recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jerry Kenneth Martin** (født 18. august 1950 i Minneapolis, Minnesota) er en amerikansk tidligere skihopper.

Han deltok fire ganger i den tysk-østerrikske hoppuka i perioden 1967-1976, med 28.-plass i 1973/74 som beste sammenlagtplassering og 13.-plass i Oberstdorf 30. desember 1973 som beste plassering i enkeltrenn. Han var med i VM i 1970 og 1974, med 39.-plass i normalbakken i Falun i 1974 som beste plassering. Han deltok i OL i 1972 og 1976, der 27.-plass i normalbakken i Seefeld (Innsbruck) i 1976 var hans beste resultat.

I VM i skiflyging i Bad Mitterndorf (Kulm) i 1975 ble han nummer 18. Han vant skiflygingsrennet i Ironwood (Copper Peak) i 1973 og 1975, og ble nasjonal mester i skihopping i 1971, 1973 og 1975.

Jerry Martin fikk ødelagt det høyre øyet i en ulykke i september 1971, men fortsatte likevel som skihopper. Jerry Martin er yngre bror av skihopperen Jay Martin, som også ble nasjonal mester og deltok i OL

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Jerry Martin Arkivert 7. februar 2013 hos Wayback Machine. (besøkt 15. juli 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Copper Peak – Winners and Records (besøkt 15. juli 2011)
* Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: United States National Ski Jumping Champions 1904-1980 (besøkt 15. juli 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jerry Martin – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jerry Martin – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jerry Martin – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jerry Martin – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jerry Martin – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (en) Jerry Martin – TheSports.org Rediger på Wikidata
Salangen, midt i bildet, fra Mjøsundet til Gratangen Foto: Erlend Bjørtvedt (2013) 
**Salangen** (nordsamisk: *Siellakvuotna*) er en fjord i Salangen og Ibestad kommuner i Troms. Fjorden strekker seg 30 kilometer til botn av Sagfjorden. Den ytterste delen av fjorden, som går på sørsida av øya Andørja, blir vanligvis regnet som en del av Astafjorden. Fjorden har innløp mellom bygdene Lavangsnes på fastlandet og Kråkrø på Andørja.

På nordsiden av fjorden ligger bygda Furnes og herfra svinger Mjøssundet nordover på østsida av Andørja. Mjøsundbrua krysser sundet over til fastlandet. 

På sørsida av fjorden ligger bygdene Håkavik og Rotvik. Øst for Rotvik går Sagfjorden sørøstover og inn til bygda Laberg og kommunesenteret Sjøvegan. Bygda Medby ligger på østsida av Salangen og herfra går Løksefjorden nordøstover inn til Løksebotn. 

Fylkesvei 848 går langs nordsida av fjorden, mens fylkesvei 84 går langs østsida. På sørsida går Fv152 og Fv141.

Referanser
----------

1. ↑  «Salangen». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 1. mars 2017.
2. ↑  Salangen på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Salamisnabb og oppskåret i skiver
**Salami** eller **salamipølse** er en fellesbetegnelse for røde saltpølser, som enten er fersk, kokt, speket eller røkt. Fersk salami må kokes før den spises, mens sistnevnte regnes som tradisjonelle spekepølser. Opprinnelsen er ukjent, men navnet *salami* stammer trolig fra det italienske verbet *salare*, som betyr *å salte*. Et annet latinsk ord av betydning er *salumen*, som viser til en blanding av saltet kjøtt. Derav trolig de italienske navnet på denne pølsa - *salame*.

Hovedingrediensen i salami er hakket svinekjøtt og hvitt spekk, men også andre kjøttsorter blir benyttet som smaksfremmere, som storfe, sau og geit. I tillegg brukes flere ulike krydder (hvorav salt), hvitløk og ofte vin. Salami fås i mange varianter og kryddersmaker, som hele pølser, snabber eller oppskåret som skiver. Når man serverer salami er det tradisjon for at den skal være oppskåret i skiver, siden det fremmer smaken.

Salami er populært som både spekemat, pålegg og ingrediens i en rekke matretter i mange land. Av typer salami kan nevnes kryddersalamiene pepperoni (USA) og chorizo (Spania/Portugal), som begge er svært populære. En regional salami i Italia er finocchiona fra Toscana, smakssatt med fennikel.

Salt og fettinnhold
-------------------

Det kan være store forskjeller med hensyn til innhold og mengder i forskjellige salamityper. Såkalt dansk salami er relativt fettrik sammenlignet med mange kontinentale salamityper, mens saltinnholdet stort sett er identisk. I senere tid har også såkalt kjøttrik salami blitt populær. Dette er typer med redusert fettinnhold.

|  |
| --- |
|  |
| Mengde fett (rødt) og salt (blått) per 100 g av forskjellige typer kjøttpålegg. «Salami\_d» refererer til dansk salami og «Salami\_l» til salami med mindre fett. |

Referanser
----------

1. ↑  «Matvaretabellen». Besøkt 2. februar 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
*Se også: Salat (plante)*
**Salat** er en kald eller lun matrett som inneholder en blanding oppskårne eller strimlete ingredienser. Ingrediensene er ofte rå, og kan omfatte bladgrønnsaker som salat, spinat eller lignende vekster, ulike grønnsaker, frukt, nøtter, kjøtt og sjømat. Videre kan salaten smaksettes med salt, krydder, urter, olje eller ulike typer saus eller dressing. En salatrett kan spises til alle måltider (frokost, lunch, middag og kveldsmat), og enten være et hovedmåltid i seg selv eller være tilbehør til et annen rett.

Historie
--------

Råkostsalat hørte med i renessansens finere kjøkken, men nord for Alpene var man skeptisk til ukokte grønnsaker og frukt som ikke var syltet eller saftet. Det gjenspeiles i *Flora Danica* fra 1648, der Simon Paulli skriver at salat tidligere var mer ansett enn nå, og tåler man den ikke rå, bør den kokes. På 1700-tallet ble renessansens kontrastrike kjøkken forlatt til fordel for det harmoniske, og da forsvant salaten. Først helt på slutten av 1800-tallet dukket den opp igjen, men da som salatblader i en dressing av fløte, smakt til med sukker og sitron eller eddik. Mange av 1900-tallets salater stammer fra USA, og issalat (*Iceberg*) fra California var en uslåelig bestanddel frem til 1970-tallet, da Cesar Chavez iverksatte en boikott i protest mot de californiske salatplukkernes arbeidsforhold. Det utviklet seg også en smak for salat i *vinaigrette* i stedet for dressinger basert på melkeprodukter, slik som *Thousand Island* og blåmuggost-dressing. Begge bidro til salat som smakstilsetning i hamburgere, sandwicher og andre *fast foods*. 1980-tallets «nye kjøkken» med pyntelig presentasjon av maten gjorde bruk av de varierende fargene i råkostsalater som dekorativt element.

