recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Bashful*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Alfred J. Goulding.

Handling
--------

Harold er en sjenert, men velstående, ungkar som har blitt invitert til en fest arrangert av en ung kvinne (spilt av Bebe Daniels) men der mottar Harold et telegram som informerer ham om at han kommer til å arve en formue fra en fjern og nylig avdød tante - forutsatt at Harold er gift og har barn. Den unge kvinnen som arrangerte festen går med på å opptre som hans kone, når en onkel dukker opp for å inspisere husstanden deres.

Harolds tjener har også skaffet et helt værelse fullt av småbarn for å spille rollen som ekteparets barn. Onkelen hans ser de mange barna. Men han blir ikke mistenksom, selv om Harold har påstått at han bare har vært gift i to år.

Skuespillere
------------

* Harold Lloyd som Harold.
* Snub Pollard som Snub, Harolds butler.
* Bebe Daniels som en ung kvinne.
* Bud Jamison.
* William Blaisdell.
* James Morrison.
* Sammy Brooks.
* Billy Fay.

Referanser
----------

1. ↑  Bashful

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bashful* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Bashful* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Pietro Filippo Scarlatti** (1679–1750) var en italiensk komponist, organist og korleder.

Scarlatti var komponisten Alessandro Scarlattis førstefødte. Den seks år yngre broren Domenico ble en langt mer kjent komponist. 

Pietro Filippo startet sin musikalske løpebane i 1705 som korleder ved katedralen i Urbino. Faren hentet ham tilbake til Napoli i 1708 der han ble organist ved kongens hoff.

I 1728 skrev Scarlatti den eneste operaen som er kjent etter ham, *Clitarco*, som ble uroppført i Napolis *Teatro San Bartolomeo*. Partituret er tapt. Av andre hovedverk kan nevnes tre kantater og en rekke toccataer for klaver eller orgel.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BNF-ID 13811019t[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Pietro Filippo Scarlatti», *New World Encyclopedia*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Holmendammen** ligger ved Holmenkollveien, nord for Smestad og vest for Slemdal, ved foten av Holmenkollåsen i Oslo..

Holmendammen brukes blant annet av Oslos sportsfiskere, og har et parkområde for promenering på søndagene. Mange øver på fluekasteteknikken fra de to kastebryggene. I dammen er blant annet karuss, sørv, abbor, mort, ørret og ørekyt. Holmenbekken renner fra Holmendammen og videre ned til Smestaddammen. 

På grunn av planten vasspest (*Elodea canadensis*) er det best å bade i den søndre delen, som er dypest. Høy gjennomstrømning ved nedbør gjør at konsentrasjonene varierer sterkt. Siktdypet har avtatt i samme periode og årsaken kan være økt avrenning av partikler fra gater og veier.[]

Dammen er magasin for flomregulering og for vannforsyning, opprinnelig var den en isskjæringsdam.

De siste årene[*når?*] har det vært fare for at store deler av vannet skal gro igjen og det har vært stort behov for mudring. De borgerlige partiene i bystyret med Oslo FrP i spissen har tatt til orde for at kommunen skal beskoste den nødvendige mudringen.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. november 2018
2. ↑  Holmendammen på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  Bakken, Vidar. «Holmendammen gror igjen og igjen». *Akersposten* **(norsk)**. Besøkt 5. juni 2019.
4. ↑  Bakken, Vidar. «Tre millioner er alt som skal til». *Akersposten* **(norsk)**. Besøkt 5. juni 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |

Portal: Oslo
En **ekvivalensrelasjon** er i matematikk en binær relasjon som er symmetrisk, refleksiv og transitiv. En ekvivalensrelasjon deler mengden inn i en partisjon av *ekvivalensklasser*. To element i mengden er ekvivalente dersom de tilhører samme ekvivalensklasse. Alle ekvivalente elementer deler et sett av grunnleggende egenskaper, uten å være identiske. 

En binær relasjon *S* på en mengde *M* definerer en sammenheng mellom to og to elementer i *M*, slik at for elementene *a* og *b*, så er relasjonen enten sann eller usann. For eksempel kan en for mengden av punkt i planet (*x*,*y*) definere relasjonen «har første koordinat lik». For to punkt vilkårlige punkt kan denne relasjonen være sann eller usann: (*x*1,*y*1) har første koordinat lik (*x*2,*y*2). Når relasjonen *S* er sann for to element *a* og *b*, så kan dette skrives *aSb*. 

En ekvivalensrelasjon er en binær relasjon der de følgende egenskapene er oppfylt:

* Relasjonen er refleksiv, slik at *aSa* for alle *a* i mengden *M*.
* Relasjonen er symmetrisk, slik at *aSb* medfører *bSa*.
* Relasjonen er transitiv, slik at *aSb* og *bSc* medfører *aSc*.

Relasjonen «har første koordinat lik» er en ekvivalensrelasjon i **R**2. 

En ekvivalensrelasjon er knyttet til en partisjon av mengden *M*, det vil si en oppdeling av *M* i ikke-tomme, disjunkte mengder. Disse delmengdene kalles **ekvivalensklasser**. Hver av dem kan defineres som

{\displaystyle M\_{a}=\lbrace b\in M|bSa\rbrace \,}
Et element i *M* er medlem av én og kun én ekvivalensklasse. To elementer av mengden *M* er ekvivalente (med hensyn til ekvivalensrelasjonen) hvis og bare hvis de er elementer av samme ekvivalensklasse i partisjonen.

En ekvivalensrelasjon skrives ofte med symbolet ~ istedenfor S, som i uttrykket *a* ~ *b*. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND **·** LCCN
 |
**Koppskatt** (tysk Kopf, hode) var en personskatt som innkrevdes ofte med det samme beløpet per skattepliktig hode, uansett økonomisk betalingsevne. Skatten hadde dermed ingen fordelingseffekt. Koppskatten var mye utbredt i middelalderen, men er nå med unntak av Storbritannia forlengst gått ut av bruk i vestlige land. Den var brukt i Norge i 1891 som politisk virkemiddel for utvidelse av stemmeretten, som da knyttet til et census-system. 

I Norge ble sølvskatt og andre former for koppskatt krevd inn som en «engangsskatt» etter direktiv av 19. juni 1645 og flere ganger i 1680- og 90-årene. Fra 23. september 1762 til 14. november 1772 ble det innkrevd årlig koppskatt av alle unntatt militære («ekstraskatten»). Fra 1773 til 1782 ble koppskatten «frivillig», hver person skulle betale «etter evne».

I Storbritannia ble en koppskatt, *Community charge*, innført i 1989 (Skottland) og 1990 (England og Wales). Dette førte til kraftige reaksjoner, og utløste koppskattopptøyene. Det var planer om å innføre den også i Nord-Irland, men på grunn av opptøyene valgte man å ikke gjøre det. Fra 1993 ble den erstattet av *Council tax*, som selv om den er basert på et koppskattlignende prinsipp i langt større grad tar hensyn til forskjeller i inntekt og formue.

Kilder
------

* «koppskatt», fra *Store norske leksikon*
* «koppskatt», fra *Det Norske Akademis ordbok*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
En seilmaker. Foto: Olaf Kraak 
En **seilmaker** er en håndverker som lager seil til fartøyer.

Menneskeheten har brukt fartøyer med seil i 6-7 000 år. Det skandinaviske samfunnet var basert på sjøfart fra rundt år 1000. Mange europeiske stater bygget opp skipsflåter til handel og krigføring i løpet av 1300-tallet; denne flåten krevde mange seil. I Norge så ble det på 1800-tallet bygget opp en betydelig handelsflåte, noe som økte etterspørselen etter seil og seilmakere.

Både seiltyper og materialer har endret seg drastisk siden de første seilene. Etter Bermudariggens inntog, som er mest brukt i dag, så har utviklingen innen faget vært mest konsentrert om materialer. Før andre verdenskrig var bomull det mest vanlige materialet, men fra 50-tallet ble nye stoffer som Dacron og Terylene tilgjengelig. Dette førte til, sammen med en forbedret økonomi, til økt interesse for seilsport på 60- og 70-tallet.

I dag brukes avanserte datasystemer og ofte eksotiske materialer som Kevlar, Mylar og Spectra. Seilmakeren kan også produsere trekk, presenninger og kalesjer på mål og for forskjellige bruksområder.

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå ett år på skole og tre år i lære i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk.

Seilmakerfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Brit Berggreen: Sjømann og håndverker. Seilmakere ved Oslofjorden og Skagerak 1850-1914. Norsk Sjøfartsmuseum 1974.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sail makers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av seilmaker
* Design og håndverk – Seilmaker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Basketball |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Gull | Berlin 1936 |  Lag |

**Jack Williamson Ragland** (født 9. oktober 1913 i Hutchinson i Kansas i USA, død 14. juni 1996) var en amerikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Ragland ble olympiske mester i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det amerikanske laget som vant basketturneringen. Det var første gang som basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen som ble avviklet i perioden 7. og 14. august 1936. I finalen vant USA med 19-8 over Canada. Ragland spilte to kamper i turneringen inklusive finalekampen.

Ragland spilte collegebasket på Wichita State University.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Ragland – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jack Ragland – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jack Ragland – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
USAs tropp – Sommer-OL 1936 - gullmedalje |
| --- |
| 
* Balter
* Bishop
* Fortenberry
* Gibbons
* Johnson
* Knowles
* Lubin
* Mollner
* Piper
* Ragland
* Schmidt
* Shy
* Swanson
* Wheatley
* Landslagstrener: Needles

 | Det amerikanske flagget |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Crédit Lyonnais*-aksje fra 1863
**Henri Germain** (født 19. februar 1824 i Lyon i Frankrike, død 2. februar 1905 i Paris) var en fransk bankier og politiker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Henri Germain sønn av den eldre Henri Germain, var forretningsmann innen silkestoffer, og hans hustrus Claudine Lupin. Han tok utdannelse i juss. Han ble en tilhenger av saintsimonianismen, og François Barthélemy Arlès-Dufour (1797-1872) ble hans mentor.

### Karriere

Germain grunnla Crédit Lyonnais den 6. juli 1863. Den ble den første bank i Frankrike som tilbød sparekonti med renter. De første aksjonærene var saintsimonister som Paulin Talabot (1799–1885), Barthélemy Prosper Enfantin (1796–1864), Arlès-Dufour og Michel Chevalier (1806-1879).

To år etter, i 1865, grunnla han Société Foncière Lyonnaise, et eiendomsselskap. I 1892 stod han i spissen for konstruksjonen av Boulevard Carnot i Cannes, som den gang ble kjent som *Boulevard de la Foncière-Lyonnaise*.

Germain var medlem av generalrådet i Ain fra 1871 til 1883. Han var deretter medlem av Den franske nasjonalforsamling fra 1868 til 1893.

I 1904 formaliserte han «Germaindoktrinen», en modus for bankstyring som regulerte bruken av midler som ble holdt av banker i henhold til midlenes opprinnelse og karakteristika.

### Familie

Germain var gift med Blanche Germain. De residerte i *Villa Orangini* i overklassebydelen Cimiez i Nice. Deres sønn André Germain (1881-1971) ble forfatter.

Henri Germain døde 2. februar 1905 i Paris.

Bibliografi
-----------

* *La Situation financière de la France en 1886*
* *L’État politique de la France en 1886*

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   annuaire prosopographique: la France savante, oppført som Henri Antoine Marie Germain, CTHS person-ID 111918, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=henri;n=germain[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID germainhenr[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gil Blas, gallica.bnf.fr, side(r) 2, utgitt 22. april 1905[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4 5 6 7 8  Jacques-Marie Vaslin, Henri Germain, prudent banquier du Crédit lyonnais, *Le Monde*, 15. august 2013
7. ↑  «Crédit Lyonnais».
8. ↑  Christian Byk, 'Regard sur les villas niçoises', s. 91-101, *Nice-Historique*, année 1989, no 40

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**John «Jack» Silcock** (født 15. januar 1898 i Wigan, død 28. juni 1966) var en engelsk fotballspiller som spilte i forsvar. Han ble plukket opp som attenåring av Manchester United-manager John Robson i 1916. Han debuterte på Manchester United 30. august 1919 mot Derby County.
Han spilte i Manchester United fram til 1934 da han gikk til Oldham Athletic. Da hadde han spilt 449 kamper for United og scora to mål. Han er nummer 17 på lista over spillere som har spilt flest kamper for Manchester United.

Karrieren i Oldham var mislykka og han gikk til nonleague-klubben Droylsden FC. Der var det ikke noe press som å spille for en toppklubb og han kunne drive hotellet «Rob Roy Hotel» i Stretford utenfor Manchester.

Selv om han aldri vant noe i karrieren, spilte han spilte tre kamper for England.

Han døde 68 år gammel i 1966, bare en måned og to dager før England vant fotball-VM på hjemmebane.

Kilder
------

* Profil på Manchester Uniteds offisielle side

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jack Silcock – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Jack Silcock – EU-Football.info Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Nakdong i Andong.
Nakdong uten sideelver.
**Nakdong** (i Nord-Korea **Rakdong**) er den lengste elva i Sør-Korea og renner blant annet gjennom storbyene Daegu og Busan.

Kilden ligger i Taebaekfjellene og elva renner derfra sørover mot Koreastredet. Selve kilden er der elvene Cheolamcheon og Hwangjicheon møtes i Dongjeom-dong, i fylket Taebaek i Gangwonprovinsen. Elvas bredde varierer fra noen få meter ved kilden til flere hundre meter ved utløpet i sør.

Sammen med sideelvene er elva svært viktig for vanntilførselen til landbruket i Nord- og Sør-Gyeongsang.

De sørlige delene av elva ble benyttet som FN-styrkenes siste forsvarslinje under Koreakrigen.

Se også
-------

* Liste over elver i Korea

Kilder
------

* *Atlas of Korea*, Sung Ji Mun Hwa Co. Ltd, Gyeonggi, 2008 ISBN 978-89-390-0060-5, 93980

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nakdong River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Nakdong River – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Jack Upland** eller **Jack up Lande** er en engelsk polemisk tekst fra middelalderen, sannsynligvis fra rundt 1389–1396, av lollardisk opprinnelse og kan bli sett på som en «oppfølger» til *Piers Plowman* hvor Antikrist angriper kristne gjennom falsk bekjennelse. Jack spør en «smigrende munk» («flattering friar», jfr. *Piers Plowmans* «Friar Flatterer») bortimot sytti spørsmål som angriper tiggermunkene og avslører deres avstand fra den bibelske sannhet.

To bevarte arbeider svarte på *Jack Uplands* spørsmål: *Responsiones ad Questiones LXV* (før 1396) og *Friar Daw's Reply* (*Digby 41*, ca. 1420). Den siste teksten raser mot og fremmer John Wyclif som en av de verste kjettere i historien. Som svar til *Friar Daw’s Reply* skrev en eller annen navnløs *Upland's Rejoinder*, som har blitt bevart i *Digby 41* i margene som omgir *Friar Daw's Reply*. Denne skriften forsterker nivået på skjellsordene: Daw påstås å rekruttere unge sønner av sanne levende plogmenn til å bli (paradoksalt) «worldly beggars» (verdenstiggere), bli frafalne fra det sanne styre og sodomitter.

*Jack Upland* ble trykt i helhet i en utgave rundt 1536–1540 av John Gough (*STC 5098*). John Foxes *Acts and Monuments* (1563, 1570) gjenopptrykte *Jack Upland* og påsto at forfatteren var Geoffrey Chaucer. Thomas Speght utgave av Chaucers verker fra 1602 (*STC 5080*) inkluderte også *Jack Upland* som en genuin tekst av Chaucer. I dag er det helt klart at Chaucer aldri skrev *Jack Upland*. Grunnen til tekstens grove polemikk var at de ble benyttet i den politiske kampen rundet reformasjonen i England.

Se også
-------

* Piers Plowman-tradisjonen

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Den nestorianske stele, forografert av p. Henri Havret
**Henri Havret** (født 1848, død 1902) var en fransk katolsk prest og Kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. Han virket i Shanghai og områdene rundt som sjelesorger, lærer og sinolog.

Havret trådte inn i jesuittordenen i 1872 og ankom Kina sent 1874. Etter fullførte teologiske studier i Xujiahui i Shanghai ble han presteviet. 

Fra 1874 til 1876 hadde han ansvar for Bibliotheca Zikawei samtidig som han underviste i filosofi og teologi på jesuittskoler i bydelen Xujiahui. Han var, likesom p. Angelo Zottoli, viktig for etableringen av biblioteket som en sentral sinologisk ressurs. 

Etter en rekke år som misjonær i den nedre Yangtzeregionen ble han direktør for jesuittenes seminar i Xujiahui fra 1894 til 1898. 

Pater Havret startet den sinologiske publikasjonsserien *Variétés sinologiques*.

Han er kjent for sin studie av den nestorianske stele som ble funnet nær Xi'an i det sentrale Kina ca. 1625, *La Stèle chrétienne de Si-gnan-fou*, (3 bind, Shanghai: Mission Catholique, 1897).

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Open Library, Open Library-ID OL5551013A, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Gail King: *The Xujiahui (Zikawei) Library of Shanghai* PDF av artikkel fra *Libraries & Culture*, Vol. 32, No. 4, Fall 1997. (Nettsted besøkt 27. mars 2009)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Matstreif** er en matfestival som holdes på Rådhusplassen i Oslo hvert år i september.

Festivalen hadde cirka 200 utstillere i 2016 og cirka 200 000 besøkende i 2015. Den arrangeres av Innovasjon Norge på oppdrag av Landbruks- og matdepartementet og skal være «Norges viktigste møteplass for kvalitetsbevisste lokalmat- og drikkeprodusenter».

Festivalen ble arrangert første gang i 2005 i Karl Johans gate. I 2007 het festivalen Matstreif. I 2010 var det cirka 150 000 mennesker som besøkte Matstreif over tre dager, i 2011 ble varigheten kuttet til to dager. Sammen med Rådhusplassen har Kontraskjæret, Aker brygge og Tjuvholmen vært brukt til utstilling og aktiviteter de senere årene.

I 2017 arrangeres Matstreif for 13. gang. Festivalområdet er Rådhusplassen og Kontraskjæret. Om lag 250 utstillere deltar og antall besøkende ventes å være godt over 200.000 besøkende.

Referanser
----------

1. ↑  Erik Gulbrandsen: *Matfattige Oslo.* *Aftenposten*, 7. september 2006, side 5. Besøkt 7. januar 2017.
2. ↑  *Aftenposten*, 7. 10. juni 2007, side 31. Besøkt 7. januar 2017.
3. ↑  «Bondens supermarked». *Aftenposten*, 15. september 2011, side 24–25. Besøkt 7. januar 2017.
4. ↑  «Oslos største matfestival». *Aftenposten*, 11. september 2015, side 18. Besøkt 7. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Matstreif på Innovasjon Norges hjemmeside. Besøkt 7. januar 2017.
**DS «Bessheim»** var et passasjerskip bygget ved Nylands mekaniske verksted, som byggenummer 222. Hun ble levert til A/S Ganger Rolf ved Fred Olsen, Kristiania i august 1912.
Satt i trafikk i ruten mellom Kristiania og Newcastle. 
Gikk i konvoifart før krigen kom til Norge. Forlot Methil i konvoi ON-24, 31. mars 1940. Ankom norge 4. april og var i Norge under krigsutbruddet. Innlemmet i hjemmeflåten. Angrepet 15. september på Lopphavet av den engelske ubåten HMS Tigris. 4 torpedoer ble avfyrt, ingen traff skipet. Kilder tilser at hun ble senket av ubåt eller minesprengt. Senkningen skjedde 21. november 1941 i Kvalsundet på reise til Hammerfest. Maskinist Thoralf Wilhelm Hansen, Skipsbestyrer Hjalmar Marenius Johansen og Dampskips-pike Ingine Marie I. Fredriksen omkommer i senkingen. Los Jacob Johansen ble hard skadet.

Kilder
------

* «Bessheim» www.sjohistorie.no
* «Bessheim» www.warsailors.com
* «Bessheim» Arkivert 25. desember 2014 hos Wayback Machine. www.minnehallen.no

Portal: Andre verdenskrig
Recade fon
**Fon** er et folk som lever i det sørlige Benin i Vestafrika. Gruppen er landets største; de utgjør hoveddelen av befolkningen i den sørlige delen av landet og talte i 2004 omkring 2,5 millioner mennesker. De taler fon, et språk som står ewespråket nært.

Jordbruk er en tradisjonell hovednæring. Slektskapssystemet er patrilineært, og den tradisjonelle religionen omfatter dyrking av forfedre og naturguddommer.

På 1700- og 1800-tallet var fon organiserte i det mektige kongedømmet Dahomey med Abomey som hovedstad. I slutten av 1800-tallet ble kongedømmet en fransk koloni. Legendariske er de såkalte dahomeyamasonene, et militærregiment bestående av kvinner.

Referanser
----------

1. ↑  «The Amazons». *Historical Museum of Abomey*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 19. august 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**Fongafale** er den største holmen på atollen Funafuti, som er stillehavsnasjonen Tuvalus hovedstad. Fongafale blir derfor også av og til referert som landets hovedstad. Det er fire landsbyer på holmen som i realiteten utgjør ett urbant område. De hadde til sammen et innbyggertall på 3 136 i 2002. Landets administrasjonssentrum ligger i Vaiaku.

Fongafale befinner seg nordøst på Funafuti. Den er lang og smal, 12 kilometer lang, og mellom 10 og 400 meter brei. Rullebanen til Funafuti internasjonale lufthavn går fra nordøst til sørvest på Fongafales breieste del. På Fongafale ligger også halvøya Tengako.

Landsbyer
---------

Følgende fire landsbyer befinner seg på Fongafele (med innbyggertall fra 2002 i parentes):

* Alapi (1024)
* Fakaifou (1007)
* Senala (589)
* Vaiaku (516)

Referanser
----------

1. 1 2  Innbyggertall for Tuvalu Arkivert 1. september 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Fonnåsfjellet** er et fjellmassiv i Tynset og Rendalen kommuner i Nord-Østerdalen i Innlandet. Massivet er 20 km langt i nord-sørlig retning, og inntil 10 km bredt i nord. Det ligger mellom de øvre to tilløpene Tysla og Finnstadåa (Unsetåa) til Rena-elva helt nord i denne. Like vest for massivet – på andre sida av tilløpselva Tysla i Tylldalen, ligger Jutulhogget. Vannmassene som brast igjennom isen og gravde ut Jutulhogget, var altså demmet opp i Tylldalen inntil Fonnåsfjellet. Nordvest for fjellmassivet ligger den store fjellstrukturen Tron (1 666 moh.). Nærmeste tettsted er Tynset 10 km lengre nord.

Fonnåsfjellet har en rekke topper med fem hovedformasjoner, hvorav det høyeste ligger 1 168 meter over havet. De fem hovedfjellene er, regnet fra nord er disse:

* Storvola (1 062 moh.), Tynset kommune
* Eggevola (1 128 moh.), Tynset kommune
* Kommeren (1 168 moh.), Tynset kommune
* Søndre Skårsjøhøgda (1 034 moh.), Tynset og Rendalen kommuner
* Fonnåsfjellet (969 moh.), Rendalen kommune

Se også
-------

* Liste over Norges høyeste fjell

Referanser
----------

1. 1 2  Fonnåsfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
The O2 ved Themsen i London
**The O2** er et stort underholdningssenter i London, i en bygning tidligere kjent som Millennium Dome. Bygningens tak har en diameter på 365 meter som holdes oppe blant annet av tolv tårn som rager hundre meter opp i været.

The O2 ble åpnet ved årtusenskiftet 1999/2000 som «Millennium Dome» for å feire det nye årtusenet, og i hele 2000 huset den en millennium-utstilling. Utstillingen var godt besøkt, men lokket likevel ikke så mange som man hadde regnet med, og den gikk derfor med tap. Utstillingen stengte som planlagt i slutten av 2000.

Det ble i flere år diskutert hva bygget skulle benyttes til i fremtiden, og etter en innvendig ombygging ble bygningen nyåpnet i 2007 som et underholdningssenter med navnet The O2.

Senteret har to arenaer:

* The O2 Arena med plass til 20 000 gjester; til bruk for konserter og sportsevenementer
* IndigO2 med plass til 2 200 personer

Anlegget inneholder også et utstillingslokale, en kino, restauranter og barer.

Referanser
----------

1. ↑  The O2 Trivia Arkivert 5. mars 2009 hos Wayback Machine. The O2s offisielle nettsted, 16. desember 2008
2. ↑  White elephant 'not forgotten' BBC News, 12. april 2006
3. ↑  «Derided Dome is reborn as the O2». *bbc.co.uk* **(engelsk)**. 21. juni 2007. Besøkt 30. april 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Millennium Dome – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) The O2 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** BBC Things
 |
**Fonofobi** (lydfobi, frykt for lyder) kan på godt norsk kalles lydskrekk eller lydoverfølsomhet. Betegnelsen fonofobi er ikke entydig definert. Det kan være nyttig å skille mellom fonofobi og misofoni (lydhating, aversjon mot lyder). I sistnevnte er det ingen fryktreaksjon. I stedet er det en aversjon (sterk misliking).

Det kan også være nyttig å skille mellom fonofobi og hyperakusis (hyperacusis) selv om begge varianter ofte kalles lydoverfølsomhet. I hyperakusis foretar hjernen en feilaktig forsterking av hørselssignalene, men det er ingen emosjonell (følelsesmessig) reaksjon.

Årsaker, symptomer, forløp
--------------------------

Lydfobi oppstår vanligvis som en betinget refleks. Kjernen er den heftige, negative og ufrivillige følelsesmessige reaksjonen på en spesiell lyd (som ikke nødvendigvis trenger å være sterk) eller på lydnivåer som den plagede frykter kan være skadelig. For illustrasjonens skyld kan vi sammenligne lydfobi med edderkoppskrekk, flyskrekk o.l.

Ofte kan den ufrivillige følelsesmessige koblingen til lyden dø bort av selv selv. Imidlertid havner mange i en permanent situasjon hvor de ufrivillige og automatiske reaksjonene i større eller mindre grad hemmer for en normal livsførsel.

Angst (panikkangst hos noen) er den dominerende reaksjonen i fonofobi. I misofoni dominerer sterk irritasjon (sinne hos noen). De følelsesmessige reaksjonene ledsages som oftest av kroppslige reaksjoner som er typisk ved stressreaksjoner.

Hyperakusis (i motsetning til lydfobi) anses i de aller fleste tilfeller å være en overdreven sentral auditorisk forsterkning, altså at hjernen feilaktig forsterker hørselssignalene. Hyperakusis er således sjelden direkte knyttet til den perifere hørsel (øret inkl sneglehuset). Lydnivåer som de fleste finner normale, kan være uutholdelige ved langt fremskreden hyperakusis.

Majoriteten av de som har vært plaget en tid (typisk noen mndr), vil utvikle begge varianter (både lydfobi og hyperakusis).

Behandling
----------

TRT er spesielt utviklet for behandling av lydoverfølsomhet (både lydfobi og hyperakusis) i tillegg til tinnitus. Kognitiv adferdsterapi er også godt egnet i hendene på en behandler som har satt seg inn i lydoverfølsomhetsproblematikken. Anerkjente metoder for behandling av fobier bør kunne fungere mot lydfobi dersom evntuell hyperakusis først er behandlet. Kjemien mellom behandler og pasienter er også av stor betydning.

Litteratur
----------

* Pawel Jastreboff & Jonathan Hazell (2004). "Tinnitus Retraining Therapy – Implementing the Neurophysiological Model". Cambridge University Press.
* Viktor Kaldo & Gerhard Andersson (2004). "Kognitiv beteendeterapi vid tinnitus". Studentlitteratur.
* David Baguley & Gerhard Andersson (2007). "Hyperacusis – Mechanisms, Diagnosis, and Therapies". Plural Publishing.

Referanser
----------

1. ↑  «Hovedtrekk – TinnitusTips.no». *tinnitustips.no*. Arkivert fra originalen 27. september 2016. Besøkt 24. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Høretrøbbel.no
Det går trikk fra John Colletts plass og langs Niels Henrik Abels vei.
**Niels Henrik Abels vei** (7-45, 2-36) er en vei på Blindern i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra John Colletts plass til krysset med Tyrihansveien og Problemveien.

Veien fikk navn etter matematikeren Niels Henrik Abel i 1936. I 1999 åpnet en trikketrasé langs sørvestsiden av veien, mot universitetsbygningene på Blindern. Veikrysset i nord er dessuten slik at det er biltrafikk mot Tyrihansveien, men ikke Problemveien, som gjør en 90 graders sving der.

Bygningene ved Det humanistiske fakultet har adresse Niels Henrik Abels vei 36. Det gjelder *Sophus Bugges hus*, *Niels Treschows hus*, *P.A. Munchs hus* og *Henrik Wergelands hus*. Meteorologisk institutt hadde tidligere adresse Niels Henrik Abels vei 40, men regnes fra 2011 å ligge på Henrik Mohns plass 1. Bortsett fra en viss næringsvirksomhet i nr. 2 ved John Colletts plass har veien ellers for det meste boligbebyggelse.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. Universitetet i Oslo

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Niels Henrik Abels vei». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 383. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (N)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* Sogn kultur- og historielag

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Maria Gustafva Gahn** (1753–1839) var en svensk tekstilkunstner. 

Hun fødtes i Falun som datter av landrentemester Hans Jacob Gahn (d. 1782) og Anna Maria Schulz (d. 1802). Hun var således søster til kjemikeren Johan Gottlieb Gahn (d. 1818) og generalmajor Carl Pontus Gahn af Colquhoun. Familien nedstammet fra gammel, skotsk adel. 

I 1781 giftet Gahn seg med den dansk-norske embedsmannen Andreas Hofgaard og flyttet til Norge. Etter Slaget ved Trangen fikk broren Carl Pontus lov til å oppholde seg i søsterens hus i Drammen som krigsfange.

Gahn skal ha dyrket kunstbroderiet, og det er bevart flere bilder etter henne. I sine siste år bodde hun i svigersønnen konsul Poul Hofgaards hus i Drammen. Hun døde etter få dagers sykeleie den 27. juli 1839 hvoretter hun ble bisatt fra Bragernes kirke. På en jernplate fra kirkegården kunne tidligere leses: *Frue amtmandinde Marie Gustava Hoffgaard", født i Gahn i Fahlund 1753, død i Drammen 1839*.

Referanser
----------

1. ↑  *Beskrivende katalog over den kulturhistoriske udstillings afdeling for Drammen og omegn*. Kristiania: [s.n.] 1901. s. 17-18.
2. 1 2  Thomle, E.A. (Erik Andreas) (1911). *Familien Hofgaard i Norge : genealogiske og personalhistoriske oplysninger*. [s.n.] s. 170-174.
3. ↑  «Tiden 1839.08.01». Drammen. 1839.
4. ↑  «Bragernes kirke fra 1871» (PDF). kirken.no. Besøkt 2. juli 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** KulturNav
 |
Inngangen til festningen Koporje.
Kjernetårnet
**Koporje** (russisk: *Копорье*, finsk: *Kaprio*, estisk: *Kaporje*) er et historisk sted med et festning i Leningrad oblast i Russland, som ligger 10 mil vest for St. Petersburg og 12 km sør for Koporjebukten i Finskebukten.

Tyske ordensriddere bygde i 1240 en første festning av tre på stranden av Koporjebukten, men den ble ødelagt allerede det neste året av Aleksander Nevskij.[] I 1280 bygde Aleksanders sønn Dmitrij av Pereslavl en andre festning av mur. Opprørte over fyrstens tiltak ødela Novgorod-boerne festningen to år etter.[]

Svenske krigere utnyttet det faktum at det ikke fantes noe fast forsvar i området og okkuperte Narvaflodens strender. Byen Novgorod så seg derfor nødt til å gjenoppbygge festningen i 1297.[] Koporje var den sterkeste festningen i området og stod imot et stort antall beleiringer under krigen mellom svensker og novgoroder.[]

Etter at Novgorod var blitt forent med storfyrstedømmet Moskva ble festningen forsterket og påbygd så den kunne stå imot kanonild. De fleste bevarte bygningsverkene i festningen stammer fra den perioden. Russiske styrker måtte oppgi festningen under den nordiske tyvefemårskrigen, men russerne fikk den tilbake i freden i Teusina i 1595. 

I den store urotiden angrep svenskene Koporje med 2 500 mann, ti gsnger flere enn forsvarerne.[] Den russiske garnisonen måtte gi opp og Koporje forble svensk til 1703. I den svenska tiden var festningen kjent som Koporje eller Caporie og var residens for Caporie län, en viktig del av det svenske Ingermanland.[]

Med landhevingen ved Finskebukten tapte stedet sin betydning for sjøfarten. I 1703, under den store nordiske krig, gjeninntok en stor russisk armé under general Boris Sjeremetev Koporje som ble forsvart av 80 svenske soldater ledet av kommendanten kaptein Vasilij Apolloff. Man kan fortsatt se store bresjer i murene etter det russiske angrepet. 

Til tross for de reparasjoner som ble foretatt på 1800-tallet er festningen fortsatt en ruin. Kristi forklaringelses kirke fra 1400-tallet ligger også i ruiner. 

Portrettmaleren Orest Adamovitsj Kiprenskij (1782–1836) var født i Koporje.

Eksterne lenker
---------------

(en) Koporye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Mer detaljert om Koporje festning
* Fotografier fra Koporje
* Koporie i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1911)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Arve Rosvold Alver** (født 8. juni 1951 i Stjørdal) er en norsk dommer.

Han tok juridisk embedseksamen ved Universitetet i Oslo i 1976. Han var dommerfullmektig ved Lofoten sorenskriverembede i Svolvær, så advokatfullmektig i advokatfirmaet Greve, Greve, Greve & Lorentzen i Bergen. I 1981 begynte han som privatpraktiserende advokat i Stjørdal. I 1985 ble han leder for juridisk avdeling i region nord i Forretningsbanken/Fokus Bank, og i 1989 advokat og partner i Advokatfirmaet Vaagland & Co (fra 1996 Advokatfirmaet Schjødt) i Trondheim. I 1994 fikk han også møterett for Høyesterett. Fra 2000 til han gikk av med pensjon i 2020 var han lagdommer i Frostating lagmannsrett i Trondheim. Han satt flere år i Klagenemnda for offentlige anskaffelser.

Han var formann i Stjørdal Unge Høyre i 1960-årene og deltok på Unge Høyres elitekurs i 1968. Han var innvalgt i Stjørdal kommunestyre for Høyre i perioden 1992–1995.

Han er sønn av bestyrer ved Stjørdal ullspinneri Ludvig Alver og hustru Mari Anne Rosvold.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jubilanter». *Aftenposten* (morgen utg.). NTB: 51. 8. juni 2021.
2. ↑  Lehre, Lasse, red. (2010). *Elitekurset gjennom 50 år*. Oslo: Unge Høyres Landsforbund. s. 21.
**«The Number of the Beast»** er en sang av det britiske heavy metal-bandet Iron Maiden, og bandets syvende single, den andre fra albumet med samme navn fra 1982. Singelen ble utgitt første gang 26. april 1982.

Ved utgivelsen skapte sangen furore i USA grunnet teksten som refererer til «Dyrets tall», tallet 666 som omtales i Johannes' åpenbaring i det Det nye testamentet, og som symboliserer antikrist eller djevelen. Dette gjorde at mange hevdet at bandet var satanistisk, og det var protestaksjoner på turneen med blant annet brenning av albumet. Men dette hindret ikke sangen i å bli en av bandets mest populære, muligens nettopp derfor, og den kom helt opp på 18.-plass på den britiske UK Singles Chart. Den blir spilt på nesten alle bandets konserter, har blitt coveret utallige ganger og er brukt i flere videospill og filmer.

Utgivelser
----------

### 1982 7" vinyl (EMI 5287)

1. «The Number of the Beast» (Steve Harris)
2. «Remember Tomorrow» (konsertopptak fra Italia) (Paul Di'Anno, Harris)

Også utgitt på rød/klar vinyl (EMI 5287), 12" (1A K052-1076386), og kassett (EMI TC IM3)

#### 2005 CD (EMS 666)

1. «The Number of the Beast» (Harris)
2. «The Number of the Beast» (konsertopptak - Brixton Academy, London 19.–21. mars 2002) (Harris)
3. «Hallowed Be Thy Name» (konsertopptak - Brixton Academy, London 19.–21. mars 2002) (Harris)
4. Video - «The Number of the Beast» (Harris)
5. Video - «The Number of the Beast» (konsertopptak 2002) (Harris)

#### 2005 7" Rød vinyl (EM 666)

1. «The Number of the Beast» (Harris)
2. «The Number of the Beast» (konsertopptak - Brixton Academy, London 19.–21. mars 2002) (Harris)

#### 2005 12" bildedisk (12EM 666)

1. «The Number of the Beast» (Harris)
2. «The Number of the Beast» (konsertopptak - Brixton Academy, London 19.–21. mars 2002) (Harris)
3. «The Number of the Beast» (Di'Anno, Harris)

Personell
---------

* Bruce Dickinson – vokal
* Dave Murray – gitar
* Adrian Smith – gitar
* Steve Harris – bassgitar
* Clive Burr – trommer
* Janick Gers - gitar (konsertopptak - 2005)
* Nicko McBrain - trommer (konsertopptak - 2005)
**Maria Hage** (født 1868, død 1956) var jordmor i bygden Viksdalen i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Hun var bosatt på gården Hage på nordsiden av Viksdalsvatnet.

Hage kom til Viksdalen i 1897 og tok over jordmorstillingen etter Maria Gjerland. Før denne tiden var det *hjelpekoner* som bistod rundt fødsel. I begynnelsen av hennes tid som jordmor dekket hun området Viksdalen og Haukedalen, men rundt 1915 ble Haukedalen gjort om til eget distrikt. 

> «**Vi Haakon  
> Norges Konge**  
> Gjør vitterlig,  
> at Vi under *21. mars 1933* har tildelt  
> *Fru Marit Hage*  
> vor Fortjenst Medalje i Sølv» 
> 
> 
> *fra diplomet til Marie Hage*
> 
> 

Ifølge kilden var det ingen fødende som døde på barselssengen i perioden Hage var jordmor. Hun ble også brukt dersom det var sykdomstilfeller, da enten ved hjemmebeøk hos pasient eller at pasienten kom til Hagegården. Det var billigere og enklere å bruke Hage, enn å dra til Sande for å oppsøke lege. Hun tok seg av de enkleste ting, men kontaktet legen dersom det var alvorlig. Hage var i besittelse av et koppeapparat som hun brukte til å tappe blod fra steder der folk hadde vondt, hun hadde også et lite medisinlager av nafta, jod og andre desinfiserende stoffer som hun solgte.

Hage ble avløst fra stillingen i 1933 da datteren Jenny overtok.

21. mars 1933 ble Maria Hage hedret med Kongens fortjenstmedalje i sølv for sin lange innsats.

Kilder
------

* Timberlid, Jan Anders, *Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.574)*, Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8
**Kottayam erkeeparki** i den indiske delstaten Kerala er det syro-malabariske erkeeparkiet som er ansvarlig for samtlige knanayakristne av katolsk konfesjon. Som sådan omfatter erkeeparkiet ikke bare distriktet Kottayam (med 140 000 tilhengere), men også de knanayakristne katolikkene som lever i andre indiske bispedømmer (8000) og i andre land (17 000).

Historie
--------

De knanayakristne er en nokså lukket etnoreligiøs gruppering som har en om lag 1700 år lang historie i Kerala. Halvparten av knananittene, som de også heter, hører til den katolske syro-malabariske kirken, som ble til gjennom en union med pave Alexander VII i 1662. Kottayam var sammen med Trichur de første to rent syro-malabariske særkirker som ble opprettet i 1887 (med rang som apostoliske vikariater). Etter 1896 var Kottayam en del av det apostoliske vikariatet Changanassery, men ble i 1911 gjenopprettet som selvstendig vikariat med spesielt ansvar for de katolske knananittene. I 1923 ble Kottayam opphøyet til eparki og i 2005 til erkeeparki. Selv om erkeeparkiet ikke har suffraganer, har det formelt rang som metropolitanbispedømme.

Liste over prelater
-------------------

* Charles Lavigne (apostolisk vikar 1887–1896)
* Matthew Makil (apostolisk vikar 1911–1914)
* Alexander Chulaparambil (apostolisk vikar 1914–1923; epark 1923–1951)
* Thomas Tharayil (epark 1951–1974)
* Kuriakose Kunnacherry (epark 1974–2005; erkeepark 2005–2006)
* Mathew Moolakkattu (erkeepark 2006–)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Syro-Malabar Catholic Archeparchy of Kottayam – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
Denne artikkelen omhandler arkitekten.  For sosialantropologen, se Arve Sørum.

**Arve Sørum** (født 1939 i Oslo, død 1995 i Oslo) var en norsk arkitekt, utdannet ved SAO i 1965.

Han arbeidet hos arkitekt Harald Ramm Østgaard i Oslo. I forbindelse med arkitektkonkurransen om Fylkeshuset i Aust-Agder var det Sørums idé som Østgaard stilte seg bak, og som vant konkurransen. Han tegnet et separat boligområde på Hosle i Bærum, og enebolig for Andenæs samme sted. Han var medstifter i 1985 av Ramm Østgaard AS Arkitekter mnal.npa. Han hadde egen praksis i Oslo fra 1993. Han tegnet et hyttefelt ved Kragerø og forprosjekt for Norsk Balletthøgskole i 1994. Han var i gang med å tegne kulturhus i Sandvika i Bærum da han døde. Typisk for hans arkitektur var styrke og følsomhet i behandling av tegl og tre, ofte i kombinasjon, og i kombinasjon av volumer. Han var gift med journalist Kiki Sørum.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt forl. s. 765. ISBN 9788279351979.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** KulturNav
 |
*Oppstandelsen* (1582) i Santa Trinita kirken i Firenze
**Maso da San Friano** (født **Tomaso D'Antonio Manzuoli** 1536 i San Friano, død 1571 i Firenze) var en italiensk maler som var vakiv i Firenze. Hans virkelige navn var Tomaso D'Antonio Manzuoli. Han ble født i San Friano og døde i Firenze.

Ifølge Giorgio Vasari var Maso elev av Pier Francesco Foschi mens andre påstår at det var Carlo Portelli. Han samarbeidet med den eldre Michelangelo på noen prosjekter.

Masos alterstykke *visitasjon* ble malt i 1560 for kirken San Pier Maggiore i Firenze - nå i kapellet til Trinity Hall i Cambridge i England. Et tilsvarende arbeid kan sees i Pratokatedralen. Etter 1561 malte han i kirken Chiesa di Ognissanti i Firenze og i Santa Felicita. Han deltok i utsmykningen av Studiolo of Francesco I med et ovalt lerretsmaleri relatert til historien om *Ikaros' fall (1572). Hans andre utsmykning var* Gruvedrift etter diamanter*. Et portrett av* Ferdinando I de' Medici *(1570) av Maso finnes i Rådhuset i Prato.*

Maso er antatt å være en av Contra-Maniera bevegelsen i Firenze. Hans viktigste elever var Jacopo da Empoli and Alessandro Fei.

Et av Masos bilder, antatt å være av Cosimo I de Medici i 1560, er antatt å være det eldste bildet som viser et armbåndsur.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 13004914X, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   British Museum person-institution thesaurus, «Tommaso Manzuoli», British Museum person or institution ID 37124[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Union List of Artist Names, «San Friano, Maso da», ULAN 500030138[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   datos.bne.es, BNE-identifikator XX4982688[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.kulturarv.dk, besøkt 12. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Ifølge Giorgio Vasari
7. ↑  «Painting features 'oldest watch'». BBC. 19. oktober 2009. Besøkt 19. oktober 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** BNE **·** KulturNav
 |
**Arve Sverre Moen** (født 2. november 1912 i Åsnes, død 28. oktober 1976 i Oslo) var en norsk kulturredaktør og forfatter. 

Som ung var han med i Mot Dag, ble cand.jur. i 1936 og studerte senere kunsthistorie. Før den andre verdenskrig var han dommerfullmektig. Fra 1945 var han kulturmedarbeider i *Arbeiderbladet* og kulturredaktør fra 1955 til 1974. 

Moen var formann i Norsk Litteraturkritikerlag og Norsk Filmkritikerlag, formann i Den norske forfatterforenings litterære råd 1954-1964 og var også medlem av Statens Filmproduksjonsutvalg. Han var medlem av Oslo bystyre for Arbeiderpartiet fra 1960 til 1971.

Moen utga blant annet et kunsthistorisk verk i tre bind om Edvard Munch (1956–1958). Han skrev også romanen *Døden er et kjærtegn* (1948) som ble filmatisert i 1949, noveller, reiseskildring og en barnebok.

Utgivelser
----------

* *Storm i vannglass* (Tanum, 1945). Noveller.
* *Døden er et kjærtegn* (1948). Filmatisert 1949 av Edith Carlmar. I 2009 nr. 17 i *Dagbladet*s kåring av *tidens krim*.
* *Nødlanding i Svartfjell* (1958). Guttebok.
* *Edvard Munch. Samtid og miljø* (1957)
* *Edvard Munch. Kvinnen og eros* (1958)
* *Edvard Munch. Landskap og dyr* (1959).
* *Du store verden, så liten* (1966). Reiseskildring.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Arve\_Moen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Arve Sverre Moen - Digitalarkivet døde 1951-2014
3. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Johann Ludwig Konrad Allendorf** (født 9. februar 1693 i Josbach, Oberhessen, død 3. juni 1773 i Halle) var en tysk pedagog, luthersk prest og salmedikter.

Liv
---

Allendorf var sønn av en luthersk prest. Han studerte fra 1711 i Gießen og fra 1713 under August Hermann Francke i Halle. I 1717 fikk han en stilling som huslærer hos Graf Henkel i Odersberg ved Westerwald. Fra 1723 var han lærer hos riksgreven Erdmann II. von Promnitz i Sorau (Niederlausitz). 

Da en av de luthersk utdannede Promnitzdøtrene i 1724 giftet seg med den reformerte fyrsten August Ludwig von Anhalt-Köthen hble Allendorf med som deres personlige sjelesørger til Köthen. I løpet av de to tiårene han tilbrakte der skrev han flere bøker med kirkesanger, blant dem den pietistiske *Cöthnischen Lieder* i 1736. Etter at fyrstinnen døde dro han i 1750 som prest til Wernigerode og derfra i 1755 til nabobyen Nöschenrode. Fra slutten av 1759 jobbet han som prest i St. Ulrich i Halle (Saale), hvor han også underviste ved et luthersk gymnas.

Allendorf diktet tilsammen 132 salmer. I *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013* er han representert med salmen «Jesus, din søte forening å smake»

Utgivelser
----------

* *Einige geistreiche Lieder*, Köthen 1733
* *Einige ganz neue auserlesene Lieder*, Halle 1733
* *Cöthnische Lieder*, 3 bind. Halle 1736, 1744, 1768
* *Stimmen aus Zion*, Stargard 1740

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos Biographich-Bibliograohisches Kirchenlexicon
* Einträge von J.L.K. Allendorf i Christlichen Liederdatenbank

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** Hymnary
 |