recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arkeologi**


|  |
| --- |
| ***Disipliner**** Egyptologi
* Historisk arkeologi
* Klassisk arkeologi
* Nordisk arkeologi
* Marinarkeologi
* Historisk osteologi
* Industriell arkeologi
* Arkeologisk teori
 |
| ***Metode**** Overflateundersøkelse
* Åkervandring
* Prøvestikk
* Utgravning
* Maskinell flateavdekking
* Stratigrafi
 |
| ***Terminologi**** Struktur
* Artefakter
 |
| ***Datering**** Dendrokronologi
* Karbondatering
* Termoluminescens
* Typologi
 |


**Arkeologisk stratigrafi** (fra latin *stratum*, lag) er læren om dannelsen av kulturlag og jordlagenes avleiringsforhold og relativ alder. Stratigrafi danner grunnlaget for både absolutt- og relativ datering og er i så måte en svært viktig kunnskap innen det arkeologiske fagfeltet. Begrepet stratigrafi kommer fra geologi. For arkeologien er stratigrafi den vertikale og horisontale plassering av avfallslag, kulturlag og funn i forhold til hverandre og i forhold til naturdannede lag.

Arkeologisk stratigrafi defineres gjerne ved at ulike kulturlag har forskjellige farger og sammensetning, som i denne profilen.
Innenfor arkeologien benytter man seg i hovedsak av lignende metoder som i den geologiske stratigrafien. Lagrekken avdekkes ved utgravning eller kjerneboring i myr. Organisk materiale som er bevart i anaerobe forhold eller ved forkulling, kan gis en absolutt datering ved hjelp av karbondatering eller andre vitenskapelige metoder. Videre kan gjenstandsfunn, slik som keramikk være med på å datere lagene. På denne måten kan man etablere en relativ datering, noe som vil si at de forskjellige lagene kan dateres i forhold til hverandre. Stratigrafiske profiler kan på denne måten kartlegges med stor nøyaktighet.

Hovedtanken bak stratigrafi er at de dypeste avleiringene er eldst, og at man nærmer seg nåtiden jo høyere opp man kommer. Forskjellen mellom arkeologisk og geologisk stratigrafi er at tidsperspektivet er noe mindre i arkeologien, at størrelseforholdene er mindre samt at arkeologer som regel daterer gjenstander som for eksempel menneskelige bruks- og kunstgjenstander, husholdningsavfall eller skjeletter. I tillegg har den arkeologiske stratigrafien en tendens til å være mer omrotet enn den geologiske, som et resultat av menneskelig aktivitet. Den arkeologiske stratigrafien bærer preg at mennesker har skapt nedgravninger som for eksempel groper og stolpehull innimellom de forskjellige lagene.

Referanser
----------

1. 1 2  Østmo, Einar; Hedeager, Lotte, red. (2005): *Norsk arkeologisk leksikon*, Oslo: Pax Forlag, ISBN 82-530-2611-0, s. 365
2. ↑  «Stratigrafi», *Norges geologiske undersøkelser*

Se også
-------

* Stratigrafi
* Arkeologisk kontekst
* Enkeltstående kontekst-dokumentasjon

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Knut Olsen** (født 1956) er en statsautorisert internasjonal skatterådgiver og professor II (*adjunct professor*) ved Thomas Jefferson University i San Diego i California i USA.[] Olsen har over 35 års erfaring innenfor norsk og internasjonal skatterådgivning.[] Han ble doktor i internasjonal petroleumsbeskatning i 2012 ved CEPMLP / Dundee University i Skottland på avhandlingen *Characterisation and Taxation of Cross-Border Pipelines*.. Olsen er også statsautorisert «transfer pricing»-spesialist og statsautorisert risikoanalytiker og jobber i Dr. K. Olsen Global Tax Consultants.

Bibliografi
-----------

* *Characterisation and Taxation of Cross-Border Pipelines*, (bok IBFD) ISBN 978-90-8722-131-7
* *Looking into the crystal ball of taxation*, (Cayman Financial Review Issue 28/2012)
* *Characterisation and Taxation of Cross-Border Pipelines* (OGEL 3/2011)
* *Krystallkula og internasjonal skatt* (Revisjon og Regnskap 1/2013)
* T*ax Risks in the Energy Sector – an increasing challenge* (OGEL 2/2013)

Referanser
----------

1. ↑  *Characterisation and Taxation of Cross-Border Pipelines* Doktoravhandling

Eksterne lenker
---------------

* Dr. K. Olsen Global Tax Consultants
**Deutschhaus** (eller også **Deutschordenshaus**, norsk: Den tyske ordens hus) i Mainz er lokaler for Rheinland-Pfalz' landdag. 

Bygningens grunnsten ble lagt 1730 og bygget ble ferdigstilt i 1739.

Under Mainzrepublikken ble bygningen brukt som møtested for Det rhinsk-tyske nasjonalkonventet. Konventet fungerte i 1793 som parlament for de områdene på Rhinens venstre bredd som fra mars til juli dette året var okkupert av Frankrike. 

Napoleon hadde bygningen som sin residens i perioden 1798 til 1814, da byen tilhørte det franske keiserriket. Etter Wienerkongressen ble området overført til storhertugdømmet Hessen-Darmstadt og bygningen ble da brukt av den hessiske storhertugen.

Under den andre verdenskrigen ble huset sterkt skadet, men er siden gjenoppbygget. Deutschordenshaus har fra 1950/51 vært lokale for landdagen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deutschhaus Mainz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Knut Rage** (født 1952 i Stavanger) er en norsk forfatter og lokalhistoriker. Han har vært biblioteksjef i Tysnes kommune siden 1998.

Rage er fast bidragsyter på Lokalhistoriewiki, redaktør for *Sunnhordland Årbok* (årboka til Sunnhordland Museum) 2007-2012, redaksjonsmedlem fra 2003. Fra 2002-2004 var han redaktør for *Sogeskrift for Tysnes*. Rage er leder for prosjektgruppa til 100-årsjubileet for forfatteren og historikeren Johannes Heggland 2019, administrator for Facebook-gruppa Tysnes før i tio.

Rage har skrevet en lang rekke artikler om lokalhistoriske emner, i tillegg til bøker og større prosjekt. Han har siden 2015 ledet arbeidet med digitalisering av Lokalhistorisk biletsamling i Tysnes kommune. I 1997 debuterte han som lyriker. I tillegg til dette har han bakgrunn fra pocketbokbransjen.

Bibliografi
-----------

* *Ei kvit stille* (Samlaget, 1997)
* *Gynaicologia. En beretning om Cilla Gads tragiske liv og skjebne. Et forsøk på en biografi.* (Setesdalsforlaget, Valle 2002.)
* *Sentimental* (Eide, 2003)

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Rage, Knut, 1952-, besøkt 29. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   arkiveringsdato 30. juni 2016, arkiv-URL web.archive.org, www.sunnhordland.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Oversikt over lokalhistorisk arbeid på Lokalhistoriewiki
* Knut Rages nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Medlemsmerke med algiz-rune
Påmeldingsskjema til moderskoleringskurs.
**Deutsches Frauenwerk** (DFW) var et nasjonalsosialistisk kvinneforbund som ble opprettet i oktober 1933. Fet var ved siden av NS-Frauenschaft en organisasjon som favnet en rekke andre kvinneforeninger fra Weimarrepublikkens tid som i pakt med den nazistiske likeretting ble smeltet sammen. Andre slike voreninger var de nasjonalistisk og konservativt orientierte Bund Königin Luise, Evangelisches Frauenwerk, Schwesternschaft des Deutschen Roten Kreuzes og Reichsbund der deutschen Hausfrauen.

DFW var ikke formelt understilt NSDAP, men hadde en tilordningssatus som «betreuter Verband». DFW og NS-Frauenschaft (dette direkte understilt NSDAP) var temmelig tett knyttet til hverandre ettersom «Reichsfrauenführerin» Gertrud Scholtz-Klink satt i spissen for begge. DFW organiserte ca. 1,7 millioner kvinner, NS-Frauenschaft ca. 2,3 millioner.

Størst breddeinnflytelse gadde de to organisasjoner gjennom fellesprosjektet «Reichsmütterdienst», som tidvis holdt til i Essener Hof i Essen. Dette arrangerte i hele riket såkalte moderskoleringer («Mütterschulungen») som bare fra 1934 til 1937 hadde kurset1,14 millioner kvinner i 54.000 kurs. Undervisningsgrunnlaget for barneoppdragelse var boken «Die deutsche Mutter und ihr erstes Kind» av Johanna Haarer, som senere er blitt sett på som et ekstremt eksempel på pedagogisk misbruk.

Fra 1935 til 1941 i Verlag Otto Beyer (Leipzig) serien «Frauenkultur im Deutschen Frauenwerk» (opplag i 1939: 23.500 eksemplarer).

Deutsches Frauenwerk ble forbudt av de allierte okkupanter 10. oktober 1945, og dets formue beslaglagt.

Litteratur
----------

* Wolfgang Benz, Hermann Graml und Hermann Weiß (Hrsg.): *Enzyklopädie des Nationalsozialismus*, München 1997
* Jürgen Schiedeck: *Mütterschulung im Nationalsozialismus.* in Zs. Theorie und Praxis der Sozialen Arbeit, 40. Jg. 1989, S. 344–353
* Stefan Schnurr: *Sozialpädagogen im Nationalsozialismus. Eine Fallstudie zur sozialpädagogischen Bewegung im Übergang zum NS-Staat.* Juventa, Weinheim 1997 ISBN 3-7799-1205-8
* Frauengruppe Faschismusforschung: *Mutterkreuz und Arbeitsbuch. Zur Geschichte der Frauen in der Weimarer Republik und im Nationalsozialismus.* Fischer TB, Frankfurt 1981, 1988 ISBN 3-596-23718-1
	+ darin insbes. Susanna Dammer: *Kinder, Küche, Kriegsarbeit. Die Schulung der Frauen durch die NS-Frauenschaft.* S. 215–245 (sehr detailliert, auch über die organisat. Zusammenhänge)
* Gabriele Czarnowski: *Familienpolitik als Geschlechterpolitik.* in: Johanna Geyer-Kordesch & Annette Kuhn Hgg.: *Frauenkörper, Medizin, Sexualität. Auf dem Wege zu einer neuen Sexualmoral.* Patmos, Düsseldorf 1986 & 1989 ISBN 3-590-18040-4
	+ wieder in: Hans-Uwe Otto & Heinz Sünker Hgg.: *Soziale Arbeit und Faschismus.* Suhrkamp, Frankfurt 1989 ISBN 3-518-28362-6 (zu NS-Mütterschulungen)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Deutsches Frauenwerk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Deutsches Historisches Museum: NS-Frauenpolitik und NS-Frauenorganisationen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Knut Lehre Seip** (født 13. april 1942 i Oslo) er norsk professor i miljøadministrative metoder ved Oslomet - storbyuniversitetet. Han ble cand.real. i fysikk fra universitetet i Oslo 1969, og tok graden doctor philos. i 1992 samme sted på avhandlingen: *Mathematical models of lake ecosystems.* Han har hatt flere stillinger ved Sentralinstitutt for industriell forskning, SI, Senter for industriforskning/SINTEF i perioden 1977-94.

Han var tilsatt i det første professoratet i miljøadministrative metoder ved Høgskolen i Telemark 1994-2000. Fra 2000 til 2011 var han professor og leder for Forskning og utvikling ved ingeniørutdanningen, Høgskolen i Oslo. Fra 2011 er professor Seip prodekan for Forskning og utvikling ved Fakultet for teknologi, kunst og design ved Høgskolen i Oslo og Akershus.

Faglig profil
-------------

Seip har arbeidet innenfor anvendt matematikk med geometri av dobbeltkrumme flater, innen økologi med modeller av økosystemet i strandsonen; modeller av innsjøers økologi og terrestrisk økologi; innen makroøkonomi med ledende indeksers teori. Han har utviklet to metoder for å studere samvirke mellom aktører, «fase-rotasjonsmetoden» og «vinkel-frekvens-metoden». Den første utvider analysen av assossiasjoner med analyser av «før» og «etter» for sykliske fenomen. Den andre utvider analysen av helninger (β – koeffisienter i regresjonsanalyse) med analyse av kompassretninger. Begge metodene brukes til å karakterisere samvirke mellom aktører, for eksempel som konkurrenter, tilrettelegger/utnytter, byttedyr/rovdyr. Metodene benyttes innenfor økologi og økonomi.

Bibliografi
-----------

Seip er medforfatter av to bøker, begge med Fred Wenstøp.

* Seip, K.L. and F. Wenstøp: A primer on environmental environmental decision-making. An integrative quantitative approach (2006) Springer Verlag. ISBN 1-4020-4073-3
* Wenstøp, F. and K.L. Seip: Verdier og valg – verdibasert beslutningsanalyse i praksis (2009) Universitetsforlaget. ISBN 9788-2150-1410-4

Referanser
----------

1. ↑  Sandvik, G. et al. Using the angle frequency method to detect signals of competition and predation in experimental time series. Ecology Letters, 2004. 7(8): p. 640-652.
2. ↑  Leyequien, E. W.F. de Boer, and A. Cleef, Influence of body size on coexistence of bird species. Ecological Research, 2007. 22(5): p. 735-741.
3. ↑  Seip, K.L. and R. McNown, The timing and accuracy of leading and lagging business cycle indicators: a new approach. International journal of forecasting, 2007. 22: p. 277-287.
4. ↑  McNown, R. and K.L. Seip, Periods and structural breaks in US economic history 1959-2007: A data driven identification. J. Policy Modelling 2011. 33: p. 169-182.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Knut Seip i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Knut Seip i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Tomacco** er originalt en fiktiv krysningsfrukt av tomat og tobakk skapt i *Simpsons*episoden E-I-E-I-(Annoyed Grunt). Metoden var egentlig bare funnet opp av manusforfatteren av episoden, Ian Maxtone-Graham. Frukten ble laget på ordentlig i 2003, og er en av få oppfunnede ord i *Simpsons* som har blitt virkelighet.

Fiktiv Tomacco
--------------

*Se artikkel for episoden, E-I-E-I-(Annoyed Grunt)*
Homer laget Tomacco ved et uhell da han plantet «bitte litt av alt» og dyrket sin tomat og tobakk med plutonium. Resultatet ble en tørr tomat, en kjerne av tobakk, og har – selv om mange figurer mente den smakte pyton – en høy avhengighetsgrad. Homer får solgt produktet kjapt til *Laramie cigarettes*, som ser muligheten for å selge deres produkter til barn lovlig. Sigarettselskapet la inn et bud 150 millioner dollar, men Homer bad så om 150 *milliarder*. Alle dyrene på gården unntatt en er avhengig. Da det er kun en plante igjen, stjeler firmaet planten, men en Tomacco-elskende sau redder den, får firmaets helikopter til å krasje, ødelegger planten, men overlever på et eller annet vis.
**Deutsches Alpenkorps** var en alpejegerdivisjon i det tyske keiserriket under den første verdenskrig.

Opprettelse
-----------

Den tyske hæren bestemte seg for å opprette egne spesialiserte alpejegere, etter å ha hatt betydelige vanskeligheter under kampene mot det franske *Chasseurs Alpins* i Vosges.
Dermed ble *Königlich Bayerisches Schneeschuhbattalion I & II* opprettet i München 21.november 1914. I 1915 ble det opprettet enda en bataljon, bestående av 4. og 5. kompani av 2.bataljon.
Senere samme år ble de tre bataljonene, pluss en fjerde fra de bayerske Landwehr-troppene, slått sammen til *Jäger Regiment Nr.3*.
1. , 2. og 2. reserve Jäger-bataljon slo seg sammen tl *Königlich Bayerisches Jäger Regiment Nr.1*, i tillegg til den prøyssiske 10. og 10. og 14. reserve Jäger-bataljon ble *Jäger Regiment Nr.2*.
Disse tre regimentene og *Infanterie-Leib Regiment* utgjorde Alpenkorps.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Første verdenskrig
**Ingvald Hjellegjerde** var en av tre brødre som grunnla Hjellegjerde Møbler. Han tok over aksjene til faren, Ole Johan, og kom inn i familiebedriften i 1946, da Hjellegjerdes Lenestolfabrikk gikk fra å være kjellerbedrift hos broren Otto til de eksisterende fabrikklokalene på Fauske i Sykkylven. Utover på 1950-tallet, mens Otto ofte befant seg ute i markedet for å ta seg av salgsarbeidet, hadde den daglige driften en forholdsvis enkel administrasjon: Mindor var økonomi- og kontorsjef, tok seg av lønningene og hadde ellers ansvaret for tilskjærer-, stopp- og emballasjeavdelingene; Ingvald var verksmester, styrte snekkerverkstedet, kapp-, sammensetter- og overflateavdelingene; mens en fjerde bror, Sverre, håndterte regnskapet. Hjellegjerdes Lenestolfabrikk ble på siste halvdel av 50-tallet kjent for hvilestolene «Blinken», «Bravo» og «Gnist», som alle ble tegnet av designer Sigurd Resell fra Rastad & Relling Tegnekontor. Førstnevnte var landets mestselgende hvilestol på slutten av 50-tallet, og var i produksjon i 20 år, frem til 1976. 

Hjellegjerdes Lenestolfabrikk nådde en million kroner i omsetning i 1956, og passerte fem millioner i 1968. Brødrene var nevøene til de kjente møbeldesignerne Adolf og Ingmar Relling, som stod bak flere av deres mest kjente modeller. På 60-tallet tegnet Ingmar Relling de to sofamodellene «Luna» og «Pollux» for Hjellegjerde, som bidro til en dobling av selskapets omsetning på siste halvdel av 60-tallet. Andregenerasjonen fra Hjellegjerde-familien, med Ottos sønn Perry i spissen, tok over ledelsen av bedriften fra midten av 70-tallet, og kunne etter hvert vise til en omsetningsvekst gjennom hele 80-tallet. I 1984 skiftet selskapet navn fra Hjellegjerdes Lenestolfabrikk til Hjellegjerde Møbler. 

Ingvald Hjellegjerde var også en aktiv skihopper på 30- og 40-tallet, og hadde en personlig rekord på 47 meter fra Tryggestadbakken på Hellesylt. Han spilte også fotball på A-laget til Sykkylven IL like før og etter krigen, men er nok mest kjent for å ha tatt idrettsmerket hele 60 ganger. 

Da Ingvald Hjellegjerde pensjonerte seg fra Hjellegjerde Møbler i 1986, etter 40 år i bedriften, hadde selskapet nådd en omsetning på 128 millioner kroner. Ingvald og kona Kari (f. Vadset) fikk barna Liv (f. 1945), Elna (f. 1948) og Ole Kristian (f. 1951).
**Tom Wyllie** (født 5. august 1872 i South Ayrshire i Skottland, død 28. juli 1943) var en fotballspiller. Hans posisjon på banen var spiss.

Wyllie ble hentet til Liverpool av managerne John McKenna og W. E. Barclay i 1892, da klubben trengte spillere for klubbens første sesong i Lancashire League.

Wyllie spilte alle kampene for Liverpool denne sesongen i Lancashire League, og scoret i halvparten av kampene. Han scoret i tillegg 5 mål på kun 3 kamper i FA-Cupen, og 1 mål på 4 kamper i *Lancashire Cup.* Liverpool vant Lancashire League i klubbens første sesong, og rykket dermed opp til The Football League. Wyllie fikk kun en sesong for Anfield-klubben i det han signerte for Bury i 1893.

Wyllie spilte også for amatørklubben Maybole, Rangers og Everton i sin tid som aktiv spiller.

Han fikk 1 landskamp for Skottland.

Statistikk
----------

Kamper
------

* **Liverpool:** 29 kamper – 17 mål.
* **Skottlands flagg Skottland:** 1 kamp - ? mål.

Medaljer
--------

* **1892/1893:** Lancashire League Vinner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tom Wyllie – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Tom Wyllie – EU-Football.info Rediger på Wikidata
* Profil på LFChistory.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Robert W. Cox** (født 1926 i Montréal, død 9. oktober 2018) var en kanadisk statsviter som er professor emeritus ved York University, Toronto, Canada. Han jobbet i mange år for International Labor Organisation i Genève, den siste tiden som direktør for International Institute for Labor Studies, før han reiste tilbake til Canada for å fortsette sin akademiske karriere. Han sa selv at opprørene verden rundt i 1968 sterkt bidro til dette.

I 1981 lanserte han artikkelen *Social Forces, States and World Orders* som ofte regnes som startskuddet for ny-gramscianismen, selv om han selv ikke benytter seg av dette begrepet. Denne teorien bygger på elementer fra teoretikere som Karl Marx, Antonio Gramsci, Louis Althusser, Nicos Poulantzas og Fernand Braudel. Cox legger vekt på skillet mellom det han kaller problemløsende og kritisk teori, og selv regner han seg som representant for sistnevnte, som ikke bare forsøker å gi svar på dagens virkelighet, men som også spør hvordan dagens virkelighet har oppstått og hva dens fremtid er.

Med denne teoretiske bakgrunnen som utgangspunkt har Cox i flere bøker og artikler lansert sin versjon av studier av internasjonale relasjoner. Blant de viktigste faktorene her er omskiftelighet, klasser og materielle interesser, studier av ulike nivåer og kritikk av det rådende.

Viktigste bøker
---------------

* (no) Publikasjoner av Robert W. Cox i BIBSYS
* *International Organization: World Politics* (1969)
* *The Anatomy of Influence: Decision Making in International Organization* (1973)
* *United States and World Order: Crises in Hegemony* (1985)
* *Production, Power and World Order* (1987)
* *Approaches to World Order* (1996)
* *The New Realism* (1996)
* *Political Economy of a Plural World* (2002)

Referanser
----------

1. ↑   www.legacy.com, besøkt 29. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
**Ingvald Langemyr** (født 11. oktober 1925 i Bø i Telemark, død 2007) var en norsk forfatter. Han var utdannet vernepleier fra Emma Hjorths hjem i Bærum og arbeidet på Landeskogen i Grendi i Bygland kommune, hvor han bodde det meste av livet, selv om han også bodde i Kvinesdal i en del år. 

Ingvald Langemyr debuterte som forfatter i 1968 med en samling vers for barn. Den var illustrert av Sigrun Sæbø Kapsberger, som fikk Kultur- og kirkedepartementets pris for barne- og ungdomslitteratur for illustrasjonene til denne og til boken som kom året etter. Det ble med disse to bøkene, selv om Langemyr hele livet skrev små dikt og stubber. Ofte ble han bedt om å lese egne tekster på ulike lokale tilstelninger. En rekke av hans dikt ble publisert i *Fædrelandsvennen*, *Setesdølen* og *Jol i Setesdal*. I høy alder samlet han noen av disse og ga dem ut. 

I 1994 fikk han målprisen av Bygland Mållag.

Bibliografi
-----------

* *Eit hus i stova* 1968
* *Hos oss* 1969
* *Heime. Vers og stykke* 2003
* *Kvardagsvers* 2005
* *Før og nå* 2006

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ingvald Langemyr i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Agat** er en halvedelsten. Kalsedon-agat finnes i geodeform. En geode blir ofte delt i to, eller delt i tynne flate skiveavskjær. De er ofte polerte eller lakkerte for å fremheve glans når de kjøpes i markedet. Varianter som på engelsk kalles «gemstone» (smykkestein / juvelstein) brukes til smykker. Varmebehandling kan forbedre steinens farger eller klarhet. Agat er ofte tromlet til runde smykkesteiner.

Tromlet dekorstein til hagebruk og tromlet singel blir laget av stein-melet Edelsplitt. Brukes for å bleke asfalt og andre betong varianter i mur, blokk og tillaget stein til ute og inne bruk.

Typer
-----

Det er flere typer agat. På norsk deles de ulike typene inn i kategorier med følgende betegnelser, med angivelse av fargekarakteristikk i kursiv:

* Moseagat
* Sardonyx
* Blå blondeagat
* Jaspis
* Karneol
* Krysopras
* Sarder – *gjennomskinnelig brun*
* Prasem – *lys grønn*
* Plasma – *mørkegrønn*
* Heliotrop/blodstein

Agat er knyttet med kalsedon, som dannes i gassbobler i vulkansk lava. Båndene er nesten fargeløse med skygninger av hvitt, grått, gråblått, brunt, gult, rosa, rødt eller svart. Når de ligger i flate, parallelle lag, kalles det onyx – et navn som også brukes om kremhvit agat, eller når båndene er svarte og hvite. Sardonyx har bånd med sarder, og i blonde-agat er de lyseblå. Moseagat er ikke båndet, men har moseaktig grønn koloritt, med brun geotitt eller svarte manganoksider i kalsedonen.

Kjennetegn
----------

En agat viser ingen krystallflater. Eventuelle krystaller er pseudomorfer av andre mineraler.

Funn i Norge
------------

I Norge er agat funnet på noen få steder: 

* Eidanger i Telemark
* Holmestrand i Vestfold
* Nedre Eiker i Buskerud
* Svalbard
* Trysil i Hedmark

Kunstig fargede agater
----------------------

Kunstig fargede agater
Rosa, grønne, blå, fiolette, røde eller brune agater (agatavskjær) eller tromlede agater i kraftig sterke farger, som man ser til salgs i butikker eller på steinmesser, er kunstig farget. Opprinnelig var de blågrå i fargen. De fleste av dem kommer fra basaltforekomster i Brasil.

Kalsedon trekker lett til seg kunstig fargestoff. Men ikke alle båndene i en agat er like porøse. Derfor kan man se lysere grålige fargetoner i disse agatene; dette er steinens opprinnelige og ekte farge.

Kilder
------

* *Norsk steinbok: norske mineral og bergartar* av Torgeir T. Garmo, Universitetsforlaget, 1995

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Rullestolcurling Rullestolcurling |
| Paralympiske leker |
| Sølv | 2014 Sotsji |  Skip  |
| VM i rullestolcurling |
| Gull | 2012 Chuncheon |  Skip |

**Andrej Viktorovitsj Smirnov** (russisk: Андрей Викторович Смирнов, født 28. august 1973) er en russisk rullestolcurlingspiller. Han har VM-gull og Paralympics-sølv som fremste meritter.

Bakgrunn
--------

Smirnov er rullestolbruker. Han har ryggmargsskade, som han fikk da han falt og skadet ryggen da han var 12 år gammel. Han fikk påvist cerebrospinal skade (skade på sentralnervesystemet), en skade som ikke kan opereres. Som barn, før skaden, drev han med friidrett og hurtigløp på skøyter. Etter skaden fortsatte han med idrett, og prøvde ut bl.a. håndbak, bueskyting, dart og tennis. I 2003 begynte han med rullestolcurling.

Idrettskarriere
---------------

Smirnov deltok i sitt første VM ved VM i rullestolcurling 2004 i Sveits, der Russland kom på 9.-plass. Han deltok også ved VM i 2005, 2007, 2008 og 2011, men Russland fikk ikke medalje i disse mesterskapene. De kom på 4.-plass i 2011. 

Ved VM i rullestolcurling 2012 vant Russland gull, med Smirnov som skip. De slo Sør-Korea 9-1 i finalen. Ved neste VM, i 2013, kom de på 5.-plass. 

Han var også skip ved Paralympiske vinterleker 2014 i Sotsji i Russland, der det russiske laget kom på 2.-plass. Her tapte de 3-8 for Canada i finalen.

Referanser
----------

1. ↑   www.kremlin.ru, besøkt 28. februar 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Neva News - *Next to final day of the Paralympiad: finals and captains - See more at: http://nevnov.ru/en/sport/professionalyi/predposlednij-den-paralimpiadyi-finalyi-i-kapitanyi.html#sthash.0cdO8hqa.dpuf* Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine. besøkt 24. mars 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrej Smirnov – Paralympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Smirnov – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Smirnov – World Curling Federation Rediger på Wikidata
* Profil hos WCF
* Profil hos Sotsji 2014 Paralympics Arkivert 24. mars 2014 hos Wayback Machine.
**Robert Michael Urich** (1946–2002) var en amerikansk skuespiller som hadde sitt hovedvirke på TV.

Han medvirket i nærmere 90 film- og tv-produksjoner i løpet av karrieren. Han fikk han en stjerne på Hollywood Walk of Fame i 1995.

Urich tv-debuterte i en episode av *The F.B.I.* i 1972 og gjorde seg senere bemerket som fast rolleinnehaver i serier som *S.W.A.T.* (1975–1976), *Vegas* (1978–1981), *Spenser: For Hire* (1985–1988) og *Love Boat: The Next Wave* (1998–1999). Han hadde også faste roller i kortlivede serier som *Bob & Carol & Ted & Alice* (1973), *Gavilan* (1982), *American Dreamer* (1990–1991), *Crossroads* (1992–1993), *It Had to Be You* (1993), *The Lazarus Man* (1996) og *Emeril* (2001). I tillegg hadde han gjesteroller i kjente serier som blant annet *Kung Fu* (1973), *Kruttrøyk* (1975), *Forviklingar* (13 episoder, 1977), *Kjærlighetsskipet* (tre episoder, 1977–1978), *Charlie's Angels* (1978) og *Cheers* (1988). Han spilte også i miniserier som *Mistrals datter* (1984), *Amerika* (1987) og *Lonesome Dove* (1989). Han medvirket også i en rekke tv-filmer, deriblant *Scandal Sheet* (1985), *Stranger at My Door* (1991) og *Deadly Relations* (1993). Hans siste rolle var i tv-filmen *Aftermath* (2002).

Urich filmdebuterte i *Magnum 44* (1973), hvor han hadde en liten birolle. Han gjorde seg senere bemerket i filmer som *Skjult trussel* (1982), *The Ice Pirates* (1984) og *Turk 182* (1985). 

På scenen spilte han blant annet i Broadway-musikalen *Chicago* i 1996.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 6351159, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 81452, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6d63cf4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «Robert Urich». *IMDb*. Besøkt 15. september 2021.
6. ↑  «Robert Urich». *IMDb*. Besøkt 15. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Urich på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Robert Urich i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Robert Urich på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Robert Urich på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Robert Urich på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Robert Urich hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Robert Urich hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Agaton Sax**, litterær figur, hovedperson i den svenske bokserien med samme navn, skrevet av Nils-Olof Franzén. Agaton Sax er privatdetektiv og redaktør for *Byköpingsposten* i Byköping. Han løser sine saker samtidig som han driver avisen i byen.

Andre tilbakevendende karakterer i fortellingene om den intelligente og språkgeniale Agaton Sax er den tafatte *Overdetektivinspektør Joshua H Lispington* ved Scotland Yard, Byköpings politi *Antonsson*, skurkene *Julius Mosca*, *Octopus P. Scott*, *Herr Gustafsson* og *Helvassa Gullan*, samt Agatons *tante Tilda*, *Dachsen Tickie* og hans verdensunike datamaskin, *Tenkende August*.

Bøkene utkom først ved Bonniers forlag i serien Önskedeckarna, under Bonniers Juniorböcker. Illustrasjonene ble fra begynnelsen laget av Åke Lewerth.

Den siste boken, *Agaton Sax och den mörklagda ljusmaskinen*, ble skrevet på forespørsel fra Nils-Olof Franzéns engelske forlag, som med framgang utga bøkene i oversettelse der. Bøkene ble da illustrert av Quentin Blake.

Utgitte bøker
-------------

* Agaton Sax klipper till (1955)
* Agaton Sax och den ljudlösa sprängämnesligan (1956)
* Agaton Sax och vita möss-mysteriet (1957)
* Agaton Sax och de slipade diamanttjuvarna (1959)
* Agaton Sax och det gamla pipskägget (1961)
* Agaton Sax och Byköpings gästabud (1963)
* Agaton Sax och bröderna Max (1965)
* Agaton Sax och den bortkomne mr Lispington (1966)
* Agaton Sax och de okontanta miljardärerna (1967)
* Agaton Sax och den svällande rotmos-affären (1970)
* Agaton Sax och den mörklagda ljusmaskinen (1978)

Filmatiseringer
---------------

Den første boken som ble filmatisert var *Agaton Sax och bröderna Max* som i 1972 ble en animert TV-serie med samme navn. Serien besto av fire 20-minutters avsnitt, og var laget av animasjonsstudioet Team Film. 

*Agaton Sax och Byköpings gästabud* ble i 1976 Sveriges første helt animerte langfilm.

Samtidig som langfilmen vistes på kino, viste svensk TV en animert TV-serie med samme opphavsmann og skuespillere. Agaton Sax-serien består av tre halvtimeslange avsnitt basert på bøkene *Agaton Sax och den ljudlösa sprängämnesligan*, *Agaton Sax och det gamla pipskägget* og *Agaton Sax och den bortkomne mr Lispington* (som i filmatisering fikk navnet *Agaton Sax och kolossen på Rhodos*).

Eksterne lenker
---------------

* Nils-Olof Franzén og Agaton Sax på Hollin
* "Agaton Sax och Byköpings Gästabud" på Imdb
Tanegashima Space Center
**Ōsumiøyene** (大隈諸島 - *Ōsumi Shotō*) er en japansk øygruppe blant Satsunanøyene, som er del av Ryukyuøyene i det nordvestlige Stillehavet. Øygruppen har et areal på rundt 1030 km² og består av seks store øyer samt et par mindre småøyer.

Geografi
--------

Geografisk er øygruppen av vulkansk opprinnelse, og har et subtropisk klima. Det høyeste punktet er Miyanoura-dake på Yakushima, med sine 1 935 meter over havet.

Øygruppen består av 6 større øyer, samt en del mindre ubebodde øyer:

* Tanegashima, hovedøyen og den østligste av øyene, ca. 453 km²
* Yakushima, ca. 504 km²
* Kuchinoerabu-jima, ca. 38 km²
* Kuroshima, den vestligste av øyene, ca. 15 km²
* Iojima, ca. 12 km²
* Takeshima, ca. 4 km²
* Mageshima, ubebodd

Befolkningen er i dag på rundt 50 000, hvorav 19 000 bor i byen Nishinoomote på Tanegashima. Området tilhører administrativt  Kagoshima Prefektur på Kyushu.

Den viktigste flyplassen ligger på Tanegashima, og det eksisterer fergeforbindelser mellom alle øyene og Kagoshima på Kyushu.

Historie
--------

Det er stor usikkerhet omkring når øyene ble oppdaget, men de er nevnt for første gang i Nihonshoki fra 720-tallet.

I 1543 strandet et kinesisk fartøy på den sydlige delen av Kap Kadokura, som ligger på den sydlige delen av Tanegashima. Med seg om bord hadde skipet portugiseren Mendes Pinto, som introduserte ildvåpenet og sukkerrøret til Japan. Hans besøk markerte starten på handelsforbindelser mellom Portugal og Japan, som først opphørte i 1638. Da isolerte Japan seg fra omverdenen, og tillot kun handel med Nederland.

Osumiene var i lang tid en del av øyriket Ryukyu, som hersker over det meste av Ryukyu-øyene. Inntil det i 1609 ble invadert satsumaklanen fra den sydlige delen av Japan. I 1624 ble øygruppen underlagt Satsumariket.

I 1879, under Meijirestaurasjonen, ble området en del av Japan, først som en del av Osumi Provins, senere som en del av Kagoshima Prefektur.

Osumiene ble besatt av USA under andre verdenskrig, i våren 1945. USA forvaltet området etter krigen, helt til øyene ble gitt tilbake til Japan i 1953.

I 1969 ble Tanegashima Space Center (TNSC) åpnet på den sørlige delen av Tanegashima, av NASDA (National Space Development Agency of Japan), romfartssenteret ble senere overtatt av JAXA (Japan Aerospace Exploration Agency).

Referanser
----------

1. ↑  «Rankly». *Rankly.com*. Arkivert fra originalen 2. mars 2016. Besøkt 19. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Osumi Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Renáta Tomanová** (født 9. desember 1954, i Jindřichův Hradec, Tsjekkoslovakia) er en tsjekkisk tidligere tennisspiller som representerte Tsjekkoslovakia.

I 1976 spilte hun to Grand Slam-finaler i single, French Open og Australian Open. Hun tapte begge, til Sue Barker med 6-2, 0-6, 6-2 i French Open og til Evonne Goolagong Cawley med 6-2, 6-2 i Australian Open. Tomanová spilte også i doublefinalen for kvinner i Australian Open sammen med Lesley Turner Bowrey men de tapte til Goolagong og Helen Gourlay Cawley.

I 1978 vant hun sin eneste Grand Slam-turnering, i par med Betsy Nagelsen vant hun doubleturneringen i Australian Open. De beseiret Naoko Sato og Pam Whytcross med 7-5, 6-2 i finalen.

Grand Slam-titler
-----------------

* Australias flagg **Australian Open:**
	+ Double kvinner – 1978 (sammen med Betsy Nagelsen)

Referanser
----------

1. ↑   Women's Tennis Associations nettsider[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Renáta Tomanová – WTA Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Renáta Tomanová – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Renáta Tomanová – FedCup Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Francis Edward Ifield** (født 30. november 1937) er en australsk easy listening og country-musiker født i Coventry, England. Han hadde stor suksess tidlig på 1960-tallet, særlig i de britiske listene, der han hadde fire hits som toppet listene i 1962 og 1963.

Ifield ble født i Coventry, men familien flyttet tidlig til Dural, et landlig strøk utenfor Sydney i Australia. Ifield ble tidlig opptatt av musikk, og skulket skolen for å fortsette musikkarrieren sin. I 1953 fikk han som femtenåring kontrakt med EMI Australia. Han hadde suksess i hjemlandet i en god stund før han i 1960 fikk kontrakt i Storbritannia. Hans første sang i Storbritannia var «Lucky Devil», som nådde 22.-plass. Deretter fulgte flere ikke fulgt så store suksesser før han hadde en stor hit med «I Remember You», som lå på topp i syv uker i 1962. Det ble også den nest største hiten i Storbritannia i 1962.

Ifield ble kjent for sin falsettsang med jodling, noe han markerte klart i dobbel-A-side-singelen «Lovesick Blues»/«She Taught Me to Yodel», den sistnevnte en virtuoso-jodling. Også den gikk opp til førsteplass, og han ble dermed den første artisten med engelsk tilknytning som hadde tre singler på rad som nådde førsteplass, og den andre totalt etter Elvis Presley. Sangstilen hans lå mellom country og pop, og han ble i 1964 invitert til å synge i Grand Ole Opry, der han ble introdusert av en av hans helter, Hank Snow.

Ifield ble også inkludert i Vee-Jay Records' siste forsøk på å få noe ut av The Beatles før rettighetene gikk ut ved å gi ut et samlaalbum med The Beatles, *Jolly What!*. I og med The Beatles' popularitet ble Ifields karriere ikke lenger like stor, og han fremførte for et noe mindre publikum.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 163085, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6g6030g, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0406978, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Australian Honours Search Facility, honours.pmc.gov.au, Australian Honours-ID 1141126[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Frank Ifield - allmusic.com
6. ↑  1960-s singles - everyhit.com
7. ↑  Biography - Frank Ifields offisielle hjemmeside
8. ↑  Hans egne biografi på den offisielle hjemmesiden stopper kronologisk ved 1964

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Frank Ifield på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Frank Ifield hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Frank Ifield på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Frank Ifield på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Frank Ifield på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Frank Ifield på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Osulf II** (noen ganger *Oswulf*), jarl av Northumbria, var sønn av Eadulf III, og således arving til en gammel familie som hadde, inntil 1041, vært ealdormen eller jarler av Bernicia (mellom elvene Tweed og Tees) med hovedstad i Bamburgh. Kortvarig (inntil 1016) hadde familien hegemoniet over hele Northumbria, selv sør for Tees.

Osulf ble aldri utnevnt som jarl over jarldømmet, og den berømte jarl Siward styrte fra Eadulfs død over hele nordområdet inntil han døde. I 1067, derimot, så Osulf sin mulighet og myrdet Vilhelm I av Englands nye jarl, Copsi i Newburn-upon-Tyne om våren. Om høsten derimot, etter at Osulf hadde styrt som jarl, ble han selv snikmyrdet av overfallsmann. Det var en kortvarig interregnum (periode uten hersker) før hans fetter, Cospatrick, kjøpte jarldømmet av kongen.

Litteratur
----------

* Stenton, Sir Frank M.: *Anglo-Saxon England Third Edition*. Oxford University Press, 1971.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Copsi** | **Jarler av Northumbria**(1067–1067) | Etterfølger:**Cospatric** |
**Boğaziçi University** (tyrkisk: *Boğaziçi Üniversitesi*), også kjent som Bosporos-universitetet, er et stort forskningsuniversitet i Istanbul i Tyrkia. Hovedcampus ligger på den europeiske siden av Bosporos-stredet. Det har seks fakulteter og to skoler som tilbyr lavere grader, og seks institutter som tilbyr høyere grader. Tradisjonelt er undervisningsspråket engelsk.

Det ble grunnlagt i 1863 som Robert College, og var den første amerikanske høyere utdanningsinstitusjon grunnlagt utenfor USA. Selv om det i dag er under tyrkisk administrasjon opprettholder universitetet fortsatt sterke bånd til det amerikanske utdanningssystemet.

Boğaziçi University rangerer konsekvent som Tyrkias beste universitet og har det største antallet søkere via de tyrkiske universitetsopptakseksamenene, noe som gjør det til det mest selektive statsuniversitetet i Tyrkia. Bare de 800 beste av de ca. 1,8 millioner deltakerne i den årlige opptaksprøven (TYT-AYT) blir tatt opp på universitetet.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   eua.eu, besøkt 16. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Boğaziçi University - History of Boğaziçi University». *boun.edu.tr*. Besøkt 22. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (tr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Boğaziçi University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
***The Little Boy Scout*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Francis J. Grandon.

Handling
--------

Etter døden til hennes amerikanske far og meksikanske mor, bor Justina Howland i Mexico sammen med broren til moren hennes. Men han planlegger å gifte vekk jenta med hans egen sønn, for å få kontroll over de verdifulle gruvene som den foreldreløse jenta kommer til å arve når hun blir gammel nok. For å unngå dette ekteskapet stikker Justina av hjemmefra, og reiser til sin tante Elizabeth som bor i byen Lowell, Massachusetts.

Men Justina blir kort tid senere arrestert ved grensen mellom USA og Mexico, av en gruppe amerikanske soldater. Hun blir snart venn med løytnant Thomas Morgan, som hjelper henne med å komme frem til tantens hjem. Men onkelen følger etter henne helt til Lowell.

Skuespillere
------------

* Ann Pennington som Justina Howland.
* Owen Moore som Thomas Morton.
* Fraunie Fraunholz som Miguel Alvarez.
* Marcia Harris som Elizabeth Howland.
* George Burton som Luis Alvarez.
* Harry Lee som sersjant Jones.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 9. mai 2016.
2. ↑  THE LITTLE BOY SCOUT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Little Boy Scout* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Little Boy Scout* på AllMovie Rediger på Wikidata
Bekkekvern
Kornet helles i trakten. Det ferdige melet samler seg på benken rundt kvernsteinene og blir feid ned i en beholder i fronten
Bekkekverner i gammelt kulturlandskap ved Havrå på Osterøy i Hordaland
Bekkekvern i nordre del av Albania 
**Bekkekvern** er ei kvern som drives av vannkraft fra en kvernkall. Selve kverna er montert i et kvernhus. Bekkekverna brukes til å male korn til mel, et omfattende arbeid i eldre tid. Selve kverna består av to kvernsteiner, en over- og en understein, montert i en benk. Understeinen er fast montert i benken, oversteinen løftes en smule opp og settes i rotasjon direkte forbundet med kvernkallen som er montert på en loddrett aksel rett under kverna.

Bekkekverner måtte plasseres i direkte tilknytning til et vannfall, en liten foss eller stryk. Ofte plasseres kvernhuset på steiner over bekken, eller den lille elva, eller over et mindre sideløp av en større elv. En foss kunne gi plass til mange bekkekverner, de kunne stå på rad og rekke nedover. Bekkekverna ble gjerne benyttet om høsten og våren, det gjaldt å passe tida når det var vann. Noen elver eller bekker hadde kvernvann bare i flomtida, og bekkekverner med slik drivkraft kalles gjerne *flomkverner*.

Vannet ble ledet mot kvernkallen i en renne av tre. En rasjonell utnytting av vannet krevde oftest en liten demning, en stem, slik at vannet kunne reguleres.

Bekkekverna er av form som ei håndkvern, men større. Ei bekkekvern forveksles ofte med ei mølle, i det begge benytter vannkraft og stein til å male korn. Ei mølle er større, og drives av vesentlig større vannhjul, og dette er montert på en horisontal aksling. Ei bekkekvern kan høre til og eies av en gård, eller den kan være sameie for flere gårdbrukere.

I Hyllestad i Ytre Sogn er der kvernsteinsbrudd som har vært drevet siden jernalderen (700-tallet). Sandsteinen derfra var nokså grov og ga små sandpartikler i melet. Produksjonen stoppet etter hvert opp. Bruddet er i dag museum, hvor man kan se hele produksjonen fra fjell til ferdig stein. Et skip lastet med kvernsteiner fra Hyllestad forliste i Alverstraumen nord for Bergen. Kvernsteinene ligger der fremdeles.

Bekkekverna ble innført i Norge i siste del av middelalderen, og den var mange steder i Utkant-Norge i bruk til etter 2. verdenskrig, dvs. til ca. 1950.

Se også
-------

* Kvernstein
* Vannmølle
* Møllestein

Litteratur
----------

* Hilmar Stigum: *Vår gamle bondekultur*.
***The Little Yank*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av George Siegmann.

Handling
--------

Sallie er en vakker ung kvinne fra Kentucky som tilhører en familie som sympatisører med unionen. Broren hennes er en løytnant i unionshæren, og på besøk hjem forelsker hans overordnede offiser - major Rushton - seg i Sallie. Når soldater tilhørende Amerikas konfødererte stater omringer snart Castleton-hjemmet, men Sallie hjelper broren og majoren til å komme seg unna. Hun begynner også å frakte forsyninger til de sårede union-soldatene ved fronten.

Løytnant Castleton blir tatt til fange av konføderasjonen, etter at han blir skadet under et slag. Sallie reiser derfor til fiendens leir, for å pleie ham. Der forelsker hun seg i kaptein Johnny. I mellomtiden har major Rushton begynt som spion. Han får vite om tiltrekningen som har oppstått mellom Sallie og kaptein Johnny, og bestemmer seg for å ødelegge forholdet deres. Men Sallie forsøker å hjelpe ham med å stikke av.

Skuespillere
------------

* Dorothy Gish som Sallie Castleton.
* Frank Bennett som Kaptein Johnnie.
* Bob Burns som Løytnant James Castleton.
* Alberta Lee som Mrs. Castleton.
* Allan Sears som Major Rushton.
* Kate Toncray som Mrs. Carver.
* F.A. Turner som Wilson Carver.
* Hal Wilson som Mose.

Referanser
----------

1. ↑  The Little Yank
2. ↑  THE LITTLE YANK

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Little Yank* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Little Yank* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Våle prestegårdsskog naturreservat** i Tønsberg kommune ble opprettet i 1980. Våle prestegårdsskog er en edelløvskog der bøketrærne dominerer. Bøketrærne danner et tett kronetak. Etter at bladene springer ut om våren, slipper lite lys ned på skogbunnen. Få planter trives i de skyggefulle omgivelsene under bøkekronene, men før bladene stenger lyset ute, blomstrer hvitveisen i store tepper i bøkeskogen.
Skogdue ruger i hule trær i Våle prestegårdsskog. Det går en lysløype gjennom reservatet.

Formålet med fredningen er å bevare en edelløvskogbestand med b.l.a. en stor og sjelden bregneutforming av smyle-bøkeskog.

Referanser
----------

1. ↑  «Våle prestegårdsskog naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 24. mai 2018.
2. ↑  (no) Våle prestegårdsskog naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Våle prestegårdsskog naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
***The Little Match Seller*** er en britisk stumfilm fra 1902, regissert av James Williamson.

Handling
--------

Foran en vindusløs murvegg som er svart av sot på en kald, snørik kveld, forsøker en liten jente med bare én sko, kjole og forkle å selge fyrstikker. Men hun finner ingen kjøpere. En frekk gutt kommer forbi, og stjeler skoen hennes rett av foten hennes.

Den lille jenta klemmer seg sammen ved murveggen, og tenner en fyrstikk av og til i forsøk på å holde varmen. Da kan hun også se en rekke hallusinasjoner: en brølende peis, et bord med en stekt kalkun, et vakkert pyntet juletre, eller en vinkende kvinne med et vennlig ansikt. Ettersom natten går sovner barnet i kulden.

Referanser
----------

1. ↑  Jack Zipes. *The Enchanted Screen: The Unknown History of Fairy-Tale Films*
2. ↑  The Little Match Seller

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Little Match Seller* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Little Match Seller* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Little Match Seller* på Silent Era Rediger på Wikidata