recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Skisse over Louisenstadtkanalen. Den tidligere Berlinmuren markert med rød strek.
**Luisenstadtkanalen** (tysk: *Luisenstädtische Kanal*) er en tidligere kanal i den historiske bydelen Louisenstadt i Berlin. Kanalen som ble åpnet i 1852, var en forbindelse mellom Spree og Landwehrkanal (Urbanhafen). Idag forbinder den ortsteilene Kreuzberg og Mitte. I 1926 ble kanalen delvis fylt igjen og omgjort til park. Oppføringen av Berlinmuren i 1962 medførte at grensen mellom Øst- og Vest-Berlin løp langs den nordlige del av kanalen. Luisenstadtkanalen ble delvis ødelagt under den andre verdenskrigen, men er etter 1991 delvis rekonstruert. Den er oppkalt etter Louise av Mecklenburg-Strelitz.

Luisenstadkanalen ble tegnet av Peter Joseph Lenné basert på planer av Johann Carl Ludwig Schmid og bygget mellom 1848 og 1852. Kanalen var en del av Berlins vannveier og skulle også drenere landområdene omkring. Ved konstruksjone ble det også vektlagt estetiske hensyn, bl.a. med tanke på å utvikle bydelen. Kanalen er derfor meget dekorativt anlagt og langs bredden er det oppført bygårder i nyklassisistisk stil.

Kanalen fikk liten betydning som vannvei og i 1926 ble den fylt igjen. Daværende bygartner i Berlin Erwin Barth, gjorde bl.a. det kunstgrep ikke å fylle kanalen til gatenivå, men kun til det opprinnelige nivå av vannspeilet. Murene langs bredden ble beholdt og forøvrig ble hele kanalstrekningen parkmessig anlagt med ulike temaer.

Sankt Michael kirken ligger ved Engelbecken.

Bildegalleri
------------

* Engelbecken og Kaiser Franz Grenadier Platz ca 1900Engelbecken og Kaiser Franz Grenadier Platz ca 1900
* Michaelskirken og vannspeilet Engelbecken i 2004Michaelskirken og vannspeilet Engelbecken i 2004
* Kanalens midtakse vinterstid Foto: Lienhardt SchulzKanalens midtakse vinterstid Foto: Lienhardt Schulz
* Wassertorplatz  Foto: Lienhard SchulzWassertorplatz  Foto: Lienhard Schulz
* Oranienstrasse  Foto: Georg SlickersOranienstrasse  Foto: Georg Slickers

Eksterne lenker
---------------

* (en) Luisenstädtischer Kanal – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Luisenstädtischer Kanal – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Berlins liste over kulturminnesmerker

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**OL-aksjen** var en innsamlingsaksjon i forbindelse med OL på Lillehammer i 1994. På tross av navnet var det ikke en aksje eller et verdipapir, men heller et diplom og en pin som viste at man hadde donert penger til Lillehammer-OL.

OL-aksjen ble til etter et initiativ av LOOC-president Gerhard Heiberg.[1] Den første «aksjen» ble utdelt til statsminister Gro Harlem Brundtland i 1991, som auksjonerte bort sitt signerte eksemplar til inntekt for lekene.[2]

Det fantes tre nivåer i innsamlingsaksjonen: «folkeaksjen» som kostet kr. 194,40, «bedriftsaksjen» som kostet kr. 1994, og et opplag Jakob Weidemann-serigrafier til en pris av kr. 19 949 / stk.[3] Norges drøyt 12 000 idrettslag stod for salget.[2] «Aksjene» solgte i utgangspunktet dårlig, og sensommeren 1992 hadde LOOC knapt nok klart å dekke inn de administrative kostnadene.[1] Vinteren 1993 hadde imidlertid salget tatt seg noe opp slik at det var solgt 40 000 eksemplarer av «folkeaksjen» og 1500 eksemplarer av «bedriftsaksjen».[3]

Referanser
----------

1. 1 2  Anda, Torgeir: «OL-mynter høyt i kurs». *Dagens Næringsliv* 28. august 1992.
2. 1 2  «Gro i perlehumør stjal showet i Lillehammer». *NTBtekst* 17. september 1991.
3. 1 2  Aabø, Jarle: «OL-aksjene selger». *Dagens Næringsliv* 5. april 1993.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Jugoslavias flagg Jugoslavia |
| EM i beachhåndball |
| Bronse | Spania 2002 | Lag |

**Jugoslavias kvinnelandslag i beachhåndball** er et tidligere landslag som representerte Jugoslavia i internasjonale konkurranser i beachhåndball.

Historie
--------

Republikken Jugoslavia ble oppløst i 2003, og erstattet av Serbia og Montenegro. Etter 2003 konkurrerte dermed laget under navnet Serbia og Montenegros kvinnelandslag i beachhåndball.

Resultater
----------

### VM i beachhåndball

Jugoslavia konkurrerte ikke i noen VM i beachhåndball. 

### EM i beachhåndball

De deltok ved det første EM som ble arrangert - EM i beachhåndball 2000. Etter 4.-plass i gruppespillet og tap 1-2 i semifinalen mot Tyskland ble de kvalifisert til bronsefinalekamp mot Russland. Russland vant bronsefinalen 2-1, og Jugoslavia endte dermed på 4.-plass. 

De deltok igjen ved EM i beachhåndball 2002 i Spania, der de igjen spilte seg fram til bronsefinalen. Denne gangen møtte de Tyskland, og Jugoslavia vant 2-0 og fikk med det EM-bronse. 

### Se også

* Serbia og Montenegros kvinnelandslag i beachhåndball
* Jugoslavias kvinnelandslag i håndball
* Jugoslavias herrelandslag i beachhåndball

Eksterne lenker
---------------

* EHF - *2000 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. (resultater EM 2000)
* EHF - *2002 Women's ECh Beachhandball* Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. (resultater EM 2002)
**Juha Laukkanen** (født 6. januar 1969 i Pielavesi) er en finsk tidligere spydkaster.

Han er mest kjent for at han i 1994 traff funksjonæren Håkon Lund i armen under Bislett Games.

Under VM i friidrett 2001 fikk han også mye oppmerksomhet da han viste en Hitler-hilsen til konkurrenten Boris Henry. Han viste både hilsen med høyre arm og imiterte Hitlers bart med venstre arm. Laukkanen beklaget dette etter hendelsen, og presiserte at han ikke var nazist, og at det hele hadde vært en spøk. Dette var Laukkanens første VM, men han kastet dårlig og nådde ikke finalen med kun 78,26 meter i kvalifiseringen.

Resultater
----------

* Sommer-OL 1992 – 6.-plass (79,20)
* VM i friidrett 2001 – 9.-plass
* EM 1994 Kvalifiserte seg ikke til finalen (75,86)
* 1992 og 1994 – Finsk mester (med hhv. 86,72 og 81,92)

Personlig rekord: 88,22 meter (satt i Kuortane i 1992)

Referanser
----------

1. ↑  «Fikk spyd i hodet på friidrettsstevne». *VG*. 16. september 2015. Besøkt 11. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juha Laukkanen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Juha Laukkanen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Juha Laukkanen – World Athletics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Khardala-broen** går over Litanielven i Sør-Libanon og er særlig kjent fra Israels invasjon av Libanon i 1978. 

Khardala-broen i desember 1988, sett fra UNIFILs posisjon 4-18
Tilbaketrekkingen av de israelske styrkene fra Sør-Libanon foregikk i fire trinn. Det første trinnet foregikk i Marjayoun-distriktet den 11. april 1978. Denne tilbaketrekkingen omfattet også Khardala bru og landsbyene Kaoukaba og Ebel es-Saqi, men ikke byene Marjayoun og El Khiam. Det neste trinnet fant sted tre dager senere.

I 1982, under Israels neste invasjon, var det også en hendelse ved broen mens Nepbatt bevoktet området. En liten nepalsk styrke nektet israelerne å passere broen med over 100 stridsvogner. Hendelsen førte til en viss forsinkelse i den israelske forflytningen, men da stridsvognene siktet inn kanonløpene mot de nepalske FN-soldatene, ble de nødt å la dem passere.

Norbatts kompani A hadde observasjonsposten 4-18 ved Khardela bro, samt posisjonen 4-15 som ser utover Metullah. Dette var de eneste posisjonene som lå utenfor Norbatts teig.
**Khaṛībolī**, **khadibolī**, **khadi-bolī** eller **kauravi** (devanagari: कौरवी [kʰəɽiː boːliː]; hindi: खड़ी बोली, urdu: کھڑی بولی), bokstavelig «stående dialekt», er benevnelsen på et indoarisk språk som er morsmål i det vestlige Uttar Pradesh og regionen Delhi i India, og en prestisjedialekt i hindi-talende stater i India. Den er også basis for de offisielle versjonene av hindi og urdu, som er grammatisk identisk med khaṛībolī.

Khaṛībolī har fire standardspråk: Standard hindi, urdu, dakhini og rekhta. Standard hindi, også kalt høyhindi, nagara hindi, er benyttet som *lingua franca* i det nordlige India, i det såkalte hindi-beltet, urdu er *lingua franca* i Pakistan, dakhini er den historiske litterære dialekten i regionen Deccan, og rekhta er et språk med mange persiske lånord som er benyttet i poesi.

Sammen med sansiboli utgjør disse fire språkene den såkalte dialektgruppen hindustani. Den er videre klassifisert av den indiske regjeringen, sammen med haryanvi, braj bhasha, kanauji og bundeli, som den vestlige gruppen av hindi-dialekter.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
SLS har lokaler i Kronohagen.
**Svenska litteratursällskapet i Finland** (*SLS*) er et vitenskapelig samfunn for finlandssvensk litteratur, kultur og forskning med hovedsete i Helsingfors. Samfunnet ble grunnlagt i 1885 til minne om Johan Ludvig Runeberg. 

Selskapet utdeler årlig en rekke stipend og priser. Den største prisen er Tollanderska priset som utdeles på Runebergs fødselsdag den 5. februar.

Svenska litteratursällskapet har et eget forlag hvor det utgis vitenskapelige bøker og skriftrekker med tilknyning til den svenskspråklige kulturen i Finland. Emnene spenner over historie, litteraturvitenskap, svensk språk, etnologi, folkloristikk og samfunnsvitenskap. 

Selskapet besitter en rekke arkiver og samlinger for ivaretagelse av den svenske kulturarven i Finland. Disse er

* Historiska och litteraturhistoriska arkivet
* Folkkultursarkivet
* Språkarkivet
* Finlands svenska folkmusikinstitut
* Österbottens traditionsarkiv

De tre første arkivene ligger i Helsingfors, de to siste i Vasa.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsiden til Svenska litteratursällskapet i Finland
* Svenska litteratursällskapet i Finland i *Uppslagsverket Finland*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenske Litteraturbanken **·** Uppslagsverket Finland **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** EU mva-nr.
 |
**Det gamle politikammer** er et hus på Tyholmen i Arendal, tidligere kalt «Leths hus», med adresse Nedre Tyholmsvei 2.

Huset er mest sannsynlig bygget i 1710, og var bygget på et fundament av bolverk i tre i strandkanten i fronten, og på fjell i bakkant. Man antar at deler av huset kan være fra 1658, og det ble bygget av Anders Søfrensen (1634-1667). Huset var først i privat eie og ble brukt til forretningsformål og bolig. Det er bygget i barokkstil, og fikk inngangsportalen rundt 1800, og nye vinduer rundt 1860-1880. Det hørte flere uthus, sjøboder og pakkboder til huset. Neste eier var Laurits Pedersen Brinch som hadde det i flere generasjoner i slekten, inntil Isaac Leth (1757–1831), handelsmann, visekonsul og stadshauptmann i Arendal, kjøpte det. Det ble så solgt i 1877 til Arendal kommune, og da flyttet Arendal politikammer inn og var der frem til 1941. Grunnen til at kommunen kjøpte det var at det skulle rives og byens nye skole skulle bygges på Kanalplassen, og dette huset sto i veien. Men på grunn av dårlig grunn så ble planene endret og skolen bygget på Øvre Tyholmen istedet. 

Bygningen ble fredet 27. februar 1924, men fredningen ble opphevet i 1965. Huset gjennomgikk en vellykket restaurering i 1975, da det var i dårlig forfatning og hadde sunket en meter i forkant da bolverket hadde råtnet bort. Tilstanden var så ille at det ene hjørnet på huset sank og steg med tidevannet. Man kan fremdeles se at huset heller forover. Refundamentering var en viktig del av restaureringen. 

Huset unnslapp såvidt i brannen på Tyholmen i 1977, da nabohusene Andresens hus brant ned og Løvolds hus ble sterkt brannskadd. Bygget har blitt brukt til restaurantdrift på 1990-, 2000- og 2010-tallet. I 1999 ble bygningen solgt av kommunen til firmaet Per Hall AS.

Referanser
----------

1. ↑   Drange og Aanensen: Gamle trehus. s.74 NB digitalbibl

Kilder
------

* Tore Drange, Hans Olaf Aanensen og Jon Brænne: Gamle trehus, historikk, reparasjon, vedlikehold. Oslo 1992.
* Johan Christian Brorson Frøstrup og Johan Christian Frøstrup jr: *Arendal byleksikon*, Friluftsforlaget 1998, ISBN 8291495084
* Øyvind Rosenvinge: *Byvandring i Arendal*, Fortidsminneforeningen 1993, ISBN 8290052413

Eksterne lenker
---------------

* Kulturminneløypa – Det gamle politikammer[*død lenke*]
* «Det gamle politikammer». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Det gamle tinghuset** ligger på Rådstuplassen 8 i Bergen. Bygningen ble oppført mellom 1862–65 som «Bergens nye Raadstue». Som det første eksempel i Bergen, ble bygget oppført i nyromansk stil av arkitekt Franz Wilhelm Schiertz. Bygningen er forbundet med Bergen kretsfengsel med en gangbro. 

Bygningen fungerte som kombinert rettslokale og politistasjon. Rettssalene lå i andre etasje. Politiet disponerte første etasje og hadde politiarrest i kjelleren. Bergen politikorps besto den gang av politimester, politiadjutant, to politifullmektiger og ti politibetjenter. 

Bygningen fungerte som byens tinghus til nye Bergen tinghus på *Tårnplassen* ble tatt i bruk i 1933.

Andre bygninger i Rådhuskvartalet i Bergen
------------------------------------------

* Bergen kretsfengsel
* Det gamle rådhuset
* Magistratbygningen
* Hagerupgården
* Gamle Bergen hovedbrannstasjon
* Manufakturhuset

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Det gamle tinghuset
* Bergen kommune

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Det greske kongehusets 100-årsjubileumsmedalje** er en gresk minnemedalje innstiftet i anledning av at det i 1963 var 100 år siden huset Glücksborg kom på Hellas' trone. Medaljen ble utdelt i forbindelsene med festlighetene 30. mars 1963 og ble tildelt gjestene som var til stede. I tillegg ble den tildelt kongehusets slektsforbindelser i andre land.

Utforming
---------

Det greske kongehusets 100-årsjubileumsmedalje består av et kors dannet av fire kronede P-er og med fire kongelige monogrammer mellom korsarmene, det hele omgitt av en laurbærkrans. Den kronede P står for Paul I, de øvrige monogrammer for hans forgjengere innen samme dynasti, nærmere bestemt Georg II, Alexander I, Konstantin I og Georg I. Medaljen er utført i gull og finnes i to størrelsen, for henholdsvis menn (65 × 60 mm) og kvinner (45 × 40 mm).

Norske innehavere
-----------------

Kong Harald V er innehaver av Det greske kongehusets 100-årsjubileumsmedalje.

Referanser
----------

1. ↑  Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 200.
2. ↑  Dimitri Romanoff: *The Orders, Medals and History of Greece*, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987, s. 202–203.
3. ↑  «H.M. Kongens dekorasjoner», Kongehuset. Lest 13. oktober 2015.

Kilder
------

* Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966
* Dimitri Romanoff: *The Orders, Medals and History of Greece*, Rungsted Kyst: Balkan Heritage, 1987
**Det greske egypterevangeliet** beskrives av Klemens av Alexandria ca år 180, og senere gjør også Origenes det.

Det ble sannsynligvis forfattet på midten av 100-tallet. Klemens, som selv hørte til den ortodokse del av den kristne bevegelse, synes ikke å ha hatt noe å innvende mot Egypterevangeliets teologiske innhold, men på hans elev Origenes' tid, flere tiår senere, ble det ikke betraktet som kanonisk i Egypt. Også Origenes siuterer fra det greske egypterevangeliet, og særlig når han drøfter spørsmål knyttet til generell kjønnslig avholdenhet og ekteskapsløshet; de såkalte encratites påberopte seg egypterevangeliet i så henseende.

Det skal ikke forveksles med Det koptiske egypterevangeliet.

Referanser
----------

1. ↑  Schneemelcher, W. *New Testament Apocrypha: Gospels and Related Writings*, James Clarke Company, 1990, s. 209ff

Litteratur
----------

* James, Montague Rhodes, 1924. *The Apocryphal New Testament* (Oxford: Clarendon Press), pp 10 – 12.
* Cameron, Ron, 1982. *The Other Gospels : Non-Canonical Gospel Texts* (Philadelphia, PA: The Westminster Press).

Eksterne lenker
---------------

* Gospel of the Egyptians (engelsk, med oversettelse av overleverte fragmenter)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Uniformen til Det gule chor fra Norsk Folkemuseums samlinger. Husaruniformen består blant annet av en kort dolman besatt med snorer i tette rader, pelisse, en tilsvarende skulderjakke som henger løst, og et bredt husarskjerf rundt livet (knute- eller snorbelte). Uniformen har tilhørt grosserer cand.jur. Jørgen Young f. 17/7-1824 d.1894. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum |  | Uniformen til Det gule chor fra Norsk Folkemuseums samlinger. Husaruniformen består blant annet av en kort dolman besatt med snorer i tette rader, pelisse, en tilsvarende skulderjakke som henger løst, og et bredt husarskjerf rundt livet (knute- eller snorbelte). Uniformen har tilhørt grosserer cand.jur. Jørgen Young f. 17/7-1824 d.1894. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum |
| Uniformen til Det gule chor fra Norsk Folkemuseums samlinger. Husaruniformen består blant annet av en kort dolman besatt med snorer i tette rader, pelisse, en tilsvarende skulderjakke som henger løst, og et bredt husarskjerf rundt livet (knute- eller snorbelte). Uniformen har tilhørt grosserer cand.jur. Jørgen Young f. 17/7-1824 d.1894. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum  |

Rittmester Hans Fredrik Grüner i Det gule chors karakteristiske uniform
**Det gule chor**, offisielt **Christiania ridende Borgergarde**, ble opprettet ved *Reskript af 25de September 1789* og fikk sitt reglement i 1812. Garden skulle opprinnelig bestå av én anfører og 13 frivillige, men fikk etter reglementet av 1838 i tillegg til rittmester én premier- og én sekondløytnant samt 24 menige. Etter 1812 ble korpset offisielt kalt Christiania kongelige Borgergarde. Uniformen ble fastsatt i nevnte reglementer og ble noe forandret ved kongelig resolusjon av 16. mai 1854. Navnet *Det gule chor* var etter farven på husaruniformen.

Borgergarden ble sløyfet i 1881 da lov av 28. mai 1881 opphevet borgerbevæpningen. Christiania kommunebestyrelse uttalte seg mot opphevelsen, og anbefalte regjeringens forslag om å «*organisere borgerkorpserne slik at de skulde omfatte alle kjøbstæders vaabenføre Mænd som havde en Indtægt paa kr. 1 200 aarlig*»,[] og at korpsene ble satt under militært overoppsyn.

Formenn eller rittmestere
-------------------------

* Iver Elieson (1788)
* Peter Collett (1788—1792)
* Peder Arnesen (1792—1800)
* Jakob Nielsen (1800—1806)
* advokat Christian Magnus Falsen (senere eidsvollsmann) (1806—1807)
* Peter Lumholtz (1807—1808)
* Jens Thyrholm (1808—1813)
* Jacob Meyer (1813—1832)
* Ole Heyerdahl (1832—1840)
* Hans Peter Werner (1840)
* Westye Egeberg (1840—1846)
* Anders Lysgaard Spørck (1846—1851)
* Cornelius I. Wessel (1851—1852)
* Thorvald Meyer (1852—1858)
* Jakob Faye (1858—1860)
* Hans Ludwigsen (1861—1863)
* Jørgen H. Heftye (1864—1869)
* Simeon C. W. Radich (1869—1874)
* Hans Fredrik Grüner (1874—1881)

Da garden ble oppløst var Jørgen Young og Fredrik Meyer ansatt som løytnanter.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivet etter Christiania kongelige borgergarde / Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Det gamle rådhuset** ligger på Rådstuplass 1 i Bergen. Huset ble opprinnelig bygget som privatbolig for lensherre Christoffer Valkendorf i 1558. Materialene som ble benyttet stammet for en stor del fra Allehelgenskirken som lå i strøket. Sammen med Muren, som ble bygget som privatbolig for Erik Rosenkrantz, er det gamle rådhuset det viktigste private renessansebygget i Bergen i dag.

Rådstuen
--------

Bygningen ble fra 1561 gradvis tatt i bruk som møtested for magistraten og bygget ble skjenket til byen i 1568. Rådstuen huset byens administrasjon, rådstuesal, rettssal og arrest. Rådstueretten i rådhuset ble første gang satt 2. mars 1568. Et tilbygg ble reist på nordsiden av rådhuset i 1662. Dette ble brukt som tinghus og inneholdt rettslokale og kontor for byfogden. Senere ble tinghusets lokaler brukt som vaktstue og politikammer.

Arresten
--------

Flere av dem som ble satt i arrest i rådstuen har vært anklaget for hekseri og trolldom og utsatt for tortur før de enten ble brent eller halshugget på Rådstuplass. Fra 1676 ble to celler i arresten tatt i brukt som dårekiste. Cellene fungerte som dårekiste fram til 1762, da et dollhus ble etablert i tilknytning til *Bergens Civile Sygehus* på Engen. Arresten i rådhuskjelleren var i bruk fram Bergen kretsfengsel sto ferdig til 1867.

Branner, ombygninger og fredning
--------------------------------

Arkitekt J.J. Reichborns tegning av *Raadhuset paa Östre Side* fra 1765
Bygningen ble brannskadet i 1588, 1623, 1640 og 1702. Etter den siste brannen sto bare murene og den hvelvede kjellerarresten igjen. Sitt nåværende preg fikk bygningen etter ombygning i 1885. Bygget ble ominnredet og restaurert i 1901 og 1985.

Siden 1837 har huset blitt brukt av byens formannskap og bystyre. Bergen bystyre har fortsatt sine møter i den restaurerte bystyresalen.

Det gamle rådhus ble fredet av Riksantikvaren i 1927.

Andre bygninger i Rådhuskvartalet i Bergen
------------------------------------------

* Det gamle tinghuset
* Bergen kretsfengsel
* Magistratbygningen
* Hagerupgården
* Gamle Bergen hovedbrannstasjon

Se også
-------

* Bergens gamle rådstue
* Bergen rådhus

Litteratur
----------

* Indahl, Trond, og Torvanger, Åse Moe; *Hus i Bergen*, Bergen 2005 ISBN 82-419-0367-7

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Det gamle rådhuset
* Om fengselskjelleren
* Christopher John Harris: Tinghus i Bergen 1276-1933
* «Det gamle rådhuset». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Diego Alfredo Martínez** (født 31. august 1978) er en ecuadoriansk økonom som siden 1. februar 2013 har vært sentralbanksjef i Ecuadors sentralbank (Banco Central del Ecuador).

Som utdanning har han en Master of Arts innen utviklingsøkonomi fra Institute of Social Studies (ISS) i Haag i Nederland, der han også tok en *Minor*-grad i internasjonal handel og finans. Før dette gikk han ved Pontificia Universidad Católica del Ecuador. 

Tidligere sentralbanksjef Pedro Delgado Campaña gikk av i desember 2012, etter at det ble avslørt at hans utdanning ikke var gyldig. Ecuadors minister for økonomisk politikk, Jeannette Sanchez, overtok stillingen som sentralbanksjef midlertidig, fram til Martínez ble innsatt 16. januar 2013.

Martínez kom fra en stilling som undersekretær i Ecuadors utdanningsdepartement, og han har også jobbet i planleggings- og utviklingsdepartementet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bloomberg - *Ecuador Names Diego Martinez as New Central Bank President*, besøkt 11. september 2013.
2. ↑  Ecuadors sentralbank - *Organigrama estructural* Arkivert 24. september 2013 hos Wayback Machine. besøkt 30. desember 2011.
3. ↑  Ecuador Times - *Ecuador asks the withdrawal of Pedro Delgado’s visa* Arkivert 5. mai 2014 hos Wayback Machine. besøkt 11. september 2013.

Eksterne lenker
---------------

* CV på sentralbankens hjemmeside[*død lenke*]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jeannette Sanchez (midlertidig)** | **Sentralbanksjef for Ecuadors sentralbank**(2013–) | Etterfølger:***Sittende*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Kraakporselen i et museum i Malakka
**Kraakporselen**, et tidlig kinesisk eksportporselen, er betegnelsen på gruppe porselensvarer som ble produsert under Mingdynastiet (1368–1644), i særdeleshet under Wanli-tiden (1573–1620), men også under Tianqi- (1620-1627) og Chongzhen-keisernes perioder (1627-1644). i hovedsak for eksport til det vesteuropeiske marked. Porselenet er oftest av den koboltblåhvite underglaserte typen som var blitt perfeksjonert i Kina på denne tiden.

Kraakporselen er ofte dekorert med variasjoner over de mer tradisjonelle motiver man finner på kinesisk hjemmemarkedsporselen, som stiliserte blomster (peoner og krysantemum) og lykkebringende buddhistiske emblemer, men det mest karakteristiske er de folierte radialpanelene.[]

Det ble først en handelsvare via portugisiske og spanske handelsfartøy, men den største mengden ble håndtert av Det nederlandske ostindiske kompani (*Vereenigde Oostindische Compagnie*, VOC, 1602-1798).

Navnet på eksportporselenet kommer trolig av en nederlandsk tolkning av ordet *carraca*, som var den type av fartøy portugiserne anvendte. Det finnes nevnt i et brev skrevet av en tjenestemann innen Det nederlandske ostindiske kompani i Batavia, datert 1639. 

Nederlenderne startet sin handel med Øst-Asia i begynnelsen av 1600-tallet etter at den spanske kong Filip II i 1595 stengte de portugisiske havnene. Det var ved en auksjon av kraakporselen som var blitt kapret fra portugisiske skip av nederlenderne at porselenet viste seg å være attraktivt for det videre europeiske marked og det ble kjøpt for før høye priser.[] Auksjonen fant sted i Middelburg i 1602. 

Kraakporselenet ble først kjøpt av de rikeste, men ble ganske fort også populært i den nederlandske middelklasse og i det øvrige Vest-Europa.

Referanser
----------

1. ↑  Vinhais L and Welsh J: Kraak Porcelain: the Rise of Global Trade in the 16th and early 17th centuries. Jorge Welsh Books 2008, p. 17

Litteratur
----------

* Maura Rinaldi: *Kraak Porcelain: A Moment in the History of Trade*. London: Bamboo Pub, 1989.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Krabbenkreekdemningen** (ned.: *Krabbenkreekdam*) er en 1,6 kilometer lang demning som stenger forbindelsen mellom fjorden Oosterschelde og viken (tidligere sundet) Krabbenkreek. Demningen ligger mellom halvøyene Tholen og Sint-Philipsland i den nederlandske provinsen Zeeland. Demningen er også i bruk som fylkesvei, *N656* ble åpnet i 1973.

En av effektene denne demningen har hatt på naturen, er at forbindelsen mellom ulike våtmarksområder er brutt. Det finner ingen gjennomstrømning sted lengre, hverken med hensyn til saltvann fra Oosterschelde eller ferskvann fra elvene og Volkerak-Zoommeer. Tilstrømning av vann finner nå fortrinnsvis sted via regnvann. Det har vært tale om å lage en sluse i Krabbenkreekdemningen slik at vannmiljøene i Krabbenkreek og Rammegors igjen forbindes med hverandre, tidevannet kan gå sin gang og salt-elskende flora og fauna igjen kan utvikle seg. Videre vil en mer naturlig overgang mellom saltvann og ferskvann kunne finne sted mellom Volkerakmeer og Oosterschelde.
**Digitalt bibliotek** er et bibliotek hvor samlingen er lagret i digitalt format (i motsetning til print, mikroform eller andre media) og tilgjengelig via computer. Det digitale innholdet kan lagres lokalt eller gjøres tilgjengelig via internett.

Første bruk av termen *digital library* på trykk kan ha vært i en 1988 rapport til Corporation for National Research Initiatives 
Termen *digital libraries* var først popularisert av NSF/DARPA/NASA Digital Libraries Initiative in 1994. 
De eldre navnene **electronic library** eller **virtual library** er også brukt, men *electronic library* refererer i dag mer til portaler, ofte opprettet av offentlige institusjoner, som for Florida Electronic Library.

De første norske digitale bibliotek var Helsebiblioteket (åpnet 2006) og Nasjonalt bibliotek for barnevern og familievern. De betjener begge ganske store faggrupper. Begge er gratis å bruke. 

Et digitalt bibliotek kan være beregnet på bestemte fagmiljøer, som Helsebiblioteket og Nasjonalt bibliotek for barnevern og familievern, eller det kan være mer generelt, som Dansk elektronisk fag- og forskningsbibliotek. Adgangen kan være fri for alle, eller den kan være begrenset til en universitetscampus eller til registrerte brukere. 

Biblioteket kan inneholde både gratis materiale, der poenget med biblioteket først og fremst er å samle materialet, eller det kan inneholde betalt materiale, der biblioteket har frikjøpt det for brukerne sine. Både Helsebiblioteket og NBBF inneholder begge typer materiale. Lisensene for frikjøpt materiale kan være nasjonale eller begrenset til registrerte brukere. Nasjonale lisenser gir tilgang for alle med norsk IP-adresse.

Referanser
----------

1. ↑  Greenstein, Daniel I. Thorin, Suzanne Elizabeth. *The Digital Library: A Biography" Digital Library Federation (2002) ISBN 1-933645-18-0 (Accessed here Arkivert 7. april 2008 hos Wayback Machine. June 25, 2007)*
2. ↑   Kahn, R. E. & Cerf, V. G. (1988). The Digital Library Project Volume I: The World of Knowbots, (DRAFT): An Open Architecture For a Digital Library System and a Plan For Its Development. Reston, VA: Corporation for National Research Initiatives.
3. ↑   Arkivert 3. april 2018 hos Wayback Machine. Edward A. Fox: The Digital Libraries Initiative – Update and Discussion, Bulletin of the America Society of Information Science, Vol. 26, No 1, October/November 1999.

Se også
-------

* Norsk digitalt bibliotek

Eksterne lenker
---------------

* (en) Digital libraries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Forskjellen på rasterbilde og vektorbilde. Ved kraftig oppforstørring blir bildeelementene («bildepunktene») synlige i et rasterbilde, mens vektorbildet er uforandra, det vil si beholder linjer og flater i skarp gjengivelse.
Et **digitalt bilde** er et bilde som er framstilt fra et sett datamaskinlesbare tallverdier, det vil si som en digital bildefil. Digitale bilder kan både være bilder som er framstilt ved hjelp av dataelektronikk, for eksempel datagrafikk og digitalt fotografi, eller digitale og analoge bilder som blir vist ved slik teknologi, for eksempel på en skjerm eller papirutskrift. 

Et digitalt bilde er bygd opp av rader og kolonner - et raster - av bildeelementer (piksler), der hvert element er tildelt verdier for farge og lysstyrke. En grunnleggende forskjellig from for digitale bilder er vektoriserte bilder. I vektorgrafikk er bildet bygd opp av punkter, linjer, kurver og polygoner som er uttrykt ved matematiske formler. 

Data som danner grunnlaget for et digitalt bilde kan framskaffes på en rekke ulike måter. En skanner kan avlese et trykt bilde punkt for punkt; skannere brukes også ved fjernmåling fra satellitter for å avlese egenskaper ved jordoverflata. Radarsignaler danner grunnlaget for framstilling av radarbilder. I et digitalkamera registreres lysrefleksjon fra motivet i et stort antall sensorer som gir data til et digitalt fotografi. 

Digitale bilder kan også stamme fra ikke-visuelle data, som matematiske funksjoner og geometriske modeller.

Filformater for digitale bilder
-------------------------------

### Rasterbilder

* GIF – Formatet tillater kun en begrensa fargepalett og egner seg ikke for fotografier.
* JPEG - Formatet inneholder koding som gjør at informasjon i det opprinnelige bildet går tapt.
* PNG - Standarformatet for punktbaserte bilder på internett
* PSD (Photoshop-filer) - Kan lagre bilder uten kvalitetstap.
* TIFF – Svært plasskrevende filer, men uten kvalitetstap

### Vektorbilder

* SVG

### Blandingsformater

* EPS - Kan inneholde både vektorbilder og punktbilder - også som skilte lag i samme bilde.
* SWF - Kan inneholde både vektorbilder og punktbilder - også med animasjon av de ulike lagene.

Se også
-------

* Digitalt fotografi
* Rastergrafikk
* Datagrafikk
* Vektorgrafikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis
 |
**Isidores fra Milet** (født 442, død 537) var en seinantikk arkitekt, fysiker og matematiker. Han var fra byen Milet.

Hagia Sofia
Isidor var, sammen med Anthemios fra Tralleis, byggmester for Hagia Sofia. Hagia Sofia var hovedkirke i Konstantinopel i 900 år, og er et av de siste store byggverkene i antikken. Bygningen ble reist på oppdrag fra den østromerske keiseren Justinian I den store, på stedet hvor den store basilikaen Hagia Sofia tidligere hadde stått. Den kirken, som ble oppført under Theodosius ble ødelagt under Nikaopprøret i 532.

Isidor underviste i fysikk i Alexandria og senere ved universitetet i Konstantinopel. På gammelgresk skrev han en kommentar til det i dag tapte verket *Om kvelving* av Heron fra Alexandria.

Brorsønnen hans, Isidoros fra Milet den yngre var byggmester for kuppelen som Hagia Sofia har i dag. Denne sto ferdig i en noe endret form i 563, fem år etter at den opprinnelige kuppelen hadde falt ned.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 100950973, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* John Martindale: *The Prosopography of the Later Roman Empire.* Bd. 3. Cambridge 1992, S. 724.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
**Argaios II** (gresk: Ἀργαῖος Βʹ), antagelig en sønn av Pausanias, var et kongsemne for den makedonske trone, som med støtte fra illyrere forviste Amyntas III fra tronen i 393 f.Kr. og klarte å holde på tronen i bortimot et år. Amyntas III skaffe seg hjelp fra Thessalia, angrep og klarte å forvise Argaios II og gjenvant en del av sitt kongerike.

Det er muligens den samme Argaios som trettifem år senere i 359 f.Kr. igjen opptrer som en kongsemne til tronen. Han hadde klart å overtale Athen til støtte hans krav til tronen i Makedonia, men Filip II, som nettopp hadde overtatt kongedømmet overtalte athenerne til å holde seg inaktive.

Med støtte av en styrke leiesoldater, en del makedonere i eksil og et antall athenske soldater (som fikk tillatelse av deres general Manlias til å delta), gjorde Argaios et forsøk på å erobre den gamle makedonske hovedstaden Aigai, men ble slått tilbake. Da han trakk seg tilbake til Methone ble han avskåret av Filip II og hans styrker og beseiret. Argaios ble enten drept i slaget eller henrettet etterpå.

Referanser
----------

1. ↑   Spence, Iain (2002): *Historical dictionary of ancient Greek warfare*, Scarecrow Press. ISBN 0-8108-4099-5, s. 62

Litteratur
----------

* Diodorus Siculus, 14, 92; 16, 2 - 3.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Amyntas III** | **Konger av Makedonia**(393 f.Kr.–392 f.Kr.) | Etterfølger:**Amyntas III** |

| * v
* d
* r
Argeadedynastiet |
| --- |
| Karanos  **·** Koinos **·** Tyrimmas **·** Perdikkas I **·** Argaios I **·** Filip I **·** Aeropos I **·** Alketas I **·** Amyntas I **·** Aleksander I **·** Perdikkas II **·** Arkelaos I **·** Krateros **·** Orestes **·** *Aeropos II* **·** *Pausanias* **·** Amyntas III **·** *Argaios II* **·** Aleksander II **·** *Ptolemaios fra Aloros* (regent)  **·** Perdikkas III **·** Amyntas IV **·** Filip II **·** Aleksander den store **·** Filip III **·** Aleksander IV |
Ares I
**Ares I** er en amerikansk bærerakett til oppskytning av mindre nyttelaster, samt for å løfte den bemannede modulen Orion. Det inngår i Constellation-programmet.

Ares I kommer med stor sannsynlighet til å bli den raketten som blir anvendt for oppskytingen av erstatteren til den amerikanske romfergen.

Ares I er planlagt som en totrinnsrakett drevet av rakettmotoren J-2X, med en kapsel, Orion, for persontransporter montert i toppen. Orion er planlagt for å kunne løfte opp til seks personer i omløpsbane rundt jorden. Ares I er dessuten planlagt å fungere som pakkesel for å levere ressurser og forråd til blant annet ISS.

Lengst foran har Ares I en redningsrakett (de tre munnstykkene som er rettet på skrå bakover) som kan styres ut dersom det skjer et uhell ved oppskytingene. Dette er for å gardere seg mot ulykker av de slag som hendte med romfergen Challenger.

Ares I er produsert av Rocketdyne i USA, har en høyde på 94,2 meter, en diameter på 5,5 meter, en masse på 900 000 kilogram samt to trinn. Den har en nyttelastkapasitet til Low Earth orbit på 25 000 kilogram.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten fakta. 13. september 2008. Nytt romprogram. Side 12

| * v
* d
* r
Constellation-programmet |
| --- |
| Komponenter | Orion · Ares I · Ares IV · Ares V · Earth Departure Stage · Altair · J-2X · RS-68 | Constellation-programmets logo |
| Oppskytningssteder | John F. Kennedy Space Center LC-39 |
| Annet | Vision for Space Exploration · Exploration Systems Architecture Study · Ferder |

Portal: Astronomi
**Antonio Nava Castillo** (født 5. september 1905 i Ixcaquixtla i Puebla) var en mexicansk polospiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Nava vant en olympisk bronsemedalje i polo under OL 1936 i Berlin. Det var femte og siste gang polo var med som olympisk sport. Fem nasjoner stilte med lag. Nava var med på det mexicanske laget som kom på tredjeplass i poloturneringen bak Argentina og Storbritannia. De tapte mot Storbritannia med 11-13 og mot Argentina med 5-15 i den innledende runden. I bronsefinalen møtte de Ungarn som de beseiret med 16-2. De andre spillerne på laget var; Juan Gracia, Julio Mueller og Alberto Ramos. Nava spilte i alle Mexicos tre kampene i poloturneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Bronse Bronse i polo Mexicos flagg Mexico

Referanser
----------

1. ↑   www.sports-reference.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antonio Nava – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Antonio Nava – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Antonio Nava – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Siambukten *(Gulf of Thailand)* med Kra-eidet vestenfor
**Kra-eidet** er den smale landbrua som forbinder Malayahalvøya med Asia. Den østlige og sørlige delen av eidet tilhører Thailand, mens den nordvestlige delen tilhører Tanintharyi-distriktet i Myanmar. Vest for eidet ligger Andamanhavet, og i øst ligger Siambukten.

Den smaleste delen av eidet mellom utløpet av Kra-elva og Sawibukta nær byen Chumphon er kun 44 km bredt, og har en maksimal høyde over havet på 75 meter. I middelalderen ble skip vestfra losset i Andamanhavet ved Kra-eidet og fraktet over land, hvorpå de ble losset igjen på nye skip i Siambukten for å unngå det farlige stredene Malakkastredet.

Eidet er oppkalt etter byen Kra Buri i provinsen Ranong i Thailand, som ligger på vestsiden av eidets smaleste del.

Det har lenge vært arbeidet med planer om en kanal over eidet. Prosjektet var tidligere mest kjent som Kra-kanalen, men kalles nå Thaikanalen. Hensikten med kanalen er å forkorte sjøveien mellom Indiahavet og Øst-Asia, samt nok en gang å unngå det smale, sterkt trafikkerte og piratherjede Malakkastredet mellom Malaysia, Singapore og Indonesia. 


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Talent Norge AS** er et norsk aksjeselskap som ble stiftet 21. januar 2015. Selskapet eies av staten ved Kulturdepartementet samt Cultiva og Sparebankstiftelsen DNB.

Selskapet skal tilby et «talentprogram» for unge kunst- og kulturutøvere etter modell av Olympiatoppen. Programmet er rettet mot unge talenter og dyktige utøvere som ennå ikke har startet opp med en høyere kunstfaglig utdannelse, i tillegg til nyutdannede musikere, dansere, visuelle kunstnere og arkitekter. Selskapet gir ikke direkte økonomisk støtte til individuelle talenter eller kunstnere, men kan støtte «talentklynger» og samarbeidsprosjekter som kan komme enkeltpersoner til gode.

Se også
-------

* Kreativt Norge

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Etablering av Talent Norge
3. ↑  Lokker rikinger med elitesatsing
4. ↑  Pressemelding
5. ↑  Ny satsing på talentutvikling innen kunst og kultur Arkivert 23. januar 2015 hos Wayback Machine.
6. ↑  30 millionar kroner til Talent Norge
7. ↑  Om selskapet

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Jorge Hernández Aldana** (født 1969) er en venezuelansk filmskaper og regissør som bor i Mexico by.

I 1986 begynte han å studere ved Universidad Simón Bolívar i Caracas, for å bli eletriker, men i en alder av 23 bestemte han seg for å i stedet starte en filmkarriere. I 1993 startet han på Lodz Film School i Polen. I 2002 vant han Kortfilmfestivalen i Caracas. Guillermo Arriaga som på den tiden var medlem av juryen, ble overrasket over kvaliteten på Hernandezs kortfilm og ba ham om å gjøre et prosjekt med ham i Mexico. Arriaga Hernandes bidro med å produsere hans neste kortfilm *Aprendiz* i 2005.

I 2007 kom Hernandez' debutfilm, *The Night Buffalo* (spansk: *El búfalo de la noche*), er basert på en roman av hans venn Arriaga. Filmen hadde premiere på Sundance Film Festival. Hernandez har også regissert flere filmprosjekter for det progressive rockebandet The Mars Volta, han har for eksempel laget musikkvideoen for deres Grammy-vinnende singel «Wax Simulacra». Han har også filmet en dokumentar om bandet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jorge Hernández Aldana på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Jorge Hernández Aldana på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jorge Hernández Aldana på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jorge Hernández Aldana hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**Vojmån** er ei elv i Västerbottens län i Sverige. Den har utspring ved grensa mot Norge, sør for Skardmodalen og øst for Susendalen. Den renner i hovedsakelig sørøstlig retning til den ved Vilhelmina munner ut i Volgsjön i Ångermanälven. Vojmån er 225 km lang medregnet tilløpselver. Den renner gjennom innsjøene Gottern, Fättjarn, Borkasjön og Vojmsjön. Nedbørfeltet er 3 543 km².

Utbyggingsplaner og folkeavstemning
-----------------------------------

Vojmån oppstrøms for Vojmsjön er upåvirket av vannkraftutbygging og er vernet gjennom svensk lov. Nedre Vojmån er påvirket gjennom at Vojmsjön har vært regulert siden 1948, men er fremdeles ei god elv for fluefiske.

Vattenfall AB har hatt planer om å føre over 80 % av vannføringen i Vojmån fra Vojmsjön gjennom en tunnel til Stalons kraftverk i nordenden av innsjøen Malgomaj. Ettersom disse planene var kontroversielle ble det 16. november 2008 holdt en kommunal folkeavstemning om saken i Vilhelmina kommune. Resultatet ble at flertallet sa nei til Vattenfalls planer. Av 5 705 stemmeberettigede innbyggere stemte 4 212 (valgdeltagelse 73,8 %), hvorav 2 186 stemte nei (52,1 %) og 1 942 stemte ja (46,2 %), 67 stemmer var blanke (1,6 %) og 17 var ugyldige.

Referanser
----------

1. ↑  SMHI:s vattendragsregister Arkivert 21. juli 2006 hos Wayback Machine.
2. ↑  Jani Ahonen (2009). «Vojmån: flugfiskarens guide till fiskeåret». Arkivert fra originalen 11. august 2015. Besøkt 10. februar 2013.
3. ↑  «Nej-sidan räddade Vojmån». Dagens Nyheter. 16. november 2008. Besøkt 10. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Flugfiske i Vilhelmina – en webside fra Naturskyddsföreningen i Vilhelmina
Polens voivodskap

*For Polens administrative inndeling, se Polens voivodskap*
**Voivodskap** (polsk *województwo*, rumensk *voievodat*, serbisk *vojvodina* (војводина), *vojvodstvo* (војводство) eller *vojvodovina* (војводовина), ungarsk *vajdaság*, litauisk *vaivadija*) er en geografisk administrasjonsenhet som daterer tilbake til middelalderens Polen, Romania, Serbia, Ungarn, Litauen, Latvia og Russland. Områdene ble ledet av en voivod, og dette ordet er avledet av *wojewoda*, som opprinnelig betydde «hærfører».

I dag brukes begrepet «voivodskap» om provinsene i Polen, og ordet gjenfinnes således i den autonome provinsen Vojvodina i Serbia.

Liste over moderne voivodskap
-----------------------------

* Polen
	+ Ermelandskmasuriske voivodskap
	+ Helligkorsvoivodskapet
	+ Kujaviskpommerske voivodskap
	+ Lillepolske voivodskap
	+ Lublin voivodskap
	+ Lubusz voivodskap
	+ Łódź voivodskap
	+ Masoviske voivodskap
	+ Nederschlesiske voivodskap
	+ Opole voivodskap
	+ Podlasie voivodskap
	+ Pommerske voivodskap
	+ Schlesiske voivodskap
	+ Storpolske voivodskap
	+ Subkarpatiske voivodskap
	+ Vestpommerske voivodskap
* Serbia
	+ Vojvodina
Robert Dudley, 1. jarl av Leicester, Lord Steward 1587–1588, med den hvite staven som symbol på stillingen
**Lord Steward** eller **Lord Steward of the Household** er et viktig embete i Englands Royal Household. Innehaveren av tittelen er alltid en del av adelen. Inntil 1924 skulle innehaveren alltid være med i regjeringa. Fram til 1782 var embetet av stor politisk betydning og bar en såkalt *Cabinet rank*, det vil si at innehaveren også var en minister.

Lord Steward blir utnevnt av monarken i egen person. I seremonielle sammenhenger representerer en hvit stav hans autoritet. 

I 1539 utstedte Henrik VIII en lov som skulle beskrive de adeliges ansvarsområder, og her beskrives innehaveren som stormester eller lord steward of the king's most honourable household. Han var leder av Board of Green Cloth inntil denne instansen blei avvikla etter reformen for lokalt styre i 2004, etter Licensing Act 2003. I hans departement finner man Treasurer of the Household og Comptroll of the Household, som er rett etter ham i rang. Innehaverne av disse embetene var vanligvis adelige eller sønner av adelige og rådsmedlemmer. De satt også i Board of Green Cloth, bar hvite staver og tilhørte departement. Embetene holdes nå av innpiskere i Underhuset.

Referanser
----------

1. 1 2  «Official Royal Posts: Lord Steward», *Royal Central*. Sitat: «Until 1782, the office was one of great political significance and held Cabinet rank. After 1924, the office would change over as the government changed.»

Eksterne lenker
---------------

* «Officers of the Green Cloth: Lord Steward», *School of Advanced Study ved the University of London*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Lordship av Irland, markert i rødt.
**Lord av Irland** (engelsk *Lord of Ireland*, latin *Dominus Hiberniae*; irsk: *Tiarnas na hÉireann*) var en tittel som ble brukt om herskeren i Irland mellom 1185 og 1541.

*The Lordship of Ireland* var nominelt en irsk stat som dekket hele øya, som ble opprettet i 1171, som en følge av normannernes invasjon i 1169 og det føydale styret på øya Irland. Det er av den grunn tidvis retroaktivt som normanniske Irland. Som lord av Irland var den engelske kongen, men han ble representert lokalt av en Lord Lieutenant (guvernør, kongens representant) av Irland. Som nevnt strakte strakte i prinsippet dette *lordship*, herredømmet, over hele Irland, men i virkeligheten dekket kongens styre seg til kun deler av Irland. Mange områder forble adskilte og utenfor engelsk styre før på 1500-tallet. Det engelske herredømmet begrenset til et område som senere ble kjent som *the Pale* eller *Pale of Dublin*, et navn det fikk ettersom forsvaret av området var organisert på samme måte som for Pale of Calais.

Den første lord av Irland var den senere kong Johan av England. Da Henrik II av England fordelte besittelser mellom sine sønner ble Johan sittende uten noe, hvilket er årsaken til at han fikk tilnavnet «Johan uten land» («John Lackland»). For å rette på dette fikk han i 1185 tittelen lord av Irland, og Henriks besittelser i Irland ble dermed til *the Lordship of Ireland*.

Ettersom Johans eldre brødre døde før ham ble han konge, og i stedet for at besittelsene i Irland ble styrt av en yngre prins, slik tanken opprinnelig var, ble området underlagt kronen. Senere monarker fortsatte å bruke denne tittelen helt frem til 1541, da parlamentet etter krav fra Henrik VIII endret den til konge av Irland, det vil si at han opprette kongeriket Irland i 1542.

Referanser
----------

1. ↑   «The English Pale in Ireland», *Independent.ie* 26. mars 2004
2. ↑   Cullen, Seamus (1993): «The Pale»
3. ↑   «King John Lackland», *NNDB*
4. ↑   Teksten til loven: Crown of Ireland Act (I) 1542 (c. 1)

Eksterne lenker
---------------

* Free Gaelic people in English Ireland, c. 1250–c. 1327 hos *History Ireland*

  


| * v
* d
* r
Statsdannelser på Irland etter opprettelse siden 1171 |
| --- |
| Irland | Lordship of Ireland Englands flagg **·** Kongeriket Irland Irlands flagg **·** Det forente kongerike Storbritannia og Irland Storbritannias flagg **·** Den irske republikk Irlands flagg **·** Sør-Irland Storbritannias flagg **·** Den irske fristaten Irlands flagg **·** Irland Irlands flagg |
| Se også: Den irske konføderasjon Irlands flagg **·** Republikken Connaught Connachts flagg **·** Nord-Irland Nord-Irlands flagg **·** Republikken Munster Munsters flagg |