recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Manduca wellingi*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Lite er kjent om denne nylig oppdagede arten. Den ligner på *Manduca pellenia*, men er markert mindre.

Utseende
--------

Den er en mellomstor svermer (vingespenn ca. 85 mm), og er brun-brokete. **Hodet** og brystet er mørkebrune med lysbrune sider. **Bakkroppen** har en gråbrun midtstripe, på sidene svart med firkantede, gule flekker. **Forvingen** er rødlig brun, med et mørkt tverrbånd i den indre delen og et svartkantet, gulbrunt tverrbånd nær vingespissen. Utenfor dette er vingen brunlighvit. **Bakvingen** er mørkebrun med lysere ytterkant og to lyse tverrbånd. **Larven** ser ut til å være ukjent.

Levevis
-------

Lite eller ingenting ser ut til å være kjent om denne artens biologi.

Utbredelse
----------

Arten ble beskrevet fra provinsen Quintana Roo i Mexico i 1984. Den er siden også blitt funnet i Belize.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Manduca wellingi*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Manduca wellingi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca wellingi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca wellingi* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Manduca wellingi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca wellingi* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Manduca wellingi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Manduca rustica*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne kraftige arten kan ha et vingespenn på opptil 15 cm og er en av de største svermerne. Kan kjennes fra beslektede arter på at den har et stort innslag av hvitt i vingene kombinert med at bakkroppen har gule sideflekker.

Utseende
--------

En stor til meget stor (vingespenn 87 – 150 mm) svermer, mørkebrun med store innslag av hvitt. **Hodet** er for det meste hvitt, brystet mørkebrunt med en hvit tegning i midten, bakkroppen har en bred, brun midtstripe med et par små, hvite flekker på hvert ledd, på sidene med firkantede, gule flekker på det andre, tredje og fjerde leddet. **Forvingen** er brun, hvit ved roten, med et bølgete, hvitt tverrbånd rundt 1/3 ut i vingen, nær spissen med et bredt, lysebrunt tverrbånd, innenfor og utenfor dette med smale, ufullestendige, hvite bånd. **Bakvingen** er mørkebrune med to mørkere tverrbånd og hvite flekker ved bakhjørnet. Larven er grønn, huden kledt med små pigger, på sidene med fiolette og gule skråstriper. Hornet på bakkroppen er piggete. Puppen har en lang, utoverbøyd, kølleformet sugesnabel-slire.

* Manduca rustica rustica ♂*Manduca rustica rustica* ♂
* Manduca rustica rustica  ♂  △*Manduca rustica rustica* ♂ △

Levevis
-------

Larvene kan gå på en rekke forskjellige planter i familiene Oleaceae, Verbenaceae, Boraginaceae og Bignoniaceae, også en del dyrkede planter. De voksne sommerfuglene besøker planter med åpne, dype blomster.

Utbredelse
----------

Denne arten formerer seg fra de sørligste statene i USA (hvor den finnes fra Virginia i øst til California i vest) og sørover i alle fall til Uruguay. Streif-individer kan påtreffes lenger nord i USA.

Underarter
----------

* *Manduca rustica rustica* (Amerika)
* *Manduca Rustica calapagensis* (Holland, 1889) (Galápagosøyene)
* *Manduca Rustica cortesi* (Cary, 1963) (Mexico)
* *Manduca Rustica Cubana* (Wood, 1915) (Cuba, Jamaica)
* *Manduca Rustica harterti* (Rothschild , 1894) (Lesser Antilles, inkludert Bonaire og St. Lucia)

* Manduca rustica calapagensis ♀*Manduca rustica calapagensis* ♀
* Manduca rustica calapagensis  ♀ △*Manduca rustica calapagensis* ♀ △
* Manduca rustica cubana ♂*Manduca rustica cubana* ♂
* Manduca rustica cubana  ♂ △*Manduca rustica cubana* ♂ △
* Manduca rustica harterti  ♂*Manduca rustica harterti* ♂
* Manduca rustica harterti ♂  △*Manduca rustica harterti* ♂ △

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Manduca rustica*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Manduca rustica* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca rustica* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca rustica* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Manduca rustica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca rustica* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Manduca rustica* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
***Manduca hannibal*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den kan kjennes fra beslektede arter på de store, gule sideflekkene på bakkroppen.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 99 – 114 mm), slank, gråbrun svermer. **Brystet** er mørkebrunt med hvite sider, bakkroppen har store, gule sideflekker. **Forvingen** er gråbrun med lite markerte tegninger. Det er vanligvis en ujevn, svart strek med vingespissen og en ved vingens bakhjørne. **Bakvingen** er mørkebrun med et gråhvitt tverrbånd og en uregelmessig, lys flekk ved roten. **Larven** er gulgrønn på oversiden, blålig grønn på undersiden, med en bred, rød stripe langs ryggen. Huden er ganske glatt. På sidene har den ganske brede, hvite og svarte skråstriper.

* Manduca hannibal ♀*Manduca hannibal* ♀
* Manduca hannibal  ♀ △*Manduca hannibal* ♀ △

Levevis
-------

Larven lever på *Aegiphila martinicennis* (familien Verbenaceae). De voksne svermerne besøker gjerne blomster.

Utbredelse
----------

*M. hannibal* finnes fra Bolivia og Brasil i sør til Mexico i nord.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Manduca hannibal*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Manduca hannibal* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca hannibal* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca hannibal* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Manduca hannibal* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca hannibal* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Klokketårnet ved Hinna gravlund i Stavanger. Foto: Jarle Vines 
Et **klokketårn** er et tårnoppbygg som rommer ei eller flere støpte klokker til å ringe med, ofte i forbindelse med mer eller mindre religiøse seremonier, som for eksempel gudstjeneste, dåp, konfirmasjon, bryllup, begravelse med mer. Klokketårn og kirketårn er imidlertid ikke det samme, siden et kirketårn er et hvilkensomhelst tårnoppbygg som reises i direkte tilknytning til et kirkebygg, enten det har klokker til å ringe med eller ikke. En klokketårn, på sin side, trenger ikke å ha noen religiøs tilknytning.

I noen tilfeller kan klokketårn ha mekaniske urverk som viser tiden på ei urskive utvendig på tårnet og ringer med klokker til bestemte tider av døgnet, som for eksempel det verdenskjente klokketårnet Big Ben i London gjør. Denne typen klokketårnene er gjerne ikke av religiøs karakter. Formen på klokketårn kan variere. Mest vanlig er kvadratisk tårnoppbygg som ender i ei klokkestue med tak over, på kirker og lignende ofte også med høy hjelm og spir med kule og vindfløy.

Klokkene sitter gjerne montert i en klokkestol i et eget lite rom, typisk kalt **klokkestue**, høyt oppe i klokketårnet. Rommet har gjerne glugger som kan åpnes, såkalte **lydglugger**, for å slippe ut lyden fra klokkene. Ofte er det lydglugger i alle retninger, men ikke bestandig. Tuft kirke i Hvittingfoss har for eksempel lydglugger i kun tre retninger. Klokkene støper for å gi god klang og kalles ofte kirkeklokker, fordi nesten alle kirker bruker sånne klokker. Mange kirkesamfunn har til og med egne folk ansatt for å ringe med klokkene til spesielle begivenheter. Disse ansatte kalles klokkere, selv om selve ringeprosessen for en stor del har blitt automatisert i våre dager. I kirkene henger det som regel én, to eller tre sånne støpte klokker, men det kan også være flere. I Kongsberg kirke er klokkestua bestyrket med et klokkespill og har mange flere klokker, noe man også finner i en enda mer avansert variant ved Nidarosdomen. Også i Oslo rådhus er det ene tårnet bestyrket med et svært avansert klokkespill, og tårnet har utvendig urskive som viser tiden, på framsiden ut mot havneområdet ved Aker brygge. Det samme gjelder for Bærum rådhus.

Se også
-------

* Klokkestøper
* Olsen Nauen Klokkestøperi
* Whitechapel klokkestøperi
* Beffroi
* Klokketårnene i Belgia og Frankrike

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
*Manduca muscosa* er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Denne store arter virker ensfarget grå.

Utseende
--------

En stor (vingespenn 100 – 126 mm) svermer som ved første øyekast ser monotont grå ut. Hårene på kroppen er litt oppstående og får svermeren til å se rufsete ut. **Bakkroppen** har små, svarte, trekantede sideflekker. **Forvingen** har en lite, hvit flekk omtrent midt i vingen, ellers ingen tegninger. **Bakvingen** er grå med en bredt, mørkt tverrbånd langs ytterkanten og en uregelmessig, mørk flekk ved roten. Larven er blekgrønn med svært knudrete hud. Den har en påfallende, spiss pukkel på ryggen av det andre kroppsleddet, og hvite skråstriper på sidene. Puppen har en fritthengende, kølleformet sugesnabel-slire.

* Manduca muscosa  ♀ *Manduca muscosa* ♀
* Manduca muscosa ♀ △ *Manduca muscosa* ♀ △

Levevis
-------

Larven lever på ulike kurvplanter (Asteraceae), blant andre hjortetrøst (*Eupatorium*), og på *Lantana camara* (Verbenaceae), trolig også på andre planter. Den har blitt funnet på solsikke (*Helianthus annuus*).

Utbredelse
----------

Denne svermeren finnes fra Arizona i nord gjennom Mellom-Amerika til Costa Rica i sør.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Manduca muscosa*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Manduca muscosa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca muscosa* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca muscosa* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Manduca muscosa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca muscosa* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Manduca muscosa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Kintyre vist innenfor Argyll.
**Kintyre** er en halvøy i vestlige Skottland i sørvestlige Argyll og Bute, regionen strekker seg bortimot 48 km fra Mull of Kintyre, som ble udødeliggjort i sangen med samme navn av Paul McCartney, i sør til East Loch Tarbert i nord. Regionen rett nord for halvøya er kjent som Knapdale.

Beskrivelse
-----------

Geografisk er halvøya Kintyre lang og smal, og ikke på noe punkt bredere enn 18 km fra vestkysten til østkysten. Den sentrale ryggsøylen av halvøya er for det meste kupert med myrområder. Kysten og områdene rundt er derimot svært fruktbar. Derfor har Kintyre i alle år vært ettertraktet for bosettere, fra de første skotter fra Irland som emigrerte fra Ulster til vestlige Skottland til nordmenn fra Vestlandet som erobret og bosatte seg i det samme området i tiden før 1000-tallet.

Hovedbyen er Campbeltown, omtrent 32 km i veg fra Mull, og som har vært en kongelig *burgh* siden midten av 1700-tallet.

Områdets økonomi har lenge vært avhengig av fiske og jordbruk, skjønt Campbeltown har et godt rykte som produsent av Skottlands fineste single malt whisky, inkludert «Springbank» som har vunnet flere priser.

Byer og landsbyer i Kintyre
---------------------------

Bellochantuy, Campbeltown, Carradale, Clachan, Drumlemble, Glenbarr, Grogport, Kilchenzie, Machrihanish, Muasdale, Peninver, Saddell, Skipness, Southend, Stewarton, Tayinloan, Tarbert, and Whitehouse.

Steder av historisk interesse
-----------------------------

* Clachan Church – utskårete gravsteiner fra middelaleren.
* Kilchousland Chapel, i nærheten av Peninver.
* Kilcomkill, Southend – Columbas kapell, utskårete gravsteiner, «Sankt Columbas fotspor» rett ved.
* Killean – St. John's Church – er sagt at det er den vikigste middelalderkirken i Kintyre – utskårete gravsteiner.
* Saddell Abbey – kloster.
* Saddell Castle – festning.
* Skipness Castle – festning.
* Tarbert Castle – festning.

Forhistoriske steder
--------------------

* Ballochroy – stående steiner.
* Beachairr – stående steiner, nær Killean.
* Corriechrevie varde – ikke intakt.
* Dun Skeig – jernalderfestning i nærheten av Clachan.
* Kildonan Galleried Dun – festning fra jernalderen i god stand.

Eksterne lenker
---------------

* An Author of Kintyre, Kintyre's Literary Associations – Kintyres litterære forening.
* History and Archaeology in Kintyre – historie og arkeologi i Kintyre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Mannfjorden** (lulesamisk: *Spællá*) er en arm av Tysfjorden i Nordland. Den strekker seg rundt 13 kilometer sørøstover til den avfolkede grenden Mannfjorden.

Fjorden har innløp mellom grendene Tørrnes (*Durrá*) i nord og Tjårrnes (*Tjårro*) i sør og går i østlig retning til Kvassvikodden, hvor den svinger sørover. Mellom innløpet og odden ligger Kvassvika (*Gárjjelluokta*) på sørsiden. Ved Eidneset svinger fjorden igjen i østlig retning inn mot fjordbunnen. På østsiden av fjorden går den store Muskvika inn mellom Forneset og Muskeneset. Innerst i vika ligger gården Musken (*Spællámåsske*) ved utløpet til Muskvikelva. 

Gårdene langs Mannfjorden er i dag avfolket. Det er ingen vei- eller rutegående båtforbindelser i eller langs fjorden.

Se også
-------

* Mannfjordbotn naturreservat

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Tjårrnesholmen - fjordbunnen. Mål gjort ved hjelp av måleverktøy i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Mannfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Mannfjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalavisa Nord-Salten 15. nov. 2009 – Praktverk om stedsnavn i Mannfjorden Arkivert 5. mai 2019 hos Wayback Machine.. Besøkt 19.02.2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
***Manduca occulta*** er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Det er en stor, gråbrun svermer med gule sideflekker på bakkroppen, ganske lik tobakksvermeren (*Manduca sexta*).

Utseende
--------

En stor (vingespenn 105 – 120 mm), gråbrun svermer. **Bakkroppen** har en bred, grå midtstripe, sidene er svarte med store, gule flekker. **Forvingen** er gråbrun med flere bølgete tverrlinjer og en lite, hvit flekk nær midten. **Bakvingen** er svartgrå med to lyse tverrbånd. Larven er grønn eller brun, knudrete på de to fremste kroppsleddene, glatt lenger bak, med svarte og hvite skråstriper på sidene. Hornet på bakkroppen er stort og piggete. Puppen har en lang, buet, frittliggende sugesnabel-slire.

* Manduca occulta ♀*Manduca occulta* ♀
* Manduca occulta  ♀ △*Manduca occulta* ♀ △

Levevis
-------

Larvene lever på ulike planter i søtvierfamilien (Solanaceae).

Utbredelse
----------

Denne svermeren finnes mellom Arizona i nord og Panama i sør.

Kilder
------

* Oehlke, W. Sphingidae of the Americas – *Manduca occulta*.  Arkivert 11. mai 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Manduca occulta* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca occulta* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca occulta* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca occulta* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Manduca occulta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Manduca occulta* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Manduca occulta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Kinnvika på kartet over SvalbardKinnvikaKinnvikaKinnvika på kartet over Svalbard
**Kinnvika** er en vik på nordsiden av Murchisonfjorden på Storsteinhalvøya, som ligger i Gustav V Land på Svalbards nest største øy Nordaustlandet. Kinnvika ligger i Nordaust-Svalbard naturreservat.

Sysselmannen foreslo 14. januar 2009 å frede forskningsstasjonen i Kinnvika fra 1957, som ble satt opp i forbindelse med det internasjonale polaråret 1957-58. Forskningsstasjonen eies av den norske stat og består av ti bygninger. Forslaget ble sent ut på høring og 29. juni 2009 kunngjorde Riksantikvaren at Kinnvika er fredet. Fredningen omfatter alle de ti bygningene med eksteriør, interiør og fast innredning. Løst inventar som har tilknytning til den opprinnelige virksomheten inngår i fredningen. Utendørs installasjoner, objekter, gjenstander og andre spor som har tilknytning til virksomheten i 1957-59 er også fredet, likeså et område omkring forskningsstasjonen. Formålet er å bevare Kinnvika som eksempel på en arktisk forskningsstasjon fra polaråret 1957-58. Fredningen skal ivareta de kulturhistoriske og vitenskapelige verdiene knyttet til anlegget som helhet, samt de arkitektoniske og opplevelsesmessige verdiene knyttet til bebyggelsen og dens virkning i landskapet. Fredningen innebærer at anlegget skal bevares uten vesentlige endringer, men det åpnes for rehabilitering av hovedbygningen.

Kinnvika har fått sitt navn etter Kinneviken, en vik i den sørlige delen av den svenske innsjøen Vänern i Västergötland.

Referanser
----------

1. ↑  Sysselmannen: Forslag om fredning av Kinnvika Arkivert 30. oktober 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Sysselmannen: Riksantikvaren har fredet Kinnvika Arkivert 28. mars 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  Norsk Polarinstitutt: Stadnamn på Svalbard og Jan Mayen[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Kinnvika *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
Denne artikkelen omhandler øya.  For staten med samme navn, se Storbritannia.

**Storbritannia** (*Great Britain*) er en øy utenfor den vestlige kysten av Europa. Den utgjør størstedelen av territoriet til Det forente kongerike Storbritannia og Nord-Irland.

Betegnelsen *Storbritannia* benyttes iblant som samlebegrep om England, Skottland og Wales, de tre enhetene som tilsammen utgjør hele øyas territorium (selv om hver enhet også inneholder mindre øyer).

Med et areal på 209 331 km² er Storbritannia den største av De britiske øyer, en øygruppe som også inkluderer Irland og Man. Storbritannia er også Europas største øy, og den rangerer som nummer 9 av verdens største øyer.

Navnet *Storbritannia* (*Great Britain*) stod opprinnelig i et motsetningsforhold til Bretagne, kalt *Lesser* eller *Little Britain*. I dag, kalles Bretagne *Brittany* på engelsk, og det er ikke noe behov for å skille det store Britannia fra det lille. Den britiske regjeringen bruker begrepet *Britain* (uten *Great*) som en kortform for *Det forente kongeriket Storbritannia og Nord-Irland*. Dette anses også som et mer nøytralt og politisk korrekt begrep, siden *great* ikke bare trenger å betyr større i størrelse, men kan også bety større i forstanden «viktigere» eller «bedre».

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. februar 2018. Besøkt 18. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Great Britain – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Great Britain – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Fossar de les Moreres.
Monumentet på plassen.
Catalonias nasjonaldag i 2006.
**Fossar de les Moreres** er en plass i Barcelona, Catalonia. Den ligger ved siden av basilikaen Santa Maria del Mar. Plassen er bygd over en kirkegård hvor de som forsvarte byen da den ble angrepet i 1714. Plassen er offentlig område, og har også et monument til minne om de falne i krigen.

Fossar de les Moreres er viktig under feiringa av Catalonias nasjonaldag 11. september. Dagen er til minne om Barcelonas fall i 1714, og det blir avholdt flere høytideligheter på plassen.

Monumentets inskripsjon
-----------------------

Et utdrag fra diktet «El Fossar de les Moreres» av Frederic Soler er skrevet inn på monumentet på plassen:

*Al fossar de les moreres*  

*no s'hi enterra cap traïdor;*  

*fins perdent nostres banderes*  

*serà l'urna de l'honor.*

Oversatt til norsk betyr det:

*På kirkegården under morelltrærne*  

*skal ingen sviker bli begravet*  

*selv om våre flagg er tapt*  

*vil den være ærens urne.*
**Lawrence Edward Grace Oates**, ofte kalt **Titus Oates**, (født 17. mars 1880, død 17. mars 1912) var en engelsk polfarer som deltok på Robert Falcon Scott sin mislykkede ekspedisjon til Sydpolen.

Oates ble født i Putney nær London og tok utdannelse ved Eton College. Han deltok i boerkrigen og fikk en skuddskade i det venstre benet som gjorde at det ene benet var litt kortere enn det andre

I 1910 søkte Oates om å få være med på Scott sin ekspedisjon til Antarktis og han ble valgt ut på bakgrunn av hans evne til å håndtere hester og at han kunne skaffe finansiell støtte til ekspedisjonen. Scott valgte ut Oates som en av de fem som skulle gå hele veien til polpunktet, men Oates selv hadde liten lyst til å fortsette og hadde problemer med skuddskaden som ble forverret av skjørbuk.

På hjemturen fra polpunktet opplevde ekspedisjonen stadig verre forhold. Etter at Edgar Evans døde den 17. februar fikk Oates alvorlige forfrysninger og ble raskere svakere enn de øvrige i gruppen. Dette førte til at gruppen tapte tid, Oates gav uttrykk for at han skulle etterlates i soveposen, noe han ikke fikk gehør for hos de øvrige medlemmene. Oates innså at dersom de andre skulle ha en mulighet til å overleve måtte han ofre seg. På sin 32. bursdag forlot han teltet og gikk ut i snøstormen som raste utenfor med de legendariske ordene:

> *Jeg går meg en liten tur, og det kan ta sin tid*.
> 
> 
> 

Oppofrelsen skulle vise seg å være forgjeves da de øvrige medlemmene av ekspedisjonen døde bare 20 km fra et stort depot.

Liket av Oates har aldri blitt funnet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Fossekallen Idrettslaget**  (Fossekallen IL ) er en sportsklubb som ble stiftet under navnet *Skiklubben «Halden»* den 16. april 1908, men på klubbens første generalforsamling den 28. mars 1909 ble det besluttet å endre navnet til **Idrettslaget Fossekallen** (IL Fossekallen) i Hønefoss. Navnet fikk klubben etter Norges nasjonalfugl, fossekallen (*Cinclus cinclus*), som ofte var å se ved Hofsfoss. Idrettslagets draktfarger ble derfor svart og hvit, som fuglens fjærdrakt.

IL Fossekallen ble dannet av folk i området rundt Hofsfoss og Rabba. Klubben var operativ fram til 20. november 1986, da den ble slått sammen med Idrettsforeningen Liv (stiftet 4. februar 1895) under navnet Idrettsforeningen Liv/Fossekallen (IF Liv/Fossekallen). IF Liv/Fossekallen hadde på det meste omkring 1 000 medlemmer og grupper innen fotball, håndball, ski, skøyter og orientering, men klubben gikk i oppløsning i 1994 og medlemmene innen de ulike sportsgrenene gikk over i spesialklubber. Fotballgruppa ble for eksempel til Hønefoss Ballklubb (HBK), mens orienteringsgruppa fortsatte under navnet IF Liv/Fossekallen. Senere gikk imidlertid noen ildsjeler i orienterings- og skigruppa sammen og dannet Fossekallen Idrettslag (Fossekallen IL), som altså er dagens klubbnavn.

Fra gammelt av hadde idrettslaget egne hoppbakker, de såkalte Fossekallbakkene. Disse lå i sør-skråningen til Almemoen, men de ble slettet da Almemoen ble tatt i bruk som nytt boligområde. I den største bakken kunne det hoppes opp mot 38 m.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Harry Solli, Johan Langerud, Odd Hølen, Odd Palerud (red.) (1994) IF Liv/Fossekallen 100 år : 1895 - 1995, s. 31-33. IF Liv/Fossekallen, Januar 1995. Besøkt 2018-07-30

Eksterne lenker
---------------

* Fossekallen IL (hjemmesider)
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***Argeremazus*** er en slekt av biller som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

En liten (3-3,2 millimeter), avlang, litt blank skarabide, brun på farge. Hodet er spadeformet. Pronotum er spredt og grovt punktert, nokså hvelvet. Dekkvingene er avlange, hvelvede, parallellsidige, med rader av fine punkter. Beina er korte, kraftige gravebein. For-leggen har to tenner (vanligvis tre hos andre skarabider (Scarabaeidae)).

Levevis
-------

Lite er kjent om biologien til denne arten, men de kjente eksemplarene er funnet i områder med sanddyner, det er sannsynlig at arten graver i disse.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

Plasseringen av denne arten i sandkrypere (Aegialiinae) er noe usikker.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien sandkrypere (Aegialiinae) Laporte, 1840
					- slekten ***Argeremazus*** Stebnicka & Dellacasa, 2004
						* *Argeremazus neuquen* Stebnicka & Skelley, 2004

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Mimaegialia*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Argeremazus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Argeremazus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Utsikt fra *Curia Iulia*, med restene av Argiletum, under middelalderlag, i forgrunnen.
**Argiletum** var i oldtidens Roma veien som strakk seg mellom Forum Romanum og den tett befolkede bydelen Subura mot nordøst.

Navn
----

Marcus Terentius Varro hevdet at navnet *argiletum* hadde noe å gjøre med navnet til en gresk kjeltring.

Historie
--------

Ifølge den romerske historiker Livius bygde den andre romerske kongen Numa Pompilius et tempel til guden Janus Geminus, Janustemplet, ved enden av Argiletum (*ad infimum Argiletum*). Templet fungerte antagelig som et overbygg til en bro over en mindre bekk.

Da den opprinnelig gikk mellom Comitium og Basilica Aemilia ble Argiletum til slutt absorbert i konstruksjonen av keiserforumet fra Julius Cæsars tid.[] Grunnet dette var Argiletums grenser definert forskjellig opp gjennom tiden.[]

Innen Martialis' bortgang (omtrent 103 e.Kr.) hadde Argiletum blitt et lurvete område fylt med vertshus og bordeller.

Referanser
----------

1. 1 2  Iddeng, s. 48
2. ↑  L. Richardson, jr (1. oktober 1992). *A New Topographical Dictionary of Ancient Rome*. JHU Press. s. 39–. ISBN 978-0-8018-4300-6.
3. ↑  Varro: *De Lingua Latina* 5.157.8 – på nett (latin)
4. ↑  *Ovid's Fasti; with introduction, notes, and excursus. By T. Keightley. Second edition ... considerably improved*. Whittaker and Company. 1848. s. 226–.
5. ↑  Martialis: 1.2.7-8; 1.3.1; 1.117.9-12; 2.17

Litteratur
----------

* Iddeng, Jon W.: *Romerrikets historie - republikkens vekst og fall*. Dreyers forlag, Oslo 2014. ISBN 978-82-8265-112-7
Randi Brænne og mannen, skuespilleren Frank Robert (1919–2007), i en vaskemaskinreklame i 1955. Foto: *Billedbladet NÅ*/Riksarkivet
**Randi Brænne** (født 26. mai 1911 i Kristiania, død 1. juni 2004 i Oslo) var en norsk skuespiller.

Liv og arbeid
-------------

Hennes friskhet og talent ble oppdaget da hun opptrådte på en russerevy i Oslo i 1930. Gjennombruddet kom i filmen *Vi som går kjøkkenveien* i 1933, og hun fikk straks tilbud fra flere norske teatre. Hun scenedebuterte ved Det Nye Teater 1934 og spilte senere ved Den Nationale Scene, Chat Noir, Trøndelag Teater og Carl Johan Teatret. Siden gikk turen til Leif Justers Edderkoppen og etter hvert Centralteatret, hvor hun ble en av 1940- og 1950-tallets store norske divaer innen revy og lystspill.

Fra 1964 og til pensjonsavgang i 1982 var hun fast engasjert ved Riksteatret. Her spilte lystspilldronningen store seriøse roller som Linda i *En handelsreisendes død* og Lavinia i *Det lykkelige valg*. Etter at hun ble pensjonist arbeidet hun i årevis på Seniorteatret og Det åpne teater. Så sent som i 1996 la hun ut på en ny Riksteaterturné, da hun ble engasjert som tjenestepiken Berte i Ibsens *Hedda Gabler*. Til tross for at Randi Brænne nå var 84 år gammel og hadde bak seg hele 64 år ved scenen, var dette hennes første Ibsenrolle.

Brænne hadde en rekke filmroller over en periode på seksti år, blant hennes mest kjente filmer er *Ung flukt* og *Bussen*. Hun leste inn flere lydbøker på 1980- og 90-tallet, og ble beæret med Lydbokinnleserprisen fra Norges Blindeforbund for sin innsats.

Randi Brænne var gift med to skuespillerkolleger, Frithjof Fearnley (1896–1971) og Frank Robert (1918–2007). I sitt første ekteskap fikk hun sønnene John Yngvar Fearnley (1940–) som også er skuespiller og Lars Fearnley (1942–). Hennes søster Berit Brænne (1918–1976) og nevøen Trond Brænne (1953–2013) var også i samme bransje. Berit og Trond Brænne er også kjent som barnebokforfattere.

Randi Brænne var den første som spilte inn stemmen til den automatiske telefontjenesten «Frøken Ur» i 1935. I 1992 ble stemmen overtatt av Kristin Johnson. Tjenesten opphørte i januar 2007.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 

* 1935 – *Du har lovet mig en kone!*
* 

* 1932 – *Fantegutten*
* 

* 1934 – *Synnøve Solbakken*

Referanser
----------

1. 1 2 3   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 13. juni 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Randi Brænne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Randi Brænne på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Randi Brænne hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Randi Brænne hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Randi Brænne hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Randi Brænne hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav **·** Discogs
 |
*Se også Kinsarvik (tettsted)*.
Kinsarvik kommune i Hordaland
Kinsarvik fergekai sett fra ferga
**Kinsarvik** er en tidligere kommune i Hardanger i Vestland.

Kinsarvik kommune (også kjent som Kinsarvik herad) ble opprettet da Ullensvang kommune ble delt i tre (Ullensvang, Odda, Kinsarvik) 1. juli 1913. Bakgrunnen for oppdelingen skal ha vært industrireisingen i Odda og de motsetningene dette skapte innad i kommunen. Kommunen omfattet områder på begge sider av Sørfjorden, inkludert Utne. Kinsarvik hadde da 1 736 innbyggere.

1. januar 1964 ble det meste av Kinsarvik kommune med 1 513 innbyggere slått sammen med Ullensvang og Eidfjord kommuner til det nye Ullensvang herad. Lussand og Kvanndal krets i Kinsarvik med 72 innbyggere ble samtidig overført til Granvin kommune.

Referanser
----------

1. 1 2 3  *Fra Hordaland*. [Oslo]: Kjenn ditt land. 1935.
2. ↑  *Kulturhistorisk vegbok*. Bergen: Hordaland fylkeskommune : Nord 4 : Vestkyst. 1993. s. 385. ISBN 8273260267.
3. ↑  *Media: Cappelens leksikon*. Oslo: Cappelen. 1978. s. 320. ISBN 8202037840.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Myrtunet** (1–28b) er en blindvei på Kolstad sør for Trondheim sentrum. Den strekker seg i retning fra vest mot øst med tilførsel fra Casper Lundes veg og går i en bue mot sør tilbake mot nordøst og ender blindt i en gang- og sykkelveg som går mellom Kolstadflata og Saupstadringen. Veien ble i 1969 oppkalt etter eiendommen Myr som tidligere lå i dette området.

Veien fungerer som adkomstveg for boligbebyggelsen i området, som i hovedsak består av ulike frittstående eneboliger og kjedede eneboliger. Rett øst for Myrtunet ligger den nye Dalen aktivitetspark, som ble åpnet høsten 2020 som en del av områdeløftet for Saupstad-Kolstad. Myrtunet har gangtilknytning til Casper Lundes veg bussholdeplass i Saupstadringen for både Metrobuss rute M2 og enkelte lokalbussruter.

Referanser
----------

1. ↑  Trondheim2030.no – Dalen aktivitetspark skapt med 800 ungdommer på laget (Av Ingunn Grøtte. Publisert 24. september 2020, besøkt 23. januar 2021)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 373. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Myrstengelfly** (*Amphipoea lucens*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den forekommer nord til Møre og Romsdal i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 31 – 35 mm), rødbrunt nattfly, vingene har lange hårfrynser langs ytterkanten. Forvingen har doble, fine, brune mellomlinjer. Nyremerket er oransje, lysbrunt eller hvitt, ofte forholdsvis utydelig, ringmerket er lite, lysbrunt, ofte knapt synlig. Bakvingen er lyst gråbrun. *Amphipoea-*artene er vanskelige å skille, denne kan ofte kjennes på de lite markerte nyre- og ringmerkene.

Levevis
-------

Arten lever på myrer og sure grasheier. Larvene lever på røttene og i stråene til ulike gras, særlig blåtopp (*Molinia caerulea*). De voksne sommerfuglene flyr i august – september.

Utbredelse
----------

Myrstengelflyet er utbredt i Mellom- og Nord-Europa. I Norge er den funnet nord til Møre og Romsdal.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Amphipoea lucens* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *myrstengelfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *myrstengelfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *myrstengelfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *myrstengelfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *myrstengelfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *myrstengelfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Amphipoea lucens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Myrteslekten** (*Myrtus*) er en planteslekt i myrtefamilien innenfor ordenen Myrtales. Den omfatter 2 arter av eviggrønne busker eller lave trær med utbredelse i Sør-Europa, Sørvest-Asia og Nord-Afrika. Slekten har tidligere hatt omfattet mange arter som nå er flyttet til egne slekter, for eksempel *Luma* fra Chile.

De blå-svarte bærene av vanlig myrt.
Artene er inntil 5 meter høye. Bladene er hele og 3–5 cm lange, og avgir eteriske oljer. Blomstene på begge arter har 5 hvite kronblad, og mange støvbærere. Bærene er runde og blå-svarte.

***Myrt*** (*Myrtus communalis*) vokser fra Azorene og Madeira i vest til Iran og Afghanistan i øst. Den er en viktig del av maquisvegetasjonen rundt Middelhavet. Den dyrkes ofte. Busken har ovale, spisse helrandete blader og hvite blomster og blå-svarte, runde bær. Bladene har et vokslag og er mellomgrønne. Blomstringen skjer mai-august, og blomstene står på forvedete blomsterstilker. Planten brukes som urt og i likør, samt som bonsai-tre. På Sardinia og Korsika brukes bærene til likørene *Mirto Rosso* og *Mirto Bianco*.

***Saharamyrt*** *(Myrtus nivellei)* regnes nå av de fleste forskere som en egen art. Den vokser kun i Tassili n'Ajjer i det sørlige Algerie og i Tibesti-fjellene i Tsjad, og regnes som en truet art. Den vokser i fjellskog, og benyttes til utvinning av eterisk olje fra bladene. I parfyme har oljen den effekt at virkningen står imot svært varmt, tørt klima. 

Både Hippokrates, Plinius den eldre og Galen omtalte myrt og dens medisinske egenskaper.

Galleri
-------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* Myrtus communisMyrtus communis

Litteratur
----------

* O. Polunin og A. Huxley, norsk utgave P. Sunding (1978). *Middelhavsflora*. NKI-Forlaget. s. 130. ISBN 82-562-0490-7.
* M. Blamey og C. Grey-Wilson (2004). *Wild Flowers of the Mediterranean* (2 utg.). London: A & C Black. s. 150–151. ISBN 0-7136-7015-0.
* J. Migliore m.fl. (2011). «From Mediterranean shores to central Saharan mountains: key phylogeographical insights from the genus *Myrtus*» (PDF). *J. Biogeogr*. 39 (5): 942–956. ISSN 1365-2699. doi:10.1111/j.1365-2699.2011.02646.x.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Myrt* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Myrt* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Myrt* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Myrt* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Myrt* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Myrt* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Myrtus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Myrtus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Myrtle (*Myrtus communis* L.), fra: «Gernot Katzer's Spice Pages»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
*For revene i Ny-Caledonia, se Astrolabe-revene*
**Astrolabe Reef** er et rev ved Motiti Island i Bay of Plenty på New Zealand. Revet bryter havoverflaten ved lavvann. Det er et kjent dykkersted som strekker seg ned til 37 meters dybde. Revet ble navngitt av Jules Dumont d'Urville etter hans skip Astrolabe, som gikk på grunn på revet 16. februar 1827.

«Rena»s grunnstøtting
---------------------

Utdypende artikkel: Oljesølulykken ved Tauranga (2011)

Onsdag 5. oktober 2011 gikk konteinerskipet MV «Rena» på grunn på revet. Innen søndag 9. oktober hadde det dannet et 5 kilometer stort oljeflak som truet dyrelivet og fiskerinæringen. Flere av konteinerene ombord inneholder farlig avfall.

Referanser
----------

1. ↑  New Zealand Guide to Select Scuba Diving and Snorkelling Locations:Bay of Plenty Arkivert 31. mai 2012 hos Wayback Machine.. NewZealandNZ.co.nz.
2. ↑  The Discovery of New Zealand: Chapter 4: Cook To D'Urville. Victoria University of Wellington.
3. ↑  «New Zealand oil ship leak 'raises questions'». *BBC News*. 9. oktober 2011. Besøkt 13. oktober 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lawrence «Larry» James McCormick** (født 12. juli 1890 i Buckingham i Quebec, død 30. desember 1961) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen.

McCormick vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det amerikanske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen bak Canada. USA spilte fire kamper i turneringen, i første kampen beseiret de Sveits med 29-0 og i neste kamp tapte de 0-2 til Canada. Canada vant siden gullfinalen. USA fikk sølv via seier mot Sverige med 7-0 og 16-0 over Tsjekkoslovakia. Ishockeyturneringen i Antwerpen var også det første verdensmesterskapet i ishockey. 
Hans yngre bror Joseph McCormick spilt også på laget.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i ishockey (USA)

VM-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i ishockey (USA)

Referanser
----------

1. ↑   Pittsburgh Post-Gazette, «Local Hockey Fans Mourn Death of Joe McCormick», verkets språk engelsk, utgitt 23. januar 1934, besøkt 17. desember 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lawrence McCormick – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lawrence McCormick – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lawrence McCormick – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lawrence McCormick – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Lawrence McCormick – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«Tunfisk biter i vann», et eksempel på den type særskrivingsfeil som *Astronomer mot orddeling* arbeider mot.
**Astronomer mot orddeling** (**AMO**) er en norsk gruppe som arbeider mot fenomenet orddeling (egentlig *særskriving*). Pr. 3. februar 2015 hadde gruppa 11 748 medlemmer og ei facebook-gruppe med 10 679 medlemmer.

Navnet er en referanse til AMOs opphav, som en organisasjon stiftet av astronomistudenter ved Universitetet i Oslo våren 1996. De fikk egen hjemmeside på internett i februar 1997. På tross av navnet er det intet krav om at man må være astronom for å slutte seg til AMO.

AMO omtaler seg selv som «organisasjon», men kan heller kalles en aksjonsgruppe, eller en bevisstgjøringskampanje. De har ingen formelle organer. Medlemmene kalles «sjefer» og er nummerert etter når de meldte seg inn. Ledelsen består av et «overhode», en «president» og en «adm. direktør». Disse må oppfattes som humoristiske titler.

Et av AMOs mest kjente medlemmer er Egil «Bare Egil» Hegerberg, som fikk fronte gruppen blant annet i *Morgennytt* på NRK1 i 2000 og i NRK-serien *Typisk norsk* i 2004. Hegerberg har skrevet sangen «Ved rørende norske rett skrivnings regler» om denne problematikken. Sangen ble senere utgitt på EPen *Politimester Egil*.

I 2009 kom boka *AMO advarer: tunfisk biter i vann* på Frifant forlag, med AMO-overhode Terje Fredvik som redaktør. Denne boka samler eksempler på absurde særskrivingsfeil og andre språklige blemmer fra aviser, radio, fjernsyn og andre språkbrukere.

Referanser
----------

1. 1 2  Terje Fredvik. «Tunfisk biter i vann». *Språknytt 1/2010*. Språkrådet. Besøkt 24. februar 2020.
2. ↑  «Hjemmeside». Astronomer mot orddeling.
3. ↑  «Stjernekrig mot orddelinger». *Dagsavisen*, 22. januar 2000, side 26-27
4. 1 2  «Bare Egil om orddeling på Typisk Norsk». NRKs serie *Typisk norsk* (episode 6, første sesong), via YouTube. 5. mai 2004. Besøkt 24. februar 2020.
5. ↑  «AMO i media». Astronomer mot orddeling. 2004. Arkivert fra originalen 25. februar 2020. Besøkt 25. februar 2020.
6. ↑  «Når tunfisk biter i lamme lår». *Dagbladet*, 15. mai 2009, side 47.

Eksterne lenker
---------------

* AMOs offisielle hjemmeside
* AMOs facebook-gruppe
**Twelve Apostles**, også kjent som **Inner Circle** eller **The Squad**, var en kontraetterretnignsenhet i IRA, grunnlagt av Michael Collins under den irske uavhengighetskrig. Deres oppgave var å hindre britisk etterretning i å utføre sitt arbeid, noe som for det meste ble utført gjennom mord på britiske agenter og informanter. 

Et av hovedmålene var Cairo Gang, en gruppe britiske etterretningsoffiserer som for det meste hadde blitt rekruttert fra Kairo og Midtøsten. Gruppen ble hentet inn i 1920 av Henry Hughes Wilson, med det å eliminere Collins som sin hovedoppgave. Siden 1919 hadde det vært en dusør for Collins, død eller levende, på 10 000 pund, hvilket var en enorm sum, men ingen hadde lykkes i å ramme ham. Wilson gav dem blankofullmakt til å myrde medlemmer av Sinn Féin, selv om de ikke var involvert i væpnet kamp. Dette var ment å skulle tvinge frem lederne av IRA. 

Man har aldri formelt identifisert medlemmene av Twelve Apostles. Blant de man mener var medlemmer er:

* Frank Thornton
* Liam Tobin
* Joe Leonard
* Jim Slattery
* Bill Stapleton
* Pat McCrae
* Sean Doyle
* Gearoid O'Sullivan
* Charlie Dalton
* Paddy Daly
* Ben Barrett
* Mick O'Reilly
* Vincent Byrne
* Sean Healy
* Francis Healy
* James Conroy
* Mick McDonnell
* Tom Keogh
* Tom Cullen

Seán Lemass og Stephen Behan er også nevnt som mulige medlemmer på noe svakere grunnlag enn de andre i listen. Joe Dolan identifiserte seg selv som medlem i 1950-årene, uten at han hadde figurert på tidligere lister; det er derfor noe usikkert om dette stemmer. Det finnes ikke dokumentasjon på at noen av disse virkelig tilhørte gruppen. 

Den mest kjente operasjonen som ble utført av gruppen skjedde på morgenen 21. november 1920, kjent som Bloody Sunday. Fjorten britiske etterretningsagenter og informanter ble skutt på forskjellige steder i Dublin. Som hevn for dette skjøt Black and Tans mot publikum på en gælisk fotball-kamp på Croke Park; tolv sivile ble drept og 68 såret.
En **astronom** er en person som arbeider med astronomi.

En astronom undersøker stjerner, planeter og annet som finnes i verdensrommet. Målet kan være å oppdage nye himmellegemer. Mange amatører tar fram teleskopet om natten for å følge med på hva som skjer, og for kanskje å oppdage noe nytt der oppe som ingen har sett før. Andre undersøker bilder som er tatt med de større teleskopene og kan oppdage det samme. Et annet mål er å finne ut hvordan universet virker. En kan for eksempel undersøke sola for å finne ut hvordan stjerner fungerer eller regne på hvordan ting var da universet ble skapt. 

SolsystemetSolsystemet
Som astronom er du ofte engasjert innenfor forskning. Astronomer bruker mindre tid enn man skulle tro på å stirre på stjerner, da majoriteten av arbeidstimer går til analyse av data og observasjonsmateriale.

For å bli astronom kan man gå et studiespesialiserende utdanningsprogram for å få studiekompetanse (dette tar normalt tre år) slik at du kommer inn på høyere utdanninger. Du kan også gå medier og kommunikasjon og naturbruk for å oppnå generell studiekompetanse. En annen mulighet er å gå et yrkesfaglig utdanningsprogram og ta et ekstra år med påbygg. Fag som er viktige for en astronom er matematikk, fysikk og kjemi.

For å få jobb må man normalt ha fullført bachelor- og masterutdanning. For å drive med forskning må du i tillegg ta doktorgrad, som du kan oppnå ved å få en stipendiatstilling ved en høyere læringsinstitusjon.

Arbeidsoppgaver
---------------

* lete opp prosjekter, og søke om midler til å gjennomføre dem
* forske individuelt, eller med kolleger
* studere og lese seg opp på ulike emner innenfor faget
* reise på astronomikonferanser
* undervise studenter.

Astronomer bruker sofistikert og høyteknologisk verktøy i arbeidet med å samle informasjon, og analyserer informasjonen ved hjelp av avanserte dataprogram. Alle aspekter ved moderne astronomi ligger på et høyt teknisk nivå som astronomen må beherske. Astronomer som er tilknyttet en høyere læringsinstitusjon, må belage seg på å undervise studenter ved siden av arbeidet og publiseringen av ny forskning.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av astronom

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Lov om mekling og rettergang i sivile tvister** (**tvisteloven**) av 17. juni 2005 gir regler om rettergangsmåten i sivile saker (tvistemål). Loven erstattet tvistemålsloven fra 1915 og trådte i kraft 1. januar 2008.

Loven vektlegger en mer effektiv rettsprosess i domstolene[] og den har blant annet egne bestemmelser om saksbehandlingen av krav under kr. 125 000, såkalt småkravsprosess. Målet er at omfanget av og kostnadene med prosessen skal tilpasses verdien av tvistegjenstanden. Andre viktige hensyn er at prosessen skal være effektiv slik at partene raskt kan få en avgjørelse av saken og at dommeren i større grad enn før skal ha en aktiv styring i saksforberedelsene.

Loven bygger på en utredning fra Tvistelovutvalget (NOU 2001:32) som ble ledet av høyesterettsjustitiarius Tore Schei.

Litteratur
----------

* Jens Edvin A. Skoghøy *Tvisteløsning* 3. utgave 2017 ISBN 9788215028576
* Arnfinn Bårdsen, Dag Bugge Nordén, Christian Reusch, Tore Schei og Toril M. Øie *Tvisteloven, kommentarutgave, bind I* 2. utg. 2013 ISBN 9788215020303
* Arnfinn Bårdsen, Dag Bugge Nordén, Christian Reusch, Tore Schei og Toril M. Øie *Tvisteloven, kommentarutgave, bind II* 2. utg. 2013 ISBN 9788215022291

Eksterne lenker
---------------

* Lov om mekling og rettergang i sivile tvister (tvisteloven) – fra Lovdata
* NOU 2001:32 Rett på sak Arkivert 4. februar 2007 hos Wayback Machine. – fra Justisdepartementet
* Kronikk av justitiarius Tore Schei om ny tvistelov

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |