recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Tetragonops*** er en slekt av biller i familien snutebiller (Curculionidae).

Utseende
--------

Små (2 – 7 mm) snutebiller, kroppsformen varierer fra kort og bred til langstrakt. Undersiden er vanligvis mer hvelvet enn oversiden. Kroppen er mørk på grunnfarge, men har ofte et mønster av lyse skjell. **Hodet** er forholdsvis lite, med meget store fasettøyne som dekker det meste av oversiden. Snuten er temmelig lang og slank, i noen tilfeller lengre enn resten av kroppen. Den kan foldes inntil kroppen i en fure mellom framhoftene og holdes vanligvis nedover- eller bakoverbøyd. Antennene er knebøyde og sitter festet på snutens ytre halvdel. **Brystskjoldet** (pronotum) er smalere enn dekkvingene, med rundede sider, omtrent så bredt som langt. Hannene hos noen arter har et par fremoverrettede pigger på brystet som de bruker i kamp om hunnene. **Dekkvingene** har fine punktstriper, mangler vanligvis markerte "skuldre". **Beina** er vanligvis korte og kraftige, men hos noen hanner er de sterkt forlenget. Frambeina er ofte modifisert, enten kraftigere eller lengre enn de andre. Lårene er tykke, spindelformede, og har ofte en kraftig tann på undersiden.

Levevis
-------

For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten *Cecropia*), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **sandsnutebiller**, Conoderinae (= Zygopinae)
						* Stammen Peloropodini Hustache, 1932
							+ Slekten ***Tetragonops*** Gerstäcker, 1855 - to arter
								- *Tetragonops alboscutatus* Fairmaire, 1897
								- *Tetragonops fascicularis* Gerstäcker, 1855

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Ometepe** (nahuatl: *Ometepetl*) er en øy i Nicaraguasjøen i Nicaragua. Den er dannet av to vulkaner som reiser seg opp fra innsjøen. De to vulkanene, Concepción og Maderas, er forbundet med et eid, som gir øya en timeglasslignende form. Ometepe har et areal på 276 km², er 31 km lang, og 5 til 10 km bred. Det gjør den til verdens største vulkanske øy i en innsjø. Den har rundt 35 000 innbyggere, og de viktigste inntekstkildene er dyrehold, landbruk og turisme. Øya er også kjent for sine over 2000 år gamle steinstatuer og helleristninger.

Øyas to største landsbyer er Moyogalpa og Altagracia, som begge har båtforbindelse med fastlandet. Administrativt tilhører øya departementet Rivas, og er delt inn i to kommuner som også heter Moyogalpa og Altagracia.

Etymologi
---------

Navnet *Ometepe* kommer fra språket nahuatl, som også aztekerne snakket, og er en sammensetning av ordene *ome* «to» og *tepetl* «fjell, ås». Det kan derfor oversettes som «to fjell». Nahuaene ankom Ometepe fra Mexico på 800- og 900-tallet, da øya allerede var bebodd av andre.

Bilder
------

* OmetepeOmetepe
* Concepción sett fra MaderasConcepción sett fra Maderas
* Playa Santo DomingoPlaya Santo Domingo
* HelleristningHelleristning

Referanser
----------

1. ↑  IslaDeOmetepe.com – Información general

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ometepe – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Generell informasjon
* Helleristningene på Ometepe Arkivert 21. juli 2011 hos Wayback Machine.
* Arkeologi på Ometepe
* ViaNica.com – Ometepe
* Vistita Ometepe – Velkommen
* Turistguide til Ometepe
* Bilder fra Ometepe Arkivert 12. april 2008 hos Wayback Machine.
* Bilder fra Ometepe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
S. V. Ivanov: Handelsforhandlinger i østslavernes land. Bilder fra russisk historie. (1909)
**Saqaliba** (arabisk: صقالبة, entall: *ṣaqlabī*) var en middelaldersk arabisk betegnelse for fremmede; slaver eller andre personer fra det sentrale og østlige Europa og, i overført betydning, for europeiske eller utenlandske slaver i sin alminnelighet, og siktet til på slaver fra hele Europa, som i flere århundrer var deler av den arabiske slavehandel.

Historikk
---------

Ettersom islam forbød muslimer å holde andre muslimer som slaver, hentet de slaver fra den ikke-muslimske verden: fra både Europa i nord og Afrika i sør. Denne slavehandel er kjent allerede fra 600-tallet. I tidlig middelalder fanns det flere hovedruter for europeiske slaver til araberverdenen: fra Sentralasia kom østeuropéere via mongolske, tatarske og khazarske slavehandlere; fra Balkanhalvøya kom sørslaver; og européere fra vestre og sentrale Europa kom til Midtøsten gjennom det mauriske al-Andalus. Ifølge Ibrahim ibn Jakub skal meget av denne handel på 900-talet ha blitt dominert av radanitter. Denne slavehandelen ble fra slutten av middelalderen erstattet med slavehandelen på Krim og slavehandelen på Barbareskkysten. 

Saqaliba-slavene fikk en rekke bruksområder i Midtøsten. De var håndverkere, palassvakter, haremsevnukker og fremfor alt slavesoldater, mens kvinner kunne bli husholdsslaver og haremskonkubiner. Theophanes bekjenneren (758-818) oppgir at Muawiya I landsatte en armé på 5000 saqalibasoldater i Syria i 660, og i al-Andalus ble europeiske evnukker så populære at eunucker en periode ble synonymt med Saqāliba.

