recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Norges Frikirkeråd** (NFR) var en interesseorganisasjon for norske kirkesamfunn utenfor Den norske kirke. 1. september 2006 fusjonerte det med Norges Kristne Råd, som også er det nye navnet man har samlet seg om.

Norges Frikirkeråd ble stiftet i 1902, da under navnet *Dissentertinget*.

Før fusjonen med Norges Kristne Råd hadde Frikirkerådet elleve medlemssamfunn og en observatør, og siste generalsekretær var Dag Nygård.

Norges Frikirkeråd var medlem av Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn.

**Medlemmer:**

* Det Norske Baptistsamfunn
* Den Evangelisk Lutherske Frikirke
* Vennenes Samfunn (Kvekersamfunnet)
* Pinsebevegelsen i Norge
* Metodistkirken i Norge
* Guds Menighet, Vegårshei
* Frelsesarmeen
* Det Norske Misjonsforbund
* De Frie Evangeliske Forsamlinger i Norge
* Oslo Kristne Senter
* Syvendedags Adventistsamfunnet

**Observatørstatus:**

* Det Evangelisk-Lutherske Kirkesamfunn

Se også
-------

* Norges Kristne Råd

Eksterne lenker
---------------

* Norges Frikirkeråds nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Norges Fjellstyresamband** (**NFS**) er en frivillig sammenslutning av fjellstyrer i Norge. Alle de 94 fjellstyrene har anledning til å være medlemmer. NFS finansierer sin virksomhet ved kontingenter fra fjellstyrene og et lovfestet tilskudd fra «grunneierfondet» etter fjelloven § 12.

NFS har som formål å være fjellstyrenes interesseorganisasjon, og bindeledd mellom de enkelte fjellstyrer og mellom fjellstyrene og de ulike myndighetene. Organisasjonen skal verne om fjellstyrenes interesser ved å ta opp til behandling og søke løst spørsmål som har felles interesse for fjellstyrene. I tillegg forestår styret i NFS, eller de styret utpeker, de årlige lønns- og tarifforhandlinger på vegne av de fjellstyrene som har organiserte ansatte.

NFS har fire ansatte og hovedkontor i Stortingsgaten 30 i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  NFS' vedtekter Arkivert 28. juni 2012 hos Wayback Machine. (PDF)
2. ↑  Kontaktinformasjon om NFS Arkivert 25. juni 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Ulf (Uffe) Stellan Albert Norinder** (født 19. mai 1934, død 14. november 1978 i Monte Carlo) var en svensk rikmann som kjørte internasjonale baneløp på 1950- og 1960-tallet.

Med Picko Troberg ble det niendeplass i det sicilianske Targa Florio 1964 i Norinders blå-gule Ferrari 250 GTO.
Norinder fikk tre pallplasseringer i de 35 løp han deltok i. Medregnet diverse langløp hadde han to seiere i 57 løp, som da han i 1961 vant det 12 timer lange løp for standardvogner på Skarpnäck med en 2-sylindret BMW 700. Han kjørte ofte med Joakim Bonnier (1930–72), Chris Amon, Picko Troberg, i biler som Maserati 200S, Porsche 356 Carrera, Porsche 718 RSK, Ferrari 250 GTO, Porsche 906, Lola T70 og McLaren M18.

Han var sønn av Arne Johnsson (1910–40) og Anna-Lisa Ahlgren (1909–66). Morens familie laget Ahlgrens biler, hvis form er inspirert av en Bugatti eid av faren, som med broren Axel Johnsson (1908–53) eide Kilafors bruk. Moren giftet seg i 1945 med juristen Carl-Robert Norinder (1909–90), hvis etternavn Ulf tok og ble kjent som da han med søsteren Birgitta arvet Kilafors Bruk etter at faren Arne døde i en flyulykke. Der lærte han seg racerkjøring (med gocart), blant annet sammen med den senere Formel 1-stjernen Ronnie Peterson (1944–78) som døde i Milano like før Norinder i Monte Carlo.

Ulf var gift 1960–65 med Jill Donahue, dattera til Tutta Rolf.

Referanser
----------

1. ↑  Ulf Norinder i driverdb.com.
2. ↑  Totte Wallin, *Ulf Norinder Racing och Ahlgrens bilar* fra en svensk blogg den 8. august 2011.
3. ↑  Georg Johansson, *Uffe* i det svenske bilbladet *Granturismo* den 14. august 2012, hentet fra targapedia.com
4. ↑  Fødsels- og dødsårene til Johnsson-brødrene er fra en slektsbeskrivelse til deres bestefar, riksdagsmannen Jon Johnsson (1837–1922).
5. ↑  Genom åren... Arkivert 30. juni 2016 hos Wayback Machine. fra Kilafors Herrgårds websider.
6. ↑  Jørgen Persson, *K-spaning langs Tidernas veg* i Vi bilagare 2. april 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Ulr Norinder Racing Driver, minneside
* A swedish documentary about Ulf Norinder the racing driver

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Portal: Alternativ behandling

**Soneterapi** er en alternativ behandlingsform basert på trykkpunkter i føtter og hender. Behandlingsmetoden har opphav i indianske tradisjoner og fra oldtidens Egypt, og ble tatt opp av den amerikanske legen William Fitzgerald på begynnelsen av 1900-tallet. I moderne tid er dette en av de mest utbredte former for alternativ behandling.

Idéen er at hele organismen finnes projisert i flere av organismens deler. Dette idégrunnlaget er felles for fotsoneterapi, håndsoneterapi, øreakupunktur og auriculomedisin, skalleakupunktur, neseakupunktur, nasal refleksterapi, irisdiagnostikk og en del andre alternative behandlingsmetoder.

Offisiell status i Norge
------------------------

I NOU 1998:21 «Alternativ medisin», som også er kjent som «Aarbakkeutvalgets innstilling», vurderes soneterapi. Konklusjonen som trekkes er at det er ingen kjente naturvitenskapelige forklaringsmodeller for effekten av soneterapi, samt at det ikke finnes studier som dokumenterer effekt. Det er ingen kjente alvorlige bivirkninger av behandlingsformen.

