recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Theofilos III** (borgerlig navn *Ilias Giannopoulos*, gresk Θεόφιλος Γ΄ resp. Ηλίας Γιαννόπουλος; født 4. april 1952 i Messenia, Hellas) er gresk-ortodoks patriark av Jerusalem.

Etter å ha studert teologi i Athen og London, ble Theofilos viet til prest i 1991. Han ble utnevnt til Jerusalem-patriarkatets eksark i Qatar i 1996 og utsending hos Moskva-patriarkatet i 2000.

I februar 2005 ble han utnevnt til erkebiskop av Thabor. 22. august samme år ble han valgt til etterfølgeren av patriark Ireneos, som hadde blitt avsatt av patriarkatets synode. Valget av en ny patriark må i henhold til osmansk lovgivning godkjennes av myndighetene (dvs. regjeringene i Israel, Palestina og Jordan). Israels regjering anså frem til desember 2007 Ireneos som rettmessig patriark, men aksepterte til slutt Theofilos. Valget er dermed gyldig, selv om enkelte troende holder fast ved den forrige patriarken.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ireneos I** | **Gresk-ortodoks patriark av Jerusalem**(2005–d.d.) | Etterfølger:**—** |
**Tysk Ny-Guinea** (tysk: *Deutsch-Neuguinea*) var et tysk protektorat og koloni, i Oseania. Det eksisterte fra 1884 til 1919. Tysk Ny-Guinea hadde et areal på 240 000 km², og i 1912 hadde området 601 000 innbyggere.

Til Tysk Ny-Guinea hørte disse områdene:

* Keiser Wilhelms land på Ny-Guineas nordøstre del, fra 1884
* Bismarckarkipelet, fra 1884
* Salomonøyenes nordre del (Bougainville og Buka) fra 1886
* Nauru fra 1888
* Palau fra 1889
* Karolinene (med Chuuk, Kosrae, Pohnpei og Yap) fra 1899
* Marianene fra 1899, unntatt øya Guam
* Marshalløyene fra 1885 (offisielt først fra 1906)

Historie
--------

Fra starten ble store deler av området forvaltet av det tyske handelsselskapet Neuguinea-Compagnie. I 1899 ble det overtatt av Det tyske keiserrike og ble en offisiell koloni.

Fra 1885 til 1891 ble området administrert fra *Finschhafen* i Morobeprovinsen. I 1891 ble forvaltningen flyttet til *Stephansort* ved Astrolabe Bay i Madangprovinsen, og året etter til *Friedrich-Wilhelmshafen* bare 25 kilometer lengre nord. I 1899 ble *Herbertshöhe* (nå Kokopo) øst på Niu Briten administrativt senter, og til slutt ble forvaltningen i 1910 flyttet til *Simpsonhafen* (nå Rabaul).

Like etter utbruddet av første verdenskrig ble de sørlige delene av området erobret av Australia og de nordre delene av Japan. Etter krigen ble området delt i to deler av Folkeforbundet ved Versaillestraktaten i 1919. Australia beholdt Keiser Wilhelms land, Bougainville og Bismarckarkipelet som forvaltningsmandat, mena Marshalløyene, Karolinene og Marianene ble lagt under japansk forvaltning i Det japanske stillehavsmandatet (*Nan'yo Cho*).

Referanser
----------

1. ↑  Arnulf Scriba (17. september 2014). «Statistische Angaben zu den deutschen Kolonien». *Lebendiges Museum Online (LeMO)*. Deutsches Historisches Museum, Berlin. Besøkt 20. mai 2016.
2. ↑  *F.W. Putzgers Historischer Schulatlas*. Velhagen & Klasing. 1923. s. 133.
3. ↑  «Deutsch-Neuguinea». *www.deutsche-schutzgebiete.de*. Besøkt 20. mai 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Katara** er en fiktiv person i animasjonsserien *Avatar: Legenden om Aang* og oppfølgerserien *Legenden om Korra*. 

Katara er en vanntemmingsmester, født i Den sørlige vannstammen som datter av høvding Hakoda og hans kone, Kya. I barndommen var hun den eneste vanntemmeren som bodde i Antarktis. Til å begynne med levde hun et fredelig liv med familien, helt til hun mistet moren i et Ildnasjonsraid. Etter at faren dro for å kjempe mot Ildnasjonen i Hundreårskrigen, ble Katara og storebroren Sokka ivaretatt av bestemoren Kanna. Som tenåringer oppdaget hun og broren den unge luftnomadeavataren Aang, som hadde vært frosset i et isfjell med bisonen sin Appa, i hundre år. Med behov for en vanntemmingsmester forlot søskenparet Sydpolen og ble med Aang på en reise mot Den nordlige vannstammen. Katara og Sokka ble etter hvert nære venner av Aang, og etter deres reise til Nordpolen, fortsatte de å reise med ham verden rundt idet han mestret de resterende elementene, jord og ild. Søskenparet hjalp Aang å forhindre Ildnasjonens ambisjoner om verdensherredømme, avslutte den århundrelange krigen, og omsider gjenopprette balansen i verden.

Mordet på Kataras mor Kya, og det faktum at krigerfaren Hakoda senere dro ut i krigen, fikk henne til å føle seg traumatisert og ensom. Selv om hun ble tatt vare på av bestemoren Kanna, utfylte hun alltid morsrollen Kya etterlot seg, til og med overfor storebroren sin. I samsvar med skikken for kvinner i Vannstammen om å se til innenlandske plikter, tok Katara snart på seg mange av ansvarene forventet av en voksen og ble fort uavhengig og viljesterk. Hun utviklet en god sans for rettferdighet og medlidenhet overfor andre, og ble svært beskyttende overfor de i nød.

I starten var Kataras vanntemmingsevner begrensede, da det ikke var noen som kunne lære henne på Sydpolen. Etter å ha skaffet til rådighet en vanntemmingsrull og fått formell trening ved Nordpolen tillot hennes besluttsomhet og harde arbeid henne imidlertid å ta igjen Aang og fullstendig mestre elementet. Hun ble Aangs vanntemmingslærer etter at de forlot Den nordlige vannstammen, og erstattet dermed mester Pakku, som de hadde gått i lære hos mens de var der. Hennes beherskelse av vannet gjorde henne til en formidabel ressurs for gruppen. Etter at Hundreårskrigen tok slutt, begynte Katara og Aang et nært romantisk forhold som etter hvert førte til ekteskap, og paret stiftet en familie bestående av tre barn: Bumi, en ikke-temmer som fikk evnen til å lufttemme senere i livet, Kya, en vanntemmer, og Tenzin, en lufttemmer.

Senere i livet ble Katara høyt verdsatt som en mesterhelbreder, og det ble sagt at hun var den beste i verden. Etter Aangs bortgang ble hun avatar Korras vanntemmingslærer og hjalp henne å komme seg fysisk etter hennes kamp mot Røde lotus.

Portal: Avatar
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Frankrikes flagg Frankrike |
| EM i friidrett |
| Sølv | 2010 Barcelona | 4 x 100 meter |

**Nelly Banco** (født 17. februar 1986 i Chatenay-Malabry) er en fransk friidrettsutøver (sprinter), som spesialiserer seg på 200 meter.

Hun vant bronse på 4 x 100 meter stafett ved Junior-VM i friidrett 2004 i Grosseto, sammen Natacha Vouaux, Aurélie Kamga og Lina Jacques-Sébastien. De løp på tiden 43,68, som var ny fransk juniorrekord.

Hun ble fransk juniormester på 200 meter i 2005, og deltok samme år på det franske laget som vant en bronsemedalje på 4 x 100 meter ved Junior-EM i Kaunas. Året etter, i 2006 ble hun fransk juniormester på 100 meter og 200 meter, og hun kom på andreplass på 200 meter i U23-EM i friidrett 2007 i Debrecen, bak russiske Julia Tsjermosjanskaja. Her løp hun på 23,36.

I 2010 deltok hun Nelly Banco på 4 x 100 meter i EM i Barcelona, og bidro til at laget kvalifiserte seg til finalen. Hun løp ikke i finalen, men fikk likevel sølv som en del av sin deltakelse i innledende runder.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Nelly Banco – Frankrikes olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Nelly Banco – World Athletics Rediger på Wikidata

* (fr) Nelly Banco – Fédération française d athlétisme Rediger på Wikidata
* Profil hos European Athletics
* Profil hos FFA
**Rune Dennis Tønnessen** (født 6. oktober 1967 i Oslo) er en norsk populærmusiker.

Tønnessen startet sin karriere som i bandet Citizen Kane i 1982-1984. 
Deretter startet han studiotrioen Fab 1986-1988 sammen med Stig Hammer og Truls Einar Kalkvik-d'Orleans.
Han begynte som vokalist og låtskriver i bandet Slim Cricket 1995-99.

I 2000 bestemte han seg for å satse på en solokarriere. Det resulterte i singelen «Waiting For The Train», som ble sluppet på radio 2001 under et plateselskap i Drammen.[*klargjør*]

Sommeren 2004 ble radiosingelen «Regnet Bare Pøser Ned» sluppet under artistnavnet **Dennis** og ble en hit på NRK MP3 som b-listet låten og satt den på rotasjon.
Desember samme år vant han *Ti i skuddet*, etter å ha vært på lista i 12 uker. Låten ble også en hit flere steder i Europa.[]

I 2004 begynte han planleggingen og innspillingen av debutalbumet. I 2008 slapp han sin første video, «Alene», og ble listet på NRK Jukeboks i over et år og var en av de mest spilte i programmet.[]

I januar 2009 listet NRK P1 hans første singel «Vil Du Vite», som ble mye spilt på kanalen og på diverse lokale radiostasjoner rundt om i Norge. Videoen til singelen havnet på NRK Jukeboks.

I mars 2009 utga han sitt første album, *Daggry*, med pop på norsk. Albumet var innspilt i x-fade studio sammen med produsent Rune Gutuen og utgitt på eget plateselskap Zilk Records. Tønnessen ble med Fish (tidligere frontfigur i Marillion) på turné i Norge 11, 12 og 15. mars 2011 som fast oppvarming. I Trondheim og Bergen hadde han med seg Lars Petter Sauge (gitar) og Kristin Kjus (kor). I Oslo fikk han i tillegg med seg Truls Kalkvik d`Orleans på gitar.

2012 slapp han singelen «Ingen vei tilbake» fra sitt kommenede album «Rimelig Håpløst» som blant annet ble listet på NRK P1 og markedsført i Danmark.

2013 gav han ut ny singel «På flukt», som er en cover av Finn Kalvik. 2016 slipper han det nye albumet «Mellom Himmel og Hav» og singlene «Alt Eller Ingenting» og «Månelys». Julesingelen «I’ll Be There for Christmas» dukker opp i 2018 som første låt på engelsk, etterfulgt av «Million Voices» og «Soft Blows The Wind» 2019/2020.

Etter 2 år med pandemi, slapp han 13 mai 2022 en nyinnspilling av den norske hitlåten "Vil Du Vite", denne gangen på engelsk og under navnet "Little Angel".[]

Diskografi
----------

* 2001 «Waiting For The train» (kun radiosingel)
* 2003 «Regnet Bare Pøser Ned» (singel)
* 2009 «Vil Du Vite» (singel)
* 2009 *Daggry* (album)
* 2010 «Der Et Sted» (singel)
* 2012 «Ingen vei tilbake» (singel)
* 2013 «På flukt» (singel)
* 2016 «Alt Eller Ingenting» (singel)
* 2016 «Månelys» (singel)
* 2016 «Mellom Himmel Og Hav» (album)
* 2018 «I`ll Be There For Christmas» (julesingel)
* 2019 «Million Voices» (singel)
* 2020 «Soft Blows The Wind» (singel)
* 2022 "Little Angel" (singel)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Royal Gurkha Rifles** (*Det kongelige gurkhaskarpskytterregiment*) er et regiment i den britiske hæren, og inngår i Gurkhabrigaden. Regimentet er unikt ved at det rekrutterer gurkhasoldater fra Nepal, et land som er selvstendig fra Storbritannia.

Royal Gurkha Rifles ble dannet i 1994 gjennom sammenslåingen av de fire selvstendige gurkharegimentene i den britiske hæren:

* 2nd King Edward VII's Own Gurkha Rifles (The Sirmoor Rifles)
* 6th Queen Elizabeth's Own Gurkha Rifles
* 7th Duke of Edinburgh's Own Gurkha Rifles
* 10th Princess Mary's Own Gurkha Rifles

Avdelinger
----------

* 1. bataljon RGR (1994–)
* 2. bataljon RGR (1994–)
* 3. bataljon RGR (1994–1996)

De to gjenværende bataljonene er organisert som lett infanteri; de er ikke oppsatt med kjøretøyer. En bataljon er forlagt i Shorncliffe, i nærheten av Folkestone i Kent, som del av 2. infanteribrigade. Den andre er forlagt i Brunei som del av British Military Garrison Brunei, Storbritannias militære nærvær i Sydøst-Asia. De to bataljonene veksler rolle, vanligvis for tre år av gangen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**2015** er et amerikansk videospillselskap. Det ble grunnlagt i 1997 og har siden etableringen vært involvert med utvikling av videospill. Selskapet ble startet av Tom Kudirka, og den første tittelen til studioet var en utvidelse til PC-spillet *Sin*. Senere har de gitt ut en rekke mindre kjente titler med *Quake 3*-motoren. Rundt 1999 og 2000 ble 2015 kontaktet av Electronic Arts, og de fikk i oppgave å utvikle en PC-versjon av det populære Playstation-spillet *Medal of Honor*. Spillet ble kalt *Medal of Honor: Allied Assault*, og utviklingen ble gjort i samarbeid med EA Los Angeles. Etter *Medal of Honor: Allied Assault* valgte cirka 20 av 2015s ansatte å starte sin egen bedrift. De dannet da Infinity Ward, som senere skulle bli kjent for serien *Call of Duty*.

Referanser
----------

1. ↑  «Somebody's gotta do it». Besøkt 26. juni 2016.
2. ↑  «Medal of Honor: Allied Assault Review». Besøkt 26. juni 2016.
3. ↑  Adams, By Dan. «Medal of Honor: Allied Assault». *IGN*. Besøkt 26. juni 2016.
4. ↑  McWhertor, Michael. «The Modern Warfare Fight: Your Guide to Activision Vs. Infinity Ward» **(engelsk)**. Besøkt 26. juni 2016.
5. ↑  «The Medal of Honor killer: A Call of Duty story». *MCV UK*. Besøkt 26. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Havneanleggene, 2010
Kart over valgkretsen Royal Docks innenfor bydelen Newham.
**Royal Docks** («Det kongelige havneanlegg») er et område og en valgkrets i bydelen Newham i østlige London. Det har navn etter tre havner i området: Royal Albert Dock, Royal Victoria Dock og King George V Dock. Kollektivt er det mer korrekt å kalle dem for Royal Group of Docks («Den kongelig gruppe av havner») for å adskille området fra Royal Dockyards («Det kongelige verft») tilhørende Royal Navy. «Kongelig» i navnet er etter kongelig personligheter framfor kongelig eierskap. De tre havnene er til sammen det største havneanlegget i verden med vannareal på bortimot 250 acre (1,0 km2) og et total landeiendom på 1 100 acre (4,5 km2). Det tilsvarer hele sentrale London fra Hyde Park til Tower Bridge.

Royal Docks er også en valgkrets for distriktet Newham. I henhold til folketellingen i 2011 hadde området en befolkning på 10 679 innbyggere.

Victoria Dock ble utviklet av jernbaneentreprenører og bygd på en lavtliggende slette utsatt for oversvømmelser som ble kjøpt for dens landbruksverdi. Da kaianleggene ble åpnet i 1855 kunne havneanleggene ta imot de største dampskipene. Det ble overtatt i 1864 av London and St Katharine’s Dock Company som trengte større anlegge. Det ble endret til Royal Victoria Dock da selskapet la til Royal Albert Dock i 1880. Royal Victoria Dock ble stengt tidlig på 1980-tallet og de fleste av dets bygninger ble snart revet. En del av de tidligere varehusene ble ombygd til boligblokker.

Referanser
----------

1. ↑  «Newham Ward population 2011» Arkivert 21. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.
2. ↑   «Royal Victoria Dock, Newham», *Hidden London*

Eksterne lenker
---------------

* Royal Docks, The Mayor of London
* Royal Docks Trust
* Royal Docks Management Authority Limited
* Royal Docks Information

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**FishBase** er en omfattende database med informasjon om fisk. Per oktober 2007 inneholdt den over 30 000 artsbeskrivelser, over 260 000 trivialnavn på hundrevis av språk, mer enn 45 000 bilder, og referanser til over 40 000 arbeider innen vitenskapelig litteratur.

Prosjektet begynte i 1987, og mottok støtte for første gang i 1989.
I 1995 ble den første CD-ROM'en utgitt som «FishBase 100». Deretter kom årlige utgivelser, og i 2004 trengte basen fire CD-er eller én DVD.
FishBase dukket opp på Verdensveven i august 1996. Etter hvert ble all data tilgjengelig via nettet.

Siden 2000 har FishBase blitt drevet av FishBase Consortium, som består av:

* Royal Museum for Central Africa i Tervuren
* Aristotle University of Thessaloniki i Thessaloniki
* Fisheries Centre University of British Columbia i Vancouver
* FNs organisasjon for ernæring og landbruk i Roma
* IFM-GEOMAR i Kiel
* Muséum National d'Histoire Naturelle i Paris
* Naturhistoriska riksmuseet i Stockholm
* WorldFish Center i Penang
* Chinese Academy of Fishery Science i Beijing

Ettersom fiskespesialister har blitt oppmerksomme på FishBase, har den tiltrukket seg over 1300 bidragsytere og samarbeidspartnere. For å bevare sin verdi som en vitenskapelig database, tillates ikke original forskning; alt innholdet må være basert på tidligere publisert materiale.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

	+ – speil
**«Summertime Blues»** er en amerikansk rock and roll-sang fra 1958 innspilt av Eddie Cochran. Sangen omhandler vanskelighetene en tenåring hadde i USA på denne tiden. 

«Summertime Blues» ble skrevet i slutten av 1950-årene av Eddie Cochran samt hans manager Jerry Capehart. Den ble opprinnelig utgitt som B-siden til singlen «Love Again» (Liberty Records 55144) 11. juni 1958. Den nådde åttendeplassen på Billboard Hot 100-listen 29. september 1958 og attendeplass på den britiske singlelisten.

Håndklappingen ble gjort av Sharon Sheeley og den dype vokalen på slutten av hvert vers tilhørte Cochran.

«Summertime Blues» ble benyttet i den amerikanske filmen *Caddyshack* i 1980. 

I mars 2005 plasserte musikkmagasinet Q sangen på en 77.-plass over de hundre største gitarsangene gjennom tidene. Musikkmagasinet Rolling Stone plasserte sangen på en 73.-plass over The 500 Greatest Songs of All Time.

Deler av teksten omhandler misnøye mot stemmerettsalderen, som på denne tiden var 21 år. Slike protester førte til at den ble satt ned til 18 år.

Blant de tallrike artistene som har spilt inn «Summertime Blues» kan The Beach Boys, Blue Cheer, Alan Jackson, Olivia Newton-John samt The Who nevnes.

Detr norske bandet The Cannons spilte inn en engelskspråklig versjon i Oslo 17. august 1964. Den ble utgitt på singlen His Master's Voice 45-AL 6123.

Norske versjoner
----------------

  

Kåre Virud kalte sin versjon for «Sommerferie blues». Den ble utgitt på albumet «Barbebeinte engel» (RCA) i 1974.

Andreas Diesen skrev en norsk tekst til en barneplate med Geir Børresen. Den norske tittelen er «Reinspikka hjemmestrikka god rock'n'roll» og ble utgitt på singlen dB Records dBS 506 i 1981. Produsent var Åge Aleksandersen.

Eldar Vågan skrev også norsk tekst til «Summertime Blues». Dens tittel er «Summarkveld Blues» og ble utgitt på dobbelt-CD'n *Bedre hell' all medisin!* (Universal UNI-987319-9) med Vazelina Bilopphøggers i 2005. Sangen er også utgitt på en promotion CD-single.

Referanser
----------

1. ↑  Geir Børresen – Eddie er forelska (7") at Discogs
2. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere
3. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere

* «Summertime Blues» i Rolling Stone Arkivert 1. september 2009 hos Wayback Machine.
***Symphodus ocellatus*** er en fiskeart som tilhører leppefiskene.

Ryggfinnen har 13–15 piggstråler og 8–11 bløtstråler. Gattfinnen har 3 piggstråler og 8–11 bløtstråler. Fargen varierer mye, og det er en utpreget kjønnsdimorfisme. Begge kjønn har en stor flekk med varierende farge og rød rand på gjellelokket og en liten flekk ved basis av halefinnen.

Hunner og ungfisker er brun- eller gulaktige med lysere buk og har ofte to langsgående, brune striper. Hannene er sterkt oransjebrune eller grønne med innslag av blå eller grønn farge. Hodet har røde, blå og grønne linjer. Arten blir opptil 12 cm lang, vanlig lengde er 7–8 cm. 

*Symphodus ocellatus* lever på grunt vann ned til 30 m dyp nær steiner eller sjøgras. Hannen bygger et reir og vokter eggene. Føden består av mosdyr, hydroider, leddormer, reker, amfipoder og bløtdyr. Utbredelsen omfatter det meste av Middelhavet, Marmarahavet, vestlige og nordvestlige deler av Svartehavet og Azovhavet. 

Den taksonomiske historien er innfløkt. Linnés beskrivelse av *Labrus ocellaris* fra 1758 regnes som gyldig av *Catalog of Fishes*. Nomenklaturkommisjonen har vedtatt å endre *ocellaris* til det vanlig brukte *ocellatus*. Forsskåls *Labrus ocellatus* fra 1775 blir derfor regnet som et synonym. Ikke alle iktyologer anerkjenner Rafinesques beskrivelse av slekta *Symphodus* fra 1810 og mener i stedet at det gyldige navnet er *Crenilabrus* Oken 1817.

Kilder
------

* «*Symphodus ocellatus*». Marine Species Identification Portal: Fishes of the NE Atlantic and the Mediterranean. Arkivert fra originalen 28. august 2016. Besøkt 27. august 2016.
* W.N. Eschmeyer, R. Fricke og R. van der Laan (red.). «Catalog of Fishes, elektronisk utgave». California Academy of Sciences. Besøkt 27. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Symphodus ocellatus* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Symphodus ocellatus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Symphodus ocellatus* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Symphodus ocellatus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Symphodus ocellatus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Symphodus ocellatus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Symphodus ocellatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sumo** (japansk: 相撲 *sumō*) er en kampsport av japansk opprinnelse, hvor to brytere, kalt *rikishi*, møtes på en sirkulær jordgulvarena, kalt *dohyō*, på ca. 4,55 meter i diameter. Sporten har urgamle tradisjoner og er selv i dag fylt med ritualer og seremonier, og er kjent for blant annet utøvernes store kropper og høye vekt. Gjennomsnittsvekten for sumobryterne i *makuuchi*-ligaen, den høyeste divisjonen i profesjonell sumo, var 160,3 kg i 2016. De fleste bryterne har en kroppsfettprosent på mindre enn 20%.

En sumokamp varer ofte bare noen få sekunder. Hvis kampen trekker ut, får bryterne ta en kort pause. Taperen er den som først presses ut av ringen, eller rører bakken innenfor ringen med en annen kroppsdel enn fotsålen.[]

Inntil 1960 var det 48 offisielt anerkjente teknikker for å vinne (kalt *kimarite*), da ble antallet økt til 70, og i 2001 ble antallet økt til 82. De kan være alt fra forskjellige typer skyving og trekking til kasting osv. men å stikke fingrene i øyene på motstanderen, å bøye én eller to fingre av motstanderen bakover, å dra motstanderen i håret med vilje, å fike til begge av motstanderens ører samtidig, å slå med knyttneven, å sparke i maven er forbudt.

Før utøverne begynner brytekampen må de gå gjennom en rekke ritualer: de tramper i jordgulvet (for «å drive ut onde ånder»), de renser munnen med vann (for «å få krefter»), strør litt salt i arenaen (for «purifikasjon») og klapper i hendene (for å vise «at de ikke har våpen»).

Den offisielle japanske ligaen, ofte referert til som Grand Sumo (japansk: 大相撲 *ōzumo*), har seks divisjoner: jonokuchi, jonidan, sandanme, makushita, juryo og makuuchi. Der makuuchi er den høyeste. I toppen av denne divisjonen har rikishiene titler.[]

Yokozunaen Terunofuji under et ritual i starten av kampdagen.
Den høyeste tittelen kalles *yokozuna* som direkte oversatt betyr «horisontalt tau». Dette kommer av det store hvite tauet som brytere av denne rangen bærer rundt livet under ritualene. Lignende tau kan sees på templer tilhørende Shito-religionen.[]

Referanser
----------

1. ↑  «月刊相撲：秋場所幕内力士平均体重、過去最高１６４．３キロ　大型化、一段と - 毎日新聞». *毎日新聞* **(japansk)**. Arkivert fra originalen 29. juli 2017. Besøkt 29. juli 2017.
2. 1 2 3  West, Mark D. (15. februar 2010). *Law in Everyday Japan: Sex, Sumo, Suicide, and Statutes* **(engelsk)**. University of Chicago Press. ISBN 9780226894096.
3. ↑  Zerling, Andrew (10. desember 2016). *Sumo for Mixed Martial Arts: Winning Clinches, Takedowns, & Tactics* **(engelsk)**. YMAA Publication Center, Inc. ISBN 9781594394102.
4. ↑  Fulghum, Hunter S. (10. desember 2008). *Don't Try This at Home: How to Win a Sumo Match, Catch a Great White Shark, Start an Independent Nation and Other Extraordinary Feats (For Ordinary People)* **(engelsk)**. Crown/Archetype. ISBN 9780307483942.

Eksterne lenker
---------------

* Nihon Sumo Kyokai Official Grand Sumo Home Page
* Sumo FAQ

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Fishguard** (walisisk **Abergwaun**) er en by i Pembrokeshire i Wales.

I 1797 forsøkte franske styrker å invadere De britiske øyer. 1 400 mann på fire skip gikk i land 22. februar ved Carregwastad Head, i håp om å utløse et opprør mot engelsk styre i Wales. Styrkene var dårlig trent, og invasjonsforsøket endte med noen få drepte og noe plyndring. 25. september ble den franske kapitulasjonen signert på puben Royal Oak i Fishguard. Den lokale helten under invasjonen var Jemima Nicholas. Hun tvang egenhendig, med en høygaffel, 12 franske soldater til å overgi seg. Hele historien om invasjonen er fortalt i Fishguardteppet, en etterligning av Bayeuxteppet som ble laget i forbindelse med slagets 200-årsjubileum. Teppet kan sees i byens rådhus.

I Fishbuard ender motorveien A40 fra London, og fra Fishguards havn, som nå ligger i nabobyen Goodwick, går det regelmessige ferger til Irland. Byen har derfor mye gjennomgangstrafikk.

Fishguard var vertskap for den nasjonale Eisteddfod i 1936 og 1986.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Tim Renwick** (født 7. august, 1949 i Cambridgeshire i England) er en britisk gitarist. Han er blant annet kjent som medlem av Quiver (senere Sutherland Brothers & Quiver) og for sitt samarbeid med Pink Floyd og Elton John. 

Renwick er en av få musikere som på 1980-tallet både samarbeidet med de gjenværende medlemmene David Gilmour, Nick Mason og Richard Wright samtidig som han spilte sammen med bassist Roger Waters som forlot Pink Floyd i 1985. Renwick har også spilt sammen med blant annet Al Stewart, Elton John, Procol Harum, David Bowie, Mike Oldfield, Gary Brooker og Eric Clapton.

Da Renwick samarbeidet med Elton John, skrev de to låten *Dreamboat* sammen, som Elton John ga ut som b-side på singelen *I'm Still Standing*. 

Renwick spilte gitar på de to Pink Floyd-albumene A Momentary Lapse of Reason og The Division Bell, samt spilte på turneene som fulgte etter disse utgivelsene. Derfor er han også å høre på Delicate Sound of Thunder og P•U•L•S•E. Da Gilmour, Mason og Wright ble gjenforent med Waters under Live 8-konserten i 2005 spilte Renwick gitar og bassgitar med bandet.

Renwick har gitt ut to soloalbum. Det første ble titulert med hans eget navn i 1980, mens han i 2007 utga albumet *Privateer*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tim Renwick – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Tim Renwick på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Tim Renwick hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Tim Renwick på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tim Renwick på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Tim Renwick på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Tim Renwick på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Træla er fjordbassenget like sørøst for Tønsberg by. I øst ligger Nøtterøy, i sør Husøy og Føynland.
Gammelt kart, trolig fra 1730-tallet, over «Trellen» (Træla) med «Feyn» (Føynland) og «Huusoe» (Husøy) til venstre, «Nøtterøen» øverst og Tønsberg med Byfjorden til høyre. «Stenskanalen» ble utgravd 1733. (Nord på kartet ligger i retning mot nedre, høyre hjørne.) Original: Statens kartverk Sjø i Stavanger 
Sjøkart fra 1800-tallet viser fjordområdene ved Tønsberg og Nøtterøy. «Trælen» ligger omtrent midt på kartet. Original: Statens kartverk Sjø i Stavanger 
**Træla** er et fjordbasseng i Ytre Oslofjord mellom selve Oslofjorden og Nøtterøy. Bassenget er en del av havnebassenget til Tønsberg og nord for øyene Føynland og Husøy. 

Kanalen er et lite sund som går fra Træla mellom Nøtterøy og fastlandet til Byfjorden, som er en del av Tønsbergfjorden, lenger vest. 

Træla er opptil 3,5 km lang og opptil 1 km bred på det bredeste. 

* Flyfoto, trolig fra 1950-tallet, av nordre del av Nøtterøy med Teie foran og Tønsberg bak med fjordbassenget Træla til høyre. Foto: Widerøe/VestfoldmuseeneFlyfoto, trolig fra 1950-tallet, av nordre del av Nøtterøy med Teie foran og Tønsberg bak med fjordbassenget Træla til høyre. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene
* Kanalen mellom Nøtterøy og Tønsberg med del av Træla foran til høyre i bidlet.1967  Foto: Widerøe/VestfoldmuseeneKanalen mellom Nøtterøy og Tønsberg med del av Træla foran til høyre i bidlet.1967  Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene
* Flyfoto fra rundt 1947 som viser Kaldnes Mekaniske Verksted på Kaldnes nord på Nøtterøy med Byfjorden foran og Træla på østre side av kanalen bak. Foto: Widerøe/VestfoldmuseeneFlyfoto fra rundt 1947 som viser Kaldnes Mekaniske Verksted på Kaldnes nord på Nøtterøy med Byfjorden foran og Træla på østre side av kanalen bak. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene
* Flyfoto av Nøtterøy, trolig fra 1950-tallet, med Teie foran, Føynland i bakgrunnen og del av Træla til venstre. Foto: Widerøe/VestfoldmuseeneFlyfoto av Nøtterøy, trolig fra 1950-tallet, med Teie foran, Føynland i bakgrunnen og del av Træla til venstre. Foto: Widerøe/Vestfoldmuseene

Referanser
----------

1. ↑  Søkbar digitalkopi av *Beskrivende Katalog over den kulturhistoriske Udstillings Afdeling for Tønsberg og Omegn* (kartdatering side 3)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Symposium er et «fagfellemøte». Bildet viser konferansen *CTBTO Symposium - Science and Diplomacy for Peace and Security* i regi av Organisasjonen for prøvestansavtalen i januar 2016. Foto: The Official CTBTO Photostream 
**Symposium** (i flertall symposier) er et faglig møte eller en konferanse om et vitenskapelig eller kunstnerisk emneområde der det er taler og programinnslag fra flere deltagere. Ordet kan, som i engelsk, også betegne ei samling avhandlinger som belyser samme tema, men er skrevet av ulike fagfolk.

Ordet «symposium» ble opprinnelig brukt om drikkelag med ivrige samtaler i hellensk og romersk oldtid. Fresken over er fra omkring 475 fvt. og ble funnet ved Dykkerens grav i Italia.
Det latinske *symposium* kommer fra gresk *symposion*, Συμπόσιον. I oldtidas Hellas og Roma ble orda brukt om drikkegilder der det var samtaler og ivrige diskusjoner etter et måltid. En av Platons dialoger er kjent under tittelen *Symposion*, *Symposium*  eller *Drikkegildet i Athen*.

Se også
-------

* Symposion, drikkelag med ordskifte i antikken
* Konferanse, forhandling, drøfting, møte eller samtale om viktige eller aktuelle saker
* Kongress, større faglig eller politisk sammenkomst

Referanser
----------

1. 1 2 3  Oppslagsordet «symposium» i *Store norske leksikon*, skrevet 9. mars 2019, henta 16. mars samme år
2. ↑  Oppslagsordet «symposium» i *Bokmålsordboka* og *Nynorskordboka*
3. ↑  Oppslagsordet «konferanse» i *Bokmålsordboka* og *Nynorskordboka*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Symposia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Trådløst sensornettverk** er et nettverk av distribuerte autonome sensorer som i samarbeid overvåker en prosess eller et miljø. Dette er en relativt ny teknologi som har et stort potensial for måling av lyd, lys, vibrasjon, trykk, bevegelse eller kjemiskekomponenter i luften. Med slike systemer er det mulig å gi et to- eller tredimensjonalt situasjonsbilde basert på flere samtidige sensormålinger i motsetning til tradisjonelle sensorer som kun gir en punktmåling. Et sensornettverk kan bestå av to til tre sensorsnoder og opp til flere tusen avhengig av anvendelse.

Anvendelser
-----------

Utviklingen av trådløse sensornettverk var opprinnelig motivert av militære formål slik som overvåking av fiendtlig aktivitet og beskyttelse av egne styrker. I dag er teknologien i bruk i mange industrielle og sivile områder slik som blant annet prosessovervåkning, miljøovervåkning, intelligent styring av hus og traffikkontroll. Andre bruksområder er overvåkning av spredningen til et oljeutslipp eller skogbrann.

Teknologi
---------

Trådløse sensornoder kan karakteriseres som små datamaskiner med meget lav prosseseringskapasitet, begrenset arbeidsminne, sensorelektronikk, en enkel kommunikasjonsenhet (som regel en enkel radiokrets) og en strømkilde (vanligvis batteri). Videre er det som regel ønskelig at hver enkelt node er så liten og billig som mulig. Hovedformålet med sensornettverket er å samle data fra alle sensornodene i et felles datasamlingspunkt. Dette gjøres gjerne ved at nodene videresender (ruter) datatrafikk på vegne av andre sensornoder.

De unike karakteristikkene til sensornettverk gjør at elektronikk, operativsystem og  protokoller må utvikles med spesiell omtanke: Sensornoden må operere med begrenset batterikapasietet, den må kunne motstå harde miljøpåvirkninger, nettverket må tolerere at enkelte sensornoder feiler, enkelte noder kan være mobile, nettverkstopologien kan være dynamisk, operasjonsmønsteret er autonomt, radiokapasiteten er begrenset, og antallet noder kan være svært høyt.

De fleste sensornettverk for forskningsformål benytter ZigBee (basert på IEEE 802.15.4) som kommunikasjonsprotokoll. Tradisjonelt har sensornettverk vært meget enkle og i stor grad har proprietære protokoller vært benyttet på nettverkslaget. Hos IETF finnes derimot arbeidsgruppe som arbeider med en åpen standard (6LoWPAN) slik at IPv6 kan benyttes over IEEE 802.15.4. Denne standarden gjør det enkelt å koble trådløse sensornettverk med eksisterende IP-baserte nettverk.

Sensornodene benytter gjerne en 8-bits laveffekts mikrokontroller med et egnet operativsystem. Av de mest populære anvendelige plattformene i dag er mikrokontrolleren AVR og operativsystemet TinyOS. En rekke sensorer kan i dag konstrueres med MEMS-teknologi, noe som bidrar til en ytterligere miniatyrisering og kostnadssenking av sensornodene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
«Taktekkeren», statue på plassen *Petit Sablon* i Brussel, av Albert Desenfans, 1800-årene.
Heltekking av et flatt tak i Tyskland
**Taktekking** betegner forskjellige teknikker og bruk av materialer for å gjøre tak på byggverk tette mot vind, nedbør og andre klimatiske påvirkninger.

I eldre tid ble taktekking utført med lokalt tilgjengelige materialer fra naturen, som skifer, never og torv, tang, halm, blader eller huder. Med mer avanserte redskaper og teknikker kunne trevirke bearbeides til bord og spon. Av brent leire ble det laget takstein av tegl. Metaller kunne hamres eller støpes til tynne plater egnet for taktekking. Industrialderen frembrakte materialer som takpapp, betongtakstein, bølgeblikk og folier eller plater av plast.

*Taktekker* var i mange land et eget yrke, ofte organisert i laug. I Norge ble takene i eldre tid tekket av andre håndverkere, tømrere eller murere, som foresto mesteparten av byggearbeidet. I byene fantes profesjonelle blikkenslagere som kunne tekke med plater av bly, kobber, sink eller jernblikk, eller lage takrenner og nedløp, og *beslag* av de samme metallene til å tette overganger og gjennomføringer i taket. I nyere tid er det etablert større taktekkingsbedrifter som utfører alle håndverk knyttet til taktekking.

Taktekking har alltid vært en utfordring for arkitekter, håndverkere og huseiere. Alle tekkemåter innebærer stor risiko for naturskade og trenger omhyggelig utførelse og stadig vedlikehold for å unngå lekkasjer.

* Taktekking med skiferheller i Rothesay i SkottlandTaktekking med skiferheller i Rothesay i Skottland
* Taktekking med siv i Escheburg i TysklandTaktekking med siv i Escheburg i Tyskland
* Dugnad for å legge torvtak, på Aune i Tydal omkring 1915 Foto: Norsk FolkemuseumDugnad for å legge torvtak, på Aune i Tydal omkring 1915 Foto: Norsk Folkemuseum

Se også
-------

* Tak
* Takstein
* Skifertak
* Shingel
* Torvtak

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roofers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*Siamesisk kan også referere til* **Siam***, det tidligere navnet på* **Thailand***.*
***Siamesisk*** (1997) er en roman av Stig Sæterbakken. Bokens to hovedpersoner er ekteparet Edwin og Erna Mortens. Edwin er nesten blind, men hører godt; Erna er tunghørt, men ser godt. Edwin sitter i en gyngestol på badet, der sitter han dag ut og dag inn, grubler over sin skjebne, tygger Orbit sukkerfri tyggegummi, og kjefter på Erna hver gang hun er inne i et nødvendig ærend. Annet hvert kapittel boken igjennom forteller Edwin og Erna i jeg-person. Tittelen *Siamesisk* beskriver med andre ord hvordan teksten er bygget opp like mye som den beskriver det inngrodde avhengighetsforholdet som eksisterer mellom de to gamle. Dramaet settes i gang av en ung vaktmester som kommer for å skifte lysrørene på badet inne hos Edwin. Det finstemte maktforholdet mellom Edwin og Erna blir straks forrykket av den fremmede tredjepersonens inntrengen. Et fortvilet spill tar til, vekslende mellom et håp om forandring og ønsket om at alt skal forbli slik det alltid har vært.

Romanen er oversatt til svensk, dansk, tsjekkisk og engelsk.
Våningshus på Toten.
**Våningshus** er en benevnelse for beboelseshus særlig på gårdsbruk (øvrige bygninger omtales som uthus). Betegnelsen er mest brukt utenfor byer og forekommer i byene eksempelvis på Grünerløkka i Oslo.[] Stue er en eldre betegnelse for bolighus, spesielt beboelseshus med ildsted. Våningshusene varierte i størrelse og form, og avspeilet vanligvis gårdens rikdom. Form etter lokal byggeskikk.

Ordet «våning» kommer av middelnedertysk *wonen* (å ha tilhold, bo) og *woninge* (bosted, tilhold) og gjenfinnes i moderne tysk som «Wohnung» (bolig) og verbet «wohnen» som betyr å bo samt i svensk «våning» (etasje, leilighet).

En trolig grunn til at vi har fått ordet inn i språket, er at matrikkelen var et virkemiddel for beregning av skatt til kongen av Danmark-Norge, som hadde mange rådgivere av tysk opphav gjennom årene.

Se også
-------

* Gård
* Småbruk
* Kårbolig

Referanser
----------

1. ↑  Molaug, Svein (1985). *Vår gamle kystkultur*. Dreyer. ISBN 8250421779.
2. ↑  *Byggteknisk leksikon*. no#: Teknologisk forl. 1968. s. 428.
3. ↑  *Bokklubbens tobinds leksikon*. Norge: Den norske bokklubben. 1991. ISBN 8252520472.
4. ↑  Bjorvand, Harald (2000). *Våre arveord*. Norge: Instituttet for sammenlignende kulturforskning. ISBN 8270993190.
5. ↑  Stokke, Løve (1997). *Hus og husbygging i Romsdalen*. Romsdalsmuseet. ISBN 8290251610.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**«Blått interiør»** er et oljemaleri fra 1883 av den norske kunstneren Harriet Backer (1845–1932). Bildet anses som Backers gjennombruddsverk.

Maleriet viser kunstnerens interesse for dagslysets virkninger i et interiør, og er et vitnesbyrd om hennes evner som kolorist.

Backers kunstnerkollega Asta Nørregaard satt modell. Nørregaards trekk anes, men det regnes ikke som et portrett.

Maleriet tilhører Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Det er utført i olje på lerret og måler 84 x 66 cm. Det ble anskaffet i 1964. «Blått interiør» var en del av basisutstillingene Kunst 3. Verk fra samlingen 1814-1950, 2007–2011 og Livets dans. Samlingen fra antikken til 1950. I det nye Nasjonalmuseet stilles bildet ut i en sal som i sin helhet er viet Backers malerier.

Referanser
----------

1. 1 2  Lange, Marit (1943-) (1995). *Harriet Backer*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205193010.
2. 1 2  
«Harriet Backer: Blått interiør». Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design. Besøkt 22. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalmuseet
 |
**«Bondegården» på Jessheim** er en av Etterretningstjenestens peile- og lyttestasjoner, rundt to og en halv kilometer fra Jessheim sentrum. Posisjonen ifølge Wikimapia er 60°09'17"N 11°14'07"E innskrevet med russisk tekst. Adressen er Brennivegen 126

Historie
--------

I 1997 omtalte TV 2 dette anlegget som en tysk lytte- og peilestasjon. E-veteranen Einar Hanssen hevdet at lytteposten ble overtatt og fjernstyrt av tysk etterretning (BND), som lyttet til russiske militære stasjoner. Før tyskerne overtok driften, ble stasjonen drevet 24 timer i døgnet av 60 norske operatører som jobbet på skift. BND styrer stasjonen via kryptert forbindelse, slik at ingen i ETJ, verken på stasjonen eller andre steder i Norge, har noen sjanse til å «se inn» i hva denne stasjonen driver med til hver tid, sa Einar Hanssen, som inntil 1994 var sjef for alle elektroniske lyttestasjoner på norsk jord.

Det har etter 2004 blitt utført oppgraderinger på eiendommen. I 2007 inngikk Forsvaret en avtale med Hafslund Nett der de forpliktet seg til å følge gjeldende regelverk om høgspenningsluftledninger, noe som i klartekst betyr at Forsvaret la høgspentledninger inn til eiendommen.

Ifølge det statlige Eiendomsregisteret ble det utført oppgraderinger på telekommunikasjonsbygningen i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  «Denne «bondegården» drives av E-tjenesten». «Forsvaret bekrefter at stasjonen drives av Etterretningstjenesten.»
2. ↑  {{Kjelde 
www|URL= станция радиоэлектронной разведки Предназаначена для ведения радиэлектронной разведки российских станций. Источник:  Coordinates: 60°09'17"N 11°14'07"E}}
3. 1 2 3  Denne «bondegården» drives av E-tjenesten, TV2
**«Castor»** var et dampbarkskip som forsvant sporløst under Kapp Farvel med hele besetningen på 20 mann og fem passasjerer på hjemreisen fra Julianehåb til København. Skipet avgikk fra Julianehåb 7. oktober og ble sist sett ut for Nanortalik i oktober 1896. Først trodde man at skipet hadde overvintret i Grønland.

«Castor» var bygget av eik og furu i 1886 av O.M. Olsen i Sandefjord. Det ble solgt av A/S Oceana i 1896 til Den Kongelige Grønlandske Handel som erstatning for «Hvitebjørnen». Skipet var et dampbarkskip, dvs med seil og dampmaskin.

Omkomne
-------

* Claus Bonde Sartor, skipskaptein under Grønlands Styrelsen
* Carl Ringsted, kolonibestyrer i Grønland
* Peter Christian Rasmussen, besetning på Castor. Fødsel 15 juli 1862, Helligånds sogn København. Død 1896 okt, forsvundet med skibet "Castor".

Kilder
------

* Dansk søulykkestatistikk/1896

Eksterne lenker
---------------

* (en) Castor (ship, 1886) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
«Brødrene af Sand» ved Nesasjøhuset
**«Brødrene af Sand»** er ei restaurert Ryfylke-jekt, og er blant de aller siste Ryfylke-jektene som fremdeles flyter. «Jekt» er det lokale navnet på denne fartøytypen, som vanligvis ville blitt kalt ei «jakt».

Båten ble bygget på Dokkskar i Yrkjesfjorden i 1866, og den gikk deretter på fart fra Østhusvik og Sand. I 1997 ble jekta overtatt av Ryfylkemuseet, som fikk den restaurert ved Hardanger Fartøyvernsenter. Fartøyet har siden 1999 blitt brukt av museet på forskjellige tokt i Boknafjord-området, og den leies også ut for turer.

Jekta er ca. 15 meter lang og litt over 5 meter bred. Masta er 19 meter høy og fører tre forseil; storseil, breifokk og toppseil. Rommet er innredet med køyer og bysse.

Venneforeninga for «Brødrene av Sand» har påtatt seg hovedansvaret for vedlikehold og drift av jekta, og stiller med frivillig skipper og mannskap på turer. I tillegg til mannskapet er det plass til 20 personer om bord.

Eksterne lenker
---------------

* Om «Brødrene af Sand» på nettsidene til Ryfylkemuseet

| * v
* d
* r
Ryfylkemuseet |
| --- |
| Nesasjøhuset **·** Kolbeinstveit **·** Guggedalsloftet  **·** Røynevarden **·** Hålandstunet **·** Litunet  **·** Jelsa skulemuseum **·** Kvednahola **·** Stampa på Kvæstad **·** Øystad **·** Hustveit **·** Industriarbeidermuseet **·** Sinkgruvene i Almannajuvet **·** Sauda museum  **·** Slettedalen **·** Vigatunet **·** Forsand bygdemuseum **·** Sjøhuset i Bergevik **·** Bibmus **·** Husmannsplassen Bakken  **·** Finnøy bygdemuseum **·** «Brødrene af Sand» |
Et **vassdragsområde** er det landarealet som omfatter nedbørfeltene til alle små og store vassdrag som drenerer til havet innenfor et kystavsnitt. Det vil ofte omfatte dreneringsområdet til en fjord. Grensen mellom to vassdragsområder er forsøkt trukket over nes og andre naturlige skiller på kystlinjen. Norges største vassdragsområde er Glommavassdraget med kystavsnittet Hvaler/Singlefjorden. Dette er 42 444 km2, noe som utgjør 14 % av landarealet i Norge.

Større øyer og enkelte øygrupper er regnet som egne vassdragsområder. For eksempel er Hitra regnet som ett vassdragsområde, mens Hinnøya er regnet som to. Vassdrag som drenerer ut av Norge over riksgrensen, er også samlet i vassdragsområder. Det største vassdraget som drenerer ut av Norge er Trysilelva. Det største vassdragsområdet som renner inn i Norge er Pasvikelva/Bøkfjorden.

Det er i Norge definert 247 vassdragsområder som drenerer til kysten, og 15 vassdragsområder som drenerer til riksgrensen, i alt 262. I 2007 startet NVE arbeidet med å inndele Svalbard i vassdragsområder og videre inndeling av disse.

Referanser
----------

1. 1 2  «Innføring i REGINEs inndelingssystem» (PDF). NVE, Vannressursavdelingen, Seksjon for geoinformasjon. Besøkt 29.1.2021.
2. 1 2  «NVE Atlas». nve.no. Besøkt 30.1.2021.

Eksterne lenker
---------------

* NVE Atlas
**Dalane videregående skole** er en videregående skole i Egersund. Skolen har linjer for Studiespesialiserende fag, Service og samferdsel, Helse- og sosialfag, Teknikk og industriell produksjon, Bygg- og anleggsteknikk, Elektrofag og Design og håndverk. Rektor er Tor-Magne Rotevatn.

Skolen er demonstrasjonsskole for «Dalanemodellen» som har PILOT som ryggrad: Prosjekt i Innovasjon, Læring, Organisering og Teknologi. I 2017 har skolen rundt 700 elever og 130 ansatte og tilbyr et vidt spekter videregående undervisning.

Historikk
---------

1. januar 1990 ble tre videregående skoler i Dalane samlet til en skole under navnet Dalane videregående skole. De tidligere skolene Eigersund videregående skole, Dalheim videregående skole og Dalane videregående skole gikk inn i den nye skolen, som ble etablert på Lagård. Ved etableringen var den fylkets største videregående skole med over 600 elever.

Referanser
----------

1. ↑  Egersund byhistoriske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* Dalane videregående skoles nettsted

  


| * v
* d
* r
Offentlige videregående skoler i Rogaland |
| --- |
| 
* Bergeland
* Bryne
* Dalane
* Gand
* Godalen
* Haugaland
* Hetland
* Jåttå
* Karmsund
* Kopervik
* Randaberg
* Sandnes
* Sauda
* Sola
* Skeisvang
* St. Olav
* St. Svithun
* Stavanger katedralskole
* Stavanger offshore tekniske
* Strand
* Vardafjell
* Vågen
* Øksnevad
* Ølen
* Åkrehamn

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Dalaåsen naturreservat** ble opprettet i 2009, og ligger rett nord for Langevann, på søndre del av et større åsparti. Østsiden mot Trolldalen er til dels svært bratt, mens terrenget faller mer slakt mot sør. Dalaåsen er en karakteristisk skog for denne delen av Vestfold. Bøkeskogen dominerer i sentrale deler av området.
Dalaåsen har nasjonal verneverdi, og stor vitenskapelig betydning som referanseområde. Store deler av åsen er inngjerdet og beites av kyr. Midt i naturreservatet ligger Dalasetra. Den gamle skogssetra er ikke lenger i bruk. En fremstikkende knaus øverst i den bratte, østvendte lia kalles Svervestolen. En svervestol er en lokal betegnelse på en dreiebenk.

Verneformål: Bevare et tilnærmet urørt skogområde med sitt biologiske mangfold i form av naturtyper, økosystemer, arter og naturlige økologiske prosesser. Området har også særskilt vitenskapelig betydning som referanseområde, er egenartet i form av en sjelden stor og sammenhengende bøkeskog og har for øvrig stor variasjon i forekomsten av skogtyper, samt god forekomst av død ved og mange sjeldne og sårbare arter.

Referanser
----------

1. ↑  «Dalaåsen naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 12. juni 2018.
2. ↑  (no) Dalaåsen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Dalaåsen naturreservat Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |