voksen, er også hovedpersonen i Johan Harstads bok "Hässelby" fra 2007.

Norge
-----

Den første boka ble utgitt i 1976 («Heng i, Albert Åberg») og TV-serien gikk første gang høsten 1980.

Bøker utgitt i Norge
--------------------

Tor Åge Bringsværd har oversatt bøkene til norsk.
* *God natt, Albert Åberg* – 1972
* *Du er en luring, Albert Åberg* – 1973
* *Heng i, Albert Åberg* – 1975
* *Albert og den hemmelige Skybert* – 1976
* *Hvem kan redde Albert Åberg?* – 1976
* *Du er for liten, Albert Åberg!* – 1977
* *Albert og udyret* – 1978
* *Du er en feiging, Albert Åberg!* – 1981
* *Hvor er skøyergutten Albert Åberg?* – 1982
* *Hvem spøker, Albert Åberg?* – 1983
* *Lykkelige Albert Åberg* – 1984
* *Albert og Milla* – 1985
* *Fest hos Albert Åberg* – 1986
* *Hokus pokus, Albert Åberg!* – 1987
* *Knyt i vei, Albert Åberg!* – 1988
* *Hva sa pappa, Albert Åberg?* – 1989
* *"Albert Åberg er en tyv!"* – 1991
* *Albert sitter barnevakt* – 1992
* *Hurra for pappa Åberg!* – 1993
* *Næhei! sa Albert Åberg* – 1994
* *Fly! sa Albert Åberg* – 1997
* *Usynlig, Albert Åberg* – 1998
* *Så rart, sa Albert Åberg* – 2002
* *Albert og soldatpappaen* – 2006
* *Albert med styrkesekken* – 2010
* *Bruk skallen! sa pappa Åberg* – 2012

Referanser
----------

1. ↑  «VG - Albert og pappan (06.09.1980, s.61)». Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 16. februar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alfons Åberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Kultur- og folkeopplysningsdepartementet** var et departement i Norge, opprettet 26. september 1940, og lagt ned ved krigens slutt. Statsråd i brorparten av denne perioden var Gulbrand Lunde fra Stavanger, som satt i stillingen som kulturminister fra 25. september 1940 (konstituert) inntil sin død i 25. oktober 1942. 

Departementet ble opprettet som en direkte følge av den tyske okkupasjonen, ved *Reichskommissar* Josef Terboven gjennom forordning av 25. september 1940. Det bestod til å begynne med av tre avdelinger (den alminnelige avdeling, kulturavdelingen og propagandaavdelingen) og fire direktorater, men ble stadig omorganisert under krigen. Propagandaavdelingen ble fra 1944 hetende Avdeling for folkeopplysning.

Det mest kjente av direktoratene var nok Pressedirektoratet. Departementet fikk blant annet også overført NRK, Nasjonalgalleriet, Statens kunstakademi og alle andre museer unntatt de vitenskapelige.

Departementets forbilde var Reichskommissariats *Hauptabteilung Volksaufklärung und Propaganda*, og ble etablert som et redskap i forsøket på å nazifisere Norge.

Materialet fra dette departementet oppbevares i Riksarkivet.

Se også
-------

* Departementets midlertidige konsultative råd i kunstneriske spørsmål
* Teaterdirektoratet, pressedirektoratet
* Kulturtinget

Referanser
----------

1. ↑  Riksarkivet om Kultur- og folkeopplysningsdepartementet

Eksterne lenker
---------------

* Kultur- og folkeopplysningsdepartementet 1940-1945

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Gleisdreieck undergrunnsstasjon** (no. *sportrekant*) er en stasjon i dagen på  Berlins undergrunnsbanenett (U-bahn) og krysningspunkt mellom nåværende linje U1 og U2. Stasjonen ligger på et sted der begge linjene er bygd som høybane, og de krysser også over jernbanesporene til Anhalter- og Dresdener Bahn.

Stasjonen var opprinnelig et trearmet plankryss. Etter stadig økende trafikk og alvorlige ulykker både i 1908 og senere, ble stasjonen mellom 1912 og 1926 ombygd til to plan, hvor den ene høybanen (U1) krysser over den andre (U2). Etter denne endringen av linjenettet er Gleisdreieck en ren planfri krysningsstasjon.

Deutsches Technikmuseum (det tyske tekniske museet) ligger like ved av stasjonen.

«Gleisdreieck» har også (uoffisielt) gått over til å betegne det omliggende byområdet.

Gleisdreieck før 1912 og etter 1926

Eksterne lenker
---------------

* Tysk side om området rundt stasjonen
* Side fra Berlins senat om området Gleisdreieck
* Tysk side om stasjonen og dens historie

  



| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| KurfürstenstraßeUhlandstraße |  | U1 |  | MöckernbrückeWarschauer Straße |
| BülowstraßeRuhleben |  | U2 |  | Mendelssohn-Bartholdy-ParkPankow |
| KurfürstenstraßeKrumme Lanke |  | U3 |  | MöckernbrückeNollendorfplatz |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Julie Bindel** (født 20. juli 1962) er en britisk radikalfeminist og skribent.

Hun beskriver seg som «en radikal lesbisk feminist» og er en av grunnleggerne av organisasjonen Justice for Women, som jobber for å støtte kvinner som har blitt domfelt for å drepe sine mannlige partnere. Hun har gjennom en årrekke vært aktiv i arbeid mot prostitusjon, porno og menns vold mot kvinner. I et intervju i 2015 med Radfem Collective argumenterte Bindel for å internere eller fengsle alle menn i «en slags leir» og for å avskaffe heteroseksualiteten.

Bindel har fått mye oppmerksomhet for sine kritiske uttalelser om transpersoner, og har blitt beskrevet som en transekskluderende radikalfeminist. LHBT-bevegelsen har anklaget henne for hatefulle ytringer mot transpersoner og omtalt henne som transfob, og hun har blitt boikottet og avinvitert en rekke ganger i hjemlandet. I 2015 skulle hun tale på et arrangement ved Universitetet i Manchester sammen med *Breitbart*-skribenten Milo Yiannopoulos, men begge ble erklært uønsket på grunn av hatefulle ytringer etter en protestkampanje mot dem fra studentene ved universitetet. I Norge ble Bindel mye omtalt da SVs kvinnekonferanse i 2017 trakk invitasjonen de hadde gitt henne, etter at Fri – foreningen for kjønns- og seksualitetsmangfold (tidligere LLH) protesterte mot invitasjonen. Hun ble også omtalt i norske medier i 2015 da hun ble invitert av Kvinnefronten, noe som ble kritisert av bl.a. Skeiv Ungdom.

Referanser
----------

1. 1 2  Henriksen, Sissel (9. januar 2017). «Vil ikke la seg kneble». *Klassekampen*. Besøkt 28. februar 2021.
2. ↑  «An Interview with Julie Bindel». *RadFem Collective* **(engelsk)**. 7. september 2015. Besøkt 28. februar 2021.
3. ↑  «"Transphobe" Julie Bindel banned from Free Speech debate». *The Mancunion* **(engelsk)**. 5. oktober 2015. Besøkt 28. februar 2021.
4. ↑  «Julie Bindel banned from appearing at censorship debate over ‘dangerous’ trans views». *PinkNews - Gay news, reviews and comment from the world's most read lesbian, gay, bisexual, and trans news service* **(engelsk)**. 9. oktober 2015. Besøkt 28. februar 2021.
5. ↑  Engesbak, Reidar (5. januar 2017). «Avlyser transfob feminist». *blikk.no* **(norsk)**. Besøkt 28. februar 2021.
6. ↑  «Kvinnefrontens feminisme – ikke for alle». *Radikal Portal* **(norsk)**. 2015. Besøkt 28. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Julie Bindel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Skarpskyttermerket 1924 versjon i bronse Foto: KEN 
**Det militære skarpskyttermerke** er et dyktighetsmerke for skyting med personlig våpen (gevær, maskingevær, pistol eller maskinpistol). Skyttermerket ble stiftet i 1861 som en «Skydepremie». 

Merket har som formål å stimulere skyteinteressen blant militære og sivile skyttere, og gjennom årlige skyteprøver å holde skyteferdighetene oppe hos befal og mannskap i de stående styrkene, Heimevernet og mobiliseringsstyrkene.

Utforming
---------

Merket er to korslagte gevær over en bundet laurbærkrans med et rødt felt innenfor kransen. I toppen er riksvåpenet. Merket finnes i valørene gull, sølv og bronse i tillegg til en medalje i gull. 

Medaljen har samme utforming som merket, men er større og henger i et rødt og gult bånd. Det er spesifikke krav til alle valørene både når det gjelder ferdigheter og antall år en må gjennomføre prøver for å kvalifisere seg.

Valører
-------

* Bronse: Tildeles ved første gangs god skyting
* Sølv: Tildeles ved første gangs utmerket skyting etter bronse
* Gull: Tildeles ved 5. gangs utmerket skyting

Galleri
-------

* Ferdighetsmerker med mer på Hærens feltuniform fra 1914: Militært idrettsmerke 1937–45 i bronse, Det militære skarpskyttermerket, Det militære marsjmerket innstiftet i 1915 og Infanteriregiment nr. 1.. Foto: Fra Hjemmefrontmuseet i RakkestadFerdighetsmerker med mer på Hærens feltuniform fra 1914: Militært idrettsmerke 1937–45 i bronse, Det militære skarpskyttermerket, Det militære marsjmerket innstiftet i 1915 og Infanteriregiment nr. 1.. Foto: Fra Hjemmefrontmuseet i Rakkestad
* Diplom for Det Militære Skarpskyttermerket i Bronse tegnet av Andreas Hauge (1925–2005)Diplom for Det Militære Skarpskyttermerket i Bronse tegnet av Andreas Hauge (1925–2005)
* BåndstripeBåndstripe

Se også
-------

* Liste over dekorasjoner godkjent til bruk på norsk militær uniform

Referanser
----------

1. ↑  Børresen, Jacob (24. januar 2023). «skyttermerket». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 13. januar 2024.
2. ↑  «Reglement om ferdighetsmerker i Forsvaret». Forsvaret. 15. september 2014. Besøkt 13. januar 2024.
Kartong med kulturmelk helt til venstre (1995)
**Kulturmelk**, **surmelk** eller **skjør** er et produkt av syrnet kumelk. Navnet er opprinnelig en allmenn typebetegnelse, men er fra 2005 (sammen med *skummet kulturmelk*) i Norge beskyttet av landbruksnæringens offentlige merkeordning beskyttede matbetegnelser og tilhører TINE SA. Kulturmelk omtales av mange som *surmelk* i motsetning til *søtmelk*, det vil si vanlig helmelk. 

Ved å tilsette bakteriekulturer (melkesyrebakterier) får kulturmelk en annen smak og konsistens enn vanlig melk. All surmelk som blir solgt av meieriene, blir lagd ved hjelp av reine bakteriekulturer og kalles derfor kulturmelk. Meieriene lager både skummet og uskummet kulturmelk. Vanlig kulturmelk inneholder 3,8 % fett, mens skummet kulturmelk inneholder 0,4 % fett. Kulturmelk som drikke kan virke tarmregulerende og egner seg også som ingrediens i bakverk.

Andre syrnede melkeprodukter i Norge er kefir, en av de eldste surmelkstypene, og yoghurt. 

Cultura og Biola, som er merkevarer fra TINE SA, er basert på smakssatt kulturmelk. Tettemelk og skjør er gamle, nordiske kultur- eller surmelkstyper. Kesam, eller egentlig kvarg, er ferskost som er framstilt av skummet kulturmelk.

Næringsinnhold pr. 100 g
------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Spiselig mengde 100 %
* Kalorier 33 Kcal eller 139 kJ
* Vann 92 gram
* Protein 3,2 gram
* Karbohydrater 4,1 gram
* Fett 0,4 gram (skummet kulturmelk)
	+ Sum mettede fettsyrer 0,2 gram
	+ Sum transumettede 0 gram
	+ Sum enumettede 0,1 gram
	+ Sum flerumettede 0 gram
* Kolesterol 4 mg
* Stivelse 0 gram
* Kostfiber 0 gram
* Mono- og disakkarider 4,1 gram
* Tilsatt sukker 0 gram
* Retinol 1 mcg
* B karoten 1 mcg
* Vitamin A 1 RAE
 | * Vitamin D 0 mcg
* Vitamin E 0 mg-Alfa-TE
* Vitamin B1 0,05 mg
* Vitamin B2 0,15 mg
* Niacin 0,1 mg
* NiaEkv 0,8 NE
* Vitamin B6 0,04 mg
* Folat 9 mcg
* Vitamin B12 0,2 mcg
* Vitamin C 0 mg
* Kalsium 100 mg
* Jern 0 mg
* Natrium 38 mg
* Kalium 156 mg
* Magnesium 11 mg
* Sink 0,4 mg
* Selen 1 mcg
* Kobber 0 mg
* Fosfor 87 mg
 |

Se også
-------

* Yoghurt

Referanser
----------

1. ↑  «Bokmålsordboka». *ordbok.uib.no*. Universitetet i Oslo. Besøkt 6. juni 2020.
2. ↑  Beskyttede betegnelser[*død lenke*]
3. ↑  «Kost ved mage- og tarmproblemer». *Helse Stavanger*. Besøkt 30. september 2022.
4. ↑  TINE. «Oppskrifter Med Kulturmjølk - TINE Kjøkken». *TINE* **(norsk)**. Besøkt 30. september 2022.
5. ↑  Matvareguiden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**A/S Tou** var et norsk aksjeselskap som hadde sitt hovedsete i Stavanger. Selskapet bestod av mølle, bryggeri og mineralvannsfabrikk, hermetikkfabrikk og en kort stund fiskeoppdrett.

Historie
--------

Bedriften A/S Tou ble grunnlagt i 1855 som Tou Interessentskab av sju borgere fra Stavanger med mål om å starte en mølle og et bryggeri. Samme året ervervet virksomheten en tomt ved Tau-åna i Tau i Strand herred. Mølledriften starte opp i 1856, bryggerivirksomheten året etterpå. 1880-årene var en økonomisk vanskelig tid i Stavanger. Tou Interessentskab ble satt under et administrasjonsstyre som jobbet for en omorganisering av bedriften. Resultatet var opprettelsen av Aksjeselskapet Tou i 1890. I 1908 slå Aksjeselskapet Tou seg sammen med Stavanger Aktiebryggeri. I årenes løp slå selskapet seg sammen med flere andre bryggerier og drikkevarerprodusenter, så som i 1964 med Christianssands Bryggeri. Fra 01. januar 1988 ble selskapet omstrukturert. A/S Tou ble nå et holdingselskap med de egenstendige datterselskapene Tou Bryggeri A/S, Tou Mølle A/S, Tou Bruk A/S og A/S Christianssands Bryggeri. I 1990 kjøpte Ringnes bryggeri fra Oslo Tou Bryggeri A/S. Bryggeriet skiftet navn til Ringnes Tou Bryggeri i 1991. I 2003 ble produksjonen av øl og drikkevarer nedlagt i Stavanger.

Litteratur
----------

* Aktieselskabet Tou: Tou Brug 1855-1905. Stavanger 1905.
* Lorentzen, R.A. (1955). *Aksjeselskapet Tou 1855-1955*. Tou.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivet til A/S Tou i Arkivportalen
* Nettutstilling om A/S Tou

1. ↑  Lorentzen 1955, s. 7-10. sfn error: no target: CITEREFLorentzen1955 (help)
Det Norske Brenneris whisky: Eiktyrne med norsk flagg på etiketten.
**Det Norske Brenneri**, tidligere **Puntervold/Agder Brenneri**, er et norsk brenneri som har sin produksjon og fatlager i Grimstad i Agder.

Etter at monopolet på produksjon av alkoholholdige drikkevarer og destillasjon i Norge falt 1. juli 2005, var Agder Brenneri allerede i september samme år var i gang med prøveproduksjon.

Ole Puntervold var eier og destillatør og drev Agder Brenneri under morselskapet K. G. Puntervold AS. I januar 2014 kjøpte Det Norske Brenneri foretakene Puntervold AS og Agder Brenneri fra Ole Puntervold.

Det Norske Brenneri er i 2021 Norges nest største brennevinsprodusent etter Arcus

I dag (2021) er Det Norske Brenneri mest kjent for akevittene Arvesølvet, Arvesølvet Helt Klar, Høvding og Hellstrøm. I 2012 lanserte de Norges første single malt whisky, kalt Audny, oppfølgeren, Eiktyrne, kom i november 2015. Det året lanserte de også en ny norsk gin, basert på norske bær og urter Harahorn, en ekte håndverksgin.

I 2021 lanserte Brenneriet en ny norsk håndverksgin som er basisprodukt på Vinmonopolet: Lyng Botanical Gin. I 2022 ble Lyng Gin Spirit of the year og Gin of the Year i Bartender Spirits Award I USA. Også omtalt i TV2. Lyng Botanical Aquavit ble lansert i 2023.

Referanser
----------

1. ↑  Karlsen, Morten Ø (31. januar 2020). «Setter norsk sprit-rekord i utlandet». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 31. januar 2020.
2. ↑  Falck, Lena S. (18. desember 2019). «Det Norske Brenneri venter omsetningsvekst på 15 prosent». *finansavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 19. mars 2021.
3. ↑  «Det Norske Brenneri, Grimstad». Norske Akevitters Venner. Besøkt 19. mars 2021.
4. ↑  Redaksjonen (5. januar 2017). «Suksess for brenneriet i Grimstad». *horecanytt.no* **(norsk)**. Besøkt 19. mars 2021.
5. ↑  «Agder Brenneri - Whiskywiki». *wiki.nmwl.no*. Besøkt 12. juni 2021.
6. 1 2  «Om oss | Det Norske Brenneri». *detnorskebrenneri.no*. Besøkt 20. desember 2016.
7. ↑  «Det Norske Brenneri - The Norwegian Distillery». *boundbywine* **(engelsk)**. 10. juni 2021. Besøkt 12. juni 2021.
8. ↑  «Forside - Norske Akevitters Venner». Besøkt 12. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Det Norske Brenneris hjemmeside
**Tomas Hermann Vasskog Mørkrid** (født 1962) er en norsk lyriker, forfatter, forteller og spillskaper.

Gjennom elleve år på skolen i Øvre Årdal, 1969 til 1980, ble han mobbet, uten at lærerne grep inn. I 1986 flyttet han til Oslo, og begynte jobbe i personalbarnehagen til Statens senter for barne og ungdoms-psykiatri. Han debuterte i 1996 med diktsamlingen *Munnfullmåne*.

Tomas Mørkrid var den første til å utgi et rollespill på et profesjonelt forlag i Norge. Rollespillet Fabula ble gitt ut i 1999 av Cappelen. Forfatteren har senere fulgt opp Fabula med flere egenutgivelser og oppdateringer på nettsiden for spillet. 

Mørkrid har også forfattet andre rollespill, som Muu (1989) og Pervo (1992). I mange år har han vært en fremtredende person i norsk rollespillmiljø og en viktig bidragsyter og pådriver for norske rollespill. Gjennom Trafo og stiftelsen Norske Rollespill, som han drev, har han vært konsulent for en rekke andre norske rollespill; som for eksempel Draug og Itras By. I 2012 ble han av spillforeningen Hyperion utnevnt til «storkommandør av Det Gyldne Horn» som påskjønnelse for innsatsen.

Bibliografi
-----------

* Tomas Mørkrid (1996). *Munnfullmåne: dikt*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202158907.
* Tomas Mørkrid (1999). *Rollespillet Fabula*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202182395.
* *Godnatt: fortellinger fra vide verden*. Oslo: Kulturbro forl. 1999. s. 62. ISBN 8291234256.
* *Ulvesang*, prosa, Eget (2001)
* *12 vakre løgner om kjærlighet*. Feather books. 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Blei mobba kvar dag i elleve år: – Når eg sa ifrå fekk høyra eg «måtte tåle steiken»». porten.no. 28. desember 2019.
2. ↑  «Fortelleren». fortellerspill.wordpress.com. Besøkt 25. april 2021.
3. ↑  «Tomas H. V. Mørkrid». rpggeek.com. Besøkt 25. april 2021.
4. ↑  «Andre norske rollespill». rollespill.info. Besøkt 25. april 2021.
5. ↑  «Ordenen Det Gyldne Horn». Arkivert fra originalen 20. april 2021. Besøkt 25. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* fabula.no om rollespillet Fabula og om forfatteren
* Presentasjon av Tomas H.V. Mørkrid i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Portal: Litteratur
**Drevjamoen ekserserplass** eller bare **Drevja ekserserplass** er en militærleir i Drevjadalen nord for Mosjøen i Vefsn kommune. Ekserserplassen er anlagt av Forsvaret etter oppkjøp av areal i 1911. Anlegget består i alt av 55 bygninger, og flere av disse ble i 2004 fredet etter Kulturminneloven.

Skytebane og øvelsesområde hører til leiren som i årene 1920 til 1940 var rekruttskole for Infanteriregiment nr. 14 IR14.

I mai 1940 overtok okkupasjonsmakten Drevja leir som ligger nær ved Nordlandsbanen. Under andre verdenskrig var Drevja en hovedleir for utbygging av jernbanen. Her var et stort antall sovjetiske krigsfanger.

Sommeren 1945 ble Drevjamoen sykeleir med 500-600 senger for sovjetiske krigsfanger.

I 1946 ble leiren igjen tatt i bruk som rekruttskole.

Bygningsmasse
-------------

En av de fredede bygningene er eldre enn militærleiren og tilhørte gården Blåfjell, mens seks er oppført i forbindelse med etableringen av leiren i perioden 1915–20. De øvrige er oppført på 1960- og 70-tallet i forbindelse med utbygging til repetisjonsøvingsenter. 

De fleste eldre bevarte bygningene ligger i det øverste området av leiren. Dette er «Blåfjellstua», stabsbrakke, befalsmesse og underoffisersmesse. I dette området lå også opprinnelig en sykestue, som brant i 1942. Nedenfor lå opprinnelig tre to-etasjes soldatbrakker (Salten, Ranen, Vefsn) med tilhørende kjøkken- og spisesalsbrakke. Av disse bygningene er bare en av spisesalsbrakkene (Vefsn) bevart. I perioden 1920–40 var det også flere andre bygninger i etablissementet.

Forsvarsbygg hadde om lag år 2000 en gjennomgang av hele sin bygningsmasse med en avsluttende antikvarisk vurdering. Flere bygninger på Drevjamoen var i verneklasse 1, og disse ble i 2004 fredet etter kulturminneloven.

Gravplassen
-----------

Nær ved sykestua var en gravplass for døde sovjetiske krigsfanger. I mange tilfelle kom de fra det nærliggende lasarettet. Under Operasjon Asfalt i 1951 angir Krigsgravtjenesten 297 oppgravde lik som da ble flyttet til Tjøtta. 

Gravplassen har en minnestøtte som ble laget av de overlevende sovjetiske frigitte krigsfangene tidlig på sommeren 1945. Minnestøtten ble på 1990 tallet betegnet som "ikke vedlikeholdt", og den originale inskripsjonen manglet. Dessuten var gravplassen tilgrodd. Minnestøtten er ikke nevnt i Krigsgravtjenestens oversikt fra 1979.

Se også
-------

* Okkupasjonsmaktens fangeleirer og fengsler i Norge
* Sovjetiske fanger i Norge under andre verdenskrig

Referanser
----------

1. ↑   «Kart - Kulturminnesøk». Besøkt 3. februar 2024.
2. 1 2  Leraand, Dag (17. januar 2024). «Drevjamoen». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 3. februar 2024.
3. ↑   Einar Kr. Steffenak: De russiske krigsfanger i nord, forspill, repatriering og etterspill. s. 162 - 210. I Årbok for Rana. Bind XXXV. 2002.*Årbok for Rana*. no. 2002. s. 189.
4. 1 2  Uffe Drost: Sovjetiske minnestøtter over russere som døde i Nordland under 2. verdenskrig. s. 147 - 161. I Årbok for Rana. Bind XXXV. 2002.*Årbok for Rana*. no. 2002. s. 149.

Eksterne lenker
---------------
***Dioscorea*** er ei planteslekt i jamsrotfamilien.

Artene er klatrende urter med jordstengel eller knoll. Stengelen kan være venstre- eller høyreslyngende, forgrenet eller ikke, og furet eller glatt. Noen arter har yngleknopper i bladhjørnene. Bladene sitter i utgangspunktet spredt, men hos noen arter sitter de tilsynelatende motsatt eller kransstilt. Bladene er brede med lang stilk. Det er flere langsgående hovednerver som er forbundet med sidenerver til et rutenett, noe som er svært uvanlig blant enfrøbladete planter.

De enkjønnede, oversittende blomstene sitter i forgrenede klaser. Plantene er som regel særbu, men sambu planter forekommer også. Blomstene er som regel små uten sterke farger. Frukten er en kapsel med tre vinger. Plantene inneholder tanniner og saponiner.

*Dioscorea* er utbredt i de fleste tropiske til varmt tempererte strøk. Anslag for artsantallet varierer mellom 350 og 800, men de fleste kilder angir litt over 600 arter. De tidligere slektene *Borderea*, *Epipetrum*, *Nanarepenta*, *Rajania*, *Tamus* og *Testudinaria* regnes nå som synonymer for *Dioscorea*. I Europa og tilstøtende deler av Asia er det seks arter. Lengst mot nord går *Dioscorea communis*, som vokser nordover til De britiske øyer, Belgia og sørvestlige Tyskland.

Noen arter dyrkes overalt i tropene, men spesielt i Vest-Afrika, for de stivelsesholdige knollene. De kalles yams og brukes på samme måte som potet, søtpotet og maniok. Andre arter er tradisjonelt blitt brukt til medisinske formål. Innholdet av saponiner gjør at noen arter brukes til å syntetisere kortison og menneskelige kjønnshormoner.

Litteratur
----------

* «*Dioscorea*». *Flora of North America*. Besøkt 10. april 2018.
* «*Dioscorea*». *Flora of China*. Besøkt 10. april 2018.
* P.F. Stevens. «*Dioscorea*». APWEbsite. Besøkt 10. april 2018.
* «*Dioscorea*». *The Plant List*. Besøkt 10. april 2018.
* «*Dioscorea*». *Euro+Med Plantbase - the information resource for Euro-Mediterranean plant diversity*. Besøkt 10. april 2018.
* L.R. Caddick m.fl. (2002). «Yams reclassified: a recircumscription of Dioscoreaceae and Dioscoreales». *Taxon*. 51 (1): 103–114. ISSN 1996-8175. JSTOR 1554967.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Yams* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Yams* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Yams* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Yams* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Yams* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Yams* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Yams* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Yams* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dioscorea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dioscorea* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dioscorea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Reisen til Jordens indre*** (fr: *Voyage au centre de la Terre*), science fiction-roman fra 1864 av Jules Verne.

Handling
--------

Boken handler om Axel, hans onkel, den tyske professoren Lidenbrock, og guiden Hans. Professor Lidenbrock, bosatt og med sitt virke i Hamburg, har gamle dokumenter skrevet av den islandske vitenskapsmannen Arne Saknussemm, som beskriver hvordan man tar seg inn til jordens midtpunkt. Sammen med sin nevø reiser han til Island, der de sammen med en guide (Hans) danner den trioen som skal forsøke å ta seg til målet, jordens midtpunkt gjennom den passive vulkanen Snæfellsjökull. 
På ferden møter de på mange farer.

Hendelsene utspiller seg i løpet av sommermånedene i 1863.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* Komplett illustrert utgave av romanen på fransk Arkivert 28. februar 2006 hos Wayback Machine.
* Komplett illustrert utgave av romanen i engelsk oversettelse; *Journey into the Interior of the Earth* Arkivert 22. januar 2013 hos Wayback Machine.
**Norsk Idretts Æresgalleri** er norsk idretts «Hall of Fame» og består av Norges fremste toppidrettsutøvere og lag gjennom tidene, «som alle har vist en fremragende idrettsprestasjon». Utøvere som fremdeles er aktive vil først bli vurdert når deres toppidrettskarriere er avsluttet. Nye medlemmer av Æresgalleriet blir oppnevnt av Norske Idrettsleder-Veteraner (NIV), og galleriet er støttet av Kulturdepartementet, Norges Olympiske Museum og Olympiatoppen.

Galleriet ble digitalisert av Norsk Telegrambyrå (NTB) i 2020, som en fortsettelse av det fysiske galleriet som sto i Håkons Hall på Lillehammer.

Per 2024 består Æresgalleriet av 201 utøvere og 31 lag.

Historikk
---------

Æresgalleriet ble første gang lansert i 1991, og holdt til i Oslo Spektrum. Galleriet ble flyttet til Håkons Hall på Lillehammer, hvor også Norges Olympiske Museum (NOM) holdt til og Gullklubbens mange unike portretter av norske OL-vinnere hang. Avtalen mellom NIV og Stiftelsen Lillehammer Museum (SLM) fra 1998 ble fornyet i en ny 10-års periode fram til 2018.

NOM ble stengt 7. april 2015 og flyttet til Maihaugen før starten av Vinter-OL for ungdom 2016, men hverken Æresgalleriet eller Gullklubben-portrettene var ønsket i det nye muséet på Maihaugen.

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk Idretts Æresgalleri» Sjekk `|url=`-verdien (hjelp). Norske Idrettsleder-Veteraner. Besøkt 12. februar 2020.
2. ↑  «Kong Harald åpnet idrettens nye æresgalleri». Aftenposten. 11. februar 2020. Besøkt 12. februar 2020.
3. ↑  «Maren Lundby inn i idrettens «Hall of Fame» – får selskap av Holund og Røiseland». *ABC Nyheter/NTB* **(norsk)**. 13. februar 2024. Besøkt 13. februar 2024.
4. ↑  «Kong Harald åpnet idrettens æresgalleri på Høvik». Budstikka. 11. februar 2020. Besøkt 12. februar 2020.
5. ↑  NIV-nett 2015 – aktiviteter / Norsk Idretts Æresgalleri + nytt (april 2015). «OL-museet stengt 6. april 2015». Norske Idrettsleder-Veteraner. Besøkt 25. mai 2015.
6. ↑  «Nytt OL-museum». Arkivert fra originalen 26. mai 2015. Besøkt 25. mai 2015.

Litteratur
----------

* *Norsk idretts æresgalleri*. Oslo: Norske idrettsleder veteraner. 1993.  [Tilgang for norske IP-adresser]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
SA-7 i bruk
**Bærbart luftvern** (engelsk: *man-portable air-defense system*, MANPADS) er et lett luftvernmissil til bruk i små militære avdelinger. Det kan benyttes til å skyte ned lavtflygende fly og helikopter.

Missilet ble utviklet på 1940-tallet og har fått oppmerksomhet de siste 30 årene frem til 2017 fordi en rekke kommersielle fly er blitt skutt ned med disse missilene

25 land, inkludert Sverige, UK, USA og Russland produserer slike missiler. Besittelse, eksport, kjøp og salg av slike våpen er strengt kontrollert fordi de utgjør en fare for sivil luftfart.

Missilene er omtrent 1,5-1,8 meter lange og veier atten kilo. De kan avfyres på 10 kilometers hold og rekkevidden[*klargjør*] er seks kilometer med maksimal høyde 5 000 meter. Fly i 6 000 meters høyde er relativt trygge for missilene, bortsett fra HAST-92 Stinger (1996 versjon), som har en rekkevidde på 7 600 meter.

Bilder
------

* SA-18 (Igla) missilet med avfyringsrør og gripehåndtak, samt SA-16 (Igla-1)-missil og avfyringsrør (nederst)SA-18 (Igla) missilet med avfyringsrør og gripehåndtak, samt SA-16 (Igla-1)-missil og avfyringsrør (nederst)
* En tysk FliegerfaustEn tysk Fliegerfaust
* En HAST-43C Redeye-missil etter avfyring, før rakettmotoren starterEn HAST-43C Redeye-missil etter avfyring, før rakettmotoren starter
* JASDF soldat som sikter med en type 91JASDF soldat som sikter med en type 91
* En Startrek avfyrt fra M1097 AN/TWQ-1 Avenger luftvernplattformEn Startrek avfyrt fra M1097 AN/TWQ-1 Avenger luftvernplattform
* Latvisk Robot 70Latvisk Robot 70

Referanser
----------

1. ↑  CRS RL31741 page 1
2. ↑  Wade Bose, "Wassenaar Agreement Agrees on MANPADS Export Criteria", *Arms Control Today*, January/February 2001, s. 1. sitert i CRS RL31741
3. ↑  «MANPADS Proliferation - FAS». Arkivert fra originalen 31. august 2006. Besøkt 1. mai 2021.
4. ↑  The proliferation of MANPADS - Jane's
5. ↑  M92

Eksterne lenker
---------------

* (en) Man-portable air-defense systems – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En 110 Hz A-sinusbølgje (magenta; første 2 sekunder), en 104 Hz G#-sinusbølgje (cyan; de neste 2 sekunder summen deres (blå; siste 2 sekunder) og den samsverande modulasjonskurven (rød).
**Svevning** er et akustisk fenomen som opptrer når to toner med nesten samme frekvens (tonehøyde) klinger samtidig, og høres som en periodisk veksling i lydstyrken. Det utnyttes ved stemming av to strenger til samme tone: Vekslingene blir langsommere og opphører helt når strengene har fått nøyaktig samme frekvens. Svevning kan også demonstreres med to tonegeneratorer. Fenomenet må ikke forveksles med resonans, selv om de to fenomenene kan forekomme sammen. Svevning er en form for interferens (overlagring) og forekommer med alle slags bølger.

Andre former for svevning
-------------------------

På sjøen kan vi oppleve at to sett med nesten jevnstore bølger (to bølgetog) går tilnærmet parallelt og med nesten samme fart, og så ser ut til å slå seg sammen i et tredje bølgetog med større bølger med stor bølgelengde. Bevegende striper på TV-skjermer er en form for svevning som forekommer på grunn av interferens mellom to signaler med nesten samme frekvens.

Svevning i praksis
------------------

Mange slags lydkilder kan forårsake svevning, vesentlig hvis lydene har en viss rentonekarakter. Den høres ofte som en pulserende lyd. Hvis de to dominerende tonene har frekvenser f.eks. på 920 og 900 Hz, får svevningen en frekvens på 20 Hz. Den kan dermed oppfattes som en svært lavfrekvent buldring (basstone).
  
      Svevning kan forårsakes av f.eks. to vifter eller kompressorer som står ved siden av hverandre. I støyregelverket bestemmes som regel grenseverdiene for tillatt støy etter antall desibel (dB). I likhet med rentone kan svevning gjøre støyen mer plagsom enn antall dB tyder på.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. august 2015. Besøkt 17. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Javaprogram, MIT

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |