**Robert Kerr «Jock» McLaren** (født 27. april 1902 i Kirkcaldy i Skottland, død 3. mars 1956 i Wau) var en høyt dekorert australsk offiser som drev gerilja-krigføring og allierte operasjoner mot japanske soldatene under den andre verdenskrig.

Under den første verdenskrig tjenestegjorde McLaren i den britiske hæren. I løpet av mellomkrigstiden flyttet han til delstaten Queensland i Australia, hvor han tjenestegjorde som offiser i Bundaberg. I 1938 giftet han seg med Catherine Ahern. Etter utbruddet av den andre verdenskrig vervet han seg til militæret i mars 1941. Kort tid etter meldte han seg til utenlandstjeneste og han valgte å la seg overføre til enheten 2. australske imperiestyrke (AIF).

McLaren ble tatt til fange av japanske soldater, men han organiserte snart en flukt fra det japanske fengselet sammen med en gruppe andre krigsfanger. Han rømte fra fangeleiren sammen med to kamerater som også var blitt tatt som krigsfanger, de klarte seg nesten til Kuala Lumpur, og flere ganger fikk de hjelp fra den malayiske eller den kinesisk-kommunistiske geriljaen, før de ble forrådt av malayene som tystet på dem til de japanske soldatene. Under dette rømningsforsøket oppdaget McLaren og hans kamerater store massegraver med likene til hundrevis av kinesiske menn, kvinner og barn, som var blitt torturert, voldtatt og deretter drept av de japanske styrkene som hadde okkupert områdene som han måtte flykte i gjennom for å komme seg tilbake til friheten.

McLaren ble oppdaget av en gruppe japanske soldater og han ble satt i japansk fangenskap igjen. Han la snart planer om å flykte fra disse fangeleirene som lå i Singapore. Han ble sammen med flere andre fanger sendt til en arbeidsleir på øya Borneo i Sørøst-Asia. Der overhørte de at flere av fangene skulle bli sendt til en mer permanent leir på Sandakan, med mindre mulighet for rømning.

Derfor stjal fangene så snart det lot seg gjøre en båt fra en nærliggende leprakoloni, og de satte kurs mot øygruppen Tawi Tawi. Ved ankomst til denne øygruppen tok de med en gang kontakt med filippinsk gerilja, som kjempet mot den japanske okkupasjonsmakten. Den filippinske gerilja-gruppen hjalp McLaren og de seks andre allierte fangene som hadde klart å rømme med å ta kontakt med en gerilja-organisasjon etablert på Mindanao, i juni 1943.

McLaren ønsket å bli igjen på Filippinene i stedet for å bli sendt tilbake til Australia. Dette ville han ettersom en overføring til en mer formell militærenhet i alliert regi ikke bare ville hemme hans fremtidige krigshandlinger og inderlige ønske om hevn mot japanerne, men hans høye alder ville også utelukke noen videre deltakelse under krigen. Med unntak for en kort permisjon i Australia mot slutten av krigen, tilbrakte han mesteparten av de kommende krigsårene som geriljaleder mot japanske styrker. Han deltok i en rekke raid mot japanske militærenheter, noen ganger i kommando av små, tungt bevæpnede kystfartøy.

På et tidspunkt var han med på et angrep mot et fartøy som fraktet 3000 japanske soldater som skulle til en annen øy. De fleste av soldatene ble drept eller druknet da amerikanske ubåter sank dette skipet. De resterende japanske soldatene ble drept av filippinere ettersom de japanske overlevende nådde land utmattet og ikke i stand til å forsvare seg. McLarens aksjoner både på land og på vann forstyrret mange japanske operasjoner og japanske myndigheter utlyste en belønning på 70 000 pesos på McLarens hode.

Som senioroffiserer i gerilja-enhetene i disse områdene gjorde at de allierte begynte å sette pris på hans initiativ og pålitelighet. Han hadde ofte i oppgave sammen med en liten gerilja-enhet å drive ekspedisjoner inn i japanskokkuperte områder for å hente ut etterretning som de allierte styrkene kunne ha bruk for når de skulle igangsette operasjoner mot Japan.

Mot slutten av krigen, var han en betrodd geriljasoldat på høyt nivå og høytstående amerikanske og australske offiserer stolte på ham når det gjaldt å trenge seg inn på japanskokkuperte områder av Filippinene og tidligere nederlandske kolonier i forkant av planlagte invasjoner for å skaffe den nyeste etterretningsinformasjon og for å speide etter mulige ruter for en retrett dersom dette skulle bli nødvendig under de kommende allierte operasjonene. Som medlem av de amerikanske styrkene på Filippinene, sto McLaren under amerikansk kommando. Men, den 20. april 1945, etter anmodning fra det australske militæret som hadde behov for hans militære talenter, ble det gitt ordre om å slippe McLaren tilbake til den australske kommandolinjen.

McLaren deltok senere under en luftbåren australsk operasjon i nærheten av Balikpapan, i Indonesia, i slutten av juni 1945. I forkant av denne viktigste allierte landingen i begynnelsen av juli 1945, førte McLaren en gruppe på fire menn på et rekognoseringsoppdrag. Til tross for at han mistet to menn, en på grunn av skade etter landing av flyet og en annen i et bakhold, så var McLaren og de to andre mennene i stand til å returnere tilbake til de australske linjene igjen den 6. juli 1945 og de rapporterte om de japanske posisjonene til den australske syvende divisjon sitt hovedkvarter.

McLaren deltok også under den påfølgende militære operasjonen som han tidligere hadde skaffet etterretning om. Dette var hans siste operasjon under den andre verdenskrigen, og etter at fiendtlighetene var over forble han i Borneo-området å hjelpe til med å reetablere administrasjonen før han returnerte til Australia igjen i november 1945. Han ble forfremmet til sersjant kort tid senere.

I løpet av hans militære tjeneste, ble McLaren dekorert med Military Cross to ganger for hans mange heroiske handlinger. Etter slutten av krigen, ble McLaren utskrevet fra 1. australske imperiestyrke og han ble i stedet overført til reservestyrkene for offiserer, tidlig i 1946. han kjøpte seg en kaffeplantasje i Wau i Ny-Guinea. Den 3. mars 1956, i en alder av 54 år, ble McLaren ved et uhell drept da råtnet tømmer falt ned på ham nær hans eget hjem og kaffeplantasje.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Australian Dictionary of Biography
 |

Portal: Andre verdenskrig