recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hilla Limann** (født **Hilla Babini** 12. desember 1934, død 23. januar 1998) var president i Ghana fra 24. september 1979 til 31. desember 1981.

Limann ble født i en fattig familie i det nordlige Ghana.[] Han klarte å få en god utdannelse, og startet en akademisk karriere. Etterhvert fikk han en stilling i diplomatiet og ble Ghanas ambassadør til Sveits. 

I juni 1979 ledet Jerry Rawlings et statskupp i Ghana, og innsatte seg selv som president. I september samme år trådte han tilbake, og Limann ble valgt til president som kandidat for People's National Party. I sin økonomiske politikk var han moderat, og han støttet demokratiske verdier og pan-afrikanisme.[]

31. desember 1981 ledet Rawlings et nytt statskupp, og etter å ha avsatt Limann ble han selv igjen president. Limann fortsatte å bo i Ghana, og i 1992 stilte han til valg mot Rawlings, men tapte.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000015727, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jerry John Rawlings** | **President i Ghana**(1979–1981) | Etterfølger:**Jerry John Rawlings** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Trygve Hansson Wergeland** (født 14. mars 1909, død 29. mai 1979) var en bonde og industrigründer fra gården Steine ved Halsvik i Gulen kommune.

Unge år
-------

Som ung reiste Trygve Wergeland til Calgary i Canada, men vendte tilbake til Steine i Gulen igjen i 1929. I 1934 fikk Trygve skøyte på farsgården.

I 1930-åra begynte Wergeland å engasjere arbeidsfolk som rev og klargjorde tomter i Bergen. De ble kalt "Wergelandsgjengen" og var kjent for å være tøffe og effektive. Dette fortsatte han med frem til annen verdenskrig kom til landet i 1940.

Trygve Wergeland giftet seg i 1937, og han og kona fikk seks barn sammen. Ett av dem var Hans Harry Wergeland.

Sementproduksjon
----------------

Allerede i 1939 kjøpte han seg lastebil, og fikk kjøpt skøyte på nabogården til Steine i 1944. I 1947, da Wergeland var i gang med å bygge ny låve på gården, oppdaget han store sandforekomster på Steine. Dette kom godt med for å blande betong som de trengte til låven, og utviklet seg etter hvert til det som skulle bli bedriften Halsvik Cementstøperi.

I 1955 startet han offisielt med produksjon av sementstein. Utstyret ble stadig forbedret etter hvert som produksjonen og økonomien økte. Han startet å bygge om låven på Steine til installering av betongblokkproduksjon i 1956.

Ny generasjon
-------------

I 1962 tok sønnen Hans Harry Wergeland over som daglig leder i sementstøperiet. Han investerte bl.a. i bygningene til fiskemessa i Bergen, som han rev og solgte. Pengene ble bl.a. brukt til innkjøp av nye, moderne maskiner til bedriften. I 1971 kjøpte Hans og kona Sølvi ut Trygve Wergeland fra bedriften.

I 1978 fikk Trygve Wergeland oppleve at bedriften begynte med taksteinproduksjon, noe den har fortsatt med helt frem til i dag. Bedriften er nå flyttet fra Steine til Sløvåg, har vokst enormt i omfang og fått navnet Wergeland-Halsvik AS.

Trygve Wergeland døde i Gulen i 1979.

Eksterne lenker
---------------

* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Trygve Hansson Wergeland.[*død lenke*]
* Dalsøyra Skole sin side om Wergeland Holding på Geoatlas.no[*død lenke*]

  

Portal: Gulen
Den tidligere nøytrale sonen mellom Irak og Saudi-Arabia.
**Den saudi-irakiske nøytrale sonen** var et område på 7 044 km² mellom Saudi-Arabia og Irak der grensa mellom landene ikke hadde blitt fastsatt. Mahammarahtraktaten fra 5. mai 1922 utsatte konflikten mellom Storbritannia (som hadde mandatet for Irak) og kongedømmet Najd (som seinere ble til Saudi-Arabia). Traktaten unngikk å sette bestemte landegrenser. Etter videre forhandlinger definerte Uqairprotokollen fra 2. desember samme år de fleste grensene mellom landene, og oppretta den nøytrale sonen.

Ingen militære eller permanente bygninger skulle bygges i eller nær sonen, og nomader fra begge land skulle ha uinnskrenka tilgang til beitene og brønnene der.

Administrativ deling av området ble oppnådd i 1975, og en grensetraktat ble underskrevet i 1981. Av ukjente grunner ble ikke traktaten meldt til FN, og ingen utenfor Saudi-Arabia og Irak ble fortalt om endringa eller vist kart over området med den nye grensa. Da Gulfkrigen nærma seg tidlig i 1991 kansellerte Irak alle internasjonale avtaler med Saudi-Arabia siden 1968. Saudi-Arabia svarte med å melde alle tidligere grenseforhandlinger med Irak til FN i juni 1991. Slik endte den juridiske eksistensen til den nøytrale sonen.

Den saudi-irakiske nøytrale sonen hadde tidligere ISO 3166-1-kodene NT (alfa-2) og NTZ (alfa-3). Disse kodene ble sletta i 1993. FIPS 10-4-koden for sonen var IY; denne ble sletta i 1992.

