recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
> Og paa Bunden af det hele en sugende slugende Trakt: - Brændevinsglasset, Drammen! ... den lille Sup med de mange Navne, hvortil hans Far havde været forfalden og kanske hans Far før ham.  
> Det var det lille Glas, der havde taget deres Forstand, Moral, Velstand, Liv
> 
> 
> fra romanen
> 
> 

***En malstrøm*** er en roman av den norske forfatteren Jonas Lie, utgitt i 1884.

Romanen foregår i et bygdekapitalistisk finansmiljø, rundt hovedpersonen *Mads Foss* som er brukseier på *Fossegård*, og hans kamp mot alkoholisme og påfølgende konkurs. Hans tre barn blir på ulikt vis påvirket av farens skjebne: datteren *Marianne* giftet seg ulykkelig i et forsøk på å berge faren, sønnen *Johnny* går under på samme vis som faren, mens *Henrik* måtte bryte med faren for å berge seg selv.

Romanen er skrevet i et springende, impresjonistisk form «saa at sige al fresco paa væggen, som det steg frem for mit syn», som Lie skrev i et brev til Erik Skram, Amalie Skrams ektemann. Lie understreket ved flere anledninger at det ikke var finansspekulasjonene eller konkursen (forhold som Lie kjente godt av personlig erfaring, og som han har tematisert i flere romaner, blant annet i *Faste Forland*) som var romanens tema, men alkoholismen: «Den gamle brændevins- og toddyslendrian». Lie tenkte også å kalle romanen *Drukkenskabens Børn*.

Referanser
----------

1. ↑  Levander, Hans (1997). *Hvem er hvem i litteraturen: litterære skikkelser fra A til Å*. [Oslo]: Kunnskapsforl. ISBN 8257306703.
Høyrive av tre
**Rive** eller **rake** (særlig på bymål og engelsk) er et jordbruks- og hageredskap som blir brukt til å rake nyslått eller tørt høy eller gress med. Redskapet er t-formet og består et langt skaft til å holde i, og et tverrstykke plassert på enden. Tverrstykket er utstyrt med en rekke av tenner, pigger eller tinder. 

Eldre river var laget helt i tre, gjerne 1,80 til 2 meter lange og med et lett buet tverrstykke på opptil 75 cm. På tverrstykket var det hull med jevne mellomrom og der var stukket tynne trepinner i disse,slik at de sto vinkelrett i forhold til skaftet. Pinnene var enkle å skifte ut når de knakk, og de kunne spikkes til på stedet. Videreutvikling har gitt flere varianter. I Asia ble rivene stort sett laget av bambus, som var lett tilgjengelig.

De fleste blir i dag laget i plast og tre. River med tenner av jern brukes til ugressrydding og grus/sandraking.

Rake er varianten med lange myke tenner eller klør som før ble laget av ståltråd, men nå lages i plast: *Løvrake*.

I større utgave hadde en hesterive på to hjul, som fikk sin traktordrevne etterfølger som også kunne brukes som harv. Denne må ikke forveksles med høysvansen som virket tilsvarende en høygaffel.

En rive ble vanligvis «parkert» ved at en stakk enden av skaftet i bakken slik at den sto rett opp og ned. Ble den lagt på bakken, var det fare for at tennene pekte opp og forårsaket skade på folk som tråkket på feil sted. Det var ikke bare på tegnefilm og i tegneserier at skaftet slo opp. Som stunt var det så risikabelt at det knapt har forekommet på film.

Se også
-------

* Høygaffel
* Ildrake
* Løvrake
* Sleperive

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hand rakes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Hageredskaper |
| --- |
| Hånd verktøy | 
* Averruncator
* Øks
* Lauvkniv
* Broadfork
* Daisy grubber
* Priklepinne
* Greip
* Grafter
* Grass shears
* Grass Stitcher
* Grev
* Homi
* Hori hori
* Kirpi
* Greinsaks
* Machete
* Mattock
* Hakke
* Høygaffel
* Post hole digger
* Potting bench
* Rosesaks
* Rive
* Såld
* Ljå
* Shovel
* Sigd
* Spade
	+ Loy
* Trowel
* Vandkande
* Weeder
* Trillebår
* Navar

 |
| Manual or powered | 
* Grubber
* Dethatcher
* Earth auger
* Edger
* Hekksaks
* Lawn aerator
* Gressklipper
* Lawn sweeper
* Plog

 |
| Elektroniskeverktøy | 
* Ryddesag
* Motorsag
* Hageslange
* Vannspreder
* Løvblåser
* Gresstrimmer

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Anvendelse av jerngallusblekk. Billedserien til høyre er tatt ettersom blekket tørknet.
**Jerngallusblekk** er et purpursvart blekk fra middelalderen. Det har lav pH og er derfor korrosivt, men har fordelen at når det tørker holder blekket seg permanent på papiret. Det klumper seg lite mens man skriver, er vannbestandig og var billig og lett å framstille.

Jerngallusblekk ble tilvirket av jernsalt og noe garvestoffer. Jernsaltet som oftest ble benyttet var jernsulfat. Balansen mellom disse gjør at blekket kan ha korrosive egenskaper på papiret i løpet av en periode på over 100 år. Tilskudd av akaciagummi er bra for å få til en blanding av faste partikler og væske. Metoder for å konservere blekket er utviklet, men ufullkomne.

Litteratur
----------

* Paul Martell: *Einige Beiträge zur Geschichte der Tinte.* Zeitschrift für angewandte Chemie 26(27), S. 197–199 (1913), ISSN 0932-2132

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Morten Krogh** (født 19. mars 1988 i Silkeborg) er en dansk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Superligaen. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå og klubbturneringer i regi av UEFA.

Krogh dømte flere kamper både i 2. divisjon og 1. divisjon før han fikk sin debut som hoveddommer i Superligaen den 29. juli 2016, hvor han dømte kampen mellom Viborg FF og Esbjerg fB (2–1).

Hans første europacupkamp kom den 11. juli 2019 da han dømte første kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2019/20 mellom FC Dinamo Tbilisi og UE Engordany (6–0). Han har i tillegg dømt kvalifiseringskamper til både UEFA Champions League og UEFA Europa Conference League og gruppespill i sistnevnte turnering.

Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til aldersbestemte europamesterskap. Han var også dommer under U19-EM i fotball for menn 2022, hvor han dømte tre kamper inkludert semifinale. Krogh ble utnevnt til FIFA-dommer i 2019 og debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 2. juni 2022, da han dømte nasjonsligakampen mellom Georgia og Gibraltar (4–0).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – 2022 Refereeing International Lists, Denmark (PDF. Besøkt 19. november 2022)
2. ↑  Superstats.dk – Dommere, Morten Krogh (Besøkt 19. november 2022)
3. ↑  Worldfootball.net – Morten Krogh, Matches as referee (Besøkt 19. november 2022)
4. ↑  Soccerway.com – Morten Krogh, National Team (Besøkt 19. november 2022)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morten Krogh – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Morten Krogh – WorldFootball.net (dommer) Rediger på Wikidata
**David Ashworth** (født 2. juni 1868, død 23. mars 1947) var en irsk fotballtrener som er mest kjent for å ha trent Liverpool FC og Oldham Athletic FC.

Han startet som trener for Oldham i 1906 der hadde han åtte suksessrike år før han gikk til Stockport County FC i 1914. Han var trener for dem under første verdenskrig.

I 1920 tok han over som manager i Liverpool FC, der han ledet klubben til en fjerdeplass i serien, åtte poeng bak mesterne Burnley FC den første sesongen. Den andre sesongen hans vant de den øverste divisjonen for første gang på 16 år. Sesongen 1922/23 toppet han tabellen med Liverpool, men gikk til nedrykningstruede Oldham i februar, Liverpool vant bare en av de syv siste kampene da, men de vant likevel serien med seks poeng. Oldham rykket ned, han var der bare et år før han tok over Manchester City FC, men han dro derfra i 1925 når de kjempet om å ikke rykke ned. Han prøvde seg som manager i Walsall FC mellom 1926 og 1927.

Han døde i 1947 i en alder av 79 år.

Meritter
--------

Liverpool FC
* 1921-22 Ligaen i England

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Ashworth – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Ashworth – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata
* (en) lfchistory.net om Ashworth

  


| * v
* d
* r
Managere for Liverpool FC |
| --- |
| 
* Barclay og McKenna (1892–96)
* Watson (1896–1915)
* Ashworth (1919–23)
* McQueen (1923–28)
* Patterson (1928–36)
* Kay (1936–51)
* Welsh (1951–56)
* Taylor (1956–59)
* Shankly (1959–74)
* Paisley (1974–83)
* Fagan (1983–85)
* Dalglish (1985–91)
* *Moranc (1991)*
* Souness (1991)
* *Morana (1992)*
* Souness (1992–94)
* Evans (1994–98)
* Evans og Houllier (1998)
* Houllier (1998–2001)
* *Thompsona (2001–02)*
* Houllier (2002–04)
* Benítez (2004–10)
* Hodgson (2010–11)
* Dalglish (2011–12)
* Rodgers (2012–15)
* Klopp (2015– )

 |
| *(c) = midlertidig manager; (a) = stedfortredende manager* |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
*Må ikke forveksles med en Torleif eller Torloff Breiskjegg som ble drept på vei til Nidaros i 1352 og senere forsøkt helgenforklart som «Sankt Torleiv».*

**Torleiv Breiskjegg** (død 1191) var en norsk småhøvding fra Viken som påsto at han var en sønn av kong Øystein Haraldsson og reiste en opprørshær mot kong Sverre Sigurdsson i 1190. Opprørerne fikk navn etter ham, *breiskjeggar*.

På 1190-tallet var det en åpen konflikt mellom den katolske kirke, representert ved erkebiskop Eirik, og kong Sverre. Erkebiskopen fikk pavens tillatelse til å lyse kongen i bann. Samtidig var det to opprørsbander som reiste seg mot ham. Den første gruppen var breiskjeggar og året etter med *øyskjeggar* med Hallkjell Jonsson som leder.

Det «bevis» som Torleiv førte for at han virkelig var sønn av kong Øystein var et såkalt gudsbevis i form av et arr han hadde på ryggen som så ut som et kors. Torleiv hadde ifølge *Sverres saga* tidligere vært munk, og det var noe han spilte på. Da de kom fram i Viken oppførte opprørerne seg som folk og kjøpte den maten de trengte istedenfor å stjele den. Han lot også gi inntrykk av at han ført et så rent liv som om han fortsatt var munk, og at han var så klok at ingenting kom uventet på ham, og at han var så veltalende at ingen kunne være harm på ham. Men når de ikke lenger hadde penger igjen begynte de å stjele det de trengte.

Torleiv Breiskjeggs opprør ble av kort varighet. De subbet rundt på Østlandet om vinteren og om sommeren ble de angrepet av bøndene i Østfold. Sagaskribenten moret seg over at Torleiv ikke visste om bøndene før de var der eller at han kunne tale slik at han var tryggere på livet sitt. Han ble drept og de fleste av mennene også, unntatt de som flyktet til skogs.

Etter hans død ble det igjen forsøkt å spille på hans helliggjøring, men Sverres raske propaganda greie umiddelbart å rive grunnen vekk under disse ryktene. Skalden Blakk diktet en hånlig arvedråpa over Breiskjegg. Stevet gikk slik: 

*Mens Breiskjegg levde*
*lite godt han fór med,*
*men større svik. Fredens*
*fiende nå er fellet.*

Litteratur
----------

* Jónsson, Karl, *Sverres saga*, oversatt av Anne Holtsmark, Aschehoug 1961.

Eksterne lenker
---------------

* Sverres saga på Internett

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Mary Braa Hegge** (født 20. januar 1908 på Byneset, død 2. desember 2001 i Inderøy) var en norsk lærer og barnebokforfatter.

Hun var utdannet ved Levanger lærerskole i 1930, og arbeidet i skolen fra 1931 til 1964, først et år ved Garten skole i Ørland, deretter ved Vinge skole på Skatval og fra 1940 i Inderøy, hvor hun bodde resten av livet.

Mary Hegge begynte å skrive for damebladet Urd i 1941, under psevdonymet *Mari Bru*. Hun skrev noveller i Nynorsk vekeblad og i julehefter som *Inntrønderungdommen* og *Jul i Trøndelag* fram til 1986. Hun bokdebuterte i 1951 med *Beritungen*, og fikk Kirke- og undervisningsdepartementets pris for den. Oppfølgeren *Beritungen får nye vener* kom i 1952. Begge bøkene er skrevet på trøndernært nynorsk og baserer seg i stor grad på forfatterens barndomserfaringer om liv og oppvekst på en gård i tiden rundt 1920. 

Lokalt var Hegge en populær kåsør og prologdikter. Hun var gift med kollega Ole Hegge. Ekteparet fikk to barn, datteren Sigrun og pressemannen Per Egil Hegge.

Referanser
----------

1. ↑  *Våre bøker: norske barne- og ungdomsbokforfattere og deres bøker*. [Oslo]: Ungdomslitteraturens forfatterlag. 1987. s. 23.
2. ↑  Lokale forfattarar[*død lenke*]; fagrefjord.no - fra Inderøy bibliotek
3. ↑  Sakshaug, Ingvald (1864-1946) (1973). *Inderøyboka: ei bygdebok om Inderøy, Røra og Sandvollan*. [Inderøy]: [s.n.]
4. ↑  Hegge, Mary (1951). *Beritungen*. Oslo: Fonna.
5. ↑  Hegge, Mary (1952). *Beritungen får nye vener*. Oslo: Fonna.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Torkild Bjørnsen Gåsdelen** (født 1774 i Vang i Valdres, død 22. august 1803 samme sted) var en norsk bonde, dømt og henrettet som drapsmann.

Bakgrunn
--------

Torkild Bjørnsen Gåsdelen var en gift bonde i Valdres. Som 20-åring, i 1794, ble han innrullert i det 1. akershusiske infanteri-regiment, øvre valderske kompani som tambur. Samtidig drev han gården Gåsdelen.

Forbrytelsen
------------

Den 9. juni 1802 var det øvre valderske kompani samlet til øvelse. I den anledning ba Torkild Gåsdelen sin kompanisjef om å få lov til å slå tappenstrek. Dette ble innvilget, selv om det var et uvanlig ønske tatt i betraktning at Gåsdelen hadde blitt permittert to dager tidligere. Han tok med seg trommen og gikk ned til et tørkehus hvor hans nabo Ole Ingvoldsen Flaten tørket malt. Denne naboen hadde han en gjerdetvist gående med; han var av Flaten beskyldt for å ha pløyet over på hans mark. Inne på tørkehuset overfalt han Flaten med tollekniv, tilføyde ham syv knivstikk og etterlot ham som død.

Etter dette gikk Gåsdelen videre mens han slo tappenstrek med trommen. Kniven kastet han bort i en stenrøys. Etter fullført tappenstrek gikk han hjem til sin hustru og fortalte at Ole Flaten var død. Kort tid etterpå begynte det å samles folk foran huset; og han ble arrestert.

Etterforskningen
----------------

Gåsdelen tilsto drapet, men hevdet at det hadde foregått i selvforsvar. Han påsto at det var Flaten som hadde overfalt ham, og at han kun hadde brukt kniven til å forsvare seg med. Det forelå imidlertid mange vitner som hadde sett ham komme ut av tørkehuset uten en skramme. Bataljonskirurg Lorentzen utførte obduksjonen og fastslo at Flaten var myrdet med et stikk i hjertet, men at liket var tilføyet flere andre knivstikk.

Rettssak og eksekusjon
----------------------

Den 20. desember 1802 ble saken pådømt i krigsretten. Gåsdelen ble der bare dømt for forsettlig drap etter § 6-6-1. Generalauditør Matthias Otto Leth Sommerhielm syntes imidlertid at regimentskvartermesteren, Gluchstad, hadde gjort en dårlig jobb med etterforskningen og beordret derfor nye forhør og ny rettssak. Da Gluchstad fremdeles nølte fikk han en irettesettelse og veiledning.

Den 9. mai 1803 ble Gåsdelen dømt for overlagt drap etter § 6-9-1 og Forordningen av 6. februar 1694. Dette innebar at han skulle halshugges. Hodet skulle settes på en stake. Formuen skulle inndras, såvel løsøre som hans jord. 

Den 4. juni 1803 ble dødsdommen godkjent av generalauditøren. Krigsrettssaker gikk ikke til Høyesterett. 

Den 22. juli 1803 ble dødsdommen godkjent av kong Christian VII. 

Den 22. august 1803 ble henrettelsen utført av Anton Lædel på gjerningsstedet i Øvre Valdres. Dette var Lædels første forretning etter at han var blitt skarpretter i 1799.

Kilder
------

* 1. Agershusiske Infanterie-Regiments Krigsret-protocol Relation No. 23
* General-auditeurens Executions-attester

* Kongelig Resolution av 22.07.1803
**Elisabet Helsing** (født 3. juni 1940, død 26. januar 2019) var en norsk ernæringsfysiolog som blant annet startet opp Ammehjelpen for å hjelpe kvinner med amming.

Liv og arbeid
-------------

Helsing grunnla organisasjonen Ammehjelpen i 1968 med en hensikt om å gi råd om amming, som førte til en økt andel kvinner som begynte å amme fra 1970 og utover. I 1969 begynte Helsing på ernæringsstudiet ved Universitetet i Oslo. Opp gjennom årene arbeidet Helsing med ernæring i både nasjonal og internasjonal sektor. Hun jobbet blant annet for å synliggjøre morsmelkens verdi som matvare i det nasjonale matvareregnskap. Senere arbeidet hun også som ernæringsekspert for Det internasjonale Røde Kors under sultkatastrofen i Niger. Helsing bisto Verdens matvareprogram i Bangladesh ved å implementere et ernæringsprogram til over en halv million kvinner og barn.

Helsing var fra 1981–1984 seniorkonsulent ved Helsedirektoratet, hvor hun blant annet arbeidet for etableringen av «Den internasjonale koden for markedsføring av morsmelkerstatninger» sammen med Verdens helseorganisasjon. I 1984 ble Helsing den første regionale ernæringsrådgiver ved Verdens helseorganisasjon i København. Her jobbet hun blant annet med å implementere ernæringspolitiske mål i Europa med norsk ernæringspolitikk som mal, opprettelser av WHO Collaborating Centres ved universiteter, samt etableringen av The Baby-Friendly Hospitals Initiative under WHO og UNICEF. Helsing tok en doktorgrad ved Universitetet i Athen i 1989. I sin avhandling sammenlignet hun norsk og gresk ernæringspolitikk.

I 1996 jobbet Helsing som seniorkonsulent ved Seksjon for internasjonale spørsmål og helse i Helsedirektoratet. Helsing underviste også i ernæringsfysiologi ved Universitetet i Oslo, og skrev en rekke bøker og vitenskapelige artikler.

Helsing mottok i 2003 Kongens fortjenstmedalje i gull for sitt arbeid.

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 30. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Tildelinger av ordener og medaljer», besøkt 21. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Ammehjelperen». *Klassekampen*. 1. mars 2019.
4. ↑  Bærug, A. Eide, W. B. Engesveen, K. Holmboe-Ottesen, G. Oshaug, A. Pedersen, J. I. & Wandel, M. (18. juni 2019). «Til minne om Elisabet Helsing». *Norsk tidsskrift for ernæring* (2). Arkivert fra originalen 4. november 2019. Besøkt 4. november 2019.
5. ↑  Det norske kongehus. «Tildelinger av ordener og medaljer». Besøkt 4. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Kurtatsch an der Weinstraße** (italiensk *Cortaccia sulla Strada del Vino*) er en kommune i den autonome regionen Trentino-Syd-Tirol i provinsen Syd-Tirol, Italia. Kurtatsch kommune består av kommunesenteret og landsbyene *Penon*, *Graun*, *Entiklar* og *Oberfennberg*. Kommunen strekker seg fra dalbunnen på 212 moh. via kommunesenteret på 333 moh. og opp til Grauner Joch på 1830 moh. Befolkningen er nesten rent tysktalende (96 %).

Vin- og fruktdyrking er hovedinntektskildene for befolkningen. Det drives vidstrakte fruktplantasjer (ca. 600 ha) nede i dalen, mens det dyrkes vindruer (ca. 330 ha) i åssidene over Kurtatsch. Vinen som produseres av disse druene holder internasjonal kvalitet. Nesten halvparten av befolkningen er sysselsatt i landbruket.

Historie
--------

Arkeologiske funn på stedet viser at området var befolket allerede i mesolitikum. Etter romernes okkupasjon skal området ifølge overleveringer ha blitt kristnet av Vigilius av Trient (340–400). Kurtatsch ble første gang nevnt i 855 som *Curtazze*, 1022 som *Curtasca*.

Kirketårnet til den romanske pilegrimskirken St. Vigilius ble bygget rundt år 1300.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Museum «mennesker gjennom tidene» (tysk, italiensk, engelsk)
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kurtatsch an der Weinstraße – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kurtatsch an der Weinstraße – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Marie Henriette Elisabeth *Elisa* de Rytter Kielland** (født 2. mai 1846 i Bergen, død 11. juni 1906 på Asker prestegård) var en norsk forfatter og medarbeider i tidsskriftet Urd.

Liv og virke
------------

Elisa Kielland begynte i niårsalderen å skrive vers, noe hun fortsatte med hele livet. Som ung viste hun også en musikalsk begavelse, og selv etter at hun i 1870-årene ble døv, fortsatte hun å fremføre og komponere musikk. Hun var elev ved Holck og Irgens' Pikeskole i Bergen, i likhet med blant andre Nina Grieg og Amalie Skram.

Mens ektemannen i 1880-årene var sogneprest i Tinn i Telemark, begynte Elisa Kielland å samle sine erindringer i en brevsyklus. Flere av disse brevene ble først publisert i tidsskriftet Urd, før de år 1900 ble utgitt av Aschehoug i boken *Aaret rundt i fjellbygden – en brevcyklus fra 1880-årene*. Etter denne utgivelsen begynte Kielland å publisere blant annet artikler, biografier og bokanmeldelser i flere norske tidsskrifter, i tillegg til at hennes bidrag ofte var å finne i det svenske tidsskriftet *Idun*.

Kort etter hennes død ble hennes bok *Smaatræk og hverdagstyper fra Bergen* utgitt på Gyldendal. Denne lille boken rommer barndoms- og ungdommsskildringer fra hennes oppvekst.

Som menneske beskrev hun seg nærmest som noe av en ubetydelighet: «Jeg er et ganske alminneligt Menneske – i mange Henseender endog undermaals. Det er saa meget ved min Karakter som endnu er uslebet, saa meget i mit Sind som det endnu ikke er lykkedes mig at beherske.»

Kiellands store hjertesak var omstreifermisjonen. Som prestefrue i Asker tok hun alltid imot tiggere og fattigfolk og ga dem mat. Hun var medstifter av det lokale Kvinderaad for Asker og Bærum, som arbeidet for de kristeligsinnede kvinneforeningers deltagelse i arbeidet for kvinnesaken og hjemmet.

Familie
-------

Elisa Kielland var datter av postmester i Bergen Jacob de Rytter Kielland av slekten Kielland og hans danskfødte hustru Elka Krima Bjerring. Hun ble 14. januar 1875 gift med sin nære slektning, presten Paul Gabriel *Theodor* Kielland (1843-1911).

Bibliografi
-----------

* 1900: *Aaret rundt i fjellbygden – en brevcyklus fra 1880-årene*, Aschehoug, Kristiania
* 1906: *Smaatræk og hverdagstyper fra Bergen*, Gyldendal, Kristiania/København

Referanser
----------

1. ↑  *Asker og Bærums Budstikke 1906.10.17*. Norge, Viken, Bærum. 1906. s. 2.
2. ↑  Skram, Amalie (1955). *Mellom slagene*. Oslo: Aschehoug. s. 19.
3. ↑  *Nylænde*. Christiania: Foreningen. 1906. s. 379.
4. ↑  *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1906. s. 493.
5. ↑  Mamen, Hans Christen (1968). *Presteskapet i Asker og Bærum etter reformasjonen*. Asker og Bærum historielag. s. 79.
6. ↑  *Asker og Bærums Budstikke 1906.10.13*. Norge, Viken, Bærum. 1906. s. 2.
7. ↑  Steffens, Haagen Krog (1915). *Norske Slægter*. Kristiania: Gyldendal. s. 121.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 124-125. ISBN 8257900109.
* *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1906. s. 493-494.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Kurtis-bilen som Johnnie Parsons vant Indianapolis 500 med i 1950
En Kurtis 500S fra 1955
**Kurtis Kraft** var en amerikansk racerbil-konstruktør som bygget biler til AAAs og USACs nasjonale racingmesterskap, som blant annet omfattet Indianapolis 500, samt en rekke andre racingserier i USA.

Selskapet ble grunnlagt av Frank Kurtis på slutten av 1930-tallet og hadde sin storhetstid på 1950-tallet, da Kurtis Kraft-biler vant Indianapolis 500 fem ganger. I alt bygde selskapet 120 Indy 500-biler. I 1954 og 1955 tilbød selskapet også gateversjoner av sine Indianapolis-racerbiler.

En Kurtis-bil kjørt av Rodger Ward deltok også i Formel 1-løpet USAs Grand Prix på Sebring i 1959. Bilen var imidlertid ikke designet for baneracing av europeisk type, og med en underdimensjonert motor sirkulerte bilen rundt banen bakerst i feltet i 20 runder før den måtte bryte løpet på grunn av clutchproblemer.

Vinnere av Indianapolis 500
---------------------------

Følgende førere vant Indianapolis 500 med Kurtis Kraft-biler. Alle bilene hadde motorer fra Offenhauser og dekk fra Firestone.

| År | Fører |
| --- | --- |
| 1950 | Johnnie Parsons |
| 1951 | Lee Wallard |
| 1953 | Bill Vukovich |
| 1954 | Bill Vukovich |
| 1955 | Bob Sweikert |

Referanser
----------

1. ↑  David Hodges (1998). *A-Z of Formula Racing Cars 1945–1990*. Bay View books. s. 128. ISBN 1-901432-17-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kurtis racing cars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Uteservering i Justisens bakgård.
**Justisen** er et serveringssted i Møllergata i Oslo.

Opprinnelig lå det i en murgård på hjørnet av Grubbegata og Pløens gate (nå Eva Kolstads gate), tvers over gaten for Justisdepartementet i Empirekvartalet og like ved Oslo politikammer i Møllergata 19 og Tinghuset. Beliggenheten gjorde restauranten til et naturlig møtested for jurister og politifolk.

Da huset ble revet i forbindelse med utvidelsen av regjeringskvartalet på 1980-tallet, flyttet Justisen rundt kvartalet til en gammel tregård i Møllergata 15. Gården er en bondehandelsgård i tømmer og utmurt bindingsverk, med sidebygninger og svalganger mot gårdsrommet. Etter restaurering og ombygging til serveringssted åpnet første etasje mot gaten i 1986, uteserveringen i gårdsrommet åpnet i 1988, mens annen etasje ble tatt i bruk som serveringssted i 1993.

Gjennom årene har gården inneholdt håndverksvirksomhet, vognmannsforretning, butikker og boliger. Blant leieboerne var presten, forfatteren og journalisten Ivar Mortensson-Egnund (1857–1934).

Kulturminne
-----------

Justisen er et kulturminne og har nummer 86155 i Riksantikvarens kulturminnebase. Der oppgis bygningen til å være fra 1700-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Ole Daniel Bruun: *Arkitektur i Oslo. En veiviser til byens bygningsmiljø.* Kunnskapsforslaget, annen utgave 2008, side 54. ISBN 978-82-573-1945-8
2. ↑  Riksantikvarens kulturminnebase

Eksterne lenker
---------------

* Justisen – Medieomtaler
* TV2 – NETTAVISEN PÅ JUSTISEN: Litt sliten? Det er Justisen også

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Kurt Wagner** (født 4. februar 1927 i Agnita, Romania, død 3. desember 2013 i Heilbronn, Tyskland) var en håndballspiller som spilte 23 kamper for det rumenske landslaget. 

Wagner, som tilhørte den tyske minoriteten i Romania, begynte å spille utendørshåndball i hjembyen. Han studerte ved Bergskolen i Sighișoara og spilte for skolelaget til 1945, men fra 1949 spilte han i hovedstaden București for arméklubben CCA (senere kalt Steaua). Kort til etter overgangen vant laget Romania-pokalen.

Han forble i CCA til 1958 og vant sammen med dem mesterskapet seks ganger, og ble visemester tre ganger. Til tross for at han ikke var særlig høy (han målte 174 cm), var han en utmerket målskårer: i 1950/51-sesongen skjøt han 71 av lagets 225 mål.

1958 reiste han tilbake til hjembyen, der han ble trener av det lokale håndballaget. 

1987 utvandret han til Vest-Tyskland og bosatte seg i Heilbronn.

Æresbevisninger
---------------

* Sportsmester, 1952

Referanser
----------

1. ↑  «Handball-Legende Kurt Wagner ist tot». *www.siebenbuerger.de* **(tysk)**. Besøkt 11. oktober 2018.
2. 1 2  «Elite-Sportler und Vorbild: Der Agnethler Kurt Wagner». *www.siebenbuerger.de* **(tysk)**. Besøkt 11. oktober 2018.
3. ↑  «Hanbalisti, Maestri ai sportului» (PDF). Romanias Håndballforbund. Besøkt 11. oktober 2018.
Russiske OMON-soldater på Den røde plass i Moskva
Egyptiske paramilitært politi i januar måned under den egyptiske revolusjonen i 2011.
**Paramilitær** (halvmilitær) er en betegnelse på sivile som er opplært, trent og organisert på militært vis.

Bakgrunn
--------

Ordet *paramilitær* består av to deler, hvor første ledd *para-* er kommet til norsk via tysk, fra gresk *para-*, «ved siden av, nær, mot», og andre ledd, *militær*,er kommet til norsk gjennom fransk fra latinske *miles*, genitiv *militis*, «soldat». I denne betydningen forstås paramilitær som «tilleggsmilitære» eller «halvmilitær» som utfører militære handlinger uten være regulære militære styrker. Betegnelsen kan også bli benyttet om mer offisielle organisasjoner som har en struktur og oppgaver som kan minne om militæret, men allikevel ikke er en den av militære styrker. Disse gruppene er gjerne av politiske årsaker organisert som en del av politiet, dette omtales da ofte som et gendarmeri.

Grupper som står utenfor det offisielle apparatet kan være væpnede revolusjonære grupper, som for eksempel IRA i Nord-Irland; andre kan være mer et væpnet borgervern, som spiller både en privatrettslig og politisk rolle, som frikorpsene i Tyskland i mellomkrigstiden. Disse frikorpsene ble lagt ned i 1933 og tatt inn under Schutzstaffel (SS).

Hærene under den romerske republikken, handelsselskapene til det britiske imperiet, militsen under den amerikanske revolusjonen og de jugoslaviske militsene hadde helt klare paramilitære trekk – selv om de ble sanksjonert av myndighetene. Det amerikanske selskapet Academi, bedre kjent under det tidligere navnet Blackwater, er et moderne eksempel på paramilitære, og også det største av i alt tre sikkerhetsselskaper under det amerikanske utenriksdepartementet.

Se også
-------

* Milits
* Frikorps
* Militærdiktatur
* Gerilja, partisaner
* Motstandsbevegelse
* Gendarmeri

Referanser
----------

1. ↑  «paramilitær», *Nynorskordboka*
2. ↑  «para», *Bokmålsordboka*
3. ↑  «para- (1)», *Online Etymology Dictionary*
4. ↑  «militær», *Bokmålsordboka*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paramilitary organizations – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
| Østromerrikets keiserdynasti |
| --- |
| * Theodosiske dynasti
* Leoninske dynasti
* Justinske dynasti

---

* Herakliske dynasti
* Isauriske dynasti
* Nikeforiske dynasti
* Amoriske dynasti
* Makedonske dynasti
* Komnenske dynasti
* Dukas-dynastiet
* Angelanske dynasti
* Laskariske dynasti
* Palaiologiske dynasti
 |

**Det justinske dynasti** var det tredje herskerhuset som styrte det østromerske riket, etter det leoninske. Dynastiet er oppkalt etter dets grunnlegger Justinus I.

I begynnelsen viste dynastiet seg som reformatorer av keiserriket, Justinus og hans etterfølger Justinian den store gjorde mange omfattende forandringer i administrasjonen. Blant annet ble aristokratiets makt sterkt redusert ved at dyktigere og talentfulle menn og kvinner fra lavere klasser fikk plass og posisjoner ved keiserens hoff. Justinian introduserte en kortvarig storhetstid for riket ved å gjenerobre store deler av Romerrikets tapte territorier i vesten.

Etter Justinian mistet riket sakte grepet om de nyvunnede territoriene, og under dynastiets siste keisere var riket stadig under angrep fra eksterne fiender.

Keisere av dynastiet
--------------------

* Justinus I (518-527)
* Justinian I den store (527-565)
* Justinus II (565-578)
* Tiberius II (578-582)
* Maurikios (582-602)
**Charles Lomberg** (født 4. desember 1886, død 5. mars 1966) var en svensk friidrettsutøver som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Lomberg vant en olympisk bronsemedalje i friidrett i sommer-OL i 1912 i Stockholm. Han kom på tredjeplass i tikamp bak amerikaneren Jim Thorpe og Hugo Wieslander fra Sverige. Året etter ble Thorpe diskvalifisert, ettersom han hadde brutt amatørreglene og mottatt betaling for å spille baseball. Dette førte til at Hugo Wieslanders sølvmedalje ble oppgradert til gull og Lomberg ble sølvmedaljevinner. I 1982 bestemte IOC seg for at Jim Thorpe likevel vant konkurransen og han ble tildelt den olympiske tittelen i både fem- og tikamp uten at de andre plasseringene ble påvirket.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i friidrett, tikamp Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. 1 2   Sveriges dödbok 1860–2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Lomberg – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Charles Lomberg – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Charles Lomberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Lomberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Charles Lomberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Charles Lomberg – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Konkursrådet** er et norsk statlig rådgivende forvaltningsorgan underlagt Justis- og politidepartementet som skal fremme effektiv, praktisk og resultatorientert konkursbehandling og harmonisering av praksis i de forskjellige landsdelene.

Konkursrådet skal kartlegge koordineringsproblemer ved ulike offentlige myndigheters innsats i forbindelse med konkursbegjæringer og bobehandling, og kan foreslå og iverksette tiltak til forbedringer. I flere år har rådet arbeidet for å bedre oppfølgingen av konkurssaker der det er mistanke om økonomisk kriminalitet, og har i samarbeid med Riksadvokaten og Skatteetaten satt i gang et prøveprosjekt om endring av bostyrers innberetningspraksis for straffbare forhold i skatte- og avgiftssaker.

Sammensetning
-------------

Sammensetning per 1. desember 2011:

* Knut Ro, advokat, Oslo (leder)
* Bård Thorsen, statsadvokat, Økokrim
* John Alfred Sætre, underdirektør, Skattedirektoratet
* Ernst Moe, førstebyfogd, Stavanger tingrett
* Karen Margrethe Rime, advokat, Oslo
* Hilde L. Krogh, statsautorisert revisor, Stavanger
* Ingebjørg Harto, advokat og avdelingsdirektør, Næringslivets Hovedorganisasjon

Referanser
----------

1. ↑  Konkursrådets mandat og sammensetning
2. ↑  Justis- og politidepartementets informasjon om Konkursrådet
3. ↑  Konkursrådets årsberetning 2010[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Charles Mackay** (født 27. mars 1814, død 24. desember 1889) var en britisk journalist og forfatter, mest kjent for sin bok *Extraordinary Popular Delusions and the Madness of Crowds*.

Mackay ble født i byen Perth i Skottland, hans mor døde kort etter fødselen og faren var soldat. Mackay ble utdannet ved The Caledonian Asylum i London og tilbrakte mye av unge år i Frankrike. Han kom tilbake til London i 1834 og begynte å arbeide som journalist, først for *The Morning Chronicle* fra 1835 til 1844, derpå ble han redaktør for *The Glasgow Argus*. I 1848 skiftet han arbeidssted og begynte i *The Illustrated London News* hvor han ble redaktør i 1852.

Mackay publiserte sanger og dikt, en historie om London, og en bok om vrangforestillinger og massesuggesjon, hvor han blant annet beskrev et av de tidligst kjente finanskrakk, det såkalte Tulipankrakket. Det var imidlertid sangene han var mest kjent for i samtiden, det kjente diktet «You have no enemies, you say?» er og forfattet av Mackay.

You have no enemies, you say?  

Alas, my friend, the boast is poor,  

For those who have mingled in the fray  

Of duty, that the brave endure,  

Must have made foes! If you have none,  

Small is the work that you have done.  

You’ve hit no traitor on the hip,  

You’ve dashed no cup from perjured lip,  

You’ve never turned the wrong to right.  

You’ve been a coward in the fight.  

  

Du har ei fiender sier du?  

Å nei min venn, er billig skryt  

For de som blandet seg ståket  

Av plikten, som den tapre gjør  

Må ha fått fiender. Om du har ingen  

Er ditt livsverk lite  

Du slo ei en forræder  

Eller avslørte en løgner  

Du endret aldri vondt til godt  

Du var en feiging i bataljen.

Charles Mackay besøkte USA og Canada i 1857-1858 og skrev en bok ved hjemkomsten. Han returnerte som krigskorrespondent for avisen *The Times* under den amerikanske borgerkrigen og bidro til å avsløre Fenian-konspirasjonen, irske emigranters forsøk på å invadere Canada fra USA for å tvinge frem et fritt Irland.

Bibliografi
-----------

* *A history of London* (1838)
* *The Thames and its tributaries* (1840)
* *Cavalier Songs and Ballads of England from 1642 to 1684*
* *Dictionary of Lowland Scotch* (1888)
* *Memoirs of Extraordinary Popular Delusions and the Madness of Crowds* (1848)
* *Life and Liberty in America: or Sketches of a Tour of the United States and Canada in 1857-58* (1860)
* *Gaelic Etymology Of The Languages Of Western Europe* (1878)

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 25388, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Charles Dudley Warner, red. (1897) (på en), *Library of the World's Best Literature*, Wikidata Q19098835,
4. ↑   The Feminist Companion to Literature in English, side(r) 238[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nettstedet Spartacus om Charles Mackay (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |
**«Portrett av maleren J.C. Dahl»** er et maleri av den tyske portrettmaleren Johann Carl Rössler. Det ble utført i perioden 1819–1820 og motivet er J.C. Dahl, som på dette tidspunkt var rundt 31-32 år gammel. Det er malt i Dresden, hvor begge arbeidet ved Kunstakademiet.

Maleriet viser en ung Dahl, han er iført brun frakk med svart krave, og hvit skjorte med kalvekryss. Blikket er rettet mot betrakteren, og han er delvis vendt mot høyre hvor han holder på en avkuttet trestamme. Bakgrunnen viser et fjellandskap og en skyet himmel.

På Dahls tid i Dresden var Rössler en av de ledende portrettmalerne. Etter endt utdanning hadde han kommet til byen i 1815 og ble utnevnt til professor. Han var en av Dahls første venner blant kunstnerne i Dresden. Det hendte Dahl hjalp ham med å male bakgrunner i portrettene hans. I 1819 ble de enige om at Rössler skulle male Dahls portrett og til gjengjeld skulle Dahl utføre et landskap. Portrettet ble påbegynt samme år og ferdig året etter. Bakgrunnen har Dahl malt.

Portrettet er utført i olje på lerret, måler 99,5 x 75,5 cm og er usignert. Det tilhører Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design som fikk det i testamentarisk gave av Siegwald Dahl, J.C. Dahls sønn, i 1902.

Referanser
----------

1. 1 2 3  
Dahls Dresden side 128–129
2. 1 2  
«Portrett av maleren J.C. Dahl». Nasjonalmuseet. Besøkt 20. mai 2021.

Litteratur
----------

* Pontus Grate, Frode Haverkamp og Magne Malmanger, red. (1980). «Johann Carl Rösler (Rössler)». *Dahls Dresden. Nasjonalgalleriet 11. oktober - 7. desember 1980*. [Oslo]: Nasjonalgalleriet. s. 128–129.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalmuseet
 |
Må ikke forveksles med antiperspirant.

**Deodorant** er et kosmetisk produkt som påføres primært i armhulen for å overdøve, skjule, forebygge eller fjerne kroppslukter, som forårsakes av nedbryting av bakterier i forbindelse med svette. Bakterier næres av svetten og døde hudceller og syren som dannes i prosessen forårsaker en syrlig svettelukt.

Deodoranter har tradisjonelt inneholdt alkohol (som dreper bakterier) i kombinasjon med parfyme (som lukter godt). De brukes av både kvinner og menn, og duftene kan være kjønnstilpasset. Deodoranter har best effekt om de påføres nyvasket, tørr hud. En deodorant kan også brukes til å friske opp eller kamuflere duften i svette armhuler (det er dog mere hygienisk å vaske seg eller dusje).

Deodoranter kan inneholde helse- og miljøskadelige stoffer som muskxylen, siloksaner (D5) og triklosan. Dette er substanser som norske myndigheter jobber med å få ut av bruk. Deodoranter kan også inneholde ulike typer parabener. Noen av disse er mistenkt for kunne påvirke hormonbalansen hos mennesker og dyr. I tillegg kan deodoranter inneholde stoffer som gir allergiske reaksjoner.

Produsenter av kosmetiske produkter, deriblant deodoranter, er pålagt å oppgi alle ingrediensene i produktet.

Deodoranter kommer i form av krem, spray, roll-on og stift. I tillegg til underarmsdeodoranter, finnes det også produkter for bruk på andre hudområder, bl.a intimdeodorant og fotdeodorant.

Andre kosmetiske produkter som brukes mot svetting er antiperspiranter. Disse har et annet virkeprinsipp, og i tillegg til å fjerne svettelukt, også reduserer utskilling av svette. Oftest er de basert på forskjellige aluminiumsalter som tetter svettekjertlene, og dermed hindrer selve utskillelsen av svette i hudområdet som behandles. 

Deodoranter som inneholder virkestoffet Aluminum Zirconium Tetrachlorohydrex Gly (INCI-navn) gir opphav til gule flekker på klær og gjør klesfibrene harde. Flekkene kan fjernes med eddik eller et mildt blekemiddel. De aller fleste deodoranter inneholder ikke dette virkestoffet.

Referanser
----------

1. ↑  «Erdetfarlig.no (Miljødirektoratet): Deodoranter». Arkivert fra originalen 29. september 2013. Besøkt 31. juli 2013.
2. ↑  Antiperspirants ans Deodorants, Karl Laden, Carl B. Felger, 1988.

Se også
-------

* Antiperspirant
* Aluminiumklorid heksahydrat

Eksterne lenker
---------------

* Gronnhverdag.no (Grønn Hverdags Deodoranttest 2012): deodoranter Arkivert 1. mai 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**«Polarstar»** er en ishavsskute bygget ved James Lamonts Shipyard i Glasgow i 1948. Skuta er bygget i stål, har en lengde på 151 fot og en tonnasje på 424 BRT. Den var opprinnelig utstyrt med en Atlas polar diesel på 900 HK, men denne ble i 1966 erstattet av en ny Deutz hovedmotor på 2000 HK.

Historie
--------

«Polarstar» var bygget spesielt for selfangst, og i perioden 1949 til 1982 deltok den på selfangst ved Newfoundland. I tillegg hadde den mange oppdrag for både offentlige og private aktører, deriblant Norsk Polarinstitutt, sysselmannen på Svalbard og *Store Norske*.

I 1998 ble «Polarstar» tatt ut av kommersiell drift og besluttet at den skulle kondemneres. På grunn av skutas unike historie var det en gruppe entusiaster som gikk inn for å restaurere båten, og etter flere års arbeide gikk skuta på nytt i drift med hjemmehavn i Hareid. I 2014 ble den satt på Riksantikvarens liste over verneverdige fartøy som en representant for fangstfartøyene på 1900-tallet.

«Espen i isen»
--------------

I 1982 utga Thor Larsen boka *Espen i isen* etter sønnen Espens opplevelser med «Polarstar» på ekspedisjon til Svalbard. I boka skildres blant annet merking av isbjørn og polare fugler.

Litteratur
----------

* Thor Larsen – *Espen i isen*. Den Norske bokklubben 1982 – ISBN 82-525-0871-5

Referanser
----------

1. ↑  «Polarstar» heim til Brandal NRK

Eksterne lenker
---------------

* (en) «Polarstar» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* (no) «Polarstar» Polarhav.com
* ««Polarstar»». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning. .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Justizvollzugsanstalt Hünfeld** er det første delprivatiserte fengselet i Tyskland. Det ligger i Hünsfeld i den østlige delen av delstaten Hessen, og har 502 fangeplasser.

Det hessiske modellprosjektet
-----------------------------

På grunn av overbelegget i de hessiske fengslene planla myndighetene allerede for noen år siden å bygge et nytt fengsel. Den hessiske justisministeren Christean Wagner mente erfaringene fra andre land, bl.a. USA, viste at private fengsler er rimeligere og mer effektive. I regjeringsprogrammet som CDU og FDP ble enige om våren 1999 ble det bestemt at planlegning, oppføring og drift av et nytt fengsel i størst mulig grad skulle overlates til private aktører.

Etter en grundig gjennomgang av de rettslige aspektene ved privat fengselsdrift ble det bestemt å drive fengselet i rammen av et offentlig-privat samarbeid.

Fengselet ble åpnet 7. desember 2005 av Hessens statsminister Roland Koch.

Et delprivatisert fengsel åpner i Baden-Württemberg i 2008, og Sachsen-Anhalt planlegger også å åpne et delprivatisert fengsel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**«Pauline»** er et veteranskip hjemmehørende på Kjerknesvågen kai i Inderøy, Nord-Trøndelag; eier er Stiftelsen Egge Museum. Pauline er en av svært få bevarte jekter fra 1800-tallet. 
Jekta Pauline ble flyttet fra sin tidligere hjemhavn i Steinkjer, til sin nåværende i Kjerknesvågen i 2008.

Ei jekt er et seilfartøy med en mast og råseil, rett stevn, tverr akter, uten dekk, og med lemmer over lasterommet.

Jekta Pauline er opprinnelig bygd i 1860 som et klinkbygd fartøy, og hadde da navnet «Letnesjekta» etter gården der eierne bodde, på Letnes på Inderøy. Seinere fikk den navnet «Pauline» etter rederens kone. I 1897 ble den ombygd av jektebygger Nils Ovesen i Steinkjer, og den ble da kravellbygd. Fartsområdet var fra Bergen i sør til Arkhangelsk i nord.

I 1915 fikk Pauline ny eier som ga fartøyet navnet MJ «Nævra». Det ble da installert motor samtidig som seilføringen ble redusert. I 1952 var fartøyet gjennom enda en ombygging, og var så i kystfart fram til 1978. Steinkjer Museum ble eier av fartøyet, og i samarbeid med Nord-Trøndelag fylkeskommune ble fartøyet tilbakeført til slik det var etter ombyggingen i 1897.

Se også
-------

* «Anna Karoline»
* «Bakkejekta»
* «Holvikejekta»
* «Jektefarten»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted for jekta «Pauline»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
***Kontinent Skandinavia. Anti-totalitært tidsskrift*** var et norsk tidsskrift som utkom fra 1979 til 1982, med Tore Stubberud som redaktør.

Tidsskriftet utkom i samarbeid med det franskspråklige tidsskriftet *Kontinent* i Paris, som var et organ for opposisjonelle som levde i eksil fra Øst-Europa. *Kontinent Skandinavia* formulerte kritikk av marxismen og av de totalitære kommunistiske statene i Øst-Europa.

Bakgrunnen for tidsskriftet var omslaget blant europeiske intellektuelle på slutten av 1970-tallet, da mange, med de franske såkalte nye filosofene (blant andre André Glucksmann) i spissen, vendte seg bort fra marxismen. Tore Stubberud hadde introdusert «de nye filosofene» i Norge gjennom intervjuer og i boka *Anti-Marx* (1978).

I redaksjonsrådet for *Kontinent Skandinavia* satt blant andre Asbjørn Aarnes, Bengt Calmeyer, John Sannes, Hans Skjervheim og Ivar Magnus Ravnum. Tidsskriftet bragte stoff av blant andre Eugène Ionesco, Leszek Kolakowski og Claude Lefort. Den norske filosofen Hans Skjervheim bidro med «Brev fra Myrkdalen».

Litteratur
----------

* Jan Inge Sørbø: *Hans Skjervheim – ein intellektuell biografi*. Oslo: Samlaget, 2002.
**Kontekst** (fra latin: *contextus*, «sammenveving») er begrepet for omstendighetene omkring en hendelse eller en tilstand. Konteksten virker inn på hvordan vi tolker denne hendelsen eller tilstanden, og den vil også virke inn på hvordan hendelsen forløper. Dersom det gjelder personer, skal det beskrive tiden personen levde i.

I pragmatikken er kontekst all informasjon og kunnskap som er nødvendig ut over språklig kompetanse som vi trenger for å forstå en ytring eller en tekst. Det kan være kunnskap om forholdet mellom sender og mottaker. Slik kunnskap er nødvendig om vi skal tolke ytringen «Kommer du?» som en oppfordring eller et nøytralt spørsmål. Det kan videre basere seg på den fysiske situasjonen eller de kulturelle rammene som ytringen forekommer i.

I de fleste tekster (*mangler referanser*) forutsettes en viss faktisk eller kulturell bakgrunnskunnskap for at teksten skal kunne tolkes og forstås rett. En slik bakgrunnskunnskap er også en del av konteksten.

Eksterne lenker
---------------

* Kontekst; fra Bibliotekarstudentens nettleksikon om litteratur og medier (pdf-fil)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |