recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Hot Rod 1941 Willys
**Willys Americar** var en serie med biler bygget av Willys-Overland Motors fra 1937 til 1942, enten som sedan, coupe, stasjonsvogn eller pickup. Coupeversjonen var et meget populært hot rod valg, enten som donor car eller som en fiberglass modell.

Historie
--------

Bilen ble bygget fra 1937 med en ellers tradisjonell styling, et produkt av den interne reorganisering fra Willys-Overland Motor Company til Willys Overland Motors. Det var i seg selv en utvikling i det aldrende Willys. Da Joseph W. Frazer sluttet seg til selskapet i 1938 bestemte han en mer moderne og rimelig kompakt bil, var svaret for Willys som slet hardt. Modellne 37, 38 og 39 utviklet seg gradvis til mer Ford-lignende biler som kulminerte i 1937 med Ford DeLuxe-lignende'40 modell.

Americar
--------

Bare 1941-1942 modellene ble kallt "Americar" (441 and 442 modellene respektivt) fulgte en patriotisk trend i tiden. Den solgte 22 000 enheter i 1941 og 7 000 mer i 1942. Prisen var om lag 630 dollar.
De krigen brøt ut opphørte all sivil bygging i alle amerikanske bilfabrikker for å assistere de militære og Americar ble ikke unntatt. Likevel, Willys var ett av de selskaper som fikk kontrakt på å bygge den meget vellykkede Jeep. Etter krigens slutt klarte de å sikre seg varenerket på navnet Jeep og den sivile CJ version hjalp Toledo til å bevare førkrigsmodeller og sikre Americars skjebne. Tross mislykkede forsøk i 1940 og 1945 (begge gsnger med Frazer's 6/66 prototype) ble 1942 Americar Willys-Overlands siste "sivile" passasjermodell frem til Willys Aero, ti år senere.

Modeller
--------

Tre varianter — Speedway, DeLuxe og Plainsman — ble tilbudt, hver med coupe og sedan, plus en DeLuxe tre-dør stasjonsvogn. USHCO/USB&F bygde et mindre antall stasjonsvogner for Willys. Fem varianter ble bygget av modell 440 coupe chassis i 1940, og en annen gruppe på fem i 1941 på 441 coupe chassis. 1941 modellene var ulik de bygget i 1940.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Willys Americar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Willys history
* Currently the 41 Willys body is being manufactured as a street rod or hot rod
* An aborted concept car that would succeed the Americar
* The Americar at Internet Modeler
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Børge Søvik** (født 11. oktober 1982) er en norsk tidligere telemarkskjører fra Isfjorden i Rauma med flere norske og internasjonale mesterskap. Han har vært på landslaget i telemark siden 2001 og siden 2006 vært trent av landslagstrener og bror Kjetil Søvik, også i 2009 da Børge Søvik satset på skicross i stedet, dog uten å kvalifisere seg til Vinter-OL 2010. 

Børge Søvik er utdannet tømrer med teknisk fagskole og har også gått på Politiskolen.

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Gull | Storslalåm | 2004, 2005, 2008 |
| Gull | Sprint | 2006, 2008, 2022 |
| Gull | Fjelltelemark | 2009, 2012, 2014 |
| Sølv | Klassisk | 2006, 2008 |
| Sølv | Sprint | 2015 |
| Sølv | Parallellsprint | 2022 |
| Bronse | Storslalåm | 2006 |
| Bronse | Sprint | 2002 |

Andre meritter
--------------

* VM i telemarkskjøring
	+ Klassisk sprint: Seier i 2009
	+ Sammenlagt: Seier i 2005
* Verdenscupen i telemarkskjøring: Seier i 2006, 2008

Se også
-------

* NM i telemarkskjøring

Eksterne lenker
---------------

* (en) Børge Søvik – FIS (telemarkskjøring) Rediger på Wikidata
**Sofia Vladimirovna Panina** (født 23. august 1871 i Moskva, død 17. juni 1956 i New York City) var en russisk politiker tilknyttet kadettpartiet. 

Etter universitetsstudier i St. Petersburg begynte hun å frekventere intellektuelle opposisjonskretser i hovedstaden.

Panina var sønnedatter av justisminister greve Viktor Panin. Hun var svært velstående, og hadde mange eiendommer i Moskva, guvernementene Smolensk og Voronezj, og et palass i Gaspra på Krim, der hun blant annet omgikkes Leo Tolstoj.[] Hun brukte sine tilganger til omfattende filantropisk virksomhet.[]

Hun var i 1917 viseminister for velferd og utdannelse i Russlands provisoriske regjering ledet av Aleksandr Kerenskij, og med det var hun både Russlands og Europas første kvinnelige minister.[]

Etter oktoberrevolusjonen ble hun arrestert i sitt hjem den 28. november, med Fjodor Kokosjkin, Andrej Ivanovitsj Sjingarev og prins Pavel Dolgorukov. De hadde planlagt en antibolsjevikisk demonstrasjon til neste dag. Så ble Sofia Panina stilt for retten av revolusjonstribunalet for Petrograd-sovjetet den 10. desember 1917. Dette var den første politiske skueprosess overhodet under det nye bolsjevikiske styre. Hun ble anklaget for å ha underslått 93.000 rubler fra undervisningsministeriet, noe hun benektet. Rettssaken gikk ikke som smurt.[] Blant annet uttrykte noen av dommerne at de ikke trodde på hennes skyld. Tribunalet fant henne likevel skyldig i «opposisjon mot folkets myndighet» og bestemte at hun skulle «returnere» pengene til undervisningskommissariatet. I lys av hennes tidligere mange velgjerninger ble straffen ikke mer enn offentlig irettesettelse. Etter rettssaken nektet hun å overlevere noen penger, og ble ført tilbake til fengselet der hun forble inntil hennes venner hadde betalt de 93.000 rubler.[]

I 1920 utvandret hun til Frankrike. Ved utbruddet av annen verdenskrig reiste hun til Sveits, og derfra til USA.

Referanser
----------

1. ↑   Writers of St. Petersburg. XX century[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Evangelisk Bibel-Seminar** er en bibelskole på Østerbo, ved Halden. Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter eier skolen.

Historie
--------

Skolen ble startet i 1991 og hadde tilhold i Nordregate (Grünerløkka) i Oslo. Da Evangeliesenteret kjøpte stedet Østerbo i 1992, flyttet skolen dit.

Faste lærere ved første året ved skolen var Bjørg Tolleshaug, Bjørn Gjellum og Ole b. Jarlvang.

Skolens første rektor var Ole B. Jarlvang. Han fungerte i to år. Deretter satt han i styret og i generalforsamlingen i flere år. Rektor fra høsten 2000 var Trond Eriksen som også er rektor idag (høsten 2006).

Fagtilbudet
-----------

Mange av elevene er tidligere rusmisbruker som har vært til rehabilitering i Evangeliesenteret. Noen av disse har ikke fullført ordinær skolegang, derfor undervises det i norsk, engelsk og matematikk, noe som ikke er vanlig ved bibelskoler.

Evangelisk Bibel-Seminar har tre linjer. (tall fra år 2006)

* Ettårig bibelkurs (32 elever) – grunnleggende bibelundervisning. Historisk oversikt og å forstå helheten i bibelen og den kristne troen.
* Medarbeiderlinje (ti elever) – videregående bibelundervisning. Tidligere kalt *evangeliseringslinja*.
* Formingslinje (seks elever) – praktisk arbeid og personlig utvikling. Linjen er litt tillrettelagt for mennesker med lese- og skrivevansker.
**Sunniva Ørstavik** (født 13. juni 1967) er en norsk organisasjonskvinne som var generalsekretær i Norges Handikapforbund fra 2018 til 2022. Hun var likestillings- og diskrimineringsombud fra 2010 til 2016, og generalsekretær i Norsk Folkehjelp i 2016.

Karriere
--------

Ørstavik er cand.polit. med hovedfag i sosiologi fra Universitetet i Oslo i 1995. Hun var doktorgradsstipendiat ved Institutt for sosialforskning (tidligere INAS, nå NOVA) fra 1995, men avbrøt forskerkarrieren etter kun ett år som stipendiat. 

Fra 1996 til 1998 var Sunniva Ørstavik førstekonsulent i Forebyggings- og utviklingsavdelingen i Sosial- og helsedepartementet. I 1998 ble hun ansatt som assisterende generalsekretær i Rådet for psykisk helse, fra 2005 til 2010 hadde hun stillingen som generalsekretær samme sted.

Sunniva Ørstavik var likestillings- og diskrimineringsombud i et åremål på seks år fra januar 2010.

I februar 2016 ble hun generalsekretær i Norsk Folkehjelp, men gikk av fra stillingen i oktober samme år. I 2017 fikk hun et engasjement som rådgiver i bedriften Uloba. I september 2018 tiltrådte hun som generalsekretær i interesseorganisjonen Norges Handikapforbund.

Utmerkelser
-----------

Hun fikk Krisesentersekretariatets rettighetspris i 2015.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sunniva\_Ørstavik[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sunniva Ørstavik blir nytt likestillings- og diskrimineringsombud». Barne-, likestillings- og inkluderingdepartementet. 13. november 2009. Besøkt 11. august 2010.
3. ↑  «Går fra likestilling til Folkehjelpen». *Dagsavisen* **(norsk)**. 4. desember 2015. Besøkt 8. februar 2023.
4. ↑  «Sunniva Ørstavik blir ny generalsekretær i NHF (Arkivert kopi)». 29. juni 2018. Arkivert fra originalen 23. oktober 2018. Besøkt 23. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* SaLDO 2010

| * v
* d
* r
Likestillings- og diskrimineringsombud i Norge |
| --- |
| Likestillingsombud (1978–2005) | 
* Eva Kolstad
* Sigrun Hoel (fung.)
* Ingse Stabel
* Anne Lise Ryel
* Kristin Mile

 |
| Likestillings- og diskrimineringsombud (2006–) | 
* Beate Gangås (2006–2010)
* Sunniva Ørstavik (2010–2016)
* Hanne Bjurstrøm (2016–2022)
* Bjørn Erik Thon (2022–)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Må ikke forveksles med General Motors.

**GMC-gruppen** er et familieselskap innen eiendomsutvikling og offshore, maritim virksomhet og shippingtjenester. Selskapet har hovedkontor i Stavanger.

Historikk
---------

GMC ble etablert i 1973, av Gunnar Magne Christensen sr. Tor-Jan Christensen, Lars Einar Østerbø og Roald Rygh, som en leverandør innen teknisk service for skip og annen oljerelatert aktivitet. Konsernet består i dag av en flere selskaper under morselskapet GMC Holding AS som leverer multidisipline tjenester og produkter til marine- og offshoreindustrien. Konsernet omsetter for omlag 700-800 millioner i året. GMC-gruppen består av GMC Holding og seks datterselskaper:

* GMC HVAC AS
* GMC Eiendom AS
* GMC Maritime AS
* GMC Yard AS
* GMC Power & Automation AS
* GMC Marine Partner AS
* Byfjordparken AS

GMC har baser på Jåttåvågen, Buøy og Mekjarvik, Gismarvik, samt avdelingskontor i Haugesund og Bergen. Konsernet har fasiliteter som innbefatter to tørrdokker og dypvannskai. Hovedbasen, Kalhammaren, ble revet i 2014 for å bygge leiligheter og kontorer, kalt Byfjordparken.

GMC Produkt AS ble i 2010 solgt til James Fisher plc.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til GMC

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
«**Bella Notte**» er en amerikansk sang, skrevet av Sonny Burke og Peggy Lee. Den var med i tegnefilmen *Lady og landstrykeren* (1955). Sangen ble fremført av George Givot (med stemmen til restaurantøren Tony) og studiokor under Lady og Landstrykerens berømte spaghettispisescene.

Peggy Lee, Victor Young and his Orchestra, The Walt Disney Chorus, spilte inn sangen i Disney Studio, Los Angeles 6. desember 1954. Den ble utgitt på 78-platen og singlen Decca 9 294460 i 1955.

Gordon MacRae har også spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Capitol F 3122 i 1955.

Norske versjoner
----------------

Victor Skaarup har skrevet en dansk tekst som én av de norske bygger på. Arne Bendiksen og Rolf Just Nilsen har skrevet norske tekster. Alle versjonene bærer tittelen «Bella Notte».

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1956 | «Bella Notte» |  | Gunnar Eide med Billy Hills orkester | Victor Skaarup | 78-plate | His Master's Voice AL 6002 |
| 1956 | «Bella Notte» |  | The Monn Keys, Egil Monn-Iversens orkester | Arne Bendiksen | 78-plate | Musica A 5109 |
|  |  |  |  |  | EP-plate | Musica NEP 820 |
| 1968 | «Bella Notte» |  | Rolf Just Nilsen synger med orkester | Rolf Just Nilsen | LP | Disneyland/His Master's Voice NLLP 307 |

De to Musica-platene er samme innspilling.

Referanser
----------

1. 1 2  The Lady and the Tramp - Soundtracks hos Internet Movie Database
2. ↑  Peggy Lee Discography – The Decca Years
3. ↑  «This Is Gordon MacRae! – www.patfullerton.com». Arkivert fra originalen 22. juli 2010. Besøkt 24. april 2010.
4. 1 2 3  Se plateetiketten
Bokbåten «Epos» på Storfjorden
**Bokbåten «Epos»** var et flytende bibliotek som besøkte mindre steder i fylkene Hordaland, Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal. Bokbåttjenesten startet i 1959 og ble de første årene drevet fra forskjellige båter. Verdens første spesialbygde bokbåt, Epos, ble satt i drift i 1963. Epos ble bygd ved Fjellstrand AS på Oma. Skipet er 25,56 meter langt og 6,3 meter bredt.

Fra 2022 fungerer Epos videre som flytende litteraturbåt drevet av stiftelsen Litteraturbåten Epos.

Bokbåttjenesten 1959–2020
-------------------------

Bibliotekdriften ble finansiert og drevet i samarbeid mellom fylkesbiblioteka i de respektive fylkene. I 2007 hadde bokbåten 130 driftsdager fordelt på de tre fylkene. Bokbåten kom to ganger i året til mindre grender og bygder langs fjordene og på øyene på Vestlandet. Totale utlån beløp seg til 53 626.

Vanligvis hadde bokbåten med cirka 5 000 bind til utlån. I tillegg hadde en kontaktperson på hvert bokbåtstopp en eller flere kasser med bøker som kunne byttes ut hver gang bokbåten kom.

I dag er Epos eid av Vinnes Skyssbåtservice AS. Båten ble leid inn som bokbåt i høst- og vintersesongen, og fungerer ellers som turistbåt.

Med på turene var også et kulturprogram retta mot barn. Dette var ofte musikere, forfattere, dukketeater eller barneteater og var ofte den eneste formen for levende kultur som ble tilbudt der bokbåten la til.

I juni 2020 vedtok Vestland fylkesting å avslutte bokbåttjenesten i fylket. Tidligere, i 2019, avsluttet Møre og Romsdal fylke sin tjeneste.

Referanser
----------

1. ↑  «M/S Epos - Sjøhistorie». *www.sjohistorie.no*. u.d. Besøkt 13. desember 2022.
2. ↑  «Litteraturbåten Epos». *litteraturbaten.no* **(engelsk)**. Besøkt 7. mars 2024.

Kilder
------

* «Krimforfattar skyt skarpt mot nedlegging av landets einaste bokbåt». *NRK*. 9. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 8428868 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Bokbåten «Epos» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Sjøhistorisk database
 |
Utsnitt fra en sørsamisk tromme fra Åsele med tre vanlige motiv markert: forrådshuset (1), reinkveet (2) og de tre mødregudinnene Sáráhkká, Juoksáhkká og Uksáhkká (3-5).
**Juoksáhkká** eller **Juksakka** er en av gudinnene for svangerskap og fødsel i samisk religion. Sammen med sin mor Máttaráhkká og sine to søstre Sáráhkká og Uksáhkká spiller hun en viktig rolle i unnfangelse og forløsning, og var de guddommene som «sto nærmest dagliglivet.»

En prinsippskisse av innredningen av en gamme, her med lulesamiske termer. Ildstedet *Árran* i midten, døråpningen *Uksa* nederst. På begge sider plass for menneskene. Innerst *Boassjo*, stedet som fra gammelt av var et hellig rom for våpen og tromma, men som etterhvert gikk over til å være en plass for matlaging. Her i *Boassjo* hadde Juoksáhkká tilhold.
Det siste leddet i navnet er «ahka»/«akka» – som betyr gammel kvinne, kone eller bestemor. Det første leddet kommer fra ordet *juoksa*, bue. Juoksáhkká kalles også for «buemoren».

Ifølge samisk tro, slik det forklares i Hans Skankes avhandling om samisk religion fra 1730, var det høyguden Raedienaehtjie som skapte menneskenes sjel, mens Máttaráhkká ga legeme til de nye menneskene. Hun ga menneskebarnet videre til Sáráhkká, som plasserte fosteret i morslivet, og beskyttet kvinnene under svangerskapet. Juoksáhkká kunne gripe inn i morens liv og forandre kjønn på fosteret; man trodde at alle foster opprinnelig var av hunkjønn, og at et offer til Juoksáhkká kunne sørge for at man fikk guttebarn.

Juoksáhkká hadde tilhold lengst inn i gammen, på den plassen bak ildstedet som var forbeholdt våpen og sjamantromma. Som «buekone» var hun også jaktgudinne.

Se også
-------

* Overnaturlige vesener

Referanser
----------

1. ↑  Rank, Gustav (1955). *Lapp female deities of the Madder-akka group*. Studia septentronalia; 6. Aschehoug.
2. ↑  Pollan, Brita (1993). *Samiske sjamaner*. Oslo: Gyldendal. s. 51–52. ISBN 8205215588.
3. ↑  Pollan, Brita (1993). *Samiske sjamaner*. Oslo: Gyldendal. s. 101. ISBN 8205215588.
4. ↑  Louise Bäckman. «The Akkas, a study of four goddesses in the religion of the Saami (lapps)». I: *Current progress in the methodology of the science of religions*. Redigert av W. Tyloch. 1984; side 31–39. Warsawa. Opptrykt i L. Bäckman, *Studier i samisk religion*; side 107-116. Stockholms universitet, 2013.
5. ↑  Lily Weiser Aall (1968). *Svangerskap og fødsel i nyere norsk tradisjon*. Oslo: Norsk folkemuseum. s. 21 og 107.
6. 1 2  (no) «Samisk religion» i *Store norske leksikon*
7. ↑  Håkan Rydving (1995). *Samisk religionshistoria : några källkritiska problem*. Distribueras av: Almqvist & Wiksell International. s. 131. ISBN 9197213624.
8. ↑  Brita Pollan (1993). *Samiske sjamaner*. Oslo: Gyldendal. s. 56. ISBN 8205215588.
9. ↑  Margrethe Løøv (2012). Samisk religion; religioner.no
10. ↑  Hvordan barn ble skapt Arkivert 10. januar 2018 hos Wayback Machine.; fra *Samisk tro og religion*, en nettutstilling fra Varanger Samiske Museum
11. ↑  Gudavärlden; samer.se
12. ↑  Fosmark, Kjellrun (1998). *Guder, volver og sjamaner*. [Oslo]: Huitfeldt forl. s. 170. ISBN 8270031992.
**Romøgler** eller **reptiler** (engelsk: *reptilians* eller *lizard people*) er en konspirasjonsteori popularisert av David Icke, som går ut på at verden styres av øgler eller «reptiler» fra verdensrommet som forkler seg som mennesker. Icke har hevdet at en rekke verdensledere – Mark Zuckerberg, blant andre dronning Elisabeth II – er romøgler. Romøgler forekommer også i science fiction, ufologi og fantasysjangeren.

Michael Barkun argumenterer for at den moderne forestillingen eller konspirasjonsteorien om romøgler kan føres tilbake til Robert E. Howards litterære verk «The Shadow Kingdom», utgitt i pulp fiction-magasinet *Weird Tales* i august 1929.

I senere tid har blant annet deler av QAnon-bevegelsen spredt forestillinger om romøgler.

Referanser
----------

1. 1 2  «QAnon man accused of killing kids ‘influenced’ by David Icke, FBI say». *The Independent* **(engelsk)**. 6. april 2022. Besøkt 8. juni 2022. «Former surfing instructor reportedly told investigators he believed in ‘Lizard people’ theory»
2. ↑  Barkun, Michael (2003). A Culture of Conspiracy: Apocalyptic Visions in Contemporary America. Berkeley and Los Angeles: University of California Press. s. 120–121. ISBN 0520238052.
3. ↑  Madani, Doha; Blankstein, Andrew; Collins, Ben (12. august 2021). «California dad killed his kids over QAnon and 'serpent DNA' conspiracy theories, feds claim». *NBC News*. NBC Universal.
**Vuokkoprisen** er en pris som deles ut i Nesseby kommune i Finnmark til en kvinne hjemmehørende i Nesseby. Prisen er oppkalt etter initiativtageren Vuokko Nilsen, som var bosatt i Nesseby. Det er kommunens 8. mars-komité som velger ut vinneren, basert på nominasjoner fra kommunens befolkning.

8. mars, den internasjonale kvinnedagen ble først markert i Unjárgga gielda/Nesseby kommune i 1988. Prisen «Utmerket kvinne-pris» ble utdelt første gang på kvinnedagen i 1994. Ideen til prisen kom fra Vuokko Nilsen om hvert år å dele ut en pris til en kvinne fra Nesseby. Kriteriene hun satte var: «En hvilken som helst kvinne i kommunen skal kunne få prisen.»

I 2008 ble det bestemt å omdøpe til «Vuokko-prisen – årets utmerkede kvinne». Vuokko Nilsen selv var samfunnsengasjert og opptatt av alt som rørte seg i lokalsamfunnet, hun var kreativ og kunstnerisk, snill og oppofrende. Hun hadde et stort hjerte for alle, var sjenerøs og inkluderende, hadde omtanke for de svake. Vuokko viste det ikke bare i ord men også i handling: «Ikke bare snakk, men gjør det!» Vuokko døde brått i 2005, bare 49 år gammel.

Prisvinnere
-----------

Oversikten er hentet fra protokollen for 8. mars arrangementer i Unjárgga gielda/Nesseby kommune.

* 1994 – Anna Kvernmo Betten
* 1995 – Marie Dikkanen
* 1996 – Kitty Store
* 1997 – Birgit Margit Anderesen
* 1998 – Ann Jorid Henriksen
* 1999 – Lydia Michelsen
* 2000 – Oline Kristiansen
* 2001 – Berit Ranveig Nilsen
* 2002 – Ikke utdelt
* 2003 – Ann-Elise Netland Nilssen
* 2004 – Marie Anna Henriksen
* 2005 – Lilly Roska
* 2006 – Esther I. Olsen
* 2007 – Gunvor Magga Olsen
* 2008 – Gunn Britt Retter
* 2009 – Wenche Ellingsen
* 2010 – Ingrid Mikkelsen
* 2011 – Britt-Inger Olsen
* 2012 – Marie Birgitte Utse
* 2013 – Lena Marianne Kristiansen
* 2014 – Jane Juuso
* 2015 – Liv Nilsen
* 2016 – Esther Aikio
* 2017 – Ikke utdelt
* 2018 – Susanne Utse Olsen
* 2019 – Magnhild Mathisen
* 2020 – Kirsti Bergstø
* 2021 – Ikke utdelt grunnet restriksjoner ved koronapandemien
* 2022 – Heidi Jernsletten
* 2023 – Mari Ann Nilssen
* 2024 - Frøydis Betten

Referanser
----------

1. ↑  Bent Johansen (29. januar 2019). «Årets Vuokko-pris». Nesseby kommune. Arkivert fra originalen 13. mars 2023. Besøkt 13. mars 2023.
**Øksfjorden** (nordsamisk: *Ákšovuotna*) er en fjordarm av Vestfjorden i Lødingen kommune i Nordland som strekker seg i underkant av 24 kilometer i nordøstlig retning fra innløpet mellom Kalvhovudet i vest og Kolsvikholmen, sør for Øksnes, i øst. Medregnet Vestpollen er den totale lengden 26,5 kilometer og avstanden fra fjordbunnen til Møysalen er i luftlinje på rundt 3,5 kilometer. Øksfjorden er den sørvestligste av fjordene på Hinnøya.

Den indre delen av fjorden er vernet som landskapsvernområde mens Vestpollen er vernet som nasjonalpark. 

Bebyggelsen langs fjorden er i hovedsak konsentrert rundt Øksnes og Øksneshavn ved innløpet på østsiden samt Svartskardet og Kvannkjosen på vestsiden. Ellers spredt gårdsbebyggelse. E10 krysser fjorden ved Husjordøya via to bruer over Auster- og Vesterstraumen. Den delen av fjorden som ligger nord for europaveien heter Innerfjorden.

Se også
-------

* Møysalen nasjonalpark
* Møysalen landskapsvernområde
* Svellingsflaket landskapsvernområde som går sørover fra fjordmunningen.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  (Kalvhovudet-Vestpollneset) Mål gjort ved hjelp av Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Øksfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Tidslinje over fusjoner
**BAE Systems AB** er et svensk forsvarsindustriselskap og en underavdeling av BAE Systems Land and Armaments, som igjen ligger under det britiske forsvarsindustrikonsernet BAE Systems. Selskapet er et morselskap for *Land Systems Hägglunds AB* og *BAE Systems Bofors AB*, and har ingen produkter på egen hånd.

Selskaper
---------

### BAE Systems Hägglunds

*AB Hägglund & Söner* ble grunnlagt i 1899. Selskapet ble delt opp i 1988, en av de nye bedriftene ble da *Hägglunds Vehicle AB*, som produserte militære kjøretøy. Dette selskapet kjøpte så opp virksomheten som ble Hägglunds Moelv i 1989.

I oktober 1997 kjøpte det britiske selskapet Alvis plc Hägglunds Vehicle AB og skapte det nye selskapet Alvis Hägglunds AB. Alvis ekspanderte virksomheten innen militære kjøretøy ytterligere da de kjøpte opp GKN's *armerte kjøretøy divisjon* i 1998 og deretter Vickers Defence i 2002. Alle disse selskapene ble så fusjonert sammen til Alvis Vickers. I september 2004 kjøpte BAE Systems opp Alvis Vickers og fusjonerte det med RO Defence under navnet *BAE Systems Land Systems*. Hägglunds fikk nå nytt navn og ble kjent som **Land Systems Hägglunds**.

I juni 2005 kjøpte BAE Systems opp ytterligere et selskap, United Defense fra USA. Selskapet reorganiserte deretter kjøretøys-virksomheten enda en gang, nå kjent under navnet *BAE Systems Land and Armaments*, hvor *Land Systems Hägglunds* nå var en underavdeling av denne virksomheten som er basert i USA.

### BAE Systems Bofors

**BAE Systems Bofors AB**, beliggende i Karlskoga, er en underavdeling av BAE Systems Land and Armaments.

Historien til selskapet går tilbake til Bofors, som ble grunnlagt i 1646 og begynte å produsere forsvarsmateriell i 1883. I 1999 kjøpte Saab-gruppen Celsius AB, moderkonsernet til Bofors. I forbindelse med dette oppkjøpet solgte SAAB deler av Bofors videre igjen. I september 2000 kjøpte United Defense Industries (UDI) *Bofors Weapon Systems* fra Saab, dette vil si at de fikk rørartilleri-avdelingen, mens Saab beholdt missil-avdelingen. Da BAE Systems kjøpte UDI i 2005 (se over) fulgte Bofors med, og som del av dette skiftet nå *Bofors Defence* navn til BAE Systems Bofors.

Produkter
---------

### Beltekjøretøy

* Hägglunds Bv206
* Bv206S (Bv 308)
* BvS10 (Bandvagn 410)

### Kampkjøretøy

* Hägglunds Pbv 302
* CV90
* SEP
* Stridsvagn 122

### Våpensystemer

* 40 mm Tridon
* 40 mm TriAD
* Archer (artillerisystem)
* FH 77 Howitzer
* Bofors 57 mm & Bofors 40 mm automatkanon

Referanser
----------

1. 1 2   GRID-ID grid.473877.8[Hentet fra Wikidata]
**Kitty Kallevig** (født **Cathrine Helmer Leth**; 1783–1869) var en av de mange sterke kvinneskikkelser fra Arendal i seilskutetida. Hun var datter av skipsreder *Isaac Leth* og *Marthe Willumsen*.

Som barn ble hun sendt til København for å undervises og oppdras på frøken Lindes institutt. Da hun kom hjem derfra ble hun forlovet og ikke lenge etter (30. juni 1800) gift med Morten Michael Kallevig som da var en rik og vel ansett mann. Han hadde fått borgerskap i Arendal i 1794 og drev som kjøpmann med eksport av trelast og handel med korn og krambodvarer og var en betydelig skipsreder. Arendals skipsfart klarte seg best av byene på Agder under Napoleonskrigene; bl.a. hadde firmaet Kallevig & sønn en rekke skip i såkalt lisensfart på England og Irland. Da landets nye universitet ble opprettet i 1813 ga ekteparet Kallevig 10 000 riksdaler og da sølvskatten skulle utredes to år seinere måtte de ut med 5 200 riksdaler.

Kallevig eide en rekke eiendommer både på Tyholmen i Arendal og på Hisøy. I 1805 kjøpte de Reidemanns pale på Tyholmens ytterside. Denne bygningen som hadde vært byens flotteste hundre år tidligere, ble revet, og tomta ble brukt til å bygge den bygningen som i dag omtales både som Kallevigs pale og Arendal gamle rådhus. Dette storslagne byggeprosjektet tilskrives Kallevigs hustru som skulle være både praktelskende og forfengelig. Det ble ikke spart på noe. Arkitekten ble hentet fra København og var kongelig bygningsinspektør.

Hun var liten og vever med en elegant fremtreden. Når hun skulle bevege seg rundt i byen lot hun seg bære i sin *Porte chaise*, en bærestol som er bevart på byens museum.

Interessen for Danmark og København beholdt hun livet ut og hun tok ofte reiser dit. Etter at ektemannen og datteren var død, og hun hadde solgt sitt hjem, paleet på Tyholmen, til Arendal kommune, flyttet hun til København med sin datterdatter. Hun ligger begravet på Arendal kirkegård.

Kitty og Morten Michael Kallevig hadde 6 barn: Salve Kallevig, Mathilde Sophie Kallevig, Isaac Leth Kallevig, Emil Kallevig, Harald Kallevig og Waldemar Kallevig.

Referanser
----------

1. ↑  Gram, H. T. (1988). *Familien Kallevig*. no#: H. T. Gram. s. 19–20.
2. ↑  Gram, H. T. (1988). *Familien Kallevig*. no#: H. T. Gram. s. 18–19.
3. ↑  Gram, H. T. (1988). *Familien Kallevig*. no#: H. T. Gram. s. 20.
4. ↑  Gram, H. T. (1988). *Familien Kallevig*. no#: H. T. Gram. s. 21–32.
Strepera Graculina on the way to Triplet Falls Østkurrawong langs stien til Triplet Falls
 Great Otway nasjonalpark
**Great Otway nasjonalpark** er en nasjonalpark som ligger i delstaten Victoria, Australia. Nasjonalparken på 1 032 km² ligger omtrent 162 kilometer sørvest for Melbourne, i Otway Ranges, som er en lav fjellkjede på kysten. Parken har et mangfoldig utvalg av landskap og vegetasjonstyper.

Severdigheter
-------------

Great Otway nasjonalpark er populær blant lokale, nasjonale og internasjonale turister. Det finnes tre campingområder; *Johanna*, *Aire River* og *Blanket Bay*. Parken er tilgjengelig fra øst via Apollo Bay, fra nord via Forrest og Beech Forest, og fra vest via Princetown. Parken dekker Otway Ranges, og har både strender og skoger som er tilgjengelige via turstier. Parken, og særlig området ved campingplassen Aire River, har en betydelig bestand av koalaer. Fyrtårnet Cape Otway ligger rett ved siden av parken og er åpent for turister hele uka. Migrerende hvaler og delfiner som sørkapere, knølhvaler, og tumlere kan observeres langs kysten.

Glødende larver (*Arachnocampa otwayensis*), kan sees om natta langs bekkebreddene og turstiene, spesielt ved Angahook-Lorne State Park, Beauchamp Falls, Hopetoun Falls, Stevenson Falls og Melba Gully State Park.

Sopp
----

Great Otway nasjonalpark er svært rik på sopparter.

Gitt det store mangfoldet av spesialhabitater og mikroklima i parken, er det ikke rart at det forekommer et stort mangfold av sopp. 278 sopparter er oppført i Atlas of Living Australia. Dette er sannsynligvis bare en brøkdel av det faktiske antallet sopparter som finnes i parken.

* Clavaria miniata *Clavaria miniata*
* Omphalotus nidiformis *Omphalotus nidiformis*
* Mycena viscidocruenta *Mycena viscidocruenta*
* Podoscypha petalodes *Podoscypha petalodes*

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Great Otway National Park». Besøkt 16. august 2014.
2. 1 2  «A new subgenus and five new species of Australian glow-worms (Diptera: Keroplatidae: *Arachnocampa*)». 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Great Otway nasjonalpark
* Otway Ranges Environment Network
«Granat» har flere betydninger.
Granatkrystall
**Granat** er en mineralgruppe som har vært brukt siden bronsealderen som edelstener og slipemiddel. Granatkrystaller er som regel rødlige, men finnes også i alle andre farger i fargespekteret. Navnet granat stammer fra det latinske *granatus*, som sannsynligvis er en referanse til Punica granatum, siden de likner noen granatkrystaller i form, størrelse og farge. Granat kalles ofte for **almandin**.

Typer
-----

Man skiller mellom sju forskjellige typer granater etter den kjemiske sammensetningen i krystallen. Disse er: 

* pyrop
* almandin
* spessartin
* grossular (som hessonitt og tsavoritt er varianter av)
* andraditt
* uvarovitt
* hydrogrossularitt

Funn
----

I Norge er granat funnet på en rekke lokaliteter, som Andøya (almandin), Arendal (andraditt), Austvågøy (andraditt, grossular), Beiarn (grossular), Bykle (spessartin), Dalen (spessartin), Elgsjøfeltet (grossular), Fauske (almandin), Fjaler (almandin), Grua (grossular), Harstad (almandin), Hitra (andraditt, grossular), Hyllestad (pyrop), Iveland (almandin, spessartin), Jotunheimen (almandin), Kongsberg (almandin), Konnerud (grossular), Langesundfjorden (andraditt), Molde (pyrop), Møkster (andraditt, grossular), Sandefjord (andraditt), Sauland (grossular), Sørøya (andraditt), Totenåsen (grossular), Trondheim (spessartin), Tysfjord (grossular), Vest-Finnmark (andraditt), Velfjord (andraditt, grossular), Æfjord (andraditt, grossular) og Åheim (pyrop)

Kilder
------

* *Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

Eksterne lenker
---------------

* (en) Garnet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Garnet – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Carpatair S.A.** er den største regionale flyselskapet i Øst-Europa,[] basert i Timișoara, Romania. Det driver tjenester til 34 destinasjoner i Europa. Den samarbeider tett med Moldavian Airlines på flåte, vedlikehold og logistikk. Dens viktigste base er Traian Vuia internasjonale lufthavn, Timișoara.

Historie
--------

Carpatair ble etablert i 1999 og startet drift i februar 1999 i Cluj-Napoca. Det ble dannet som **Veg Air** og brukte en leaset Yakovlev Yak-40 fra Moldavian Airlines. Det nåværende navnet ble vedtatt i desember 1999, da sveitsiske og svenske investorer tok en 49% eierandel i selskapet. Flyselskapet er eid av rumenske aksjonærer (51%) og sveitsiske og svenske aksjonærer (49%) og sysselsetter 450 ansatte (i mars 2007). Den nåværende president og administrerende direktør er Nicolae Petrov.

Det er økende i form av markedsandeler mot TAROM og er det nest største rumenske flyselskapet.[] Carpatair har forskjellige billetteringsavtaler med de store flyselskapene, som for eksempel SAS, Lufthansa og Austrian Airlines.[]

Destinasjoner
-------------

Carpatair operer 7 innlandsruter og 18 utenlandsruter fra Timișoara.[]

### Innlandsruter Romania

Fra Timișoara kan man fly til Cluj-Napoca, Sibiu, Craiova, București Henri Coandă internasjonale lufthavn, Constanța, Bacău, Iași.

### Utenlandsruter

Fra Timișoara kan man fly til Roma Leonardo da Vinci internasjonale lufthavn, Bari, Athen, Ancona, Firenze, Bologna, Marco Polo internasjonale lufthavn, Verona, Orio al Serio lufthavn, Odessa, München, Düsseldorf, Stuttgart, Lviv, Tsjernivtsi og Chișinău.

Fra Budapest kan man fly til Chișinău, Marco Polo internasjonale lufthavn.

Fra Constanța kan man fly til Istanbul og Timișoara.

Fra Iași kan man fly til Timișoara og Roma.

Fra București kan man fly fly til Timișoara og Bari.

Fra Craiova kan man fly til Roma og Timișoara.

Referanser
----------

1. 1 2  Flight International 3. april 2007

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Carpatair – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
VLM Fokker 50, nåværende
VLM Fokker F50, tidligere
**VLM Airlines** (kort for *Vlaamse Luchttransportmaatschappij* – *Flamske flytransportselskap*) var et belgisk flyselskap.

Historie
--------

VLM Airlines begynte flyvninger i mai 1993 med faste ruter mellom flyplassene Antwerpen lufthavn og London City Airport. Det er i dag over 400 ansatte i selskapet og det fraktet 745 781 passasjerer i 2007. Selskapet var tidligere basert i Antwerpen, men deres base er i dag ved London City Airport.

I 2008 rapporterte selskapet sitt tiende sammenhengende inntektsår som ble avsluttet den 31. desember 2007, og hadde en nettoinntekt på 3,6 millioner euro. Omsetningen hadde vokst til 112 millioner euro og passasjerantallet vokste med 9 prosent til 745 781 i løpet av 2007.

Den 24. desember 2007 annonserte Air France-KLM at de hadde signert en avtale om overtagelse av selskapet fra Panta Holdings. Air France-KLM meddelte den 28. mai 2009 at VLM Airlines vil gradvis gå over til fly under navnet CityJet. Dette navnet er allerede i bruk av Air France-KLMs irske regionale partner.

Den 22. juni 2016 begjærte VLM konkurs, og den 30. oktober 2017 begynte VLM med ruteflyvninger igjen mellom Antwerpen, Zürich, Maribor og London.

Ruter
-----

|  | Land | Destinasjoner |
| --- | --- | --- |
| Belgias flagg | Belgia | Antwerpen - Antwerpen lufthavn |
| Slovenias flagg | Slovenia | Maribor - Maribor lufthavn |
| Storbritannias flagg | Storbritannia | London - London City Airport |
| Sveits’ flagg | Sveits | Zürich - Zürich lufthavn |
|

De bestemmelsessteder som ikke lenger blir opprettholdt av VLM er Liverpool, Southampton, Man, Brussel, Genève og Frankfurt.

Referanser
----------

1. ↑  VLM website map of destinations showing London City as the hub Arkivert 12. november 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Annual financial summary 2007-08 Arkivert 14. november 2008 hos Wayback Machine.
3. ↑  Message on the VLM website announcing the takeover Arkivert 14. november 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) VLM Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Velocity inflight magazine
Et Boeing 737-800 fra Southwest Airlines
**Southwest Airlines** er et amerikansk flyselskap som er basert i Dallas, Texas. Målt i antall passasjerer er Southwest det fjerde største flyselskapet i verden, og det største selskapet på innenriksfly. Selskapet er et av verdens ledende lavprisflyselskap.

Selskapet ble opprettet som Air Southwest 15. mars 1967 av Rollin King og Herb Kelleher. Selskapet kom imidlertid ikke på vingene i begynnelsen fordi andre selskap motarbeidet selskapet, men en høyesterettsavgjørelse i 1970 avgjorde at selskapet fikk lov å fly innenfor Texas, en avgjørelse som var viktig for dereguleringen i amerikansk luftfart. Selskapet fikk navnet Southwest Airlines i begynnelsen av 1971 og opprettet ruter mellom Love Field flyplassen i Dallas og Houston og San Antonio.

### Destinasjoner

Etterhvert har Southwest utviklet et rutenettverk som spenner over hele USA. Nettverket har ingen store flyplassentra der de fleste rutene går ifra, i stedet er det flere punkt-til-punkt ruter. Selskapet forsøker fortrinnsvis å unngå flyplasser der det er høye avgifter i et forsøk på å holde kostnadene nede. Dette gjør at de for eksempel bruker den mindre MacArthur flyplassen midt på Long Island for å betjene New York.

Som lavprisselskap har Southwest ingen setereservasjoner, i stedet blir passasjerene ved oppmøte satt inn i tre grupper, A, B og C, alt ettersom når de sjekker inn. Gruppe A får gå om bord først og sette seg der de vil, deretter gruppe B fulgt av gruppe C.
).

### Flyflåte

Southwest Airlines flypark består per 5. oktober 2009 av følgende 547 fly, samtlige Boeing 737:

Southwest Airlines flåte| Fly | Total | Ordre | Opsjoner | Kjøpsrett | Passasjerer  (Økonomiklasse) | Lanserende selskap | Største operatør | Påmonterte winglets | Ruter |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Boeing 737-300 | 181 | 0 | 0 | 0 | 137 | Ja | Ja | 70; ytterligere 20 fly skal ettermonteres med winglets | Kortdistanse/Mellomdistanse |
| Boeing 737-500 | 25 | 0 | 0 | 0 | 122 | Ja | Nei | Nei | Kortdistanse/Mellomdistanse |
| Boeing 737-700 | 341 | 98 | 62 | 54 | 137 |  | Ja | Ja | Alle ruter |

Referanser
----------

1. ↑  «Southwest Airlines - Fact Sheet: Fleet» **(engelsk)**. Southwest Airlines. 19. april 2007. Besøkt 10. september 2007.
2. ↑  Rutekart

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) Southwest Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Southwest Airlines – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: - *artikkelforfatter trenger nok litt hjelp med plassering av referanser og nok litt wikifisering, se diskusjonssiden*

Bryting i Tromsø har lange tradisjoner. Helt siden Alfred Pedersen tok NM-gull så tidlig som i 1929 og ble byens første Norgesmester har bryting markert seg i Tromsø. Aktiviteten har variert siden begynnelsen i Tromsø Atletklubb og under turnforeningen. I en periode ble det også drevet bryting under AK-59, (Atletklubb), da i partnerskap med boksing.

Tromsø Bryteklubb ble stiftet 18. mai 1984. Fra starten av og gjennom hele perioden med høy "Rønningen-effekt" var familien Johansen sentral i klubben som hadde en sterkt vekst. Dag Johansen var i mange år både formann og trener i klubben og arbeidet aktivt for å fremme idrett i sunne former gjennom samarbeid og kameratskap. I tillegg til brytingen fokuserte professoren og IT-gründeren på skole og utdanning både for seg selv og utøverne. Han har i samarbeid med trener Odd-Steinar Ellingsen æren for at tidligere Norgesmester og kongepokalvinner Stig A. Hansen kom i gang med sin brytekarriere på toppidrettsnivå. I dag er Odd-Steinar Ellingsen hovedtrener i Tromsø Bryteklubb og har hatt avgjørende betydning for at det igjen er høy aktivitet, spesielt på senior og jentepartiene. Narvikværingen, som også er tidligere Norgesmester, bidro første gang i Tromsø allerede i 1974. I september 2016 fikk klubben en verdensmester. Oddbjørn Hansen tok 1.-plass i 130kg-klassen i veteranmesterskapet i Seinäjoki, Finland.

I Tromsø Bryteklubb brytes det i stilartene Gresk-romersk på herresiden og fristil på damesiden.

Referanser
----------

1. ↑  «Alfred Pedersen - Bryterdatabase - Norges Bryterforbund». *nbfdatabase.p.digitalia.no*. Besøkt 2. november 2017.
2. ↑  «OM OSS - Tromsø Turnforening». *Tromsø Turnforening*. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 2. november 2017.
3. ↑  «Odd-Steinar Ellingsen - Bryterdatabase - Norges Bryterforbund». *nbfdatabase.p.digitalia.no*. Besøkt 2. november 2017.
4. ↑  «Stig A. Hansen - Bryterdatabase - Norges Bryterforbund». *nbfdatabase.p.digitalia.no*. Besøkt 2. november 2017.
5. ↑  «Velkommen til Tromsø Bryteklubbs hjemmeside». *tromsobryteklubb.fastweb.no*. Arkivert fra originalen 16. oktober 2017. Besøkt 13. november 2017.
6. ↑  «Resultatliste Seinäjoki, Finland. September 2016» (PDF).
**Jørgen Kornelius Nordvik** (født 28. november 1895, død 21. juli 1977) var en norsk jurist som ble innsatt som riksadvokat av Quisling-regjeringen i 1941.

Før andre verdenskrig arbeidet han som advokat på Lillehammer. Han deltok som vernepliktig offiser i motstanden mot den tyske invasjonen i 1940, blant annet i kamp i nærheten av Høytorp fort. Han hadde vært medlem av Nasjonal Samling siden 1930-årene. I februar 1941 ble han innsatt av Quisling-regjeringen som riksadvokat, et embete han hadde til frigjøringen i mai 1945. Han etterfulgte Haakon Sund (1873-1965), som var blitt avsatt av NS-regjeringen samme år. Ifølge *Norsk krigsleksikon* førte Nordvik «en overveiende saklig linje» som leder av landets påtalemyndighet under krigen, og motsatte seg ved minst én anledning krav om dødsstraff fra den politiske NS-ledelsen.

Under landssvikoppgjøret ble han i 1949 dømt til 14 års tvangsarbeid og fradømt retten til å praktisere som sakfører i 10 år og vanlig rettighetstap i 10 år. Han ble også fradømt stillingen som sekondløytnant i Feltartilleriet. Han ble løslatt i 1951.

Han var gift med Eli Sophie Quisling (1897-1982), en kusine av Vidkun Quisling. Ekteskapet oppløst. Deretter gift med Jane Mohr (1915-2008).

Referanser
----------

1. ↑   www.rhd.uit.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, besøkt 5. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Jørgen Kornelius Nordvik - digitalarkivet.no
4. ↑  Håkon Sund - digitalarkivet.no
5. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1995). «Nordvik, Jørgen». I Dahl, Hans Fredrik. *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. Arkivert fra originalen 24. juli 2011.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 24. juli 2011. Besøkt 3. januar 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
6. ↑  «Arbeiderbladet 1949.03.14». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 3.
7. ↑  Terje Gustavsen: *Arven etter gudfar* - Aftenposten 9. april 2003/oppdatert 20. oktober 2011, Besøkt 3. januar 2015
8. ↑  Eli Sophie Nordvik - geni.com
9. ↑  Eli Sofie Hellesen - digitalarkivet.no
10. ↑  Jane Mohr - slekstre - sveaas.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Peter Mortensen** (født 15. oktober 1852 i Klaksvík, død 21. august 1924 i København) var en færøysk kjøpmann og skipsreder på Tvøroyri som bidrog sterkt til industrialiseringen av de færøyske fiskeriene.

Han var sønn av kjøpmann Johan Mortensen og hustru Susanne Jacobsen. Han ble født i Klaksvík, hvor faren var faktor ved den kongelige monopolhandelen. Etter at handelsmonopolet ble oppløst i 1856 slo faren seg opp på Tvøroyri, og ble en av Færøyenes største kjøpmenn og redere. Peter ble sin fars viktigste håndlanger. Da faren døde i 1879 ble virksomheten videreført for morens regning, men under bestyrelse av Peter. I 1889 ble virksomheten omdannet til aksjeselskapet J. Mortensens Eftf. med Peter Mortensen som styreformann, og to av hans brødre som medeiere.

Mortensen drev butikkhandel, fiskeforretning, import- og eksportforretning, tilvirkning av klippfisk, og post-, passasjer- og fraktfart med dampskipet «Smiril». I 1918 hadde firmaet 20 filialutsalg og eide over 20 fiskefartøyer. Mortensen-familien hadde interesser i den kommersielle storhvalfangsten ved Færøyene fra slutten av 1800-tallet, som innskytere i Peder Bogens hvalfangstselskap, Suderø.

Ved siden av sine forretninger var Mortensen medlem av forlikskommisjonen og kommunestyret på Tvøroyri.

Han var gift med Anna Maria Michelsen, som kom fra bondeslekt i Búð i Hvalba.

Han døde på Finseninstituttet i København, hvor han hadde mottatt strålebehandling, i 1924.

Han var ridder av Dannebrogordenen og innehaver av Dannebrogordenens hederstegn.

Referanser
----------

1. ↑  «Kirkebok for Norðoya prestagjald 1832–1861» (digital utg.). Tjóðskjalasavnið. s. 28. Arkivert fra originalen 16. februar 2019. Besøkt 15. februar 2019.
2. 1 2 3 4 5 6  «Købmand P. Mortensen». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 23. august 1924.
3. 1 2  Patursson, Sverre (1918). *Fra Færøernes næringsveie i tekst og billeder. Med historisk oversigt* **(dansk)**. Kristiania: Aktieforlaget Johannes Hanche. s. 56–59.
4. ↑  Bloch, Dorete (1996). «Whaling in the Faroe Islands, 1584–1994: An Overview». I Holm, Poul, Starkey, David J. og Thór, Jón Th. *The North Atlantic Fisheries, 1100–1976. National Perspectives on a Common Resource*. Fiskeri- og Søfartsmuseets Studieserie **(engelsk)**. 7. Esbjerg: Fiskeri- og Søfartsmuseet. s. 57. ISBN 87-87453-71-1. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
5. ↑  Risting, Sigurd (1922). *Av hvalfangstens historie* **(norsk)**. Kristiania: Cappelen. s. 210–212.

Portal: Færøyene
**Naturhistorisk museum i Republikken Kasakhstan** (russisk: Музей природы Казахстана – *Muzei prirody Kazakhstana*) er et naturhistorisk museum i Almaty i Kasakhstan. Museet holder til i bygningen til Kasakhstans vitenskapsakademi.

Historie
--------

Museet åpnet i 1959 under navnet *Museum for natur og paleontologi* i en bygning på Lenin Avenue, og den offisielle åpningen skjedde til sovjetrepublikkens 40-årsjubileum.

Etter ordre fra statlige myndigheter ble museet flyttet til Vitenskapsakademiet for *å bevare, studere og formidle forskningen og samlingene*.  I 2012 kunne museet åpne etter gjenoppbygging av utstillingene.

Museumsutstilling
-----------------

Museet er delt i to seksjoner: paleontologi og ozologi. Blant gjenstandene som vises er fossiler av dyr og planter, skjeletter av dinosaurer, tarbosaurer og andre representanter for gammel fauna, oppdaget som et resultat av utgravninger i Kasakhstan. Den zoologiske delen av museet viser mangfoldet av flora og fauna i Kasakhstan, med utstillinger av bøker, fotografier, utstoppede dyr og fugler og herbarier. Hallene er dekorert med tegninger med naturen i ulike deler av Kasakhstan som motiv. Utstoppede og preparerte dyr er utstilt, inkludert hester, fisk, sommerfugler, elg, sauer, ulv og bjørner.

Referanser
----------

1. ↑  d0%b8/%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9-%D0%BF%D1%80%D0%B8%D1%80%D0%BE%D0%B4%25%20d1%8B/ «Музей природы — Республиканское государственное предприятие «Ғылым ордасы»» Sjekk `|url=`-verdien (hjelp) **(russisk)**. Arkivert fra originalen 23. november 2021. Besøkt 3. juli 2022.
2. ↑  «Музей природы». *e- history.kz* **(russisk)**. Arkivert fra originalen 21. april 2021. Besøkt 3. juli 2022.
3. ↑  gostej-v-obnovlennom-vide/ «Музеи «Гылым ордасы» встречают гостей в обновленном виде» Sjekk `|url=`-verdien (hjelp) **(russisk)**. 22. november 2012. .org/web/20220703183649/https://www.altyn-orda.kz/muzei-gylym-ordasy-vstrechayut-gostej-v-obnovlennom-vide/ Arkivert Sjekk `|arkiv_url=`-verdien (hjelp) fra originalen 3. juli 2022. Besøkt 3. juli 2022.
4. 1 2  «Музей природы». *culturemap.kz* **(russisk)**. Archived from the original on 3. juli 2022. Besøkt 3. juli 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)