Kjente salatretter
------------------

Noen kjente salatretter er cæsarsalat, potetsalat og waldorfsalat.

* Cæsarsalat  Foto: Geoff PetersCæsarsalat  Foto: Geoff Peters
* PotetsalatPotetsalat
* WaldorfsalatWaldorfsalat

Referanser
----------

1. ↑  «Ingrediensene du alltid bør ha i salaten». kk.no. 19. mars 2014. Besøkt 8. september 2018.
2. ↑  Simon Paulli
3. ↑  Issalat (*Iceberg*)
4. ↑  «Historien i salatskålen»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Salassi**, eller **salasserne** var et gammelt keltisk-ligurisk folk som bodde i Aostadalen mellom Mont Blanc og Posletta rundt dagens Torino i Piemonte i Italia. Det er funnet spor etter mennesker i området fra 4000 f.Kr, men trolig bosatte salasserne seg i Aostadalen i jernalderen. 

I andre århundre f.Kr okkuperte romerne salassernes område på grunn av den strategiske beliggenheten for å opprette ruter både til Gallia og Tyskland. Salasserne kjempet lenge imot, men romerne beseiret dem til slutt i 25 f.Kr. da Augustus regjerte i Romerriket. Romerne startet en kolonisering av salassernes område, og grunnla kolonien «Augusta Praetoria», byen som i dag kalles Aosta. Området ble i 15 f.Kr. underlagt den romerske provinsen Alpes Poeninae.

Det hevdes at romernes okkupasjon av salasserne endte i et folkemord. 36 000 mennesker skal ha blitt myrdet eller solgt som slaver, og 8 000 unge menn skal ha blitt tvunget inn i romerske legioner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** HDS
 |
***Thebenromanen*** (fransk: ***Roman de Thèbes***) er en fransk roman på rimede vers fra 1155. Den er en av tre franske rimromaner som mellom 1155 og 1165 ble dikta over antikke emner på ulike steder i Frankrike. Sammen med *Aeneasromanen* og *Trojaromanen* utgjør *Thebenromanen* den såkalte antikke syklus. Det spesielle med de antikke romanene er at mens handlinga er lagt til det gamle Hellas (i dette tilfellet Theben eller med en tilknytning til denne byen), er personene, skikkene og miljøet umiskjennelig fransk høymiddelalder, og verkene kan trygt regnes å tilhøre den høviske litteraturen. Det antikke forelegget er sannsynligvis Statius' *Thebaide*.

I *Thebenromanen* gjenfortelles historia om Ødipus og hans to sønner Eteokles og Polyneikes. Som i andre liknende verk er det overnaturlige utelatt, mens det er lagt vekt på å skildre kostbarhetene ved hoffet og riddernes og jomfruenes påkledning. Det er lagt inn flere kjærlighetshistorier som ikke finnes i forelegget, og den høviske kurtoisi blomstrer i antikke omgivelser. Thesevs er hertug, og Ismene er blitt abbedisse i et nonnekloster.

*Thebenromanen* er skrevet i åttestavelses kupletter. Den er blitt tillagt Benoît de Sainte-Maure, som skrev *Trojaromanen*, men dette er høyst usikkert.

Litterær omtale
---------------

* L. Constans: *La Légende d'Oedipe étudié dans l'antiquité, au moyen âge, et dans les temps modernes* (Paris, 1881), og seksjonen *L'Epopée antique* i De Julleville's *Histoire de la langue et de la littérature française*
* L. Constans (red.): *Le Roman de Thebes*, Soc. des anciens textes français, Paris, 1890
* G. Ellis: *Specimens of Early English Metrical Romances*, iii. 1805.

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
En kunstners forestilling av Theia i sammenstøt med jorden.
**Theia** er navnet på en hypotetisk planet, som ifølge en teori om månens dannelse, kolliderte med proto-jorden (Eros) for om lag 4,53 milliarder år siden. Sammenstøtet var ikke en direkte treff, men et delvis sammenstøt, der deler av de to himmelegene smeltet sammen, mens andre deler fortsatte i sin bane. Sammenstøtet skal ha ødelagt Theia, og store mengder materie som ble slynget ut skal ha forblitt i omløp rundt de sammensmeltede planetene.

Bakgrunn for teorien
--------------------

Ifølge nedslagsteorien var Theia på størrelse med Mars. En del av materien fra sammenstøtet skal ha samlet seg og dannet månen. Dette gjalt i første rekke materiale fra den lette silikatrike mantelen fra både Theia og Eros. Også jorden skal ha blitt tilført betydelige mengder materie fra kollisjonen, da først og fremst den tyngre planetkjernen av nikkeljern. Resultatet er at jorda og månen har overflater med ganske lik kjemisk sammensettning, men ulik indre struktur. Månen har en meget tykk mantel med en lite kjerne, og er derfor tektonisk «død». Jorda på sin side har en forholdsvis stor kjerne (større enn for eksempel Venus og derved en relativt sett tynnere mantel enn månen.

Navn
----

Planeten er oppkaltet etter titanen Theia i gresk mytologi, som fødte månegudinnen Selene.

Referanser
----------

1. 1 2  Wiechert, U.; Halliday, A. N.; Lee, D.-C.; Snyder, G. A.; Taylor, L. A.; Rumble, D. (oktober 2001). «Science». *Science*. Science (journal). 294 (12): 345–348. PMID 11598294. doi:10.1126/science.1063037. Besøkt 5. juli 2009. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  Choi, C.Q. (2015). «How the Moon Formed: Violent Cosmic Crash Theory Gets Double Boost». Space.com. Besøkt 4. januar 2017.
*Se pekerside for flere forekomster av Geitmyrsveien.*
**Geitmyrsveien** (1–75, 20–76) er en gate i Oslo som ligger i bydel St. Hanshaugen. 

Gaten er ca. 1,6 km lang. Den går fra Ullevålsveien på St. Hanshaugen, langs (gatenr. 1-33), og er nord for parken grense mellom strøkene Lovisenberg og Valleløkken (gatenr. 34-54/63A), og senere mellom Lindern og Lovisenberg frem til Kirkeveien / Griffenfeldts gate (ring 2) der gaten ender.

Frølichbyen, Geitmyrsveien 44-48.
Bebyggelsen i Geitmyrsveien langs parken St. Hanshaugen er boliggårder og en rekke fine byvillaer. Nr. 33 er gårdsanlegget Nicolailøkken med våningshus i sveitserstil oppført 1836 og intakt tun med driftsbygninger. Nr. 44-48 tilhører Frølichbyen. I nr. 69-71 ligger Det odontologiske fakultet (tidl. Tannlegehøyskolen) og i nr. 75 Nasjonalt folkehelseinstitutt.

Gaten har fra 1879 navn etter Gjetemyren gård i Tåsenveien 2. I dag kalles området med kolonihager og skolehager mellom Griffenfeldts gate (krysset med Geitmyrsveien), Uelands gate og Kierschows gate for Geitmyra. 

Busslinje 37 (Helsfyr–Nydalen) går i Geitmyrsveien mellom Colletts gate og Kirkeveien. Fra 1899 gikk det trikk (linjen Sagene–Akersgata, senere blant annet Sagene ring) i Geitmyrsveien mellom Colletts gate og Kirkeveien. Trikkelinjen ble nedlagt i 1961.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Gatenavn». Oslo kommune. Besøkt 29. desember 2014.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2000). «Geitmyrsveien». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 158. ISBN 82-573-0815-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Geittelg** (latin: *Dryopteris dilatata*) er en art av store bregner innenfor stortelgslekten i stortelgfamilien. Den er en av i alt seks arter innen stortelgslekten i Norge. den kan danne hybrid med sauetelg. På engelsk heter den «Broad buckler fern».

Typisk geittelg-blad som er litt buktet, og som har tett med skjell nederst på bladstilken.
Spredte, ofte parallelle sporehushoper som sitter mellom midtnerven og bladkanten, er typisk for geittelg og de andre nordiske artene i stortelgslekten.
Geittelg er 40–130 cm høy, og vokser i tette tuer. Den har korte jordstengler, og bladene sitter i rosetter nede ved bakken. Bladskaftet er nokså langt, nederst er det svartbrunt, men blir raskt bruntog er tett kledd med brune eller lysebrune skjell som er spisse og med ofte tydelig mørk midtnerve.

Bladplatene er bredt lansettformete og mørkegrønne, litt bøyd, og er bredere enn andre stortelg-arter i Norden ved at primærflikene er lengre. Formen på hele bladplaten er bred et stykke oppover og skråner så inn mot spissen, omtrent som formen på et hus. Bladet er 2-3 ganger fliket, og småflikene har kanter som er nedbøyd. Noen ganger holder bladet seg vintergrønt.

Primærflikene sitter litt spredt, og de mangler den eksterne forskjellen i lengden på sekundærflikene som vi ser hos f.eks sauetelg. Hos geittelg er nedre sekundærflik atskillig mindre enn halvparten så ang som primærfliken. Også hos geittelg er sekundærflikene lengst nærmest stilken, men arten mangler karaktertrekket hvor disse nedre sekundærflikene er mye lengre enn de nest nederste og tredje nederste.

Sporehushopene (sori) sitter parallelt mellom midtnerven og kanten av bladene, hvor de er dekket at et slør (indusium) som er nyreformet på blad som oftest visner om høsten.

I Norge vokser den i lavlandet fra hedmark i øst og langs hele kysten til Nordmøre. Geittelg går opp til 1.350 moh. på hardangervidda og 1.600 moh. i Jotunheimen. Den vokser også i hele det sørlige Sverige og lengst sørvest i Finland. Vokser ellers på Færøyene og i hele Danmark og sørover.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Geittelg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Geittelg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Geittelg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Geittelg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Geittelg* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Geittelg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Geittelg* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Geittelg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dryopteris dilatata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dryopteris dilatata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dryopteris dilatata* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Laksevåg barnehage** ligger i Sverre Hjetlandsvei 17, på Laksevåg i Bergen, og er Bergens eldste kommunale barnehage.

Historie
--------

Etter andre verdenskrig var det mye å bygge opp igjen på Laksevåg, som den gang var en egen kommune. Mange kvinner måtte derfor ut i arbeid, men de trengte noen til å ta seg av barna deres. På bakgrunn av dette behovet gikk en aktiv kvinneforening sammen med en lærer og ordføreren for å få etablert et daghjem, som det den gang het. Det ble etablert en daghjemsnemnd, som arbeidet med saken i tre år før Laksevåg kommune vedtok å åpne en kommunal barnehage.

Laksevåg barnehage åpnet den 7. mars 1949 i en tysk forlegningsbrakke. Dette var en av seks tyske brakker Laksevåg Boligbyggelag overtok etter krigen. Kommunen fikk leie en av dem til barnehagen, og der holder barnehagen fortsatt til. De startet med tretti barn i alderen 2-7 år, men økte raskt til femti barn. Barna hadde med seg matpakke til frokost, men til lunsj fikk de varm mat tilberedt i barnehagen.

Etter barnehagens åpning stod det å lese i Bergens Tidende: *«Laksevåg kan være stolt av sitt nye daghjem. Et så flott og velutstyrt daghjem finnes ikke på disse kanter av landet.»*

I 1972 ble Laksevåg en del av Bergen kommune, som da overtok eiendommen og ansvaret for driften. I 2004 ble Laksevåg barnehage slått sammen med Solhaug barnehage, som ligger like nedenfor, i Solhaugveien 13.

Kilder
------

* Arkivet etter Laksevåg barnehage (for tidsrommet 1949-2004), oppbevart ved Bergen Byarkiv
* Laksevåg barnehages nettside Arkivert 21. januar 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Laksevåg barnehage - oppslagsverket oVe, artikkel av Ine Merete Baadsvik, Bergen Byarkiv.
**Den syrisk-katolske patriark av Antiokia og hele Orienten** er en katolsk patriark og overhodet for den syrisk-katolske kirke. Kirken aksepterer pavens overhøyhet, mens paven anerkjenner patriarkens lederskap innenfor sin særkirke. Den syrisk-katolske patriarken er én av fem patriarker som avleder sin tittel fra det oldkirkelige patriarkatet i Antiokia (de fire andre er den gresk-ortodokse, maronittisk-katolske, melkittisk-katolske og syrisk-ortodokse). Patriarken er i tillegg epark av Beirut, der han også har sitt sete.

Den nåværende syrisk-katolske patriarken av Antiokia er Ignatius Josef III Younan (siden 2009).

Historie
--------

Fra 1600-tallet begynte jesuitter å misjonere i og rundt Aleppo, noe som førte til at mange syrisk-ortodokse kristne konverterte til eller sympatiserte med katolisismen. Etter at det allerede mellom 1662 og 1702 hadde blitt valgt katolske patriarker, konverterte den nyvalgte syrisk-ortodokse patriarken av Antiokia Ignatius Mikael III Jarweh i 1782 til katolisismen. Pave Pius VI anerkjente Jarweh som patriark av Antiokia. Den syriske ortodokse kirke valgte umiddelbart en ny patriark (Ignatius Matteus). Den syriske kirke var dermed delt i en katolsk og en ortodoks gren.

Den syrisk-katolske patriarkens sete lå først i Aleppo, fra 1850 i Mardin, og fra 1920 i Beirut.

Liste over patriarker
---------------------

På slutten av 1600-tallet fantes det allerede to patriarker som hadde gått over til katolisismen:

* Ignatius Andreas Akhidjan (1662–1677)
* Ignatius Peter VI Sahbadin (1677–1702)

En sammenhengende linje av patriarker fins først fra 1782. For patriarker før 1782 se liste over patriarker av Antiokia.

* Ignatius Mikael III Jarweh (1782–1800)
* Ignatius Mikael IV Daher (1802–1810)
* Ignatius Simon II Zora (1811–1818)
* Ignatius Peter VII Jarweh (1820–1851)
* Ignatius Antonius I Samhiri (1853–1864)
* Ignatius Filip I Arqous (1866–1874)
* Ignatius Georg V Chelhot (1874–1891)
* Ignatius Behnam II Benni (1893–1897)
* Ignatius Efraim II Rahmani (1898–1929)
* Ignatius Gabriel I Tappouni (1929–1968)
* Ignatius Antonius II Hayek (1968–1998)
* Ignatius Moses I Daoud (1998–2001)
* Ignatius Peter VIII Abdel-Ahad (2001–2008)
* Ignatius Josef III Younan (2009–)

  


| * v
* d
* r
Den katolske kirkens patriarkater |
| --- |
| «Store» patriarkater | 
Alexandria (koptisk) •
Antiokia (maronittisk) •
Antiokia (melkittisk) •
Antiokia (syrisk) •
Babylon (kaldeisk) •
Kilikia (armensk) •
Roma (latinsk)
 | En patriarks våpenskjold |
| «Små» og *titulære* patriarkater | 
*Alexandria* (melkittisk) •
Jerusalem (latinsk) •
*Jerusalem* (melkittisk) •
Lisboa (latinsk) •
Venezia (latinsk) •
*Vestindia* (latinsk) •
*Østindia* (latinsk)
 |
| Historiske patriarkater | 
Alexandria •
Antiokia •
Aquileia •
Grado •
Karthago •
Konstantinopel (alle latinske)
 |
**Eva Røine** (født 11. desember 1928 i Mysen) er en norsk psykolog og forfatter. Hun har vært skuespiller og journalist og var den første «Miss Norway», med deltakelse i «Miss World»-konkurransen i USA i 1952. Med toårig teaterutdannelse fra London, ble hun ansatt ved Folketeatret og var med fra åpningen i 1952 til 1955. Fra 1955 til 1959 var hun ansatt som journalist i Dagbladet. Pressesekretær ved Nationaltheatret fra 1963 til 1968. Eva Røine har kriminologi og teatervitenskap mellomfag og magistergrad i psykologi 1976. Med praksis fra Ullevål avdeling 16, barneavdelingen, og Modum ble hun spesialist i klinisk psykologi i 1985. Hun var gift med Jørgen Juve, født 1906.

Psykodramatisk aktivitet
------------------------

I begynnelsen av 1970-årene ble Eva Røine kjent med den psykoterapeutiske metoden psykodrama, blant annet i USA. Et avgjørende møte var med skaperen av metoden, psykiateren, filosofen og poeten Jacob L. Moreno (1889–1984). Da Eva Røine var ansatt ved avdeling 16. Ullevål sykehus, fikk hun til rådighet et eget teater i kjelleren, for pasientene og veiledning av personalet. I 1985 ble hun engasjert ved Det Åpne Teater av gründeren Anne May Nilsen, hvor hun deltok i manusforberedelser og prøveoppsetninger. I 1986 grunnla Eva Røine sammen med kollegaen Monica Westberg Norsk Psykodramaskole, fra 1992 kalt Norsk Psykodramainstitutt, nå med hovedkontor i Oslo. Eva Røine var daglig leder fra 1986 til 2004. Hun var visepresident i Psychodrama Institut for Europa fra 1991 til 2004. Hun har arbeidet med utdannelsen innen psykodrama i mange land, vesentlig i Øst-Europa.

Bibliografi
-----------

Eva Røine har skrevet 

* *Teaterkunnskap* (Elingaard brevskole 1965 ) sammen med Erik Pierstorff og Carl Ludwig Bugge,
* *Psykodrama - psykoterapi som eksperimentelt teater*, Aschehoug 1978 (ny utgave *Psykodrama – Om å spille hovedrollen i sitt eget liv* (Artemis forlag 1992 ), oversatt til engelsk og polsk.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eva Røine på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Eva Røine hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Klostergata 5** består av to bolighus med adressene A, B og C, og ligger i Klostergata i Moss. Disse er vernet etter Plan- og bygningsloven.

Det finnes i dag tre adresser på eiendommen; Klostergata 5A, Klostergata 5B og Klostergata 5C. Eiendommen består av to eldre hus, der Klostergata 5B og 5C tilhører samme bygning. Dette huset er malt grønt. Klostergata 5A ligger vegg i vegg med Klostergata 7, og er malt rosa.

Historie
--------

Klostergata 5A ble bygget mellom 1800–1853. Klostergata 5B/C tilhørte gården Nedre Grønvold, og er eldre enn nabohuset. Bygningene står likevel enhetlig i typisk østfoldemperie, med høye grunnmurer, stående panel og sveitservinduer, og har begge halvvalmet tak. I tillegg finnes det vinduer i klassismestil.

Nedre Grønvold, som idag er kjent som Klostergata 5B/C, ble eid av sagmester Engebret Jørgensen i år 1800. Eiendommen "Klostergaden 5" har i senere tider blitt eid av Inger Larsenog Syver Olsen.

Alle bygningene på eiendommen er regulert for bevaring. I dag er husene bebodde. 

* Klostergata 5 AKlostergata 5 A
* Klostergata 5 B/CKlostergata 5 B/C

Se også
-------

* Liste over kulturminner i Moss

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kulturminnesøk. «Kulturminnesøk». *www.kulturminnesok.no*. Besøkt 19. september 2019.
2. 1 2 3  Kulturminnesøk. «Kulturminnesøk». *www.kulturminnesok.no*. Besøkt 19. september 2019.
3. 1 2  Nyquist, Oluf Peter (1926). *Mossiania fra ældre tider 1926*. s. 296–297.
4. ↑  «009 Inger Larsen - 0410 Klostergade 5 - 000 - Tellingskretsoversikt - Folketelling 1885 for 0104 Moss kjøpstad - Digitalarkivet». *www.digitalarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 19. september 2019.
5. ↑  «Klostergata som en «håndsverksgate» i 1891.». *www.mosshistorielag.no*. Besøkt 19. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Delfina Merino** (født 15. oktober 1989) er en argentinsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 2012 i London.

Merino vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL-2012 i London. Hun var med på det argentinske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen for damer bak Nederland.

Tolv lag deltok, Argentina vant gruppe B foran New Zealand, med tre seiere, en uavgjord og et tap. I semifinalen møtte de Storbritannia, som de beseiret med 2-1. 10. august 2012 spilte de finale mot Nederland, Nederland vant finalen med 2-0.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 2012 Storbritannias flagg London - Sølv i landhockey, kvinner - Argentinas flagg Argentina

Eksterne lenker
---------------

* (en) Delfina Merino – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Delfina Merino – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Delfina Merino – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Delfina Merino – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (ar) Delfina Merino – Argentinas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Delfina Merino – FIH Rediger på Wikidata
Tortur- og drapsinstrumenter i Tuol Sleng
Bilder av ofre
**Folkemordsmuseet Tuol Sleng** er et museum i en tidligere konsentrasjonsleir og tortursenter i Kambodsja. Det dreier seg om Røde Khmers «sikkerhetsfengsel 21» (S-21) i Phnom Penh.

Tuol Sleng var opprinnelig en skolebygning. Etter Røde Khmers erobring av byen, ble skolebygningen omgjort til konsentrasjonsleir, og brukt til systematisk tortur og utryddelse av fangene. Området ble omgitt med elektrisk piggtråd og klasserommene bygget om til fengselsceller og torturkamre.

Galge i Tuol Sleng
Et nett av piggtråd foran alle utgangene skulle forhindre fortvilte fanger i å begå selvmord.

Mellom 1975 og 1979 var mellom 14 000 og 20 000 mennesker fra alle deler av Kambodsja fanger i Tuol Sleng. Ca. 1 720 personer arbeidet i tortursenteret. Av alle fangene er det bare kjent at 12 overlevde.

Bygningene er bevart slik Røde Khmer etterlot leiren i 1979. Virksomheten i leiren ble grundig dokumentert, og fangevokterne laget detaljerte dossierer med fotografier av alle fangene. Dossierene ble skilt fra fotografiene i 1979-80, slik at fotografiene i dag er anonyme. En del av de mange tusen svart-hvitt-fotografiene av ofre er utstilt i museet.

Khang Khek Ieu (kjent som Duch), kommandanten for Tuol Sleng, ble i 2010 dømt til 35 års fengsel for forbrytelser mot menneskeheten av Røde Khmer-tribunalet, men det ble kort tid etter vedtatt at han kun skulle sone i 19 år.

Verdensminne
------------

I 2009 ble museet tatt opp i UNESCOs verdensminneregister.

Litteratur
----------

* Vann Nath: *A Cambodian Prison Portrait. One Year in the Khmer Rouge's S-21*. White Lotus Co. Ltd. Bangkok 1998, ISBN 974-8434-48-6
* Chandler, David: *Voices from S-21. Terror and history inside Pol Pot's secret prison*. University of California Press, 1999. ISBN 0-520-22247-4
* Dunlap, Nic: *The Lost Executioner: A Story of the Khmer Rouge*. Walker & Company, 2006. ISBN 0802714722
* Douglas Niven & Chris Riley: *The Killing Fields*. Twin Palms Press, 1996. ISBN 978-0944092392

Referanser
----------

1. ↑  Aftenbladet – *Mild Roede Khmer-dom vekker sinne*[*død lenke*]
2. ↑  Tuol Sleng Genocide Museum Archives

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tuol Sleng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Bitterfissen Bethany** var en dansk anonym blogger som i høsten 2011 i Danmark ble kjent for sin skarpt debatterende tone i mediene. Bloggeren er siden fremstått med sitt fulle navn. 

Bethany blogger som en enslig mor til flere barn, deriblant et adoptert. Hun drikker gjerne en Fernet Branca på den lokale bodega såvel som hjemme, og forsøker ikke å legge skjul på sine ev. hukommelsestap. Hun går heller ikke av veien for amorøse affærer i ny og ne.

Bethany er blitt særlig kjent for å sparke til personer – ikke minst til medsøstre – som i hennes øyne sparker nedad samtidig som de dyrker selvtilfredshet, kynisme, spelt, zumba, designmøbler og egoisme. Det danske forlaget *Turbulenz* utga hennes bok *En bitterfisses bekendelser* den 29. februar 2012. Avisen Politikens journalist Bettina Heltberg omtaler den som tabubelagt barnslighet, og forbigår den med 0 hjerter av 6 mulige. Siden er bloggeren fremstått med sitt fulle navn; Jeanett Veronica Hindberg (født 1972). I 2014 utkom hennes andre bok *PS. Trænger til flødeskum (og diller). En næsten sandfærdig dagbog*, på forlaget Turbine.

Referanser
----------

1. ↑  *Bitterfissen og kvinder med holdninger* – berlingske.dk
2. ↑  A*nonym bitterfisse håner de overperfekte speltkusser* politiken.dk
3. ↑  *Bitterfissen har et hjerte af besk marcipan*
4. ↑  *Leve Bitterfissen Bethany!* – information.dk
5. ↑  *Bitterfissens bog er fyldt med magtkonstruktioner, manipulation og medieliderlighed* – politiken.dk
6. ↑  *Bitterfissens dagbog giver anmelderen ukontrollerede latterhik*, politiken.dk. Besøkt 26. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* *Bitterfissen Bethanys blogg*
* Bitterfissen: *Der er folk, der hader mig som pesten* – politiken.dk

Portal: Danmark
Bitumen
**Bitumen** er et svart, seigt hydrokarbon som i noen grad forekommer naturlig, men som oftest er fremskaffet som restprodukt etter destillasjon av råolje, hvor den fremstår som den tyngste fraksjonen med høyest kokepunkt.

Bruksområder
------------

Bitumen blir hovedsakelig brukt til asfaltbetong, der bitumenen blir varmet opp og blandet med grus før det blir lagt ut og jevnet ut. Andre bruksområder er blant annet taktetting, da spesielt flate tak.
Bitumen kan i flytende form også brukes som patinering til kunstartikler i keramikk, gips og metall. Fargegraderingen avgjøres av hvor uttynnet den er av f.eks. renset terpentin.
Tidligere var bitumen brukt som bunnstoff på båter, og til tider også til beskyttelse av hus, naturlig bitumen skal blant annet ha blitt varmet opp og smurt på husene i Babylon som beskyttelse mot vær og vind.
Bitumen brukes også på kabler og liner på togleder.

Bitumen må ikke forveksles med tjære eller bek.

Se også
-------

* Oljeraffineri
* Olje
* Oljesand
* Asfaltforsegling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Må ikke forveksles med brun saus.
En baconsandwich og en flaske brown sauce av merket HP Sauce.
**Brown sauce** (engelsk; «brun saus») er en saus som anvendes som smakstilsetning i det britiske og irske kjøkken. Den er mørk brun i farve og lages av en varierende kombinasjon av ingredienser som tomater, melasse, dadler, epler, tamarinder, kryddere, eddik og iblant rosiner. Smaken kan beskrives som sur-søt og pepperaktig slik som worcestersaus.

Sausen brukes særlig som smakstilsetning med retter som engelsk frokost, baconsandwich og pommes frites.

Referanser
----------

1. ↑  Baxter-Wright, Dusty (28. mars 2017). «Americans don't know what Brown Sauce is and it's mind blowing». *Cosmopolitan* **(engelsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.
2. ↑  «Salt 'n' sauce - Scotland's culinary divide». *BBC News* **(engelsk)**. 25. januar 2020. Besøkt 15. oktober 2021.
3. ↑  CooksInfo. «Chippie Sauce». *CooksInfo* **(engelsk)**. Besøkt 15. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Delia Durrer** (født 14. november 2002) er en sveitisk alpinist, som representerer klubben Beckenried-Klewenalp.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Durrer deltok i sitt første FIS-renn i november 2018, da hun kom på 32.-plass i slalåm i Diavolezza i Sveits. Hun fikk sin første pallplass i et FIS-renn 11. januar 2019, da hun kom på andreplass i super-G i Zinal i Sveits. Under det sveitsiske juniormesterskapet i alpint 2019 i februar kom hun på 17-.plass i storslalåm og 29.-plass i slalåm. Under det sveitsiske mesterskapet i alpint i mars kom hun på ellevteplass i utfor, 16.-plass i super-G, tiendeplass i kombinasjonen og 20.-plass i storslalåm, og under det sveitiske juniormesterskapet i mars kom hun på femteplass i utfor og fjerdeplass i super-G, og hun fikk sølv i kombinasjonen, bak Julie Trummer. Hun fikk ett poeng i Europacupen i alpint 2018/19.

### Sesongen 2019/20

Den 20. november 2019 vant hun sitt første FIS-renn, da hun vant storslalåm i Arosa i Sveits. Hun deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom hun på 14.-plass i super-G, og i den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte hun seg opp til tiendeplass i kombinasjonen. Hun kom på 15.-plass i storslalåm og 19.-plass i slalåm.

Under sveitsisk juniormesterskap i alpint 2020 vant hun utfor, og hun kom hun på fjerdeplass i kombinasjonen og 13.-plass i slalåm. Hun deltok i Junior-VM i alpint 2020, og kom der på 26.-plass i utfor, 18.-plass i super-G, 21.-plass i kombinasjonen og 21.-plass i storslalåm. I Europacupen i alpint 2019/20 fikk hun til sammen 19 poeng, og kom med det på 135.-plass.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  FIS - *Delia Durrer - Results*, besøkt 23. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Zinal (SUI) - National Junior Championships - Women's Alpine Combined*, besøkt 23. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Cup Standings - Europa Cup 2019*, besøkt 23. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Delia Durrer* Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine. besøkt 23. mars 2020.
6. ↑  FIS - *Cup Standings - Europa Cup 2020*, besøkt 23. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Delia Durrer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Delia Durrer – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Delia Durrer – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Delia Durrer – ski-db.com Rediger på Wikidata

* (en) Delia Durrer – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine.
**Religionsfilosofi** er en filosofisk disiplin, en disiplin innenfor den praktiske filosofi, som studerer allmenne spørsmål innenfor religion. Religionsfilosofien drøfter begreper og trossystem ut i fra en idéhistorisk, logisk og prinsipiell synsvinkel, samt religiøs erfaring og aktiviteter som trossystemene bygger på.

Religionsfilosofiens forhold til religion
-----------------------------------------

Religionsfilosofi er en andreordens aktivitet, dvs. ikke en del av det religiøse selv, men relatert til de ulike religionene. Religionsfilosofien er relatert til de ulike religionene på samme måte som naturvitenskapen forholder seg til enkeltvitenskapene. Den forsøker å analysere begreper som Gud, nirvana, tilbedelse, evig liv, frelse, skapelse osv. Religiøse begrepers natur relateres til hverdagslige fenomen, vitenskapelige oppdagelser, moral og den estetiske dimensjon ved virkeligheten.

Religionsfilosofiens forhold til teologi
----------------------------------------

Tidligere ble religionsfilosofi forstått som religiøs filosofering, forstått som filosofisk forsvar av religiøs overbevisning (jf. apologetikk). Religionsfilosofien fortsatte det grunnlaget som var lagt av den naturlige teologi, og dens program var å demonstrere Guds eksistens, med andre ord å tilrettelegge for åpenbaringen. I dag kalles denne måten å filosofere på enten for apologetikk eller for filosofisk teologi.

Temaer som behandles av religionsfilosofien
-------------------------------------------

* Gudsbegrepet
* Gudsbeviser og naturlig teologi
* Det ondes problem (*teodicé*)
* Åpenbaring og tro
* Tro og rasjonalitet
* Religiøst språk
* Tro og verifikasjon
* Religionskritikk
* Pluralisme og religionenes sannhetskrav
* Menneskets skjebne

Noen kjente religionsfilosofer
------------------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Avicenna
* Anselm av Canterbury
* Averroes (også kjent som Ibn Rushd)
* Thomas Aquinas
* Augustin av Hippo
* Anicius Manlius Severinus Boethius
* Giordano Bruno
* René Descartes
* Pseudo-Dionysius
* Mircea Eliade
* Desiderius Erasmus
* Siddartha Gautama
* Heraklit
* John Hick
* David Hume
* William James
* Immanuel Kant
* Søren Kierkegaard
* C. S. Lewis
* Jean Calvin
 | * Gottfried Leibniz
* Bernard Lonergan
* Knud Ejler Løgstrup
* Maimonides
* Jean-Luc Marion
* Friedrich Nietzsche
* William av Ockham
* Rudolph Otto
* William Paley
* Blaise Pascal
* Filo av Alexandria
* Alvin Plantinga
* Plotin
* Sarvepalli Radhakrishnan
* Bertrand Russell
* Duns Scotus
* Ninian Smart
* Baruch Spinoza
* Paul Tillich
* Martin Luther
 |

Se også
-------

* Religion
* Religionspsykologi
* Teologi
* Naturlig teologi
* Systematisk teologi
* Teodicé

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Relativt primiske** er to heltall hvis det ikke finnes noe tall større enn 1 som deler begge tallene. For eksempel er 42 og 25 relativt primiske, mens 42 og 15 ikke er det da 3 deler begge tallene. Minste felles multiplum av to tall er gitt ved deres produkt når de er relativt primiske. Slike tallpar spiller en viktig rolle i moderne tallteori og kryptografi.

Denne definisjonen er ekvivalent med å si at to tall *m* og *n* er relativt primiske når deres største felles faktor gcd(*m*,*n*) = 1. Da denne kan beregnes ved bruk av Euklids algoritme, vil den derfor også gi svar på om to tall er relativt primisk. Når det er tilfelle, vil det alltid være mulig å finne to heltall *x* og *y* slik at 

{\displaystyle mx+ny=1}
To slike tall vil ha motsatt fortegn og kan ikke entydig bestemmes. For eksempel, for de relativt primiske tallene 42 og 25, finner man ved bruk av den euklidske algoritmen at 3⋅42 - 5⋅25 = 1.

Tallteori
---------

Antall positive heltall som er relativt primisk til et tall *n* og mindre enn dette, er gitt ved Eulers totientfunksjon *φ*(*n*). For eksempel er *φ*(5) = 4 da tallene 1,2,3,4 er alle relativt primiske til 5. Derimot er *φ*(6) = 2 da bare 1 og 5 er relativt primisk blant de tallene som er mindre enn 6. For et primtall *p* gjelder generelt at *φ*(*p*) = *p* - 1.

I modulær aritmetikk gjør man ofte bruk av relativt primiske tall. For eksempel, en lineær kongruens som *ax = b* (mod *n* ) har én løsning når *a* og *n* er relativt primiske. Da er gcd(*a,n*) = 1 og tallet *a* har da en invers *x = a*-1 slik at *a⋅a*-1 = 1 (mod *n* ) og kalles en **enhet**. Det betyr at hvis man i faktorringen **Z**/*n* **Z**  kun beholder de tallene som er relativt primiske til *n*, så vil de kunne kombineres multiplikativt og utgjør en gruppe av enheter. Den har i alt *φ*(*n*) element og betegnes ofte som (**Z**/*n* **Z** )×. Slike grupper benyttes i dagens kryptografi.

Litteratur
----------

* J. Reed og J. Aarnes, *Matematikk i vår tid*, Universitetsforlaget, Oslo (1967).
* T. M. Apostol, *Introduction to Analytic Number Theory*, Springer-Verlag, New York (1976). ISBN 0-387-90163-9.

Eksterne lenker
---------------

* A. Hashemi, Forkurs i matematikk for nye studenter ved UiB, Bergen (2013).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Reza Rahmani** (persisk: ‌‌رضا رحمانی‎; født i 1966 i Tabriz i Iran) er en iransk politiker og minister for industri, gruver og forretningsliv.

Liv og virke
------------

Rahmani har vært medlem av den 7. 8. og 9. iranske konsultative forsamling som representant for Tabriz, Osku og Azarshahr med Alireza Mondi Sefidan, Masoud Pezeshkian, Mir-Hadi Gharaseyyed Romiani, Mohammad Hosein Farhanghi og Mohammad Esmaeil Saeidi..

Den 4. mars 2020, etter koronavirusutbruddet i 2019–20 hadde rammet også Iran, rapporterte Al Arabiya English at Rahmani var blitt smittet med SARS-CoV-2, viruset som forårsaker COVID-19.

Referanser
----------

1. ↑  «جدول مدارک تحصیلی و سوابق اجرایی اعضای 14 کمیسیون‌ مجلس نهم». Farsnews Agency. Arkivert fra originalen 30. desember 2017. Besøkt 27. juli 2014.
2. ↑  «Iranian Minister of Industry Reza Rahmani has coronavirus: Reports». Al Arabiya English. 4. mars 2020. Besøkt 5. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Rahmani Website Arkivert 6. august 2020 hos Wayback Machine.
Lillehammer UNESCO-litteraturby holder til i Meierigården i Lillehammer sentrum, samlokalisert med Norsk litteraturfestival og det lokale ICORN-kontoret.
**Lillehammer UNESCO-litteraturby** er et samarbeid mellom Lillehammer kommune, Innlandet fylkeskommune, Norsk Litteraturfestival – Sigrid Undset-dagene, Nansenskolen, Stiftelsen Lillehammer Museum og Høgskolen i Innlandet. Partnerne jobber i fellesskap for å utvikle litteraturbyen Lillehammer, samt å gjøre norsk litteratur- og kulturpolitikk kjent internasjonalt. 

Lillehammer ble i 2017 tatt opp som permanent medlem i UNESCO Creative Cities Network innenfor feltet litteratur. UNESCOs nettverk av kreative byer ble etablert i 2004, for å fremme samarbeid og utveksling mellom byer over hele verden, som satser spesielt på byutvikling basert på kultur og kreativitet.

Administrasjonen er lagt til Lillehammer kommune og er samlokalisert med Norsk Litteraturfestival – Sigrid Undset-dagene, Fribyen Lillehammer, Lillehammer bibliotek og Litteraturhus Lillehammer i Meierigården i Lillehammer sentrum.

Lillehammer er den eneste norske byen i UNESCOs Creative Cities Network, ved siden av Bergen, som i 2015 ble tildelt samme status på feltet gastronomi.

Referanser
----------

1. ↑  Litteraturbyen
2. ↑  UNESCO Creative Cities Network
3. ↑  «Jubler for Lillehammers status som Unesco-litteraturby - og kulturministeren gratulerer». *gd.no*. Gudbrandsdølen Dagningen. 31. oktober 2017. Besøkt 31. januar 2021.
4. ↑  ICORN Lillehammer
5. ↑  bergenmatby.com
**Lillehammer Cykleklubb** (Lillehammer CK) er en sykkelklubb lokalisert i Lillehammer i Innlandet fylke. Klubben er mest kjent for å være arrangør og eier av Birkebeinerrittet, som arrangeres i slutten av august hvert år. Lillehammer CK er også hjemklubben til den profesjonelle syklisten Edvald Boasson Hagen, som sykler for det sørafrikanske proff-laget Team Dimension Data.

Lillehammer CK har vært klubben til mange gode syklister de siste årene. Mest kjent er Edvald Boasson Hagen, Stian Sommerseth og Birken-spesialist Lars Ragnar Manengen. I tillegg til disse har, blant annet, følgende syklister syklet for klubben:

Nevneverdige medlemmer
----------------------

* Stian Boasson Hagen
* Tormod Haugstad
* Arne Gunnar Ensrud
* Nicolai Løland Dolva
* Espen Skoglund
* Kristian Platou
* Vegard Fredheim
* Marius L. Thorstad
* Brage Aulstad

Disse syklistene innhar utallige pallplasser i NorgesCup og NM tilsammen []. Klubben har i dag en god stamme med unge ryttere og jobber aktivt med talentutvikling.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Lillebæltsbroen** (også kalt **Den nye Lillebæltsbro**) er en seksfelts motorveisbro mellom Jylland og Fyn bygget i perioden 1965 til 1970 og innviet 21. oktober samme år. Arkitekten var Orla Mølgaard-Nielsen. «Den nye Lillebæltsbro» avlaster den gamle Lillebæltsbroen, som kun har et kjørbart felt i hver retning. Til gjengeld er den gamle broen også åpen for fotgjengere og syklister og har en dobbeltsporet jernbane. 

Broen er 1 700 meter lang, 33,3 meter bred og har et fritt spenn på ca. 600 meter. Gjennomseilingshøyden er 44 meter. Gjennomseilingshøyden for Lillebælt er dog betinget av Den gamle Lillebæltsbroen som har en gjennomseilingshøjde på 33 meter. Den nye Lillebæltsbroen er utstyrt med tre kjørebaner i hver retning.

På 1960-tallet begynte veien på den eldre Lillebæltsbroen å bli ansett som utilstrekkelig. Den var for smal for den intensive trafikken som gikk over broen. En utvidelse av veien og broen ble ikke ansett som riktig, en ny bro var nødvendig for god flyt i den økende biltrafikken. Ved tidspunktet for ferdigstilling hadde ikke Danmark noen større sammenhengende nettverk av motorveier, men på dette tidspunktet hadde også Sverige enkelte motorveistrekninger uten forbindelser til hverandre. Broen ble bygd med full motorveistandard helt fra starten av, siden man hadde planer om et sammenhengende motorveinett, og med tanke på den ganske store trafikkmengden allerede da. Av den grunn har veien tre felt i hver kjøreretning. Man bygget altså bevisst for å takle fremtidige trafikkbehov. I dag er det motorveien på E20 som går på broen og det er en av Danmarks viktigste motorveier. Den fungerer nå også som en motorvei som forbinder Sverige og Tyskland med hverandre. 

Selve broen er en hengebro som er utstyrt med hengende kabler som holder broen oppe. Den gjør at Jyllands motorveier er forbindet til motorveien på Fyn. Ettersom det er en del av den lengre, sammenhengende motorveiforbindelsen mellom Sverige og Tyskland utgjør broen et viktig innslag i det europeiske nettverket av motorveier.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Little Belt Bridge (1970) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Highways.dk – Portrett av den nye Lillebæltsbroen (dansk)
* Litteraturliste: Danmarks Vei- og bromuseum (dansk)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Den gamle kirkegården på Tiller utenfor Trondheim ved kanten for kvikkleireraset 7. mars 1816. Kirketspiret stikker opp. Foto: Peder Ohlen, april 2008 
**Tiller-raset** var et ras i bygda Tiller utenfor Trondheim 7. mars 1816. Raset tok med seg 500 daa jordmasse, 15 personer, åtte hester og et ukjent antall andre husdyr rett i Nidelva. Blant de omkomne var gårdbrukeren på gården Nordtiller og ti mennesker på husmannsplassene på den andre sida av Nidelva. Tiller kirke fra 1806 og den daværende Tillerbrua gikk med raset som drastisk forandret grendas topografi. Elva ble demt opp, og store skader oppstod nedover elva da leirdemningen brast. Det dannet seg en isdemning ved Kroppan som etter hvert brast og førte til store ødeleggelser både ved Øvre og Nedre Leirfoss. Det var frykt for at flommen skulle gjøre skader på Trondheim by, og stiftamtmannen ga ordre om at alle skip måtte forlate havna. Det gikk ikke så galt da det var liten vannføring.

Årsaken til raset regnes å være at saltet i leirgrunnen ble utvasket, slik at det dannet seg kvikkleire. Denne leira lå på sandgrunn, og seilte dermed langs denne ned mot elva. Øyenvitner skal ha kjent en svovellukt som fremdeles var merkbar to dager etter raset.

Trivia
------

Høsten 1865 ble det 100 skritt nord for stedet hvor kirken engang sto, funnet «en liden Sølvtallerken med indgravet Kors, hvilket havde hørt blandt Kirkens ved Jordfaldet forsvundne hellige Kar, og som havde udgjort dens Disk».

Fylkesvei 901 (Tillerbruvegen) går langs raskanten, fra Nordre Tiller gård, forbi Flotten skole til omtrent Tillerbruvegen nr. 165.

Fotnoter og referanser
----------------------

1. 1 2 3 4  Møller, Arvid (1986). *Den farlege naturen*. Oslo: Samlaget. s. 41. ISBN 8252126774.
2. ↑  «Tillerskredet - WikiStrinda». *www.strindahistorielag.no*. Besøkt 10. januar 2017.
3. ↑  «Gamle Nyheder. Jordfaldet i Tiller i 1816». *Illustreret Nyhedsblad* Nr. 38. Christiania den 17. Septbr. 1865, s. 176.
4. ↑  Sees på bildet på lenken fra Strinda historielag.

Eksterne lenker
---------------

* Tillerskredet – WikiStrinda, Strinda historielag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |