recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ernst Gräfenberg** (født 26. september 1881 i Adelebsen nær Göttingen, Tyskland, død 28. oktober 1957 i New York, USA) var en tysk lege og forsker. Han er kjent for å ha utviklet kobberspiralen (IUD) og for hans studie om kvinnens orgasme. I 1981, hundre år etter hans fødsel, ble G-punktet oppkalt etter ham.

Han tjenestegjorde som medisinsk offiser under første verdenskrig og ble tildelt Jernkorset.

Gräfenberg hadde jødisk bakgrunn, noe som skapte problemer for ham etter at nazistene tok makten i Tyskland. Han ble fengslet i 1937 etter å ha smuglet et verdigfullt frimerke ut av landet. Han fikk omsider hjelp av den amerikanske sykepleieren og samlivsrådgiveren Margaret Sanger slik at han ble løslatt. I 1940 flyttet han til New York hvor han åpnet en legepraksis.

Bibliografi
-----------

* *The Role of Urethra in Female Orgasm* 1950

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**50 m viltmål** eller **50 m løpende villsvin** er en ISSF-skyteøvelse innen grenen viltmål. Øvelsen blir skutt med en rifle i kaliber .22 Long Rifle mot en skive forestillende et villsvin som beveger seg sideveis. Skiva blir trukket tvers over en 10 meter bred åpning på 50 meters avstand fra skytteren. Øvelsen var ment å skulle være en erstatning for 100 m løpende hjort og kom med på OL-programmet i 1972. Selv om den ble erstattet av luftrifle-versjonen 10 m viltmål i 1992 blir det fremdeles konkurrert i øvelsen under verdensmesterskap og kontinentale mesterskap. 

På samme måte som i 10 m viltmål er det en vanlig utgave og en mixed utgave av øvelsen. I begge tilfellene blir halvparten av skuddene skutt mot en skive som beveger seg sakte (skiva er synlig i 5 sekunder) og den andre halvparten mot en skive som beveger seg raskt (skiva er synlig 2,5 sekunder). Dette tilsvarer hastigheter på 2 og 4 m/s, eller vinkelhastigheter i forhold til skytteren på omtrent 1.15-2.3 grader per sekund (0.02-0.04 rad/sek).

Forskjellen er bare at i mixed-utgaven vet ikke skytteren på forhånd om skiva kommer til å bevege seg sakte eller raskt.

Eksterne lenker
---------------

* Introduksjon til øvelsen
* Forklaring av øvelsen
* Championships

| * v
* d
* r
ISSF-anerkjente skyteøvelser |
| --- |
| Rifle | 
* 300 m rifle
	+ liggende
	+ match
* 300 m standardrifle
* 50 m rifle
	+ liggende
	+ match
* 10 m luftrifle

 |  |
| Pistol | 
* 50 m pistol
* 25 m pistol
* 25 m silhuettpistol
* 25 m grovpistol
* 25 m standardpistol
* 10 m luftpistol

 |
| Hagle | 
* Trap
* Dobbeltrap
* Skeet

 |
| Viltmål | 
* 50 m viltmål (mixed)
* 10 m viltmål (mixed)

 |
| 
* *Se også:* ISSF
* Skytesport

 |
**Sisovatnet** (lulesamisk: *Sijdasjávrre*) er en innsjø i Sørfold kommune i Nordland. Innsjøen ligger i et øde fjellområde rett ved Blåmannsisen. Innsjøen har sitt utløp mot vest hvor Fagerbakkelva renne i flere stryk og fosser ned til Øvervatnet, videre til Andkjelvatnet og tilslutt ut i Tørrfjorden. Elva har et fall på 660 meter på 4 kilometer.

Innsjøen er regulert som magasin for Siso kraftverk. Når vannstanden er høy, flyter vannet sammen med Rundvatnet i øst til ett magasin med areal 14,95 km². Til Sisovatnet overføres også vannføringen fra Løytavatnet i nord og fra Laksåga i sør.

Blåmannsisen har hatt elleve jøkulhlaup i perioden 2001–2020 som har ført store vannmasser ut i Sisovatnet. I det første tilfellet i 2001 økte vannstanden i Sisovatnet med 2,5 meter i løpet av mindre enn to døgn. Det er det bredemte vannet Øvre Messingmalvatn som av og til dreneres ut under en bretunge av Blåmannsisen, altså at vannet renner ut mellom isen og fjellgrunnen under. Vanligvis har Messingmalvatnan avrenning mot Sverige, men fordi isen de siste årene har blitt stadig tynnere skjer disse plutselige nedtappingene.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. februar 2018
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. februar 2018
3. ↑  «Sisovatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 5. februar 2018.
4. ↑  Sisovatnet på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 5. februar 2018
5. ↑  Amund Helland (1907). *Norges land og folk*. Aschehoug. s. 441.
6. ↑   Ryvarden, Leif (1991). *Norges isbreer*. Universitetsforlaget. s. 82. ISBN 8200374785.
7. ↑  «Jøkulhlaup». Siso Energi AS. Besøkt 4. oktober 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
La Bourdonnais, McDonnells største rival.
**Alexander McDonnell** (1798–1835) var en irsk sjakkspiller. 

McDonnell ble regnet som en av verdens sterkeste spillere tidlig på 1800-tallet, etter franske Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais.

Liv og virke
------------

Alexander McDonnell var sønn av en kirurg og fikk handelsutdannelse. En periode var han postert i Karibia, men i 1820 slo han seg ned i London. Han ble en velstående mann takket være den lukrative og lite arbeidskrevende posten som sekretær i *Committee of West Indian Merchants*.

Mye av den ledige tiden han hadde, brukte McDonnell over sjakkbrettene på Londons fasjonable *Westminster Chess Club*. I 1825 ble han elev av tidens ledende britiske sjakkspiller, William Lewis, men McDonnell ble snart så god at Lewis, som fryktet for sitt ry, nektet å spille mot ham mer.

W. D. Evans
Under en kort landlov rundt 1825–1826 vant sjøkapteinen William Davies Evans over McDonnell med det som nå blir regnet som den første utførelsen av evansgambit. Etter dette brukte McDonnell ofte evansgambiten selv.

I 1823 reiste McDonnell til Paris for å spille mot Louis-Charles Mahé de La Bourdonnais, men tapte de fleste partiene. Det gikk ikke stort bedre da de møttes i London mellom juni og oktober 1834: de spilte en serie på seks matcher, hvorav McDonnell vant én, La Bourdonnais fire, mens den siste ikke ble ferdigspilt. McDonnell vant 30 av enkeltpartiene, men tapte 44. 14 endte remis.

McDonnell var en utmerket blindsjakk-spiller. Han var fryktet for sine dristige angrep, men like mye for sitt usedvanlig langsomme spill. Dette var før sjakkurenes tid, og partiene hans kunne vare opp mot seksten timer.

McDonnell døde av en nyrelidelse før revansjeoppgjøret mot La Bourdonnais kom i stand. Han er bisatt på Kensal Green Cemetery i London i nærheten av rivalen La Bourdonnais.

Litteratur
----------

* William Greenwood Walker: *A Selection of Games at Chess, Actually Played in London by the Late Alexander McDonnell*, London 1836
* Carl Utterberg: *De la Bourdonnais versus McDonnell. The Eighty-Five Games of Their Six Chess Matches*. McFarland & Company. Jefferson, North Carolina 2005, ISBN 0-7864-2114-2

Referanser
----------

1. 1 2   www.geocities.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.chessgames.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.ulsterchess.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.icu.ie[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Tim Harding, «Evans, William Davies (1790–1872)», Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, mai 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander McDonnell – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Alexander McDonnell – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* Alexander McDonnell, chesshistory.com
* 1834 Labourdonnais - McDonnell Matches - matchresultater på Mark Weeks' sjakksider
* Edward Winter, Alexander McDonnell (2004)
* *Chess and Chess-Players* av George Walker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Dictionary of Irish Biography **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Alexander Lange** (født 5. juni 1792 på Akershus festning, død 6. januar 1867 i Christiania) var en norsk prest.

Liv
---

Han var sønn av magasinforvalteren på Akershus festning, Christopher Andreas Lange (1744–1809), og Christiane Holst (1758–1812). I 1817 ble han gift med Christine Castberg (1799–1851), en søster av sogneprest Peter Harboe Castberg. Sønnen Alexander Lange (1827–1857) utdannet seg til prest og skulle overta en norsk menighet i Amerika, men døde før avreisen.

I 1810 ble Lange student fra Christiania katedralskole og *cand. theol.* ved København Universitet i 1814. I 1817 ble han utnevnt til residerende kapellan i Stavanger, og i 1839 til sogneprest i Asker og forstander for lærerskolen Asker seminar. Fra 1854 til 1859 var han dessuten prost i Drammen prosti.

En utnevnelse til biskop i Tromsø avslo han og ble sittende som sogneprest i Asker til 1862, da han gikk av med pensjon.

Flere av Langes prekener ble utgitt i trykken. Han utga også et skrift om Peder Ringeneies henrettelse (1847). Han etterlot seg erindringer som ble utgitt av sønnen Chr. Lange som *Provst Alexander Langes Optegnelser om sit Liv og sin Samtid (1792–1863)* i 1905.

Utmerkelser
-----------

Lange ble ridder av St. Olavs Orden i 1859.

Litteratur
----------

* «Lange, Alexander», i Halvorsen, J.B. (1892). *Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880*. Kristiania: Den Norske Forlagsforening.

Referanser
----------

1. 1 2   Geni.com, Geni.com-ID 6000000081321410973, besøkt 28. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   id.worldcat.org, besøkt 28. august 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
***The Sea Rider*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Edwin L. Hollywood og med Harry T. Morey i hovedrollen.

Handling
--------

Webster Campbell og Alice Calhoun i forgrunnen og Harry T. Morey lengst til høyre.
Fiskeren Stephen Hardy har elsket Bess Halcomb siden hun var et lite barn. Så når faren hennes dør føler Stephen det som sin plikt å passe på kaptein Halcombs familie. Men når han kommer hjem fra en lengre reise, oppdager Stephen at broren hans Tom har forført Bess i hans fravær. Etter å ha tvunget Tom til å ta ansvar og gifte seg med Bess, kjøper Stephen en båt - kalt Trenton - og han seiler sin vei. En stund senere, mens han ligger ankret opp ved en havn i New York, legger Stephen merke til en ung kvinne som hopper i vannet. Så han redder henne, og hun forteller sin historie om forrådt kjærlighet - som ligner på Stephens egne erfaringer.

Stephen blir snart romantisk tiltrukket av den unge kvinnen, og lar henne overnatte om bord på Trenton. Men etter at Trenton skal ta på seg å frakte en last med eksplosiver, insisterer Stephen på at den unge kvinnen burde gå i land igjen. Men før skipet skal seile videre, blir Stephen imidlertid konfrontert med broren Tom. Han hadde forlatt Bess og, Stephen oppdager at han også hadde forrådt den samme kvinnen som Stephen nylig hadde blitt glad i. Men i den påfølgende konflikten mellom brødrene blir en lampe veltet, og hele fartøyet begynner å brenne.

Skuespillere
------------

* Harry T. Morey som Stephen Hardy
* Webster Campbell som Tom Hardy
* Van Dyke Brooke som Halcomb
* Alice Calhoun som Bess Halcomb
* Louiszita Valentine som jenta
* Frank Norcross som Squire Toler

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 14. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Sea Rider – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Sea Rider* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Diagram av skivene som brukes i 10 m viltmål.

**10 m viltmål** er en ISSF-skyteøvelse innen grenen viltmål. Øvelsen blir skutt med en luftrifle mot en skive som beveger seg sideveis. Skiva blir trukket tvers over en to meter bred åpning på 10 meters avstand fra skytteren. Skiva blir trukket i en av to mulige hastigheter, sakte eller raskt, hvor den er synlig i henholdsvis 5 eller 2,5 sekunder.
Øvelsen finnes i to forskjellige utgaver: den vanlige utgaven hvor man skyter et antall skudd hvor skiva beveger seg sakte, etterfulgt av samme antall skudd, men med rask hastighet på skiva, og mixed-varianten hvor man skyter like mange skudd mot mål med rask og sakte hastighet, men hvor rekkefølgen er ukjent for skytteren.
Øvelsen består av 30 skudd i hver hastighet for herrer i den regulære utgaven, og 20 skudd i hver hastighet for damer. Mixed-utgaven består av 40 skudd for alle skyttere.
Mennenes regulære utgave av øvelsen erstattet 50 m løpende viltmål på det olympiske programmet fra 1992, men etter lekene i 2004 ble den igjen tatt av programmet, noe som gjør at viltmålsskytterne ikke har noen olympisk øvelse i det hele tatt .

Referanser
----------

1. ↑  Rules amendments Arkivert 22. januar 2008 hos Wayback Machine. International Shooting Sport Federation, December 6, 2007

| * v
* d
* r
ISSF-anerkjente skyteøvelser |
| --- |
| Rifle | 
* 300 m rifle
	+ liggende
	+ match
* 300 m standardrifle
* 50 m rifle
	+ liggende
	+ match
* 10 m luftrifle

 |  |
| Pistol | 
* 50 m pistol
* 25 m pistol
* 25 m silhuettpistol
* 25 m grovpistol
* 25 m standardpistol
* 10 m luftpistol

 |
| Hagle | 
* Trap
* Dobbeltrap
* Skeet

 |
| Viltmål | 
* 50 m viltmål (mixed)
* 10 m viltmål (mixed)

 |
| 
* *Se også:* ISSF
* Skytesport

 |
**Moradabad** eller **Muradabad** (hindi: मुरादाबाद, urdu: مراداباد) er en by og kommune i distriktet med samme navn i den indiske delstaten Uttar Pradesh. Den ble grunnlagt i år 1625 av Rustam Khan, guvernøren av Katehr. Den mogulske prinsen Murad Baksh var navnegiveren, og gav byen navnet Moradabad. Byen er administrasjonssentrum i Moradabad distrikt. Ifølge den indiske regjeringen er Moradabad distrikt en av flere distriktet hvor det er muslimsk majoritet. Dette ble sagt på grunnlag av tall fra 2001-folketellingen, sosioøkonomiske indikatorer og grunnleggende fasilitetsindikatorer. Byen har en moské fra 1600-tallet. 

Moradabad ligger 167 km øst for Indias hovedstad, New Delhi, på bredden av elven Ram Ganga (en sideelv til Ganges). Den ligger gjennomsnittlig 185 moh. Byen er et samferdsels- og handelssenter. NH 24 (National Highway 24) går gjennom byen. Denne hovedveien går mellom New Delhi og Lucknow. Moradabad er kjent for sin storartede eksport av messingprodukter til Nord-Amerika, Europa og resten av verden. Av den grunn blir byen ofte kalt *Messingbyen* eller *Peetal Nagri* (på det lokale språket). I tillegg tjener Moradabad godt på fremstilling av bomullsvarer, tepper, glassvarer, kniver og klokker. Byen utmerker seg ved å være den største eksportøren av husflid i landet. Den har nå nærmere en million innbyggere, som tilhører forskjellige etnisiteter og trosretninger. 

Fra 1740 til 1773 var det rohillafolk (et pashtunfolk) som hadde herredømme over byen. I tiden fra 1801 frem til Indias uavhengighet i 1947 var Moradabad under britisk styre. 

Byen er Indias største produsent av Bangel

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Distriktets offisielle nettside (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**MT «Stena Sirita»** er et tankskip eid av P/R Stena Ugland Shuttle Tanker II DA. Det er bygget i 1999 på Tsuneishi Shipbuildingin i Tadotsussa i Japan. Det blir operert av Teekay i Stavanger. Den har Sandefjord som hjemby.

Det er klasset i Det Norske Veritas (med klassenotasjon malteserkors 1A1 Tanker for Oil ESP BOW LOADING HELDK E0 DYNPOS-AUTR VCS-2 CSA-2(25)) og flagget av Sjøfartsdirektoratet i «NOR»-registeret.

Skipet brukes i hovedsak til transport av olje mellom oljefelt i Nordsjøen og oljeraffinerier langs Nordsjøkysten.

Stena Sirita har søsterskipet MT «Stena Alexita».

Tekniske forhold
----------------

Skipet er 262,6 meter langt og 46 meter bredt. Det har dobbel bunn og doble sider for å redusere forurensing ved grunnstøting eller kollisjon. Det er på 127.535 dødvekttonn.

Skipet er utstyrt med et bauglastesystem for å kunne hente olje til havs. Den kan laste inntil 12.000 m³ olje i timen.

Skipet har helikopterdekk.

Skipet har et Kongsberg dynamisk posjoneringssystem klasse 2.

Referanser
----------

1. 1 2  M/T Stena Sirita Sjøhistorie

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 9188099 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MT «Stena Sirita» – DNVs skipsregister Rediger på Wikidata

* (en) MT «Stena Sirita» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
«Mor Godhjerta» har flere betydninger.
**Mor Go'hjerta** (egentlig **Anne Nilsen**, født **Anne Ellingsdatter** 27. august 1829 på Jevnaker, død 13. juni 1918) var handelskvinne i Kristiania på slutten av 1800- og begynnelsen av 1900-tallet.

Anne Nilsen giftet seg 13. april 1857 med stenhugger Lars Nilsen (født 1833 i Sverige) i Vestre Aker kirke (registrert i kirkebok for Vestre Aker 1857 side 34, nr. 42). Sammen fikk de angivelig 7 barn, men hvor bare 3 av dem kom til voksenalder. Dette var en tid hvor barnedødeligheten var påtakelig; Josefine Bernadine (født 10. august 1857, døpt i Oslo domkirke 6. september samme år, registrert i kirkebok for Oslo domkirke 1857, side 45, nr. 399) Nils er registrert med fødselsåret 1859/1860, ifølge folketelling fra Vestre Aker 1865 og Halvar Theodor (født i 1865). 

I 1860 fikk de Caroline som døde i 1861. I 1864 mistet de nok et barn med navnet Caroline, bare ti dager gammelt. I 1873 dør deres datter Fanny Emilie, ett år gammel, og i 1874 dør Anne Louise, seks år og ti mnd.

Frem til de omsider flyttet til Maridalsveien 242 (husnummer kom for øvrig først rundt århundreskiftet) på Sagene i 1872, bodde familien på Stranden gård i Aker sogn. Det kan se ut til at Anne bodde her frem til sin død i 1918. Hun ble enke i 1891. I folketellingen fra 1910, står sønnen Halvor oppført med samme bosted. 

Fra flere kilder, inkludert fra dagens slekt, startet Anne Nilsen med stor sannsynlighet sin egen melke- og delikatesseforretning i 1875. Hennes mann ble beskrevet som med redusert helse, og hun var nødt til å finne et levebrød for seg og sine. Hun fikk sitt tilnavn da hun var raus med å gi kreditt til fattigfolk, som det var mange av i arbeiderstrøkene på Bjølsen og Sagene. Og når det viste seg at kundenes evne til å betale tilbake var mindre enn viljen til å gjøre opp, slettet hun gjerne gjelden, men fortsatte å gi betalingshenstand.

I 1947 bestemte Oslo kommune at en blindvei på Bjølsen, nordover fra krysset Maridalsveien/Sarpsborggata, skulle oppkalles etter Annes tilnavn «Mor Go’hjertas vei». Det er også en barnehage i området som har fått tilnavnet.

Hun ble begravet den 18. juni 1918 på Nordre gravlund.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hvem var «Mor Go’hjerta»?». *Sogn kultur- og historielag*. 8. juni 2016. Besøkt 27. oktober 2021.
3. ↑  «001 Anne Nilsen - 01 - 0097 Maridalsveien 242 - 084 - Tellingskretsoversikt - Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 27. oktober 2021.
4. ↑  «Maridalsveien…». *A-Magasinet*, 29. september 1973.
5. ↑  Lauritsen, Janina (26. juli 2018). «Er du snill, kan du kalles Mor Go'hjerta. Men hvem var den snille damen?». *Nordre Aker Budstikke* **(norsk)**. Besøkt 27. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Kart over King George Island
Polens forskningsstasjon Arctowski i Admiralty Bay
**Admiralty Bay** er en bukt på sørsiden av King George Island i den antarktiske øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Bukta er irregulær med tre fjordarmer og har en bredde på 8 km ved innseilingen. Det er ca. 16 km fra innløpet til innerst i bukta. Navnet forekommer på et kart fra 1822 og er internasjonalt etablert.

Sammen med Port Foster på Deceptionøya, har Admiralty Bay Sør-Shetlandsøyenes beste ankringsforhold grunnet moderat vanndybde og god beskyttelse mot Sørishavet. Det norske hvalkokeriet «Admiralen» benyttet Admiralty Bay som havn fra januar 1906, og var dermed først til å etablere moderne hvalfangst sør for Sør-Georgia.

Storbritannia etablerte en forskningsstasjon her i 1947 (*Base G*), som frem til den ble stengt i 1961 drev forskning innen geologi, meteorologi og glasiologi. Restene etter stasjonen ble fjernet av personell fra den nærliggende brasilianske forskningsstasjonen Comandante Ferraz i 1996/97. Polen og Peru opererer også hver sin stasjon i Admiralty Bay, henholdsvis Arctowski og Machu Picchu.

Admiralty Bay ble i 2006 utpekt til et spesielt forvaltningsområde i Antarktis (ASMA) for å beskytte miljøet og bevare stedets enestående biologiske, økologiske, historiske og estetiske verdier.

Referanser
----------

1. ↑  Admiralty Station – History Arkivert 12. juli 2015 hos Wayback Machine.. British Antarctic Survey
2. ↑  Jeff Rubin (2005). *Antarctica* **(engelsk)**. Lonely Planet. s. 183. ISBN 1741045495.
3. ↑  Environmental management and monitoring of Admiralty Bay Arkivert 10. april 2009 hos Wayback Machine..

Litteratur
----------

* Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. ISBN 0955292409.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Klarna Bank AB** er en svenskbasert IT-foretak som spesialiserer seg på betalingløsninger over internett. Klarnas kjernetjeneste er fakturabehandling, hvor både selgers og kjøpers sikkerhet ivaretas, ved at varen betales etter ankomst. Rundt 50 % av elektronisk handel i Sverige går igjennom Klarnas systemer. Selskapet har mer enn 2500 ansatte, og de fleste av dem jobber på hovedkontoret i Stockholm.

Historie
--------

I 2005 deltok de tre grunnleggerne Sebastian Siemiatkowski, Niklas Adalberth og Viktor Jacobsson i Handelshøyskolen i Stockholm årlige entreprenørkåring med deres ide om å gjøre kjøp og salg via nettet sikrere.

I slutten av 2007 ble selskapet Investment AB Öresund investor for selskapet.

Tre å senere begynte Klarna å tilby tjenester til Norge, Finland og Danmark.

I 2010 begynte Klarna også å tilby tjenestene sine i land som Tyskland, Nederland, og i mai samme året, ble det San Francisco baserte selskapet Sequoia Capital investor for selskapet.

Gjennom 2010 økte Klarna resultatet sitt med over 80% til 54 millioner USD.

I 2012 begynte Klarna å tilby tjenester i Østerrike og Sverige.

I 2013 ble Klarna og Tyske SOFORT AG funsjonert etter at Klarna ervervet SOFORT Banking. Begge selskapene ville nå forsette å tilby sine produkter side om side på frittstående basis.

Referanser
----------

1. ↑  «Klarna». Crunchbase. Besøkt 28. juni 2015.
2. ↑  Mike Butcher (4. mai 2011). «Klarna acquires Analyzd to tie social to finance and payments». Techcrunch. Besøkt 28. juni 2015.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Bolivias flagg Bolivia |
| Friidrett: |
| Friidrett Bolivarianske leker |
| Gull | Lima 1947–48 |  200 m |
| Sølv | Lima 1947–48 |  100 m |
| Sølv | Lima 1947–48 |  80 mH |
| Sølv | Lima 1947–48 |  Høydehopp |
| Bronse | Lima 1947–48 |  50 m |

**Carmen Rosa Soto** er en boliviansk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp, hekkeløp og høydehopp. Hun vant fem medaljer under Bolivarianske leker 1947–48.

Idrettskarriere
---------------

Soto deltok i Bolivarianske leker 1947–48, og vant der fem medaljer. Hun vant 200 meter, og fikk sølv på 100 meter, 80 meter hekk og i høydehopp. I tillegg fikk hun bronse på 50 meter, bak Julia Sánchez fra Peru og Julia Iriarte fra Bolivia.

Referanser
----------

1. ↑  Andes - *Bolivia Olímpica Capítulos VI - Los Juegos Deportivis Bolivarianos*, besøkt 17. november 2020.
2. ↑  GBR Athletics - *Bolivarian Games*, besøkt 17. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
Passasjertog på Nouméa stasjon omkring 1905
Restene av et damplokomotiv på forhenværende Païta stasjon.
**Jernbanen på Ny-Caledonia** besto av en smalsporet bane (sporvidde 914 mm eller 3 fot) på 29 kilometer mellom hovedstaden Nouméa og Païta på sørvestkysten av øya Grande-Terre. Planleggingen av banen ble startet allerede i 1884 av de franske koloniherrene med guvernør Pallu de la Barrière i spissen. Linjen var ment å skulle forbinde byene Nouméa og Bourail som ligger omkring 160 km fra hverandre.

Byggingen ble ikke påbegynt før 1901, og den første seksjonen på 17 kilometer mellom Nouméa ble og Dumbéa åpnet i 1904. Finansielle problemer gjorde at byggingen videre mot Bourail stoppet opp. I 1908 ytret kullgruveselskapet *Société des Charbonnages de Nouvelle-Calédonie* ønske om jernbaneforbindelse til gruvene nær Nondoué nord for Dumbéa, og foreslo en forlengelse av banen til Païta. Provinsforsamlingen på Ny-Caledonia godkjente forslaget, og arbeidet med forlengelsen startet i mai 1910. Forlengelsen innebar en ny bro på 79 meter og enda en tunnel (i tillegg til tunnelen på den første baneseksjonen). I januar 1914 åpnet forlengelsen til Païta, men utbruddet av første verdenskrig betød at planer om videre forlengelse av linjen ble skrinlagt for godt.

Trafikkgrunnlaget for banen var magert, og det varme fuktige klimaet tærte på infrastrukturen, noe som drev vedlikeholdskostnadene i været. Jernbanen gikk med underskudd hele tiden, og i 1939 ble det besluttet å legge den ned. Sporet ble imidlertid ikke fjernet, og i 1942 under andre verdenskrig ble banen nok en gang tatt i bruk. Denne gangen var det militære styrker fra USA som trengte transporttjenestene i forbindelse med krigen i Stillehavet. Etter krigens slutt i 1945 ble banen lagt ned for godt, og sporet ble fjernet. I dag finnes bare noen rester av stasjonsplattformer og banetraséen igjen, samt vrakrester av et damplokomotiv (bildet).

Kilder
------

* Georges Coquilat: Ma nouvelle Caledonie - La petit train (fransk) Besøkt 12. august 2017
* Le Blog de Dumbéa: Histoire de train (franskspråklig blogg) Besøkt 12. august 2017

| * v
* d
* r
Jernbane i Oseania |
| --- |
| 
* Australia
* Fiji
* Hawaii
* Nauru
* New Zealand
* Ny-Caledonia
* Papua Ny-Guinea

 |  |
**Passarowitz-traktaten** eller **Požarevac-traktaten** var en fredsavtale mellom Det osmanske rike på den ene siden og Habsburg-monarkiet og republikken Venezia på den andre. Den ble underskrevet den 21. juli 1718 i den osmanske i byen Požarevac (i dag tilhørende Serbia). I freden tapte osmanene mye territorium i Balkan, noe som stanset deres driv mot vest.

Bakgrunn
--------

Mellom 1714 og 1718 hadde de muslimske osmanene ført en vellykket krig mot republikken Venezia i Hellas og på Kreta i den osmansk-venetianske krig, men ble beseiret i slaget ved Petrovaradin i 1716 av østerrikske tropper ledet av Eugene av Savoia i den østerriksk-osmanske krig.

Fredsavtalen reflekterte den militære situasjonen. Det osmanske riket tapte til Østerrike følgende områder: Banat og sørøstlige Srem (Syrmia), den sentrale delen av dagens Serbia (fra Beograd til sør for Kruševac), en tynn stripe av nordlige Bosnia og Oltenia (Vesle-Valakia). Venezia måtte avgi Peloponnes (kjent som Morea på denne tiden) som var blitt oppnådd via freden i Karlowitz, foruten også dets siste gjenværende utposter på Kreta, og fikk kun De joniske øyer (med osmanskokkuperte Kythira som den del av disse øyene) og byene Preveza og Arta på fastlandet i Epirus. I Dalmatia, langs kysten av Adriaterhavet, gjorde Venezia en del framgang og fikk områdene Sinj, Imotski og Vrgorac i innlandet.

Resultatet av avtalen var gjenopprettelse av Habsburg-monarkiets administrasjon over det meste av området som i dag er Serbia som det hadde midlertidig okkupert under den store tyrkiske krig som ble utkjempet mellom 1688 og 1699, og etableringen av kongedømmet Serbia som et kronland. Som følge av Passarowitz-traktaten ble også et annet kronland av Habsburg-monarkiet etablert, kjent Banat av Temeswar.

Etter ytterligere en østerriksk-osmansk krig i 1739 som ble konkludert med Beograd-traktaten skaffet Det osmanske rike nordlige Bosnia, habsburgernes Serbia (inkludert Serbia), de sørlige delene av Banat av Temeswar og Oltenia.

Referanser
----------

1. ↑  «Treaty of Passarowitz», *Encyclopædia Britannica*.
2. ↑  Ingrao, Charles W.; Pesalj, Jovan; Samardzic, Nikola (2011): *The Peace of Passarowitz, 1718*, s. 160 ff

Litteratur
----------

* Ingrao, Charles W.; Pesalj, Jovan; Samardzic, Nikola (2011): *The Peace of Passarowitz, 1718*, Purdue University Press

Eksterne lenker
---------------

* (en) Treaty of Passarowitz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Treaty of Passarowitz». *Encyclopædia Britannica*.
* Teksten til Passarowitz-traktaten på engelsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Adnanittene** er «arabiserte» arabere, som ifølge islamsk tradisjon nedstammer fra Adnan. De var fra nordre, sentrale og vestre Arabia, til forskjell fra qahtanittene fra det sørlige og sørøstre Arabia som var av den pureste arabiske bakgrunn.

Gianluca Paolo Parolin fremholder at

«de *arabiserte eller arabiserende arabere* antas å være etterkommerne av Ishmael gjennom Adnan, men i dette tilfelle følger ikke genealogien nøyaktig den bibelske linje. Merkelappen *arabisert* skyldes den tro at Ishmael talte hebraisk (*sic!*) inntil han kom til Mekka, der han giftet seg med en jemenittisk kvinne og lærte seg arabisk. Begge genealogiske linjer får tilbake til Sem, sønn av Noa, men bare adnanittene kan regne Abraham blant sine stamfedre, og slik kan linjen fra Mohammed, profetenes segl (khatim al-anbiya'), spores tilbake til Abraham. Samtidens historiografi har avdekket dette genealogiske systems indre koherens, og påpekt at støttende evidens ikke har latt seg finne; distinksjonen mellom qahtanitter og adnanitter betraktes til og med som en frukt av den umajjadiske epoke, da det raste fraksjonskriger (al-niza al-hizbi) i det unge islamske rike».

Referanser
----------

1. 1 2  Parolin, Gianluca P. (2009). *Citizenship in the Arab World: Kin, Religion and Nation-State*. s. 30. ISBN 978-9089640451.
2. ↑  Charles Sanford Terry (1911). *A Short History of Europe, from the fall of the Roman empire to the fall of the Eastern empire*. Taylor & Francis. ISBN 978-1112467356. Besøkt 4. februar 2013.
3. ↑  Luwīs ʻAwaḍ (1987). *The Literature of ideas in Egypt, Part 1*. Indiana University. s. 146. ISBN 978-1555400651. Besøkt 4. februar 2013.
***Thlaspidula*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, bredt ovale, blanke, gulaktige skjoldbiller, midtpartiet mer eller mindre mørkt. Sett fra siden er de kjegleformede, ovenfra nesten sirkelrunde. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er kraftig utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen rund. Pronotum er rundet, dekkvingenes "skuldre" spisst framskytende. Oversiden er knapt synlig punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.
Artene er knyttet til planter i familien Oleaceae og Verbenaceae.

Utbredelse
----------

Slekten er vidt utbredt i Indonesia og Ny-Guinea.

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Thlaspidula*** Spaeth, 1901
							+ *Thlaspidula boisduvali* (Boheman, 1854)
							+ *Thlaspidula fimbriata* Spaeth, 1901
							+ *Thlaspidula moseri* (Spaeth, 1915)
							+ *Thlaspidula muelleri* (Spaeth, 1903)
							+ *Thlaspidula riedeli* Borowiec & Swietojanska, 2001
							+ *Thlaspidula stellifera* (Spaeth, 1912)

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Thlaspidula* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Thlaspidula* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Thlaspidula* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Thlaspidula* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Defensie Cyber Commando** (**DCC**) er en kommando i det nederlandske forsvaret som har ansvar for integrasjon av cyberoperasjoner i militære operasjoner. DCC ble opprettet 25. september 2014, og er i full drift tidlig i 2017.

Etablering og organisering
--------------------------

Etableringen av DCC var et resultat av cyberforsvarsstrategien for 2012, hvor det blant annet ble bestemt at det nederlandske forsvaret skal være i stand til å utføre cyberoperasjoner selv.[1] I den fire år lange etableringsfasen vil DCC koste anslagsvis 50 millioner euro, med forventet kostnad på 21 millioner euro per år.[2]

Kommandoen besto i begynnelsen av 2014 av totalt 60 personer fra alle fire våpengrener, inkludert 14 personer ansatt i selskapet Fox-IT med kompetanse til å utføre hacking.[3] [4]

I tillegg til en stab består DCC av tre avdelinger:

* Operasjoner, i støtte til operative militære avdelinger
* Teknologi, for utvikling av offensive og defensive cyberkapasiteter
* Kompetansesenter for cyberforsvar, for styrking av kunnskap og innovasjon i cyberdomenet.

Eksterne lenker
---------------

* Forsvaret Cyber Command, nye operative kapasitet
* Beslutningsprosessen i cyberoperaties

|  |
| --- |
| **Kilder, noter og/eller referanser**
1. ↑  Defensie.nl: Cyber Defence-Strategi
2. ↑  AD.nl: Hær finner 150 whizzkids for Cyber Command, 2-11-2013
3. ↑  Tweakers.net: forsvarsminister åpner Cyber Command krijgsonderdee, 25-9-2014
4. ↑  EenVandaag.nl: Hva skjer når Forsvaret Cyber Command?, 26-9-2014
 |
**Thomas-teoremet** er en sosiologisk teori som første gang ble formulert av W. I. Thomas (1863–1947) og D. S. Thomas (1899–1977) i 1928:

> Hvis mennesker definerer situasjoner som virkelige, så blir de virkelige i sine konsekvenser.[1]
> 
> 
> 

Med andre ord vil tolkningen av en situasjon påvirke handling. Tolkningen er ikke objektiv. Handlinger er påvirket av subjektive synspunkt på situasjoner. Om disse synspunktene er objektivt korrekte, er ikke viktig når det gjelder å styre individers handlinger.

Klassiske eksempler
-------------------

Hvis mange mennesker blir overbevist av et falskt rykte om at banken deres har gått konkurs, og alle drar til banken for å ta ut pengene sine, vil banken bli konkurs i virkeligheten, selv om krisen kun startet som et rykte.

Oljekrisen på 70-tallet resulterte i en toalettpapirkrise. Ryktet om at det var forventet at toalettpapir skulle forsvinne fra butikkhyllene som resultat av nedgang av oljeimport førte til at folk hamstret toalettpapir. Denne hamstringen forårsaket en mangel på toalettpapir i butikkene, som lot til å bekrefte ryktene.

Se også
-------

* Selvoppfyllende profeti

Referanser
----------

1. *The child in America: Behavior problems and programs.* W. I. Thomas and D.S. Thomas. New York: Knopf, 1928: 571-572
**Defense Counterintelligence and Security Agency** (**DCSA**), tidligere **Defense Security Service** (**DSS**), er en amerikansk føderal etat underlagt Forsvarsdepartementet. Den ble etablert i 1972 som Defense Investigative Service (DIS) og fikk sitt nåværende navn i 2019.

DCSA er fagmyndigheten som skal koordinere forebyggende sikkerhetstiltak og kontrollere sikkerhetstilstanden i de virksomheter som er tilknyttet USAs forsvar, herunder sikkerhetsklarering. Forebyggende sikkerhetstjeneste omfatter alle tiltak for å sikre skjermingsverdig informasjon og skjermingsverdige objekter mot sikkerhetstruende virksomhet som spionasje, sabotasje og terrorhandlinger. Det er informasjon og objekter med betydning for nasjonal sikkerhet som i denne sammenheng regnes som skjermingsverdige.

1. oktober 2019 ble organisasjonen omdøpt til Defense Counterintelligence and Security Agency (DCSA) og fikk overført oppgaver innen sikkerhetsklarering fra National Background Investigations Bureau.

Se også
-------

* Defense Criminal Investigative Service

Referanser
----------

1. ↑  Historikk om DSS
2. ↑  Adresser for DSS
3. ↑  FAQ om DSS
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Defense Security Service – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
USAs forsvar |
| --- |
| Forsvarsdepartementet  **·** Den militære sjefsnemndArmédept. **·** Marinedept. **·** Flyvåpendept. |
| Grener | Hæren  **·** Flyvåpenet  **·** Romvåpenet  **·** Marinen  **·** Marinekorpset  **·** Kystvakten | USAs flagg |
| Hovedkommandoer | 

|  |  |
| --- | --- |
| Geografiske | NORTHCOM  **·** SOUTHCOM  **·** CENTCOM  **·** EURCOM  **·** AFRICOM  **·** INDOPACOM  **·** SPACECOM |
| Funksjonelle | CYBERCOM **·** STRATCOM  **·** SOCOM  **·** TRANSCOM |

 |
| Etater | DARPA  **·** DeCA  **·** DCAA  **·** DCMA  **·** DFAS  **·** DHA  **·** DISA  **·** DIA  **·** DLSA  **·** DLA  **·** DSCA  **·** DCSA  **·** DTRA  **·** MDA  **·** NGA  **·** NSA  **·** PFPA |
| Portal:USA  **·** Kategori |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Edward Russell Ayrton** (født 17. desember 1882 i Wuhu i Kina, død 18. mai 1914 i Tissa Tank ved Tissamaharama på Ceylon) var en engelsk egyptolog og arkeolog.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av William Scrope Ayrton (en britisk konsulatfunksjonær i Kina) og Ellen Louisa McClatchie, og ble født i 1882 (tilfeldigvis det samme året som grunnleggelsen av Egypt Exploration Fund). Han ble utdannet ved St Paul's School, i London.

### Karriere

Ayrton begynte sin karriere innen egyptologi 20 år gammel ved å assistere William Matthew Flinders Petrie pioneren innen systematisk metodikk i arkeologien. Han tilsluttet seg Petrie på Egypt Exploration Funds utgravninger i Abydos (som ble påbegynt i 1899) fra 1902 til 1904.

Ayrtons første uavhengige arbeid var utgravningen var funnstedet Shunet ez Zebib (i Abydos) fra det 2. dynastiet. Seinere arbeidet han nære Ghurab med William L. S. Loat.

I 1904–05 gravde han ut og dokumenterte graver av flere oldtidsprinsesser funnet i gravtempelkomplekset til kong Mentuhotep II i Deir al-Bahari, som del av ekspedisjonen ledet av Édouard Naville og Henry Hall.

Mens han arbeidet for Theodore M. Davis i Egypts Kongenes dal fra 1905 til 1908 oppdaget han følgende gravsteder:

* KV47 (til faraoen Siptah, i 1905)
* KV55 (Amarna perioden, (usikkert hvem sin grav) i 1907)
* KV56 (til et kongelig barn, i 1908) og
* KV57 (til faraoen Horemheb, i 1908).

Han ledet også eller deltok i utgravningene av følgende gravkammere:

* KV2, KV10, KV46, KV47, KV48, KV49, KV50, KV51, KV52, KV53, KV54, KV56, KV57, KV59, og KV60.

1908–09 arbeidet han igjen med Loat med utgravninger blant gravkammer fra det 6. dynastiet i Abydos og også en førdynastisk gravlund i El Mahasna.

I 1911 gikk han inn i en stilling i De arkeologiske undersøkelsene på Ceylon. Den 18. mai 1914 druknet han mens han var på jakt i en ulykke på innsjøen Tissa Tank, Tissamaharama, i det sørlige Ceylon (nå Sri Lanka).

Bibliografi
-----------

* E. R. Ayrton, "Discovery of the tomb of Si-ptah in the Bibân el Molûk, Thebes", PSBA, 28, 1906.
* Edward R. Ayrton and W. L. S. Loat, "Pre-dynastic cemetery at El Mahasna", 1911, London.
* Edward R. Ayrton, "The Date of Buddhadasa of Ceylon from a Chinese Source". *Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland*, 1911.
* Edward R. Ayrton, "The Excavation of the Tomb of Queen Tîyi", *The Tomb of Queen Tîyi*, ed. Nicholas Reeves, San Francisco, KMT Communications, 1990.

Eksterne lenker
---------------

* Oppdagelser og utgravninger av Ayrton
* Tutankhamuns begravelse – spesialutstilling i Metropolitan Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Arkeologi
**Mosenettvinge** (*Osmylus fulvicephalus*) er en nettvinger som tilhører mosenettvinger. Den finnes ved bekker i skogsområder, nord til Sør-Sverige, ikke i Norge. I Europa er den utbredt i vest.

Utseende
--------

Mosenettvinge ligner artene i familien gulløyer (Chrysopidae). Kroppen er 40-50 millimeter lang. Kroppen er grå-svart. Vingene er store og holdes taklagt bakover kroppen i hvile. Vingene er klare uten farger og har flere markerte mørke flekker. Ribbenettet et omfattende og tett slik som det er vanlig hos insekter i gruppen nettvinger. Hodet er rødlig på farge, lite og rundt og har to store fasettøyne. Munnen er nedoverrettet og antennene er lange og trådformede. 

Larvene er mørke, nesten svarte.

Levevis
-------

Mosenettvinge finnes i skogsområder med klipper (berg), ved små bekker der vannet er klart (reint). De voksne flyr i mellom mai og juli. 

Larvene lever under steiner og røtter langs bredden av bekken, som rovdyr på insekter og makk. Ofte lever flere larver i grupper. De overvintrer som store larver og forpupper seg om våren, i mai, i en kokong.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 31. juli 2020. Besøkt 31. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *mosenettvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *mosenettvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *mosenettvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *mosenettvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *mosenettvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *mosenettvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Osmylus fulvicephalus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Osmylus fulvicephalus* - Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr
* Norsk Entomologisk forening
**Pierluigi Carafa** (den yngre) (født 4. juli 1677 i Napoli i Italia, død 15. desember 1755 i Roma) var en av den katolske kirkes kardinaler, og var tilknyttet Den romerske kurie og det pavelige diplomati, blant annet som nuntius i Toscana. 

Han ble utnevnt til kardinal i september 1728 av pave Benedikt XII, med *Santa Prisca* som tittelkirke. 

Han deltok ved konklavet 1730 som valgte pave Klemens XII, og konklavet 1740 som valgte pave Benedikt XIV.

Andre kardinaler i samme slekt var Filippo Carafa della Serra (kreert 1378), Oliviero Carafa (kreert 1467), Carlo Carafa (1555), Diomede Carafa (1555), Alfonso Carafa (1557), Antonio Carafa (1568), Decio Carafa (1611), Pier Luigi Carafa (1645), Carlo Carafa della Spina (1665), Fortunato Ilario Carafa della Spina (1686), Francesco Carafa della Spina di Traetto (1773), Marino Carafa di Belvedere (1801), og Domenico Carafa della Spina di Traetto (1844). På morssiden var han beslektet med pave Paul V (1605–1621).

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w68x40kr, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ICCU
 |
**Verband Fortschrittlicher Frauenvereine** (VFF) var en tysk kvinnesaksorganisasjon som ble grunnlagt i 1899. *Forbundet for fremskrittsvennlige kvinneforeninger* samlet foreninger som ønsket å politisere programmet til Bund Deutscher Frauenvereine, BDF. Et av de radikales fremste mål var kvinnelig stemmerett. I 1907 ble de to forbundene igjen forent.

Etter at BDF var stiftet i 1894, svarte de radikale Lina Morgenstern (1830–1909), Minna Cauer, Jeanette Schwerin (1852–1899) og Marie Raschke (1850–1935) med å avholde en kongress i Berlin. Kongressen samlet 17 000 deltakere fra 14 land. De radikale hadde som mål å heve de sosiale vilkårene for arbeiderkvinnene, bedre gymnasutdannelsen for jenter, innføre stemmerett for kvinner og styrke den abolisjonistiske sedelighetsbevegelse. Senere ble ekteskapsformen, tilgangen for kvinner til alle yrker og opphevelsen av funksjonærsølibatet (avskjed av kvinner ved inngåelse av ekteskap) blant kravene. VFF gikk ikke med på Helene Langes ideer om fordelingen oppgaver på kjønnene, og heller ikke BDFs skarpe linje mot sosialdemokratiet.

Referanser
----------

1. 1 2  Sylvia Schraut (2019). «Über Verband Fortschrittlicher Frauenvereine». Besøkt 28. november 2021.
2. ↑  Schüller, Elke. «Anita Augspurg | bpb». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 28. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Nymfeum i Jerash
 Takmosaikken i nymfeet Saint-Sulpice Seminary i Issy-les-Moulineaux, Frankrike, 1600-tallet.
**Nymfeum** eller **Nymphaeum** (gresk: *Nymphaion*, latin: *Nymphæum*) var i antikkens Hellas og i Romerriket en type grotte- eller kildehelligdom vigslet til nymfer, særlig de som lå ved vannkilder.

Disse monumentene var opprinnelig naturlige grotter, som tradisjonen utpekte som steder hvor kvinnelige vesener, nymfer, hadde tilholdssted. I Romerriket ble nymfeer utviklet til storslagne anlegg med blant annet fontener og bassenger. Flere av de mest kjente nymfeene lå på Esquilinen i Roma, og et i Miletos. I større palasser innredet man iblant et nymfeum med sentral grunnplan, som for eksempel i Hadrians villa i Tivoli. Et nymfeum dedikert en lokal vannymfe ved navn Coventina i romersk Britannia ble bygget langs Hadrians mur.

I den tidlige kristne tid kunne et slikt nymfeum taes i bruk som dåpsrom, baptisterium. I den gamle kristne kunsten kalles også en brønn for renselser i forgården for nymfeum.

Nymfeum fikk betydning i den arkitektoniske utformingen med mosaikk fra gulv til vegger og takhvelving på 100-tallet. I begynnelsen var de ofte dekorert med geometriske mosaikker som ofte innlemmet skjell, men mot slutten av århundret kunne de også inneholde mer ærgjerrige figurer.

I renessansen ble byggingen av lignende anlegg fornyet, noe Villa d'Este er et eksempel på. 

På 1960-talleet bygde den østerrikske billedkonstneren Ernst Fuchs et nymfeum som kan besøkes ved *Privatmuseum Ernst Fuchs* i Wien.

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1937). *Svensk uppslagsbok. Bd 20*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 412.
2. ↑  Dunbabin, Katherine M.D. (1999): *Mosaics of the Greek and Roman world*, Cambridge University Press, ISBN 0-521-00230-3, ISBN 978-0-521-00230-1, s. 236-250

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Thorvald Hellesen** (1862–1894) var en norsk høyesterettsadvokat.

Hellesen ble student allerede som sekstenåring i 1878. Han studerte først filologi, men byttet senere til jussen, og ble cand.jur. i 1885. Etter en tid som fullmektig hos Thorvald Emil Bing Heiberg ble Hellesen selv høyesterettsadvokat i 1889. I 1887 gav han ut han boken *Kort oversikt over Statsøkonomien*.

Han var i flere år medlem i Kristiania Seilforening, og var foreningens formann i 1893–1894. Han var også formann i Det Norske Studentersamfund i to semestre i 1887.

Hellesen var gift med Ida f. Selmer, datter av statsminister Christian Selmer. Han var far til motstandskvinnen Sylvia Salvesen, kunstmaleren Thorvald Hellesen og piloten Christian Preuthun.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Studenterne fra 1878 : biografiske meddelelser samlede i anledning af deres 25-aars studenterjubilæum, side(r) 69[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Dødsfald». *Morgenbladet*, 30. januar 1894.
3. 1 2 3  *Studenterne fra 1878: biografiske meddelelser samlede i anledning af deres 25-aars studenterjubilæum*. Kristiania: Aktie-bokgtrykkeriet. 1902. s. 69-70.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |