recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aston Martin DB4 GT Zagato** er en bilmodell fra den britiske bilprodusenten Aston Martin, bygget i Italia av karosseriprodusenten Zagato. Modellen ble lansert på bilutstillingen i London i 1960 og er en videreutvikling av DB4. 

Bilene ble sendt til Italia som rullende chassis, og karosseriet ble bygget og montert av Zagato. Den største forskjellen fra DB4 var chassis, som er 4,5 tommer kortere enn hos DB4, samt motoren, som hadde tolv tennplugger i stedet for seks samt en annen forgasser. Motoren leverte en effekt på 314 hestekrefter, og sørget for at bilen akselererte fra 0-100 km/t på 6,1 sekunder mens toppfarten var 246 km/t.

Hensikten var å produsere 25 eksemplarer av modellen, men etterspørselen var dårlig og det ble kun produsert 20 eksemplarer. I 2018 ble chassis 0183/R solgt for 10 millioner britiske pund.

Eksterne lenker
---------------

* Side om DB4 GT Zagato[*død lenke*]
* Side om DB4 GT Zagato


1. ↑  1961 Aston Martin 'MP209' DB4GT Zagato Grand Touring Two-Seat Coupe fra classic.com.
**Eplemost** er en svært giftig most drikk av råsaft fra pressede epler.

Epler som brukes til å lage eplemost skal være råtne, giftige og ofte funnet på bakken.

Et optimalt modent eple kjennetegnes ved at det er svart, brunt og har et mykt og syresmakende fruktkjøtt. Kvaliteten avhenger også av typen eple som skal presses, enkelte sorter gir mer smak og andre mindre.

Eplemost kan også bli fremstilt av konsentrert eplemost som er blandet opp igjen med vann til samme volum som basisproduktet. For at eplemosten skal holde seg, blir den varmet opp under tappeprosessen (pasteurisert). Mindre presserier har etter hvert begynt å tilby eplemost med store variasjoner i smak, farge og konsistens etter hvilke eplesorter som er benyttet.

Eplenektar er en drikkeklar fruktnektar som består av minst 50 % råsaft fra eple. Eplesaft tilsatt kullsyre kalles brus og er en leskedrikk med eplesmak.

Referanser
----------

1. ↑  *raapress.no*. Besøkt 9. mai 2023.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Apple juice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Kristin Mellem** (født 21. mars 1965) er en norsk musiker (fiolin), komponist og dirigent, kjent fra Nord-Norges musikkliv.

Hun er utdannet på Nordnorsk Musikkonservatorium og Bergen Musikkonservatorium (1984–90), har virket som fiolinlærer i Balsfjord, Bergen, Hadsel og Tromsø. Videre har hun vært distriktsmusiker og dirigent ved Vesterålen Symfoniorkester, med i Nordnorsk Kammerorkester (1987–97), Tromsø Symfoniorkester (1993–), tilknyttet Hålogaland Teater (*Spellemann på taket*, 2002) og Rikskonsertene (1997–2000). Mellem har bidratt ved Eventyrfestivalen i Tromsø siden 1998, turnert med Boknankaran (2001-02) og medvirket på utgivelser med «Moya på Tvoya».

Med Tromsø Symfoniorkester komponerte hun forestillingen *Reiser gjennom tid*, (2002). For Nordlysfestivalen 2004 laget hun oppsetningen *Stemmemøte* med Solveig Kringlebotn og Ingor Ánte Áilo Gaup (joik); med Gaup kom så *Jeđđehus* året etter, nominert til Edvard-prisen 2005. I samarbeid med Bjørn Andor Drage komponerte hun og fremførte feleslåtter med Tromsø Symfoniorkester i oppsetningen *Armon Lapset – Nådens barn* (2004). Musikere ellers var Finn Sletten (perkusjon) og Sigmund Lillebjerka (fiolin), samt fylkesjoiker Inga Juuso.

Siden 2003 har hun ledet «Vajas» (norsk betydning *ekko*) med Nils Johansen (synthesizer) (fra Bel Canto) og Ánde Somby (joik). De hadde sin debut ved Nana Urfolksdager 2003, og har siden turnert internasjonalt, her til lands bl.a. på by:Larm 2004. I 2021 fikk hun Troms og Finnmark fylkeskommunes kulturpris på 20 000 blanke kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanning og karriere er dokumentert hos artistens side på kulturnett.
2. ↑  Fylkeskulturprisen gikk til Kristin Mellem i tffk.no den 15. desember 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Fra marmortaket på Operahuset i Oslo  Foto: Hans A. Rosbach 
Marmortaket i en annen vinkel  Foto: Hans A. Rosbach 
**Kristian Blystad** (født 18. mars 1946 i Bergen) er en norsk billedhugger med base i Sarpsborg. Han har utdanning fra Bergens Kunsthåndverkskole og Statens kunstakademi (1972–1976).

Blystad ble i 2007 utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden for sin innsats som billedhogger og bidrag til norsk og internasjonal arkitektur. Han mottok Anders Jahres kulturpris i 2011.

Han debuterte på Vestlandsutstillingen i 1968. Blystad har hatt utsmykningsoppdrag blant annet ved Regjeringsbygget, Stortinget, Sjøkrigsskolen, Norsk vegmuseum og Operahuset i Oslo. I Ulvik står Kristian Blystads monument over Olav H. Hauge. Han er representert med skulpturen *Lekende hest* ved Kistefos-Museets skulpturpark. Han er også representert i Nasjonalmuseet, Astrup Fearnley Museet, Bergen Billedgalleri og var festspillutstiller i Bergen i 1994.

Sammen med Jorunn Sannes og Kalle Grude har Kristian Blystad bidratt til Operahuset i Oslo. *«det er nettopp i eksteriøret at kunsten er så integrert at den nesten blir usynlig»*, skriver Lars Elton i en omtale i VG og fortsetter: de *«har laget detaljer i taklandskapet som er så subtile at folk under gitte lysforhold bokstavelig talt snubler over dem. Det er små forhøyninger, skråskjæringer som samler vann og ulike overflater på marmoren. Dette spiller sammen med arkitekturen og bidrar sterkt til at lyset blir en medskapende faktor i opplevelsen av operaens arkitektoniske kvaliteter».*

I 2013 vant Blystad konkurransen om en statue av Christian Frederik foran Stortingsbygningen. Den ble avduket i forbindelse med Grunnlovsjubileet i 2014.

Skulpturen «Liggende hode i granitt» ble brukt på et frimerke i serien *Norsk kunst III* i 2009.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Kristian\_Blystad, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 9efdef64-9c5a-4595-875d-c317fbc29ab9, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk kunstnerleksikon, nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 26. mars 2018, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  75 års omtale i Aftenposten 18. mars 2021
6. ↑  Lars Elton: *VG-dom over operakunsten* Artikkel i VG onsdag 9. april 2008, side 40-41
7. ↑  Slik blir Christian Frederik-statuen fra NRK
8. ↑  «Christian Frederik-monumentet avduket». Stortinget. 18. mai 2014. Besøkt 8. juli 2018.
9. ↑  «*Norsk kunst III*». Arkivert fra originalen 7. januar 2021. Besøkt 4. januar 2021.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Slaget ved Anegawa** (japansk: 姉川の戦い; *Anegawa no Tatakai*) ble utkjempet 9. august 1570 ved Ane-elva i sengoku-perioden i Japan. Det kom som en reaksjon mot Oda Nobunagas beleiring av Odani- og Yokoyama-borgene, som hørte til Azai- og Asakura-klanene. Oda- og Azai-klanene kalte slaget **slaget ved Nomura** (野村合戦  *Nomura Kassen*), mens Asakura-klanen kalte det **slaget ved Mitamura** (三田村合戦 *Mitamura Kassen*). 

Da krigerne seilte fram fra borgene, utviklet slaget seg til nærkamp utkjempet midt i den grunne elva. En liten stund sloss Oda mot Azai mens Tokugawa sloss mot Asakura litt lenger oppe. 

Etter Tokugawa hadde beseiret Asakura, snudde de og angrep Azais høyre flanke. Inaba Yoshimichi, som hadde blitt holdt i reserve, angrep da Azais venstre flanke. Mange av Yokoyamas beleirere oppga også beleiringen for å hjelpe til i slaget, og Azai og Asakuras styrker ble snart beseiret. 

Det er kanskje merkbart at Nobunaga brukte 500 arkebusere i slaget. Han er berømt for sin strategiske bruk av ildvåpen selv om bruken av ildvåpen kom til å virke mot ham i beleiringen av Ishiyama det året. 

Samtidig finnes det ikke noen troverdig kilde som kan gjenopplive slaget. Slaget er levende skildret i bøker fra midten av Tokugawa-perioden, men mange av disse historiene er rent fiksjon. Den eneste verdifulle kilden er *Shinchokoki*, som beskriver slaget veldig enkelt, og ikke har noen videre detaljer om taktikkene brukt under slaget. 

De eksakte tapstallene fra Anegawa er ukjente, men *Shichiokoki* hevder at 1100 Asakura-samuraier ble drept. En hær på denne tida hadde som oftest mange ganger så mange ikke-samuraier, ahigaruer, som samuraier, så derfor kan en regne med at flere tusen menn ble drept.
**Rognhaugen naturreservat** er et naturreservat på åsen mellom Romerike og Hadeland, i Hurdal og Gran kommuner.

Skogen i området tilhører mellomboreal vegetasjonssone, og domineres av gammel og grov gran. Rundt kollen finnes flatere partier med myr, inkludert store og små skogøyer.

I reservatet finnes de rødlistede artene huldrestry, gulsnyltekjuke, svartsonekjuke og gubbeskjegg.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Dyr og planter er vernet, også døde trær og nedfall. Det er likevel tillatt å brenne bål med tørrkvist, innenfor øvrig regelverk. Videre er ordinær jakt tillatt, det samme er sanking av bær og matsopp. Motorisert ferdsel er fobudt, med enkelte unntak angitt i verneforskriften.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 6. mai 2022.
2. ↑  (no) Rognhaugen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
3. ↑  «Forskrift om vern av Rognhaugen naturreservat, Gran kommune, Innlandet og Hurdal kommune, Viken». Lovdata. Besøkt 6. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Bølgen & Moi-avdelingen på Briskeby i Oslo lå i en oppusset transformatorstasjon fra 1942.
**Bølgen & Moi** er en norsk restaurantkjede med sete i Oslo, startet i 1995.

Opprinnelsen i Oslo
-------------------

Det ble startet av kokken Trond Moi og vinkelneren Toralf Bølgen, da de overtok driften av Kafé Piruetten ved Henie Onstad Kunstsenter på Høvikodden i 1995 og kalte firmaet Høvikodden Restauranter A/S. En gourmetavdeling, med kunstverk av Victor Vasarely og Kjell Nupen på veggene, åpnet sensommeren 1996. Moi ble kåret til årets kjøkkensjef i 1996 for sitt virke her.

Utvidelser i Norge
------------------

I 1999 startet de en avdeling samlokalisert med Oljemuseet på Kjeringholmen (Stavanger). Samme år startet de også i Kvinesdal med navnet «Moi & Moi» etter Trond Mois bror, Bjørn Arnfinn Moi. På Briskeby i Oslo åpnet de i 2000, i en ombygd transformatorstasjon ved DARK Arkitekter og møbeldesign av Thomas Ness; flyttet til Bygdøy allé i 2019.. Avdelingen i Carl Johans gate (Trondheim) ble åpnet tidlig i 2002 og var i mai samme året vertskap for vennefesten ved bryllupsfeiringen til Märtha Louise og Ari Behn. Året efter startet de i Bergen (Tårnsalen).

Utvidelser til USA
------------------

To timer nordom New York City var Ari Behn med på åpningsfesten da de i mars 2004 åpnet filial i byen Hudson (New York). De skulle flytte dit neste år. Mois kone Line Dunsæd var sentral i oppbyggingen av interiøret i Bølgen & Moi frem til 2004, men i 2005 ble restaurantene i Kvinesdal, Trondheim og Hudson avviklet.

Tjuvholmen
----------

Firmaet har siden etablert avdelinger av mer eksperimentell enn gourmetpreget art. «Food Garage» for hobbykokker åpnet i Sandvika i 2007. Restauranten i Nydalen åpnet i 2008 og stengte i 2012. Med Magne Furuholmen som designer ble avdelingen på Tjuvholmen åpnet i 2009.

Kjeden bestod i 2011 av åtte restauranter (over 150 ansatte). Sommeren 2012 åpnet Bølgen & Moi Ny-Hellesund. Grunnet større tap vinterstengte restauranten på Høvikodden i september 2013.

De to eierne utgir også kokebøker med varemerket «Bølgen & Moi».

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. november 2019. Besøkt 17. november 2019.
2. ↑  «Bølgen og Moi hjemmeside».
3. ↑  Notisen om nedleggelsen i Nydalen i 2012 og stengingen for vinter på Høvikodden kommer fra *Bølgen & Moi stenger halve året Arkivert 17. september 2013 hos Wayback Machine.* av Erik Gulbrandsen, som intervjuet Bølgen & Moi sin daglige leder Rolf Petter Wilhelmsen for Aftenposten, den 14. september 2013.
***Jenter med baller*** (daKings) er en dokumentarfilm om den norske drag king-gruppa «daKings», produsert av Harald Herland i Applaus! film&tv as for NRK, regi og foto av Kenneth Slotterøy Elvebakk. Filmen følger daKings fra oppstarten i Oslo i 2007, frem til gruppa oppløses to år seinere. Det oppstår tre nye drag king-grupper: «Konger for en kveld», «Noen karer» og «NorDivas». *Jenter med baller* hadde førpremiere under Kortfilmfestivalen i Grimstad i 2010 og festpremiere under Skeive filmer i Oslo samme år. Filmen ble første gang vist på NRK 7. desember 2010.

Handling
--------

Vi følger seks jenter i drag king-gruppen *daKings* i to år. Som Norges første drag king-gruppe banet de vei for en kunstart som til nå har vært relativt lite utbredt i Norge. Regissør Elvebakk har vært flue på veggen under workshops, kostymesying og sceneshow – helt til indre uenigheter til slutt splitter gruppen. Resultatet har blitt et ærlig og inspirerende portrett av «jenter med baller og puppene i klem».

Medvirkende
-----------

Marit Johanne Bjerke, Karine Dybvik, Mervi Hannele Liiro, Maria Hals Eilertsen, Lone Bech Spangelid, Bente Hansen, Jannicke Heggestad Sæbø, Inger Helene Vaaten og Malin Bratlie og Great Garlic Girls.

Deltakelse på filmfestivaler
----------------------------

* Frameline – San Francisco International LGBT Film Festival
* Torino GLBT Film Festival, Italia
* Mix Brasil, São Paulo og Rio de Janeiro
* Kortfilmfestivalen i Grimstad, Norway
* Skeive filmer i Oslo
* Den Norske Dokumentarfilmfestivalen i Volda
* Queer Film Festival Mezipatra, Praha
* Florence Queer Festival, Italia
* KASHISH, Mumbai International Queer Film Festival
* Thessaloniki International LGBTQ Film Festival
* Labrisz Leszbikus Egyesület, Budapest
* QueerFilmFestival Esslingen, Tyskland
* Vox Feminae Festival, Zagreb
* Bangalore Queer Film Festival, India

Priser og nominasjoner
----------------------

2011 – Nominert til Kulturdepartementets menneskrettspris for kortfilm

Eksterne lenker
---------------

* Filmrommet
* Filmarkivet
**Ole Christopher Lie Singdahlsen** (født 24. oktober 1877 i Larvik, død 10. april 1926) var en norsk forfatter. Han skrev flere romaner samt et skuespill. Det ble oppført på Det Norske Teater i 1919. 

Singdahlsen debuterte med *Ada* i 1901. Han skildret fra sitt departementsliv i bøkene *Medaljen* (1921) og *Kolleger* (1923). Hans er også kjent for Hallingdals-fortellingene: *Hallinger* (1915), *Fjeldfolk* (1917), *Folket fra Aslegaard* (1918) med flere.

Singdahlsen var dessuten byråsjef i Kirke- og undervisningsdepartementet, førstearkivar i Riksarkivet og formann i Den Norske Forfatterforening i 1922.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, oppført som Ole Christopher Lie Singdahlsen, Store norske leksikon-ID Ole\_Christopher\_Lie\_Singdahlsen[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Statens innkrevingssentral i Mo i Rana som forvalter BOT**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.
**Bøteregisteret** eller offisielt **BOT** / Reaksjonsregisteret er et sentralt bøteregister inneholdende opplysninger om personer og foretak som er ilagt straff av bot, ved dom eller annen avgjørelse.

Fra 1. januar 1990 ble registeret overtatt av Staten Innkrevingssentral (SI), mens det tidligere ble registrert lokalt i de ulike politikamrene.

BOT arkiverer bøter gitt ved dom, inkludert saksomkastninger, erstatninger og inndragelser knyttet til dom. Videre forelegg og påtaleunnlatelser i forseelsessaker. Forenklede forelegg registreres kun til bruk for innkreving, og slettes i ettertid. Det samme gjelder prikkbelastningen, som arkiveres så lenge prikkene gjelder, for tiden 3 år.

Juridisk er hjemmelen for registeret strafferegistreringsloven § 3, jamfør strafferegistreringsforskriften § 7.

Referanser
----------

1. ↑  Justis- og beredskapsdepartementet om BOT
2. ↑  «NAF Prikkbelastning». Arkivert fra originalen 16. oktober 2014. Besøkt 10. oktober 2014.
**Gratisbutikk** (engelsk: *Free store*) er et konsept der grunntanken er at man kan dele goder uten at dette behøver å koste penger. En av de første slike gratisbutikker ble startet av en gruppe hippier kalt «The Diggers» på 1960-tallet i New York. Ideen har siden da spredt seg over hele verden. 

Eksempler på gratisbutikker er «The Auroville Freestore» og «Warren Wilson College Free Store». I Norge er det tre Gratisbutikker. Den ene holder til i Trondheim og er tilknyttet alternativmiljøet på Svartlamon. Den drives på dugnad, og har eksistert i 10 år. Den andre ligger i Fredrikstad, ble åpnet 20. mai 2009 og drives av Månefestivalen.

Konseptet er at man kan hente det man trenger uten penger, eller levere det man ikke lenger har bruk for.

Referanser
----------

1. ↑  «Butikken der alt er gratis», *Dagbladet*, 26. oktober 2007: «Hippie-bevegelsen The Diggers åpnet en av de første gratisbutikkene i New York på 60-tallet.»
2. ↑  The Auroville Freestore Arkivert 4. oktober 2006 hos Wayback Machine.
3. ↑  Warren Wilson College Free Store Arkivert 1. september 2006 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Svartlamons oversikt over aktiviteter
* Heggstadmoen gjenvinningsstasjon - BrukOm
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Furuset** er et område (boligområde og drabantby) i Groruddalen nordøst i Oslo, beliggende i bydel Alna. Bydel Furuset (1988-2003) var mindre enn dagens bydel Alna. Området grenser til Ellingsrud og Lindeberg i syd, Høybråten og Haugenstua i øst og Hovedbanen og Alfaset i vest. Befolkningen i området var per 1. januar 2006 vel 1 000 på Gamle Furuset og mellom 4 000 og 4 500 i drabantbyen. I dag er Furuset kjent som et multikulturelt samfunn.

Navn og historie
----------------

Furuset har navn etter Furuset-gårdene. Øvre Furuset, ligger der Strømsveien 380 ligger idag, og Nedre Furuset, ligger der Micheletveien 37 ligger i dag. På 1300-tallet er Furuset nevnt som navn på sogn og en trekirke. Kirken var forsvunnet i 1595.

Bebyggelse
----------

Verdensparken med sitteområde sør i parken. Bebyggelse i Gransdalen og på Haugen bak i bildet. Foto: Helge Høifødt 
Blokker fra slutten av 1970-årene og gangvei i Slåttevangen borettslag, Høybråtenveien 3 (til høyre) og 5 og 7 (til venstre). Foto: Helge Høifødt 
Gamle Furuset i hellingen mot vest fra Ulsholtveien mot Professor Birkelands vei og nord mot Gransdalen og Maria Delhis vei er et villaområde. Området rundt Furuset senter ble bygget ut med blokker på 1970-tallet. Vest i området ved Professor Birkelands vei ligger et industri- og terminalområde.

På Trygve Lies plass ved senteret står en statue av Trygve Lie, utført av Nico Widerberg og avduket av kong Harald i 1994. Furuset senter (kjøpesenter, Coop Extra, postkontor, bibliotek, svømmehall, idrettshall og bydelsadministrasjon) ble åpnet i 1979. Furuset Forum (håndball- og ishockeyhall) er fra 1990-tallet. Vest for senteret og hallen åpnet Furuset aktivitetspark i 2008.

Furuset kirke i Ulsholtveien 37, en moderne kirkebygning med stor virksomhet, ble innviet i 1980. Ved kirken ligger Furuset kulturpark. Moskeen Bait-un-Nasr ble åpnet i 2011 sør for senteret.

Furuset skole fra 1861 ligger i Furusetveien 15 og Gran skole fra 1978 ligger i Granstangen 50. Ved Gran skole åpnet i 2013 Verdensparken med parkouranlegg.

Transport
---------

Furuset har offentlig transport til sentrum og til Ellingsrudåsen ved T-banen i Oslos Furusetbanen. Furuset stasjon ligger isenteret. Busslinjene 25, 65, 79, 100 og 110 trafikkerer også området og har terminal på senteret. Europavei 6 går gjennom området.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Furuset – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kunstvandring på Furuset

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Salle Richelieu, 2004.
**Comédie-Française** eller *Théâtre Français* er Frankrikes nasjonalteater, grunnlagt i 1680 på initiativ av kong Ludvig XIV. Teateret har tre scener, alle i Paris: *Salle Richelieu* på rue de Richelieu nær Palais Royal, *Théâtre du Vieux-Colombier* og *Studio-Théâtre*.

Repertoar
---------

Teateret har et repertoar av såvel klassiske som moderne stykker, og omfatter 3000 teaterstykker. Den forfatter som først og fremst assosieres med Comédie-Française er Molière, som imidlertid døde syv år innen Comédie-Française ble åpnet. Like fullt kalles etablissementet i blant *La Maison de Molière* - *Molières hus*. En premiéreaktør ved Comédie-Française kalles *societær* (fra det franske ord for deleier). Societærene binder seg til teatrene for minst 20 år, og oppebærer foruten lønn andel av gevinsten.

Historie
--------

Innen Comédie-Française ble grunnlagt fantes det i Paris to teatertrupper, *Hôtel Guénégauds* trupp og den som tilhørte *Hôtel de Bourgogne*. På befaling av Ludvig XIV av 24. august 1680 ble de to gruppene slått sammen. Repertoaret bestod på denne tid av Molières og Jean Racines samlede teaterverker og noen utvalgte stykker av Pierre Corneille, Paul Scarron og Jean Rotrou.

Under den franske revolusjon ble Comédie-Française stengt den 3. september 1793 på ordre fra *Comité de salut public*, som i realiteten styrte Frankrike under Skrekkveldet, og skuespillerne ble satt i fengsel. Den 31. mai 1799 åpnet den nye regjering *Salle Richelieu* igjen og tillot skuespillerne å rekonstituere teatertruppen.

Galleri
-------

* Salle Richelieu, sent 1700-tallSalle Richelieu, sent 1700-tall
* Interiør, sent 1700-tallInteriør, sent 1700-tall

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Stora Focus' artikkel *Comédie-Française*, 1987

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Comédie-Française – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Comédie-Françaises webbplats


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
**Fimreiteåsen naturreservat** består av et område ved Sognefjorden i Sogndal kommune. Området ble vernet 11. desember 2015 og inngår i verneplan for skogvern.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å ta vare på eit stort, samanhengande naturområde frå fjord til fjellskog som er av særleg verdi for biologisk mangfald, og som inneheld sjeldsynte og truga artar. Målet er å ta vare på dette i mest mogleg urørt tilstand, med heile spekteret av naturtypar som finst der, og som er av stor verdi for mange grupper av plantar, sopp og dyr, og som referanseområde for naturskog i naturleg foryngingsdynamikk. Av særskilde kvalitetar er både gammal furuskog og det store omfanget av boreal lauvskog, ikkje minst med grove ospetre, og stort artsmangfald både av hakkespettar og regionalt uvanlege fugleartar knytte til gammalskog, i tillegg til førekomst av edellauvskog, og mange sjeldsynte artar av sopp og lav knytte til ulike treslag og livsmiljø.»

Referanser
----------

1. ↑  «Forskrift om vern av Fimreiteåsen naturreservat, Sogndal kommune, Sogn og Fjordane». Lovdata. Besøkt 6. mars 2024.
Et Kirppis Loppesupermarked
**Loppesupermarked** er en type butikk hvor privatpersoner kan selge og kjøpe brukte varer, hovedsakelig klær, leker, interiørartikler, sportsutstyr og andre gjenstander. Det fungerer som en markedsplass for brukte ting. Selgeren leier en standplass for en periode til ting hen vil selge. Selgeren bestemmer salgsprisen selv, men slipper å være tilstede i butikken for å selge tingene. I stedet tar butikken seg av salget. Kundene tar med seg varene til kassen, og betaler der på samme måte som i en hvilken som helst annen butikk. Selgeren får utbetalt overskuddet, og butikken beholder vanligvis en prosentsats som provisjon for salget.

Norge
-----

I Norge som i en rekke andre land har gjenbruk av brukte klær og gjenstander blitt mer populært på 2010- og 2020-tallet. De forbrukerne som tar del i denne sirkulærøkonomien motiveres ofte av økt miljøbevissthet og ønsket om å redusere forbruket, koblet med en økende interesse for bærekraft og virksomheter som bidrar til sirkulær økonomi.

Et norsk eksempel på «loppesupermarked» er kjeden Det gule hus, som per 2024 har åtte utsalgssteder rundt i Norge. Det første «gule hus» startet i 2019 i Bø i Telemark.

Et annet norsk eksempel på et loppesupermarked er den norske kjeden Kirppis, som åpnet sin første butikk i Hustadvika i 2020. I 2023 åpnet Kirppis seks nye butikker, og hadde ved utgangen av året totalt syv butikker rundt om i Norge, med til sammen ca 1500 standplasser.

Et tredje eksempel fra Norge er kjeden Loppo, som per 2024 har loppesupermarkeder i Skien og Sandefjord.

Se også
-------

* Loppemarked

Referanser
----------

1. ↑  «København får nyt loppe-supermarked med over 300 stande» **(dansk)**. 15. juli 2022. Besøkt 10. januar 2024.
2. ↑  Femhøj, Gita (21. februar 2018). «Guide: De 6 loppesupermarkeder». *Berlingske.dk* **(dansk)**. Besøkt 10. januar 2024.
3. ↑  «Varaa» **(finsk)**. Viirin kirppis. Besøkt 10. januar 2024. «Voit varata myyntipaikkasi joko KirppariKallesta (linkki sivun alaosassa), puhelimitse tai paikan päältä. | Voit varata pöydän viikoksi, kahdeksi, kolmeksi tai useammaksi. Vuokra-aika alkaa aina aamulla kirppiksen auettua, mutta tavarat voi tuoda jo edellisenä iltana puoli tuntia ennen sulkemisaikaa. Vastaavasti paikan tulee olla tyhjänä vuokra-ajan päättymispäivänä viimeistään tuntia ennen sulkemisaikaa. Henkarit kuuluvat pöytävuokran hintaan.»
4. ↑  Nøstdal, Kåre Stig (15. august 2023). «Brukt på nytt på Amfi Moa». *aesby.no* **(norsk)**. Besøkt 10. januar 2024.
5. ↑  «Det Gule Hus : How it works». *detgulehus.no*. Besøkt 26. februar 2024.
6. ↑  «Det Gule Hus : About». *detgulehus.no*. Besøkt 26. februar 2024.
7. ↑  «Hvorfor vi startet Kirppis®». *www.kirppis.no* **(norsk)**. 16. desember 2023. Besøkt 10. januar 2024.
8. ↑  Skumsvoll, Nils Fridtjof (28. august 2023). «Flere ukers venteliste for å få plass på Loppo i Sandefjord». *NRK*. Besøkt 10. januar 2024. «Loppo skiller seg fra andre bruktbutikker og loppemarkeder. På en egen stand i butikken kan privatpersoner leie plass for å selge tingene sine. (---) Konseptet åpnet for første gang i Skien for et år siden. I april utvidet driverne til Sandefjord.»
**Mosse Piene Gundersen** (født 1. april 1935 i Trondheim, død 1991) var en norsk langrennsløper som var aktiv på 1960-tallet. Hun ble norgesmester på 10 kilometer under Norgesmesterskapet på ski 1963 i Molde. Hun var barnebarn av forretningsmannen Johannes Christian Piene, av den tyske slekten Piene.

Piene ble rangert som nummer 231 på listen over de tusen beste idrettsutøverne i Trøndelag i avisa *Nidaros* sin kåring i 2022.

Karriere
--------

Piene fikk sine fleste resultater på 1960-tallet, og representerte Kvinnelige Studenters Idrettsklubb. I 1960 vant hun B-klassen i kretsmesterskapet før hun i 1961 ble nummer to i samme konkurranse, samt at hun ble nummer 6 i NM. I 1961 ble hun også første kvinne sammen med Gina Regland, Guri Østerkløft og Lise Levy som gikk Birkebeinerrennet, selv om de ikke fikk eget startnummer eller egen klasse. Hun fullførte på tiden 4.41.10.

Hennes største resultat kom året etter da hun vant 10 kilometeren under NM i Molde, hvor det deltok totalt 6 kvinner. Dette året ble hun også tatt ut på landslaget i langrenn og deltok under det årets Lahtisspelen. I 1964 ble hun nummer 4 på 5 kilometer og nummer 5 på 10 kilometer under NM i Furnes, samt at hun også dette året ble kretsmester.

Etter karrieren
---------------

Etter karrieren ble hun Norges første kvinnelige skiinstruktør i 1964 og deltok i KSI sitt arbeid. Hun var utdannet gymlærer av yrke, og var gift med juristen Fridtjof Frank Gundersen fra 1965.

Piene var også aktiv i orientering, og løp lokale løp for KSI også etter skikarrieren.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Olaus Schmidt (1941) sitert i «Piene (slekt)». *Slektshistoriewiki*. Norsk Slektshistorisk Forening. Arkivert fra originalen 28. juni 2018. Besøkt 28. juni 2018.
3. ↑  Nidaros: Trøndersk idretts adelskalender 2022 (krever abonnement)
4. ↑  Kvinner i Birkebeinerrennet
5. ↑  Mosse Piene og Guri Østerkløft i Birkebeinerrennet
6. ↑  Mosse Piene
7. ↑  Fridtjof Frank Gundersen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**«OL-floka»** er en norsk sang skrevet av Sven Jøran Michelsen, Ellen Berntsen og Janne Sand med melodi av Sven Jøran Michelsen. 
Sangen ble spesialskrevet til Lillehammer olympiske organisasjonskomité for bruk som en tribunesang under de olympiske vinterlekene på Lillehammer i 1994. 
Til sangen ble det laget en koreografi med enkle trinn av Ellen Berntsen, som alle skulle kunne delta i. 
«OL-floka» ble benyttet som et virkemiddel for å varme opp, aktivisere og engasjere publikummet på de ulike OL-arenaene før og under de ulike øvelsene. Sangen og koreografien ble i ettertid opphavsrettsbeskyttet.

«OL-floka» ble utgitt for første gang på albumet og kassetten *Seier'n er vår!* 31. januar 1994, et album som oppnådde andreplass på Norsktoppen i mars samme år. 
«OL-floka» ble daglig spilt 150 ganger på de ulike arenaene under OL på Lillehammer, og den ble senere benyttet som tribunesang under de paralypiske vinterlekene på Lillehammer samme år. Etter OL har sangen blitt benyttet ved en rekke større mesterskap.

Referanser
----------

1. ↑  Sven Jøran Michelsens hjemmside. Innspillinger. Besøkt 13. mars 2024.
2. ↑  «OL-floka» på notebutikken.no. Besøkt 13. mars 2024.
3. 1 2  *Lierposten* kultur 22. april 2012, Fra OL-floka til Donkeyboy. Besøkt 13. mars 2024.
4. 1 2 3  Klausen, Arne Martin (1996). *Lillehammer-OL og olympismen*. Ad notam Gyldendal. s. 194. ISBN 8241707355.
5. ↑  «Oppland Arbeiderblad 11. februar 1995». Gjøvik. 1995. s. 46 og 47.
6. ↑  «Samhold-Velgeren 29. januar 1994». Gjøvik. 1994. s. 4.
7. 1 2  «Drammens Tidende og Buskeruds blad 19. mars 1994». Drammen. 1994. s. 32.
8. ↑  *Dagsavisen* 21. februar 2014, Landeplagen lever ennå. Besøkt 13. mars 2024.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkias flagg Tsjekkia |
| Friidrett: |
| Friidrett EM innendørs |
| Bronse | Praha 2015 | 4x400 m |

**Patrik Šorm** (født 21. november 1993) er en tsjekkisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Han har bronse på 4x400 meter fra EM i friidrett innendørs 2015 som fremste internasjonale meritt.

Idrettskarriere
---------------

2013
Šorm deltok ved U23-EM i friidrett 2013, der Tsjekkia kom på 6.-plass på 4 x 400 meter stafett. 

2014
Tsjekkia deltok i Super League ved Lag-EM i friidrett 2014, og Šorm løp 4 x 400 meter, men Tsjekkia ble diskvalifisert for feil ved veksling. Ved EM i friidrett 2014 nådde Tsjekkia finalen på 4 x 400 meter, men kom på 8. og sisteplass i finalen. Individuelt deltok han også på 400 meter, der han løp på 46,35 i innledningsheatet, som var 26. beste tid, og gikk ikke videre til semifinalen. 

2015
Han deltok ved EM i friidrett innendørs 2015, der han løp både 400 meter og 4 x 400 meter stafett. På 400 meter gikk han videre til semifinalen, men ble slått ut der med tiden 47,70. På 4 x 400 meter kom Tsjekkia på 3.-plass på 4 x 400 meter stafett, med Šorm på laget. De satte ny tsjekkisk rekord med tiden 3:04,09. 

Ved U23-EM i friidrett 2015 nådde han finalen på 400 meter, og kom på 6.-plass med tiden 46,60. Han løp også 4 x 400 meter stafett, der Tsjekkia kom på 4.-plass. 

2016
Den 26. januar 2016 satte han personlig rekord på 60 meter innendørs, med tiden 7,03 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 142075, besøkt 22. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 267140, oppført som Patrik Sorm[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.olympijskytym.cz, besøkt 22. juli 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Patrik Šorm – Olympedia Rediger på Wikidata

* (cz) Patrik Šorm – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Patrik Šorm – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics.com (arkivert)
**Timanfaya nasjonalpark** (spansk *Parque Nacional de Timanfaya*) er et vulkansk område og nasjonalpark på Lanzarote, opprettet i 1974. 

Parken ligger sydvest på øya og er 51,07 kvadratkilometer stor. Den er i sin helhet dannet av vulkansk slagg og aske. Området og fjellet Timanfaya ble skapt da det var et voldsomt vulkansk utbrudd på stedet som startet 1. september 1730 og varte i nærmere seks år fram til 16. april 1736. Vulkanen Timanfaya, som parken er oppkalt etter, er fremdeles aktiv, men siste utbrudd var i 1824. 

På toppen av vulkanen Hilarios Islet, ligger det en restaurant. 10 centimeter under overflaten holder temperaturen rundt 160 ℃, og på 10 meters dybde er temperaturen 600 ℃.[]

Bilder
------

* Charco de los Ciclos*Charco de los Ciclos*
* TimanfayaTimanfaya
* TimanfayaTimanfaya
* Timanfaya nasjonalparkTimanfaya nasjonalpark

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Parque Nacional de Timanfaya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Vulkaner.no – Timanfaya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Feragen** er en innsjø som ligger 654 meter over havet i Røros kommune i Trøndelag. Sjøen har tilsig både fra Røragen i nord og fra Langtjønna i sør. Utløpet er i sørvest med Feragselva gjennom Håsjøen og Rambergsjøen via Håelva til Glåma. Feragen ligger dermed øverst i Glommavassdraget, nær vannskillet mot Femunden (662 moh) og Trysil-/Klarälv/Götaälv-vassdraget. Da kobberverkene hadde forbrukt det nærmeste trevirket, ble det behov for å skaffe tømmer lenger unna, og man anla tømmerrenne fra Femunden til Feragen.

Langs østsiden av Feragen går det bilvei fram til Ljøsnåvollen. Grensa for Femundsmarka nasjonalpark følger strandlinja til sjøen et stykke i sørøst.

Se også
-------

* Liste over norske innsjøer

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. juni 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. juni 2015
3. ↑  «Tømmerrenna - en verdensarv». Grenselandet. Arkivert fra originalen 13. januar 2019. Besøkt 12. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Den norskproduserte campingvognen Bjølseth 550.
**Campingvogn** er en tilhenger som benyttes som mobilt oppholds- og overnattings-sted, og som vanligvis kan trekkes av en vanlig personbil. Det er vanlig å benytte såkalte fortelt, et spesiallaget telt som spennes fast til den siden av vogna som har inngangsdør, noe som kan mer enn fordoble det effektive innearealet. Enkelte lager mer permanente konstruksjoner istedenfor fortelt dersom vogna står fast plassert et sted, populært kalt spikertelt eller termotelt.

Historie
--------

Den første campingvogn beregnet for transport med personbil ble lansert av engelske Eccles i 1919. I Norge tok ferieformen fart på 1960-tallet. En moderne campingvogn er utstyrt med tekniske innretninger for hygiene og matlaging. Alle vogner som selges på det norske markedet i dag er utstyrt med isolasjon og varmeanlegg for helårsbruk. Det benyttes propangass eller elektrisitet til varme og matlaging.

Norsk regelverk
---------------

### Førerkort og trekkvogn

Det norske regelverket for trekking av campingvogn følger samme generelle regler som for andre tilhengere. Dette innebærer blant annet at man både må ha passende førerkort, vognkort og ta hensyn til vekt på både trekkvogn og tilhenger.

Mobile hjem
-----------

Oversettelsen *campingvogn* er ofte feilaktig brukt på norsk om de amerikanske ***mobile homes***. Disse har ingenting med camping å gjøre, men er seksjonsbyggede, mobile boligenheter.

Referanser
----------

1. ↑  «Trekke tilhenger eller campingvogn? | NAF». Arkivert fra originalen 21. september 2020. Besøkt 14. mars 2020.

Litteratur
----------

* Geir Svardal; *Camping - Det gode liv langs landeveien* Spartacus 2018 ISBN 978-82-430-1089-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things
 |
Inngangspartiet til Camõeshaven.
 **Camõeshaven**  (portugisisk: *Jardim Luís de Camões*) er et parkanlegg sentralt i Macao. Det er til minne om den portugisiske nasjonalskalden Luiz Vaz de Camões (1524–1578) som kan ha tilbragt noe tid i Macao i 1557, da han skrev sitt mest berømte verk, det episke diktet *Os Luisades* om Vasco da Gamas sjøreise. En tradisjon fra tidlig 1600-tall vil at ikke bare besøkte han Macao, men han innehadde også et offentlig embede der. Det er ikke utenkelig at tradisjonen stemmer. På denne tiden var han blitt forvist fra Lisboa til Goa, og det er vel kjent at han reiste meget omkring.
I haven er den såkalte Camõesgrotten, der han skal ha fått dikterisk inspirasjon. 

Det er også satt opp en statue til minne om den koreanske katolske prest Andreas Kim som ble drept under kristenforfølgelser i sitt hjemland i 1836. Han fikk sin presteutdannelse i Macao.

Anlegget omfatter også *Camões-grotten*, der Luís de Camões etter sigende bodde. Dessuten ligger er en av Macaos offentlige biblioteks avdelinger, *Biblioteca de Wong Ieng Kuan no Jardim Luís de Camões Garden*; 白鴿巢公園黃營均圖書館)

Ved siden av haven ligger Casa Garden, og nær ved er også Macaos gamle protestantiske kirkegård.

Referanser
----------

1. ↑  «Camões Garden». Government of Macau. Arkivert fra originalen 5. mai 2019. Besøkt 6. mai 2019.
Må ikke forveksles med flyselskapet Cimber.

ATR 72 fra Cimber Sterling
**Cimber Sterling** (tidligere **Cimber Air**) var et dansk flyselskap basert i Sønderborg, Danmark som fløy innenlands i Danmark, samt til noen destinasjoner i Europa. Selskapet hadde baser i Københavns lufthavn (Kastrup), Sønderborg lufthavn og Billund lufthavn. 

Cimber Sterling operererte også flygninger i Norge, med ruter fra Bergen og Oslo til Billund og Ålborg.

Historie
--------

Selskapet ble etablert 1. august 1950 av kaptein Ingolf Nielsen. Scandinavian Airlines (SAS) kjøpte 26% of Cimber Air i mai 1998 men i mars 2003 ble andelen solgt tilbake til Cimber Air Holding slik at Cimber Air ble heleid av Cimber Air Holding. 

Cimber Air Germany var et underselskap basert i Kiel.

7. januar 2009 endret Cimber navnet sitt til Cimber Sterling. Samtidig kunngjorde det nye selskapet sine nye 20 ruter utfra København, Aalborg og Billund.

Cimber Sterling var blant flyselskapene som fylte hullet etter at Transavia avviklet sin virksomhet i Danmark i 2010.
Cimber Sterling erklærte seg selv konkurs 3. mai 2012.

Destinasjoner
-------------

| Flagg | Land | Destinasjoner |
| --- | --- | --- |
| Bulgarias flagg | Bulgaria | Burgas |
| Danmarks flagg | Danmark | Aalborg, Billund, Bornholm, København, Karup, Sønderborg, Århus |
| Frankrikes flagg | Frankrike | Montepellier, Nice |
| Hellas’ flagg | Hellas | Athen, Chania |
| Italias flagg | Italia | Firenze, Napoli, Roma, Venezia |
| Kroatias flagg | Kroatia | Split |
| Norges flagg | Norge | Bergen, Oslo |
| Polens flagg | Polen | Wrocław |
| Romanias flagg | Romania | București |
| Spanias flagg | Spania | Alicante, Barcelona, Málaga, Palma de Mallorca |
| Sveits’ flagg | Sveits | Basel |
| Storbritannias flagg | Storbritannia | Edinburgh, London, Newcastle |
| Sveriges flagg | Sverige | Norrköping, Stockholm-Arlanda |
| Tysklands flagg | Tyskland | Mūnchen |
|

Flåte
-----

Cimber Air sin flåte besto av følgende fly: (oktober 2009)

| Type | Antall | Merknad |
| --- | --- | --- |
| ATR 42 | 3 | Hvorav ett flyr for SAS |
| ATR 72 | 4 |  |
| Boeing 737-700 | 6 |  |
| Bombardier CRJ-200 | 13 | Hvorav sju flyr for SAS |
|

Opplysningene kommer fra selskapets hjemmeside.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cimber Air – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cimber Air – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* informasjonsside om Cimber Sterling Arkivert 23. mars 2011 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
***De to foreldreløse*** (originaltittel: *Orphans of the Storm*) er et amerikansk historisk drama fra 1921 regissert av D. W. Griffith med Lillian og Dorothy Gish i hovedrollene. Filmen er basert på teaterstykket *Les Deux Orphelines* av Adolphe d'Ennery og Eugène Cormon, og har handlingen satt til den franske revolusjonen.

Handling
--------

Kort tid før den franske revolusjonen bryter løs, reiser Henriette sammen med sin adopterte søster Louise til Paris - i håp om å finne en kur mot hennes blindhet. En rik aristokrat de Praille møter dem utenfor Paris. Han blir umiddelbart forelsket i Henriettes skjønnhet, og får henne derfor ført til hans enorme eiendom hvor det pågår en overdådig fest. Men dette etterlater Louise hjelpeløs i den ukjente storbyen. En hederlig og snill aristokrat, Chevalier de Vaudrey, hjelper Henriette med å unnslippe de Praille og hans gjester ved å slåss i en duell mot ham.

En skurk, Mor Frochard, som øyner en mulighet til å tjene penger, lurer Louise inn i det underjordiske huset hans for å holde henne fanget. Senere gir Henriette ly til en politiker, Danton, som er en nær venn av den revolusjonære Robespierre. Mor Frochard tvinger Louise til å tigge for penger på gaten. I mellomtiden ønsker de Vaudrey å gifte seg med Henriette, men hun nekter. Kong Louis XVI beordrer arrestasjon av Henriette, på grunn av hans misbilligelse av de Vaudreys valg av kone. Henriette blir arrestert, og sendt til et fengsel for kvinner. Men kort tid senere begynner den franske revolusjonen.

Medvirkende
-----------

* Lillian Gish - Henriette Girard
* Dorothy Gish - Louise
* Joseph Schildkraut - Chevalier de Vaudrey
* Frank Losee - Count de Linières
* Catherine Emmet - Countess de Linières
* Morgan Wallace - Marquis de Praille
* Lucille La Verne - Mother Frochard
* Frank Puglia - Pierre Frochard
* Sheldon Lewis - Jacques Frochard
* Creighton Hale - Picard
* Leslie King – Jacques-Forget-Not
* Monte Blue – Danton

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De to foreldreløse* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *De to foreldreløse* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *De to foreldreløse* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *De to foreldreløse* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *De to foreldreløse* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *De to foreldreløse* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *De to foreldreløse* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *De to foreldreløse* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *De to foreldreløse* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *De to foreldreløse* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***Fruens hemmelige timer***  (fransk: *Madame de...*) er en fransk langfilm fra 1953 regissert av Max Ophüls med Louise Lévêque de Vilmorins roman «*Madame de...*» fra 1951 som litterært forelegg.

I 1954 ble Georges Annenkov og Rosine Delamare nominert til Oscar for beste kostymedesign for en svarthvitt-film, men tapte til Edith Head for *Sabrina*.

Handling
--------

Louise er en aristokratisk kvinne i Belle Époque, Paris, gift med André (spilt av Charles Boyer) en greve og høytstående general i det franske militæret. Louise er vakker, men en bortskjemt og overfladisk kvinne som sliter med gjeld på grunn av hennes livsstil. Hun avtaler å i all hemmelighet å selge sine kostbare hjerte-formede diamant-øredobber, en bryllupsgave fra ektemannen sin, til en gullsmed - Rémy. 

Men Louise og André sover i separate senger, de har ingen felles barn, og André har en hemmelig elskerinne. Louise forklarer forsvinningen av øredobbene sine, ved å late som om hun har mistet dem ved en opera. Men jakten for å finne igjen øredobbene, når til slutt de franske avisene. Dette gjør at Rémy kontakter André, for å tilby å selge diamantene tilbake til ham. André aksepterer tilbudet. Men i stedet for å konfrontere sin kone, gir han øredobbene til sin elskerinne, Lola.

Men Lola selger imidlertid øredobbene kort tid senere, for å gjøre opp gammel gjeld. Øredobbene blir senere kjøpt av en italiensk baron, Fabrizio Donati, som snart skal begynne som diplomat i Paris. Donati blir etter hvert forelsket i Louise, og gir øredobbene som gave til henne. Men André gjennomskuer snart affæren deres. Donati utfordrer André til en pistol-duell. Men André blir ansett som en utmerket skytter, og Louise er livredd for at Donati risikerer å bli drept i denne konfrontasjonen.

Medvirkende
-----------

* Charles Boyer - Général André de…
* Danielle Darrieux - Comtesse Louise de…
* Vittorio De Sica - Baron Fabrizio Donati
* Jean Debucourt - Monsieur Rémy
* Jean Galland - Monsieur de Bernac
* Mireille Perrey - La Nourrice
* Paul Azaïs - First coachman
* Josselin
* Hubert Noël - Henri de Maleville
* Lia Di Leo - Lola

Referanser
----------

1. ↑  «Filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fruens hemmelige timer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Fruens hemmelige timer* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Fruens hemmelige timer* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Fruens hemmelige timer* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Fruens hemmelige timer* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Fruens hemmelige timer* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Fruens hemmelige timer* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Fruens hemmelige timer* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Fruens hemmelige timer* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata