recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gunnar Sama** (født 27. april 1949 på Bryne) er en norsk pianist. 

Han fikk sin utdannelse ved Stavanger Musikkonservatorium (med Edvin Eikenes), Barratt Due musikkinstitutt ( med Liv Glaser), Norges musikkhøgskole ( med professor Robert Riefling), The Royal Northern College of Music, Manchester, (med professor Ryszard Bakst) og med professor Jiri Hlinka.

Sama holdt sin debutkonsert i Universitetets Aula i Oslo i 1975. Han har vunnet annenpris i den internasjonale pianistkonkurransen Premio Jaén i Spania. I tillegg til det tradisjonelle repertoaret har Sama beskjeftiget seg mye med sjeldnere spilte komponister som Alkan, Ferruccio Busoni, Nikolaj Medtner og Shedrin.

Diskografi
----------

Han har utgitt CD-en *Piano works by Medtner* på plateselskapet Lindberg Lyd. CD-en har tre førstegangsinnspillinger. Sama har uroppført flere verker av norske samtidskomponister.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Rockipedia **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** AllMusic
 |
**Haroldswick** (norrønt: *Haraldsvík*) er et tettsted på øya Unst som er en del av den skotske øygruppen Shetland. Tettstedet har fått sitt navn etter den norske kongen Harald Hårfagre, som kom til dette stedet med sin flåte i 875 for å støtte det norske kravet på Shetland.

Haroldswick ligger 96 km nord for Shetlands hovedstad Lerwick. Storbritannias nordligste metodistkirke ligger her.

Historie
--------

Stedsnavnet har fått navnet sitt fra den norske kongen Harald Hårfagre, som hadde landgang her i 875 for å utrydde sine norske fiender og samtidig slå frast at Shetland tilhørte kongeriket Norge. En norrøn grav er funnet på den nærliggende Setter's Hill, med utsikt over landingspunktet. Den er 15,2 m lang og 7,6 m bred, noe som kan antyde en gravlagt person av betydning, men det lokale betegnelsen på «Harold’s Grav» er feilslutning da Harald Hårfagre er gravlagt i Norge. Graven ble undersøkt på 1800-tallet og det ble da avdekket et par sirkulære brosjer (nåler) av sølv som nå er oppbevart i museet i Lerwick.

En radarstasjon for tidlig varsling, RAF Saxa Vord, ble etablert i 1957, men ble avviklet i 2006, før aktiviteten ble gjenopptatt i juli 2019. Grunnskolen Haroldswick Primary School stengte i 1997, men bygningen er nå overtatt av Unst Heritage Centre. Dette, sammen med Unst Boat Haven — et nærliggende fiskebåtmuseum — og kopien av vikingskipet og langhuset ved Brookpoint, er opprettet av lokalsamfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  Undiscovered Scotlands side om Haroldswick
2. 1 2 3  «Haroldswick», *Gazetteer for Scotland*
3. ↑  Harold's Grave, *Gazetteer for Scotland*
4. ↑   «UK RAF Radar Coverage To Be Enhanced» Arkivert 6. november 2020 hos Wayback Machine. *Mönch Verlagsgesellschaft mbH*. 21. september 2017.
5. ↑   Newton, Grace (17. september 2017): «RAF re-open radar base on Britain's most northerly island», *The Yorkshire Post*

Eksterne lenker
---------------

(en) Haroldswick – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Haroldswick, *Undiscovered Scotland*
* Unst Heritage Centre, Haroldswick Arkivert 18. november 2022 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Fezzan er én av tre historiske regioner i Libya
Solnedgang over sanddynene ved Wan Caza i Fezzan
**Fezzan**, arabisk فزان, er et ørkenområde midt i Sahara. Det ligger i den sørvestlige delen av Libya. Området grenser opp til Algeries store østlige sandørken i vest, til Niger og Tsjad i sør og til Libyas kystsone Tripolitania i nord. I øst finnes den store libyske ørken. Fezzan er omtrent 700 000 km² stort.

Til tross for at den største delen av området er ufruktbar ørken lever over 100 000 mennesker her. Befolkningen i Fezzan består både av arabere og innvandrede fra landene sør for Sahara. 

Den største og egentlig eneste byen er Sabha. Den er i dag et knutepunkt for transporter mellom Tunisia og Libya i nord gjennom ørkenen til landene sørover.

Historisk var Fezzan en av de tre provinsene i Det osmanske riket som senere ble den italienske kolonien Libya. De andre provinsene var Tripolitania og Kyrenaika.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Klein Schnellendorf-avtalen** var en hemmelig fredsavtale signert mellom Preussen og Østerrike i småbyen Klein Schnellendorf den 9. oktober 1741. Avtalen avsluttet den første schlesiske krigen og stadfestet at områdene fra Nedre Schlesien til Neisse gikk til Preussen. 

Til tross for tapet ved slaget ved Mollwitz i april 1741 klarte den østerrikske generalen Wilhelm Reinhard von Neipperg å frigi prøyssiskbesatte Øvre Schlesien. Fra denne perioden og gjennom sommeren var han med 25 000 mann i dekning ved fortene rundt Neisse, og selv om Fredrik II av Preussen med sine 60 000 menn hadde godt over halvparten så mange til sin disposisjon valgte han å ikke angripe Neipperg. I stedet søkte Fredrik II å videreføre krigen ved å bringe Frankrike inn politisk mot Maria Teresia.

Da franskmennene ankom skrev Fredrik II under på Klein Schnellendorf-avtalen med Neipperg, en avtale som sikret han Neisse etter et regissert og falsk beleiring som varte i fjorten dager. Fredrik II brøt for øvrig våpenhvilen tidlig i 1742 fordi han ville komme en oppdeling av Böhmen i forkjøpet, etter at hans tidligere allierte hadde erobret Praha.

Referanser
----------

1. ↑  Hans Delbrück et.al. *The Dawn of Modern Warfare*. (1990) s. 326

Litteratur
----------

* Delbrück, Hans & Renfroe, Walter J. (1990). *The Dawn of Modern Warfare*. University of Nebraska Press. ISBN 978-08-032-6586-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Unzer, Adolf: *Die Convention von Klein-Schnellendorf* (9.10.1741). Diss. Kiel 1889.
Jens Paulus Irgens Odberg, 1918
**Jens Paulus Irgens Odberg** (født 2. september 1886 på Odberg i Hedrum, død 3. juli 1972 i Sandefjord) var en norsk høyesterettsadvokat og politiker for Høyre.

Familie
-------

Han var sønn av gårdbruker Ole Odberg (1846–1918) og Randa Johanne Irgens (1856–1912). Jens Paulus Irgens Odberg giftet seg i 1918 med Lilly Michelsen (1896-1980). Hun var datter av hvalfangstbestyrer Peder Marius Michelsen (1865-1910) og Helga K. Kristiansen (1869-1951). De fikk tre barn: Randa Johanne, Ole og Per. Den yngste sønnen, Per Odberg, valgte å gå i sin fars fotspor og ble høyesterettsadvokat.

Utdanning
---------

Etter artium ved Larvik gymasium 1904, ble han vernepliktig offiser i 1905. Deretter kom han inn ved Universitetet i Christiania og ble uteksaminert som cand.jur. i 1909. Han gikk Krigsskolen i 1913-1914 og avanserte til secondløytnant i kavaleriet i 1914.

Yrkesliv
--------

Han tjente som edsvoren fullmektig hos byfogden i Sandefjord fra desember 1910 til februar 1913. Fra 1913 var Odberg etablert som overrattssakfører i Sandefjord. Fra 1919 drev Odberg slektsgården Odberg som forpakter. Fra 1936 var Odberg offentlig forsvarer i straffesaker i Sandar herredsrett og Sandefjord byrett. 

Noen av de mange selskap han var engasjert i:[*klargjør*]

* a/s Ørnen,
* a/s Odd,
* Framnæs Mekaniske Verksted,
* Vestfold Kraftselskap,
* Viriks Rederi,
* Handelstrykkeriet,
* Sandefjords blad.

Politikk
--------

* 1925– Medlem av Sandar Herredsstyre
* 1927–1928 Medlem under offentlig administrasjon i Aktie-Kreditbanken Sandefjord
* 1928– Medlem i styret Privatbanken i Sandefjord
* 1930– Formann i styret i Privatbanken i Sandefjord
* 1928–1931 Varaordfører i Sandar kommune
* 1931–1934 Ordfører Sandar kommune
* 1934–1937 Ordfører Sandar kommune
* 1934–1937 Formann Fylkestinget Vestfold
* 1935–1945 Styremedlem Vestfold Kraftselskap
* 1936–1945 Styremedlem Fylkessykehuset Vestfold

I perioden 1937 til 1945 var han stortingspolitiker for Høyre Vestfold. 

Han var formann i Stortingets finanskomité 1940.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 547[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jens Paulus Irgens Odberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Jens Paulus Irgens Odberg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) DIS Gravminner

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Åmdals Verk Gruver** er et museum for arbeiderkultur og gruvedrift i Vest-Telemark. Museet ligger på Åmdals Verk i Tokke kommune, ved veien mellom Vrådal og Dalen, og er en del av Vest-Telemark Museum.

Historie
--------

Historien om kobberverket i Åmdal går tilbake til 1540, da kong Kristian 3. av Danmark/Norge sendte tyske bergmenn til Telemark for å starte gruvedrift. Det første bergverket ble kalt Moisesberg.

Malmgangene på Åmdals Verk ble funnet i 1689. Åmdals Verk kobberverk har en komplisert historie med drift, stillstand og skiftende eierinteresser. Gruvene var "hjertet" i en urbanisert fjellbygd der gruvearbeiderens hverdag var avhengig av gode malmforekomster og politiske forhold ute i Europa.

Museet
------

Museumsbygget er en rekonstruksjon av verkets gamle sjeidehus. Her er tegninger, bilder, kart, bøker og ulike redskaper fra kobberverkets historie. Videre er det modeller av gamle bygninger og arbeidssituasjoner som gir godt innsyn i driften gjennom 400 år.

Omviserne tar gjestene med på en spennende gruvevandring som viser synker, strosser og forholdene gruvearbeiderne jobbet under. Åmdals Verk Gruver er også et lokalt geologisenter. Gruveområdet er omkranset av flott natur, turstier og er rikt på mineraler.

Kulturpris
----------

Åmdals Verk Gruver mottok Telemark fylkeskommunes kulturpris 1993.

Eksterne lenker
---------------

* Vest-Telemark museums hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
H.N. Clausen (1793–1877) fotografert i 1870-årene.
Frederik VIII som kronprins fotografert i 1866.
**Jens Petersen** (født 19. mars 1829 i Ring i Danmark, død 1. september 1905 i København) var en dansk fotograf, som var blant fotografiets pionerer i Danmark på 1800-tallet. Han hadde først atelier i Odense, kom seinere til København og ble kongelig hoffotograf.

Petersen fikk sin fotografiske debut som omreisende daguerreotypist. Denne teknikken hadde han lært seg i 1853 mens han arbeidet som gårdsgutt hos en kjøpmann i Odense. I 1857 bosatte han seg i Odense og åpnet et atelier. Han reiste allikevel stadig rundt i landet og fotograferte, og i 1860 var han leverandør av fotografier til J.P. Traps *Statistisk-topografisk Beskrivelse af Kongeriget Danmark*.

I 1863 flyttet han virksomheten til København, hvor han hadde atelier i Kongens Nytorv 3. I 1864 ble han utnevnt til kongelig hoffotograf og samtidig ble han utsendt av hoffotograf Georg E. Hansen som krigsfotograf under den 2. slesvigske krig. Han tok opp en del stereoskopbilder ved Dybbøl og Sønderborg på vinteren dette året.

I 1865 ble han formann for Dansk photographisk Forening og i årene som fulgte stilte han ofte ut i Stockholm, Paris, Wien og på utstillingene i den danske hovedstaden. Han arbeidet primært som portrettfotograf. 

8. april 1891 ble han utnevnt til Ridder av Dannebrog.

I sine senere år ble firmanavnet endret til J. Petersen & Søn. Sønnen var Charles Bendix Petersen (24. mars 1860 – 30. mars 1927).

Referanser
----------

1. ↑   gravsted.dk ID jenspeterpetersen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gravsted.dk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Ministerialtidende for Kongeriget Danmark for Aaret 1891*, København: J.H. Schultz Forlag, afd. B, 1891, s. 248.

Kilder
------

* Omtale hos Danmarks Fotomuseum

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jens Petersen (photographer) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portaler: Kunst | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
**Jens Peter Broch** (født 6. november 1819 i Kristiansand, død 15. mars 1886) var en norsk orientalist og språkforsker, spesialist på semittiske språk.

Sammen med broren (Ole Jacob Broch, senere professor i matematikk) gikk han tre år på Kristiansand katedralskole, før familien i 1833 flyttet til Kristiania. Der begynte de på den private *Overlærer Møllers institut* som Ulrik Wilhelm Møller (1791–1853) hadde startet i 1822. Jens studerte derpå til cand.theol. i 1843 og ble lærer ved Nissens latin- og realskole som broren Ole nettopp hadde startet. Fra 1845 ble han universitetsstipendiat ved Det Kongelige Frederiks Universitet, dets andre lærer i orientalske/østerlandske språk, spesielt arabisk da. Han studerte utenlands og gjestet, blant annet hos Heinrich Leberecht Fleischer (1801–1888) i Leipzig, samme stedet der den kjente testamente-tolker Carl Paul Caspari (1814–1892) oppholdt seg 1834–1838 og i 1842 mottok sin doktorgrad. Brochs og Casparis erfaringer fra Leipzig inspirerte forresten den senere professor i hebraisk, Elias Blix (1836–1902) til å komme ned og være 1871–1872. Broch hadde også et lengre utenlandsopphold fra 1853 til 1855. Til det nystartede Videnskabs-Selskabet i Christiania ble han innvalgt i 1859, og til Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1877. Han ble ekstraordinær lektor i 1865 og full professor i 1876. Hans hovedarbeide er en meget omhyggelig utgave av Zamakhsharis grammatiske verk *Al-Mufassal* (1879).

Han var sønn av oberstløytnant/krigskommissær og stortingsrepresentant Johan Jørgen Broch (1791–1860) og Jensine Laurentze Bentzen (1790–1877). Hans bror Ole Jacob Broch (1818–89) ble professor i matematikk ved samme universitet som Jens (Oslo), og de bygde hver sin bolig i «Professorbyen» (se Gamle Aker); Jens bygde *Fridarheim* og Ole bygde *Fagerheim*. Selv giftet Jens seg i 1847 med Louise Joachime Müller (1827–1913), datter av kaptein Otto Fredrik Müller (1782–1854) og Vilhelmine Hedevig Bech (1796–1880) av Müller (slekt). De hadde ingen barn, men en pleiedatter Hedvig Bie (født Solberg) som var konens søsterdatter.

*Se Broch (slekt)*

Utgivelser
----------

* J. P. Broch (1879). *Al-Mufassal*. P. T. Mallings forlag.  [annen versjon]

Referanser
----------

1. ↑  Gunvor Mejdell, (no) Jens Peter Broch i Store norske leksikon
2. ↑  Om at Blix besøkte Broch og Caspari fra BlixBlog, 7.11.2006
3. ↑  Jens Arup Seip (1971). *Ole Jacob Broch og hans samtid*. Gyldendal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** KulturNav
 |
Reims-Gueux slik den så ut fra 1926 til 1951
Reims-Gueux fra 1954 til banen ble stengt i 1972
**Reims-Gueux** (også kalt **Circuit de Reims-Gueux**) var en trekantformet motorsportbane ved Reims i Frankrike. Det ble kjørt i alt 14 utgaver av Formel 1-løpet Frankrikes Grand Prix på banen.

Reims-Gueux ble etablert i 1926 på offentlige veier mellom de små landsbyene Thillois og Gueux. Banen hadde to svært lange rettstrekninger, og racingteamene anstrengte seg for å maksimalisere topphastigheten på bilene til løpene på banen. For å gjøre banen enda raskere ble det også fjernet trær, og gamle hus langs banen ble revet. I 1952 ble banen betydelig endret slik at den nå gikk helt utenom landsbyen Gueux, og etter dette ble banen ofte bare kalt *Circuit de Reims*.

Det første løpet på banen var Grand Prix de la Marne, arrangert av Automobile Club de Champagne. Internasjonal racing fulgte snart etter, og i 1950 ble det første offisielle Frankrikes Grand Prix arrangert her, i den aller første sesongen i Formel 1. Banen ble siste gang brukt i Formel 1 i 1966.

Banen ble permanent stengt i 1972 på grunn av finansielle problemer. I 2002 ble deler av banen fjernet, men ved det tidligere pit-området kan fremdeles deler av banen ses. En non-profit organisasjon, *Les Amis du Circuit de Gueux*, jobber for å bevare de sporene av banen som ennå eksisterer.

Banerekorden på den opprinnelige banen (1926-1951) var 2.25,7 satt av Juan Manuel Fangio i en Alfa Romeo 159, og banerekorden for den raskere banen (1954-1972) var 2.07,8 av Lorenzo Bandini i en Ferrari.

Eksterne lenker
---------------

* Les Amis du Circuit de Gueux Arkivert 27. september 2020 hos Wayback Machine.


| * v
* d
* r
Formel 1-baner |
| --- |
| Nåværende(2022-sesongen) | Bahrain • Jeddah • Melbourne • Imola • Miami • Barcelona • Monaco • Baku • Montreal • Silverstone • Spielberg • Paul Ricard • Hungaroring • Spa • Zandvoort • Monza • Sotsji • Singapore • Suzuka • Austin • Mexico by • Interlagos • Yas Marina |
| Fremtidige | Shanghai (2023) • Igora Drive (2023) |
| Tidligere | A1-Ring (Österreichring) • Adelaide • Aida • Ain-Diab • Aintree • Anderstorp • AVUS • Brands Hatch • Bremgarten • Buenos Aires • Caesars Palace • Clermont-Ferrand • Dallas • Detroit • Dijon • Donington Park • East London • Estoril • Fuji • Hockenheim • Indianapolis • Istanbul • Jacarepaguá • Jarama • Jerez • Korea • Kyalami • Le Mans • Long Beach • Magny-Cours • Mexico By • Monsanto • Montjuïc • Mont-Tremblant • Mosport Park • New Delhi • Nivelles-Baulers • Nürburgring • Oporto • Pedralbes • Pescara • Phoenix • Reims • Riverside • Rouen • Sebring • Sepang • Valencia • Watkins Glen • Zeltweg • Zolder |

Portal: Formel 1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Fevåg** er ei lita bygd i Indre Fosen kommune i Trøndelag fylke. Bygda ligger cirka 15 minutter fra Rissa sentrum, mellom Hasselvika, Selnes og Sørfjorden, og har cirka 250 innbyggere, samvirkelag og båthavn. Fosen Mekaniske Verksteder har sin ene avdeling her ved Frengen Slip og Motorverksted AS.

Historie
--------

Fevåg var før kommunesammenslåingen i 1964 en del av gamle Stjørna kommune før stedet sammen med de andre tettstedene slått sammen til Rissa kommune.

Kjente fevågbygg
----------------

* Nekolai Dahl (1880–1962), fiskehandler og oppfinner
* Arnold Selnes (1922–2014), oppfinner
* Rita Westvik (1952–), programleder i NRK
* Jørn Jamtfall (1966–), tidligere målvakt og nåværende målvaktstrener for RBK
* Lasse Strand (1974–), tidligere RBK-spiller

Eksterne lenker
---------------

* Stjørna Heimbygdslag
* Fevåg Båtforening
* Fevåg i gamle dager[*død lenke*]
* Bergen Group Fosen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Feltham** er et forstad i distriktet Hounslow i det vestlige London, England. Det ligger 20,9 km vest for sentrale London og 3,2 km sør for London Heathrow lufthavn. Det er lokalisert 21,7 km vest-sørvest for Charing Cross. I området er ungdomsfengselet Feltham Young Offenders' Institution lokalisert, et fengsel for unge mannlige forbrytere som ble opprettet i 1910.

Landområdet er relativt flatt, men drenert. De nærmeste bosetningene er Hounslow, Ashford, East Bedfont (inkludert Hatton), Sunbury-on-Thames, Cranford og Hanworth. Nærmeste jernbanestasjon er Feltham stasjon.

Mellom 1926 og 1963 hadde bilprodusenten Aston Martin sitt hovedkvarter her. Freddie Mercury (1946–1991) fra rockebandet Queen bodde i Gladstone Avenue Feltham fra 1964 og til tidlig på 1970-tallet; hans foreldre bodde også her fram til noen få år etter sønnens død. Huset til Mercury har fått en blå plakett. Også Brian May fra Queen bodde en tid i Feltham. Det samme gjorde Jimmy Page, gitarist i rockebandet Led Zeppelin. Vic Briggs, gitarist i rockegruppen The Animals, ble født i Feltham, men vokste opp i Twickenham.

Referanser
----------

1. 1 2   «Borough map» Arkivert 28. juni 2007 hos Wayback Machine. (PDF), *Hounslow London Borough Council*
2. ↑  «Feltham», *Justice.gov.uk*
3. ↑  Kennedy, Maev (1. september 2016): «Freddie Mercury's modest London home gets blue plaque», *The Guardian*
4. ↑  Eder, Bruce : «Vic Briggs Biography», *AllMusic*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**William Forrest** var en engelsk katolsk prest og poet som virket på midten av 1500-tallet. Både når han ble født og når han døde er ukjent og svært få detaljer om hans liv finnes. Han er kjent for å ha skrevet et lengre dikt om Katarina av Aragón hvor han gir en inngående opptegnelse om dronningen og hennes skilsmisse og senere for å ha vært prest hos Katarinas datter, den senere dronning Maria I av England.

I 1530 var han en av de som diskuterte kong Henrik VIII av Englands skilsmisse fra sin hustru Katarina fra Aragón på Christ Church ved UniversitY of Oxford. Han skrev et langt dikt om dronning Katarina. Han var tilknyttet læringsanstalten ettersom han mottok pensjon fra det i 1555.

Kort tid etter at dronning Maria I av England overtok styringen av England og begynte å brenne protestanter som kjettere ble William Forrest gjort til kongelig prest ved hoffet, men etter at dronningen, Maria den blodige som hun ble kjent som, døde i 1558 er det ingen videre detaljer om ham.

Man antar at han kanskje var en slektning av John Forest (1471–1538), en martyr hos fransiskanerne.

William Forest var en dyktig musiker og samlet noter fra andre samtidige komponister i England. Denne samlingen er fortsatt oppbevart ved Oxford. Det mest av den poesi han skrev ble aldri utgitt, hvilket ikke var uvanlig for lyrikere på midten av 1500-tallet. Hans poesi huskes ikke nødvendigvis for sine lyriske kvaliteter, men heller for at de kaster lys over samtidens politiske, religiøse og sosiale hendelser i den turbulente tudortiden i engelsk historie. Hans verker er «History of Joseph the Chaste» som finnes i manuskript i Oxford og British Museum. Et langt utdrag av hans dikt ble utgitt i en antologi i 1878 («Starkey's Life and Letters»). I et annet dikt, «A New Ballad of the Marigold», lovpriser han dronning Maria I, men hans kanskje mest interessant dikt er det omfattende «The History of Grisild the Second» som omhandler Katarina av Aragón og hennes skilsmisse. Diktet ble utgitt i sin helhet først i 1875. Hans skrev også om livet til jomfru Maria.

Et eksempel på hans poetiske stil er følgende innledende verselinjer fra J. P. Keena, *Marian Poems of William Forrest*, diss. Notre Dame, 1960:

*Thy vyrgnall frutefull Brestes I Adore*
*that mynystred Nylke, of pure chaistyte*
*to Christe (goddes sun) prophecyed before*
*of thee, heere takinge owre humanyte,*
*who, feadinge Althinges: hym self fedde of thee,*
*Thyne Innocent, pure and Immaculet handes,*
*whyte as the lyllye, longe lymmer and small;*
*whiche lapped that lambe in swathelinge Pandes...*

Eksterne lenker
---------------

* Catholic Encyclopedia: William Forrest
* The Cambridge History of English and American Literature in 18 Volumes (1907–21) Kort utdrag om hans liv og diktning.
***Cicindela arenaria*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) sandjegere (Cicindelinae) i familiegruppen løpebiller.

Utbredelse
----------

Den er utbredt fra Kaukasus i øst og finnes sør i Europa der klimaet er varmere, den finnes ikke i Norge.

Utseende
--------

*Cicindela arenaria* har en blanding av matallisk grønn farge og bunlig bronsefarge. Også følehornene og beina har den samme fargeblandingen. Den har et sammensatt mønster av blekt gule c-former på dekkvingene. Kjevene har ikke matalisk glans, men er lyst brunlig, med mørkt brune ytterkanter (tenner).

*Cicindela arenaria* har som alle andre sandjegere kraftige kjever.

Levevis
-------

*Cicindela arenaria* finnes i tilknytning til åpne solrike tørre lokaliteter. Både de voksne og larvene lever som rovdyr. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er ofte radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cylindera arenaria* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Cylindera arenaria* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Cylindera arenaria* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Cylindera arenaria* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cylindera arenaria* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cylindera arenaria* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Tree of Life – Sandjegere (Cicindelinae, Carabidae) engelskspråklig
* Cicindela online
* Norsk entomologisk forening
Feltartilleri under den amerikanske borgerkrigen, trening av artilerister
**Feltartilleri** er artilleri som er bygget for å brukes i felten. Feltartilleriets alminnelige oppgave er å gi støtteild overfor de andre våpenartene, som oftest infanteriet. Feltartilleriet plasseres som regel bak fronten, og dekkes av denne, men er likevel ansvarlig for sitt eget nærforsvar.

Inntil begynnelsen av 1900-tallet ble kanonene for feltartilleriet trukket av hester. Etterhvert ble disse byttet ut med motorisert trekkraft, først ved at kanonene ble slept etter en trekkvogn slik som f.eks. M101 og M114, og etterhvert har det blitt stadig vanligere med selvdrevet feltartilleri, slik som M109 og Archer, hvor kanonen monteres på et karosseri med belte- eller hjuldrift.

I tidligere tider var feltartilleriets effektive rekkevidde begrenset til et par tusen meter, og nøyaktigheten var dårlig. Dagens feltartilleri har rekkevidde på titalls kilometer og kan med ved bruk av artilleriradar, laseravstandsmåler og artilleriobservatører levere svært nøyaktig ildstøtte selv på lang avstand.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Angelo Weiss** (født 9. februar 1969 i Trento) er en italiensk tidligere alpinist.
Han var spesialist i tekniske disipliner, først og fremst slalåm, og utgjorde et sterkt italiensk lag sammen med blant andre Alberto Tomba, Matteo Nana og Fabrizio Tescari.

Karriere
--------

Han debuterte i verdenscupen i 1992 i Crans-Montana.

I 1994 deltok han under OL på Lillehammer, der han ble nr. 8 i storslalåm. Under OL 1998 i Nagano ble han nr. 16 i samme disiplin. I 1995 ble han italiensk mester i slalåm. I 2000 vant han sin eneste seier i verdenscupen (dette var også han eneste pallplassering) – 9. januar gikk han til topps i slalåmrennet i Chamonix.

Han la opp som alpinist sommeren 2003. I 2005 ble han trener for det italienske kvinnelandslaget.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Angelo Weiss – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Weiss – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Weiss – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Angelo Weiss – ski-db.com Rediger på Wikidata
**James-Langes emosjonsteori** er en teori innenfor psykologi om opphavet til våre emosjoner (følelser) og er en av de første teoriene om emosjoner. Teorien ble utviklet av den amerikanske psykologen William James (1842–1910) og den danske fysiologen Carl G. Lange (1834–1900), uavhengige av hverandre i henholdsvis 1884 og 1885. 

Hovedsakelig går teorien ut på at våre følelser er et resultat av fysiologiske forandringer i møte med et stimulus. William James mente at våre følelser oppstår når kroppen reagerer emosjonelt. Fra dette perspektivet vil vi derfor oppleve for eksempel frykt fordi vi oppfatter den kroppslige aktiviteten trigget av spesifikke stimuli. Ulike emosjoner vil derfor oppleves forskjellige fordi de kommer av ulike former for fysiologiske responser. Slike fysiologiske responser kan være økt hjerterate, muskelkontraksjoner, andpustenhet, svette, tørrhet i munnen, utvidede pupiller og så videre. Denne teorien vil for eksempel si at «vi er lei oss fordi vi gråter» (ikke «vi gråter fordi vi er lei oss»). William James foreslo at følelsene vi opplever forårsakes av kroppslige forandringer. 

Omtrent på samme tid rettet Carl G. Lange fokuset mot perifere psykologiske hendelser som reguleres av det autonome nervesystemet – i sin tolkning av emosjoner. Forskjellen mellom de to teoretikerne var at Lange var en materialist som mente at det er de fysiske endringene som teller, mens James kom frem til sin teori gjennom introspektiv analyse. Han mente at man ikke kan beskrive for eksempel en angstopplevelse uten å ta med alle de fysiske opplevelsene, som hjertebank, frysningene, svetten, klumpen i magen og så videre. James mente at om man tar bort alle disse følelsene vil man miste det emosjonelle ved angsten. Ifølge James-Lange teorien vil hendelsesforløpet i emosjonsresponsen se slik ut:

Stimuli → persepsjon/tolkning av stimuli → Spesifikt mønster av autonomisk aktivering (for eksempel økt hjerteate) → Opplevd emosjon
Et eksempel på en slik respons kan være:

Ser en bjørn → tolker det som en mulig fare → økt hjerterate, muskelsammentrekning osv. → redsel.

Kritikk
-------

Walter Cannon var en av de som kritiserte James -Langes teori om emosjoner. Cannon mente at det sympatiske nervesystemet til mennesket er for langsomt til at det kan være opphavet til våre emosjoner. Sammen med Philip Bard utviklet Cannon en alternativ teori om emosjoner hvor de ser på den emosjonelle og den kroppslige reaksjonen på en stimulus som to separate prosesser som skjer samtidig.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Ved Svartufs i Valebø er dette oppslaget satt opp til minne om sprengingen av en jernbanebro.
**Operasjon Betongblanding** var en sabotasjeaksjon 14. mars 1945 der over 1000 norske motstandsfolk deltok. Siktemålet med aksjonen var å ødelegge store deler av jernbanenettet på Østlandet.

Bakgrunn
--------

Andre verdenskrig var i ferd med å gå mot slutten, og allierte soldater kom nærmere og nærmere Berlin. Nazi-Tyskland ønsket å gjøre et siste forsøk på å kalle tilbake store deler av sine tropper for å hindre Berlins fall. Nesten alle av de 300 000 tyske soldatene som var i Norge ble kalt tilbake for å forsvare rikshovedstaden. Både tropper og materiell ble fraktet til havner i Norge med tog, der skip ventet for å frakte styrkene til Tyskland. De allierte ville hindre at disse tyske avdelingene skulle komme seg til Tyskland og satte derfor i gang en storstilt sabotasjeaksjon koordinert fra London.

Gjennomføring
-------------

For å hindre at disse tyske soldatene skulle forlate Norge, bestemte Milorg at flere jernbanebroer over hele Østlandet skulle sprenges, slik at togene ikke kom seg fram til havnene i tide. Tyskerne var fullt klar over jernbanebroer kunne bli utsatt for sabotasje, og mange av jernbanebroene på Østlandet var derfor sterkt bevoktet. Dette gjorde jobben vanskelig for noen av sabotasjegruppene, men likevel ble ingen av de 1000 involverte fra den norske motstandsbevegelsen drept under aksjonen.

Hele 43 hendelser er i senere tid blitt registrert å ha forbindelse med Operasjon Betongblanding.

Resultat
--------

Det er blitt diskutert i senere tid hvor stor effekt Operasjon Betongblanding egentlig fikk. Flere har konkludert med at selv om jernbanetransporten ble stoppet, fant tyskerne andre måter å frakte soldater og utstyr på. Det var snarere mangelen på frakteskip som var problemet.

Bøker
-----

Det er blitt skrevet om Operasjon betongblanding i flere bøker. Boken til Kjetil Dahl, *Krigsminner 1940-45 og Elg-Johansens huler – Skien nord og vest*, tar for seg en hendelse som fant sted i Skien, der Svartufs jernbanebro ble sprengt i forbindelse med aksjonen. Gunnar Sønsteby forteller også om denne aksjonen i sin bok *Rapport fra nr. 24*. Kjell Staal Eggen og Johnny Stensnes planla og ledet gjennomføringen av sprengningen av Svartufsbroen på Bratsbergbanen. Det kom til kamp mot tyske styrker, og flere tyske soldater falt før broen ble sprengt. Kjell Staal Eggen vier et helt kapittel til aksjonen i sin bok "Kampen" fra 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Kjetil Dahl: Operasjon Betongblanding
* Gunnar Sønsteby (1996). *Rapport fra "Nr. 24"*. Oslo: Orion. ISBN 82-458-0153-4.

Portal: Andre verdenskrig
Med **babaylanprestinner** forstås det mer eller mindre utviklede kvinnelige prestedømme utøvet på Filippinene i den førspanske tid. Babaylanprestinnene fungerte som helbredere, orakler, og formidlere mellom mennesket og åndeverdenen, og utøvet generelt lederskap på landsbynivå innen de animistiske kulturer som stod sterkt på det meste av Filippinene. 

Da kristendommen ble innført døde ikke det kvinnelige babaylanprestedømmet ut, men eksisterte som en skjult understrømning særlig i de områder der misjonærene ikke hadde trengt inn. 

Ordet *babaylan* anses å være av tagalog-rot, men det faller også sammen med et ord fra språket ilongo (hiligaynon) i den vestlige del av Visayas. Lignende ord finnes i en rekke filippinske dialekter.

En *babaylan* trenger ikke nødvendigvis å være en kvinne, men filippinske kvinner som utøver prestelige funksjoner i det som er igjen animistiske og synkretistiske religiøse kultiske bevegelser på Filippinene, som for eksempel i noen rizalistiske kulter, hører religionsvitenskapelig historisk hjemme i forlengelsen av det babaylanprestedømmet.
Urakami Tenshudō, den katolske kirke i Nagasaki, den 7. januar 1946
**Urakami** (japansk: 浦上) var en by nord for Nagasaki som er blitt til en bydel i samme by. Den er oppkalt etter elven Urakami. Dette var det nøyaktige nullpunkt for atombombingen av Nagasaki den 9. august 1945. Her stod Urakami-katedralen, som en gang var Øst-Asias største katedral.

I Urakami bodde de femten kristne som hadde gitt seg tilkjenne for den franske katolske prest Bernard Petitjean i 1865 i den da nybygde kirken i Ōura. De og deres forfedre over hundrevis av år hadde holdt fast ved sin tro siden de store forfølgelser rundt år 1600.

Denne hendelsen i 1865 er blitt kalt «kristendommens gjenopplivelse i Japan». Men atombomben *Fat Man* i 1945 var et hardt slag for katolikkene: 8 000 av de 12 000 kristne i Japans mest katolske område omkom.

Paul Takashi Nagai, som hjalp mange av atombombens ofre, fikk av mange overlevende tilnavnet *den hellige av Urakami*.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 19. november 2011. Besøkt 5. november 2017.
2. ↑  Johannes Laures: *Das kirchliche Sprachproblem in der neuerstandenen kirchlichen Mission*
3. ↑  Paul Ham. *Hiroshima Nagasaki*. Transworld. s. 367.
4. ↑
**Babcock Mission Critical Services Onshore**, tidligere Bond Air Services, er den største operatøren av luftambulansetjeneste i Storbritannia. De yter også tjenester til politiet, offshore vindmølleparker og olje-og gassindustrien. Babcock har en blandet flåte av lette tomotors helikoptre spesialtilpasset til å utføre bestemte og spesialiserte oppgaver. Det opererer fra 22 baser rundt om i Storbritannia og Irland. Den har to store vedlikeholdbaser, i Staverton og Glasgow.

Babcock Mission Critical Services hovedkvarter ligger på Gloucestershire Airport, Staverton, Gloucestershire, hvor den også har sin flygesimulator.

Babcock gir også spesialtilpassede tjenester fra denne basen. I 2014 var de engasjert av politiets helikoptertjeneste (NPAS) til å oppgradere syv politihelikoptre med nye varmesøkende kamera og andre systemer og teknologier.
I 2015 fikk Babcock Storbritannias første Eurocopter EC145, bestilt spesielt for bruk ved East Anglian Air Ambulance. De har siden fått ytterligere to EC 145 for Scottish Ambulance Service. Et fjerde skal operere for East Anglian Air Ambulance (veldedighet) i 2016.

Kunder
------

Babcock opererer 23 helikoptre, inkludert 18 luftambulanse helikoptre fra 22 baser rundt om i Storbritannia og i Irland. De yter helikopter tjenester for 10 frivillige organisasjoner og Scottish Ambulance Service. De opererer også helikopter for det skotske politiet og gir også helikopterstøtte til fornybar energi-bransjen.

Tjenester
---------

Babcock arbeider i partnerskap med kunder og flyprodusenter.

Selskapets helikoptre er spesiatilpasset alle tenkelige oppdrag, fra transport av spedbarn i kuvøser til å operere med vedlikehold av strømførende høyspentledninger.

Selskapets treningsanlegg omfatter en EC135 simulator

Prins William
-------------

I 2014 ble det annonsert at Prins William, Hertug av Cambridge ville ta på seg en heltids-stilling som pilot i Babcock Bond Air Services på Cambridge Airport. Selv om prinsen er en kvalifisert militær pilot i stand til å operere som Sea King kaptein, måtte William ta et sivilt pilotsertifikat og videreutdanning før han kunne begynne å fly for East Anglican Air Ambulance. Hertugen startet operativ tjeneste 13. juli 2015. Hans lønn går til de frivillige organisasjoner.

Hendelse
--------

Den 29. november 2013 havarerte et helikopter på taket til en pub i Glasgow. Tre personer ombord omkom og syv i bygningen ble drept. Helikopteret utførte oppdrag for det skotske politiet.

Referanser
----------

1. ↑  Britain's Prince William to return to work as air ambulance pilot, ABC News Online, 8 August 2014
2. ↑  «Helicopter crash in central Glasgow». *STV*. 29. november 2013.
| Operasjon Cartoon |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
| Øya Stord i Sunnhordland. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 24. Januar 1943 |
| Sted | Stord, Norge Nordsjøen |
| Resultat | De allierte seier |

 |
| Stridende parter |
| Storbritannias flagg StorbritanniaNorges flagg Norge | Tysklands flagg Nazi Tyskland |
| Styrker |
| **Land:**63 Britiske kommandosoldater og ti norske kommandosoldater**Sjøen:**7 Motortorpedobåter |
| Tap |
| 1 drept,10 skadd | 3 fanget |
| Tysk dampbåt under operasjonen. |

**Operasjon Cartoon** var et britisk kommando-raid på øya Stord ved Leirvik i Vestland, Norge natt til 24. januar 1943. Operasjonen ble utført av 53 mann fra No. 12 Commando støttet av ti mann fra den norske 10 (IA) Commando (Kaptein Harald Risnes). RAF Coastal Command samarbeidet med kommandoene, med fly fra RAFs 18 Group.

Operasjon
---------

Raiderne ble fraktet til Stord med syv av Sjøforsvarets motortorpedobåter av 30. MTB Flotilla. Målet deres var å ødelegge svovelkisgruven på øya. Ved ankomst ble halvparten av kommandosoldatene satt i land ved Sagvåg kai og engasjerte tyske forsvarsstillinger, mens resten ble satt i land på andre siden av bukta. Kommandosoldatene som fraktet 23 kg med eksplosiver nådde svovelkisgruven som var 3,2 km unna etter tjuefem minutter. Sprengladningene satte Stordø Kisgruber ut av drift i ett år. Da de dro, angrep torpedobåtene et tysk dampskip som de lot synke. Kommandoene tok tre tyske krigsfanger, papirer og utstyr, for tapet av en drept kommandosoldat, to kommandosoldater og åtte sjømenn skadet.

Etterspill
----------

Admiral John Tovey uttalte at «hele operasjonen var like kredittverdig som den var hyggelig for nordmennene som gjennomførte den.»[]

Senere samme måned seilte nordmennene i en hvalfanger for å bakholdsangripe en konvoi ved Lista fyr og bringe den til Storbritannia. Planen mislyktes og nordmennene ble i Norge og kapret i slutten av februar noen små fartøyer og fiskebåter de førte til Skottland. De norske MTB-ene senket to skip i Norwegian Leads i midten av mars.

Kilder
------

* «NRK.no - Fylkesleksikon». *www.nrk.no*. Besøkt 11. desember 2021.
* «The War at Sea, 1939–1945. Volume I, The Defensive. By Captain S. W. Roskill Rn. [History of the Second World War, United Kingdom Military Series.] (London: Her Majesty's Stationery Office; New York: British Information Services. 1954. Pp. xxii, 664. $9.00.)». *The American Historical Review*. 1956. ISSN 1937-5239. doi:10.1086/ahr/61.2.370. Besøkt 11. desember 2021.
* «Royal Navy Coastal Forces 1940-1945». *www.unithistories.com*. Besøkt 11. desember 2021.
* «Commando operations in Norway». *www.nuav.net*. Besøkt 11. desember 2021.
* Roskill, S. W. (1962) [1956]. Butler, J. R. M. (ed.). The War at Sea 1939–1945: The Period of Balance. History of the Second World War, United Kingdom Military Series. II (3rd ed.). London: HMSO. OCLC 174453986. Retrieved 19 March 2018.
**Shahzad Tanweer** (født 15. desember 1982, død 7. juli 2005) var én av fire mistenkte etter terrorangrepet i London juli 2005. Han antas å ha utløst en selvmordsbombe, eller bragt med seg en tidsinnstilt bombe, på Circle-linjen mellom Aldgate undergrunnsstasjon og Liverpool Street stasjon.

Han ble født i Bradford i England, og var en av fire søsken i en familie av pakistansk opprinnelse. Familien flyttet i 1984 til Leeds. Han tok eksamen i idrettsvitenskap ved Leeds Beckett University, og var kjent som en dyktig cricketspiller. Etter studiene var han arbeidsledig, men jobbet noen ganger i en av farens forretninger, en *fish and chips*-butikk like ved familiens hjem. 

Han gikk i moskeen hver dag, og ble ofte sett i tre forskjellige lokale moskeer. Han reiste også på *hajj*, pilegrimsreisen til Mekka som muslimer forventes å gjøre dersom de har mulighet til det. Selv om han ikke hadde blitt oppfattet som en radikal islamist av venner og familie var det i de siste månedene før terrorangrepet flere tegn på at han begynte å tiltrekkes av slike miljøer. I desember 2004 reiste han til Lahore i Pakistan for et ni måneders islamstudium, men reiste tilbake til England etter bare to måneder.
**Uraj** (russisk: Ура́й) er en by i Khanty-Mansia i Russland. Den ligger ved elva Konda, rundt 250 km sørvest for Khanty-Mansijsk. Innbyggertall: 19 794 (2006 est.), 38 872 (folketelling 2002), 37 198 (folketelling 1989).

Historie
--------

Uraj ble grunnlagt i 1922 av bosettere fra det sentrale Russland. Etter at det ble funnet olje i området i 1960, ble stedet en bosetning for oljearbeidere. Den fikk bystatus i 1965.

Økonomi og industri
-------------------

Uraj er det organisatoriske senter for oljeutvinningsregionen. I 1960 ble det første oljefeltet i Sibir (Sjaimskojefeltet) åpnet her. Uraj er startpunktet for oljerørledningen Sjaim–Tjumen. Oljebehandlingsanlegget TPP *Urajneftegaz* OOO «LUKoil- Zapadnaja Sibir» ligger i Uraj.

Blant andre industrier i Uraj er næringsmiddelindustri og husbygging.

Referanser
----------

1. ↑  ; arkiveringsdato: 18. juli 2017; besøksdato: 18. juli 2017; arkiv-URL: .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted for Uraj (russisk)
* Uraj på MojGorod (russisk)
* «Znamja» (Banneret), Urajs lokalavis (russisk)

  


| * v
* d
* r
Byer i Khanty-Mansia |
| --- |
| Administrativt senter: Khanty-Mansijsk |
| Flagget til Khanty-Mansia | Belojarskij **·** Jugorsk **·** Kogalym **·** Langepas **·** Ljantor **·** Megion **·** Neftejugansk **·** Nizjnevartovsk **·** Njagan **·** Pokatsji **·** Pyt-Jakh **·** Raduzjnyj **·** Sovetskij **·** Surgut **·** Uraj | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Igaliku** (Igaliko) er ei bygd i tidligere Narsaq kommune, nå Kujalleq kommune, mellom Qaqortoq og Narsarsuaq, sør i Grønland. I 2005 hadde byen 60 innbyggere. Igaliku er mest kjent for ruinene etter **Garðar**, setet for Garðar bispedømme fra 1100- til 1400-tallet. Bispesetet hadde en katedral og en stor gård. Dette området er utgravd av arkeologer, og man har funnet en grav her som kan ha tilhørt den tidligere biskopen Jon Smyrill Arnasson. 

Bygda ble grunnlagt i 1782, av nordmannen Anders Olsen, som emigrerte hit for å tilbringe alderdommen her. Den 6. august 2004 dannet den rammen om det første formelle besøk av en amerikansk utenriksminister på Grønland noensinne, da Colin Powell kom hit for å signere tre avtaler mellom Danmark/Grønland og USA.

Bygda har bare ca. 60 innbyggere, men har dagligvarebutikk, skole, forsamlingshus og kirke. Skolen heter Atuarfik Igaliku («Igaliku skole»).

Kjente personer fra Igaliku
---------------------------

* Josef Motzfeldt – politiker

Se også
-------

* Kujataa, verdensarvområde fra 2017

Litteratur
----------

Karin Berg: *Igaliko: En grønlandsk bygd*

Referanser
----------

1. ↑  «Colin Powell i Igaliku». Nanoq.gl. 06.08.2004. Besøkt 08.11.2007. [*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Johannes Christian Borchsenius** (født 12. februar 1927 i Oslo, død 8. august 2006 i Oslo) var en norsk jurist, lagmann og konstituert dommer i Norges Høyesterett.

Borchsenius var gift med *Evelyn født Lindemann* og de har fire barn. Han var sønn til *Johannes Christian Borchsenius* (død 1961) og *Fredrikke Catharina «Cate» født Nissen* (død 1968). 

Borchsenius var utdannet cand. jur. fra Universitetet i Oslo. Fra 1956 var han ansatt i Justisdepartementets lovavdeling der han sist var underdirektør. I 1974 ble han lagdommer ved Eidsivating lagmannsrett (fra 1995 Borgarting lagmannsrett), der han i 1985–97 var lagmann.

Borchsenius var konstituert dommer ved Norges Høyesterett fire ganger i perioden 1989 til 1994.

Han var medlem i en rekke råd, lovkomiteer og utvalg om rettslige forhold, bl.a. rådet for rettsinformasjon, sjølovkomiteen, tinglysingsutvalget, flyhavarikommisjonen og utvalget for revisjon av luftfartsloven. Han skrev også fagartikler om juridiske emner.

Borchsenius var slektsinteressert og skrev boken *Slekten Borchsenius* (Oslo 1965) som han ajourførte flere ganger. Han skrev artikler om genealogiske emner i *Norsk Slektshistorisk Tidsskrift*. Han var også interessert i heraldikk og var i en årrekke revisor i Norsk Heraldisk Forening.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Johannes Christian Borchsenius, (12.februar 1927 - 08.august 2006).», besøkt 16. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni
 |
***«O tyste ensomhet»*** er et skillingstrykk som kom til Norge via Sverige, og fikk en norsk-svensk språkdrakt. Tekst og komponist er ukjent.

Teksten
-------

**1.**O tyste ensomhet var skal jeg trøsten finna  

blant sorg som ingen vet skal mina dar forsvinna.  

En byrde tung som sten meg møter hvor jeg går  

av tusen finnes knapt en som kjærlighet rett forstår.  

  

**2.**Hadde jeg deg aldri sett da hadde jeg lykkelig våren  

men dine øyne blå dem haver meg bedraget,  

alt fra min første tid og inntil denne stund  

har jeg ei annet tenkt enn du skulle blive min.  

  

**3.**Jeg så et lite lam ut på den grante klippa  

og falske reven sprang med lammet ville leka,  

men se det lille lam, som nu så narret ble  

ja slik er gåssars lag og narre flickor med.  

  

**4.**Det er den tyngste sorg som jorden monne bæra,  

og miste bort en venn sin alle hjertens kjæra.  

Din tunge er et sverd som hugger dype sår  

du steller deg mot meg som ulven mot et får.  

  

**5.**I mellom deg og meg der tennes opp en låga  

der tennes opp en ild som er en daglig plåga.  

Hur jag skal dempa den vet jag als inte råd  

jag stunder til min grav om jag deg aldri får.

Se også
-------

* Vise, fra Utanmyra

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
**Shahrazad – Stories for Life** («Fortellinger for livet») er et EU-støttet prosjekt som skaper et fristed og arenaer hvor forfattere og diktere fra hele verden kan formidle sine historier. Målet er å bringe nye, originale og utfordrende historier fra hele verden til Europa, historier som fortelles av poeter, journalister, romanforfattere, redaktører, karikaturtegnere, oversettere og essayister som forfølges i sine egne hjemland.

Menneskerettigheter, ytringsfrihet, mangfold og solidaritet er kjerneverdier i dette prosjektet som støttes av EUs kulturprogram, og som er et samarbeid mellom byene Barcelona, Brussel, Frankfurt am Main, Norwich, Stavanger og Stockholm. Prosjektet har sitt utspring i det internasjonale nettverket for fribyer for forfulgte forfattere, ICORN.

Prosjektet har sitt navn etter den legendariske fortelleren fra den arabiske eventyrsamlingen *Tusen og en natt*, Sjeherasad (engelsk stavemåte *Shahrazad*). I denne samlingen fra middelalderen fortelles det om en persisk konge som gifter seg med en ny jomfru hver kveld, og som halshogger den nye konen når morgenen kommer. Dette skjer inntil Sjeherasad kommer til kongens kammer og begynner å fortelle en historie. Når dagen gryr vil kongen høre fortsettelsen, men de har ikke mer tid. Hun lover å fortelle en ny historie natten etter og på denne måten overlever Sjeherasad, natt etter natt.

Eksterne lenker
---------------

* Shahrazadeu.org, offisielt nettsted