recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Holmlia kirke
**Holmlia menighet** var et prestegjeld tilhørende Søndre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Holmlia i Oslo kommune, med Holmlia kirke som menighetskirke.

Holmlia menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Holmlia sokn underlagt Søndre Aker prosti.

Historikk
---------

Hauketo-Prinsdal kirke ble vigslet 18. desember 1966 og Holmlia kirke innviet i 1993. Ved kgl.res. av 29. juni 1984 ble Nordstrand prestegjeld delt, slik at Holmlia menighet ble opprettet som eget sogn og prestegjeld, betjent av sogneprest og residerende kapellan.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Holmlia
* Hauketo-Prinsdal

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  *«Holmlia-byen» blir til*. [Oslo]: Park forlag. 2021. s. 34. ISBN 9788293775065.
3. ↑  Holmlia prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Giotto: Krybben i Greccio.
**Greccio** er en liten landsby/kommune i provinsen Rieti i den nordlige del av Lazio i Italia. Kommunen har 1.466 innbyggere.

Julekrybben
-----------

I nærheren av den lille landsbyen ligger klosteret som ble opprettet av Frans av Assisi og som gjerne kalles *Il santuario del presepe*, Julekrybbens helligdom, fordi Frans på dette sted fikk i stand julekrybben i 1223. Frans skulle passere Greccio på vei mot Rieti og hadde bedt en mann, Giovanni Vellita, om å forberede alt. En klippehule i skogen skulle utstyres med krybbe, med okse og esel som stallen i Betlehem. Frans ønsket på denne måte å feire Guds Sønns komme til jord og se med sine egne øyne hvor *fattig og usselt han for vår skyld ville ha det*.

Ved midnattstid strømmet egnens befolkning sammen til julefest. Thomas av Celano forteller:

*Greccio var blitt et nytt Betlehem, skogen gjenlød av stemmer, klippene svarte de syngendes røst. Alle bar tente fakler, om krybben stod brødrene med sine kjerter, skogen ble lys som den klare dag. Messen ble lest over krybben som alter, for at det guddommelige barn under brødets og vinens skikkelse selv kunne komme til stede, likesom det legemlig og synlig hadde vært til stede i Betlehem. Ja, et øyeblikk forekom det enn også Giovanni Vellita, at han* så *et virkelig barn* ligge i krybben ...*.*

* Klosteret i GreccioKlosteret i Greccio
* Julekrybben innstiftes, fresko i klosteretJulekrybben innstiftes, fresko i klosteret
* Eldgammelt bilde av Frans fra klosteret i GreccioEldgammelt bilde av Frans fra klosteret i Greccio

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Greccio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Greccio – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
«Admiral Scheer» i Gibraltar i 1936 i forbindelse med den spanske borgerkrigen
**Lommeslagskip** er en benevnelse for de tyske tunge krysserne som ble bygget i perioden 1931–33 i henhold til bestemmelsene i Versaillestraktaten. Her var størrelsen blitt stipulert til 10 000 tonn og artillerikaliber 28 cm som øvre grense for tyske orlogsfartøy. Benevnelsen «lomme»slagskip avspeiler at denne kategorien, betegnet som «Deutschland»-klassen, måtte være mindre enn konvensjonelle slagskip. Tyskerne selv kalte denne fartøytypen først «panserskip» (*Panzerschiff*) og fra 1940 av «tung krysser» (*Schwerer Kreuzer*).

Tyskerne tøyet grensene for tonnasje og bestykning, hva som ble avslørt først da Annen verdenskrig var avsluttet. Fullt utrustet hadde fartøyene et deplasement på 16 000 tonn og hovedbestykningen besto av seks 28 cm kanoner. Totalt ble det bygget tre lommeslagskip.

Fartøy
------

* *«Deutschland»* (senere endret til *Lützow*),
* *«Admiral Graf Spee»*
* *«Admiral Scheer»*

Referanser
----------

1. ↑  Robert Farley (15. november 2021). «Pocket Battleships: The Story Of Nazi Germany’s Forgotten Warships» **(engelsk)**. 19FortyFive.com. Besøkt 19. mars 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Hallingdalselva** eller **Hallingdalselve** er ei norsk elv med en lengde på 220 km og et nedslagsfelt 4 587 km². Den er hovedelva i Hallingdalsvassdraget og av navnet ligger det at den går gjennom Hallingdal.

Elva har sitt utspring på Hardangervidda, hvor hovedelvene Usta kommer fra Ustevatn vest i Hol og Holselva fra Strandavatnet nordvest i kommunen. Disse løper sammen ved Urdi, akkurat innenfor kommunegrensen til Hol og litt vest for Strandafjorden i Ål. Nedstrøms Strandafjorden renner elva nordøstover mot Gol, der den svinger og renner videre sørøstover gjennom Hallingdal. Sør for Nesbyen har den noen av sine bredeste partier, hvorav Brommafjorden er et av disse partiene. Hallingdalselva har sitt utløp i Krøderen ved Gulsvik. Nedstrøms Krøderen kalles den Snarumselva, som løper sammen med Drammenselva ved Geithus. Herfra flyter elva sørover til Hokksund hvor den vender mot øst og renner gjennom Eiker før den faller i sjøen ved Drammen.

En rekke elver munner ut i Hallingdalselva. Noen av disse er Votna, Lya, Hemsil, Todøla og Rukkedøla. Ovenfor Gol er det sterkt fall i vassdraget, og Oslo kommune eier en rekke kraftverk som utnytter disse fallene. For å unngå at store partier av elva ligger tørrlagt, er det bygget mange terskeldammer.

Skrivemåte
----------

**Hallingdalselve** er offisiell skrivemåte og følger tradisjonell uttale i hallingmålet i øvre del av Hallingdalen.

Hallingdalselva ved Liodden i Nesbyen

Referanser
----------

1. ↑  Hallingdalselva hos snl.no
2. ↑  Offisielle navn vist hos Kartverket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Coronakommissionen** var en kommisjon som ble utnevnt av Sveriges regjering for å evaluere de tiltak som ble iverksatt for å begrense spredningen av covid-19 i Sverige. Kommisjonen ble nedsatt den 30. juni 2020 og til leder fikk den den tidligere justitieråden Mats Melin. Kommisjonen la frem sin endelige rapport den 25. februar 2022. Den var svært kritisk, og fremholdt blant annet at Sverige burde ha valgt mer kraftfulle og inngripende tiltak mot pandemien.

Oppdrag
-------

Kommisjonens oppdrag var å evaluere regjeringens, forvaltningsmyndighetenes, regionenes og kommunenes tiltak for å begrense spredningen av viruset som forårsaker sykdommen covid-19 og spredningens effekter. I oppdraget inngikk også å foreta en internasjonal sammenligning med relevante land av de forskjellige tiltak som er blitt benyttet.

Kommisjonens endelige rapport skulle fremlegges senest den 28. februar 2022 og den skulle levere to delrapporter, én den 30. november 2020 og én den 31. oktober 2021. Den første skulle ta for seg smittespredning innen pleie og omsorg av eldre.

Medlemmer
---------

Kommisjonen besto av den tidligere justitieråden Mats Melin (leder), Shirin Ahlbäck Öberg, dosent og universitetslektor i statsvitenskap ved Uppsala universitet, Ann Enander, professor emeritus i lederskap ved Försvarshögskolan, Vesna Jovic, sosialpolitisk sjef på Akademikerförbundet SSR, tidigere VD Sveriges Kommuner och Regioner, Camilla Lif, prest og tilforordnet sokneprest i Katarina församling i Stockholm, Torsten Persson, professor i nasjonaløkonomi ved Institutet för internationell ekonomi ved Stockholms universitet, Göran Stiernstedt, dosent, samt Mats Thorslund, professor emeritus i sosialgerontologi ved Karolinska Institutet.

Se også
-------

* Koronakommisjonen

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Kommittédirektiv Dir. 2020:74
Thora Daugaard (Danmark), Louise Qvam (Norge), Aletta Jacobs (Nederland), Annie Furuhjelm (Finland), Mirowitch (Russland), Käthe Schirmacher (Tyskland), Honneger (Sveits), uidentifisert. Nederst fra venstre: uidentifisert, Anna Bugge Wicksell (Sverige), Ann Shaw (USA), Millicent Fawcett (president, England), Chapmann Catt (USA), Fredrikke Marie Qvam (Norge), Anita Augsburg (Tyskland) under Suffrage Alliance Congress i London, 1909 Foto: Ukjent/Nasjonalbiblioteket 
**Louise Gram Qvam** (født 4. mars 1866 på By i Egge, død 24. januar 1944) var en norsk lege og kvinnesaksforkjemper. Hun var en av Norges første kvinnelige leger og en sentral forkjemper for kvinners stemmerett.

Louise Qvam med moren Fredrikke Marie Qvam (1870)
Hun var datter av Venstre-leder og statsminister Ole Anton Qvam og kvinnesaksforkjemperen Fredrikke Marie Qvam. Hun tok examen artium i 1885, som en av de første kvinnene.

Hun var en av de fire første kvinnene som begynte på medisinstudiet ved Det Kongelige Frederiks Universitet rundt 1887/88; hun ble cand.med. i 1897. Hun var turnuskandidat ved Rikshospitalets kirurgiske avdeling, vikarierende kandidat ved Trondheim sykehus og vikar for kommunelegen i Kvæfjord. Hun hadde deretter opphold i Berlin og Stockholm der hun utdannet seg i kvinnesykdommer. Deretter dro hun tilbake til hjembygda, der hun hadde en privat legepraksis frem til begynnelsen av 1920-årene. Sammen med moren drev hun også familiens storgård Gjevran.

Hun var aktiv i kampen for kvinners stemmerett og var medlem av Diskusjonsforeningen Skuld og landsstyremedlem i Norsk Kvinnesaksforening og Landskvindestemmeretsforeningen. I 1898 og 1903 leverte hun forslag til Stortinget om stemmerett for kvinner. Hun var også aktiv i Norske Kvinners Sanitetsforening.

Referanser
----------

1. ↑  *Nylænde*. 1888. s. 80. «Fire damer: Frk. Marie Holst, frk. Louise Qvam, frk. Louise Ramm og frk. Marie Spångberg har paabegyndt det medicinske studium ved Kristiania universitet.»
2. 1 2  *"Kvinder med begavelse for lægevirksomhed"*. Cappelen Damm. 2018. ISBN 9788202503291.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**A/S Norsk Air** var et flyselskap med base ved Sandefjord lufthavn, Torp. Det ble grunnlagt i 1961 som **Vestfoldfly AS**, men endret senere navnet til A/S **Norsk Flytjeneste**, så til **Norsk Air AS** for til sist å hete **Widerøe Norsk Air AS,** som til sist ble helhetlig inkorporert i **Widerøe's Flyveselskap ASA**

Historie
--------

I 1961 startet Øivind Skaunfelt Vestfoldfly ved Sandefjord lufthavn, Torp med en fireseters Cessna 172B ved å fly avisen Verdens Gang i ruten Oslo – Jarlsberg – Torp – Larvik – Skien. Selskapet startet så en flyskole på Torp med en toseters Cessna 150B. I 1962 skaffet selskapet seg en Piper PA-22 Tri-Pacer på flottører, som ble brukt til persontransport.

I 1967 hadde selskapet en flyskole som kunne tilby åtte måneder flyskole med 250 flytimer, som ga et norsk B-sertifikat. Et Trafikkflygersertifikat type B tillot en pilot å fly mot betaling i fly opp til en totalvekt på 5700 kg.

I 1968 endret selskapet navnet til Norsk Flytjeneste og skaffet seg to nye spesialbygde Cessna 188 Agwagon landbruksfly, som i hovedsak ble brukt i sommerhalvåret til skogjødsling for skogeiere på Østlandet. Disse flyene ble begge solgt til det britiske selskapet Mindacre Ltd, i Norfolk, England, etter avslutning av skoggjødslingssesongen sent på året 1972.

Selskapet endret navnet sitt igjen på 1980-tallet til Norsk Air AS etter at Norsk Flytjeneste AS hadde fått rederikonglomeratet Kosmos AS inn på eiersiden. Gjennom dette samarbeidet fikk selskapet driftsrettighetene til fire nye passasjerfly av typen Embraer EMB-120 Brasilia med trykkabin, turbopropmotorer og plass til tyve passasjerer og en besetning på tre. Selskapet startet da fra Sandefjord lufthavn, Torp til Bergen lufthavn, Flesland, Stavanger lufthavn, Sola, København lufthavn, Kastrup og Trondheim lufthavnb, Værnes..

I 1989 ble selskapet kjøpt fra A/S Kosmos av Widerøe's Flyveselskap AS, og fungerte som datterselskap under navnet Widerøe Norsk Air AS frem til 1996, da fusjonerte driften inn i moderselskapet. I dag har virksomheten et større antall ruter ut fra Sandefjord lufthavn, Torp og har også teknisk vedlikehold ved lufthavnen.
**Overlegeboligen** eller **Bergstien 24 - Drammen sykehus** er en fredet villa og tidligere overlegebolig i Bergstien 24, på Bragernes i Drammen. Boligen eller villaen ble oppført i 1915 for Drammen sykehus i nybarokk stil med enkelte jugenddetaljer etter tegninger av arkitekt Christian Fredrik Arbo. Villaen går over to etasjer og har utvendig en pusset umalt mur med hvitmalt dør og vindusomramming, sokkel i huggen granitt. Valmtak med svartlakkerte bølgeplater. Hovedinngang, kjøkkeninngang og separat pasientinngang til legekontor i østre del av første etasje. Formålet med fredningen er å bevare overlegeboligen med særpreget av en tjenestebolig for sykehusets overlege med tidstypisk formspråk og materialbruk. Boligen er blant et fåtall godt bevarte legeboliger fra første halvdel av 1900-tallet. Den er holdt i tidstypisk formspråk, med tildels særpregete løsninger betinget av deres funksjon. Det er til dels svært høy kvalitet i utførelse og materialvalg. Bygningen ble i en tid fra 1993 benyttet som kontor- og undervisningslokaler.

Referanser
----------

1. 1 2  ; *Wiki Loves Monuments' database*; utgivelsesdato: 29. august 2021.
2. ↑   Drammen byleksikon-ID overlegeboligen-i-bergstien[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Overlegeboligen i Bergstien | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 15. juli 2023.
4. ↑  Riksantikvaren (16. februar 2012). «Hovedkompleks somatikk - Drammen, Humanitær institusjon». Riksantikvaren. Besøkt 15. juli 2023. «Bergstien 24 (148687-1)»
5. ↑  lovdata.no (9. november 2011). «HOVEDKOMPLEKS SOMATIKK - DRAMMEN» (PDF). Besøkt 15. juli 2023. «Fredningen omfatter overlegeboligen.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Stavkirken tegnet av Johannes Flintoe i 1819
Portal fra Flå stavkirke Foto: Ukjent/Riksantikvaren 
**Flå stavkirke** stod på Ve (gnr. 9), på østsiden av Hallingdalselva, mens dagens Flå kirke ble oppført ved Vold (gnr. 25) på vestsiden i 1858.

Det er få skriftlige skriftlige vitnesbyrd som kan bidra til en presis datering av kirken, men Lorentz Dietrichson daterer kirken til nokså nær 1200 på grunnlag av ornamentikken. Det synes som om Flå hadde egen prest og prestegård i middelalderen, men det antas at det kan ha vært slutt på dette i senmiddelalderen, siden det kun finnes én henvisning til prest (i 1499) og denne ikke er navngitt. Etter reformasjonen var kirken anneks til Nes. Den ble som andre solgt på auksjon i 1723, og ved en besiktigelse i 1740 er den omtalt som Wees. Kirken havnet på kommunens hender i 1816.

Stavkirken var opprinnelig en midtmastkirke med rektangulært skip og smalere kor med apsis. Den hadde takrytter på mønet og var omgitt av en svalgang. I 1685 ble apsis og korets østvegg samt svalgangen rundt disse revet, og koret ble forlenget østover. Koret ble revet i 1707, og kirken ble ombygget til korskirke og fikk nytt kor. Ny kirke ble så oppført på et nytt sted i 1858 på grunn av problemer med det gamle kirkestedet: Elven gravde seg innover på kirkegården og skapte problemer i 1665, 1675 og 1685. Den tidligere kirketomten er pløyd opp til åker.

Bare skipet var i stavverk da kirken ble revet, og utseendet og beskaffenheten er kjent fra oppmålinger og skisser tegnet av Georg Bull, som begrenset seg til denne delen og utelot senere, sekundære bygningsdeler. Skipet var ca. 6,55 m langt og 5,25  m bredt. Kirken skal ha vært svært trang og hadde veggfaste benker samt pulpiturer, ifølge Bulls oppmåling. Andre detaljer er tolket ut av regnskaper og besiktigelsesrapporter.

Gjenstander fra stavkirken
--------------------------

Vestportalen fra stavkirken er bevart i Oldsaksamlingen. Den føyer seg inn i Sogn-Valdres-tradisjonen og har ranke- og dyreornamentikk. En eldre altertavle er tapt, mens et alterbilde fra 1736 ble overført til den nye kirken. Prekestol og døpefont er gått tapt. En messehagel fra 1653 er å finne i Hallingdal Museum.

Referanser
----------

1. ↑  Diplomatarium Norvegicum XV:125
2. ↑  Brendalsmo & Eriksson, s. 21.
3. ↑  Norges kirker, hvis skildring også ligger til grunn for bygningsbeskrivelsen.

Litteratur
----------

* Sigrid og Håkon Christie: Flå kirke i «Norges kirker»
* Jan Brendalsmmo og Jan-Erik G. Eriksson: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Buskerud fylke (Riksantikvaren, 2015), s. 21.
* Lorentz Dietrichson (1892). «Flaa kirke». *De norske stavkirker: Studier over deres system, oprindelse og historiske udvikling. Et bidrag til Norges middelalderske bygningskunsts historie*. Kristiania: Cammermeyer. s. 404–406.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Flå stavkirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Arkivverket: Prestegjeld og sogn i Buskerud

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

Ravensbourne College
**Ravensbourne College** (grunnlagt 1962, tidligere Ravensbourne College of Design and Communication) er en britisk designhøyskole beliggende i Greenwich. Skolen har ca. 1900 studenter og 140 ansatte. Det er ca. 10% internasjonale studenter (ikke-EU medlemmer). 

Skolen underviser blant annet i klesdesign, tv-, multimedia- og grafisk design. Det er mulig å ta forkurs, bachelor og master på skolen. Den har hatt en rekke fremtredende studenter, blant annet Stella McCartney og David Bowie og har i tillegg vunnet en rekke priser. I 2010 ble skolen omdøpt fra å hete Ravensbourne College of Design and Communication til å hete Ravensbourne. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |



1. ↑   (på en) *ROR Data* (v1.19 utgave), 16. februar 2023, DOI:10.5281/ZENODO.7644942, Wikidata Q116976023
2. ↑   DfE URN 133797, besøkt 27. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   DfE URN 133797, besøkt 6. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
***Quercus kelloggii*** er en løvfellende eikeart. 

Den blir opptil 25 m høy. Barken er mørkebrun til svart med brede, irregulære ribber. Bladstilken er 1–6 cm lang. Bladene er ovale til omvendt eggformede, 6–20 cm lange, 4–14 cm brede og med 7–11 fliker. Nøttene bruker 1,5 år på å bli modne. Nøtteskåla er 13-27 mm dyp og 20-28 mm bred, og den omslutter halvparten til to tredjedeler av nøtta.

*Quercus kelloggii* vokser i middelhavsklima med hete, tørre somre og kjølige, fuktige vintre. Den er skogdannede enten alene, eller sammen med douglasgran, *Notholithocarpus densiflorus*, madrona og gullfuru. Blant andre løvtrær den vokser sammen med kan nevnes *Cornus nuttallii*, oregonlønn, californialaurbær, oregoneik, *Quercus agrifolia*, *Quercus chrysolepis* og flere andre eikearter. Avhengig av høyden over havet finnes den også sammen med ulike bartrær, blant annet montereyfuru, redwood, koloradoedelgran, kjempeedelgran, røkelsestre, sukkerfuru, mammuttre, *Torreya californica* og *Juniperus occidentalis*. I undervegetasjonen finnes minst 30 ulike buskarter, blant annet *Arctostaphylos*, *Ceanothus integerrimus*, asalspirea og *Toxicodendron diversilobum*.

Alle økosystemer der *Quercus kelloggii* forekommer er avhengig av regelmessige skogbranner. Den tykke barken og det dype rotsystemet gjør at fullvoksne trær overlever selv de mest voldsomme branner. Nøttene er viktig føde for svartbjørn, mulhjort, ekorn og mange fuglearter.

Arten er utbredt i sørvestlige Oregon, California og svært sjelden i Baja California. Den er vanligst i vestskråningen til Sierra Nevada og de nordlige kystfjellene i California.

Litteratur
----------

* «*Quercus kelloggii*». Flora of North America. Besøkt 12. mai 2017.
* P.M. McDonald. «California Black Oak». *Silvics of North America*. Besøkt 12. mai 2017.
* J.L. Fryer (2007). «*Quercus kelloggii*». Fire Effects Information System, U.S. Department of Agriculture. Besøkt 12. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

Blad og bark
* (en) *Quercus kelloggii* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus kelloggii* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus kelloggii* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus kelloggii* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus kelloggii* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus kelloggii* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Quercus kelloggii* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Quercus kelloggii* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***When a Man Rides Alone*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Henry King.

Handling
--------

William Sykes er medlem av Texas Ranger Division, og jakter på meksikanske banditter som har stjålet en gull-forsendelse. Lovmennene ankommer Moreno-ranchen, hvor gjeng-lederen - kjent som «gribben» - har søkt tilflukt sammen med gjengen sin. Etter å ha overbevist gårdbrukeren og hans attraktive datter Guadalupe om at amerikanerne er anti-meksikanske røvere, slipper de fredløse unna.

Guadalupe har først til hensikt å drepe William Sykes, men hun innser snart sine feilgrep og blir i stedet forelsket i ham. Hun hjelper deretter William med å forfalske sitt eget dødsfall og iscenesetter en falsk begravelse for ham, hvoretter han legger ut på et bakholdsangrep mot «gribben» og hans håndlangere.

Skuespillere
------------

* William Russell som William Sykes
* Carl Stockdale som «gribben»
* Lule Warrenton som Guadalupe Moreno
* Olga Grey som Beatriz de Taos
* J. Gordon Russell som Rodolpho
* Louis Cota som Juan
* D. Mitsoras som Fernando

Referanser
----------

1. ↑  WHEN A MAN RIDES ALONE

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Vestre Aker kirke
**Vestre Aker prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vestre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Vestre Aker i Oslo kommune, med Vestre Aker kirke som menighetskirke.

Vestre Aker menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Bakkehaugen, Majorstuen og Vestre Aker sokn, underlagt Vestre Aker prosti.

Historikk
---------

Vestre Aker prestegjeld ble opprettet ved deling av Aker prestegjeld iflg. kgl.res. av 16. februar 1861, og omfattet den delen av Aker som lå vest for Oslo; nord for byen gikk grensen mot Østre Aker prestegjeld mellom Torshov og Sinsen og lenger nord på østre siden av gården Grefsen.

Ved kgl.res. av 18. mai 1906 ble den vestre delen av prestegjeldet skilt ut med navnet Ullern menighet. Ved kgl.res. av 11. juni 1937 ble resten av Vestre Aker delt i tre; den vestre delen fikk navnet Ris menighet, den østre delen Grefsen menighet, mens den midtre delen beholdt navnet Vestre Aker menighet. Ved kronpr.reg.s res. av 30. nnovember 1956 ble en ny Majorstuen menighet opprettet, gjeldende fra 1. januar 1957, bl.a. deler av Vestre Aker menighet. En ny res. av 1. oktober 1965 overførte en del av menigheten til en nyopprettet Nordberg menighet.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Vestre Aker
* Bakkehaugen

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------


1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Oslo, arkivverket.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
Minnesmerke over falne fra Dverberg sokn 1940–45
**Dverberg** (nordsamisk: *Dearka*) er et lite tettsted på Andøya. Stedet hadde ca. 240 innbyggere i 2001.

Dverberg var også navnet på en tidligere kommune i Nordland fylke med utstrekning tilsvarende dagens Andøy kommune. 1. januar 1924 ble denne kommunen delt i tre og Bjørnskinn og Andenes ble skilt ut som egne kommuner. Den gjenværende del av Dverberg kommune hadde 1477 innbyggere og beholdt navnet Dverberg kommune.

1. januar 1964 ble Dverberg slått sammen med Bjørnskinn og Andenes kommuner til den nye Andøy kommune. Dverberg kommune hadde ved sammenslåingen 1 719 innbyggere.

Dverberg er kjent som teaterbygda gjennom Teaterklubb'81. En teaterklubb for barn og unge som har eksistert i 30 år.[*når?*] Hvert år rundt juletider, bruker TK81 (Teaterklubb 81) og arrangere juleforestillinger. Som regel foregår disse på forskjellige datoer i desember og frem mot nyttår. I 2020 var et annerledes år for teaterklubben, grunnet koronapandemien, så var de nødt til å ha en forestilling digitalt. I 2020 ble det Ellinors julefortelling vist digitalt, den ble vist som en julekalender, der hvor man betalte en sum for å se en episode fra 1. desember til 24. desember (julaften). Teaterklubben drives av flere lokale, men lederen i TK`81 er Svein Spjelkavik.[]

Eksterne lenker
---------------

* Vesterålen Info om Dverberg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Adressen Frederiksholms Kanal 21 deles med Kirkeministeriet
Vester Voldgade 123 (den tidligere Postgirobygningen)
**Undervisningsministeriet** (formelt **Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling**, tidligere 2011-2013 *Ministeriet for Børn og Undervisning*) er et dansk ministerium med ansvar for spørsmål rundt utdannelse, skoler, barnehager og barn.

I 1848 opprettet man Ministeriet for Kirke- og Undervisningsvæsenet, som fungerte frem til 1916, da ministeriet ble delt opp i et ministerium for kirkeanliggender og tilsvarende et ministerium for undervisning. Senere var det en viss sammenheng mellom de to ministeriene, dels fordi de delte adresse, men også fordi det ofte forekom at den samme person ivaretok begge ministerpostene.

Blant annet folkeskoler og gymnasier hør under ministeriets ansvarsområde. Universitetene hører under Ministeriet for Forskning, Innovation og Videregående Uddannelser.

Selve ministeriet hadde kontorer i tre bygninger:

* Frederiksholms Kanal 21–25
* Frederiksholms Kanal 26
* Vester Voldgade 123

Den nåværende barne- og undervisningsministeren er Merete Riisager (LA).

Institusjoner
-------------

Ministeriets organisasjon ble senest endret ved en strukturendring 1. mars 2011. Ministeriet besto av et departement og tre etater. Jesper Fisker var departementssjef. De tre etatene var henholdsvis Uddannelsesstyrelsen, Kvalitets- og Tilsynsstyrelsen og UNI-C. Under Uddannelsesstyrelsen hører blant annet avdelingen for utdannelsesstøtte (tidligere Styrelsen for Statens Uddannelsesstøtte).

Ved regjeringsskiftet 3. oktober 2011 ble navnet endret til *Ministeriet for Børn og Undervisning*. Samtidig ble det overført saksansvar for dag-, fritids- og klubbtilbud, dansk som annetspråk og nasjonale minoriteter. Ved regjeringsrokaden 9. august 2013 endredes navnet tilbake til *Undervisningsministeriet* og samtidig ble det overført saksansvar for dagtilbud og private pasningsordninger for barn inntil skolestart til Social-, Børne- og Integrationsministeriet. Ministeriet fik navnet *Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling* i juni 2015.

Referanser
----------

1. ↑  *Regeringsrokade: Ministeriet for Børn og Undervisning ændrer navn til Undervisningsministeriet* Arkivert 29. november 2016 hos Wayback Machine. Undervisningsministeriet, 9. august 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Danmarks ministerier |
| --- |
| Beskæftigelsesministeriet **·** Erhvervsministeriet **·** Finansministeriet **·** Forsvarsministeriet **·** Justitsministeriet **·** Ministeriet for Ligestilling og Kirke **·** Klima-, Energi- og Forsyningsministeriet **·** Kulturministeriet **·** Miljø- og Fødevareministeriet **·** Ministeriet for Børn, Undervisning og Ligestilling **·** Skatteministeriet **·** Social- og Indenrigsministeriet **·** Statsministeriet **·** Sundheds- og Ældreministeriet **·** Transport-, Bygnings- og Boligministeriet **·** Uddannelses- og Forskningsministeriet **·** Udenrigsministeriet **·** Udlændinge- og Integrationsministeriet |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
Glatveds Hotel sett fra Hønefoss bru
**Glatveds Hotel** var et fasjonabelt og ærverdig hotell i tre bygget i sveitserstil. Hotellet lå på Bilthuggertangen i Hønefoss og hadde 60 rom, tre spisesaler og flere salonger, men det brant til grunnen den natten til 3. desember i 1941 og ble ikke bygget opp igjen etter brannen. Hotellet var tingsted og kommunelokale for Norderhov herredskommune fra 1853 til 1902.

Glatveds Hotel lå på odden der Randselva og Begnaelva møtes, like nedenfor Hønefossen på Nordsiden. I sin tid var hotellet berømt for sin vakre og romantiske beliggenhet, og det trakk til seg mange turister og notabiliteter. Blant disse var de to amerikanske presidentene Ulysses Grant og Woodrow Wilson, Baron Rotschild, Keiser Napoleon III, Kong Oscar II, Keiser Wilhelm, Ole Bull og Fridtjof Nansen med flere.

Selve hotellbygningen går tilbake til 1776, da sagfogd Lars Ridder bygde et stort hus med mansardtak på Bilthuggertangen. *Nils Christian Glatved* kjøpte stedet for å drive landhandleri i 1796. Sønnen *Lars Malsten Glatved* fikk i 1838 bevilling for å drive med gjestgiveri der, men det var først etter hans død i 1848 at hotellet ble berømt. Da var det enken, Maren Asledatter født Semmen (1809–1885), som drev stedet. Lokalt gikk hun under tilnavnet «Madame Glatved».

Etter en ombygning i 1872 framstod hotellet som en av Norges flotteste bygninger i sveitserstil. I hotellets biljardsalong var det en rekke flotte veggmalerier med motiver fra Hønefoss. Disse ble malt av Peder Aadnes i 1781. Rundt hotellet var det en 10 dekar stor og meget velstelt hage, som gikk like ned mot elvekanten.

Axel Glatved overtok hotellet etter sin mor, på hennes eldre dager. Han solgte det i 1888 til Hagbart Thisted. I 1890-årene ble Glatvedts Hotel regnet som et av de to beste hotellene i Norge, sammen med Hotel Victoria i Oslo. Begge hadde tre stjerner i den kjente Baedeker-guiden. Thisted solgde imidlertid hotellet videre i 1900, og fram til det brant ned i 1941 hadde hotellet flere eiere. Brannen startet etter en fest for tyske offiserer, men brannårsaken ble aldri avklart. Hotellet ble ikke gjenreist.

Se også
-------

* Bilthuggertangen
* Glatved Brygge
* Riddergården

Eksterne lenker
---------------

* Om hotellet fra Ringerikes museum – med bilder
* (no) «Glatveds Hotel». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* *Glatveds hotell*. RingeriksAvisa, 15. juli 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |



1. ↑  ; *Wiki Loves Monuments' database*; utgivelsesdato: 29. august 2021.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Liatoppen Fjellstove** er et høyfjellshotell som ligger på Liatoppen i Ål i Hallingdal, 920 moh.

Historie
--------

Liatoppen Fjellstove åpnet dørene i påsken 1961. Knut og Guri Buseth kjøpte det som hadde vært en offisersmesse på Gardermoen, som de deretter fraktet opp Liagardane. Ved starten hadde fjellstua 24 værelser og opptil 60 sengeplasser. Rommene var naturlig nok mindre og hadde 2-4 køyesenger per rom. Før de startet Liatoppen drev de et gårdsbruk nede ved Hallingdalselva. Her drev de også en stund en liten campingplass.

Det var også et av de aller første stedene i Hallingdal hvor man fikk inn TV-sendinger på begynnelsen av 1960-tallet. Da en åling stilte opp i *Kvitt eller Dobbelt*, samla det seg flere hundre skuelystne for å se på den lille svart-hvitt-TV-en.

Utsmykningene i form av rosemaling i TV-salong og peisestue står Lars Sataøen for. Den store premiesamlingen i TV-salongen er et minne fra Knut Buseth som var en av landets beste folkedansere. Møblene i disse to salongene er også spesielle siden de er hjemmelagde på Liatoppen.

Etter hvert overtok Kåre og Inger Lise Buseth stedet. Opp gjennom årene hadde det da vært gjennom en rekke små og store utbygginger. Alle rom fikk etter hvert dusj og wc samtidig som Imagerommene ble slått sammen til større rom. Kjøkken, salonger og nye romfløyer kom til. Den siste store utbedring kom i 1992/93. Da fikk stedet ny resepsjon og inngang, badstuer og nye aktivitetsrom i kjelleren, 7 nye værelser og en stor og luftig dansesal.

1. januar 1999 overtok Geir Ove og Hege N. Buseth den daglige driften av stedet samtidig som det ble omgjort til aksjeselskap. Kåre Buseth er fortsatt aktivt med i driften.

De senere årene er det ikke kommet de store forandringene. Driften er basert på muligheten for opplevelser og aktiviteter. Noen av rommene og korridorer er pusset opp. Stedet har også fått nytt renseanlegg – noe som var en tung investering for bedriften.

I 2001 startet en egen reiseservice som legger opp reiser for individuelle og grupper, som turer fra Hallingdal til Danmark, Sverige og Kiel. Virksomheten har også arrangert turer fra Bergen med noen netter på Liatoppen og tur til Danmark, Strømstad og Kiel inkludert. Dette er en liten del av driften, men noe fortsetter.

Høsten 2007 la Liatoppen AS ut 15 leiligheter/hytter for salg. Eiere som ønsker det kan leie ut sine leiligheter gjennom Liatoppen AS. Denne satsingen tar sikte på å bringe Liatoppen et hakk videre gjennom innvendig oppussing og opparbeiding av et bedre uteområde.
**Solberg idrettspark** ligger i sentrum av Solbergelva og består av flere kunstgressbaner, flerbrukshall og kunstisbane.

I det nye klubbhuset er det garderober, kiosk og toalett for publikum. I andre etasje er det storsal og møterom.

Historie
--------

i 1977 kom de store lysmastene som står rundt banen i dag. I 2015 sto endelig et nytt kunstisanlegg klart på Solbergbanen, og størrelsen på banen ble samtidig økt til maks størrelse.

Før denne banen var på plass måtte bandylaget trene og spille på Vassenga i Mjøndalen når det var for mildt for naturis. Banen er belyst med LED-belysning fra fire master som er 16 meter høye.

Lissos Arena
------------

Lissos Arena ligger på Solbergbanen rett ved siden av den største kunstgress- og kunstisbanen. Arenaen sto klar høsten 2017 og er en kombinert kunstgress og kunstisbane på 70 x 42 meter.

Solberghallen
-------------

Solberghallen byr på profesjonelle arrangementer som konserter, messer og utstillinger, samt innebandy, håndballkamper og annen hallidrett. Solberg Sport- og Kultursenter AS er eid av Drammen Kommune (54%), Solberg Sportsklubb (32%), og 16 prosent eies av øvrige aksjonærer. Drammen kommune er eier av bygget og største leietageren da hallen brukes av skolene i Solbergelva. Solberghallen er valgsted ved Stortingsvalg, kommunevalg og kirkevalg. Solberghallen ble åpnet i august i 1992.

Referanser
----------

1. ↑  «Solbergbanen». *Solberg Bandy* **(norsk)**. Besøkt 22. februar 2021.
2. ↑  «Lissos Arena». *Solberg Bandy* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 24. januar 2021. Besøkt 22. februar 2021.
3. ↑  «Solberghallen». *Solberghallen* **(norsk)**. Besøkt 22. februar 2021.
**Stjernehallen** er en ishall i Fredrikstad som ble åpnet 3. oktober 1970, som den femte i Norge. Hallen er hjemmebanen til ishockeylaget Stjernen Hockey og har en publikumskapasitet på 2 280.

Stjernehallen
-------------

I 1963 ble det nedsatt en kunstiskomité som skulle jobbe for etablering av en hall med kunstfrossen is i Fredrikstad. Etter mye krangel om tomtevalg, ble det til slutt besluttet at det skulle bygges ishall i Fredrikstad. 2. oktober 1970 ble Stjernehallen åpnet av byens ordfører.

Stjernehallen er omtalt som «Løvens hule» av mange hockeyspillere og supportere.[] Det har siden 1970-årene vært et stort supportertrykk på hjemmekampene. Supporterklubber som har fulgt Stjernen hockey siden 1970-årene er; Red Army fra 1980 til 1990, Red Beavers fra 1991 til 2009 og Red Stars fra 2009 til 2013. I 2016 gjenoppsto den tidligere gruppen Red Beavers. De klassiske rivalene er Sparta fra Sarpsborg, Vålerenga og Storhamar.

Det er nå[*når?*] planer om å bygge en større hall, som kan møte fremtidens krav til komfort for spillerne og tilskuerne, inspirert av blant annet den nye arenaen i Stavanger.[]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stjernehallen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ishaller og baner i Norge *hockey.no*
**Tatarstredet**, eller **Tatarsundet**, (russisk: Татарский пролив – *Tatarskij proliv*, kinesisk: 韃靼海峽, japansk: 間宮海峡 – *Mamiyastredet*) er et strede i Stillehavet som skiller den russiske øya Sakhalin fra det asiatiske fastlandet, og knytter Okhotskhavet i nord med Japanhavet i sør. Det er 900 km langt, 4-20 m dypt, og 7,3 km bredt på det smaleste.

På russiske kart kalles den smaleste delen av Tatarstredet *Nevelskojstredet* (russisk: Пролив Невельского), til minne om kaptein Gennadij Nevelskoj som oppdaget at Tatarstredet var et strede og ikke ei bukt, som det tidligere var antatt.

Navnet *Tatar* er etter tatarene, et gammelt navn for forskjellige folkeslag i de indre og nordlige delene av Asia. I dette tilfellet henviser det til folkslagene i Mandsjuria, som historisk ble kalt *East Tartary* i engelske kilder.

En jernbaneferge går over stredet, mellom havna Vanino på fastlandet og Kholmsk på Sakhalin.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tatar Strait – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Edlandsvatnet** er en innsjø ved tettstedet Ålgård vest i Gjesdal kommune, Rogaland. Vatnet er forbundet med Limavatnet med et lite sund på nordsiden der E39 krysser ved Vaula bru. Edlandsvatnet har også tilsig fra Klugsvatnet og Langavatnet i sørøst. Utløpet er via Figgjo mot nordvest til havet.

Edlandsvatnet er en moderat næringsrik innsjø, uten utpregede eutrofieringsproblemer. Avrenning fra landbruket og naturlig bakgrunnsavrenning er de to viktigste kildene til næringsstofftilførsler, men disse antas å være godt under tålegrensen for innsjøen.

Det er bra ørretfiske i vatnet.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. mai 2015
3. ↑  Fylkesmannen i Rogaland, miljøstatus Edlandsvatnet[*død lenke*]
4. ↑  Hooked.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Akababukten** (arabisk: خليج العقبة‎, *Khalij al-Aqabah*), eller **Eilatbukten** (Hebraisk: מפרץ אילת, *Mifrats Eilat*), er en lang bukt ved nordenden av Rødehavet, øst for Sinaihalvøya og vest for den arabiske halvøy. Dens kystlinje er delt mellom fire land: Egypt, Israel, Jordan, og Saudi-Arabia. Bukten strekker seg 160 kilometer fra Tiranstredet ved Sharm el-Sheikh i sør til de tre nabobyene Taba i Egypt, Eilat i Israel og Akaba (al-Aqabah) i Jordan i nord. Saudi-Arabia har også en lang kystlinje mot Akababukten. På sitt bredeste er bukten 27 km. Akababukten er en del av riftdalen som strekker seg fra Syria til Mosambik. Største dybde er 1 850 meter.

Turisme
-------

Bukten er et av de mest populære stedene i verden for dykking. Rundt 250 000 dykk skjer årlig ved Eilats 11 km lange kystlinje, og dykking utgjør rundt ti prosent av turistinntektene i dette området.

Landskapet ved Wadi Rum øst for den nordlige enden av bukten er et populært turistmål. Andre steder er ruinene av sivilisasjon Ayla fra jernalderen ved byen Aqaba, stedet for slaget ved Aqaba den 6. juli 1917 under den første verdenskrig, ledet av Lawrence av Arabia.

Det er hvaler, spekkhoggere, delfiner, dugonger og hvalhaier i bukten.

Referanser
----------

1. ↑  Wilhelmsson, Dan; Öhman, Marcus C.; Ståhl, Henrik; Shlesinger, Yechiam (desember 1998): «Artificial Reefs and Dive Tourism in Eilat, Israel», *Ambio*, **27** (8), Building Capacity for Coastal Management, s. 764-766 Utgiver: Allen Press på vegne av Kungliga Vetenskapsakademien i Sverige. JSTOR 4314831.
2. ↑  Notarbartolo di Sciara G. et al (2014): *Cetaceans of the Red Sea* (PDF), CMS Technical Series Publication No. 33
3. ↑  «Dugongs in the Red Sea and Gulf of Aden», *Unep.ch*. Arkivert fra originalen den 28. januar 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gulf of Aqaba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Red Sea Marine Peace Park, nettside hos Israels departement for utenrikspolitikk, et felles initativ Israel-Jordan.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Society & Organizations Institute** er et tverrfaglig senter, unikt i Europa, der medlemmer, professorer og forskere jobber med samfunns- og miljøspørsmål. Deres forskning, undervisningsaktiviteter og eksperimenter brukes til bedrifter. Det ligger på HEC Paris campus i Jouy-en-Josas.

Detaljer
--------

Senteret er en del av HEC Paris. Det ligger i Jouy-en-Josas. Rundt 60 akademikere jobber med spørsmål om mening, sosial inkludering og bærekraftig utvikling i bedrifter. Instituttet baserer sin forskning rundt tre hovedtemaer:

* Målrettet ledelse
* Inkluderende økonomi
* Klima og miljø.

Senteret har flere programmer for grunn- og hovedfagsstudenter samt for fakultetet for å fremme samfunnsbegrepet. Flere initiativer som senteret har startet har økt bevisstheten for både samfunnet og inkludering i både samfunnet Jouy-en-Josas og over hele landet.

Referanser
----------

1. ↑  "Inclusive Business Report: What it is and why it matters" released by the HEC Paris Society and Organizations Institute
2. ↑  HEC Paris, Society & Organizations (S&O) Institute, Academic Director
3. ↑  HEC Paris Society & Organizations Institute (S&O) Overview
4. ↑  Nexans, HEC Paris and the HEC Foundation have joined forces to help companies become more sustainable
**Sesamolje** er en vegetabilsk olje laget av sesam, kjent for å ha en særegen aroma og smak fra frøene. Den er mye brukt i sørøstasiatisk kjøkken som smakstilsetting, som for eksempel i hurtignudler. Sesamolje har følgende sammensetning av fettsyrer:

| Fettsyre | Nomenklatur | Minimum | Maksimum
  |
| --- | --- | --- | --- |
| Palmitin | C16:0 | 7,0 % | 12,0 %
  |
| Palmitolen | C16:1 | spot | 0,5 %
  |
| Stearin | C18:0 | 3,5 % | 6,0 %
  |
| Olje | C18:1 | 35,0 % | 50,0 %
  |
| Linol | C18:2 | 35,0 % | 50,0 %
  |
| Linolen | C18:3 | spor | 1,0 %
  |
| Eikosen | C20:1 | spot | 1,0 %
  |

Asiatisk sesamolje har sin mørke farge og lukt fra rensede sesamfrø som er ristet. Den er vanlig brukt i kinesisk og koreansk kjøkken, vanligvis tilsatt ved slutten av kokingen som en lukttilsetning og ikke brukt som kokemedium (slik som, for eksempel, peanøttolje). Det er mange variasjoner i fargen til sesamolje. Kaldpresset sesamolje er nesten fargeløs, indisk sesamolje er gyllen, mens kinesisk sesamolje vanligvis er mørkebrun.

Kaldpresset sesamolje lukter ikke likt kinesisk sesamolje da den er produsert direkte fra rå sesamfrø og ikke ristede frø.

Se også
-------

* Liste over vegetabilske oljer

Eksterne lenker
---------------

* Fettsyrer i sesamolje

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Hackney Diamonds** er det 24. britiske og 26. amerikanske studioalbumet med det engelske rockebandet Rolling Stones, utgitt 20. oktober 2023 på Polydor. 

Rolling Stones hadde ikke gitt ut noe album siden 2005 da de ga ut *A Bigger Bang*. Trommeslageren Charlie Watts spiller på to av sporene som ble spilt inn i 2019, to år før han døde. Andrew Watt produserte albumet og i tillegg er han medkomponist på tre spor og spiller bass, gitar, perkusjon, keyboard og synger bakgrunnsvokal. De har en rekke kjente gjesteartister med på albumet som Elton John, Lady Gaga, Paul McCartney, Stevie Wonder og tidligere Rolling Stones bassisten Bill Wyman. Det siste sporet på albumet er en coverlåt av Muddy Waters, «Rolling Stone Blues» fra 1950.

Singlene «Angry» og «Sweet Sounds of Heaven» ble sluppet fra albumet og både disse og *Hackney Diamonds* fikk meget positive anmeldelser. Albumet fikk en førsteplass på listene i Norge, Australia, Belgia, Danmark, Frankrike, Island, Hellas, Kroatia, Nederland, New Zealand, Portugal, Spania, Storbritannia, Sverige, Sveits, Tyskland og Østerrike.

Navnet "Hackney Diamonds" er en gammel øst-London slang for knust glass, glasskår fra knuste bilvinduer og butikkvinduer som et resultat av ran.

Sporliste
---------

Alle spor av Jagger og Richards, bortsett fra de hvor annet er oppgitt

1. «Angry» (Jagger–Richards, Andrew Watt) – 3:46
2. «Get Close» (Jagger–Richards, Watt) – 4:10
3. «Depending On You» (Jagger–Richards, Watt) – 4:03
4. «Bite My Head Off» – 3:31
5. «Whole Wide World» – 3:58
6. «Dreamy Skies» – 4:38
7. «Mess It Up» – 4:03
8. «Live by the Sword» – 3:59
9. «Driving Me Too Hard» – 3:16
10. «Tell Me Straight» – 2:56
11. «Sweet Sounds of Heaven» – 7:22
12. «Rolling Stone Blues» (Muddy Waters) – 2:41

Medvirkende
-----------

Hentet fra albumets omslag

**The Rolling Stones**

* Mick Jagger – vokal, gitar, perkusjon, munnspill på «Driving Me Too Hard» og «Rolling Stone Blues»
* Keith Richards - gitar, bass, vokal på «Tell Me Straight»
* Ronnie Wood - gitar, bass

**Andre medvirkende**

* Ron Blake - trompet på «Get Close» og «Sweet Sounds of Heaven»
* David Campbell - strykearrangement
* Matt Clifford – keyboard, piano
* Karlos Edwards – perkusjon
* Elton John - piano på «Get Close» og «Live by the Sword»
* Steve Jordan – trommer
* James King - saksofon på «Get Close» og «Sweet Sounds of Heaven»
* Lady Gaga - vokal på «Sweet Sounds of Heaven»
* Paul McCartney - bass på «Bite My Head Off»
* Benmont Tench - keyboard og orgel på «Depending On You» og «Dreamy Skies»
* Andrew Watt - bass, gitar, perkusjon, keyboard, bakgruns vokal, strenge-arrangement
* Charlie Watts - trommer på «Mess It Up» og «Live by the Sword»
* Stevie Wonder - keyboard og piano på «Sweet Sounds of Heaven»
* Bill Wyman - bass på «Live by the Sword»

Referanser
----------

1. ↑  Borge, Espen (13. oktober 2023). ««Tukler ikke med arven»». *NRK*. Besøkt 25. november 2023.