Se også
-------

* Iraks geografi
* Saudi-Arabias geografi

Referanser
----------

1. 1 2  Office of the Geographer (1971-06-01). «International Boundary Study: Iraq – Saudi Arabia Boundary» Arkivert 16. september 2006 hos Wayback Machine.. USAs utenriksdepartement.
2. 1 2 3 4  Cecil Adams (1991-02-01). «What's up with the "neutral zones" near Saudi Arabia?». The Straight Dope.
3. ↑  CIA (1990). «The World Factbook 1990 - Iraq - Saudi Arabia Neutral Zone (mirror)» Arkivert 1998-05-22, hos Wayback Machine..
4. 1 2 3  Richard Schofield. «Arabian Boundary disputes, Archive Editions» Arkivert 25. desember 2018 hos Wayback Machine.. Archive Editions.
5. ↑  CIA (1991). «The World Factbook 1991 - Iraq - Saudi Arabia Neutral Zone (mirror)» Arkivert 1998-05-22, hos Wayback Machine..
6. ↑  Gwillim Law. «ISO 3166-1 Change History». Statoids.
7. ↑  Gwillim Law. «FIPS PUB 10 Change History». Statoids.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Olav Ringdal** (født 12. april 1961 i Hellesylt, Stranda) er en norsk kunstner. Olav Ringdal arbeider med maleri, tegning og skulptur, ofte installasjonspreget. Ringdal har sin utdannelse fra Kunstakademiet i Trondheim, Rijksakademie von Beeldende Kunsten i Amsterdam samt studieopphold i Berlin.

Ringdal har hatt flere separatutstillinger, blant annet på Henie Onstad Kunstsenter på Høvikodden, Galleri F15 i Moss, Drammen museum for kunst og Trøndelag senter for samtidskunst.

Han har medvirket en rekke ganger på Høstutstillingen og på gruppe- og kollektivutstillinger blant annet på Høvikodden, en rekke mønstringer i St. Petersburg, Düsseldorf, Galleri F15 i Moss, diverse kunstforeninger samt på vandreutstillingen «Blodig alvor – norsk kunst på 80-tallet».

Ringdals verk er kjøpt inn av Norsk kulturråd, Henie-Onstad Kunstsenter, Trondheim kommunes kunstsamling, Kuben kunstmuseum, Ålesund, Trondhjems Kunstmuseum samt Manege Exhibition Hall, St. Petersburg.

Han har mottatt flere stipendier og Statens garantiinntekt siden 2007.

Priser
------

* 2003: Lexmarks Henrik Ibsen-pris for beste maleri
* 2001: Aksel Waldemars minnepris
* 1997: Ferdinand Finnes Gledespris

Kilder
------

* Fakta Olav Ringdal – Staverns-Posten (Østlands-Posten lørdag 12. juni 2010). Side 54

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
Akropolis i Kalydon med fjellet Varasova i bakgrunnen.
**Kalydon** (gresk: Καλυδών; genitiv: Καλυδῶνος) var gresk oldtidsby i Aitolia i Hellas. Den lå på vestsiden av elven Evinos, og på den nordlige kysten av vestlige delen av Korintbukta.

Utsyn over Kalydon
I henhold til gresk mytologi fikk byen sitt navn etter dens grunnlegger Kalydon, en sønn av Aitolos. Kalydon fikk bare døtre hvor en av dem, Epikaste, giftet seg med Agenor, sønn av hennes onkel Pleuron og bror av Kalydon, og grunnlegger av nabobyen som bærer hans navn.

I nærheten av byen Kalydon sto fjellet Zygos (som i dag heter Arakynthos) og i skråningene til fjellet var lokaliseringen for den mytologiske jakten på det kalydonske villsvin. Byen hadde en betydningsfull helligdom kjent som Laphrion som var dedikert til Artemis Laphria og Apollon Laphrios.

I år 31 f.Kr. tvangsflyttet den romerske herskeren Augustus til den nye kolonien Nicopolis på vestkysten av Hellas. Den nye byen ble grunnlagt for å feire minnet av slaget ved Actium hvor Marcus Antonius ble nedkjempet tidligere det samme året. Da befolkningen ble flyttet ut fjernet romerne på samme tid det meste kunsten og kostbarhetene i byen til Patras som lå ved Patrasbukta på nordkysten av Peloponnes. Blant det som ble fjernet var kultisk statue av Artemis i gull og elfenbein. 

Den greske geografen og historikeren Strabon kommenterer i sitt verk *Geographia* om den tidligere skjønnheten av byen Kalydon som var blitt øde: «Kalydon og Pleuron, som nå er virkelig redusert, skjønt i tidligere tider var disse bosetninger en utsmykning av Hellas...» Ruinene av byens festningsverk og teater er fortsatt synlig i dag.

Referanser
----------

1. ↑  Suzanne, Bernard (1998): Calydon, Plato and his dialogues
2. ↑  Woodhouse, William John (1897): *Aetolia: Its Geography, Topography, and Antiquities*, Ayer Publishing, s. 228
3. ↑  Strabon: Geography, Book X, Chapter 2, s. 23

Eksterne lenker
---------------

* Kalydon i *Nordisk familjebok* (2. oppl. 1910)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Kari Kristina Lemvik Bakke** (født **Frydenlund** 21. oktober 1908 i Borgund i Lærdal, død 17. mai 1998) var en norsk lyriker, forfatter og stenograf.

Kari Bakke var datter av lærer Mons Anderson Frydenlund og Ranveig Haakonsdotter Hatleberg. Hun ble 13. juni 1937 gift med forretningsfører Olav G. Bakke (1905-1975)

Hun var elev ved Sogndal folkehøgskule og på handelsskole i Bergen før hun utdannet seg ved Statens kurs for stortingsstenografer i Oslo. Hun drev sammen med en gruppe kvinner et stenograffirma i hovedstaden, før hun i 1935 flyttet til Hønefoss.

Kari Bakke debuterte som lyriker i godt voksen alder, i 1959, med diktsamlingen *Finnes du?*. Hun utga i alt seks bøker. Fra 1960 var hun spaltist i Dagbladet, der hun skrev petitdikt under navnet «Gråspurven», og fra 1966 var hun forfatter på heltid. Hennes bok *Gråspurven* fra 1974 inneholder utvalgte tekster fra hennes spalte i Dagbladet.

Hun vant Sogn Mållags dialektkonkurranse i 1980, og i etterkant av dette samlet hun de fleste av sine dikt på lærdalsdialekt, i tillegg til å skrive flere nye, til sin siste utgivelse *Fetang – mennesje so mærkte me* i 1984.

Bakke er også representert med et titalls dikt i samlingen *Dikting og diktarar frå Sogn*, redigert av Andreas Bjørkum og Jarle Bondevik, og noen av hennes dikt er å finne i antologier for barn.

Hun fik flere utenlandsstipend til studieopphold i Danmark, Sverige og Nord-Afrika. Fra 1973 fikk hun Statens faste stipend for eldre fortjente kunstnere.

Kari Bakke er gravlagt på Hønefoss.

Bibliografi
-----------

* 1959 – *Finnes du?* : dikt (Oslo: Aschehoug)
* 1962 – *Til de små stier* : dikt (Oslo: Aschehoug)
* 1963 – *Dagenes ansikt* : dikt (Oslo: Aschehoug)
* 1963 – *I det fremmede* : dikt (Oslo: Aschehoug)
* 1974 – *Gråspurven* : utvalg 1962-1974 (Oslo: Aschehoug) ISBN 82-03-06399-3
* 1984 – *Fetang : mennesje so mærkte me*

Referanser
----------

1. ↑  Klokkerbok for Lærdal prestegjeld, Borgund sokn 1897-1928 (1422P): Fødte og døpte: 1909-03-01
2. ↑  *Aftenposten 1937.06.12*. Norge, Oslo. 1937.
3. ↑  Espe, Alfred (1990). *Lærdal bygdebok*. Lærdal kommune. s. 207. ISBN 8299209536.
4. ↑  DIS-Norge : gravminner i Norge, 2015

Kilder
------

* Bakke, Kari (1984). *Fetang*. [Årdalstangen]: Sogn mållag. ISBN 8299116007.
* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 249. ISBN 8253014333.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jean Molinet** (født 1435 i Desvres, død 23. august 1507 i Valenciennes) var en fransk poet, kronikør og komponist. Han er mest kjent for sin prosaoversettelse av *Roman de la rose* (*Roseromanen*).

Liv og virke
------------

Jean Molinet ble født i Desvres, som nå er en del av Frankrike, og studerte i Paris. Her tjenestegjorde han for Karl I av Burgund fra 1463, og ble sekretæren til Georges Chastellain. I 1464 skrev han *La complainte de Grece*, et politisk verk som handlet om burgunderne og deres syn på aktuelle hendelser. Han erstattet Chastellain som historiograf i 1475, og var også bibliotekaren til Margarete, erkehertuginne av Østerrike. Hans krønike dekket årene 1474 til 1504, og ble trykt i 1828 etter å ha blitt redigert av J. A. Buchon. Den er betraktet som mindreverdig i forhold til Chastellains krønike, bestående av dårligere historisk verdi.

Molinet ble leder av en retorikk- og poesiskole i Borgund kalt for Grands Rhétoriqueurs, karakterisert ved deres omfattende bruk av ordspill. Hans nevø Jean Lemaire de Belges tilbrakte en del tid sammen med ham ved Valenciennes, og Lemaire selv betraktet seg som en elev av den eldre forfatteren.

I 1501 ble Jean Molinet kannik av kirken Notre-Dame i Valenciennes, og han døde der i 1507.

### Komponist

Jean Molinet var også komponist, skjønt kun et eneste verk, en rondeau kalt *Tart ara mon cueur sa plaisance*, kan med sikkerhet bli tilskrevet ham. Dette verket, en tidlig chanson for fire stemmer (de fleste hadde tre) var meget populær, noe som bevitnet av de omfattende spredningen av kopier av notene.

Molinet er også husket av en elegi han skrev ved dødsfallet til Johannes Ockeghem, satt til musikk av Josquin des Prez, kalt for *Nymphes des bois*, Det var en del av Prez' kjente motett (flerstemte kirkesang) *La déploration sur la mort de Johannes Ockeghem*. Andre samtidige komponister, som Antoine Busnois og Loyset Compère, brevvekslet med ham.

Historikeren Johann Huizinga har sitert en del anti-kirkelige linjer av Molinet fra en rekke nyttårsønsker: «La oss be til Gud at jakobinerne / må spise augustinerne, / og at karmelittene må bli hengt / med snorene til minorittene».

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tart ara mon cueur sa plaisance 4v. Molinet», *Copenhagen Chansonnier*
3. ↑  «Tart ara mon cueur sa plaisance (Molinet, Jean)», *Imslp.org*
4. ↑  «La d´eploration sur la mort de Johannes Ockeghem» (PDF), *Mab.jpn.org*
5. ↑  Huizinga, Johann (1989): *The Waning of the Middle Ages*, New York: Anchor Books, ISBN 0-385-09288-1, s. 179

Eksterne lenker
---------------

* Free scores by Jean Molinet hos *International Music Score Library Project*
* Deux poèmes de Jean Molinet
* Épitaphe de Simon Marmion, peintre

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |

Portal: Litteratur
Myrbostad kirke
**Fræna prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Molde domprosti. Det omfattet sogn i Fræna kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Myrbostad kirke.

Frænas kirkesogn er nå en del av Hustadvika kirkelige fellesråd, og underlagt Molde domprosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Freni* eller *Vágey sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Fræna antas å være lagt under Aukra i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 lå Vaagøe kirke under Ackerøe Præstegjeld, og ble sammen med hovedsognet betjent av sognepresten.

Ettersom det var eget tinglag, dannet Frænen sogn grunnlaget for Frænen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 22. september 1859 ble Vaagøe annekssogn skilt ut fra Agerøe og gjort til eget *Frænen prestegjeld*. Ved kgl.res. 5. januar 1878 ble det bygget ny kirke på prestegården Myrbostad, og da Myrbostad kirke var ferdig, ble prestegjeldet delt i Ytre og Indre Fræna sogn. Kirken på Myrbostad ble vigslet 21.11.1880.

Ved avviklingen bestod Fræna prestegjeld av menighetene i Myrbostad, Vågøy, Bud og Hustad.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 290.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 102.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 65-7. ISBN 8270612960.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Ulstein kirke
**Ulstein prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Søre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ulstein kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Ulstein kirke.

Sandes kirkesogn er nå en del av Ulstein kirkelige fellesråd, og underlagt Søre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Úlfssteins sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Ulstein antas å være lagt under Herøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 var Ulstein og Hareid sogn et residerende kapellan under Herø Præstegjeld. Ved kgl.res. av 18. august 1747 ble det vidløftige Herøy prestegjeld delt i to, ved at Ulstein som hovedsogn med Hareid anneks ble opprettet som eget sognekall.

Ulfsteen prestegjeld dannet grunnlaget for Ulstein formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 18. mai 1876 ble Hareid annekssogn delt slik at Vartdalstranden ble eget kirkesogn. Ved kgl.res. 26. mai 1900 ble Vartdalstranden sogn utskilt fra Ulstein, for sammen med Ørsten sogn i Volden å utgjøre et nytt Ørsta prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Ulstein prestegjeld av menighetene i Ulstein og Hareid.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 50.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 94.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 61-5. ISBN 8270612960.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Norddal kirke
**Norddal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Austre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i tidligere Norddal kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Norddal kirke.

Norddals kirkesogn er nå en del av Fjord kirkelige fellesråd, og underlagt Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Dalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Norddal antas å være lagt under Ørskog i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hørte Norddal (Dale sogn) og Døving kapellsogn til Øreskoug Præstegjeld og utgjorde sammen med Sunnylven og Geiranger et residerende kapellani. J. Fr. Lampe oppgir at *Allerede 1673 blev Norddalen skilt fra Ørskog* og *Ved Truls Christensen Krogs [..] Ansættelse som Sognepræst [6. august 1673] [i Ørskog] blev Norddalen skilt fra Ørskog.* Samme sted står det likefullt at *Otto Finde Astrup [..] blev [..] 6. Marts 1767 [Norddalens] første Sognepræst.* En mulig forklaring på dette misforhold er gitt av P. A. Lillebø. Om i gavnet år 1673 og i navnet år 1767, ble det vidløftige Ørskog prestegjeld delt ved at Norddal med Døving kapellsogn, Sunnylven og Geiranger ble opprettet som eget *Norddal prestegjeld*.

Norddalen prestegjeld dannet grunnlaget for Norddalen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 18. mars 1861 ble Sunnylven og Geiranger skilt ut fra Norddalen som eget sognekall, gjeldende fra 1. juli 1861.

Ved avviklingen bestod Norddal prestegjeld av menigheten i Norddal.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 115.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 96.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 61-5. ISBN 8270612960.
4. ↑  *Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen*. Forlagt af Cammermeyers Boghandel. 1895. s. 252,263-4.
5. ↑  Lillebø, P.A. (1949). *Sunnylven og Geiranger*. xx#: [Sunnylven sogenemnd]. s. 358-60.
6. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
7. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Stranda kirke
**Stranda prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Austre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Stranda kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Stranda kirke.

Strandas kirkesogn er nå en del av Stranda kirkelige fellesråd, og underlagt Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Slyggsstaðir* eller *Strǫnd sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Stranda antas å være lagt under Ørskog i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 hørte Stranda og Stordal sogn til Øreskoug Præstegjeld. Ved kgl.res. av 26. januar 1759 ble Stranda som hovedsogn og Stordal som annekssogn utskilt som eget *Stranden prestegjeld*.

Stranden prestegjeld dannet grunnlaget for Stranden formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 11. juni 1906 ble det gitt tillatelse til å bygge ny kirke for Stordal sogn på Vinjebraut under gården Vinje, og ved kgl.res. av 24. juli 1914 ble det gitt tillatelse til å oppføre et kapell i Liabygda. Ved kgl.res. av 18. mars 1966 ble Stordal sogn sammen med Skodje sogn av Skodje prestegjeld lagt til Ørskog prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Stranda
* Liabygda

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 126,132.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 96.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 61-5. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Miro Cerars parti** (slovensk: *Stranka modernega centra*, SMC) er et slovensk politisk parti stiftet 2014. SMC regnes som et sentrum-venstre parti. 

Jusprofessoren Miro Cerar kunngjorde i mai 2014 at han ville gå inn i politikken da den sittende statsminister Alenka Bratušek søkte om avskjed etter å ha tapt ledervalget i eget parti. Han grunnla i juni samme år partiet Stranka Mira Cerarja (SMC) (Cerars parti).

SMC gjorde 13. juli 2014, bare seks uker etter grunnleggelsen, et meget godt parlamentsvalg og oppnådde ca. 34,8 % av stemmene. Partiet ble parlamentets største med 36 av 90 plasser. Nasjonalforsamlingen valgte 25. august 2014 Miro Cerar med 51 av 90 stemmer som ny statsminister med oppdrag å fremsette forslag til regjering. Regjeringen Cerar tiltrådte 18. september 2014, med grunnlag i en koalisjon med pensjonistpartiet og sosialdemokratene.

Referanser
----------

1. ↑  Wienerzeitung.at: *Bewegung auf politischer Bühne vor Neuwahlen* besøkt 30. august 2014
2. ↑  Reuter: *Political novice wins power in Slovenia, hints at revisiting economic reform plan* Arkivert 19. september 2014 hos Wayback Machine. besøkt 29. august 2014
3. ↑  DR.dk: *Seks uger gammelt parti vinder lynvalg i Slovenien* besøkt 30. august 2014
4. ↑  Deutsche Welle: *Slovenian parliament endorses law professor Miro Cerar as PM* besøkt 30. august 2014
5. ↑  derstandard.at besøkt 24. oktober 2014

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Sortu** (norsk: *Å skape*) er et baskisk, nasjonalistisk venstreparti. Partiet er det første partiet med utspring i Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen som tar avstand fra all politisk voldsbruk, også fra den væpnede separatistorganisasjonen ETA. Mange regner likevel partiet som etterfølgeren til det forbudte partiet Batasuna.

Partiet oppgir opprettelsen av en uavhengig, sosialistisk baskisk stat, bestående av alle de syv historiske provinsene, som sitt viktigste strategiske mål. Sortu definerer seg også som et revolusjonært og anti-kapitalistisk parti.

Historie
--------

Sortu ble stiftet 9. februar 2011 etter lang tids debatt i Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen. For første gang ba prominente medlemmer om at ETA skulle legge ned våpnene. Likevel ble Sortu forbudt av spansk høyesterett 23. mars 2011. Som en reaksjon på forbudet gikk de to mindre baskiske partiene Eusko Alkartasuna og Alternatiba sammen med uavhengige kandidater med bakgrunn i Batasuna og dannet valgalliansen Bildu.

Også Bildu ble i første rekke forbudt på grunn av angivelige bånd til Batasuna. Forbudet vakte voldsomme reaksjoner. Blant annet trakk Det baskiske nasjonalistparti (EAJ-PNV) sin parlamentariske støtte til Spanias regjerende parti PSOE. Den 5. mai 2011 opphevde den spanske grunnlovsdomstolen forbudet og Bildu fikk stille til lokalvalget 22. mai. Valgalliansen fikk 26% av stemmene og ble det nest største partiet i spansk Baskerland, kun forbigått av PNV.

20. juni 2012 ble Sortu legalisert etter en avgjørelse i den spanske grunnlovsdomstolen. Domstolen la vekt på Sortus brudd med Batasunas sedvane om å nekte å fordømme ETA. Åtte måneder etter legaliseringen avholdt Sortu en formell stiftelseskongress der partiet valgte Hasier Arraiz til leder og Arnaldo Otegi til generalsekretær, til tross for at sistnevnte sitter fengslet for å ha forsøkt å reorganisere Batasuna.

Valgstrategi
------------

* I lokalvalg og valg til parlamentene i de autonome regionene Baskerland og Nafarroa, deltar Sortu i valgalliansen EH Bildu.
* I valg til det spanske parlamentet og senatet deltar Sortu i valgalliansen Amaiur.
* I fransk Baskerland, Iparralde, deltar Sortu i valgalliansen EH BAI.

Se også
-------

* Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen
* Batasuna
* EH Bildu
* Bildu

Referanser
----------

1. ↑  The New York Times: Spain Party Is Denied Legal Status
2. ↑  Sortu: About Sortu Arkivert 10. januar 2014 hos Wayback Machine.
3. ↑  The New York Times: Spain Party Is Denied Legal Status
4. ↑  The Telegraph: Spain's socialist government loses Basque ally over ETA links
5. ↑  Xinhua: Spanish Constitutional Court lifts ban on Bildu
6. ↑  EITB: New Basque Coalition Bildu Surges in Basque Local Elections Arkivert 28. mai 2011 hos Wayback Machine.
7. ↑  EITB: Constitutional court grants legal status to banned party Sortu Arkivert 2014-01-10, hos Wayback Machine.
8. ↑  EITB: Sortu launched formally, Hasier Arraiz confirmed as president Arkivert 2014-01-10, hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Baskerland
Kvernes kirke
**Kvernes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Averøy kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Kvernes kirke.

Kvernes' hovedsogn er nå en del av Averøy kirkelige fellesråd, og underlagt Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hverfnes sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Kvernes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 hadde *Qvernæs Præstegjeld* fire kirker og to prester. Sognepresten betjente Qvernæs, Kornstad og Bremsnæs kirker, og Gryb hadde en residerende kapellan. Ved åpent brev av 6. januar 1708 fikk innbyggerne i Lille-Fosen tillatelse til å bygge kirke, og 9. september 1709 ble den første kirken innviet. Ladestedet skulle fortsatt tilhøre Bremsnes sogn.

Ved kgl.res. av 20. august 1827 ble Qværnæs delt i to prestegjeld, ved at Christiansund ble skilt ut som eget sognekall. Kvernes prestegjeld besto da av Kvernes, Bremsnes og Kornstad sogn.

Qværnæs prestegjeld dannet grunnlaget for Qværnæs formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 6. februar 1869 ble Kornstad sogn delt slik at Eide ble eget sogn med kirke på Eide, og ved kgl.res. av 16. januar 1981 ble Eide sogn skilt ut som eget Eide prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Kvernes prestegjeld av menighetene i Kvernes, Bremsnes og Kornstad.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 323.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 102.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
4. ↑  Hestnes, J. (1925). *Kristiansund N*. Kjenn ditt land. s. 7.
5. 1 2 3  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Grima naturreservat** er et naturreservat i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det ligger på øya Grima like nord for Byrknesøyna. Formålet med fredningen er å bevare kystmyrområder i øygarden i Sognesjøen. Arealet er på 1.483 dekar og utgjør om lag 1/4 av det samlede arealet av de seks naturreservatene i Gulen når vi ser bort fra Vassøyane naturreservat.

Myrressursene her og på austre Sløvåg kategoriseres som *svært viktige*.

Regjeringen la 18. juni 2004 fram en egen verneplan for myr i Sogn og Fjordane. hvor 20 myrområder i fylket ble vernet. Grima er et av de større områdene målt i areal. Bakgrunnen var St.meld. nr 68 (1980–81) *Vern av norsk natur* som fastslo målet om å verne et representativt naturutvalg i Norge. Verneområdene i fylket ble registrert i
perioden 1971 – 1985 av botanikere ved Vitenskapsmuseet i Trondheim. Det var også befaringer i 1999 og 2000 utført av Fylkesmannens miljøvernavdeling, og Direktoratet for naturforvaltning anbefalte vern i januar 2004.

Bestemmelser for reservatet
---------------------------

* Det må ikke iverksettes tiltak som kan skade eller forstyrre naturmiljøet.
* Vegetasjonen er fredet mot skade og ødeleggelse.
* For dyrelivet gjelder viltlovens bestemmelser og forskrifter i medhold av denne.
* Nye dyrearter må ikke innføres.
* Motorisert ferdsel, camping, ridning m.m. er forbudt.

Referanser
----------

1. 1 2 3  (no) Grima naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  Biologisk mangfald i Gulen kommune[*død lenke*] - kartlegging for Gulen kommune, oktober 2005, side 21.
3. ↑  Verneplan for myr i Sogn og Fjordane fylke – Miljøverndepartementet 18. juni 2004.
4. ↑  Verneplan for myr i Sogn og Fjordane fylke – Miljøverndepartementet 18. juni 2004, side 4.

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om verneområdet – Lovdata.
* Beskrivelse av naturreservatet[*død lenke*] - Miljøstatus. Besøkt 9. november 2010.

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Slekten Knuths våpen tegnet av Anders Thiset, Danmarks Adels Aarbog 1919. På skjoldet ses en skjerding omkranset av tre kløverblad i et sølvfelt. På hjelmen tre lignende blad med oppstående røde faner.
**Knuth** er en adelsslekt fra Mecklenburg, som kom til Danmark på 1600-tallet med brødrene Adam Levin Knuth (1648–1699) og Eggert Christoffer Knuth (1643–1697). Adam Levin var pasje hos Christian V av Danmark og Norge. Eggert Christoffer arvet og kjøpte flere gods på Lolland, som i 1714 ble til grevskapet Knuthenborg. Med opprettelsen av grevskapet ble slekten danske lensgrever, slik at hovedmannen var lensgreve og yngre mannlige medlemmer baroner. Døtrene til grevene hadde tittelen komtesse.

En rekke medlemmer av slekten har spilt fremtredende roller i dansk historie, bl.a. Frederik Marcus Knuth, som var utenriksminister i den første regjeringen Moltke i 1848.

Av denne slekten var den danske Hedevig Sophie komtesse Knuth (1784–1819) som var gift med den norske stattholderen Severin Løvenskiold.

Referanser
----------

1. ↑  *Knuth*, Salmonens konversationsleksikon, 2. udgave

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Primorsk** (russisk Приморск, svensk: *Björkö*, finsk *Koivisto*) er en by i Leningrad oblast i Russland, og den største russiske havna ved Østersjøen. Innbyggertall: 5 500 (estimat 2005).[] Den ligger på det Karelske neset, 137 km vest for St. Petersburg, på nordkysten av Finskebukta.

Historikk
---------

Bosetningen ble først attestert i russiske krøniker som Berjozovskoje («Bjørkelandsby») i 1268, da de tyske handelsmennene fra Gotland anmodet republikken Novgorod om å sikre deres passasje til elva Neva. Svenskene annekterte regionen under det tredje svenske korstog. Russerne tok tilbake byen og øyene utenfor ved slutten av den store nordiske krig i 1721. Deretter delte byen skjebne med resten av det Karelske neset, det vil si at den etter krigen 1808-1809 ble en del av Viborgs län i Storfyrstedømmet Finland.

Björkö utviklet seg på 1900-tallet som en uthavn for byen Viborg og var i første halvdelen av 1900-årene en av de mest fremstående sjøfartsbyene i Finland. Björkö by og Björkö landkommune hadde 11 155 innbyggere i 1939. Etter fortsettelseskrigens slutt i 1944 overgikk Björkö til russisk territorium.

Oljeterminal
------------

Den nye oljehavna i Primorsk
Primorsk er hjemsted for den største oljeterminalen i Østersjøen, som ble utviklet av Putin-administrasjonen som endestasjon for rørledningssystemet, til en pris på 2 000 000 000 USD. Terminalen startet driften i desember 2001, og hadde utmanøvrert Ventspils og andre utenlandske rivaler i løpet av et år.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 19. juni 2018; besøksdato: 22. juni 2018; arkiv-URL: .
2. ↑  ««Baltic lessons for EU in dealing with a resurgent Russia», Jan Cienski, ft.com, 24. nov. 2006». Arkivert fra originalen 13. mai 2007. Besøkt 10. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted for Primorsk
* Artikkel om Björkö i Nordisk familjebok, bind 3, spalte 568, 1905
* Kart over Björkö landkommune

  


| * v
* d
* r
Byer i Leningrad oblast |
| --- |
| Administrativt senter: St. Petersburg (administrativt separat fra Leningrad oblast) |
| Flagget til Leningrad oblast | Boksitogorsk **·** Gattsjina **·** Ivangorod **·** Kamennogorsk **·** Kingisepp **·** Kirisji **·** Kirovsk **·** Kommunar **·** Ljuban **·** Lodejnoje Pole **·** Luga **·** Nikolskoje **·** Novaja Ladoga **·** Otradnoje **·** Pikaljovo **·** Podporozje **·** Primorsk **·** Priozersk **·** Sertolovo **·** Siasstroj **·** Sjlisselburg **·** Slantsy **·** Sosnovyj Bor **·** Svetogorsk **·** Tikhvin **·** Tosno **·** Volosovo **·** Volkhov **·** Vsevolozjsk **·** Vyborg **·** Vysotsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** NKC **·** GeoNames
 |
Halsa kirke
**Halsa prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Halsa kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Halsa kirke.

Halsas hovedsogn er nå en del av Heim kirkelige fellesråd, og underlagt Orkdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hǫlsynjar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Halsa antas å være lagt under Stangvik i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 lå Hals under Stangvigs Præstegjeld, betjent av en kapellan.

Ettersom det var eget tinglag, dannet Halse sogn grunnlaget for Halse formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 7. august 1876 ble Halse sogn utskilt fra Stangvik og gjort til eget *Halse prestegjeld*, tillagt Tustna annekssogn fra Edøy prestegjeld. Den 1. januar 1967 ble Valsøyfjord sogn overført fra Aure prestegjeld.

Ved avviklingen bestod Halsa prestegjeld av menighetene i Halsa, Valsøyfjord og Tustna.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 448.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 104.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  *Halsa kyrkje*. Einar forlag. 2017. s. 5. ISBN 9788269072327.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Ranes kirke
**Surnadal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Surnadal kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Ranes kirke.

Surnadals kirkesogn er nå en del av Surnadal kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Súrnadalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Surnadal antas å være lagt under Stangvik i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 lå Skede, Øje, Moe og Rindal kirker under Stangvigs Præstegjeld, dels betjent av sognepresten og dels av en kapellan.

Ved kgl.res. av 6. mai 1699 ble Surnadal, bestående av Skei, Øye, Mo og Rindal sogn utskilt som eget *Surnadal prestegjeld*, gjeldende fra 1704.

Surendalen prestegjeld dannet grunnlaget for Surendalen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 26. august 1857 ble Rindal sogn fradelt Surnadal som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Øye
* Mo
* Ranes

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1908). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 410.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 104.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 67-71. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Johann Georg Palitzsch** (født 11. juni 1723 i Prohlis ved Dresden, død 22. februar 1788) var en tysk amatørastronom.

Palitzsch, som var bonde i fødebyen, brukte ledige stunder til naturvitenskap – spesielt astronomi. 23. desember 1758, noen måneder tidligere enn noen astronom, men samtidig som Christian Gärtner, oppdaget han Halleys komet, hvis retur hadde blitt forutsagt av Edmond Halley. I 1782 oppdaget han samtidig som John Goodricke periodisiteten i lysendringene hos den variable stjernen Algol.

Referanser
----------

1. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Palitzsch, Johann Georg *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Portalikon | Portal:Astronomi  |

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Midttakleelva** (også kalt **Takleelva**) er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den har utspring fra Taklevatnet og faller derfra ned den bratte dalsida og løper sammen med elva fra Takledalen. Etter samløpet renner elva nordover til munningen i Sognefjorden ved Takle, 5 km vest-nordvest for Brekke. Elva er 2,2 kilometer lang (4,1 kilometer regnet fra kildene sør for Taklevatnet), og har et nedbørfelt på 7,35 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,87 m³/s.

Midttakleelva er utbygd til kraftproduksjon i Takle kraftverk, som utnytter fallet fra Taklevatnet ned til kote 72. I forbindelse med Samlet plan for vassdrag ble det vurdert en større utbygging av vassdraget, som ville medført overføring av vann fra Storelva, økning av reguleringshøyden i Taklevatnet til 15 meter, og bygging av en ny kraftstasjon nede ved Sognefjorden. Men dette prosjektet ble imidlertid oppgitt og den nye kraftstasjonen ble bygget på samme sted som før og uten nye reguleringer.

Ved elva nede ved Takle ligger Vassbruksmiljø Takle, med ei restaurert stampemølle som benytter elva som drivkraft til framstilling av filt og vadmel.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017
2. ↑  *Vassdragsrapport, Takle, Midt-Takleelva og Brekkeelva*, Samla plan for vassdrag, Miljøverndepartementet 1990, ISBN 82-7243-790-2

Portal: Gulen
**Dimna** er en bygd som ligger på vestsida av øya med samme navn i Ulstein kommune i Møre og Romsdal. For å skille mellom bygda og øya blir øya ofte kalt Dimnøya. Øya har et areal på 9 km² og har 1 333 innbyggere (2018). I grunnkretsen Dimna er det 334 innbyggere (2018). Den andre grunnkretsen på øya er Sundgot med 999 innbyggere (2018).

Dimna blir uttalt Di`mna, dat. Di`mnennje. Bygdelaget Dimna utgjøres av gårdene Indre Dimna, Ytre Dimna og Vågane

Bygda Dimna hadde tidligere egen skole.

Dimna har et aktivt idrettslag innenfor friidrett, Dimna IL, som de siste årene kan vise til svært gode resultater, blant annet med mange medaljer i nasjonale mesterskap. De har også vært arrangører av nasjonale mesterskap. Ulsteinhallen i Ulsteinvik er oppført i nært samarbeid med Dimna IL. Den mest kjente utøveren er Karsten Warholm. Han ble verdensmester på 400 meter hekk i både 2017 og 2019, og han vant kongepokalen i friidrett i 2015, 2016, 2017, 2018 og 2019.

Referanser
----------

1. ↑  «Mitt SSB: Statistikkbanken». *www.ssb.no* **(norsk)**. Besøkt 28. februar 2018.
**AG København** var en dansk håndballklubb som ble etablert i 2010 etter en sammenslåing av FCK Håndbold og AG Håndbold. Klubben hadde et herrelag som spilte i Herre Håndbold Ligaen. 31. juli 2012 ble klubben slått konkurs.

Klubben spilte sine hjemmekamper i Ballerup Super Arena. Til klubbens første hjemmekamp ble det solgt 6 231 billetter, noe som var dansk tilskuerrekord til en klubbkamp i håndball.

AG København vant sin første tittel 28. desember 2010 da klubben vant den danske cupen, *DHFs Landspokalturnering*.

Blant spillerne på AG København var Steinar Ege, Kasper Ottesen, Ólafur Stefánsson, Guðjón Valur Sigurðsson og Lars Jørgensen.

Referanser
----------

1. ↑  Steinar Eges AG København slått konkurs – TV2 31. juli 2012
2. ↑  «Håndboldklubber vil slå tilskuerrekorden». dr.dk. 6. september 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) AG København – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
Kolstad kirke
**Sverresborg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Heimdal prosti. Det omfattet sogn i Trondheim kommune i Sør-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Kolstad kirke.

Sverresborgs kirkesogn er nå en del av Trondheim kirkelige fellesråd, og underlagt Heimdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 23. oktober 1970 ble deler av Byåsen prestegjeld og deler av Ilen prestegjeld utskilt som et nytt *Sverresborg prestegjeld*, som omfattet bydelen Sverresborg i Trondheim.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Sverresborg

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Sør-Trøndelag, arkivverket.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.