Referanser
----------

1. ↑  Hva sier forskningen om soneterapi? Arkivert 2013-11-02, hos Wayback Machine. forskning.no
2. ↑  Aarbakkeutvalgets innstilling (pdf-format, lastet ned 28. mai 2007)

Eksterne lenker
---------------

* Soneterapi – Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (NIFAB)
* Yrkesbeskrivelse av soneterapeut i Utdanning.no

### Utdanningslenker

Lenker til to skoler i Norge som underviser i soneterapi: 

* Tunsberg Medisinske Skole
* Institutt for helhetsmedisin

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon
 |
**Song Ci** (kinesisk: 宋慈; pinyin: *Sòng Cí*, født 1186 i fylket Jianyang i Fujian i Kina, død 1249) var en kinesisk rettsmedisiner under Songdynastiet. Han forfattet det banebrytende verket *Samling av tilfeller av urett korrigert* (*Xi Yuan Ji Lu*). 

Song Ci var dommer i kinesiske høyesteretter i flere embedsperioder. Mens han gjorde dommertjeneste ved en kriminalrett i provinsen Hunan, foretok Song Ci personlig åstedsgranskninger som undersøkelsesdommer etter mord og overfall. Han satte sammen historiske tilfeller med sine egne erfaringer og la dem frem i verket *Xi Yuan Ji Lu*, i den hensikt å elevere sakkunnskapen i rettssystemet så man kunne unnvike justismord. Verket fikk stor gjennomslagdskraft. Det er senere blitt oversatt til en rekke vestlige språk.

Referanser
----------

1. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jo20221150821, besøkt 23. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   baike.baidu.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 141050551, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
**Provinsen Sondrio** (it. *Provincia di Sondrio*) er en provins i regionen Lombardia i det nordre Italia. Sondrio er provinsens største by og hovedstad. 

Det var 176 856 innbyggere ved folketellingen i 2001.

Geografi
--------

Provinsen Sondrio grenser:

* i nord mot Sveits (kantonen Graubünden),
* i øst mot provinsen Brescia og Trentino-Syd-Tirol (provinsene Trento og Syd-Tirol),
* i syd mot provinsen Bergamo og
* i vest mot provinsene Lecco og Como.

Provinsen Sondrio består av to dalfører, som møtes i Comosjøen. Den største delen av provinsen utgjøres av Valtellina, som strekker seg øst-, nordøst- og til slutt nordover mot Umbrailpasset. Valchiavenna strekker seg nordover til Splügenpasset. Begge dalene er innrammet av høye fjellkjeder: Valtellina av Bergamo-Alpene (opptil 3052 moh.) i syd, Sobretta (3296 moh.) og Ortler-Alpene (3905 moh.) i øst samt Bernina- (4049 moh.) og Livigno-Alpene (3439 moh.) i nord/vest; Valchiavenna av Platta-Alpene i øst og Adulagruppa i vest.

Administrativ inndeling
-----------------------

Provinsen er delt i fem distrikter:

* Valchiavenna
* Valtellina di Morbegno
* Valtellina di Sondrio
* Valtellina di Tirano
* Alta Valtellina

Historie
--------

I den tidligere middelalderen ble Valtellina og Valchiavenna tildelt biskopen av Como, selv om også biskopen av Chur og hans fogder, herrene av Matsch, gjorde krav på deler av området. 1348 tilfalt dalene hertugdømmet Milano.

1512 erobret Graubünden dalene og gjorde dem til *Untertanenlande* (vasallstater). Valchiavenna (tysk *Kleven*) og den øverste delen av Valtellina (Bormio, tysk *Worms*) hadde imidlertid en stor grad av selvstyre. 1797 ble dalene innlemmet i Den cisalpinske republikk, og delte dennes videre skjebne, dvs. kom 1815 til Lombardia-Venetia, og 1861 til Italia.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Province of Sondrio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Province of Sondrio – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Provinser og storbyområder i Lombardia |
| --- |
| Lombardias flagg | Bergamo **·** Brescia **·** Como **·** Cremona **·** Lecco **·** Lodi **·** Mantova **·** **Milano** **·** Monza og Brianza **·** Pavia **·** Sondrio **·** Varese | Italias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Gateshead** er en by i grevskapet Tyne and Wear i England. Byen er administrasjonssenteret i distriktet av samme navn. Den var en del av grevskapet Durham før opprettelsen av Tyne and Wear i 1974. Byen ligger på den sørlige bredden av elven Tune og på motsatt side av Newcastle upon Tyne. Gateshead har i stor grad har vokst sammen med Newcastle, og blir ofte regnet som en bydel, selv om den fortsatt har selvstendig bystatus. Tyne and Wear Metro forbinder byene, som også er knyttet sammen med sju bruer over Tyne, inkludert den svingbare gang- og sykkelbroen Gateshead Millennium Bridge. Millenniumbroen har vunnet en rekke priser og ble avbildet på frimerke og den britiske et pund-mynten i 2007. Byen er kjent for sin nyskapende arkitektur, inkludert konserthuset Sage Gateshead, skulpturinstallasjonen Angel of the North og kunstmuseet for samtidskunst, Baltic Centre. I henhold til folketellingen i 2011 har Gateshead en befolkning på 66 382 innbyggere. mens distriktet som sådan (*built-up area*) har en befolkning på 120 046 innbyggere.

Etymologi
---------

Gateshead er første gang omtalt i latinsk oversettelse på 700-tallet i Bedas historieverk *Historia ecclesiastica gentis Anglorum* («Anglernes kirkes historie») som *ad caput caprae*, «ved geitens hode». Denne tolkningen er i samsvar med senere engelske vitnemål på navnet, blant dem *Gatesheued* fra rundt 1190, bokstavelig «geitens hode», men i kontekst av stedsnavn har det betydningen «odde eller høyde benyttet av (ville) geiter».

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Encyclopædia Britannica*, Encyclopædia Britannica Online-ID place/Gateshead-England, Wikidata Q5375741,
2. ↑  «Gateshead Millennium Bridge» Arkivert 31. januar 2016 hos Wayback Machine. *Gateshead Council*
3. ↑  «Gateshead», UK Census Data; bestående av valgkretsene Bridges, Pelaw & Heworth, Dunston & Teams, Felling, Lobley Hill & Bensham, Deckham & Saltwell
4. ↑  «Gateshead (Tyne and Wear), Built-up Area», *City Population*
5. ↑  Fox, Bethany (2007): «The P-Celtic Place-Names of North-East England and South-East Scotland» i: *The Heroic Age*, **10**, A Journal of Early Medieval Northwestern Europe. *Appendix*

Eksterne lenker
---------------

* (en-GB) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gateshead – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Gateshead hos Wikivoyage

* Gateshead Council, lokalmyndighetene
* Gateshead Heritage @ St Mary's, senter for kulturarven
* Saltwell Park Community Portal Gateshead, samfunnsportal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
HMS «Visby»
**Etterretningsoperasjonen i Stockholms skjærgård 2014** var en militær operasjon som fant sted i Stockholms skjærgård i midten av oktober 2014. Försvarsmakten kategoriserte den som en etterretningsoperasjon som «syftar till att kunna bekräfta främmande undervattensverksamhet».

Avdelinger fra Fjärde sjöstridsflottiljen, Amfibieregementet, Helikopterflottiljen og Hemvärnet deltok. Operasjonen ble igangsatt etter en observasjon fra en privatperson som Försvarsmakten beskrev som en troverdig kilde. Försvarsmakten presenterte et fotografi av et ukjent objekt som ble satt i forbindelse med operasjonen. Innledningsvis var letingen konsentrert til Kanholmsfjärden, og senere flyttet sydover til Nämdöfjärden og Jungfrufjärden. Operasjonen ble avsluttet 24. oktober og antas å ha kostet cirka 20 millioner svenske kroner.

Referanser
----------

1. ↑  «Försvaret utökar operationen i Stockholms skärgård», Sveriges Radio, 18. oktober 2014.
2. ↑  «Försvaret har fått in två nya observationer», *Expressen*, 21. oktober 2014.
3. ↑  «Underrättelseoperationen fortsätter», Försvarsmakten, 21. oktober 2014.
4. ↑  «Försvarsmakten konstaterar trolig undervattensverksamhet», Försvarsmakten, 19. oktober 2014.
5. ↑  «Försvarsmakten avbryter underrättelseoperation i Stockholm», Försvarsmakten, 24. oktober 2014.
6. ↑  «Underrättelseoperationen avslutad», Försvarsmakten, 24. oktober 2014.
***Etterlyst*** er et norsk direktesendt TV-program om kriminalitet som gikk på TV3 fra 1998 til 2000, og igjen fra 2007 til 2008. Programmet ble de første årene ledet av Per Henrik Stenstrøm (mens tidligere Robinson-deltaker, Ann-Iren Haugen Utne, ble med-programleder fra 2000). I 2007 gjenoppsto serien på Viasat 4 med Kjetil Johnsen som programleder og den tidligere politimannen Finn Abrahamsen som programmedarbeider.

Premieren ble sett av 141 000.

Om serien
---------

*Etterlyst* er et program der seerne kan hjelpe politiet med å løse uløste kriminalsaker. Gjennom rekonstruksjon av forsvinninger og kriminalsaker, det være seg ran, fysiske overgrep, innbrudd, mord, svindel, kidnapping eller andre forhold, blir seere som sitter inne med opplysninger om sakene oppfordret til å ringe inn sine tips til politiet under sendingen.

Tjenestefolk fra både politiet og Kripos tar imot tips under direktesendingen og håpet er at programmet kan gi etterforskerne nye spor i saken. Politistudenter sitter i bakgrunnen og tar imot tips fra publikum.

Andre versjoner
---------------

En svensk og en dansk versjon av programmet har gått på TV3 Sverige og TV3 Danmark. Programmet har gått på TV3 siden 1990, men da i svensk utgave. Først i 1998 kom det en norsk versjon. Programmet kan minne litt om TV 2-seiren Sporløst som går ut på noe av det samme.

Referanser
----------

1. ↑  ««Etterlyst» tilbake på ny tv-kanal - Politiets Fellesforbund». *pf.no*. Arkivert fra originalen 7. august 2016. Besøkt 1. august 2016.
2. ↑  VG - TV-toppen (08.09.1998)
**Drønbreen** er en 12 km² stor isbre på Spitsbergen, Svalbard, mellom Longyearbyen og Svea, i Nordenskiöld Land. Dette er den fjerde største breen i Nordenskiöld Land, bare overgått av Fridtjovbreen, Grønfjordbreen og Slakbreen. Breens sørligste kant ligger innenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark.

Den er en ca. 10 km lang bre og går øst for Møysalbreen og Rugaasfonna (Kokbreen) – fra de østre utløperne av Drøntoppen (1022 m) og Steintaket (1020 m) i sørvest, og langs vestveggen av Fleksurfjellet (728 m). Breen går rett nordover til øverst i Adventdalen hvor den sammen med den parallelle Skoltbreen har lagt foran seg et belte av morenemateriale, om lag 1 km bredt. I sør starter umiddelbart Bergmesterbreen og Rugaasfonna, som renner hver sin vei mot Reindalen. 

Drønbreen har to sidebreer – Lofthusbreen fra vest langt oppe ved Drøntoppen, og Fleksurbreen fra øst som forbindes til Drømbreen bare med sin fremre morenerygg.

Drønbreen er oppkalt etter drønnet fra smelteelva under isen.

Referanser
----------

1. ↑  Drønbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Hør fortolkning av melodien.
Runeteksten i Skånske lov.
«**Drømte mig en drøm i nat**» har vært regnet som den eldst bevarte danske folkevisen, ut fra funnet av linjene gjengitt i runehåndskriftet Skånske lov fra rundt år 1300, da Skåne var dansk område. Linjene er nok heller hentet fra et lyrisk dikt.

> 
> *Drømde mik en drøm i nat, um silki ok ærlik pæl*
> 
> 
> 

Linjene er nedskrevet helt på slutten av runemanuskriptet *Codex Runicus* som gjengir Skånske lov. Betydningen av ordene *ærlik pæl* har vært omdiskutert, men den enkleste forklaringen er vel at det betyr en slags pelsjakke.

Tonene ble i en årrekke brukt som pausesignal i Danmarks Radio.

Referanser
----------

1. ↑  Knud Togeby: «Europeisk litteratur», *Verdens litteraturhistorie* bind 1 (s. 551), Bokklubben Nye Bøker, ISBN 82-574-0062-9
2. ↑  DRs pausesignal

Eksterne lenker
---------------

* (en) Drømte mig en drøm i nat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Den Arnamagnæanske Samling i København

Portal: Danmark
***Go Straight*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av William Worthington.

Handling
--------

Når pastor Keith Rollins kommer til et lite samfunn i Kentucky, oppdager han at lovløse og politiske elementer er kraftig imot ham og de truer hans posisjon i menigheten sin. Hans eneste støttespillere er husholdersken hans og Hope, datteren til Hellfire Gibbs, en korrupt evangelist som står i forbund med politikeren Jim Boyd. Hope advarer Keith om et komplott mot ham, og han slår faren hennes i en slåsskamp etter at han fornærmer henne.

Senere blir Keith lokket hjem til henne av en fiktiv beskjed, og blir arrestert der for å forhindre at han deltar på et møte for å svare på Boyds utfordring. I mellomtiden forsøker Hope å overbevise Buck Stevens om Keiths uskyld, og de hjelper ham med å komme seg unna. Han kommer deretter tilbake for å avsløre de korrupte politikerne i området, og vinne kjærligheten til Hope.

Skuespillere
------------

* Frank Mayo som Reverend Keith Rollins
* Cora Drew som Conners
* Harry Carter som Hellfire Gibbs
* Lillian Rich som Hope Gibbs
* George F. Marion som Jim Boyd
* Lassie Young som Laura Boyd
* Charles Brinley som Buck Stevens

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 22. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Go Straight* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Mathias Andreas Boye** (1796–1872) var en norsk politiker, redaktør, skole- og embedsmann.

Han var sønn av skolemannen Engelbreth Boye og Dorothea Sophie Styhr. Blant søsknene hans var prestene Peter Christian Boye og Casper Johannes Boye. Faren kom fra København og var rektor ved latinskolen på Kongsberg, der Mathias Andreas ble født, og senere ved katedralskolen i Trondheim.

M.A. Boye gikk katedralskolen i Trondheim og studerte så i København. Han ble adjunkt ved Drammens lærde skole i 1817 og overlærer i 1819. I 1825 ble han konstituert som rektor ved Kristiansand katedralskole, med løfte om fast ansettelse så snart han tok embedseksamen. Boye tok aldri eksamen, men ble sittende som rektor frem til 1849.

Boye var mer interessert i politikk enn i skolen, og han satt som redaktør i byens avis *Kristiansands Stiftsavis og Adressekontors-Efterretninger* fra 1827 til 1836, varamann på Stortinget for avdøde Anders Corneliussen i 1833 og ordfører i Kristiansand fra 1838 til 1839.

I 1849 ble han tollkasserer i Kristiansund, og i 1858 gikk han over til samme stilling i Larvik.

Boye var stortingsmann for Kristiansund fra 1857 til 1858 og satt i Lagtinget og Stortingets tollkomité.

Boye ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1868.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 118[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet: 1814–1914*. 1. Kristiania. s. 118.
3. ↑  Erichsen, A.E. (1952). «Det 19. hundreåret». I Erichsen, A.E. Øverås, Asbjørn og Due, Johan. *Trondheim katedralskoles historie 1152–1952*. Trondheim: F. Bruns Bokhandels Forlag. s. 279–289. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
4. ↑  Seland, Johannes (1975). *Med Fædrelandsvennen i hundre år 1875–1975*. Kristiansand. s. 31–32.
5. ↑  *Den kongelige norske Sankt Olavs orden 1847–1947*, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen (1947). Oslo: Grøndahl & Søns Forlag. s. 188.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**Fregattskvadronen** er en avdeling i Marinen, og består av fire fregatter i Fridtjof Nansen-klassen.

Fregattene er såkalte multirollefartøy. Det vil si at de har sensorer og våpen til å bekjempe trusler både i luften, på overflaten og under vann. I tillegg vil fartøyene bli utrustet med helikopter for krigføring mot undervannsbåter og overflatefartøy. 

Det at fregattene er multirollefartøy, samt at de kan operere som kommandoplattform, gjør fartøyene til fleksible enheter med potensial for å delta i operasjoner både nasjonalt og internasjonalt.

I fredstid har fregattene en viktig rolle i å overvåke og opprettholde suveren­itet i de vidstrakte havområdene Norge kontrollerer. Fregattene er også plattformer for katastrofehåndtering og redningsoperasjoner og er blant annet utstyrt med minisykehus.

I en krigssituasjon er beskyttelsen av for­syningslinjene Nansen-klassens viktigste oppgave. De nye fregattene er med sine varierte egenskaper godt egnet til å delta i en multinasjonal styrke i regi av Nato eller FN.

Referanser
----------

1. ↑  «Marinen». *Forsvaret*. Besøkt 26. juni 2022.
**Hans Jørgen Garde** (1939–1996) var en dansk sjøoffiser som tjenestegjorde som Danmarks forsvarssjef.

Garde ble student fra Aarhus Katedralskole i 1957. Garde ble løytnant i Søværnet i 1961 og gjorde deretter både tjeneste på sjøen og på land. Han underviste på Aarhus Universitet og Københavns Universitet og gjennomførte stabskurs i Storbritannia og USA. Som den første utlending mottok han gullmedaljen fra United States Naval Institute for en prisoppgave.

Hans Jørgen Garde var sjef for Søværnets Operative Kommando 1988–1989 og sjef for Forsvarsstaben 1989–1995. 1. april 1996 ble han utnevnt til forsvarssjef, men nådde kun fire måneder på posten. Han, ektefellen Anna Garde og syv andre ombordværende omkom da det Gulfstream III-fly de var om bord på styrtet inn i et fjell under innflyvningen til Vágar Lufthavn på Færøyene.

Garde og ektefellen er bisatt på Holmens Kirkegård i København. Christian Hvidt overtok rollen som forsvarssjef etter Garde.

Referanser
----------

1. ↑   gravsted.dk ID hansjoergengarde, besøkt 30. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Holmens Kirkegård». Holmens Kirke.
3. ↑  «General med meninger». Aarhus Stiftstidende. 15. juli 2012.

Litteratur
----------

* *Ved forenede kræfter* **(dansk)** (første utg.). Forsvarskommandoen. 2000. s. 285. ISBN 87-988033-0-1. Wikidata Q99481369.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Hans Karl von Winterfeldt** (født 4. april 1707 i Vanselow i Pommern, død 8. september 1757 i Görlitz) var en prøyssisk general, arveherre til flere gods og nær venn av kong Fredrik den store.

Liv
---

Winterfeldt trådte i 1723 inn i sin onkels prøyssiske arméregiment. I 1740 ble han, som Fredrik den stores nærmeste fortrolige, utnevnt til gesandt til St. Petersburg. Her klarte han å forhindre Østerrikes planer om å slutte en militærallianse med Russland.

Winterfeldts grav på Invalidenfriedhof i Berlin
Ved utbruddet av de schlesiske kriger reiste han tilbake til Preussen og deltok i 1741 i stormen på Glogau (8. mars), slaget ved Mollwitz (10. april) og overfallet på Rothschloß (22. juni) i Schlesien. Kort tid etter ble han befordret til oberst.

Winterfeldt deltok i 1742 under slaget ved Chotusitz og i 1745 i slaget ved Hohenfriedeberg (4. juni), Landeshut og slaget ved Hennersdorf (23. november).

Etter krigen var Winterfeldt med i den engere krets rundt kongen og ble hans generaladjutant. Kongen sendte ham til London for å fremforhandle Westminster-konvensjonen med England. I praksis hadde Winterfeldt rollen som kongens generalstabssjef og var dermed en historisk forløper for denne funksjonen som senere ble innført i den prøyssiske arméen.

I 1756 ble han av kongen tildelt Den sorte ørns orden. Samme år ble han utnevnt til kommandant for festningen Kolberg og guvernør i Kolberg, samt befordret til generalløytnant.

Winterfeldt deltok i slaget i Praha 6. mai 1757, hvor han kommanderte vestre flankes infanteri. Da han slo østerrikerne tilbake i slaget ved Moys ble han alvorlig såret og døde dagen etter av skadene.

Han er begravet på Invalidenfriedhof i Berlin. Winterfeldtplatz i Berlin er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Kauperts Straßenführer durch Berlin, berlin.kauperts.de, besøkt 22. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7   Allgemeine Deutsche Biographie[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   winterfeldfamilie.de[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Engelmann, Joachim / Dorn, Günter: *Friedrich der Große und seine Generale*, Friedberg 1988.
* Paulig, F. R.: *Geschichte des Siebenjährigen Krieges. Ein Beitrag zur deutschen Geschichte der Jahre 1740 – 1763*, Starnberg 1988 (Nachdr. d. Ausg. Frankfurt/Oder 1878).
* Rohdich, Walther: *Friedrich Faszination. 200 Tage aus seinem Leben*, Friedberg 1986 (Kapitel: Hans Carl von Winterfeldt).
* Schnitter, Helmut: *Hans Karl von Winterfeldt – "Generalstabschef" des Königs"*, in: Ders. (red.): *Gestalten um Friedrich den Großen. Biographische Skizzen*, Bd. 2, Reutlingen 1993, S. 6-16.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Karl von Winterfeldt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Hans Jürgen Kallmann** (født 20. mai 1908 i Wollstein, Provinsen Posen, død 6. mars 1991 i Pullach im Isartal) var en tysk maler.

Kallmann vokste opp i Halle an der Saale, men bodde som kunstner i Berlin fra 1930 til 1944. Han ble erklært som entartet av naziregimet med maleforbud i 1937. To av hans bilder er listet opp som beslaglagt.
I 1949 fikk han tilbud om ansettelse ved universitetet i Caracas, Venezuela som professor i akt- og portrettmaleri. Han ble der i 3 år.

I 1952 kom han tilbake til Tyskland, og slo seg ned i Pullach nær München hvor han ble livet ut.

I midten av 1950-tallet slo han gjennom som portrettmaler, med flere kjente personligheter innen vitenskap, kultur og politikk på kundelisten. (Eksempelvis: Konrad Adenauer og Bertolt Brecht).

Hans foretrukne malemetoder var oljemaleri – og en spesiell blanding av tempera og pastell. Oppskriften var og forble hans hemmelighet. I tegning brukte han tegnekull, pastellkritt og fra 1950-årene en spesiell lysekte filtpenn.

Hans inspirasjonskilder var de tyske impresjonistene Max Slevogt og Max Liebermann, men med trekk også fra ekspresjonismen. Etterhvert utviklet han sin egen stil, som var nær til naturens former, men med ekspresjonistiske trekk. (Man kan si at han malte det han så, etter at det var bearbeidet kunstnerisk.

I 1992 åpnet en stiftelse Kallmann-Museum i Ismaning nær München, der hans livsverk nå befinner seg.
Han ble også tildelt den bayerske fortjenestemedalje.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Hans Jürgen Kallmann, Munzinger IBA 00000017159, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Beslagene:

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Hans Jürgen Kallmann i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN **·** Munzinger (iba)
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Kaï** (FCI #317) er en japansk hunderase med urhundpreg. Det er en mellomstor spisshund som opprinnelig ble avlet som jakthund på villsvin og hjortedyr. Rasen er også kjent som **tigerhund** og **torahund**. Den ble erklært å være en nasjonalskatt i Japan i 1934.

Opprinnelse og alder
--------------------

Kaï er en gammel og sjelden hunderase som stammer fra Yamanashi-prefekturet på øya Honshu i Japan, der den opprinnelig blant annet ble benyttet som jakthund på villsvin og hjortedyr. Man trodde lenge at denne hunden var for primitiv til å kunne utgjøre en god familiehund, men denne oppfatningen har endret seg. I hjemlandet ble den først anerkjent i 1934, mens American Kennel Club først anerkjente den så sent som i 1996.

I hjemlandet skal det finnes to typer av denne hunden. En smalere som helst benyttes til hjortejakt, og en noe tyngre som helst har vært benyttet til bjørnejakt.

Utseende, anatomi og fysikk
---------------------------

Kaï skiller seg fra andre japanske spisshunder, gjennom å ha en noe mer kileformet og smalere skalle, som har tydelig markert stopp. Den er ellers massivt bygd og har balanserte proporsjoner og lette, smidige bevegelser. Kroppen har markerte skuldre og dyb brystkasse. Halsen er tykk, muskuløs og kraftfull. Buklijen er godt opptrukket og lendet bredt og muskuløst. Ryggen er rett og kort. Meget muskuløse bein og kraftig benstamme. Halen er høyt ansatt, tykk og bæres tett ringlet eller bøyd i en bue over ryggen.

Pelsen er kort, tett, stiv og rett. Lenger på halen. Underullen er tett og myk. Fargen er sort bridle (Kuro-Tora), rød brindle (Aka-Tora) eller rød-sort brindle (Chu-Tora). Valpene fødes ensfarget, og det karakteristiske tigermønsteret kommer fram etter hvert som de blir eldre, kanskje ikke før i seksmåneders-alderen. Det sies at noen hunder ikke er fullt utfarget før i femårsalderen.

Hannene måler normalt ca. 50–56 cm i skulderhøyde og veier gjerne 18–25 kg. Tispene måler normalt ca. 46–50 cm i skulderhøyde og veier gjerne 13,5–20 kg.

Bruksområde
-----------

Kaï er en utpreget jakthund for storvilt, som også har en rekke andre egenskaper som både brukshund og familiehund. Den er energisk og meget utholdende.

Lynne og væremåte
-----------------

Kaï skal være en utmerket familiehund, som er spesielt varsom omkring barn og stort sett er dominant ovenfor andre hunder. Man må imidlertid påregne rikelig med mosjon for at denne hunden skal trives.

Annet
-----

De japanske spisshundene av urhundtype regnes som sunne. Pelsen minner om polarhundenes og er nærmest «selvrensende». Den krever imidlertid systematisk stell i røyteperiodene, når underulla slipper. Disse hundene er typisk også svært nøye med egen hygiene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kai Inu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Japanske hunderaser |
| --- |
| Akita **·** Hokkaido **·** Japanese chin **·** Japansk spisshund **·** Japansk terrier **·** Kaï **·** Kishu **·** Shiba **·** Shikoku **·** Tosa | Japans flagg |
Gates of Lodore - porten til Lodore Canyon - Green River - Dinosaur National Monument

**Gates of Lodore** (eller **Lodore Gate**) er den spektakulære begynnelsen av *Canyon of Lodore*, en canyon dannet av Green River i det nordvestre Colorado i USA. Navnet **Gates of Lodore** er blitt synonymt med selve canyonen og elvestrekningen, slik at de to navn benyttes om hverandre. 

Canyonen begynner idet Green River forlater Browns Park og skjærer gjennom Uinta Mountains og bukter seg 18 *miles* til dens sluttpunkt ved Echo Park, der elvene Green og Yampa møtes.

Den ble gitt sitt navn av Powell-ekspedisjonen etter det engelske diktet *Cataract of Lodore*. Det befinner seg i Dinosaur National Monument.

Referanser
----------

1. ↑  Belknap's Dinosaur River Guide - 1974 - p. 30
2. ↑  RiverMaps Guide to the Green and Yampa Rivers in Dinosaur National Monument - 2009 Whitis & Vinson - Map 1 - Map 4
3. ↑  Dawson, John Frank. *Place names in Colorado: why 700 communities were so named, 150 of Spanish or Indian origin*. Denver, CO: The J. Frank Dawson Publishing Co. s. 30. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 7. september 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Yoav** (født Yoav Sadan den 15. oktober 1979 i Tel Aviv, Israel) er en israelsk sanger og låtskriver, oppvokst i Sør-Afrika. Hans debutalbum *Charmed And Strange* kom ut i 2008. Yoavs musikk består av kun stemme og akustisk gitar, som han bruker for å skape elektronika-rytmer med hendene. Han har også sluppet to singler, "Club Thing" og "Beautiful Lie". Den første hadde en viss suksess på listene rundt om i Europa. Sangen "Adore Adore" var også med i "Redwood", en episode av The Mentalist.

Faren hans var en jødisk arkitekt som overlevde 2. verdenskrig i sitt hjemland Romania, før han flyttet til Israel (der Yoav ble født), og siden videre til Sør-Afrika, med Yoavs mor, som er operasangerinne.

Etter at han gav ut det kritikerroste debutalbumet *Charmed And Strange* (2008) har Yoav vært på turné med utsolgte headlinerkonserter i Canada, USA og Europa. Under Tori Amos-turnéen i Nord-Amerika solgte Yoav nesten 9000 cd-er etter konsertene, på bare 3 måneder. Han har vært ukens artist på iTunes Canada, og hatt en nr. 1-sang i Russland. Der mottok han også en utmerkelse – RAMP-prisen (Rock Alternative Music Prize) for sin musikk. I løpet av ett døgn, etter en eneste opptreden i radio i Danmark, klatret *Charmed And Strange* til nr. 1 på iTunes-listen der.

Diskografi
----------

### Album

* *Charmed & Strange* (2008)

***Track listing:***  

1. Adore Adore – 5:36
2. Club Thing – 4:24
3. Live – 4:10
4. One by One – 3:47
5. There Is Nobody – 3:56
6. Wake Up – 3:21
7. Beautiful Lie – 5:10
8. Angel and the Animal – 5:06
9. Sometimes... – 4:49
10. Yeah, The End – 3:27
11. Where Is My Mind – 3:25 (Pixies Cover)
12. Wasteland Waltz *(UK Bonus Track)*

* *A Foolproof Escape Plan* (2010)

***Track listing:***  

1. Greed – 4:36
2. Moonbike – 3:41
3. Safety in Numbers – 3:38
4. Yellowbrite Smile – 3:49
5. Spidersong – 4:00
6. Little Black Box – 3:52
7. Easy Chair – 5:03
8. Anonymous – 4:15
9. 6/8 Dream – 3:53
10. We All Are Dancing – 4:06

### Singler

* "Club Thing" (2008) - #18 DK
* "Beautiful Lie" (2008)

There Is Nobody (feat. Ariane Moffatt) [Live in Montreal] – Single (2008)

* "Adore Adore "(2008)

* "Yellowbrite Smile "(2010)

Turné
-----

Yoav varmet opp for Tori Amos på hennes 93 konserter i American Doll Posse-turnéen i 2007.

Charmed & Strange – Verdensturné i 2008-2009

A Foolproof Escape Plan – Verdensturné i 2010

Yoav varmet opp for Imogen Heap på hennes Ellipse-turné i Johannesburg, Sør-Afrika, i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  One Man Band – Haaretz – Israel News
2. ↑  Spotting new talent
3. ↑  «Yoav biografi». Besøkt 13. mars 2008.
4. ↑  «Yoav Sadan: Pop hits on tap». London: independent.co.uk. 14. april 2008. Besøkt 15. mai 2008.
5. ↑  Top40-charts.com

Eksterne lenker
---------------

* Yoavs offisielle hjemmeside
* Yoavs MySpace-side
* Yoavs Facebook-side
* Yoavs russiske fan-klubb Arkivert 10. mai 2019 hos Wayback Machine.
* Yoavs album: Anmeldelse av Charmed & Strange

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Gangar** er betegnelsen på en norsk folkedans i todelt takt. Navnet er avledet av ordene «gå» og «gange».

Gangar er en pardans som en gang var vidt utbredt, men nå bare er kjent som folkedans fra Telemark og Setesdal. Dansen deles i to undertyper, gangar i 2/4-takt, og gangar i 6/8-takt.

Tempoet er som oftest ganske rolig, men skifter noe etter lynnet i slåtten, eller distriktet. En gangar fra Bø i Telemark regnes dermed som langsom, mens en gangar fra Setesdal gjerne holder et langt høyere tempo. Gangaren danses mest i Telemark og Setesdal, i Numedal, og i Valdres der dansen gjerne kalles «bonde».

Man regner med at 6/8-gangaren er en av de eldste formtypene i landet. 2/4-gangaren er noe yngre, og har slektskap med barokk-former som allemande.

Lausdans eller hallinger overlapper ofte gangaren, og slåttene brukes en del om hverandre. Gangarmaterialet utgjør tre av sju bind i hardingfeleverket.

Gangar er ellers kjent fra Gustav Wentzels maleri *Søndagskveld* som ofte kalles *Dans i Setesdal* og henger på Nasjonalgalleriet. I 1891 besøkte Wentzel Setesdal og oppdaget danseplassen ved Otra der ungdommen møttes på helgedagskveldene. I starten likte de ikke denne fremmede tilskueren, men da han satte opp staffeliet, meldte de seg straks som modeller. Da maleriet ble utstilt i Oslo, skrev den danske professoren Julius Lange (1838-96) at det hadde «et eget mystisk alvor som harmoniserer så godt med den nesten antikke høytidelighet i følelsen hvormed de danske pikers og karers kjede beveger seg.»

Referanser
----------

1. ↑  «gangar» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 21. januar 2022 fra
2. ↑  «Gangar», *Allkunne*
3. ↑  Gustav Wentzel: *Dans i Setesdal* Nasjonalgalleriet
4. ↑  Tandrup, Leo: «Julius Lange» i *Dansk Biografisk Leksikon* på lex.dk. Hentet 21. januar 2022 fra
5. ↑  Svein Hovet: *Fotefar i Setesdal* (s. 96), Trondheim 1981 ISBN 82-523-0272-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Are Saastad** (født 1959) er en norsk tidligere psykiatrisk hjelpepleier og likestillingsaktivist. Han ble kjent i forbindelse med Saastad-saken i 2010/2011, da han tapte sin rettssak mot Oslo universitetssykehus i to rettsinstanser etter at sykehuset avsluttet hans arbeidsforhold, og utga en bok om saken.

Han har ettårig hjelpepleierutdannelse fra Gaustad sykehus fra 1977 og har senere tatt grunnfag i humaniora ved Universitetet i Oslo.

Han jobbet som psykiatrisk hjelpepleier og lokal tillitsvalgt i Fagforbundet ved Gaustad sykehus fra 1977, og senere ved Aker sykehus. Han markerte seg som fagforeningstillitsvalgt som skarp kritiker av sykehusfusjonen og av ledelsen ved Oslo universitetssykehus og sentralledelsen i Fagforbundet. Etter at hans arbeidsforhold på Aker sykehus ble avsluttet mot hans vilje av nyfusjonerte Oslo universitetssykehus i 2010 gikk han til sak for å beholde stillingen, men tapte i Oslo tingrett. Fagforbundet ønsket ikke å støtte søksmålet, og uttalte at dommen mot Saastad «bygger i stor grad på de samme vurderinger Fagforbundet Oslo gjorde da vi konkluderte at det ikke var grunnlag [for] å reise sak mot Oslo Universitetssykehus». Saastad anklaget Fagforbundet for å undergrave ham. Han utgav boken *Feil medisin: Historien om Norges største sykehusskandale* (Kagge forlag) i 2013, som var sterkt kritisk til ledelsen ved Oslo universitetssykehus, andre ledere i helsevesenet, Fagforbundets ledelse og regjeringens sykehuspolitikk. Saastad har siden 2012 vært daglig leder i likestillingssenteret Reform ressurssenter for menn. 

I 2022 utga han boken *Usynlige menn. Et nytt perspektiv på norsk likestilling* (Dinamo forlag). Are Saastad ble i samme år oppnevnt til å sitte i det regjeringsoppnevnte Mannsutvalget.

Referanser
----------

1. ↑   no.wikipedia.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. april 2016. Besøkt 7. april 2016.
3. ↑
4. ↑
**Boller** er en herregård og vannborg på sydsiden av Horsens Fjord i Jylland. Den består av et firefløyet anlegg bygget på et stort rektangulært vollanlegg omgitt av brede vollgraver.

Historie
--------

Gården nevnes første gang i skriftlige kilder i 1350, og i de følgende år kom den i eie hos Danmarks mest innflytelsesrike slekter. Rikets marsk Holger Rosenkrantz (1517–1575), gjorde den til setegård i 1548, og fra hans tid stammer den nordre fløyen av borgen. Rosenkrantz enke, Karen Gyldenstjerne, fortsatte byggingen etter mannens død, mens sønnen Otte Christoffer Rosenkrantz (1569–1621), satte seg i så stor gjeld, at han måtte selge Boller til Ellen Marsvin.

Da ekteskapet med Ellen Marsvins datter, Kirsten Munk og kong Christian IV begynte å slå sprekker, ble hun forvist fra København til Boller. I den forbindelse ble Ellen Marsvin tvunget ut, og hun ribbet slottet for alt som kunne tas med, og hun etterlot en ruin som datteren kunne flytte inn i. I 1658 døde Kirsten, og Boller lå i flere år i hennes dødsbo.

I 1672 overtok Mogens Friis gården, og den ble knyttet til grevskapet Frijsenborg. I 1759 moderniserte lensgreve Christian Friis Boller bl.a. den søndre og vestre fløyen. Ved lensavløsningen i 1919 ble grevskapet opphevet, og hovedgården ble omdannet til et rekonvalesenthjem. Avlsgården brant ned i 1937.

Boller ble fredet i 1918.

I 2015 ble Boller kjøpt av privatmannen Peter Vognsen Nørgaard for to millioner kroner og herregården ble bygget om til leiligheter.

Referanser
----------

1. ↑  «*Boller Slot*, horsensleksikon.dk. Besøkt 6. oktober 2013». Arkivert fra originalen 10. juni 2015. Besøkt 6. oktober 2013.
2. ↑  *Boller Slot*, vagnvium.dk. Besøkt 6. oktober 2013
3. ↑  «*Boller hovedgård*, horsensmueseum.dk. Besøkt 6. oktober 2013». Arkivert fra originalen 21. oktober 2014. Besøkt 6. oktober 2013.
4. ↑  Fredningssag / Boller, Boller Slotsvej 20, Horsens fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 30. juni 2014)
5. ↑  «Boller Slot er solgt: Her skal laves lejligheder | Horsens Folkeblad». Arkivert fra originalen 27. september 2016. Besøkt 25. september 2016.
6. ↑  «Slottets million-forvandling: Eksklusive lejligheder snart klar i Boller | Horsens Folkeblad». Besøkt 25. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Song Binbin** (kinesisk: 宋彬彬; pinyin: **Sòng Bīnbīn**; født 1949), også kjent som **Song Yaowu** (kinesisk: 宋要武; pinyin: **Sòng Yàowǔ**), var en høyere leder innen de kinesiske rødegardistene under kulturrevolusjonen. Hun ble notorisk kjent etter at hun hadde enført en studentergruppe i en ansjon som førte til drapet av Bian Zhongyun, den første læreren som måtte bøte med livet under kulturrevolusjonen. Dette var en aksjon hun hørste offentlig anerkjennelse for av Mao Zedong. Song Binbin har senere tatt avstand fra og bedt om unnskyndning for sine handlinger.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Song Binbin var datter av Song Renqiong, en av de grunnleggende veteranene i det kommunistiske Kina - en av gruppen som skulle bli æret som «de åtte udødelige» (kommunisiske veteraner).

### Rødegardist under kulturrevolusjonen

Hun var i 1966 en hovedleder for de venstreorienterte rødegardistene ved den pikeskolen hun studerte ved i Beijing. Rødegardistene gikk inn for å kullkaste Kinas institusjonelle rammeverker ut av uoppslutning om og beundring for Mao." Song Binbin anførte en oppstand ved Forsøkshøyskolen tilknyttet Beijings læreruniversitet i Beijing. Hun deltok med en trekjepp med å slå til døde skolens skolens rektor, Bian Zhongyun, i august 1966. Bian Zhongyun var den første lærer som ble drept under kulturrevolusjonen, og dette drapet ble fulgt av et aksellererende antall drap utført av rødegardister.

Etter få dager - den 18. august 1966 - ble en drøy million rødegardister forsamlet på Den himmelske freds plass. Her fremstod Mao i uniform foran de mange unge studentene, og de ble utstyrt med røde silkearmbånd til erstatning for sine selvlagede bomullsbånd, og ble oppildnet av ham og andre til å ødelegge *de fire gamle*. Der ble Song Binbing kalt frem og fikk feste et slikt rødt armbånd på Maos arm. Hendelsen er fastholdt på et berømt fotografi. Foran blinkende kameraer spurte Mao henne hva navnet hennes betøs. Da hun fortalte at Binbin betød «myk, mild», foreslo han at **Yaowu**, «vær krigersk», var et mer passende navn. Hennes berømmelse skjøt til himmels.

### Etter kulturrevolusjonen

Etter kulturrevolusjonen dro Song til USA for studier og tok der et doktorgrad ved Massachusetts Institute of Technology. Hun arbeidet så for *Massachusetts Department of Environmental Protection*. I 2003 flyttet hun tilbake til Kina.

Hun har senere bedt om unnskyldning for sine gjerninger under kultuirrevolusjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Bowed and Remorseful, Former Red Guard Recalls Teacher’s Death
By Chris Buckley, New York Times,
2. 1 2  "Ex-Red Guard Offers Fresh Cultural Revolution Apology," January 13, 2013, *Wall Street Journal*
3. ↑  The Chinese Cultural Revolution; Remembering Mao's Victims 05/15/2007 Spiegel
4. ↑  Frank Dikötter: *The Cultural Revolution: A People's History 1962-1976*, s 74f
5. ↑  Frank Dikötter: *The Cultural Revolution: A People's History 1962-1976*, s 75
6. ↑  Bowed and Remorseful, Former Red Guard Recalls Teacher’s Death By Chris Buckley, New York Times,
En **bolleovn** er en enkel ovn for produksjon av stål, basert på skrapjern. Bolleovnene gikk ut av bruk da man begynte å benytte mer moderne smelteovner.

Bolleovnen er langstrakt, med varmekilden i den ene enden. Lengst fra varmekilden legges det inn en haug stålskrap, vanligvis 50 – 100 kilo. Etter oppvarming skyves haugen mot varmekilden, og en ny haug legges inn. Dette gjentas, slik at man til enhver tid har tre hauger inne i ovnen.

Den varmeste haugen når i denne prosessen en temperatur der stålet blir hvitglødende, – men det smelter ikke. Stålbitene får en deigete, sveisbar konsistens. Produktet kalles da også «sveis-stål», i motsetning til «fluss-stål» som blir til ved smelting i smelteovn.

Bolling var en krevende manuell prosess, og gode bollesmeder måtte ha både styrke, erfaring og kunnskap. De måtte «se» at jernet fikk riktig temperatur og at prosessen gikk riktig for seg. Ved hjelp av en jernstang blandet og «eltet» de det glødende stålet i ovnen, slik at kvaliteten skulle bli mest mulig jevn og massen få form av en «bolle».

Det ferdige, noe uformelige produktet ble umiddelbart hamret ut til blokker, egnet for videre bearbeiding som valsing. Til dette benyttet man store vanndrevne, senere dampdrevne hammere. Erfarne bollesmeder kunne greie bollevekter på opptil 130 kilo, og siden det gjerne var akkordarbeid kunne det lønne seg med store boller. Men dette førte ofte til strid innad i arbeidslaget, da smedene ved vann- eller damphammeren ikke kunne bakse med *for* tunge blokker.

Det var arbeidskrevende å skaffe råstoff til bollingen, siden skrapjernet først måtte klippes eller kuttes i mindre biter. Til en viss grad måtte det også sorteres før det kunne legges opp i passe «porsjoner».

Referanser
----------

1. ↑  Side 97 - 101. Edgar B. Schieldrop: *Christiania Spigerverk 1853 - 1961*. Grøndahl & Søn Boktrykkeri. Oslo 1961