Referanser
----------

1. ↑  Golden, P.B. Bosworth, C.E. Guichard, P. and Meouak, Mohamed (1995). "al- Ṣaḳāliba". In P. Bearman; Th. Bianquis; C.E. Bosworth; E. van Donzel; W.P. Heinrichs (eds.). Encyclopaedia of Islam. 8 (2nd ed.). Brill. s. 872. doi:10.1163/1573-3912\_islam\_COM\_0978.
2. ↑  Mishin, Dmitrij (1998). The Saqaliba slaves in the Aghlabid state (PDF). Budapest: Central European University.
3. ↑  H. T. Norris, *Islam in the Balkans: Religion and Society Between Europe and the Arab World*, University of South Carolina Press, 1993, ISBN 0872499774 p. 23.
4. ↑  The Historical Encyclopedia of World Slavery: A-K ; Vol. II, L-Z, by Junius P. Rodriguez

Litteratur
----------

* P. B. Golden, o. a.: *al-Sakaliba*. I: *Encyclopaedia of Islam.* New Edition, Bd. 8, Leiden 1995, S. 872–881
* Mohamed Meouak: *Saqāliba, eunuques et esclaves à la conquête du pouvoir. Géographie et histoire des élites politiques "marginales" dans l’Espagne Umayyade.* Helsinki 2004 (Soumalaisen Tiedeakatemian toimituksia: Humaniora, 331), ISBN 951-41-0946-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Valerie Ritchie Perrine** (født 3. september 1943 i Galveston i Texas i USA) er en amerikansk fotomodell og skuespiller.

Biografi
--------

### Tidlig liv

Perrine ble født i Galveston i Texas. Hennes far var oberstløytnant i det amerikanske forsvaret, og på grunn av farens jobb vokste Perrine opp flere forskjellige steder på den nordlige halvkule etter som familien ble flyttet rundt, slik militære familier ofte blir.

### Karriere

Perrine startet karrieren sin som en «showgirl» i Las Vegas. Hun hadde sin debut på kinolerretet med en cameorolle i James Bond-filmen *Diamanter varer evig* (1971). Hennes neste rolle var som mykpornostjernen «Montana Wildhack» i *Slaughterhouse-Five* (1972). Perrine er kanskje mest kjent for rollen som «frøken Eve Teschmacher» i filmen *Superman* (1978) og i *Superman II* (1980).

I 1975 ble Valerie Perrine nominert til en Oscar-pris for beste kvinnelige hovedrolle for sin rolle som «Honey Bruce» i *Lenny* (1974), en rolle hun også ble nominert til en Golden Globe for. Hun ble også nominert til en Saturn Award i 1979 for sin rolle i *Superman*.

Perrine hadde flere anerkjente roller, blant annet som «Carlotta Monti» i *W.C. Fields and Me* (1976) og som «Charlotta Steele» i *Den elektriske rytter* (1979), men karrieren slo sprekker da hun opptrådte i filmer som *Can't Stop the Music*, en rolle hun ble nominert til en Razzie-pris for under den første Razzie-utdelingen i 1980.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Valerie Perrine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Valerie Perrine på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Valerie Perrine i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Valerie Perrine på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Valerie Perrine på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Valerie Perrine på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Valerie Perrine på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Valerie Perrine hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Valerie Perrine hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Valerie Perrine hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE **·** Discogs **·** AllMusic
 |



1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 135939909, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1580236, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   filmportal.de, Filmportal-ID 8400882a6b8f4f84b545bc25e56cca48, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6mt6msq, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
Lykkefugl eller sponfugl
Russisk krigsfangearbeid i Norge.
**Lykkefugl** (russisk: пти́ца сча́стья) eller **sponfugl** er en tradisjonell nordrussisk trefigur, en hengande uro i form av en fugl. Lykkefuglen stammer fra kysten av Kvitesjøen og Barentshavet. Det var vanlig at lykkefuglen hang i hjemmet som vern om familien. Varmen fra komfyren får fuglen til å bevege seg.

Fuglen ble laget av rått trevirke, uten bruk av lim eller bindemiddel. En skar ut tynne spon til vinger og hale til fuglen og deretter en spesiell metode for å spre og bøye dem. Denne metoden nyttes også i annet nordrussisk trearbeid. Fuglen blir vanligvis laget av furu, gran, sibirfuru eller osp.

Fuglens vinger og hale har bølget fjærdrakt av tynne spon skåret ut i et stykke av friskt treverk.

Lykkefugler i Norge
-------------------

Lykkefuglen er kjent fra Norge der russiske krigsfanger under andre verdskrig kunne gi dem i gave til nordmenn, ofte som takk for hjelp og/eller gaver.

De kunne kalles *sponfugler* eller *treflisfugler*. I Russland er disse fuglene kalt *lykkefugler* etter et gammelt sagn, og de har siden middelalderen symbolisert lykke i Russland. Det russiske ordet for lykkefugl er «Ptitsa stsjastja». Vi kan tenke oss at de sovjetiske krigsfangene i Norge tenkte mye på fred og fredsfugler da disse fuglene ble laget. Mange nordmenn fikk slike vakre fuglegaver fra de russiske fangene i løpet av krigsårene i Norge. 

Palatiamonumentet på Lindesnes har form som en stilisert lykkefugl. Monumentet ble reist i 1997 til minne om forliset av det tyske fangeskipet Palatia som var på vei fra Stettin til Norge lastet med sovjetiske krigsfanger.

Referanser
----------

1. ↑   *Kulturminnedagane 2020 - «Russarstegen og dei russiske fangane» - Øygarden kommune*, arkivert fra originalen on 2021-10-05, besøkt 2021-10-01
2. ↑  Magne Haugland (2012). «70-års markering av«Palatia»-tragedien» (PDF). *egde*. s. 20.
**Anne Bolette Holsen** (født 21. juli 1856 i Bergen, død 1. juni 1913 i Kristiania) var lærer og kvinnesaksforkjemper. 

Holsen utdanna seg til lærer i hjembyen, og tok eksamen med utmerkelse. Etter en tid som lærer i Sogn kom hun til Kristiania, der hun arbeidet ved Sofienberg folkeskole. Sammen med Anna Rogstad engasjerte hun seg i Kristiania Lærerforbund, og sto i bresjen da lærerinnene brøt ut av Norges lærerforbund for å danne Norges lærerinneforbund. Blant kampsakene var lik representasjon og lik lønn for kvinnelige og mannlige lærere. 

Holsen tok initiativ til en fortsettelsesskole for jenter, inspirert blant annet av tilsvarende skoler i Tyskland, Østerrike og Sveits. I samarbeid med Anna Rogstad og Gøthilde Næss startet hun den første framhaldsskolen for jenter, på Grünerløkka Oslo, i 1900. 

Hun var medstifter av Norsk Kvinnesaksforening i 1884. Sammen med blant andre Gina Krog og Anna Rogstad var hun også blant stifterne av Kvindestemmeretsforeningen (KSF) i 1885.

Etter at kvinner fikk stemmerett ved kommunevalg i 1901, ble Holsen innvalgt i kommunestyret i Oslo som representant for Kvindestemmerettsforeningen. Hun ble dermed en av de første kvinnene valgt til et politisk verv i Norge.

Holsen døde kort tid før norske kvinner fikk allmenn stemmerett. Hun ligger begravet på Nordre Gravlund i Oslo. Graven er markert med en bauta som har et relieff, av bysten hennes som voksen dame og en statue av henne som sittende pike, utført av billedhugger Gustav Lærum.

Anne Holsen sin grav på Nordre Gravlund.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Anne Bolette Holsen, Norsk biografisk leksikon ID Anne\_Holsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Indbydelse til at indtræde i Norsk Kvindesags-Forening stiftet den 28de Juni 1884», *Bergens Tidende*, 18. november 1884
3. ↑  Moksnes, Aslaug (1984). *Likestilling eller særstilling?*. Oslo: Gyldendal. s. 38. ISBN 8205153566.
4. ↑  «Stemmerett.no». Arkivert fra originalen 18. juni 2009. Besøkt 17. oktober 2009.
5. ↑  Byarkivet
6. ↑  «Nordre gravlund – Oslo Byleksikon». *oslobyleksikon.no*. Besøkt 17. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Stemmerett.no Arkivert 18. juni 2009 hos Wayback Machine.
* Norsk politisk dokumentasjon på internett
* Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Yoweri Kaguta Museveni** (født 15. august 1944) er politiker og president i Uganda.

Liv
---

Museveni ble med i Milton Obotes militær etterretningstjeneste i 1970. Da Idi Amin kuppet seg til makten et år senere, måtte han flykte til Tanzania. I eksil dannet han sin egen motstandsgruppe (Front for National Salvation (FRONASA)), men samarbeidet med andre motstandsgrupper under krigen mellom Uganda og Tanzania i 1979; motstandsgruppene deltok her på Tanzanias side. Etter at man hadde fjernet Amin ble hans frihetskjempere del av den ugandiske armeen, men forble lojal mot Museveni. 

Etter å ha vært del av regjeringen på ulike posisjoner trakk han seg tilbake til en del av landet der hans stamme hadde kontroll og ledet en geriljakamp mot Obotes nye regjering ifra 1981 og hans etterfølger fra 1985, Tito Okello. I januar 1986 inntok Museveni hovedstaden Kampala og ble tatt i ed som han president i Uganda 29. januar. 

### Presidentskap

Etter nesten 20 år med vanstyre forsøkte Museveni å gi sin regjering en bred etnisk base og forhindre fraksjonering. Han fikk bred støtte internasjonalt. I forhold til hans forgjengere ble landet roligere og utviklet seg stort sett positiv. Han har problemer med interne konflikter, særlig med acholi-folkegruppen i nord og deres svært kontroversielle Herrens motstandsarmé. dessuten deltok Uganda under hans ledelse i den første og andre Kongokrigen. 

Hans presidentskap fikk demokratisk legitimering i 1996, da han vant presidentvalget med 74% av stemmene. Valget ble betegnet som gyldig av internasjonale observatører. I 2001 ble han gjenvalgt med 69% av stemmene. Foran valget i 2006 endret han grunnloven slik at han kunne bli gjenvalgt for tredje gang. I begge disse valgene var resultatet mer omstridt enn i 1996. Ved valget i 2021 vant Museveni med 58,64 % av stemmene mot opposisjonskandidaten Bobi Vines 34,83 %, men også ved dette valget er det satt fram påstander om valgjuks.

Internasjonalt har Musevenis regjering blitt anerkjent for sitt suksessrike engasjement mot HIV-epidemien, relativ vellykket økonomisk politikk og relativ pressefrihet.

Referanser
----------

1. ↑   edition.cnn.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.africanews.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Uganda’s Museveni declared winner of presidential election». Aljazeera. 16. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
***Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work*** er et eventyrspill, som ble utviklet og utgitt av Sierra On-Line (nå kjent som Sierra Entertainment) i 1991. Det er det fjerde spillet i *Leisure Suit Larry*-serien, som ble skapt av Al Lowe.

Dette er det første spillet i serien som bruker et ikondrevet brukergrensesnitt og som har VGA-grafikk. I motsetning til forgjengerne kan Larry heller ikke dø i dette spillet og man kan ikke komme til et punkt hvor man ikke kan vinne spillet. Spilleren kontrollerer både Larry og Patti, slik som i *Larry 3*, men denne gangen alternativt. Når en karakter gjør ferdig en del vil spillet hopper over til den andre karakteren.

Handling
--------

Al Lowe bestemte seg for å hoppe over *Larry 4* og la noen deler av historien mellom spillene være ufortalt. Slik kunne han lage et nytt eventyr som ikke var en direkte fortsettelse av *Larry 3*. I spillet har Julius Biggs stjålet diskettene for *Larry 4* og Larry, som er en spillfigur, lider derfor av hukommelsestap.

Larry jobber nå for PornProdCorp og han blir sendt til forskjellige steder i USA for å finne tre sexie jenter som kan være med på et TV-show. I mellomtiden har Patti blitt hyrt av FBI for å finne fellende bevis mot to plateselskap. I løpet av spillet får man se man sekvenser hvor Biggs jobber for å eliminere de andre pornoprodusentene. De donerer penger til CANE (Conservaties Against Nearly Everything), som jobber for å få enda strengere regler for hva man kan vise på TV.

På slutten av spillet møtes Larry og Patti igjen og Larry får tilbake hukommelsen sin.

Referanser
----------

1. ↑   Steam[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hardcore Gaming 101: Leisure Suit Larry». *www.hardcoregaming101.net*. Besøkt 4. februar 2017.
3. ↑  «Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work for Amiga (1992) - MobyGames». *MobyGames*. Besøkt 4. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Leisure Suit Larry 5: Passionate Patti Does a Little Undercover Work* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
***Ping'anguo*** (kinesisk: 平安果, pinyin: *píngānguǒ*) er en nyere kinesisk juleskikk, som i Kina gjerne oppfattes som vestlig.

Ofte meget foreseggjorte epler gis som julegave. Skjønt det å gi gaver til jul, desidert er en utenlandsk tradisjon, likesom selve julen tilhører en religion som av kinesere oppfattes som utenlandsk, er det ordspillet som gjør epler til attraktive gaver ikke noen import.

Det kinesiske ord for juleaften er *pinganye* (平安夜), eple er på kinesisk *pingguo* (苹果, *píngguǒ*). På typisk kinesisk manér kombineres dette til *pinganguo* = (fredens frukt).

Leveringstjenester tilbyr epler i edle forpakninger; noen epler kan ha blitt påført skrifttegnene 平安果. Det forekommer også pakker med et rødt eple og en appelsin - igjen er det et ordspill med på gang: Det kinesiske ordet for appelsin, *cheng*, kan med samme uttale også bety rettskaffenhet og ærlighet.

Noen har gjort det til et ritual å kjøpe et kinesisk eple for 24 ti-*fen*-mynter, hver mynt gitt av en annen person. Ti *fen* (十分 *shifen*) høres også ut som ordene for oppriktighet (诚) og suksess (成), og 24 er dagen i desember juleaften faller på.

Kilder, eksterne lenker
-----------------------

* *Peace of apple*, Global Times av Li Lin, 2013-12-23
* Arkivert 2. mars 2015 hos Wayback Machine.
* Arkivert 27. desember 2015 hos Wayback Machine.
**Miguel Ydígoras Fuentes** (født 1895 i Retalhuleu, død 1982 i Guatemala by) var statssjef og president i Guatemala fra 2. mars 1958 til 31. mars 1963. 

Han tok makten i landet etter drapet på oberst Carlos Castillo Armas som tidligere hadde sittet med makten i landet.[] På grunn av hans autokratiske styre og hans sterke bånd til USA, ledet en gruppe yngre offiserer et opprør mot myndighetene i 1960.[] Selv om opprøret ble slått kraftig ned på med en gang det begynte, gikk de overlevende offiserene i dekning i utlandet og de var med på grunnleggelsen av den revolusjonære bevegelsen Movimiento Revolucionario 13 Noviembre, noe som markerte starten på en 36 år lang geriljakrig mot myndighetene i Guatemala.

Han var kommandant for det guatemalanske militæret under borgerkrigen i Guatemala. General Ydígoras Fuentes ble til slutt styrtet i et statskupp som var blitt ledet av hans egen forsvarsminister, oberst Enrique Peralta Azurdia, som førte til at den sivile presidenten Juan José Arévalo ble president i det kommende presidentvalget.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Miguel Ydigoras Fuentes, Munzinger IBA 00000008713, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13614837b[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Guillermo Flores Avendaño (fung.)** | **Guatemalas president**(1958–1963) | Etterfølger:**Alfredo Enrique Peralta Azurdia (regjeringssjef til 5. mai 1966 og deretter statssjef)** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Munzinger (iba)
 |
Mal:Modell
**Victoria Ciela Halvari Skas-Åleskjær** (født 02. Juli 2008 i Oslo) er en norsk Modell, artist og fotballspiller og utroligpen. Hun er sønn av forfatter David Åleskjær Victoria er gift med Jude Bellingham og de har 3 barn sammen. Hun ble først kjent i 2015 med den utrolig gode sangen «vask vask de henda»

Film og forfatterskap
---------------------

David Åleskjær skrev en rekke religiøse bøker tidlig på 1990-tallet som han i ettertid har trukket tilbake.[]

Høsten 2009 kom boken *Uteliv* ut på Humanist Forlag. I den intervjuer Åleskjær uteliggere i hovedstaden. 

I 2016 utga Ventura forlag *Det mystiske ansiktet,* en teologisk thriller hvor likkledet i Torino er en viktig del av plottet. 

Åleskjær står også bak lavbudsjettsfilmen *Asfaltevangeliet,* som han fortsatt har planer om å lage en ny versjon av. Han jobber i tillegg med en biografi om sin far, som han fikk støtte til fra Fritt Ord i 2016.

Bibliografi
-----------

* *Uteliv,* Humanist forlag
* *Det mystiske ansiktet,* Ventura Forlag
* *Og det MENER jeg!,* Flått Forlag
* *Veien*, Hermon Forlag

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Det mystiske ansiktet – David Åleskjær». *venturaforlag.no*. Arkivert fra originalen 3. november 2016. Besøkt 2. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Åleskjær på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* www.Blogger.com: David Åleskjær

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Mjøsen Skog** var et samvirkeforetak eid av skogeiere i Gudbrandsdalen og bygdene rundt Mjøsa sørover til Eidsvoll. Hovedkontoret lå på Lillehammer. Mjøsen Skog fungerte også som skogeiernes regionale interesseorganisasjon, tilsluttet Norges Skogeierforbund.

Mjøsdistrikternes Skogeierforening ble stiftet i 1909 og besto av lokale fellessalg for tømmer, og styret var dannet av formenn i fellessalgene. I 1929 ble tømmersalget overført til skogeierforeningen, som fra 1929 til 1955 het Mjøsen Salgsforening, deretter Mjøsen Skogeierforening. I 2006 ble foreningen omdannet til samvirkeforetaket Mjøsen Skog.

I 2019 hadde Mjøsen Skog rundt 3 700 andelseiere/medlemmer, fordelt på 26 lokale skogeierlag. En del allmenninger var direkte medlemmer.

Sommeren 2019 vedtok årsmøtene i Mjøsen Skog og Glommen Skog å slå foretakene sammen til Glommen Mjøsen Skog.

Referanser
----------

1. ↑  Sandberg, Per-Øivind (2009). *Verdier i vekst: Mjøsen Skog 1909–2009*. ISBN 978-82-997078-2-4.
2. ↑  «Fusjonsplan mellom Mjøsen Skog SA og Glommen Skog SA» (PDF). 14. mai 2019. s. 18 og 20. Besøkt 14. april 2023.
3. ↑  «Fusjonsplan mellom Mjøsen Skog SA og Glommen Skog SA» (PDF). 14. mai 2019. s. 6. Besøkt 14. april 2023.
**Josef Tzegai Yohannes** (født 30. desember 1980 i København) er en tegneserieforfatter og artist. Han er forfatter av *The Urban Legend.*

Biografi
--------

Josef Yohannes, en etnisk eritreer, ble født i København i Danmark som en tvilling i 1980. Da han var ni år gammel flyttet han og familien til Oslo og Norge.

Da han ble eldre bestemte han seg for å studere menneskerettigheter og samfunnsvitenskap.

Mens han studerte ved Universitetet i Oslo ble Yohannes valgt til å delta i en FN-konferanse for studenter. Konferansen var sponset av det amerikanske universitetet Harvard University. Han fikk delta i tre år på rad (Haag i Nederland, Taipei på Taiwan og New York City i USA).

Yohannes jobber også med en dokumentar[*klargjør*] om Malcolm X og skriver sin første bok, som vil bli utgitt 2017.

«The Urban Legend»
------------------

Mens han besøkte flere land i Afrika som blant annet Botswana og Sør-Afrika i 2010, fikk Yohannes ideen til en ny tegneseriehelt kalt «The Urban Legend». Han ville skape en rollemodell. «The Urban Legend» ville bli den første globale mørke superhelten som inspirerte barn over hele verden, spesielt Afrika.

Superheltens navn er Malcolm TzegaiMadiba, oppkalt etter Malcolm X, Yohannes sin far Tzegai og Nelson Mandela (Madiba er Mandelas afrikanske navn). 

«The Urban Legend» er tilgjengelig på åtte forskjellige språk.[] Yohannes startet en Non-profit organisasjon i 2014 og lagde en spesiell barneversjon av «The Urban Legend» med fokus på skole, utdanning, diskriminering og mobbing. En annen spesialutgave fokuserer på ebola, hvor The Urban Legend underviser barna om den dødelige sykdommen, og hvordan de kan beskytte seg selv, med en beskjed om å ikke stigmatisere foreldreløse barn på grunn av sykdommen.

Referanser
----------

1. ↑   www.forfatterkatalogen.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Siren Henschien (28.09.2014). «Norsk superhelt gjør suksess internasjonalt». *TV 2*. Besøkt 1. oktober 2016.
3. ↑  JØRN PETTERSEN (24.10.2013). «Amerikansk storavis satser på norsk superhelt». *VG*. Besøkt 1. oktober 2016.
4. 1 2  SNORRE BRYNE (28. januar 2012). «Her er Norges første superhelt». *Dagbladet*. Besøkt 1. oktober 2016.
5. ↑  Espen H. Rusdal (31. mars 2015). «Superhelt i Oslos gater». *Dagsavisen*. Besøkt 1. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Josef Yohannes på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Offisiell nettside (The Urban Legend)
* (no) Presentasjon av Josef Tzegani Yohannes i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Sykehusgata 4** er et hus som ligger i *Moss* ved kanalen ved overgangen til Jeløy. Huset ble bygget i 1810 og har blitt gjort små endringer på gatenavn og nummer. Matrikkel nr til huset på 1800 tallet var 396, mot slutten av 1800-tallet fikk den navnet sygehusgaden 2. imellom året 1920-1923 fikk huset nr 4 og har nummer til i dag. Sykehusgata har fått sitt navn fra sykehuset som ble bygget i 1811 og var det største sykehuset i Moss på den tiden, med 12 sengeplasser. Huset i dag er gjort små endringer på siden det ble ferdigbygget og i dag er *vernet*.

Generell informasjon| Kulturminne-ID | 236898 |
| --- | --- |
| Informasjon fra Kulturminnesøk.no |  |
| Oppført/ endret (år) | 1813 |
| Byggestil, materialer | Byggestil: Strandsitter
Materialer: Tømmer, treverk og leca |
| Antall etasjer | 2 |
| Matrikkelnummer | 396 |
| Gård/ Bruk | Bolig, bosetning |
| Sefrak ID | 0104-0501-015 |

### Byggestil

---

**Strandsitter**

Huset er å regnes som et strandsitter hus. Dette er fordi huset ligger nærme sjøen. Strandsitter hus var typisk for folk som jobbet på sjøen eller jobbet med noe knyttet til sjøen. Typisk for strandsitter hus er at dem ikke er så store. 

**Sveitserstil**

Husets stil er av typen sveitserstil. Huset er rektangulært og består av treverk med unntak av veggen på nordsiden som har blitt byttet fra treverk til leca grunnet støy fra hønene som holdt til på utsiden av veggen tidligere. Vinduene er T-postvinduer med dype utskårete lister. Man kan se det utskårede bjelkene. Alt dette er ting på huset som kjennetegner sveitserstil. Dette var en veldig vanlig byggestil i Nord-Europa når huset ble bygget på 1800- tallet.

### Historie

Opp igjennom årene fra 1800-tallet til nå har huset blitt endret på innvendig for en mer funksjonell levemåte. Lengere bak i tid var det flere familier (2-3) som bodde i huset på en gang. De hadde en felles inngangsdør som da ledet til hver sin leilighet i huset, hvor de bodde hver for seg med et felles kjøkken. Den nåværende eier har blant annet endret plasseringen av døren fra fronten av huset til siden av huset, og tak samt sværtegården som er brukt som en arbeidskur. Etter da den nåværende eier tok over huset måtte han søke om tillatelse til å bygge om taket på grunn av reglene vernet hus.  for å få bedre med isolasjon i huset. det gamle taket hadde begynt å synke og ble løftet og gjort sterkere etter ombygningen. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Johan Munthe Cappelen** (født 20. mai 1884, død 30. oktober 1962) var en norsk jurist og dommer.

Han ble født i Oslo der han tok examen artium i 1902 og ble cand. jur. i 1908. Han etablerte i 1916 egen sakførerforretning i Stavanger, ble høyesterettsadvokat i 1920 og var noen år kommuneadvokat i Stavanger. Fra 1939 var han byfogd i Drammen, til han i 1945 flyttet til Bekkelaget i Oslo og ble lagdommer ved Eidsivating lagmannsrett samt lagmann der. Han var dommer bl.a. i saker i forbindelse med landssvikoppgjøret etter den 2. verdenskrig. Han er kjent for i 1946 å ha vært den eneste som stemt mot å frikjenne politiinspektør Knut Rød for å ha deltatt aktivt i det nazistiske Statspolitiets aksjoner mot norske jøder. 

I 1946 ble Johan Munthe Cappelen den første sorenskriveren i Asker og Bærum, der han var til han nådde aldersgrensen i 1954. Han fortsatte deretter i noen år å være konstituert lagdommer ved Eidsivating lagmannsrett.

En usignert nekrolog over ham i Aftenposten den 31. oktober 1962 slutter med: "Han var en utpreget eksponent for det beste i norsk embedsmannskultur og hadde venner overalt." 

Johan Munthe Cappelen var sønn til Christen Johan Cappelen, og ektefellen Jessine Munthe. Han tilhørte den såkalte «Drammensgrenen» i den norske slekten Cappelen. Han var gift første gang med Borghild født Aanensen og andre gang med Edith Marie født Heiberg. I første ekteskap hadde han to døtre, den første døde før hun fylte 13 år. I andre ekteskap hadde han også to døtre og den ene, billedkunstneren Bodil Cappelen, var gift første gang med forfatteren Finn Strømsted og andre gang med forfatteren Olav H. Hauge. De tre av Johan Munthe Cappelens døtre som nådde voksen alder, har etterkommere idag, med bl.a. slektsnavn Thiis, Strømsted og Endresen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Johan M Cappelen, (20.mai 1884 - 30.oktober 1962).», besøkt 27. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *Studentene fra 1902 : biografiske oplysninger samlet til 25-års-jubileet 1927*. 1927. s. 59–60.

Litteratur
----------

* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008, side 50-52.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
«Harald Pedersen» omdirigeres hit. For metallurgen med samme navn, se Harald Pedersen (metallurg).

**Harald Pedersen** (født 9. juli 1861 i Christiania, død 8. januar 1928 i Oslo) var en norsk marineoffiser. Han var sjøfartsdirektør fra 1911, og senere provianteringsdirektør.

Bakgrunn og utdannelse
----------------------

Harald Pedersen var sønn av skipsbyggmester Niels Pedersen og Caroline Hansen Lie. Han vokste opp i Svelvik, Drammen og Larvik. Etter å ha vært til sjøs kom han inn på Sjøkrigsskolen, hvor han utdannet seg til offiser.

Yrkesliv
--------

Fra 1884 seilte han for Det Søndenfjelds-Norske Dampskibsselskab, fra 1890 som kaptein på «Kong Alf», som gikk mellom USA og Vestindia.

I 1900 ble Pedersen ansatt som overintendant i Marinens intendantur i Horten. Han var også med i byens kommunestyre for Venstre og ble ordfører i 1911. Samme år ble han utnevnt til sjøfartsdirektør. I denne stillingen deltok han som norsk representant i flere internasjonale konferanser. Etter utbruddet av første verdenskrig ble han utnevnt til formann i Statens provianteringskommisjon, som skulle sørge for Norges tilførsel av varer fra utlandet mens krigen pågikk. Kommisjonen ble i 1916 omdannet til Statens provianteringsdirektorat, hvor Pedersen fortsatte som direktør helt til 1927. I 1918 reiste han til USA for å delta i forhandlingene som ble ledet av Fridtjof Nansen for å sikre tilførselen til Norge etter at England hadde sagt opp bransjeavtalene. I 1923 ble han leder av delegasjonen som skulle forhandle om en handelsavtale med Sovjetunionen.

Litteratur
----------

* A. Johannessen i *Norsk biografisk leksikon*, bind 10. Oslo: Aschehoug, 1949

Referanser
----------

1. 1 2  «Fra Statsraadet idag.». *Moss Avis*. 17. november 1911. «I Statsraad i dag er som Sjøfartsdirektør udnævnt Kommandørkaptein i Marinens Intendantur Harald Pedersen. | Den nye Sjøfartsdirektør er født i 1861, og er nu Ordfører i Horten, hvor han ogsaa var Stortingskandidat ved sidste Valg.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Visent i Białowieżaskogen
**Belavezjskaja pusjtsja nasjonalpark** (belarusisk: Нацыянальны парк Белавежская пушча) er en nasjonalpark i Belarus. Den grenser til den polske Białowieża nasjonalpark. Den ligger i Brestregionen, 340 kilometer sørvest for Minsk, 60 kilometer nord for Brest og 20 kilometer fra Kamjanets.

Belavezjskaja Pusjtsja ble et statlig reservat i 1939. Den belarusiske delen ble den av UNESCOs verdensarv i 1992.

Visenter
--------

Belarus’ bevaringsprogram för 2016–2020 hadde som mål å ha en sammenlagt levekraftig visentpopulasjon i landet på minst 1 500 dyr.

I hele Belarus ble bestanden av visent ved årsskiftet 2018/2019 beregnet til 1 886 individer. Disse er i elleve populasjoner (Belavezjskaja, Borisovsko-Berezina, Ozeranskaja, Naliboki, Polesskaja, Osipovitsjskaja, Ozerskaja, Lyaskovitsjskaja, Naidjanskaja, Krasnoborskaja, Dyatlovskaja). De største antallene var i Belavezjskaja (567), Osipovitsjskaja (456) oj Ozerskaja (315).

Kilder
------

* Joseph Reaney: *Belarus: Tracking Bison in Europe's last primeval forest* i The Independent den 9 oktober 2017
* Belavezjskaja Pusjtja nationalpark i Nationalencyklopedin

Referanser
----------

1. ↑  «Białowieża Forest». *World Heritage List* **(engelska)**. Unesco. Besøkt 17. mai 2021.
2. ↑  «Bison population in Belarus up 6% since 2017». *eng.belta.by* **(engelsk)**. 16. april 2019. Besøkt 16. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bielaviežskaja Pušča National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alena Anisimava, Pavel Velihurau och Ryhory Yanuta: *The European bison in Belarus – problems and prospects* i European Bison Conservation Newsletter, volym 8, 2015, sidorna 25–32
* Belavezjskaja Pusjtja nationalparks webbplats

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
***Typhlobythus*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae). Disse knøttsmå billene er vanlige i løvstrø.

Utseende
--------

Bittesmå (gjerne 1-1,5 millimeter), blanke, rødbrunlige kortvinger. Kroppen er pæreformet. Hodet er nærmest trekantet, med små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er kraftige, de to innerste leddene omtrent kuleformet, hos hannen har det andre leddet gjerne utvekster som er til nytte for å skille artene fra hverandre. Maksillepalpene er lange, det ytterste leddet stort og mer eller mindre trekantet. De ytterste leddene danner en kølle. Pronotum er forholdsvis lite, med rundede sider, bredest omtrent i midten. Dekkvingene dekker omtrent halve bakkroppen, er blanke og kraftig utvidete bakover. Bakkroppsleddene er ganske korte. Beina er middels lange.

Levevis
-------

Disse billene er vanlige mellom løvstrø på skogbunnen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Spania (Baskerland).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Gruppen Bythinini
						* Slekten ***Typhlobythus*** Jeannel, 1926
							+ *Typhlobythus breuili* (Jeannel, 1921)

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.
* Fauna Europaea (2011) Fauna Europaea Web Service Version 2.4. Utbredelsesdatabase for europeiske dyr.  Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Typhlobythus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Typhlobythus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Morten Edvardsen** (født 31. mars 1945) er professor emeritus i by- og regionplanlegging ved Institutt for landskapsplanlegging ved Norges miljø- og biovitenskapelige universitet. Edvardsen er utdannet sivilingeniør ved University of Idaho i USA i 1972, med fordypning i byplanlegging og trafikkteknikk. Han har arbeidet som planlegger i Luftfartsverket (Oslo), Østfold fylkeskommune og Onsøy kommune (bygnings- og reguleringssjef). Han var internasjonal spesialist i vannforvaltning på Sri Lanka i 1999. Edvardsen ble førsteamanuensis i 1989 og professor i 1993.

Edvardsen var *visiting scholar* ved London School of Economics i 1987, gjesteprofessor ved University of Oregon i 1996, ved Aalborg Universitet i 1997, University of Portsmouth i 1997, innehaver av NATO Research Fellowship (1996–98), og hadde en bistilling ved University Centre for the Westfjords i Isafjordur på Island (2009–10). Edvardsen var norsk representant i AESOP (Association of European Schools of Planning) Council.

Edvardsen har vært leder av undervisningsutvalget ved instituttet og fagområdeleder for by- og regionplanlegging, samt instituttleder. Han har også vært styreleder for Senter for etter- og videreutdanning (SEVU). Han har faglig arbeidet med kystsone- og vassdragsplanlegging, risiko- og sårbarhetsanalyser, og etterprøving av offentlig planlegging.

Han ledet et etter- og videreutdanningskurs i Arealplanlegging Basis (SEVU/NMBU) i 2014–2017.

Referanser
----------

1. ↑  «Morten Edvardsens LinkedIn-profil». Besøkt 28.01.2022.
2. ↑  «Morten Edvardsen». *www.uw.is*. Besøkt 28. januar 2022.
3. ↑  «Information about Professor Emeritus Morten Edvardsen - AESOP». *www.aesop-planning.eu*. Arkivert fra originalen 28. januar 2022. Besøkt 28. januar 2022.
4. ↑  «Resultat #747710 - Veilder i marin-økologisk planlegging i kystsonen Morten Edvardsens bidrag: 9 artikler under Kap 2.0 og 4.3 - Cristin». *app.cristin.no*. Besøkt 28. januar 2022.
5. ↑  «Resultat #831903 - Evaluations of local planning efforts - Cristin». *app.cristin.no*. Besøkt 28. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Morten Edvardsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Morten Edvardsen i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Temperaturomregningsformler**| Omregning fra | til | Formel |
| --- | --- | --- |
| celsius | fahrenheit | °F = (℃ × 9/5) + 32 |
| fahrenheit | celsius | ℃ = (°F − 32) × 5/9 |
| celsius | kelvin | K = ℃ + 273,15 |
| kelvin | celsius | ℃ = K − 273,15 |
| fahrenheit | kelvin | K = (°F + 460) × 5/9 |
| kelvin | fahrenheit | °F = (K × 9/5) − 460
 |

██ Land som bruker Fahrenheit.

██ Land som bruker både Fahrenheit og Celsius.

██ Land som bruker Celsius.

**Grad fahrenheit** (symbol: **℉**) er en måleenhet for temperatur. Enheten brukes for å uttrykke temperatur på fahrenheitskalaen, og er oppkalt etter den nederlandsk-tysk-polske fysikeren Daniel Gabriel Fahrenheit (1686–1736). Skalaen var i vanlig bruk i engelsktalende land frem til 1960-årene, da de fleste gikk over til celsiusskalaen som del av en omfattende standardisering. Fahrenheit brukes fremdeles i enkelte land som USA og Bahamas. 

På fahrenheitskalaen er frysepunktet for vann 32 ℉ (grader fahrenheit), og kokepunktet for vann er 212 ℉. Dermed er det akkurat 180 grader mellom de to punktene. Det verserer ulike teorier om hvordan Fahrenheit valgte skalaens fikspunkter, og en av dem er at nullpunktet 0 ℉ (−17,8 ℃) er det kaldeste man kan få ved å blande riktige mengder koksalt og knust is, mens 100 °F (37,8 ℃) er like over gjennomsnittlig kroppstemperatur hos mennesker (37 ℃) og kan ha vært Fahrenheits egen kroppstemperatur under intense arbeidsdager.

Minus 40 ℉ tilsvarer −40 ℃, og er det eneste punktet på temperaturskalaen som er lik hos begge.

Antenningspunktet til papir er 451 ℉ (233 ℃). Dette er bakgrunnen for at den amerikanske forfatteren Ray Bradbury kalte en av sine romaner *Fahrenheit 451*.

Omregningstabell mellom de forskjellige enhetene
------------------------------------------------

Termometer med både fahrenheit- og celsiusskala

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Inger Marie Sperre** (født 1971 i Ålesund) er en norsk organisasjons- og næringslivleder. Hun er daglig leder i familieselskapet Brødrene Sperre i Ålesund. Bedriften driver produksjon, salg og eksport av hvitfisk, klippfisk og pelagisk fisk. 

Sperre er nestleder i Sjømat Norge (Landsforening for sjømat i NHO). Hun ble valgt inn i styret i 2011 og var styreleder i perioden 2015 - 2021. Hun ble på Generalforsamlingen i Sjømat Norge 2021 valgt som nestleder og leder av Bransjegruppe industri. Hun var visepresident i NHO fra 2017 til 2021. Hun har hatt en rekke tillitsverv i næringslivet. Blant annet styremedlem i GIEK Kredittforsikring og Rem Offshore. 

Hun er utdannet jurist ved Universitetet i Bergen og har tidligere vært dommerfullmektig, politiadvokat og privatpraktiserende jurist. 

Sperre har representert Høyre i 8 år i Ålesund kommunestyre.

Referanser
----------

1. 1 2   Allkunne, www.allkunne.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «CV Inger-Marie Sperre». *www.nho.no* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2020.
3. ↑  «Sjomatnorge.no1. Styret». *Sjomatnorge.no*. Besøkt 19. januar 2020.
4. ↑  Berge, Aslak (13. juni 2017). «Sperre valgt til visepresident i NHO». *iLaks*. Besøkt 26. desember 2022.
5. ↑  «CV Inger-Marie Sperre». *www.nho.no* **(norsk)**. Besøkt 26. desember 2022.
Katerina Kalytko (født 1982) er en forfatter og oversetter, og en av de mektigste stemmene i den yngre litterære generasjonen i Ukraina. 

Hun er forfatteren av seks diktsamlinger. Den siste, Torture Chamber. Vineyard. Home, har gitt henne prisen Årets Litteraturakkent. Katerina har også utgitt to bøker med kortprosa, M(h)ysteria og Land of All Those Lost, or Short Scary Tales. 

Skrifter hennes er blitt oversatt til engelsk, tysk, polsk, armensk, litauisk, slovensk, serbisk, italiensk, bulgarsk og hebraisk. Katerina Kalytko var stipendiat for CEI Fellowship for Writers in Residence i 2015. I 2016 ble hun tildelt Vilenica Crystal-prisen. Hun er en prisvinner av BBC Book of the Year og Joseph Conrad Award i 2017. Hun oversetter også fra balkanspråkene. Hennes nye diktsamling Bunar kommet ut i april 2018. 

I 2021 ble hun nominert til den litterære prisen Europeisk Frihetspoet 2022 

Hun forsker på og oversetter samtidslitteratur fra Bosnia-Hercegovina. Serier med fortellinger av Miljenko Jergović, Snizhana Mulych, Semezdin Mehmedinović, Lamija Begagic og andre ble publisert i tidsskriftet "Courier of Krybas" som en del av den forfatteroversatte rubrikken "Contour Map". Lyrikksamlinger av Miljenko Jergović og Stevan Tontić dukket opp i det elektroniske tidsskriftet "Alarum".

Enkeltbøker publisert i ukrainsk oversettelse:

* Melina Kamerić "Shoes for Oscar Night" (Folio, 2013)
* Miljenko Jergović "Stories about People and Animals" (Tempora, 2013)
* Miljenko Jergović "Srda Sings in Twilight on Trinity" (Tempora, 2014)
* Emir Kusturica "Death is an Unverified Rumour" (Tempora, 2014)
* Nenad Veličković "Sahib" (Tempora, 2014)
* Mileta Prodanović "Arcadia" (Tempora, 2015)
* Mihajlo Pantić "A Walk in the Clouds" (Temporа, 2015)
* Uglješa Šajtinac "Quite Modest Gifts" (Tempora, 2016)
* Ozren Kebo "Sarajevo: A Beginner’s Guide" (Discursus, 2017)
* Meša Selimović "Death and the Dervish" (Kruhovert, 2017)

I desember 2017 publiserte det uavhengige forlaget "Kruhovert" Meša Selimovićs kultroman "Death and the Dervish" i oversettelse av Kateryna Kalytko.

I mai 2018 ga forlaget Old Lion ut Kateryna Kalytkos nye oversettelse av novellesamlingen "Inshallah, Madonna, Inshallah" av den bosniske og kroatiske forfatteren Miljenko Jergović.

1. ↑  Shuvalova, Iryna (1. januar 2018). «Oral Poetry in the Donbas War: A Quest for Memory, History and Identity». *Revisiting the Nation: Transcultural Contact Zones in Eastern Europe*. Besøkt 14. november 2023.
2. ↑  «Kateryna Kalytko». *Words for War: New Poems from Ukraine* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
3. ↑  «Kateryna Kalytko: Four poems | Two Lines Journal». *Center for the Art of Translation | Two Lines Press* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
4. ↑  «Kateryna Kałytko». *Wikipedia, wolna encyklopedia* **(polsk)**. 11. november 2023. Besøkt 14. november 2023.
5. ↑  «Kateryna Kałytko - European Poet of Freedom». *europejskipoetawolnosci.pl*. Besøkt 14. november 2023.
6. ↑  Beletrina, Production:. «Kateryna Kalytko | Versopolis Poetry». *www.versopolis.com* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
7. ↑  «Kalytko Kateryna». *PEN Ukraine* **(engelsk)**. Besøkt 14. november 2023.
**Deloitte-huset**, av arkitektene omtalt som **Isfjellet**, er et kontorbygg blant Barcode-rekken i Bjørvika i Oslo sentrum. Bygget er tegnet av Snøhetta, og oppdraget gikk ut på å tegne et bygg som hovedsakelig skulle bestå av kontorarealer for revisjonsselskapet Deloitte. Bygget ble ferdig i desember 2013. Det er 63 meter høyt og har 16 etasjer. Snøhetta opplyste før ferdigstillelsen at bruttoarealet ville utgjøre rundt 20 000 kvadratmeter.

Navn
----

Bygningen gikk allerede før det stod ferdig under flere navn: *Deloitte-huset*, *Deloitte-bygget*, *Isfjellet* (engelsk: Snoarc) og *Snøhetta-bygget* var navn som ble foreslått av pressen.

Galleri
-------

* Deloitte-huset. Foto: Roman Cieslak.Deloitte-huset. Foto: Roman Cieslak.

Referanser
----------

1. ↑  «Barcode B10.1» **(engelsk)**. Snøhetta. Arkivert fra originalen 16. februar 2012. Besøkt 29. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deloitte-huset, Oslo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata