recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**8 mm Lebel** (8x50mmR French) er en patron for rifle

Patronen var den første riflepatron med røyksvakt krutt som ble laget og adoptert som militær ammunisjon av et land. Den ble introdusert i Frankrike i 1886 og startet en revolusjon i militærrifler. Den var også den første militære patronen som ble ladet med en spitzer-kule som var avsmalet bak. Dette gav kulen (etter datidens mål) eksepsjonelle ballistiske egenskaper. Kombinert med det røksvake kruttet gav den det franske infanteriet mye større rekkevidde enn sine motstandere.

Rørmagasin og spitzer-kuler
---------------------------

Patronen og geværet som erstattet den ble konstruert i løpet av bare ett år. Frankrikes nye infanteririfle Lebel Model 1886 var sterkt basert på den tidligere 11 mm Kropatschek-riflen, og patronen var rett og slett en 11 mm Gras strupet ned til 8 mm. Dette gav patronen en ekstrem konisk form. Lebel-riflen hadde et rørmagasin. De første patronenen ble derfor ladet med et flatneset prosjektil.

1898 patronen, som den første, ladet med moderne spitzer-prosjektiler med innsnevret bakkant. For at ikke spissen på prosjektilet skulle sette av tennhetten på patronen foran var det skåret en sirkelformet forsenkning i bunnen av hylsa utenfor tennhetten. Sammen med den kjegleformede patronen og markante randen sørget det for at patronene ikke ble liggende parallelt med hverandre i magasinet og at spissen på prosjektilet ble fanget opp av forsenkningen. Dette systemet fungerte utmerket i rørmagasinet til Lebel-riflen.

Den sterk koniske hylsekroppen og markante randen var imidlertid lite egnet for boksemagasiner. Berthier-geværet som ble brukt av artillerister og kavalerister hadde et sterkt krummet boksemagasin som bare tok tre patroner (i en laderamme), og en forbedret modell som tok fem patroner kom ikke før i 1918. I 1929 ble Lebel-patronenn erstattet av den mer moderne 7,5 × 54 mm MAS med rille og rett hylse.

Utviklingen av tilsvarende ammunisjonstyper
-------------------------------------------

Inspirert av den nye franske ammunisjonen satte umiddelbart andre europeiske nasjoner i gang programmer for å framstille tilsvarende patrontyper. Dette ledet blant annet til 8 mm Mauser i 1888, den russiske 7,62 × 54R i 1891 og til omlegging av den britiske .303-patronen til å bruke korditt. Ved utgangen av 1800-tallet hadde alle de større hærene i Europe rifler med ammunisjon som liknet den franske Lebel-ammunisjonen i kaliber, utgangshastighet og prosjektildesign.

Se også
-------

* Liste over patrontyper

Referanser
----------

1. ↑  Johnson, Melvin M. Jr. (1944). *Rifles and Machine Guns*. New York: William Morrow & Company. s. 384.
2. 1 2  The 8x50R Lebel (8mm Lebel)
3. ↑  Williams, A.G. «Historic Machine Gun Cartridges». Small Arms Review. Besøkt 9. september 2015.
**Shaktoolik** (*Saqtuliq* i Iñupiaq) er en by i Nome i Alaska, USA. Etter folketellingen i 2010 var folketallet 251. Shaktoolik er ett av flere samfunn i Alaska som er truet av erosjon og andre følger av global oppvarming. Samfunnet har blitt flyttet to ganger.

Historie
--------

I henhold til *Alaska Dept. of Community and Economic Development* var Shaktoolik var den første og sørligste malemiut-bosetningen på Norton Sound, bosatt så tidlig som i 1839. Den ligger 15 km nordvest for Cape Denbigh, et område som er 6 000 til 8 000 år gammelt, og som er oppført i det nasjonale registeret over historiske steder. Shaktoolik ble første gang kartlagt i 1842-44 av løytnant Lavrenty Zagoskin i den Keiserlige russiske Marinen, som kalte stedet Tshaktogmyut. Shaktoolik er avledet fra et Unaliq ord, «suktuliq», som betyr «spredte ting».

Rein var næringsgrunnlaget i Shaktoolik-området rundt 1905. Landsbyen lå opprinnelig seks kilometer opp Shaktoolik River, men ble flyttet til munningen av elven i 1933. Dette området var utsatt for alvorlige stormer og vind og landsbyen ble derfor flyttet til sitt nåværende, mer skjermede område i 1967. Det er i dag bare to bebodde boliger på det gamle stedet. Byen ble stiftet i 1969.

Geografi
--------

Shaktoolik ligger på 64°21′20″N 161°11′29″V.

Referanser
----------

1. ↑  "State makes erosion in villages a priority" Arkivert 18. juli 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  «US Gazetteer files: 2010, 2000, and 1990». United States Census Bureau. 12. februar 2011. Besøkt 23. april 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Jens Andreas Hjort Bugge** (født 20. juni 1859 i Mandal, død 8. november 1939) var en norsk handelsmann, politiker, konsul og antikvitetssamler. Han er særlig kjent for å ha oppført stedet Hald i Mandal. Han skrev to bøker.

Privatliv
---------

Bugge ble født i Mandal som sønn av rederen Jørgen Ørbech Bugge (1829–1888) og Guriane Olsen. Han var bror av presten Christian August Bugge, høyesterettsdommer Geirulf Bugge og den offentlige tjenestemannen Erling Bugge. Via dem var han onkel til skrankeadvokaten Heuch Bugge, kunsthistorikeren Anders Ragnar Bugge og kemneren Karl Ludvig Bugge.

I 1906 giftet han seg med redaktørdatteren Dagmar Nathalie Næss.

Karriere
--------

Bugge gikk på skole i Mandal, og arbeidet som handelsmann i samme by fra 1886. Fra 1890 inntil han pensjonerte seg i 1927 var han skipsreder. Han ble også en lokalpolitiker, var styremedlem i Mandals og Oplands Privatbank og tilsynsrådsmedlem for Mandals Sparebank og konsularagent for Frankrike. Han ble dekorert med Chevalier av Légion d'honneur.

Han utga også romaner slik som *Kongen i Mandal* (1910) og *Fortuna* (1913). Han døde i november 1939.

Referanser
----------

1. 1 2  Steenstrup, Bjørn, red. (1948). «Fortegnelse over personer som siste gang er omtalt i utgaven 1938 med angivelse av deres dødsdatum». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 600.
2. 1 2 3  Steenstrup, Bjørn, red. (1930). «Bugge, Jens Andreas Hjorth». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 75.
3. ↑  «Mandal-slekten Bugge». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 3. juli 2013.
4. 1 2  Hoffstad, Einar, red. (1935). «Bugge, (Johan Christian) Heuch». *Merkantilt biografisk leksikon* **(norsk)** (1st utg.). Oslo: Yrkesforlaget. s. 116.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Huset som ble brukt i *Alene hjemme*-filmene.
**Winnetka** er en by i Cook County i det nordøstlige Illinois i USA, ved Lake Michigan ca 26 km nord for det sentrale Chicago. Ved folketellingen i år 2010 bodde 12 187 personer i byen (rangert som *village*). I 2011 ble Winnetkas postnummer 60093 rangert som det fjortende rikeste postnummerområdet i USA.

I 1990 og 1992 ble deler av *Alene hjemme* og *Alene hjemme 2, Forlatt i New York* innspilt på 671 Lincoln Ave. i Chicagoforstaden.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. januar 2015. Besøkt 20. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Winnetka, Illinois – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Innbyggertall 2010 - 2019 – United States Census Bureau

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Daniel Dominic Steen** (født 12. juli 1883 i Kristiania, død 26. august 1958) var en norsk diplomat og ambassadør.

Han var sønn av kjøpmann Daniel Steen (1830–1895) og Thora Marie Schjødt (1849–1924). Etter examen artium 1901 og cand.jur. 1906 ble han attaché ved legasjonen i London i 1910 og legasjonen i Paris 1911, før han tok et år som sekretær i UD 1912. I 1915 var han sekretær ved legasjonen i Washington, så visekonsul og chargé d'affaires ved legasjonen i Havanna 1916–1918. Han giftet seg i 1918 i Havanna med den Paris-fødte konsuldatter Madeleine Catherine Lucchetti (1891–1960). I tiden 1919–1920 var han konsul, legasjonssekretær og chargé d'affaires ved legasjonen i Buenos Aires. Etter ett år som byråsjef i Utenriksdepartementet i 1920, var han tilbake i Washington som legasjonsråd 1921–1925 og ditto i London 1926. Fra 1934 var han generalkonsul i Montréal, konsulatet hevet til legasjon i 1942. Steen var norsk sendemann til Canada fra 1942, etterhvert relokert til Norges ambassade i Ottawa på slutten av 1940-tallet. Han fikk St. Olavs Orden i 1946. Kona fikk også en St. Olavs Orden i 1946 for sitt virke i Canada under krigen, hun ledet den norske avdeling av Røde Kors i landet, og var i 1954 en av bare 45 norske kvinner med St. Olav. Han fikk avskjed fra Ottawa i 1953.

Referanser
----------

1. ↑  Steen, Daniel i Hvem er Hvem 1948.
2. ↑  Dødsdatoen hentet fra gravferdsetaten i Oslo
3. ↑  Mellomnavnet Dominic er nevnt på en annen gravplass
4. ↑  Faren laget ifølge Geir Tandberg Steigan såpe og parfymerier i Nedre Slottsgate 7 som han selv lot selge i Kongens gate 33.
5. ↑  Dødsannonse i St. Olav, katolsk tidsskrift den 30. juli 1960.
6. ↑  *45 norske kvinner har fått St. Olav* i Aftenposten den 14. september 1954.
**Christopher Hanssen Schletter** (født 12. november 1629 i Halmstad som da var i Danmark, død 25. oktober 1688 i Throndhjem) var luthersk biskop av Throndhjem fra 1678 til 1688.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hans far Hans Schletter var borgermester i Halmstad. Moren het Alhed Villumsdatter. 

Etter skolegang i København ble han i 1652 hovmester for den unge Just Høg, som han to år etter fulgte til Herulfsholm. Her ble han rektor i 1658, men var bundet av sine forpliktelser til Just Høg, som han hadde fulgt til Sorø, slik at han først kunne tiltre rektoratet i 1660. I 1661 ble han magister og i 1668 viselektor i Roskilde, hvoretter han i 1672 ble professor i teologi ved Københavns Universitet. I 1675 ble han doktor i teologi.

### Biskop

I 1678 ble han biskop av Throndhjem. Man har uttalt den formodning at han ble biskop fordi universitetsvirksomheten ikke passet for ham, og at han neppe var noen fremragende mann (ifølge D. Thrap i *Dansk biografisk leksikon*, XI[]). 

Man kjenner lite til hans virke som biskop. Han foreslo å pålegge prestene å studere visse bøker som Jesper Rasmussen Brochmands *«Universæ theologiæ systema»* og Martin Chemnitz' *«Harmonia evangelica»*[] I 1685 utarbeidet han på kongelig befaling en beskrivelse om Finnmarken og dette områdets innbyggeres tilstand. 

I 1681 brant hans bispegård. 

Han utgav intet foruten sin doktoravhandling.

Han ble i 1672 gift med Margrethe van Holtoug (født i Malmö 12, mars 1630, død i Throndhjem 23. desember 1686).

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Christopher Schletter i *Dansk biografisk Lexikon* (1887-1905)


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Erik Pontoppidan den eldre** | **Luthersk biskop i Throndhjem**(1678–1688) | Etterfølger:**Peder Krog** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Enwald Søvenbroder** (også **Ewald Sovenbroder**, – død 14. august 1504 i Kiel) var en prelat av holstensk opprinnelse, som i 1488 ble valgt til biskop av Slesvig. 

Etter å ha studert og tatt magistergraden, ble han sekretær i kong Christian Is kanselli og lærer for kongens yngste sønn, hertug Frederik. Han vant også dronning Dorotheas tillit, blant annet lånte han henne penger.

Han ble kannik og senere domprost i Slesvigs kapittel. Da biskop Helwig von der Wisch døde i 1488 ble Søvenbroder, støttet av kong Hans og hertug Frederik, valgt av kapitlet til biskop i Slesvig stift. Valget støtte på vanskeligheter i Rom, da pave Innocens VIII hadde lovet Eggert Durkop fra Hildesheim dette embete. Durkop ble først anerkjent i Slesvig etter at pave Alexander VI i 1492 utsendte en bannbulle mot «hine Fordærvelsens Sønner». Kapitlet måtte nå gi tapt, og Durkop overtok embetet, som ikke ble lett for ham, da hverken kapitlet, kongen eller hertugen støttet ham. Han forlot derfor Slesvig allerede i 1495.

Etter at Søvenbroder hadde oppgitt tanken om å bli biskop, oppholdt han seg mest i Kiel, hvor han hadde et vikariat i St. Nicolai kirke. Han døde den 14. august 1504 og ble begravet i samme kirke.

Referanser
----------

1. 1 2   www.museen-sh.de[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  H. F. Rørdam (1902). «Sovenbroder, Enwald». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 3. desember 2017.
3. 1 2  J. Lindbæk (1917). «Durkop, Eggert, Biskop i Slesvig,». *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave*. runeberg.org. Besøkt 3. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Danmark
Knut VIs segl fra 1190-årene er den tidligst kjente gjengivelse av Danmarks riksvåpen. Den eneste kjente kopi av dette seglet ble funnet i 1879 i det storhertugelige arkivet i Mecklenburg-Schwerin, Tyskland. Kongens krone er lukket; dette avviker fra kronene på etterfølgernes segl.
**Knut VI av Danmark** (født 1163, død 12. november 1202), konge av Danmark fra 1182 til 1202. Knut var sønn av Valdemar den store og Sofia av Minsk.

Allerede som syvåring ble Knut salvet og kronet som sin fars medkonge for å sikre at kongsmakten skulle bli i den samme kongsslekten. Etter at faren døde i 1182 ble den nittenårige Knut formelt konge. I virkeligheten er det biskop Absalon som regjerer på hans vegne.

Knut nektet å avlegge lenseed til den tyske keiser Frederik Barbarossa. I stedet lyktes det i 1185 å beseire hertug Bugislav, den slaviske hersker over Vendland (Pommern), som ble tvunget til å anerkjenne dansk overherredømme. Derfor kalles Knut ikke bare for «danenes konge», men også «venderes konge». Danmarks grense ble da flyttet til elven Elben. Selv om herredømmet over Pommern opphørte i 1225 fortsatte danske konger til og med Frederik IX av Danmark å titulere seg som «venderes konge». 

I 1197 ledet Knut personlig et korstog til Estland. I 1177 giftet han seg med Gertrud, datter av hertug Henrik Løve av Sachsen og Bayern. Ekteskapet var barnløst. Den første landskapsloven, Skånske Lov, ble utstedt under Knut VI.

Knut døde i 1202. Hans personlige innflytelse over kongedømmet har blitt diskutert. Han har ofte blitt sett på som en lojal støttespiller til den sterke biskop Absalons politikk. Livet igjennom sto Knut i skyggen av Absalon og broren Valdemar Seier. Samtidens kilder har beskrevet ham som en sterkt religiøs og ærlig mann.

Se også
-------

* Slaget ved Greifswalder Bodden
* Slaget ved Stellau

Referanser
----------

1. ↑  Henry Petersen: *Et dansk Flag fra Unionstiden i Maria-Kirken i Lübeck*, København: C.A. Reitzel, 1882, s. 26
2. ↑  Dansk biografisk leksikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Valdemar den store** | **Konge av Danmark**(1182–1202) | Etterfølger:**Valdemar II** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
**Karl Mikael Bratbost** (født 1861 på gården Bratbost i Kvikne, død 1. august 1904 i Stockholm) var en norsk operasanger.

Liv og virke
------------

Mikael Bratbost var bondegutt fra Kvikne. Han bestemte seg for å bli soldat, og dro til Kristiania for å ta underoffiserseksamen. I 1882 ble han kommandert til Stockholm for å tjenestegjøre i kongens garde. I en opptreden i kasernen vakte han slik oppmerksomhet med sin vakre tenorstemme, at kong Oscar II tok seg av hans utdannelse og lot ham studere under Ivar Hallström og Arvid Ödmann. I 1886 debuterte han på Stora teatern som Ruodi i *Wilhelm Tell*, og ble engasjert for ett år. Høsten 1887 reiste han for å studere i Paris (under Delle Sedie) og Italia. Etter tilbakekomsten var han 1891–1893 i August Lindbergs operatropp i Göteborg, før han kom til Operaen i Stockholm, hvor han var til sin død. I de siste årene var Bratbost plaget av dårlig helse, slik han måtte oppgi det faste engasjementet ved operaen og nøye seg med å spille gjesteroller.

Bratbost var gift med en svensk dame. Siden han hadde hele sin karriere i Sverige, kom han aldri til å synge i Norge, med unntak av noen gjesteopptredener, for eksempel sammen med Matilda Jungstedt i Kristiania. I sommerferiene oppholdt han seg i hjembygden Kvikne.

I løpet av sin tid ved operaen spilte han en rekke store roller, som *Oberon*, Tonio i *Regimentets datter*, David i *Mestersangerne fra Nürnberg*, Sylvain i *Villars' dragoner*, Turiddu i *Cavalleria rusticana*, Siegmund i *Nibelungenringen*, *Tannhäuser*, Radamès i *Aïda* og klovnen i *Pagliacci*.

Referanser
----------

1. ↑   Musikverkets auktoritetsdatabas, calmview.musikverk.se, utgitt 6. oktober 2017, besøkt 6. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon. Anden utgave*, bind III, s. 883. København: J. H. Schultz, 1915.
* *Nordisk familjebok. Uggleupplagan*, 4. bind, sp. 31–32. Stockholm: Nordisk familjeboks förlag, 1905
* «Mikael Bratbost» i *Urd* nr. 34, 20. august. 1904

Eksterne lenker
---------------

* Norsk musikkhistorisk arkiv[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Putti Plutti Pott og Julenissens skjegg*** er en norsk barnemusikal skrevet og komponert av artisten Per Asplin i 1969. Musikalen forteller eventyret om nissegutten Putti Plutti Pott som reiser til onkel Per, Petter og Caroline med Julenissens trylleskjegg. Han tar med seg alle sammen til Nisseland.

Eventyret ble opprinnelig utgitt i bokform i 1969 under tittelen *Putti Plutti Pott og julenissens skjegg – en barnemusikal* med tekst, noter og illustrasjoner av forfatteren. Samme år kom også en LP-plate og lydkassett der blant andre Per Asplin og de fire barna hans framfører historien og sangene.

TV-versjonen ble sendt på NRK Fjernsynet 23. desember 1970 og var regissert av Rolf Clemens. Den har en lengde på 39 minutter.

Skuespillere
------------

* Per Asplin – Onkel Per
* Stig Asplin – Putti Plutti Pott
* Geir Asplin – Geir
* Anne Pernille Asplin – Anne Pernille
* Caroline Asplin – Caroline
* Espen ? – Petter
* Kari Diesen – Nissemor
* Willie Hoel – Nissefar
* Harald Heide-Steen jr. – nissen Kalle
* Jon Skolmen – nissen Palle
* Ulf Wengård – nisse
* Aase Hoel – nissekone
* Arne Christensen – Spionen
* Barn fra Jorunn Kirkenærs ballettskole og gymnas

Stab
----

* Filmfotograf: Erik Karlsen
* Lyd: Ulf Erik Hansen
* Klipp: Petter Myhren
* Dekor: Ernst O. Sjøgren
* Innstudering og koreografi: Per Asplin
* Studiolys: Arne H. Olsen
* Lyd: Ulf Almås
* Teknisk leder: Odd Jacobsen
* Regi: Rolf Clemens

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV – Putti Plutti Pott» (Rulletekst). Besøkt 6. mai 2020. «Regi: Rolf Clemens»

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Putti Plutti Pott og Julenissens skjegg* på NRK TV Rediger på Wikidata
Et av kollegiets bygg med studentboliger
**New Hall** er et av kollegiene ved University of Cambridge. Det er forbeholdt kvinner, og ble grunnlagt i 1954 på et tidspunkt hvor Cambridge hadde den laveste andel kvinnelige laveregradsstudenter av alle universiteter i Storbritannia, og hvor bare to andre kollegier (Girton og Newnham) var åpne for kvinner.

Historie
--------

Da de siste mannskollegiene ble åpnet også for kvinner på 1970- og 1980-tallet ble det diskutert om New Hall burde fortsette å være et kvinnekollegium. På 1980-tallet ble det foreslått en sammenslåing med St John's College. Men ettersom universitetet fremdeles har en overvekt av menn har man valgt å beholde det som et rent kvinnekollegium.

Alumnæ
------

* Jocelyn Bell Burnell
* Julia King
* Sue Perkins
* Tilda Swinton

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Murray Edwards College, Cambridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kollegier under University of Cambridge |
| --- |
|  | Christ's **·** Churchill **·** Clare **·** Clare Hall **·** Corpus Christi **·** Darwin **·** Downing **·** Emmanuel **·** Fitzwilliam **·** Girton **·** Gonville and Caius **·** Homerton **·** Hughes Hall **·** Jesus **·** King's **·** Lucy Cavendish **·** Magdalene **·** New Hall **·** Newnham **·** Pembroke **·** Peterhouse **·** Queens' **·** Robinson **·** St Catharine's **·** St Edmund's **·** St John's **·** Selwyn **·** Sidney Sussex **·** Trinity **·** Trinity Hall **·** Wolfson | Englands flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gyllebohus** var et dansk slott i nærheten av Simrishamn i Skåne. Den tidligste kjente eieren var Verner Brahe i 1280, stamfar til den danske Braheætten. Hans sønner Niels Brahe og sønnesønner Torkild og Peder Brahe var siden herrer på Gyllebo, hvoretter gården i en periode fungerte som kloster. Etter at dronning Margrethe flyttet klosteret, ble Niels Gylle eier. 

Ruinene stammer fra den 1500-tallsborg som ble bygget av Laurids Lauridsen Knob i årene 1538–1544. Den besto av en firkant omgitt av Gyllebosjøen og en voldgrav. Den var oppført i gråsten med en indre borggård, og var en av de største borgene i Skåne. Den brant flere ganger, senest på 1700-tallet. Etter krigen mellom Danmark og Sverige i 1658–60, kom Gyllebo til å inngå blant de 18 skånske adelsgods som danskene måtte gi fra seg som vederlag for å få Bornholm tilbake. Det nåværende slottet ble bygget i nyklassisistisk stil i årene 1813–1818, og er i dag i privat eie.

Litteratur
----------

* s. 45, Ale, Historisk tidskrift för Skåneland, nr. 1, 1967, Kristianstad

Eksterne lenker
---------------

* Om Gyllebo, Sylve Åkesson
* Nordisk familjebok

Portal: Danmark
**Tuve Galen til Tustrupsø og Næsbyholm** (– død etter 1400) var *gældker* (stattholder) i Skåne fra 1376–83.

Biografi
--------

Han var sønn av Anders Jensen Galen til Næsbyholm, og nevnes første gang i 1345, hvor han er ridder. Da Skåne i 1360 ble dansk, trådte han i Valdemar Atterdags tjeneste, var 1364–65 kongens marsk og ble etter kongens død utnevnt til gældker, som takk for støtte til valget av den mindreårige Olav til konge. Han fikk ved samme anledning en plass i kongens råd. Loyal var Tuve Galen ikke: I konflikten mellom kong Valdemar og flere tyske hanesteder, som var i allianse med den svenske kongen Albrekt av Mecklenburg, støttet Tuve og flere skånske adelsmenn sistnevnte. I Olavs regjeringstid deltok han i hemmelige forhandlinger med den svenske kongen, og ble omsider avsatt fra sin post. I 1382 ble hans borg Tustrupsø (Turestorpsö) inntatt og godset inndratt til kronen, hvoretter det ble overgitt til Lunds domkirke. Galenslektens posisjon var heretter for nedadgående. I 1400 solgte han Næsbyholm i Skåne til erkebiskop Jakob i Lund. Ved Galens død var hans finanser nærmest på sammenbruddets rand.

Familie
-------

Tuve Galen var i 1345 gift med Ingefrid (Pedersdatter?) og hadde en sønn, Peder, og en datter, Ingefrid, som var gift med Jens Axelsen Ulfeldt.

Referanser
----------

1. 1 2  Mollerup (1891). «Galen, Tuve». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 29. januar 2018.
2. ↑  Mats Amnell (14. juni 2009). «Riddaren satsade på fel häst». *Sydsvenskan*.
3. ↑  Peter Carelli (2007). «Byar och borgar». *Det medeltida Skåne. En arkeologisk guidebok*. Lund: Historiska Media. s. 86.
4. ↑  Uffe Geer Madsen (1989). «Det danske rigsråds adelige medlemmer 1375-1412». *Historisk Tidsskrift*. 15: 13.

Portal: Danmark
**Sigurd Daniel Isaachsen Willoch** (født 16. mai 1903 i Kristiania, død 20. mars 1991 i Oslo) var en norsk kunsthistoriker, best kjent som Nasjonalgalleriets direktør 1946-73. 

Han tok magistergrad i kunsthistorie i 1925, med en avhandling om bestefaren Olaf Isaachsen. Avhandlingen ble utgitt året etter. Han tok i 1932 doktorgrad på en avhandling om Thomas Fearnley. Han var kritiker i Aftenposten 1935-42, i Morgenbladet 1945-46, skrev for *Kunst og kultur* 1926-27 og 1937-38, og var konservator ved Akershus slott 1937-46. 

I tillegg til bøker om Isaachen, August Cappelen, Fearnley, Hugo Lous Mohr og Edvard Munch skrev han bøker til Oslo Kunstforenings 100-årsjubileum i 1936 og Nasjonalgalleriets jubileum i 1937 og var medarbeider i Norsk biografisk leksikon 1929-1949. Som leder av nasjonalgalleriet hadde han ansvar for flere norske og internasjonale utstillinger, i tillegg til utstillinger av norsk kunst i utlandet. 

Han var medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi fra 1939. En byste av ham, utført av Erling Saatvedt i 1973, eies av Nasjonalgalleriet.

Willochs privatarkiv befinner seg i Nasjonalmuseets arkiv, og er tilgjengelig via arkivportalen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Norsk biografisk leksikon, oppført som Sigurd Isaachsen Willoch, Norsk biografisk leksikon ID Sigurd\_Willoch, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6c25prz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Begravde i Oslo, besøkt 5. desember 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sigurd Willoch i Norsk biografisk leksikon
* Sigurd Willochs arkiv Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Bent Byg** (– død 1391) var en dansk adelsmann som var kong Olav IVs *hofmester* og riksråd.

Biografi
--------

Han hørte til adelsslekten Grubbe og var en sønn av Jens Mogensen til Gunderslevsholm (d. 1345). I 1369 var han råd, samtidig med at hans eldre bror, biskop Mogens, var kong Valdemars ofte benyttede rådgiver. Under Margrethe I fikk han en sentral rolle som hennes nærmeste leder. I 1385 var han kammermester, og i 1387 hofmester.

### Ekteskap

Han inngikk et økonomisk fordelaktig ekteskap med Elene Nielsdatter, en datter av Niels Eriksen (Saltensee av Linde), og ble derved svoger til og arving etter Erik Nielsen til Hørningsholm (Hørsholm). Hans økonomiske kår var dårlige og han kom i sine senere år i et innviklet gjeldsforhold til Margrethe I, til hvem han kort tid før sin død måtte avstå hustruens hovedgård Hørningsholm. Til tross for gjelden, synes han å ha vært en tro tilhenger av Margrethe.

Byg døde barnløs mellom mars og desember i 1391 og ble begravet i Sorø klosterkirke. Enken sluttet seg til Skt. Clara kloster i Roskilde hvor hun stadig levde i 1420.

Referanser
----------

1. ↑  Uffe Geer Madsen (1989). «Det danske rigsråds adelige medlemmer 1375-1412». *Historisk Tidsskrift*. 15: 10–11.
2. 1 2  Thiset (1889). «Byg, Bent». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 29. januar 2018.

Portal: Danmark
Knud Juel ligger begravet sammen med faren og moren i Holmens kirkes store gravkapell. Knuds sarkofag ses lengst til høyre ved siden av sin mors.
**Knud Juel** (født 30. september 1665, død 10. januar 1709) var amtmann over Kjøbenhavns Amt, etatsråd samt godseier på Valdemars slott.

Han var sønn av admiral og sjøhelt Niels Juel og Margrethe Knudsdatter Ulfeldt til Totterupholm, og døpt den 1. november 1665. Han ble kammerjunker hos Charlotte Amalie, siden amtmann over Københavns amt og etatsråd. Etter farens død i 1697 overtok han Valdemar slott på Tåsinge. Embedet tvang ham til å bo i hovedstaden, men han omfattet godset på Fyn med stor interesse, blant annet ved å forøke det med kjøp. Han sikret godset for etterslekten ved i sitt testamente å opprette det til et stamhus. 

Knud Juel giftet seg 18. februar 1695 med Christine Elisabeth von Knuth. Med henne fikk han 10 barn. Han døde 26. februar 1738 i København, og ble begravet i Holmens kirkes kapell. Enken giftet seg siden med oberst Alexander Frederik von Møsting, hvilket skapte uro i Juelfamilien i forbindelse med barnas arv.

Referanser
----------

1. ↑  *Juel, Knud*, Dansk biografisk Lexikon
2. ↑  *Knud Juel, til Valdemars Slot*, finnholbek.dk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |

Portal: Danmark
**Peder Jensen Galen** (død 16. april 1355) var erkebiskop i Lund i årene 1334–1355.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Peder Jensen Galen var sønn av Jens Nielsen Galen til Næsbyholm (Näsbyholm) i Skåne og Christina. Hans farbror var senere gældker eller stattholder i Danmark, Tuve Galen.

### Prest, erkebiskop

Peder Jensen ble kannik i Lund og i 1329 eller noe senere valgt dekan i domkapitlet. 

Etter erkebiskop Karl Eriksen Galens død i 1334, ble valget av etterfølger overlatt til et femmannsutvalg, fem såkalte kompromissarier, hvorav Peder Jensen var den ene. Han ble så valgt til ny erkebiskop, et valg som han først fikk bekreftet hos paven i Avignon to år senere (27. februar 1336). Årsaken til at det trakk ut med bekreftelsen vites ikke, men det er ikke kjent noe som tyder på at det var strid om selve personvalget.[] Sommeren 1336 var han tilbake i Lund.

Han var delaktig ved møtet i Varberg i 1343, hvor han meklet den fred frem som inntil videre sikret kong Magnus Eriksson herredømme over Skåne. Peder Jensen Galen kom derfor i den eiendommelige dobbeltstilling at han var Danmarks erkebiskop og biskop over et stift som lå under en fremmed konge. På samme tid ble det erklært fred mellom Danmark og Sverige. Erkebiskop Peder ble gjort til voldgiftsmann for utestående stridsspørsmål. Det ble også bestemt at han skulle ta Københavns slott og by med Amager og et par omliggende herreder i besittelse, inntil det ble avgjort hvilken av de to kongene disse skulle tilhøre.

I 1345 avholdt erkebiskopen an provinsialsynode i Helsingborg. Der ble det blant annet bestemt strenge straffer for vold og overgrep mot kirkens personer og eiendommer.

I sine siste år var han vitne til svartedaudens herjinger. Han døde den 16. april 1355, og ble begravet i Lund domkirke.

Han ble etterfulgt i embetet som erkebiskop av Jacob Nielsen Kyrning.

Referanser
----------

1. ↑   biografiskleksikon.lex.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Danmark Rikes Brev 1361-1363». leinys.se. Besøkt 6. februar 2018.
3. 1 2  C. Weeke (1891). «Galen, Peder». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 6. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
Det kulturhistoriske bokverket *Dagligt Liv i Norden i det sekstende Aarhundrede* ble skrevet av den danske historikeren og forfatteren Troels Frederik Troels-Lund (1840–1921).
***Dagligt Liv i Norden i det sekstende Aarhundrede*** er et dansk bokverk som kom ut i 14 deler første gang i perioden fra 1879 til 1901. Det beskriver på en fargerik måte de fleste forholdene ved hverdagslivet under den nordiske renessansen. Opphavsmannen var historikeren Troels Frederik Troels-Lund (1840–1921). Forfatterens hensikt var opprinnelig at innholdet skulle være del av et verk med tittelen *Danmarks og Norges Historie i Slutningen af det sekstende Aarhundrede*. Å beskrive dagliglivet var et nytt fenomen i historieforskningen, som tradisjonelt bare hadde vært opptatt av statlige institusjoner. At Troels-Lund ble kritisert for manglende nøyaktighet med visse detaljer overskygger ikke hans banebrytende innsats på det kulturhistoriske området. De fleste faktuelle feil ble dessuten rettet i den andre utgaven. Førsteutgavene av verket ble raskt utsolgt, og de seinere folkeutgavene kom i fire utgaver, hvert i et opplag på 10 000.

Innhold
-------

*Dagligt Liv i Norden i det sekstende Aarhundrede* utkom først som 14 bøker. De ble i seinere utgaver slått sammen til sju.

1. *Om Kulturhistorie. – Land og Folk*
2. *Bønder- og Købstadboliger*
3. *Boliger: Herregaarde og Slotte*
4. *Klædedragt*
5. *Fødemidler*
6. *Hverdag og Fest*
7. *Aarlige Feste*
8. *Fødsel og Daab*
9. *Trolovelse*
10. *Forberedelse til Bryllup*
11. *Bryllup*
12. *Ægteskab og Sædelighed*
13. *Livsbelysning*
14. *Livsafslutning*

Se også
-------

* *Historia de gentibus septentrionalibus*, Olaus Magnus' verk om «De nordiske folks historie» utgitt 1555

Eksterne lenker
---------------

* Projekt Runebergs digitale faksimileutgave av *Dagligt Liv i Norden i det sekstende Aarhundrede* (fjerde utgave fra 1914-1915)
**Kristian Oskar Hoddø** (født 4. september 1916 i Namsos, henrettet 17. november 1943 i Trondheim) var en norsk rørlegger, sangdikter og motstandsmann. 

Hoddø er særlig kjent for teksten til det som ble valsen «Nidelven stille og vakker du er» som han enten skrev på Kjesäter flyktningemottak i Sverige, eller, i følge en annen tradering, på Gamle Bybro i Trondheim en natt i slutten av april 1940. 

Etter krigen ble denne sangen en verdensslager, og den ble utgitt i både USA og flere europeiske land.

Liv og virke
------------

Hoddø hadde ingen formell musikkutdannelse og arbeidet som rørleggersvenn i Trondheim ved krigens begynnelse. 

Sammen med sin bror Harald ble han raskt engasjert i motstandsbevegelsen og deltok i illegalt arbeid både i Trondheim og Leksvik. Han giftet seg i 1941 med Inger Langaas (senere gift Stedenfeldt) fra Strinda.

Han måtte flykte over grensen til Sverige, men dro senere tilbake til Norge og fortsatte motstandsarbeidet. 

Den 1. april 1943 ble han arrestert og satt ført i Trondheim kretsfengsel avd. C (Kongens gate 85, og så på Vollan), men ble løslatt samme dag. 

Høsten 1943 ble han derimot angitt av en norsk infiltratør og han ble 2. november 1943 arrestert og ført til Falstad og stilt for tysk domstol. Anklagen lød på illegal virksomhet, deriblant distribusjon av illegale aviser og eksport av flyktninger. Dagen etter arrestasjonen ble han dømt til døden ved skyting. Han ble overført til Vollan i Ytondheim, og dommen ble fullbyrdet på Kristiansten festning den 17. november 1943 da Hoddø sammen med åtte andre motstandsmenn ble henrettet for deretter å bli lagt i en massegrav. 

Etter krigen ble gravstedet flyttet til gravfeltet rundt Nidaros domkirke.

I ettertid ble det reist et minnesmerke over Oskar Hoddø i Vikaparken i Namsos. Asbjørn Øksendal har også skrevet en lengre historie om mannen og hans innsats i motstandskampen mot nazismen under andre verdenskrig.

Se også
-------

* Liste over norske motstandsfolk henrettet på Kristiansten festning

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nøkleby, Berit (1939-) (1996). *Skutt blir den-: tysk bruk av dødsstraff i Norge 1940-1945*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205221731.

Litteratur
----------

* Øksendal, Asbjørn: *Lurøy-affæren – Operasjon Oleander : Gestapo i Trondheim og Leksvik-affæren 1942-44*, 1969. ISBN 9788270050239

Eksterne lenker
---------------

* Minnestein[*død lenke*]
* Namsos folkebibliotek Arkivert 2. desember 2016 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Johan Clausen Urne til Valsø** (født 1543, død 2 august 1620) var en dansk adelsmann og lensherre.

Han var sønn av riksråd Claus Lagesen Urne til Belteberga (d. 1561) og hustru Margrethe Jacobsdatter Trolle (d. 1551). I 1568 ble han forlent med Rørum i Froste Herred i Skåne. I årene 1570–73 var han hoffsinde, fra 1573–76 jurisdiksjonsfog på Bornholm. I 1576 ledsaget han kong Frederik II på en reise til Mecklenburg. 1578–89 var han lenherre på Lykaa i Skåne, i 1589-97 i Søndmøre Len i Norge. I 1590 ledsaget han enkedronning Sophie på en reise til Braunschweig, mens han fra 1597–1602 var lensherre på Bratsberg og Gimsø Kloster ved Skien i Norge. 

Fra Claus Urne nedstammer slekten Urnes nye linje.

Referanser
----------

1. 1 2  Thiset, Hiort-Lorenzen, Bobé, Teisen (1904). «Urne». *Danmarks Adels Aarbog*: s. 470–71. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  P. B. Grandjean (1928). «Urne». *Salmonsens konversationsleksikon*. Besøkt 16. mars 2018.

Portal: Danmark
***Veslefrikk med fela*** er et folkeeventyr utgitt av Peter Christen Asbjørnsen. Han fikk eventyret fortalt av den femten år gamle Engebret Hougen i Sel i 1842. Jørgen Moe hørte det samme eventyret fortalt av Olav fra Evje (født i Åseral) under sin folkloristiske samlerferd gjennom Setesdal i 1847.

Asbjørnsen skriver i sin kommentar til typen:

> Hovedfortællingen fra Sell i Gudbrandsdalen, optegnet 1842 af Udg. er med Udeladelser af en Del Anstødeligt smeltet sammen med tvende andre *narrationes lubricae*, hvoraf den ene er optegnet af Moe, den anden af I. Aasen. En tilsvarende Variant haves ogsaa fra Hedemarken.
> 
> 
> Asbjørnsen 1871, s. 246.
> 
> 

*Veslefrikk* er et internasjonalt kjent eventyr (AT 592). Det finnes 15 varianter i Norge, men typen er også belagt i finsk, svensk, samisk, dansk, irsk, fransk, tysk, flamsk, tsjekkisk, slovensk, serbokroatisk, katalansk, spansk, russisk og ukrainsk, ved siden av å ha blitt spredd til Amerika gjennom spanske og franske emigranter.

Handling
--------

Etter at Veslefrikk har tjent i tre år for tre skilling, begir han seg i vei fra lensmannsgården. Han møter en fattig trollkar, som for hver gang gjør seg større og mer fillete i klærne, og tigger penger av ham inntil Veslefrikk selv ikke har flere penger igjen. For sin godhet mottar han da tre ønsker.

* 1. ønske: En fele som er slik at alt som har liv må danse etter den.
* 2. ønske: En børse som er slik at den treffer alt han sikter på om det er aldri så langt borte, jf. friskytter.
* 3. ønske: At ingen kan nekte ham det første han ber om.

For sine trolldomskunster blir Veslefrikk satt i arresten, men da han skal henges ber han om å få oppfylt et siste ønske. Ettersom ingen kan nekte ham det, ber han om å få spille en slått. Dermed frir han seg fra eksekusjonen, ettersom de dansende var ute av stand til å ta fra ham fela og gripe ham. De måtte alle danse enten de ville det eller ikke.

Publiseringer
-------------

Scene fra Ny Norsk Balletts *Veslefrikk* fra 1950  Foto: Oslo Museum 
* Asbjørnsen utga først «Veslefrik med Felen» som nr. 6 i *Juletræet for 1866*, og dernest som nr. 97 i den såkalte enesamlingen, *Norske Folke-Eventyr. Ny Samling* (1871).
* Eventyret er også blitt filmatisert av Ivo Caprino, i hans dukkefilm av samme tittel, *Veslefrikk med fela*, hvor Peter Christen Asbjørnsen i en skapt rammefortelling opptrer som eventyrsamler.

Litteratur
----------

* P. Chr. Asbjørnsen: *Norske Folke-Eventyr. Ny Samling*. Chistiania 1871.

Referanser
----------

1. ↑  Teksten er feiltrykt som nr. 94, men er korrekt anvist i innholdsfortegnelsen og i kommentarene bakerst.

Eksterne lenker
---------------

* Runeberg tekstgjengivelse
* Dramatisert av Oslo Familieteater Arkivert 14. desember 2009 hos Wayback Machine.
**Penthouse Playboys** er en norsk musikkgruppe som ble startet i Oslo i 1989, og er et av få band i Norge som benytter sminke og pseudonymer. Musikalsk sett spiller Penthouse Playboys mest easy listening.

Bakgrunn
--------

Bandet ble startet av vokalist Kjetil Rolness (kunstnernavn Jens Pikenes) og gitarist og musikalsk leder Jørn Chr. Mortensen (kunstnernavn Johnny Lotion). Den gang het de Bjørnstjerne Humperdinck & Basunenglene, navnet Penthouse Playboys ble brukt første gang i 1991. Bandet har hatt stor gjennomtrekk i årenes løp, men foruten de to nevnte består bandet av Ron Maiden på bass, Odd Stewart på keyboard, og Howard Juice på trommer. Deres første plate var promosinglen *Do You Think I'm Sexy/Smoke on the Water* i 1995, samme år som den første av deres julekonserter på Rockefeller ble arrangert. Året etter kom deres første single i salg, en versjon av Seigmen-låten «Metropolis». Samme år kom også debutalbumet *Sånn skal det gjøres*, I tillegg til promosingler har bandet utgitt singlen «Fuck the World» i 2003 og låten «Åse Kleveland», som ble lagt ut gratis på nettet.

En kortfilm til deres coverversjon av DumDum Boys-låten «En vill en» ble regissert av Aune Sand og vist på norske kinoer i 1996. I 2008 kom oppfølgeren til *Sånn skal det gjøres*, *Elske i sneen*. Bandet var også med i Melodi Grand Prix 1997 med låten «Om du elsket meg» som endte på en fjerdeplass.

Medlemmer
---------

* Jens Pikenes – vokalist
* Johnny Lotion – gitarist
* Justin Case – keyboard
* Jimmy Fever – trommer
* Ron Maiden – bassist

Tidligere medlemmer
-------------------

* Lars Vegas – keyboard
* Larry Lookalike – bassist
* Harry Manke – trommer
* Leif O'Brian – trommer

Diskografi
----------

* «Metropolis» (1996, single)
* *Sånn skal det gjøres* (1996)
* *Elske i sneen* (2008)

Referanser
----------

1. ↑  Rockheim. «Penthouse Playboys « Norsk pop- og rockleksikon (2013) « Rockipedia». *Rockipedia* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 6. januar 2019. Besøkt 6. januar 2019.
2. ↑  Anders Grønneberg (16. september 2014). «Kvinneinvasjon i Penthouse Playboys». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2019.
3. ↑  «Sviskekomplott – Kjetil Rolness intervjuet av Niels Chr. Geelmuyden – Kjetil Rolness – Jens Pikenes». *www.rolness.no*. Besøkt 6. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Penthouse Playboys på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Penthouse Playboys på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Penthouse Playboys på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Texaco Cup** var en britisk, irsk cupturnering som ble arrangert i årene 1971 til 1975 der de lagene som deltok i turneringen ikke var kvalifisert for spill i europeiske turneringer. I 1973 trak de irske lagene seg fra turneringen for å danne sin egen turnering. I 1975 trakk Texaco seg som sponsor for turneringen, og fra 1976 het turneringen Anglo-Scottish Cup. Finalen ble avgjort over to kamper, med unntak av 1974 der det bare ble spilt en kamp.

Resultat fra finalene i Texaco Cup
----------------------------------

| ÅR | VINNER | RESULTAT | FINALIST |
| --- | --- | --- | --- |
| **1971** | **Wolverhampton Wanderers** | **3-2** | **Hearts** |
|
| **1972** | **Derby County** | **2-1** | **Airdrieonians** |
|
| **1973** | **Ipswich Town** | **4-2** | **Norwich City** |
|
| **1974** | **Newcastle United** | **2-1** | **Burnley** |
|
| **1975** | **Newcastle United** | **3-1** | **Southampton** |

Resultater fra den irske turneringen

| ÅR | VINNER | RESULTAT | FINALIST |
| --- | --- | --- | --- |
| **1974** | **Portadown** | **5-3** | **Bohemian** |
|
| **1975** | **Waterford United** | **1-0** | **Linfield** |

1. ↑  *www.scottish-football-historical-archive.co.uk*. Besøkt 12. desember 2023.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  «Anglo-Scottish Cup & Texaco Cup». *www.rsssf.org*. Besøkt 12. desember 2023.
Kibbutz Ziqim i 1956.
**Zikim** eller **Ziqim** (hebraisk: זִיקִים) er en kibbutz i det sørlige Israel. Det ligger tett ved Gazastripen og ikke langt fra kysten, og er det av Hof Ashkelon Regional Council i Negev i Sørdistriktet.

Historie
--------

Kibbutzen ble etablert i 1949 på land som hadde tilhørt den fraflyttede palestinske landsbyen Hiribya, av en gruppe unge rumenske jøder som hadde tilhørt Hashomer Hatzair før de ankom Palestinamandatet i 1947.

Gammelt hus på en høyde ved kibbutzen.
Det var lite med jødisk bosetning i Negevørkenen den gang, slik at enhver nytt sted med bosetting ble betraktet som et lysgnist (*zik*) i ødemarken. Den senere historiker Michael Har-Segor, kom på navnet mens han satt fengslet i Romania for sin aktivitet i Hashomer Hatzair. Han sier at han oversatte et sitat fra Aleksandr Pusjkin til hebraisk: «Fra gnister skal det oppstå flamme».

Zikim tiltrakk seg medlemmer av Hashomer Hatzair hele verden, og etterhvert også fra Sør-Amerika. Den britiske (ikke-jødiske) skuespilleren Bob Hoskins arbeidet som frivillig i Zikim i 1967.

I 2006 traff en Qassam-rakett avfyrt fra nordlige Gaza en madrassfabrikk i Zikim. Islamic Jihad hevdet å ha stått bak rakettangrepet.

Den 11. aeptember 2007 traff en rakett avfyrt fra Bait Lahiya en treningsbase for Israels forsvar i Zikim kalt Bahad 4; 50 soldater ble såret. Deretter ble det bygget flere og sterkere sikringssteder i betong rundt om i kibbutsen og ved busskoldeplasser. Nesten alle hus fikk bunkerslignende rom. 

I juli 2014 forsøkte fem væpnede palestinere å komme inn i Israel via stranden ved kibbutz Zikim. De ble drept av israelske soldater som åpnet ild.

Under Hamas' angrep på Israel i oktober 2023 ble Zikim åsted for heftige kamper.

Økonomi
-------

Viktigste jordbruksprodukter er mango og avokado. Zikim har også en av Israels størrste melkegårder. Det viktigste industrproduktet er polyuretan, produsert i kibbutzfabrikken *Polyrit*.

Kjente personer
---------------

* Bob Hoskins
* Peretz Kidron
* Hagai Zamir

Referanser
----------

1. ↑  Khalidi, Walid (1992). *All That Remains: The Palestinian Villages Occupied and Depopulated by Israel in 1948*. Washington D.C.: Institute for Palestine Studies. s. 102. ISBN 0-88728-224-5.
2. ↑  Past Perfect Arkivert 19. desember 2009 hos Wayback Machine. Haaretz; lest 20. mai 2018.
3. ↑  Yaakov, Yifa (1. mai 2014). «Bob Hoskins, kibbutz volunteer». *The Times of Israel*. Associated Press.
4. ↑  Katz, Yaakov (6. april 2006). «Kassam hits factory in Kibbutz Zikim». *The Jerusalem Post*.
5. ↑  terrorism-info.org.il: Mal:Webarchiv
6. ↑  Lappin, Yaakov (8. juli 2014). «WATCH: IDF kills 5 Hamas terrorists attempting to infiltrate from the sea». *The Jerusalem Post*.
7. ↑  «Contact». *Polyron*. Polyrit. Arkivert fra originalen 19. april 2019. Besøkt 18. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zikim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell nettside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |