recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Runeinnskriftene på Hennøy** er i alt ni runeinnskrifter på en steinblokk på Hennøya i Bremanger kommune, Sogn og Fjordane. Blokka ligger i en sørvendt vik på vestsiden av øya. Vika ligger ut mot et trangt sund mellom øya og fastlandet. Dette har opp gjennom tiden vært en mye brukt ankerplass.

Sommeren 1925 var Johs. Bøe ved Vingen for å dokumentere helleristningene der. Han fikk da høre om runene på Hennøya og laget et notat om det. Det var først i 1935 at han og Magnus Olsen fikk anledning til å reise ut og registrere innskriftene.

### Innskrift I

Består av ett ord:

**þorþr**
Som er mannsnavnet *Tor*.

### Innskrift II

Også bare ett ord:

**atres**
Som er mannsnavnet *Anders*.

### Innskrift III

**her:lago:þeir, men er komo af**
**risa lade meþ loþnu skipi af (g)ulli**
**ok þet er i þessum steini**
På norrønt er det: *Hèr làgu þeir menn, er kòmu af Risalandi međ hlǫđnu skipi af gull. Ok þat er i þessum steini*.

Og på moderne norsk: «Her lå de menn som kom fra Risaland med skipet lastet med gull. Og det (gullet) er i denne steinen».

### Innskrift IV

Dette er en meget fragmentarisk innskrift. Det eneste bevart er:

**...þerunar þæ...**
*Rùnar þessar...*, dvs. «Disse runene....»

### Innskrift V

Også meget fragmentarisk:

**...aik... ortir:ra...**
Denne innskriften er ikke tydet.

### Innskrift VI

**ræist:ramr:iotun:runar**
«Den ramme jotnen reiste runene.» (*Ram* i betydningen ond, frekk.) Magnus Olsen mener innskriften henspiller på trollet i Hornelen, som ligger rett nord for Hennøya.

### Innskrift VII

Nok et fragment:

**...ok hænta...**
Denne innskriften er ikke tydet.

### Innskrift VIII

Innskriften er skadd ved at et hjørne av steinen er slått av. Slutten av teksten mangler.

**ǫmotr:ræist:þeir:...þo:sa...**
På norrønt: *Ǫgmundr reist. þeir liđu ...* På moderne norsk blir det: «Ogmund ristet (runene). De fòr ...»

### Innskrift IX

Også denne innskriften mangler slutten:

**samađr:resti:runar:þæsar er uas utanb ...**
På norrønt er det: *Sà mađr risti runar þessar, es vas ùtanb ....*. «Den mannen ristet runer som var utanb...»

Ristningene er registrert av Riksantikvaren med ID nr. 66762.

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1957. s. 22ff.

Eksterne lenker
---------------

* «Runeinnskriftene på Hennøy». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Juntos Podemos Más** er en allianse av venstreorienterte politiske partier i Chile. Koalisjonen ble etablert i 2003 og består av et stort antall partier og organisasjoner. De viktigste partiene i koalisjonen er: 

* Partido Comunista de Chile (Chiles kommunistiske parti)
* Partido Humanista (Humanistpartiet)
* Partido Izquierda Cristiana de Chile (Chiles kristne venstreparti)

Ved presidentvalget i 2005 stilte alliansen med Tomás Hirsch fra Humanistpartiet som sin kandidat. Han fikk 5,4 % av stemmene. Ved parlamentsvalget samme år fikk alliansen 7,4 % av stemmene ved valget til deputertkammeret, men fikk ikke invalgt noen av sine kandidater. I parlamentsvalget 13. desember 2009 fikk Partido Comunista de Chile, som er en del av alliansen, 2 % av stemmene og tre mandater i deputertkammeret. Alliansen stilte samtidig til presidentvalget med Jorge Arrate som kandidat. Han fikk 6,2 % av stemmene og ble slått ut i første valgomgang.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Juntos Podemos Más – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Runesteinene på Tanberg** er fire steiner med innskrifter i den yngre runerekken som er funnet på Tanberg i Norderhov, Ringerike kommune, Buskerud. De tre første steinene ble funnet ved et besøk av antikvaren Lorentz Diderik Klüwer i 1823, og ble beskrevet og tegnet av ham.

Tanberg I
---------

I 1843 var denne steinen funnet bare kort tid i forveien, den hadde da ligget rett under markoverflaten. Etter Klüwers besøk ble steinen beskrevet av flere forskere gjennom 1800-tallet. Ifølge Oluf Rygh etter hans beskrivelse fra 1894 er tolkningen:

**her huilir guþormr slæikir : litlgahndahar er artiþ hans**
På moderne norsk blir det: *Her hviler Guttorm sleiker. Lille gangdag er hans dødsdag*.
Innskriften dateres etter runene til slutten av 1200-tallet. Guttorm døde altså på lille gangdag, som er 25. april, dette er også hans sjelemessedag, og det var derfor viktig å få det med i hans gravskrift. Tilnavnet sleiker kan ha sammenheng med et derogativt uttrykk, smeika, som betyr smiske, smigre. Det kan bety «den sleske».

Tanberg II
----------

Også denne var blitt funnet like før Klüwers besøk. Han oppgir at den er omtrent 15 tommer lang, og med runer på den ene langsiden. Etter Klüwers skisse er innskriften tolket av Sophus Bugge:

**þana .... buruþursi(n)**
Runene er betydelig eldre enn dem på Tandberg I, og skriver seg fra slutten av vikingtiden. Sannsynligvis har steinen vært del av en større stående runestein. Ved neste besøk på Tanberg, i 1834 var steinen borte, og ingen kunne gjøre rede for hvor den var blitt av.

Tanberg III
-----------

Ifølge Klüwer var denne steinen funnet like ved Tandberg II, og også den er fragment av en større runestein. Sophus Bugge har tolket innskriften slik:

**alaib**
**:...k afiashiþ ...t...**

*Olav .... gravlagt .... på Toten (?)*

Også denne steinen er gått tapt en gang etter Klüwers besøk.

Tanberg IV
----------

Steinen ble funnet den 12. november 1894 og innrapportert til Universitetets Oldsaksamling dagen etter, den lå da som trinn i kjellertrappen på Nedre Tanberg. Det ble imidlertid klart at den var blitt pløyd opp ute på et jorde en gang i 1860-årene. Steinen er forsynt med en stor svastika og flere andre geometriske figurer, muligens pentagrammer. Det er også flere runer, men ikke sammenhengende, og de er følgelig vanskelige å tyde.

Se også
-------

* Svingerudsteinen (verdens eldste runestein)

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer. Annet bind. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt.* Oslo: Jacob Dybwad. 1951. s. 7ff.
**Runesteinen fra For kirke**, er en likstein fra middelalderen fra Stod i Steinkjer kommune, Nord-Trøndelag.

Steinen er beskrevet av Ole Worm i 1643. Senere besøkte Gerhard Schøning For kirke i 1775, og Lorentz Diderik Klüwer i 1823. Begge forsøkte å finne igjen steinen, men forgjeves. Men i 1863 ble en av bygningene på prestegården revet, og da kom steinen til rette igjen. Den hadde vært brukt i grunnmuren på huset. Steinen befinner seg i dag i NTNU Vitenskapsmuseet i Trondheim.

Steinen er ca. 190 cm lang og er ornert med et korsmotiv i midten. Innskriften er ført på langs kantene. Aslak Liestøls tolkning er:

**her:hui**l
**r sra .l. metter:prester:faþer:ma**
**rgar...**
**... þsallæ iui rani akku biþir**
**ter fi - rrits - olhan**
**þorsstain gerþemi**
På norrønt blir det: *Hèr hvilir Sira Klemetr prestr, fađur Margar(eta). ... Biđiđ Pater Noster fyrir sàl hans. þorstain gerđi mik*.

På moderne norsk blir det: «Her hviler Sira Klemet prest, far til Margareta ... Be fadervår for hans sjel. Torstein gjorde meg».

Litteratur
----------

* *Norges innskrifter med de yngre runer*. Oslo: Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. 1957. s. 22ff.
**Ellingsrud Idrettslag** (stiftet 14. november 1974) er et idrettslag fra Ellingsrud i Oslo. Ellingsrud IL driver med håndball, fotball, tennis, Innebandy og allidrett.

Historikk
---------

Idrettslaget ble til ved et initiativ fra beboere i Karilia og Ellingsrudåsen den 14. november 1974. Etter en større aksjon ble Ellingsrudflaten holdt av til idrettslaget, og ikke til industrielle formål. Fotball, håndball og skiidrett. Deretter ble bordtennis, trim, orientering, tennis, innebandy og softball deler av aktivitetene. 

Det er særlig innen håndball at Ellingsrud har gjort seg bemerket. Ellingsrud IL har et samarbeid med Toten Håndballklubb, og flere spillere har gått fra Ellingsrud til Toten.

Kjente utøvere
--------------

* Mona Helen Skorstad, håndballspiller
* Marie Lindvik Jørstad, håndballspiller
* Ann Wenche Kleven, fotballdommer

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
6. divisjon fotball for menn, Oslo Fotballkrets, avdeling 1, 2022 |
| --- |
|  | 
* Ellingsrud
* Jusstudentene
* KFUM 3
* Klemetsrud
* OSI 2
* Rilindja 2
* Rustad Abildsø
* Vålerenga IF
* Wam-Kam
* Øvrevoll Hosle

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Jupiter 1** var en halvt nedsenkbar plattform som har vært brukt som flotell (flytende hotell). Den ble bygget i 1978 og sank i 2011.

Eierskap og godkjenninger
-------------------------

Platformen hadde tidligere navnet Safe Astoria og var eid av selskapet Safe (dagens Prosafe). Den var det første spesialbygde flotellet i verden. Tidligere var det bare brukt ombygde boreplattformer som floteller. Den ble i starten brukt på Ekofiskfeltet i Nordsjøen. I mars 1980 ble Safe Astoria avløst av Treasure Supporter. Safe Astoria ble så leiet ut til Pemex i Mexico.

Safe Astoria ble kjøpte av selskapet Cotemar i 1983. I 2011 ble brukt av det meksikanske oljeselskapet Pemex i Mexicogulfen.

Flaggstaten var Mexico. Den var klasset i Det Norske Veritas med klassenotasjon «malteserkors 1A1 Column-stabilised Accommodation Unit HELDK». Den fikk sin siste klassegodkjenning i juni 2010.

Byggeaktiviteter
----------------

Jupiter 1 var dimensjonert og bygget av AB Götaverken i 1978. Plattformen var 81,5 meter lang. Skroget besto av seks søyler og elleve stag (engelsk *bracer*). Den var forankret med åtte ankerliner.

I 2008 fikk Jupiter 1 gjennomført komplekse undervannsoperasjon på feltet, som normalt bare gjøres i tørrdokk. Selve prosjektet besto av å fjerne plattformens propellaksling, endre Cedervall-forseglingen og reinstallere akslingen. Arbeidet ble utført av det norske dykkerselskapet Otech Marine Services.

Forliset
--------

Jupiter 1 begynte 12. april 2011 klokka 07.39 å ta inn vann, etter en svikt i en mekanisk ventil.[1] Det var da 713 personer ombord. 683 ble evakuert til Abkatun-A-plattformen, mens resten forble ombord og prøvde å berge flotellet. Lensepumpene var utilstrekkelige til å motvirke inntrengingen av vann. Evakueringen ble fortsatt, inntil komplett evakueringen var gjennomført klokka 13.30. Et forsøk på å stanse innstrømningen av vann med dykkere lyktes ikke, og arbeidet ble stanset for å ivareta sikkerheten til dykkere. Etter flere forsøk på å redde plattformen sank Jupiter klokka 14.30, på ca 38 meters vanndyp. Toppen av plattformen som var ca 50 meter høy, forble over havflaten. Hele personalet ble berget. Det var ca 2 000 fat diesel og 82 fat annet drivstoff, men det er ble ikke rapportert om oljeutslipp.

Referanser
----------

1. ↑  Pemex: Hundimiento parcial de la plataforma, 12. april 2011.
***Slottet*** var en norsk dokumentarserie som gikk på TV 2 i 2002. Serien handlet om livet bak kulissene på Det kongelige slott. Fokuset var på de ansatte og ikke de kongelige. Opptakene ble gjort i 2001 og skildret blant annet bryllupsforberedelsene til Kronprins Haakon Mangnus og Mette-Marit. Serien ble sendt på onsdagskvelder.

Dokumentarskaperne måtte gjennom strenge restriksjoner før de fikk starte filmingen. Ingenting av kongefamiliens private liv (herunder den nye leiligheten) skulle være med i serien. Alle programmene skulle ses igjennom og godkjennes av Slottet før visning og alt råmateriale som ikke kom med i serien skulle ikke vises i noen annen sammenheng seinere. Generalsekretær Per Edgar Kokkvold i Norsk Presseforbund var meget kritisk til avtalen og mente at TV 2 nærmest overlot redigeringen til Slottet. Programdirektør Nils Ketil Andresen i TV 2 svarte til kanalens forsvar at det aldri var meningen å lage en kritisk og avslørende serie fra Slottet.

Serien ble i snitt sett av 443 000.

Referanser
----------

1. ↑  «Dokumentar om kronprinsbryllupet». *Journalisten.no - Nyheter og debatt om medier og journalistikk*. 9.4.2001. Besøkt 14. oktober 2016.
2. ↑  «Kokkvold kritisk til TV 2 | Kampanje». *kampanje.com*. 9.4.2002. Besøkt 14. oktober 2016.
3. ↑  «281 000 så Märtha og Ari | Kampanje». *kampanje.com*. 23.5.2002. Besøkt 14. oktober 2016.
**Frederick K. C. Price** (født 3. januar 1932 i Santa Monica i California i USA; død 12. februar 2021 i Torrance) var en amerikansk pastor og fjernsynspredikant. Det av ham ledede *Crenshaw Christian Center* i Los Angeles hadde ved hans død 28.000 medlemmer, og hans gudstjenester og *Ever Increasing Faith ministries*-sendinger ble fulgt på fjernsyn eller radio i rundt 15 millioner husholdninger. 

Frederick K. C. Price grunnla i 1973 *Crenshaw Christian Center* i Inglewood. Fra 1978 begynte han å kringkaste sine prekener, først lokalt, og senere også i New York City. I 1981 ervervet de det tidligere Pepperdine University-campus i South Los Angeles. Her ble kirkebygget *Faith Dome* åpnet i 1989. I 2001 åpnet dessuten en datterkirke i Manhattan og ledet den til 2009. Under hans ledelse utviklet kirken seg til USAs første afroamerikanske *Megachurch*. Han gjorde seg i noen kretser omstridt for sin holdning til LGBT og til islam.

Price forfattet femti religiøse bøker.

Han døde i en alder av 89 år den 12. februar 2021 som følge av Covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   «Frederick K.C. Price, Founder Of Crenshaw Christian Center, Dies At 89 From COVID», besøkt 13. februar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Bryan Pietsch, *Televangelist Frederick K.C. Price Dies From Covid*, New York Times 13. februar 2021.
3. ↑  Cora Jackson-Fossett, *Crenshaw Christian Center Celebrates 40 Years Of Faith*, Los Angeles Sentinel 12. september 2013.
4. 1 2  Alta Spells: *Televangelist Frederick K.C. Price dies following hospitalization for Covid-19. He was 89*, CNN 13. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra *Crenshaw Christian Center*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Guennol-løvinnen
**Guennol-løvinnen** er en 8,26 centimeter stor proto-elamittisk kalksteinsstatuett, fra ca 3000 f.Kr.

Stykket ble utgravd omkring år 1930 nær Bagdad, muligens i Susa-tempelet i Tell Agreb. Dette er spesielt,. ettersom både proto-elamittene og elamittene snarere hørte hjemme et godt stykke lenger mot øst, i det som i dag er sørvestre del av Iran.

Statuettens navn er i dobbelt forstand misvisende. *Guennol* er ikke funnstedet, men den walisiske oversettelse av navnet Martin - figuren tilhørte nemlig i en lang tid samleren Alastair Bradley Martin. Det fremstilte fabelvesenet er heller ikke noen løve, men en slags demon med kvinnelig løvehode.

Alastair Bradley Martin var i besittelse av statuetten siden 1948. Den ble utstilt i Brooklyn Museum. I 2007 ble den solgt på en Sotheby's-auksjon i New York for 57 millioner dollar, til en anonym kjøper. Den var dermed den da mest kostbare antikvitet i verden.

Referanser
----------

1. ↑  FAZ

Eksterne lenker
---------------

* BBC
**Frederick G. Brownell** er en sørafrikansk heraldiker. Han var fra 1977 ansatt ved det offisielle Kontoret for Heraldikk (*Bureau of Heraldry*), fra 1. mai 1982 som sjef og statsheraldiker. Han har tegnet en rekke våpen og flagg for myndigheter, kommuner, institusjoner og andre, både i Sør-Afrika og i nabolandene. Gjennom sitt heraldiske arbeid har Brownell utviklet en heraldikk tilpasset afrikanske forhold, tradisjoner og historie. Han hentet her inspirasjon fra nordisk heraldikk, ikke minst fra den nyskapende bruksheraldikk som på 1960- og 1970-tallet ble utviklet i Finland. Brownell fikk anledning til å studere denne ved sitt besøk i Finland i 1979.

Brownell er kjent for i Zürich i august 1993 å ha tegnet det som året etter ble vedtatt som Sør-Afrikas nye flagg. Han har videre tegnet Namibias nasjonalflagg og flagget Lesotho benyttet fra 1987 til 2006.

I 2007 ble Brownell utnevnt til «Fellow of the Federation» av Fédération internationale des associations vexillologiques (FIAV), den internasjonale sammenslutningen som arbeider for å fremme flaggkunnskap. Han mottok i 1995 Vexillon-utmerkselsen fra samme organisasjon.

* Sør-Afrikas flaggSør-Afrikas flagg
* Namibias flaggNamibias flagg
* Lesothos flagg 1987-2006Lesothos flagg 1987-2006

Litteratur
----------

* Frederick G. Brownell: «Finnish Influence on South African Heraldic Design», i T. C. Bergroth (red.): *Genealogica et Heraldica: Report of the 16th International Congress of Genealogical and Heraldic Sciences in Helsinki 16-21 August 1984*, 1986, s. 265-273.
Junínsjøen, sett fra satellitt
Junínsjøen er en grunn innsjø i Peru, med et største dyp på omkring 10–12 m.
**Junínsjøen** er en cirka 14 320 ha (529,88 km²) stor innsjø som ligger cirka 4 082 moh. i Peru. Innsjøen er også kjent under navnene **Junín**, **Chinchayqucha** (quechua) og **Lago Junín** (spansk). Den er faktisk Perus største innsjø, til tross for at deler av Titicacasjøen også ligger i Peru. Størsteparten av Titicacasjøen ligger imidlertid i Bolivia.

Junínsjøen ligger i sin helhet i Peru, for det meste i Junínprovinsen, som inngår i Junín-regionen, men en liten del strekker seg også over i Pascoprovinsen, som inngår i Pasco-regionen. Innsjøen inngår i nedslagsfeltet til Amazonas.

Junínsjøen er en grunn ferskvannsinnsjø med et største dyp på cirka 10–12 m. Den er omkranset av akvatisk vegetasjon, spesielt arter i sivfamilien (Juncaceae), som på enkelte steder kan strekke seg hele 6 km ut fra land. Innsjøen har et rikt utvalg av ulike fiskesorter. Lokal gruvevirksomhet i tilløpet til innsjøen har imidlertid ført til forurensning av vannkvaliteten siden oppstarten i 1933. Et lokalt vannkraftverk har dessuten medført store variasjoner i vannstanden (på opp mot 7 m), noe som har ført til at mange fugler, som lever av og med innsjøen, i senere tiår har mislyktes med årskullene, med dertil tildels store og katastrofale følger for populasjonene. Dette gjelder spesielt junindykker (*Podiceps taczanowskii*), som er en flygeudyktig dykkerfugl som er absolutt endemisk for Junínsjøen og for det meste er å finne i sørenden av innsjøen, men det har også vært kritisk for arter som juninrikse (*Laterallus tuerosi*) og juninkurvfugl (*Asthenes virgata*).

Referanser
----------

1. ↑  Shoobridge, D. (February 2006). Protected Area Profile Perú - Junín National Reserve, ParksWatch Perú.
2. ↑  Stuart, Hoffmann, Chanson, Cox, Berridge, Ramani and Young, editors (2008). Threatened Amphibians of the World. ISBN 978-84-96553-41-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake Junín – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Frederick «Fred» W. Lauer** (født 13. oktober 1898, død 7. desember 1960) var en amerikansk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris, 1932 i Los Angeles og 1936 i Berlin.

Lauer vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1924 i Paris. Han var målvakt på det amerikanske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Frankrike og Belgia. Det var tretten nasjoner som stilte lag. Lauer spilte alle fem kampene som målvakt for USA i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i vannpolo, USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederick Lauer – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Lauer – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Lauer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Lauer – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Lauer – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Guerrero** er en av Mexicos 31 delstater, og befinner seg sør for Mexico by. Guerrero grenser i nordvest til delstaten Michoacán, i nord til delstatene México, Morelos og Puebla, og i vest til Oaxaca. Mot sør har Guerrero kystlinje mot Stillehavet. Staten har et areal på 64 621 km², omtrent som Nordland og Troms til sammen. Staten er oppkalt etter Vicente Guerrero, en av landets helter i kampen for uavhengighet på begynnelsen av 1800-tallet. Største by i Guerrero er den kjente badebyen Acapulco, mens den mindre byen Chilpancingo, midt i delstaten, er hovedstad. Den sittende guvernøren i Guerrero er Ángel Aguirre Rivero.

Historie
--------

Det meste av staten var underlagt aztekerne i perioden før den spanske erobringen. Fra 1500-tallet var Taxco en av Mexicos viktigste sølvbyer. Acapulco var utgangspunktet for handelen med Filippinene, en spansk besittelse som ble kolonisert ut fra Mexico fra 1572 av. Under uavhengighetskrigen 1810–21 var delstatshovedstaden Chilpancingo i 1813 åsted for den første store kongressen for uavhengighetskjemperne. I 1940 ble motorveien mellom Mexico by og Acapulco bygd, noen som førte til en rask utbygging av stillehavskysten for turisme.

Geografi og klima
-----------------

Guerrero er meget fjellrikt, og preget av de to fjellkjedene Sierra Madre del Sur og las Sierras del Norte. Mellom de to fjellkjedene ligger elvedalen rundt Río Balsas. Store deler av staten er skogkledd, men det finnes en del jordbruk. Hovedproduktene er mais, sesam, soya, ris, tomater, lime, melon, grapefrukt, vannmelon, peanøtter og mango. Klimaet er tropisk langs kysten og mer temperert i høylandet, og regntida faller på sommeren.

Turisme
-------

Playa Linda i Ixtapa i Guerrero
Den kjente badebyen Acapulco er Guerreros største trekkplaster, kjent for sine flotte, beskyttede strender langs Bahía de Acapulco. Det finnes også andre feriesteder, for eksempel Ixtapa, som ble bygd ut på 1980-tallet, og Zihuatanejo, som er mer frittvoksende og meksikansk. Den historiske sølvbyen Taxco i høylandet er en av Mexicos mest maleriske byer.

Se også
-------

* Liste over kommuner i delstaten Guerrero

  


| * v
* d
* r
Mexicos delstater |
| --- |
| *Mexicos føderale distrikt:* Distrito Federal |
| 
* Aguascalientes
* Baja California
* Baja California Sur
* Campeche
* Chiapas
* Chihuahua
* Coahuila
* Colima
* Durango
* Guanajuato
* Guerrero
* Hidalgo
* Jalisco
* México
* Michoacán
* Morelos
* Nayarit
* Nuevo León
* Oaxaca
* Puebla
* Querétaro
* Quintana Roo
* San Luis Potosí
* Sinaloa
* Sonora
* Tabasco
* Tamaulipas
* Tlaxcala
* Veracruz
* Yucatán
* Zacatecas

 | Mexicos flagg |
| ISO 3166-2:MX |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
London Aquatics Centre er et innendørs svømmeanlegg som ble benyttet under sommer-OL 2012.
Et **svømmeanlegg** er et badeanlegg tilrettelagt med svømmebasseng for mosjon, trening og konkurranser i svømming, men også undervisning og opplæring. En del svømmehaller er også utstyrt med sviktbrett og faste plattformer for stup. Det er ikke uvanlig at det ligger en badstue til slike anlegg. Det kan også være lagt inn boblebad, vannsklier og solarium. Anlegg tilrettelagt for et bredere badetilbud, kalt badeland eller fritidsbad, har ofte flere bassenger, og gjerne strandkant og kunstige bølger.

Bislet bad i Oslo ble åpnet i 1920 og ble Norges første offentlige svømmehall.

Vanlige lengder for bassenger er 25 meter. Disse nyttes til kortbanekonkurranser. Mange bad har likevel kortere basseng, og da gjerne 16,67 meter. Disse nyttes ikke til offisielle svømmekonkurranser. For langbanekonkurranser kreves bassenglengde på 50 meter. Tilgang til svømmeanlegg er svært viktig for alle svømmingens idretter.

Norske 50-metersanlegg
----------------------

Kart over 50-metersbassenger i Norge anno 2013
Per 2012 hadde Norge disse 50-metersbassengene:

* Ankerskogen svømmehall på Hamar
* Aquarama i Kristiansand.
* Drammensbadet i Drammen.
* Friluftsbadet i Årdal.
* Frognerbadet i Oslo.
* Tøyenbadet i Oslo.
* Pirbadet i Trondheim.
* Oasen svømme- & miljøsenter i Namsos.
* ADO Arena i Bergen.

* Bærum idrettspark i Bærum

* Tromsøbadet på Templarheimen, Tromsø

Planlagte 50-metersanlegg
-------------------------

* Ingen nye 50-meters anlegg er under planlegging pr. september 2019

Se også
-------

* Etikette i svømmeanlegg

Referanser
----------

1. ↑  Store norske leksikon: Svømmehall, besøkt 1. september 2010
2. ↑  Norges svømmeforbund, svømmeanlegg, 2012.
**Gudveig Høyem** (født 23. januar 1879 i Trondheim, død 10. desember 1946) var en norsk forlegger, redaktør og musikkpedagog. Hun etablerte Kunstforlaget Munin, og utga de første suksessfulle barnebøkene på landsmål.

Familie
-------

Gudveig Høyem var datter av handelsmann, lærer og senere sogneprest Ivar Jacobsen Høyem (1843-1896) og hans hustru Susanna Dorthea Geitzler.

Hun forble ugift.

Liv og virke
------------

Gudveig Høyem var ved inngangen til 1900-tallet elev ved Musikkonservatoriet i Kristiania. Få år senere drev hun musikkundervisning. Hun underviste blant annet i pianospill i en leilighet i Balders gate i Kristiania.

Hun etablerte i 1911 Kunstforlaget Munin. Allerede det første året opplevde hun stor suksess med utgivelsen av fire barnebøker under samletittelen *Kringla*. Billedbøkene var påkostet med firefargers trykk og illustrasjoner av Sverrer Knudsen og Otto Valstad. Bøkene kostet ti øre stykket, og bare i utgivelsesåret solgte de i utrolige 50 000 eksemplarer. Dette var den første barneboksuksessen på landsmål.

I 1912-1913 utga hun vittighetsbladet *Tyrihans*. Hun utga også morobladet *Peik* fra 1913. Det ble utgitt til 1918. I 1912-1913 var hun utgiver av ukebladet *For Bygd og By*. Dette ble siden overtatt av Olaf Norli. Tross suksessen slet Høyem økonomisk, og forlaget var flere ganger under konkursbehandling.

I 1916 var Høyem medstifter av Kristiania ferieselskab, en virksomhet som skaffet storbybarn ferieopphold på landet. Våren 1917 kjøpte selskapet eiendommen Skogsrud på Nesodden med tanke på å etablere et permanent feriested der. Selskapet ble slått konkurs i august 1917. Hun ble i 1919 idømt en straff på 120 dagers fengsel for bedrageri.

Gudveig Høyem ble erklært mentalt syk i 1917. Hun oppga forlagsvirksomheten og ble borte fra offentligheten. 11. november 1925 ble hun umyndiggjort i Oslo vergemålsrett og satt under vergemål. Resten av livet tilbrakte hun for en stor del på Gaustad sykehus.

14. desember 1946 ble hun bisatt på Nordre gravlund.

Referanser
----------

1. ↑  Ministerialbok for Byneset prestegjeld, Byneset sokn 1878-1897 (1655P), Begravde: 1896-02-01
2. ↑  Ministerialbok for Trondheim prestegjeld, Vår Frue kirke sokn 1873-1879 (1601M5), Fødte og døpte: 1879-04-27
3. ↑  Folketelling 1900 for 0301 Kristiania kjøpstad, Tellingskrets: 212, Bosted by: 0003 Arupsgade 14, Leilighet: 02
4. ↑  *Hedemarkens Amtstidende 1904.01.08*. Norge, Innlandet, Hamar. 1904. s. 3.
5. ↑  *Aftenposten 1903.01.17*. Norge, Oslo. 1903. s. 3.
6. ↑  Kvaale, Reidun (1986). *Kvinner i norsk presse gjennom 150 år*. Gyldendal. s. 209. ISBN 8205167214.
7. ↑  *Morgenbladet 1914.04.25*. Norge, Oslo. 1914. s. 6.
8. ↑  *Aftenposten 1919.03.28*. Norge, Oslo. 1919. s. 4.
9. ↑  *Hardanger Social-Demokrat 1919.04.01*. Norge, Vestland, Ullensvang. 1919. s. 2.
10. ↑  *Norsk Kundgjørelsestidende 1925.11.17*. Norge, Oslo. 1925. s. 1.
11. ↑  *Arbeiderbladet 1946.12.14*. Norge, Oslo. 1946. s. 15.

Eksterne lenker
---------------

* Allkunne: Gudveig Høyem, besøkt 21/3 2020.
**Lotus Elise** (1996–2021) er en to-seters sportsbil fra engelske Lotus Cars. Den ble også solgt i Norge.

De ble produsert i Hethel ved Norwich samt i Malaysia for østen. Totalt ble det produsert rundt 35,000 stykk. Navnet kommer av Elisa som var barnebarn til fabrikkens styreformann, italieneren Romano Artioli (født 1932).

**Serie 1** (1996) var tegnet av Julian Thomson (født 1948) og bygget i glassfiber uten tak (targatak). Med aluminium ramme (laget av Norsk Hydro Raufoss sin fabrikk i Worcester), veide Elise kun om lag 700 kg. Den hadde bakhjulsdrift og motoren var laget av Rover, en 1.8 liter på 120 hk. **Serie 2** (2000) hadde nytt utseende, men samme motorer. **Serie 3** (2010) kom med 1.6-liter og 1.8-liter motorer på 136 og 220 hk.

Elise kom i mange varianter. **111s** fra 1999 hadde større motor, etterfulgt i 2005 av **111R** med motor og girboks fra Toyota. De største avvikene fant man i **Lotus 340R** (2000, 340 eks.) som manglet tak og dører og hadde sykkelskjermer. **Lotus Exige** (2000–) er en Elise med fast tak og høyere ytelser. **Lotus Europa S** (2006–10) var en mer komfortabel utgave av Elise. 

Også andre fabrikanter hadde Elise-baserte modeller som Opel Speedster og Tesla Roadster, som også ble bygget ved Lotusfabrikken. Lotus Elise ble fra 2000 solgt for knappe 400 000 kroner i Ski kommune (Akershus) av firmaet *Pit Lane*.

* S1 S1
* S1 S1
* S2 S2
* S3 S3

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lotus Elise*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Anders W. Hagen, *Hydro leverer norsk teknologi i verdensklasse* i Dagbladet den 1. mars 2000.
2. ↑  Kjell Magne Aalbergsjø, *Lotus Elise: Maksimalt sportslig* i bladet Bil den 9. juni 1998.
3. ↑  Jan Harry Svendsen, *Mer kjøreglede i barskere Elise* fra dinside.no den 15. oktober 2000.
**Anna *Dorthea* Bassøe** (født 5. februar 1847 i Råde, død 18. mai 1927 i Oslo) var en norsk misjonær, lærer og forfatter som ble kjent for sitt pionerarbeid i Japan.

Dorthea Bassøe var datter av prosten Peter Fredrik Bassøe (1804-1889) og Thomine «Mina» Christine Oftedahl (1818-1863), datter av presten og eidsvollsmannen Lars Andreas Oftedahl.

Hun opprettet i 1880 en småskole i Kristiania. Denne drev hun til 1887, da hun reiste til London. Der gjennomgikk hun en misjonsskole, før hun i 1888 reiste til Japan. Der virket hun som misjonær ved Church of England Zenana Missionary Societys misjonsstasjoner i Osaka og Matsue i prefekturet Shimane. I Matsue var hun den eneste utlendingen i årene 1889-1891. Hun arbeidet i Japan til 1892, da Zenanamisjonen oppga sin virksomhet i Japan.

I perioden 1893-1894 var bassøe bosatt i San Francisco, før hun vendte tilbake til Kristiania. Der etablerte hun seg som privatlærer. Foruten et par bokutgivelser, bidro hun i den offentige, kirkelige debatt gjennom en lang rekke artikler i aviser og tidsskrifter.

Hennes viktigste utgivelse er boken *Erindringer fra et 4 aars ophold i Japan*, som ble utgitt i 1896.

Bibliografi
-----------

* 1896: *Erindringer fra et 4 aars ophold i Japan*
* 1907: *Til kristne Kvinder i By og Bygd*

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk misjonsleksikon*. Nomi. 1965. s. 146.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 27. ISBN 8257900109.
* *Stamtavle over familien Bassøe*. Århus: Universitetsforl. i Århus. 1999. s. 165. ISBN 8798729608.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
Evija har to store luftehull bak
**Lotus Evija** (produsert fra 2023) er en toseters sportsbil fra britiske Lotus Cars. Den bygges i Hethel i England.

Evija drives av fire elektriske motorer og individuell hjuldrift. Den har kombinert effekt på 1500 kilowatt (2000 hk) og et dreiemoment på 1700 newtonmeter, og en rekkevidde på 345 kilometer ved normal kjøring, før den må fylles opp, noe som tar ni minutter.

Den har internt typenummer 130 hos fabrikken, som har erklært at Evija kun produseres i 130 eksemplarer. Av disse er åtte enheter satt av til varianten **Fittipaldi** dedikert Lotus-sjåføren Emerson Fittipaldi, og lakkert svart med gulldetaljer. Prototypen **Evija X** er kun tenkt for banekjøring.

Referanser
----------

1. ↑  Calin, Razvan (14. oktober 2022). «1,500-kW Lotus Evija EV Is the World's Most Powerful Production Car, Hits 217 MPH». *Auto Evolution*.
2. ↑  «History with a future: The Lotus Evija Fittipaldi». *Lotus Cars*.
3. ↑  «Lotus Cars, Evija». *Lotus Cars*.
4. ↑  Lotus Evija fra naf.no den 4. juli 2023.
5. ↑  Evija lanseringsside hos produsenten, sist lest den 4. juli 2023.
6. ↑  Is this limited-edition Lotus Evija Fittipaldi glorious or gauche? i topgear.com den 14. oktober 2022.
7. ↑  Lotus Evija X Prototype Testing On 'Ring As The "Ultimate Expression Of Evija" fra motor1.com den 14. juni 2023.
**Lou Jing** (forenklet kinesisk: 娄婧; tradisjonell kinesisk: 婁婧; pinyin: **Lóu Jìng**, født 1989 i Shanghai) er en kinesisk mandopopsangerinne. Hun har han-kinesisk mor og svart amerikansk far. Faren forlot Folkerepublikken Kina før hun ble født, og hun har aldri hatt kontakt med ham.

Hun studerer ved Shanghais teaterakademi. Hun medvirket i det kinesiske Dragon TVs talentshow *Go Oriental Angel*, som startet i august 2009. Hun ble en av showets fem finalister, og hennes deltagelse utløste reaksjoner i bloggosfæren som gav et innblikk i kinesiske rasistiske holdninger mot mørkhudede. Dette gav opphav til heftig mediedebatt om fenomenet kinesisk rasisme.

Referanser
----------

1. ↑  «Shanghai ‘Black Girl’ Lou Jing Abused By Racist Netizens». chinaSMACK. 1. september 2009. Besøkt 3. november 2009.
2. ↑  Louisa Lim (11. november 2009). «Mixed-Race TV Contestant Ignites Debate In China». National Public Radio. Besøkt 12. november 2009.
3. ↑  Stephen Vines (1. november 2009). «China's black pop idol exposes her nation's racism». London: The Guardian. Besøkt 3. november 2009.
4. ↑  «TV talent show exposes China's race issue - CNN.com». *CNN*. 22. desember 2009. Besøkt 11. mai 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Shanghai-based Dragon TV
* 「黑天使」婁婧遭嗆 網友：沒見過把偷情當煽情(2009/12/24 ) NOWnews.com
Lotus 79
**Lotus 79** var en Formel 1 bil som ble laget sent i 1977. Bilen ble konstruert av Lotus' teamsjef Colin Chapman, samt Martin Ogilive, Tony Rudd og Peter Wright.

Utvikling
---------

Lotus 79 var den første bilen som utnyttet bakkeeffekt-aerodynamikk fullt ut, etter at prinsippet først ble brukt i forgjengeren Lotus 78. For å få en bil til å gå fort rett frem krever det lite marktrykk, mens bilen trenger mye marktrykk for å gå raskest mulig i svingene. Denne kombinasjonen var veldig vanskelig å få til, og Colin Chapman funderte på dette i mange år. 

Chapman oppdaget bakkeeffekt-prinsippet i 1977 og videreutviklet dette til neste års bil. Lotusens sidepoder var bygget ned til bakken, og med venturikanaler var dette en løsning på få bilen til gå fort i svingene, men også rett frem. Under bilen var det luftinntak som dro luften inn og laget lavtrykk, og med høytrykk øverst på sidepodene førte det til at hele bilen fungerte som en omvendt vinge som ble presset ned mot banen. Denne bilen ble fullstendig overlegen med langt mer marktrykk enn fjorårets bil, og Lotus vant førermesterskapet og konstruktørmesterskapet med førerne Mario Andretti og Ronnie Peterson.

Kilder
------

* John Tipler: *Lotus 78 and 79. The Ground-Effect Cars.* Crowood, Ramsbury 2009, ISBN 978-1-84797-143-2
**Lotus Seven** (1957–72) er en to-seters sportsbil fra engelske Lotus Cars. Navnet "Seven" kom av at dette var Mk VII (modell nummer sju fra fabrikken).

Den var tegnet av Colin Chapman for å være lett, med karosseri i aluminium. **S1** fra 1957 (243 eksemplar) fikk en bitteliten 1.2-liters Ford *100E*-motor med 40 hk og hadde lette sykkelskjermer. Utgaven **Super Seven** startet i 1958 og hadde litt kraftigere motorer. **S2** fra 1960 (1310 eks.) fikk andre skjermer og varierte motorer (kom også som Super Seven). **S3** fra 1968 (340 eks.) hadde 1.6-liters motorer og **S4** fra 1970 (ca. 100 eks.) hadde mer firkantede former og glassfiber, samt kraftig 1.6-motor på omkring 125 hk.

Lotus solgte i 1973 bilen til Caterham, som siden har laget den som **Caterham 7** og solgt meget. Norge har egen Caterhamklubb.

* S1
* S2
* S3
* S4


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Lotus Seven*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 14. september 2016 hos Wayback Machine. er Caterhamklubbens hjemmeside.
**Dorset olde tyme bulldogge** er en middels stor hund som fremstår som stolt, fryktløs og selvsikker. Den er vaktsom og meget sterk, men opptrer behersket. Den er en skikkelig kraftplugg med en sterk og atletisk fysikk som tiltrekker seg mange beundrende blikk og kommentarer hvor den enn ferdes 
Høyde: 48-61 cm. 
Vekt: 27-41 kg

Dorset Olde Tyme Bulldogge har en kort, massiv, sterk og muskuløs fysikk. Høyde og vekt bør være symmetrisk og med velproporsjonert kropp slik at den opprettholder den sterke tradisjonelle bulldog utsenede.

Skuldrene er muskuløse og litt skrånende; rette forbein, kraftig benstamme og god avstand mellom bena; Albuer som buer verken inn eller ut; brede sterke føtter, tette tær, buede og sterke klør, tykke og slitesterke poter.

Bakparten er bred, muskuløs og stram, men ikke tung. Moderate vinkler på knehaser. Kraftfullt ganglag med god utveksling fra bakpartiet.

En rett kort hale er foretrukket, men korketrekker er akseptert.

Hodet er stort, den øvre delen er noe konveks fra en side til den andre. Pannen dominerer ansiktet, allikevel er hodet bredere enn høyt. Hodet er for øvrig furet med løst, tykt, og rynket skinn rundt halsen og på sidene av hodet. Kinnene er utstående p.g.a. de velutviklede kjevemusklene. Nesen er bred med åpne nesebor. Ørene sitter høyt og bredt. Rose er foretrukket men knapp er også akseptert.

Kroppen er kompakt, brystet bredt og med dybde der ribbenene er godt utsprunget og avrundet mellom forbena. Bakfra er den kort og gir inntrykk av en avbalansert hund. Nakken som er muskuløs er avbuet med moderat lengde nesten som en videreføring fra øvre del av skallen og ned. Overlinjen er solid med bred og muskuløs bakpart. Pelsen er av fineste struktur, glattflat, og kort. Dorsets farger varierer mellom hvit og brindle i tillegg til sort og svakt grå-blå.
***Simple Souls*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Robert Thornby og med Blanche Sweet i hovedrollen. Den er basert på en roman fra 1918 av den engelske forfatteren John Hastings Turner.

Handling
--------

Når hertugen av Wynninghame møter Molly Shine, en butikk-ansatt i London, blir han straks betatt av hennes kjærlighet til bøker. Han begynner å sende henne to pund hver uke slik at hun kan kjøpe bøkene som hun forguder. Men moren til Molly oppdager snart hva som foregår, og hun mistenker at hertugen betaler datteren hennes av langt mer umoralske grunner enn å kjøpe bøker, Hun anklager derfor hertugen for å bedrive forførelse av den unge kvinnen.

Hertugen godtar derfor godmodig å gifte seg med Molly, men ignorerer henne etter bryllupet deres. Molly elsker mannen sin, men forsømmelsen hans - kombinert med fiendskapet til Octavia, hertugens søster - tvinger snart Molly til å forlate sitt nye hjem. Men samtidig som hun forbereder seg på å reise sin vei, innser hertugen omsider at han virkelig har forelsket seg i sin unge kone.

Skuespillere
------------

* Blanche Sweet som Molly Shine
* Charles Meredith som hertug av Wynningham
* Kate Lester som Lady Octavia
* Herbert Standing som Peter Craine
* Mayme Kelso som Mrs. Shine
* Herbert Grimwood som Samuel Shine

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 16. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simple Souls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Simple Souls* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Simple Souls* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Simple Souls* på Silent Era Rediger på Wikidata
«Fjerdingen» omdirigeres hit. For andre betydninger, se Fjerdingen (andre betydninger).
Kart fra 1860
**Fjerdingen** er et navn på et tidligere strøk i Oslo. Det var opprinnelig en forstadsbebyggelse nord for Vaterland, som i dag er borte. Her lå fra 1807 noen fattigstuer som ble kalt Fjerdingstuene. Imidlertid har dagens bebyggelse i det samme området ikke fått noe nytt strøksnavn, slik det er med mange mindre områder i sentrumsranden (ytterkant av sentrum). Navnet Fjerdingen brukes fremdeles i dokumenter, men er lite kjent og brukt blant befolkningen i byen.

Fjerdingen avgrenses av Brugata og Lilletorget i sør (noen vil regne bebyggelsen langs nordsiden av Brugata til Vaterland), Storgata i vest, og Akerselva i øst og nord og av strøkene Vaterland i sør, Hausmannsområdet i vest, Tøyen i nord og øst, og Grønland i sørøst. Fjerdingen er det nordøstligste sentrum av Oslo, og ligger i Bydel Grünerløkka.

Gatene i dagens strøk har navn etter den tidligere bebyggelsen. Christian Krohgs gate het til 1896 Fjerdingens Gade. Slåmotgangen, Nedre Vaskegang og Øvre Vaskegang har alle navn fra 1700 / 1800-tallet.

Ellers går den østligste delen av Hausmanns gate øst-vest gjennom midt i strøket. Av institusjoner og organisasjoner finner man her

* Legevakten i Oslo (Storgata 40)
* Redd Barna (Storgata 38)
* PRIO – Institutt for fredsforskning (Hausmanns gate 7)
* Prinds Christian Augusts Minde, Storgata 36
* Westerdals Oslo School of Arts, Communication and Technology (Christian Krohgs gate 32)
* Folkeuniversitetet (Christian Krohgs gate 34)
* Oslo Røde Kors (Christian Krohgs gate 15) og Norges Røde Kors (Hausmanns gate 7)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fjerdingen, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
For den europeiske prisen Gullballen (Ballon d'Or), se «Gullballen».
For den tidligere utmerkelsen gitt til Norges beste fotballspillere, se «Kniksenprisen».

Stefan Johansen, den første mottageren av Gullballen.
Den norske **Gullballen** er Norges Fotballforbunds pris til årets beste norske fotballspillere på dame- og herresiden. Prisen er en etterfølger av Kniksenprisens «Årets Kniksen» og har blitt delt ut siden 2014, da Stefan Johansen ble første mottager av prisen.

I 2015 ble Ada Hegerberg første kvinnelige mottaker. Hun har vunnet Gullballen tre ganger (2015, 2016, 2018) og er sammen med Caroline Graham Hansen (2019, 2020, 2021) den eneste som har vunnet Gullballen flere enn to ganger. Gullballen har blitt delt ut på Idrettsgallaen siden 2015.

Prisvinnere
-----------

### 2014–2017

Ada Hegerberg, vant Gullballen i 2015, 2016 og 2018.
Joshua King vant i 2017.
Fra 2014 til og med 2017 ble prisen delt ut til kun én spiller, enten beste dame- eller herrespiller.

* 2014 – Stefan Johansen
* 2015 – Ada Hegerberg (1)
* 2016 – Ada Hegerberg (2)
* 2017 – Joshua King

### 2018–

Martin Ødegaard vant Gullballen i 2019.
Siden 2018 har Gullballen blitt utdelt til både beste dame- og herrespiller.

* 2018 – Ada Hegerberg (3) og Rune Jarstein
* 2019 – Caroline Graham Hansen og Martin Ødegaard
* 2020 – Caroline Graham Hansen og Erling Braut Haaland
* 2021 – Caroline Graham Hansen og Erling Braut Haaland

Gullballenvinnere per klubb
---------------------------

### Damenes klubber

| Klubb | Priser |
| --- | --- |
| Lyon | 3 |
| Barcelona | 1 |
| Wolfsburg | 1 |

### Herrenes klubber

| Klubb | Priser |
| --- | --- |
| Bournemouth | 1 |
| Celtic | 1 |
| Hertha Berlin | 1 |
| Real Sociedad | 1 |
| Vitesse | 1 |

Se også
-------

* Gullballen (Ballon d'Or)
* FIFA World Player of the Year

Referanser
----------

1. ↑  «Gullballen til Ada Hegerberg». Tidens Krav. 9. januar 2016. Besøkt 5. februar 2020.
2. ↑  «Jarstein og Hegerberg vant Gullballen». Norges Fotballforbund. 5. januar 2019. Besøkt 5. februar 2020.
**Gull** er en investering og verdilager som har en særskilt stilling, ikke minst gjennom dets kobling til lands sentralbanker som ofte har store gullreserver. Gull finnes i flere former for investeringer, blant annet som gullbarrer, gullmynt og gullsertifikat.

Gullprisen
----------

Guldpriset 1960-2013
Siden 1919 har korrekt internasjonal pris på gull blitt satt av London gold fixing som blir til ved en telefonkonferanse mellom de største gullhandlerne.

Faktorer som påvirker gullprisen
--------------------------------

En bil i Manhattan som reklamer for "cash for gold"
Prisen på gull påvirkes slik som andre varer og valuta ved tilbud og etterspørsel, men også ved spekulasjon. 

### Sentralbanker

Det er allment akseptert at det finnes en sammenheng mellom rentenivået og gullprisen. Da rentene stiger gir det rentebaserte verdipapirer et høyere verdi enn gull, som følgelig synker. Og motsatt, da renten synker har gullprisen for vane på stige. Det finnes dog eksempler på at gullprisen har steget på tross av renteøkninger, slik som ECB's beslutning av den 7. april 2011. og i India 2011 da både renten og gullprisen toppet samtidig.

Ulike måter å investere i gull
------------------------------

### Gullbarrer

En gullbarre med sertifikat
En tradisjonell måte å investere i gull på er å kjøpe gullbarrer. Normalt gjøres disse forretningene hos spesialiserte forhandere. I noen land, slik som Canada, Argentina, Østerrike og Sveits kan man dog kjøpe og selge barrer direkte i de store bankene. 

### Gullmynt

Gullmynt er en annen vanlig måte å eie gull. Gullmynt prises vanligvis etter deres renhet og vekt, pluss et mindre påslag basert på tilgang og etterspørsmål. Numismatiske gullmynter prises hovedsakelig etter tilbud og etterspørsel avhengig av sjeldenhet og myntens kvalitet. Den vanligste gullmynten er Krugerrand. 

### Gullsertifikat

Gullsertifikat er en måte å kjøpe gull på uten at gullet flyttes rent fysisk. Dette forenkler gullhandel ettersom den fysiske transport er unødvendig. Gullsertifikater har sitt opphav fra 1600-tallet da gullsmeder i England og Nederland utferdiget slike for å forenkle sitt arbeid.

### Gullkonto

Det finnes ulike former for "gullkonto". En av de viktigste forskjellene mellom disse er hvorvidt gullet holdes allokert eller ikke-allokert.

Skatt
-----

I EU er handel med gullmynt og gullbarrer fritatt fra moms.

Referanser
----------

1. ↑  «European Central Bank Raises Interest Rates». GoldAlert.com. 7. april 2011. Arkivert fra originalen 10. april 2011. Besøkt 7. april 2011.
2. ↑  «Gold prices hit record high on global cues». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
3. ↑  «Gold Certificate». *BullionVault*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).