recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ingrid Vang Nyman** (1916–1959) var en dansk illustratør. Hun er i ettertid mest kjent for de klassiske tegningene til Astrid Lindgrens bøker om Pippi Langstrømpe, og arbeidene hennes er i dag høyt ansett som illustrasjonskunst. 

Ingrid Vang Nyman var barnebarn av den danske nasjonalbankdirektøren Johannes Lauridsen, stifteren av *Alfa Margarinefabrik*. I 1935 begynte hun på kunstakademiet i København, men sluttet etter et par år. Hun forsøkte seg som fri kunstner, blant annet med malerier og keramikk, men begynte snart å lage illustrasjoner, særlig til barnebøker. 

Ved kunstakademiet hadde Ingrid Vang Nyman truffet Arne Nyman som var maler, tegner og lyriker. De giftet seg i 1940. Samme år ble sønnen Peder født. Ekteskapet ble oppløst etter et par år, og i 1943 flyttet hun og sønnen til Stockholm. Der kom Vang Nyman i kontakt med det nystartede barnebokforlaget Rabén & Sjögren som trengte en illustratør til bøkene om Pippi Langstrømpe. 

Ingrid Vang Nyman var tidvis svært produktiv, men forble likevel forholdsvis ukjent. Etter langvarige økonomiske og helsemessige problemer begikk hun selvmord på Luciadagen i 1959. 

Ingrid Vang Nymans illustrasjoner er kjennetegnet av klare fargeflater, tydelige konturer og en sikker figurtegning i en forenklet, dekorativ realisme. 

Sønnen Peder Nyman ble tegner som sin mor, og var særlig kjent for sine stiliserte og poengterte avistegninger i den danske dagsavisa *Politiken*. Han døde i 2001.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 128800194, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00308171[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID v/vang-nyman\_ingrid, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, oppført som Ingrid Nyman, ISFDB forfatter-ID 230368, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 128800194, besøkt 31. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 35906, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 25. mars 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Ingrid Vang Nyman. Astrid Lindgren AB
* Ingrid Vang Nyman. Raben & Sjögren.
* Ingrid Vang Nyman. Göteborgs konstmuseum, 2020.
* Essay om Nymans illustrasjoner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |

Portaler: Litteratur | Kunst | Danmark
***Studvest*** er en studentavis som utgis i Bergen. 

Avisen dekker alle utdanningsinstitusjoner som hører innunder Studentsamskipnaden på Vestlandet, deriblant Universitetet i Bergen, Norges handelshøyskole, Høgskulen på Vestlandet, Kunst- og designhøgskolen i Bergen og Bergen arkitektskole. Avisen utgis av Velferdstinget Vest, som står uten redaksjonelt ansvar. 

Avisen har tre redaktører ansatt på heltid, én redaktør i halv stilling og en redaksjon på over 50 frivillige journalister, fotografer, illustratører, utviklere og layoutmedarbeidere. Per 2023 er Even Hammersvik ansvarlig redaktør for avisen. 

Studvest er Norges nest eldste studentavis, etter trondheimsstudentenes Under Dusken som ble grunnlagt i 1914, og før Universitas i Oslo som ble grunnlagt i 1946.

Historie
--------

Avisens første utgave ble gitt ut 20. november 1945, da under navnet *Ånd og Vilje*. I 1961 skiftet avisa navn til *Stud.Vest*, som senere ble forenklet til *Studvest*. Ånd og Vilje var først og fremst et debattforum, og Stud.Vest kom først i vanlig avisformat i 1973. Fra 1995 har avisen blitt utgitt hver uke.

Referanser
----------

1. ↑  Studvest (15. januar 2013). «Om avisen». Studvest. Arkivert fra originalen 16. januar 2013. Besøkt 15. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Sandblåst/Gaustadvågen naturreservat** er et naturreservat i Hustadvika kommune i Møre og Romsdal. Naturreservatet omfatter et sammenhengende estuar, det vil si en nesten innelukket fjordarm, eller elvedelta, med to større basseng der Sandblåstelva renner ut.

Reservatet ble opprettet i 1988 for å «ta vare på et viktig våtmarksområde». Det fikk i 1996 status som ramsarområde, på grunn av sin betydning for trekkfugler.

Verneområdet er fylkets mest distinkte estuar, og det berører flere ulike verneinteresser: botanikk, zoologi, landskap og kvartærgeologi. Det er store tidevannssoner og strandenger her, med stor og delvis unik artsriktdom. Svært stort antall fuglearter som hekker her, eller bruker området som rasteplass under fugletrekket. 22 fuglearter er av regional interesse, 23 av nasjonal interesse og 5 av internasjonal verdi. Under trekket bl.a. inntil 200 sangsvaner, 800 gressender av ulike arter, og inntil 2500 vadere.

Det er ferdselsforbud i området fra og med april, og til og med august. Det er et utkikkspunkt i reservatets østende, nær bilveg. Knarrashaugmyra naturreservat grenser inntil dette reservatet i sørøst.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sandblåst/Gaustadvågen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Linnesstranda naturreservat** ligger i Lier kommune ved Lierelvas utløp til Drammensfjorden, og ble opprettet ved kongelig resolusjon 28. juni 1985. Den 14. desember 2007 ble verneområdet utvidet som en del av verneplan for Oslofjorden. Området omfatter nå et areal på 593 dekar.

Det er et våtmarksområde som er blitt til ved at Lierelvas munning opp gjennom tidene har flyttet seg og lagt opp store løsmasser. Området har store botaniske og ornitologiske verdier.

Reservatet har en utrolig frodighet som bare har blitt større siden fredningen i 1985. Det er nok noe av det nærmeste man kommer en tropisk urskog i Norge.

I 1995 ble det satt opp et tårn (fugletårn) for å observere fulene ved dagens utløp av Lierelva. Parker ved Gullaug skole og følg sti langs elvekanten, så finner du tårnet.

Innerst finner vi jordbrukslandskap og bebyggelse. Nedenfor bebyggelsen er det en gråor-heggeskog som i perioder med høyvann står med røttene i vann. Her vokser slyngplanten humle som lianer langs trærne, og gjør skogen nesten ugjennomtrengelig. Utenfor skogen kommer et belte med takrørskog og ytterst muddergrunner som blir blottlagt ved lavvann.

Det er observert hele 212 ulike fuglearter i området, hvorav årlig mer enn hundre og førti. Ca. 50 arter er hekkende. Siden området ikke er så stort, er det lettere komme i nærkontakt med fuglene på Linnesstranda enn mange andre steder.

Se også
-------

* Gullaug

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,

Eksterne lenker
---------------

* Norsk Ornitologisk Forening (NOF) avdeling Buskerud
* Kart over Linnesstranda naturreservat pdf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Copa Airlines** er Panamas nasjonale flyselskap og ble grunnlagt i 1947. Selskapet eies av det børsnoterte selskapet Copa Holdings og er medlem av alliansen Star Alliance. Hovedbasen er på Tocumen internasjonale lufthavn, hvor selskapet opererer med om lag 148 daglige flyvninger til 45 destinasjoner i 24 ulike land i Nord-Amerika, Sentral-Amerika, Sør-Amerika og Karibia.

Historie
--------

Flyselskapet ble stiftet som *Compañía Panameña de Aviación* (COPA) den 21. juni 1944 og startet driften den 5. mai 1947 blant annet med en investering og eierandel på 32% fra Pan Am. Flyflåten i starten var Douglas DC-3 og Douglas C-47. Den første internasjonale ruten for Copa Airlines kom i 1960 da det ble opprettet ruter til Jamaica, Colombia og Costa Rica. På 1980-tallet tok selskapet opp kampen med internasjonale selskap ved å gå til innkjøp av jetfly, med maskiner av typen Boeing 737-100 for rutene til Den dominikanske republikk, Puerto Rico og USA.

Utvidelsen av selskapet fortsatte på 1990-tallet, hvor Copa Airlines utvidet sitt nettverk til flyplasser i Argentina, Chile, Cuba, Peru, Mexico samt flere andre latinamerikanske land. Den 19. mai 1998 kjøpte Continental Airlines 49% av aksjene i Copa Airlines, noe som resulterte i en omfattende markedsføring og tilhørighet til flyalliansen SkyTeam.

I 2012 ble Copa Airlines medlem av Star Alliance.

Flåte
-----

Copa Airlines består for øyeblikket (mai 2009) av i alt 42 fly:

**Copa Airlines**| Flytype | Antall fly | Passasjerer (business/økonomi) |
| --- | --- | --- |
| Boeing 737-700 | 20 | (12/112) 124 |
| Boeing 737-800 | 7 | (14/141) 155 |
| Embraer E-190 | 15 | (10/84) 94 |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Copa Airlines – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Copa Airlines – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Airliners.net – Bilder av fly fra Copa Airlines

| * v
* d
* r
Medlemmer av Star Alliance |
| --- |
| Adria Airways **·** Aegean Airlines **·** Air Canada **·** Air China **·** Air India **·** Air New Zealand **·** All Nippon Airways **·** Asiana Airlines **·** Austrian Airlines **·** Avianca **·** Brussels Airlines **·** Copa Airlines **·** Croatia Airlines **·** EgyptAir **·** Ethiopian Airlines **·** EVA Air **·** LOT Polish Airlines **·** Lufthansa **·** Scandinavian Airlines **·** Shenzhen Airlines **·** Singapore Airlines **·** South African Airways **·** Swiss **·** TACA **·** TAP Portugal **·** Thai Airways International **·** Turkish Airlines **·** United Airlines |

Portal: Luftfart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Nokia Li-Ion batteri til mobiltelefon
**Litium-ionbatteri** (også kalt **Li-ion** eller **LIB**) er en type oppladbare batteri som er blant de mest populære oppladbare batteriene i bærbar elektronikk, som for eksempel mobiltelefoner, og elektrisk håndverktøy. Li-Ion er ikke egnet som AAA, AA, C og D-batterier, da cellene har høyere spenning enn 1,5 volt. Dette gjør at de har en høyere energi/vekt forhold enn vanlige nikkelceller, og gir dem høyere kapasitet ved lav spenning.

Oppbygning
----------

De er oppbygd karbon-elektroder (minus) og oksid-elektroder (pluss), vanligst av litium-koboltoksid, litium-manganoksid eller litium-jernfosfat. I motsetning til nikkel-kadmiumbatterier regnes de ikke som miljøfarlig avfall, men behandles som farlig avfall likevel pga brannfare.

Lading og oppbevaring
---------------------

Batteriene har lavere selvutlading enn vanlige batterier (5-10% per måned). De har heller ikke den såkalte «minneeffekten», og trenger derfor ikke å lades helt ut før ny lading. De kan også klattlades (litt om gangen), men trenger en omstillingssyklus der de lades ut en gang iblant. Dette for å hindre at det dannes kobber i batteriets kjemi. 

Batteriene vil over tid ta til seg mindre og mindre lading, og vil miste mer og mer effekt. Det er tre faktorer som øker denne nedbrytningsprosessen, høy lagringstemperatur, lagring i fulladet stand, og full utlading. Batteriene bør derfor lagres kjølig (helst under 20 grader), ca. 40% oppladet. Nedbrytningsprosessen gjør at batteriene har begrenset levetid, men måten de lagres på kan forlenge levetiden. 

* Li-ionbatteri fra VartaLi-ionbatteri fra Varta
* Sylindrisk lithium-ioncelle (18650) før monteringSylindrisk lithium-ioncelle (18650) før montering

Kilder
------

* «Slik fungerer batteriet som endret verden». *Teknisk Ukeblad*. 17. november 2013. Besøkt 22. september 2016.
* (en) lithium ion battery

| * v
* d
* r
Galvaniske celler |
| --- |
| Typer | 
* Voltasøyle
* Batteri
* Konsentrasjonscelle
* Brenselcelle
* Termogalvanisk celle

 | Galvaniske celle |
| Engangsbatteri | 
* Alkalisk
* Aluminium – luft
* Bunsen
* Kromsyre
* Clark
* Daniell
* Tørr
* Edison–Lalande
* Grove
* Leclanché
* Litium
* Litium-luft
* Kvikksølv
* Metall-luft
* Nikkel oksyhydroksid
* Silisium-luft
* Sølvoksid
* Weston
* Zamboni
* Sink-luft
* Sink-karbon

 |
| Oppladbart batteri | 
* Bilbatteri
* Bly-syre
	+ gel / VRLA
* Litium-luft
* Litium-ion
	+ Litiumpolymer
	+ Litiumjernfosfat
	+ Litium-titanat
	+ Litium-svovel
	+ Dobbelt karbon
* metall-luft
* Smeltet salt
* Nanopore
* Nanotråd
* Nikkel-kadmium
* Nikkel-hydrogen
* Nikkel-jern
* Nikkel-litium
* Nikkel-metallhydrid
* Nikkel-sink
* Polysulfidbromid
* Kaliumion
* Oppladbart alkalisk
* Sølv-sink
* Sodium-ion
* Natrium-svovel
* Vanadium redox
* Sink-brom
* Sink-cerium

 |
| Andre celler | 
* Solcelle
* Brenselcelle
* Kjernefysisk batteri

 |
| Deler av cellen | 
* Anode
* Bindemiddel
* Katalyse
* Katode
* Elektrode
* Elektrolytt
* Halvcelle
* Ioner
* Saltbro
* Semipermeabel membran

 |
***Parendymia*** er en slekt av snutebiller (Curculionidae) som lever på busker og trær. De er små, korte og høyr hvelvede, og kroppen er dekket av skjell i ulike farger, noen av disse er som oftest oppstående og hårlignende og gir billene et "bustete" utseende. Snuten er lang, men den holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra.

Utseende
--------

Små (gjerne 2 – 6 mm), korte, høyt hvelvede biller, gjerne brunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. **Hodet** er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (*mesosternum*). Antennene er festet rundt midten av snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. **Dekkvingene** er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. **Beina** er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (*tibiae*) ender i en krok (*uncus*). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.

Levevis
-------

Tresnutebillene lever på ulike slags busker og trær, der de voksne billene gjerne gnager på bladene. De er sjelden spesielt tallrike og er ikke regnet som skadedyr.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **tresnutebiller, Cryptorhynchinae** Schönherr, 1825
						* Stammen **Aedemonini** Faust, 1898
							+ Slekten ***Parendymia*** Kirsch, 1877
								- *Parendymia crinipes* Marshall, 1943
								- *Parendymia kirschi* Faust, 1898
								- *Parendymia pilipes* Kirsch, 1877

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Margaretestiftelsen - parken sommeren 2020  Foto: Vidar Aas 
**Den Houenske Margaretestiftelse**, ofte forkortet til **Margaretestiftelsen**, ble opprettet ved en pengegave fra Anton Christian Houen til Arendal kommune i 1891. Stiftelsen er oppkalt etter Houens mor og tanken var at det skulle bygges aldershjem og parkanlegg. Pengegaven var på kr 200 000.

Houen ga detaljerte instrukser for husets og parkens utforming, husregler og statutter. Statuttene ble godkjent av Arendal formannskap i september 1891.

Hjemmet skulle være for *hæderlige gamle Mænd og Kvinder af mindst sexti Aars alder, som ikke længer kan erhverve sit tilstrækkelige Udkomme* og som ikke hadde *nær paarørende familie til at tage sig af de*. Det skulle bygges på et sted som var *landligt smukt, fuldkommen sundt og frit beliggende*. Anlegget skulle være *en prydelse for Arendal*.

Stiftelsen søkte i flere år etter et passende sted i Arendalsområdet. I 1904 falt valget på Åsen i Barbu, mellom Gamle Songevei og Kystveien. Det var et sted med vakker utsikt mot Galtesund, Arendals innseilingsled.

Parkanlegget
------------

Arbeidet med parkanlegget begynte fort etter kjøpet i 1904, under ledelse av Ivar Stæger-Holst (1874-1948), senere bygartner i Arendal. Stæger-Holst utførte også reguleringsarbeider ved Arendal kirkegård og anla senere Naturparken på og rundt Fløyheia.

Resultatet ble en vakker park med vannbassenger, skulpturer, gressplener, blomsterbed og lekeplass. Parken ble fort en attraksjon for byens innbyggere. Det ble arrangert konserter og andre tilstelninger og parken ble mye besøkt.

Vi vet ikke sikkert når parkanlegget ble ferdig, men det var senest i 1908. Den 31.januar 1908 finner vi nemlig følgende annonse i Agderposten: *Mod at fungere som Tilsynshavende ved den Houenske Margarete Stiftelses Parkanlæg kan et helst ældre Ægtepar uden Smaabørn faa leie fra April Flyttetid det Stiftelsen tilhørende Hus med Kjøkkenhave. Aarlig Leie Kr. 150. Man henvende sig til Hr. Kjøbmand Joachim Larsen.*

Den opprinnelige parken er i dag sterkt beskåret, til tross for at det i stiftelsens statutter står at en må sikre eiendommen mot at framtidig bebyggelse forstyrrer den landlige idyll.

En del av parken forsvant ved bygging og utvidelse av aldershjemmet og noe har blitt parkeringsplass, privat uteområde og byggegrunn for ABBL / Kuviga Borettslag.

Vestre del av parken var sterkt tilgrodd, men har blitt rustet opp i senere år og er nå en egen park som heter Åsenparken.

Aldershjemmet
-------------

Det var mange planer for bygging av aldershjem på området, men stiftelseskapitalen strakk ikke til. Hjemmet ble derfor ikke realisert før i 1955, med kommunale bevilgninger i tillegg til stiftelsens egne midler. Hjemmet drives nå som et kommunalt bo- og omsorgssenter med 48 plasser.

Stiftelsens arkiv befinner seg på Kuben museum og arkiv.

Kilder
------

* Kjell-Olav Masdalen: *Den Houenske Margaretastiftelse*, Arendal Historielags årbok, *Sånn var det 1996*.

Eksterne lenker
---------------

* Margaretestiftelsen på Arendal kommunes nettside Arkivert 1. november 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Frederick J. "Fred" Flintstone**, på norsk Fred Flint, er en fiktiv person som har hovedrollen i den animerte komiserien The Flintstones. Hans kone heter Wilma Flintstone. Fred Flintstones nabo og beste venn heter Barney. 

I Flintstones verden finnes både dinosauruser og huleboere side om side med primitive telefoner, biler og vaskemaskiner.

Bakgrunn
--------

Fred var det eneste barnet til Ed (en altmuligmann) og Edna (en hjemme-mor) og som unge voksne jobbet Fred og vestevennen Barney som pikkolo ved et feriested. Der møtte de, og ble snart forelsket, i Wilma og Betty - som jobbet ved det samme feriestedet. Fred møtte også Wilmas mor, Pearl Slaghoople, og de to mislikte hverandre umiddelbart. Men Fred giftet seg kort tid senere med Wilma. Fred er en typisk blåsnipparbeider, og arbeider for Slate Rock and Gravel Company (også kjent som Rockhead and Quarry Cave Construction Company i tidligere episoder)

Wilma føder snart parets datter, som får navnet Pebbles. Flere år senere, når Pebbles er tenåring, slutter Fred og vennen Barney seg til politiet i Bedrock. Etter hvert blir Fred bestefar til den voksne Pebbles og Bamm-Bamms tvilling-barn, som heter Chip og Roxy. Freds familie vokser enda mer når han og Wilma adopterer en foreldreløs gutt og huleboer, ved navn Stony. Freds fritidsinteresser inkluderer bowling, å spille biljard, golf og poker. Han har vunnet en rekke mesterskap med sine bowling-ferdigheter.

På grunn av sin veldig impulsive oppførsel, sin stahet, og litt egoistiske natur, havner Fred ofte i forskjellige ulykker eller uheldige episoder. Selv hans mest uskyldige og verdslige handlinger forårsaker også utbredt forvirring.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** Discogs
 |
**Varde Å** er ei elv i Sørvest-Jylland i Danmark. Den dannes ved samløpet til Grindsted Å og Ansager Å. Elva er 40 kilometer lang, 100 km regnet fra fjerneste kilde. Nedbørfeltet er på 1 088 km². Elva renner gjennom byen Varde og munner ut i Ho Bugt nord for Esbjerg.

Av alle større elver som munner ut i Vadehavet er Varde Å den eneste hvor munningen ikke er utbygget med diker og sluseporter. Dette medfører at tidevannet i Ho Bugt påvirker både vannstand og strømhastighet langt opp i Varde Å, ofte helt til avløpet fra Karlsgårde Sø, 20 kilometer ovenfor munningen.

Det var tidligere gjennomført omfattende kanaliseringer og reguleringer i elva, men en stor del av disse er nå tilbakeført til naturlig tilstand gjennom det EU-støttede Snæbel-prosjektet. Sammen med de nedre delene av Ansager Å og Grindsted Å er Varde Å utpekt som EU-habitatområde. Verneområdet omfatter også storparten av de tilstøtende, lavtliggende arealene i elvedalen. I grunnlaget for habitatområdet er nebbsik (dansk: *snæbel*) og elveperlemusling betegnet som såkalt prioriterte arter, som det skal legges særlig vekt på ved håndhevelsen av bestemmelsene vedrørende habitatområder.

Referanser
----------

1. ↑  Varde Å på Den Store Danske
2. ↑  Snæbel-projektet Arkivert 19. februar 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  Snæbelprojekt, Naturstyrelsen, Miljøministeriet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**Century Media Records** er et hard rock/heavy metal-plateselskap, som har hovedkvarteret sitt i USA og Brasil, og kvarter i Tyskland, Australia, Frankrike, Italia, Sverige og England. Century Media ble opprettet i 1988 og gav ut innflytelsesrike plater med kjente band som Nevermore, Blind Guardian, Cryptopsy, Iced Earth, Cro-Mags, Lacuna Coil og Shadows Fall. De har spesialisert seg i power metal, death metal og black metal, i tillegg til noen under-sjangere. Century Media er sammen med Nuclear Blast de to største uavhengige plateselskapene til å utgi melodisk metal.

Labelens to største band er Lacuna Coil og Shadows Fall. Lacuna Coils album fra 2002, Comalies, ble Century Medias første utgivelse som holdt seg på Billboard Top 200-lista hele 2 år etter utgivelsen. Shadows Falls album fra 2004, The War Within, ble også en ny milepæl i selskapets historie, da plata kom seg opp på Topp20-lista over debutplater på Billboard Top 200, og plata solgte 250 000 kopier etter sin utgivelse. Lacuna Coil's. Andre kjente artister som har gitt ut plater med Century Media som også har vært på Billboard-listen er Angelus Apatrida, Arch Enemy, Children of Bodom og God Forbid.

Century Black
-------------

**Century Black** er et underprosjekt av Century Media Records fra midten til slutten av 1990-tallet til 2000 som tar for seg black metal. Underprosjektet har senere gått over i andre prosjekter som «Century Family».

Century Black album
-------------------

* Arcturus
	+ *Aspera Hiems Symfonia*
* Borknagar
	+ *Borknagar*
	+ *The Olden Domain*
* Dødheimsgard
	+ *Kronet til konge*
	+ *Monumental Possession*
* Emperor
	+ *Wrath of the Tyrant*
	+ *In the Nightside Eclipse*
	+ *Anthems to the Welkin at Dusk*
* Gorgoroth
	+ *Pentagram*
	+ *Antichrist*
	+ *Under the Sign of Hell*
* Katatonia
	+ *Dance of December Souls*
	+ *Brave Murder Day*
	+ *Discouraged Ones*
* Mayhem
	+ *Live in Leipzig*
	+ *De Mysteriis Dom Sathanas*
* Old Man's Child
	+ *Born of the Flickering*
	+ *The Pagan Prosperity*
	+ *Ill-Natured Spiritual Invasion*
* Opeth
	+ *Orchid*
	+ *Morningrise*
	+ *My Arms, Your Hearse*
* Ophthalamia
	+ *Via Dolorosa*
* Rotting Christ
	+ *Thy Mighty Contract*
	+ *Triarchy of Lost Lovers*
	+ *A Dead Poem*
* Sacramentum
	+ *The Coming of Chaos*
* Satyricon
	+ *Nemesis Divina*
* Ulver
	+ *Nattens Madrigal*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Century Media Records – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Inngang til dyrehagen
**Dyrehagen i Łódź** (polsk *Miejski Ogród Zoologiczny*) er en av 11 dyrehager i Polen. Den er med sine 16,4 hektar den åttende største dyrehagen i landet, og den femte største med hensyn til dyrebestand (3500 dyr fordelt på 344 arter). Dyrehagen ligger på området som begrenses av Krzemieniecka- og Konstantynowska-gaten.

Historie
--------

Dyrehagen i Łódź ble anlagt på den siste delen av Łódź-urskogen i byområdet Zdrowie. Den var opprinnelig 8,9 hektar stor. Den nøyaktige åpningsdatoen er ikke kjent, skjønt det mest sannsynlige er høsten 1939, da dyrehagegjerdet ble ferdigbygd. Det første dyret i den zoologiske hagen var hjorten Borut, som gikk seg vill i byens sentrum. 

En løve i dyrehagen
Under andre verdenskrig klarte dyrehagen seg relativt bra, og etter frigjørelsen av 1945 tok den imot flere av dyrene fra den ødelagte dyrehagen i Wrocław. I 1950 fordoblet den sitt område til 16,4 hektar, og med tiden utviklet hagen seg systematisk. 

På 1950-tallet fikk bavianene en stor fjellgård, i 1968 ble derimot en paviljong for store kattedyr forbundet med et kompleks av moderne løpegårder anlagt. På sitt 50-årsjubileum fikk dyrehagen et romslig sjiraffhus med en stor løpegård, og ti år senere et dyresykehus og en veterinærkarantene. 

I 1999 fikk dyrehagen et moderne kjølehus for oppbevaring av dyremat. Ti år senere ble en antilopestall bygd ved siden av bison- og visentgårdene, forbundet med en fugleeksposisjon. Samme år ble de fleste rovfuglene overført til nye bur. 

Våren 2004 ble en ny paviljong for dik-dik-antiloper, forskjellige arter fugler og søramerikanske frosker anlagt ikke langt fra sjiraffhuset. I 2005 bygde dyrehagen et stort bur bak løvehuset for forskjellige fugler og vannskilpadder. Den sørlige delen av løvehuset ble modernisert og huser i dag servaler. I de siste årene er lekeplassen og minidyrehagen, hvor barna kan komme i direkte kontakt med dyrene, blitt utbygd. 

I løpet av 65 år har dyrehagen hatt 20 millioner besøkende.

Eksterne lenker
---------------

Dyrehagens hjemmeside Arkivert 5. november 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*For eventyret, se De tre bukkene Bruse.*

**Bukkene Bruse** (etablert 1988 i Oslo) er en norsk folkemusikkgruppe, fra starten med Steinar Ofsdal på fløyter, Annbjørg Lien på hardingfele og nøkkelharpe og Arve Moen Bergset på kveding, fele og hardingfele. Fra 1997 ble også Bjørn Ole Rasch med som fast medlem på tangentinstrument. Han hadde tidligere bidratt på gruppens andre album. Gruppen spiller tradisjonell folkemusikk i kombinasjon med egenkomponert musikk innen samme sjanger.

Gruppen ble til da de tre opprinnelige medlemmene skulle spille på åpningen av BI i Sandvika. I utgangspunktet skulle de spille hver for seg, men arrangøren fikk dem til å opptre sammen, noe som fungerte så bra at de bestemte seg for å fortsette med det. 

Gruppen har ved flere anledninger representert Norge i utlandet. Blant annet hadde de flere konserter i Kina i 1994 i forbindelse med markeringen av 20 års samarbeid mellom de to landene. I forkant av OL på Lillehammer turnerte de rundt omkring i verden som OL-musikere. De spilte i tillegg på lekenes avslutningsseremoni.

Under Spellemannprisen 1993 vant gruppen klassen barneplate sammen med Geirr Lystrup, Anne Kari Hårnes og Kirsten Bråten Berg for *Våre beste barnesanger 2* og i 1999 mottok de Prøysenprisen.

Diskografi
----------

* *Bukkene Bruse* (Grappa, 1993)
* *Åre* (Grappa, 1995)
* *Steinstolen* (Heilo, 1997) – Gitt ut i USA som *The Stone Chair* (North Side, 1999)
* *Den fagraste rosa* (Grappa, 2001) – Gitt ut i USA som *The Loveliest Rose* (North Side, 2002)
* *Spel* (Grappa, 2004) Liveplate

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bukkene Bruse på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Bukkene Bruse på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Bukkene Bruse på Spotify Rediger på Wikidata

* (no) Bukkene Bruse på Rockipedia Rediger på Wikidata

* (en) Bukkene Bruse på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Biografi på sidene til Bjørn Ole Rasch

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** Rockipedia **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***På de store banker*** (originaltittel: *Captains Courageous*) er en amerikansk eventyrfilm fra 1937, regissert av Victor Fleming.

Hovedrollen, den portugisiske fiskeren Manuel, spilles av Spencer Tracy, som fikk en Oscar for rollen. Filmen bygger på romanen med samme navn av Rudyard Kipling og foregår på begynnelsen av 1900-tallet blant fiskerne på fiskebankene utenfor det nordøstlige USA.

Handling
--------

Harvey Cheyne (spilt av Freddie Bartholomew) er den bortskjemte sønnen til den amerikanske og meget velstående forretningsmannen Burton Cheyne. Harvey blir avvist av alle de andre elevene ved den private internatskolen han studerer ved, og han blir til slutt suspendert på grunn av dårlig oppførsel. Faren hans tar derfor med seg sønnen sin på forretningsreise til Europa, og reiser dit med et trans-atlantisk dampskip. Men underveis faller Harvey over bord ved de store fiskebankene utenfor Newfoundland. Han blir reddet av en portugisisk-amerikansk fisker, Manuel Fidello (spilt av Spencer Tracy) og blir tatt med om bord på en fiskebåt fra Gloucester, Massachusetts.

Men Harvey blir sjokkert når han oppdager at kapteinen, Disko Troop (spilt av Lionel Barrymore) har til hensikt å fiske i Atlanterhavet i tre måneder til. Han klarer ikke å overtale kapteinen om å ta ham tilbake til New York, men Troop tilbyr ham å være midlertidig mannskap frem til de kan returnere til en havn. Harvey er motvillig til å gjøre det slitsomme arbeidet som følger med båten, men aksepterer etter hvert. Han blir snart venn med Kaptein Troops sønn, Dan (spilt av Mickey Rooney) og han blir akklimatisert til den krevende fiske-livsstilen.

Rolleliste i utvalg
-------------------

* Freddie Bartholomew - Harvey Cheyne
* Spencer Tracy - Manuel Fidello
* Lionel Barrymore - Kaptein Disko Troop
* Melvyn Douglas - Frank Burton Cheyne
* Charley Grapewin - Onkel Salters
* Mickey Rooney - Dan Troop
* John Carradine - "Long Jack"
* Oscar O'Shea - Kapten Walt Cushman
* Jack La Rue - Prest
* Walter Kingsford - Dr. Finley
* Donald Briggs - Bob Tyler
* Sam McDaniel - "Doc"
* Bill Burrud - Charles Jamison
* Gladden James - sekretær Cobb
* Frank Sully - taxisjåfør
* Billy Gilbert - bartender

Eksterne lenker
---------------

* (en) *På de store banker (film)* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *På de store banker (film)* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *På de store banker (film)* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *På de store banker (film)* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *På de store banker (film)* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *På de store banker (film)* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *På de store banker (film)* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *På de store banker (film)* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *På de store banker (film)* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *På de store banker (film)* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**José Eduardo Alvarez Ramírez** C.M. (født 22. mars 1922 i Berlin i provinsen Usulután i El Salvador; død 10. oktober 2000 i San Salvador) var den første militærbiskop foe *Fuerza Armada de El Salvador*, i embedet fra 4. november 1968 til 7. mars 1987.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Maria Ramirez de Alvarez og Jose Eduardo Alvarez, og ble overlevd av søstrene Aida Alvarez Bates i Daly City og Amanda Alvarez Alvarayeros i San Salvador.

### Prest

Den 4. november 1945 ble han ordinert til prest i lasaristordenen. 

### Hjelpebiskop i San Salvador

Den 7. oktober 1965 ble han utnevnt av pave Paul VI til titulærbiskop av *Tabunia* og hjelpebiskop i San Salvador i El Salvador. Den 25. januar 1966 ble han bispeviet. 

### Militærbiskop i El Salvador

Den 4. november 1968 ble han utnevnt til biskop for *Fuerza Armada de El Salvador*. 

### Biskop av San Miguel

9. desember 1969 ble han utnevnt til biskop av San Miguel i El Salvador.

**Den 7. mars 1987, noen uker før hans 65-årsdag, ble han ordinert til biskop av Fuerza Armada de El Salvador.**

På grunn av manglende skritt fra Arturo Armando Molinas regjerings side for å etterforske drapet på fader Rutilio Grande [[jesuittene|S.J.) (myrdet 12. mars 1977) og to andre medlemmer av hans menighet, holdt erkebiskop {Oscar Romero seg borte fra feiringen av innsettelsen av president Carlos Humberto Romero den 1. juli 1977.Biskop José Eduardo Alvarez på sin side deltok demonstrativt, og fikk trykket sin lrosende takkepreken i bispedømmeavisen:

*«Dejando aparte la política … El obispo Barrera de Santa Ana y yo, su obispo de San Miguel y vicario castrense, asistimos a esta ceremonia. - No hay iglesia perseguida. Solo hijos de la Iglesia que … han perdido el rumbo y están fuera de la ley.»*
*«Stående utenfor all politikk... deltok biskop Barrera av Santa Ana og jeg, din biskop av San Miguel og militærbiskop, i denne store seremonien. – Vi har ingen forfulgt kirke. Det er bare sønner av Kirken som...er gått seg vill og er utenfor loven.»* – José Eduardo Alvarez Ramírez: periódico diocesano, Chaparrastíque.[1]
Den 10. april 1997, i en alder av 75 år, som er kirkens anbefalte alder for fratreden, trakk han seg tilbake som biskop av San Miguel i El Salvador.[2]
**Ferdinand Tjemsland** (født 18. juni 1917, død 10. mai 1944) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig. Som en politisk aktivist ble han en sentral figur i enheten Tjemslandsgruppen, hvis ni av medlemmene, inkludert Tjemsland, ble skutt i Trandumskogen i mai 1944.

Han kom fra en enkel bakgrunn i arbeiderstrøket på Blåsenborg i Stavanger, men foreldrene Abraham og Gina Tjemsland sørget for at han fikk utdannelse. Han fullførte handelsskolen i 1938 med toppkarakterer. Allerede som attenåring i 1936 engasjerte han seg politisk, og hans leserinnlegg om fredssaken og kampen mot fascismen ble bemerket. Han arbeidet siden som bokholder og gruppeleder i partiet.[*klargjør*]

I 1940 reiste han til Nord-Norge i 1940 for å delta i militært motstandsarbeid, men måtte snu. To av hans brødre, Nils og Trygve Tjemsland, ble arrestert under aksjonen mot kommunistene i 1943.

Tjemsland utførte illegal virksomhet samtidig som han sikret seg jobb på et tysk radiolager. Hans tyskkunnskaper bidro til å sikre stillingen, som også ga ham muligheten til å drive etterretning mot tyskerne.

Han ble arrestert av Gestapo den 7. august 1943 i Stavanger sentrum.

Han var anklaget for å ha utgitt en illegal avis og organisert sabotasje. Siden ble han overført til Grini fangeleir den 20. september 1943 med fangenummer 12936, og studerte filosofi mens han tilbrakte flere måneder i isolasjon. I dødscellen skrev han sitt siste brev til foreldrene, der han avslørte at han hadde blitt kristen, men holdt fast ved sitt politiske syn.

Ferdinand Tjemsland ble dømt til døden av SS- und Polizeigericht Nord, ved SS-dommer August Kreischer, den 31. mars 1944. Han ble skutt i Trandumskogen den 10. mai 1944. Hovedpunktet i tiltalen var hans virksomhet for en fiendtlig stat..

Referanser
----------

1. ↑  Linnerud, Eystein (1969). *Trandumskogen*. E. Linnerud.
2. 1 2 3 4 5 6  Arntsen, Jan Magne (2018). *En fortiet historie : Tjemsland-gruppa og kommunistisk motstand i Stavanger 1940–1945*. Piren forlag.
3. ↑  «Tjemsland-gruppa». *Storhaug Bydelsavis* **(norsk nynorsk)**. 1. april 2022. Besøkt 4. februar 2024.
4. ↑  *Grini - Gefangenen-Buch B. Fangenr. 8201-10100, 12001-13060*. Riksarkivet / Befehlshaber der Sicherheitspolizei und des SD - RA/RAFA-5969/F/Fa/Faa/L0005. Besøkt 04.02.2024.
5. ↑  «VG Våre Falne Ferdinand Tjemsland». *VG Nett*. Besøkt 4. februar 2024.
***Are You a Mason?*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Thomas N. Heffron.

Handling
--------

Frank Perrys kone Helen er bortreist og besøker moren sin, samtidig som Frank tilbringer natten med drikking ved en nattklubb. Dessverre, når han forsøker å returnere hjem i fylla, går han inn i feil hjem og blir nesten arrestert. Når Helen kommer tilbake forteller han henne at denne hendelsen faktisk var en innvielsesrite planlagt av frimurerne, vel vitende om at hans kone alltid har ønsket at han skulle bli med i en slik gruppe.

Hans kone forteller begeistret faren sin om at Frank endelig har begynt som frimurer, ettersom faren hennes også er en frimurer. Det verken hun eller Frank vet, er at faren hennes i virkeligheten har gjort nøyaktigdet samme som Frank nettopp har gjort: å late som han er en frimurer, når han egentlig aldri har vært det. Det oppstår snart en rekke komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* John Barrymore som Frank Perry
* Helen Freeman som Helen Perry
* Charles Dixon som Amos Bloodgood
* Harold Lockwood som Bob Trevors
* W. Dickinson som George Fisher
* Dodson Mitchell som detektiv Ketchum
* Alfred Hickman som Billy
* Ida Waterman
* Charles Butler
* Jean Acker
* Lorraine Huling
* Kitty Baldwin

Referanser
----------

1. ↑  Are You a Mason?

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Are You a Mason?* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Are You a Mason?* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Are You a Mason?* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Are You a Mason?* på Silent Era Rediger på Wikidata
En klassisk vekkerklokke, fra IKEA
En **vekkerklokke** er en klokke som er laget slik at den avgir en alarm på et forutbestemt tidspunkt. Den primære bruken av klokken er å vekke folk fra søvn, men den kan også brukes som en påminnelse. De tradisjonelle vekkerklokkene har bjeller på toppen som ringer på alarmtidspunket. En enkel batteriklokke lager en summende lyd, og det finnes også moderne vekkerklokker som kan snakke, le eller synge.

Radiostyrt ur, Junghans mega sensor alarm, med en lett bevegelse over sensoren aktiveres belysning og slumrer
Vekkerklokke for svaksynte. Klokken har ikke glass, så man kan kjenne på viserne hva klokken viser.

Historie
--------

Den første vekkerklokken ble laget av Levi Hutchins fra New Hampshire i USA i 1787. Den klokken var kun for eget bruk, og den ringte kun klokken 4 om morgenen for å vekke ham. Den franske oppfinneren Antoine Redier var den første som tok patent på en justerbar mekanisk vekkerklokke. Patentet ble tatt ut i 1847.

Det finnes også vekkeklokker som er radiostyrt (RCC).

Produsenter
-----------

Noen produsenter av vekkeklokker er:

* Braun
* Citizen
* Junghans
* Kienzle
* Omega
* Seiko
* Zenith

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Harald Wergeland** (1904–89) var en norsk idrettslærer og rektor.

Familie
-------

Han var av slekten Wergeland, født i Vardal i Gjøvik som sønn av rektor Håkon Wergeland (1878–1971) og Wilhelmine Kielland (1873–1962), et barnebarn av presten Gabriel Kirsebom Kielland i slekten Kielland. Harald var bror til barnelegen Hjalmar Kielland Wergeland (1909–97). Søstera Lilli Wergeland var gift med Kai Knudsen. Selv giftet Harald seg i 1952 med Helga Vogt (1923–).

Utdanning og lærervirke
-----------------------

Efter examen artium i 1922 tok han en lærerprøve i 1924 og ble i 1927 uteksaminert fra Statens gymnastikkskole. Han tok tilleggsutdanning i en rekke land. Fra 1929 til 1932 var han lærer i gymnastikk og realfag ved Notodden høyere skole. Så flyttet han til Oslo og videreførte sin gjerning 1933 til 1944. I 1944 flyktet han til Sverige.

Han var konsulent for noe som het Norges gymnastikkontor 1945–47 og endelig da, direktør og rektor ved Statens gymnastikkskole fra 1947; han satt til 1968, det året skolen gikk over til å hete Norges idrettshøgskole. Harald stod i 1970 som redaktør for en historikk om disse skolene.

Innen livredning var han president i Norges livredningsselskap og skrev bøker om temaet.

Utøver
------

Harald tok del i en oppvisningstropp under Sommer-OL 1936, men konkurrerte ikke. Videre ledet han turntroppen i Sommer-OL 1952. På klubbnivå spilte han for Oslo turnforening. Også kona Helga var i turnbransjen, blant annet inspektør for Norges Turnforbund.

Utgivelser
----------

* Wergeland, Harald (1938). *Elementær gymnastikkteori*. Oslo: Cappelen.
* Thue, Andreas og Wergeland, Harald (1946). *Gymnastikk for større gutter og menn i dagtabeller*. Oslo: Aschehoug. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Wergeland, Harald (1949). *Gymnastikk tabeller for folkeskolen*. Oslo: Cappelen.
* Sigurd Dahle, Egil Frøystad, Marta Vik og Harald Wergeland, red. (1958). *Gymnastikk: kartotek over øvinger i sal*. Oslo: Kirke- og undervisningsdepartementet. Statens ungdoms- ogidrettskontor. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
* Wergeland, Harald m.fl. red. (1961). *Livredning*. Oslo: Kirke og undervisningsdepartementet, Statens ungdoms- og idrettskontor.
* Wergeland, Harald, red. (1970). *100 år. Den Gymnastiske Centralskole 1870-1915, Statens gymnastikkskole 1915-1968, Norges idrettshøgskole 1968-1970*. [Oslo]: NIH.

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, NORAF-ID 90820505, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Wergeland, Harald fra Hvem er Hvem, 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Hamra nasjonalpark** er en nasjonalpark i Ljusdal kommune i Gävleborgs län i Sverige. 

Parken, som er en del av Orsa finnmark i Los sokn og tilhører landskapet Dalarna, har et område på 13,83 kvadratkilometer og ble skapt den 17. mars 1909. Nasjonalparken ble utvidet i 2011, med innvielse av tre nye inngangsporter og merkede stier den 16. september.

I Hamra nasjonalpark finnes det en variert barskog, hvor de eldste trærne er omkring 400 år gamle. Den søndre delen av parken domineres av gran. Områdets flora og fauna er ellers likt med andre liknende områder og er ikke nevneverdig artsrikt. Et unntak er insektfaunaen, særlig for urskogsområdet i den eldste delen av nasjonalparken, med 450 forskjellige arter av biller.

Referanser
----------

1. ↑  Naturvårdsverkets presentation av Hamra Arkivert 15. oktober 2011 hos Wayback Machine.
2. ↑  *Hamra Nationalpark. I "Natur i Dalarna", Karl-Herman Forsslund och Kai Curry-Lindahl (red.)*. 1949. s. 213-220.
3. ↑  *Hamra nationalpark. Urskog i myrland. 178 sidor*. 2011.
4. ↑  *Hamra nationalpark. Urskog i myrland. 178 sidor*. 2011.
5. ↑  Hamra nationalparks webbplats Arkivert 31. oktober 2013 hos Wayback Machine. hos Länsstyrelserna

Eksterne lenker
---------------

* Sveriges nationalparker: Hamra nationalpark
Saudi-Arabias oljeproduksjon og Ghawarfeltets andel av totalen (øverst).
**Ghawarfeltet** er verdens påvist største konvensjonelle oljefelt. Det ble oppdaget i 1948 og ligger nordvest i Saudi-Arabia, vest for Qatar. De påviste maksimalt utnyttbare reservene er mellom 66 og 100 milliarder fat. Feltets utstrekningen er 280 ganger 30 km. Utstrekningen og reserven er enda større når i tillegg regner med oljesand eller særlig tung olje.

Produksjon
----------

Feltet nådde en daglig produksjon kortvarig på over 6,5 millioner fat omkring 1990, og har siden holdt et stabilt nivå på 4 millioner fat daglig. Dette utgjør 6,25% av verdensproduksjonen (i 2004). Fortsatt nedgang i produksjonen er forventet. Ghawarfeltet produserte i perioden 1948-2000 60-65% av Saudi-Arabias totale oljeproduksjon. Til sammenligning var Norges dagsproduksjonen av olje omk. 2,5 millioner fat i januar 2006. Den kumulative produksjonen utgjør så langt omk. 60 milliarder fat.

Ghawarfeltet produserer i tillegg omk. to milliarder m³ naturgass daglig.

Reserver
--------

Ifølge offisielle estimater fra myndighetene i Saudi-Arabia er de resterende påviste reservene i feltet omk. 71 milliarder fat. Noen kritikere, som Matthew Simmons, mener at feltet har nådd eller vil snart nå topproduksjon. Det alternative overslaget fremkommer bl.a. i hans bok *Twilight in the Desert* (2005, ikke oversatt). Kritikken er tilbakevist av blant andre lederen av Saudi Aramcos reservoaravdeling, Nansen Saleri. Lite er med sikkerhet kjent om de resterende reservene og eventuell nedgang i produksjonen da det meste av informasjonen om dette feltet kommer fra tredjehånds kilder.

Referanser
----------

1. ↑  Giant Oilfields of the World (på engelsk)
2. ↑  The world's giant Oilfields (på engelsk) Arkivert 16. mai 2006 hos Wayback Machine.
3. ↑  Mindre olje fra norsk sokkel
4. ↑  «kumulativ produksjon basert på Croft (på engelsk)». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 19. desember 2006.
5. ↑  Omtale av Matthew Simmons arbeid i Aftenposten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |