recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Atterbury Motor Car Co** var en amerikansk lastebilprodusent som den minste av de tre i byen Buffalo i delstaten New York - de andre var Pierce-Arrow og Stewart. Den var startet som firma av George Washington Atterbury (1854-1928) i året 1903 under navnet **Auto-Car Equipment Co.**, men navnet ble endret til Atterbury Motor Car Co. i 1909. Som alle andre smålastebilprodusenter i USA hadde man basert seg på kjøp av komponenter fra kjente underleverandører, men det gav ikke lang levetid i et stadig mer krevende marked.

Atterbury trakk seg fra virksomheten i 1915 og flyttet til California hvor han døde i 1928. Produksjonen i fabrikken var knapt over 150 kjøretøyer per år, ettersom markedet var lokalt basert på østkysten av USA. I 1935 ble lastebilfabrikken slått konkurs. Noen av Atterbury-lastebilene kom til Norge, som i 1922 hadde 10 lastebiler av dette merket i registreringen.

Litteratur
----------

* Asbjørn Rolseth; *Norsk lastebilleksikon; Lastebiler i Norge 1900-1940* Bilforlaget 2007 ISBN 9788291062105
Bolsenasjøen fra byen Montefascione, sørøst for sjøen.
**Bolsenasjøen** er dem femte største innsjøen i Italia litt nord for Roma i provinsen Viterbo. 

Med sin runde form er den en kratersjø, i krateret etter vulkanen *Vulsini*. Sjøen renner ut i elven Marta som går til Det tyrrenske havet. I sjøen ligger turistøya Bisenta og den privat eide Martana. På nordbredden ligger det lille stedet Bolsena. Andre steder nært sjøens bredd er Montefascione, Marta, Capodimonte, Valentano, Gradoli, Grotte di Castro og San Lorenzo nuovo.

Den er den største av de tolv viktigste sjøene i sentrale Italia og inneholder 62 prosent ferskvann mens Braccianosjøen bare har 34 prosent. Flateinnholdet er 9.2 prosent på 305 meter.

Før gikk all kloakk ut i sjøen, som i 1996 fikk et renseanlegg og ble renere av det.

(en) Lake Bolsena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Referanser
----------

1. ↑  Mosello, Arisci og Bruni, *Lake Bolsena (Central Italy): an updating study on its water chemistry* i Journal of Limnology, 63(1):1–12, 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Et utvalg av de mange hefter og bind som er utgitt foreløpig.
***Danmarks Kirker*** er et oppslagsverk om kirker i Danmark. Det har vært under utgivelse siden 1933 med artikler skrevet av fagfolk fra Nationalmuseet. Verket er i likhet med *Trap Danmark* organisert topografisk etter Danmarks amt før 1970 og begynte med en behandling av Præstø amt.

De enkelte kirker beskrives med en historisk innledning om kirkens tilhørighet, deretter beskrives beliggenheten, kirkegården og selve bygningene. Til dette knyttes så en beskrivelse av kalkmalerier, inventar som altertavle, døpefont m.m. og gravminner; epitafier, gravsten m.m.

Verket ble grunnlagt av Mouritz Mackeprang som var direktør ved Nationalmuseet. I 1926 laget Mackeprang en plan for verket og året etter kunne redaksjonsarbeidet begynne med Victor Hermansen som sekretær. Finansieringen kom fra Carlsbergfondet og Ny Carlsbergfondet. I 1937 ble filolog Erik Moltke heltidsansatt til å arbeide på verket og i 1944 ble arkitekt Elna Møller ansatt. I 1950-årene ble redaksjonen utvidet og i 1992 var det åtte redaktører ansatt.

Den opprinnelige finansiering fra Carlsbergfondene ble etter få år til en likelig fordeling mellom staten og de to fondene. I 1978 ble denne modellen endret slik at staten – ved Kulturministeriet – står for 50%, Carlsbergfondene for 25% og de amtene som er under behandling, for de siste 25%. I tillegg yter Nationalmuseet støtte ved å stille lokaler til rådighet og stå for trykkingen.

Opprinnelig var det satt den begrensning for verket at det ikke skulle behandle tiden etter ca. 1850, dvs. kirker oppført etter 1850 skulle ikke tas med og inventar etter denne tid kun kort nevnes. Dette er man senere avveket noe fra.

Verket er pr. høsten 2011 delvis digitalisert og kan leses på Nationalmuseets side om Danmarks Kirker.

Utgivelser
----------

Amt i kursiv er ikke ferdigutgitt.

| Del | Område | Bind | År |
| --- | --- | --- | --- |
| I | København By | 6 | 1945-88 |
| II | Frederiksborg Amt | 4 | 1964-79 |
| III | Københavns Amt | 4 | 1944-51 |
| IV | Holbæk Amt | 5 | 1979-2001 |
| V | Sorø Amt | 2 | 1934-37 |
| VI | Præstø Amt | 2 | 1933-35 |
| VII | Bornholms Amt | 1 | 1954 |
| VIII | Maribo Amt | 2 | 1948-51 |
| IX | *Odense Amt* |  ? | 1990-? |
| X | *Svendborg Amt* |  ? | 2010-? |
| XI | *Hjørring Amt* |  ? |  ? |
| XII | Thisted Amt | 2 | 1940-42 |
| XIII | *Ålborg Amt* |  ? |  ? |
| XIV | *Viborg Amt* |  ? |  ? |
| XV | *Randers Amt* |  ? | Under forberedelse |
| XVI | Århus Amt | 11 | 1968-2008 |
| XVII | *Vejle Amt* |  ? | 2004-? |
| XVIII | *Ringkøbing Amt* |  ? | 1998-? |
| XIX | Ribe Amt | 5 | 1979-2003 |
| XX | Haderslev Amt | 1 eller 2 | 1954 |
| XXI | Tønder Amt | 1 | 1957 |
| XXII | Åbenrå Amt | 1 | 1959 |
| XXIII | Sønderborg Amt | 1 | 1961 |
| XXIV | *Færøerne* |  ? |  ? |
| XXV | *Grønland* |  ? |  ? |

Litteratur
----------

* Axel Andersen, *Danske opslagsværker*, kap. 10-12, Gad, 1970-74. (Danmarks Biblioteksskoles skrifter, 4). ISBN 87-12-16636-7.

Eksterne lenker
---------------

* Danmarks Kirker – hjemmeside for verket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Colombias flagg Colombia |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Bronse | Rio 2016 | 100 m - T36 |
|  Parapanamerikanske leker |
| Gull | Lima 2019 | Kulestøt - F35/36/37 |
| Bronse | Lima 2019 | 100 m - T36 |
| Bronse | Lima 2019 | 4x100 m - åpen klasse |
| Sølv | Toronto 2015 | Kulestøt - F35/36 |
| Bronse | Toronto 2015 | 100 m - T36 |
| Bronse | Toronto 2015 | 200 m - T36 |

**Martha Liliana Hernández Florián** (født 20. mai 1988 fra Guamal i Colombia) er en colombiansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klasse F36/T36, som er for utøvere med koordineringsvansker, grunnet hypertoni, ataksi eller atetose, samt utøvere med cerebral parese, men som *ikke* sitter i rullestol. Hun konkurrerer på sprintdistanser og i kastøvelser.

Bakgrunn
--------

Hernández er født med cerebral parese. Hun begynte med parafriidrett i 2009, men ble gravid like etterpå, og fødte en datter i 2010.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i Paralympiske sommerleker 2012 i London, og kom der på niendeplass i diskos, og hun ble slått ut i forsøksheatet på 100 meter i klassen T36, der hun kom på femteplass i sitt heat. Året etter deltok hun i Para-VM i friidrett 2013 i Frankrike, og kom der på femteplass i diskos og på 100 meter.

Hun fikk tre medaljer under Parapanamerikanske leker 2015 i Canada. I kulestøt fikk hun sølv i klassen F35/36, bak Marivana Oliveira da Nobrega fra Brasil, og hun fikk bronse på 100 meter og 200 meter. Under Paralympiske sommerleker 2016 fikk hun bronse på 100 meter i klassen T36, bak Yanina Andrea Martinez og Claudia Nicoleitzik, og hun kom på femteplass på 100 meter. Colombia kom også på femteplass på 4 x 100 meter stafett i klassen T35-38, med Hernández på laget. Hun nådde ikke finalen på 200 meter.

Under Parapanamerikanske leker 2019 i Peru vant hun kulestøt, og hun fikk bronse på 100 meter og på 4 x 100 meter stafett i åpen klasse.

Referanser
----------

1. 1 2 3  IPC - *Martha Liliana Hernandez Florian*, besøkt 27. november 2019.
2. ↑  Toronto 2015 - *Women's Shot Put F35/36*, besøkt 27. november 2019.
3. ↑  IPC - *Rio 2016 - Athletics - Women's 100 m T36*, besøkt 27. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Parapanamerikanske leker 2019 Arkivert 21. september 2019 hos Wayback Machine.
**Martha Grande Myhrslo** (født 30. juli 1886 i Øyestad, død 12. august 1976 i Grimstad) var en norsk fotograf virksom i Grimstad. Myhrslo hadde gått på kurs hos fotograf J. Henrichsen i Arendal 1905-1906. Hun hadde også jobbet som assistent hos flere fotografer i Kristiansand og Stavanger.

Virksomhet
----------

I 1917 overtok Myrhslo firmaet *"Frivold & Iversen"s atelier* i Grimstad. Denne fotovirksomheten var drevet av kusinene Theresie Frivold og Hauken Iversen, som i 1915 hadde overtatt firmaet etter Gunhild Larsen og hennes forretningspartner Elisabeth Helmer.

Myhrslo var virksom som fotograf i Grimstad i over 50 år, før hun i 1970 overlot hun fotovirksomheten til sin nevø Ivar Fløistad. Myhrslo var bl.a. Knut Hamsuns faste fotograf.

Fotosamling
-----------

Myhrslos fotografier befinner seg i dag ved Kuben i Arendal. Myhrslo tok både portrettbilder, familiebilder, brudebilder, samt og landskapsbilder. Hun har tatt mange stedsbilder fra Grimstadområdet. Hennes fotografier er en del av Fløistadsamlingen, som omfatter arbeidene til flere Grimstad-fotografer.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Marta Myhrslo, (30.juli 1886 - 12.august 1976).», besøkt 26. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Martha Myhrslo
3. ↑  Badende kvinner ved badehuset i Grimstad, *Avtrykk.no*, 22.04.2016
4. ↑  Fotograf Ivar Fløistads samlinger fra Fotografregisteret

Eksterne lenker
---------------

* (no) Fløistadsamlingen på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
I matematikk er **n-te-rot** til et tall a et tall b som multiplisert med seg selv n ganger gir tallet a. Dersom a er et reelt tall bruker en ofte symbolet {\displaystyle {\sqrt[{n}]{a}}} for n-te-roten av tallet a.

N-te-rot er den inverse funksjonen til potensfunksjonen. 

Den vanligste roten er kvadratroten. Den skrives oftest bare som {\displaystyle {\sqrt {a}}} istedenfor {\displaystyle {\sqrt[{2}]{a}}}. Kubikkroten er den nest vanligste og skrives {\displaystyle {\sqrt[{3}]{a}}}. Den inverse funksjonen til kvadratroten er potensfunksjonen med eksponent 2 og til kubikkroten med 3.

Den n-te-roten av *a* kan også uttrykkes som *a* opphøyd i en *n*-tedel og skrives som følgende potensfunksjon:

{\displaystyle a^{1/n}\,}

Eksempler
---------

* Tiende-roten av 1 048 576 er {\displaystyle {\sqrt[{10}]{1048576}}=1048576^{1/10}=1048576^{0{,}1}=4={\sqrt[{5}]{\sqrt {1048576}}}={\sqrt {\sqrt[{5}]{1048576}}}}
* Fjerde-roten av 1785,0625 er {\displaystyle {\sqrt[{4}]{1785.0625}}=1785.0625^{1/4}=1785.0625^{0{,}25}=6{,}5={\sqrt {\sqrt {1785.0625}}}}

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MathWorld **·** GND
 |
Wallacea utgjøres av øyene innenfor det røde området. Weberlinjen (et alternativ til Wallacelinjen lenger vest og Lydekkerslinjen lenger øst) i blått.
Wallacelinjen og Huxleylinjen
**Wallacea** er et biogeografisk område som omfatter en rekke øyer i Indonesia, som isoleres fra de asiatiske og australske kontinentene gjennom dype sund. Området utgjør omkring 347 000 km² og er oppkalt etter den britiske oppdagelsesreisende naturforskeren, geografen, antropologen, og biologen Alfred Russel Wallace (1823–1913), som også er kjent for å ha definert den faunaregionale skillelinjen som kalles wallacelinjen.

Wallacea avgrenses i vest av wallacelinjen og i øst av lydekkerlinjen, og omfatter Sulawesi, Lombok, Sumbawa, Flores, Sumba, Timor, Halmahera, Buru, Seram og mange mindre øyer.

Eksterne lenker
---------------

* Wallacea Reasearch Group
* The strange Asian island where monkeys and marsupials meet BBC Earth

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** SUDOC
 |
**Temenos** (fra gresk for «å kutte») betegner et avgrenset område omkring et tempel. Det ble opprinnelig brukt om greske templer, men innen arkeologien brukes begrepet også om området rundt romerske templer.

Temenos var normalt avgrenset av en mur. Området var hellig grunn; det kan sammenlignes med vigslet grunn omgitt av en kirkegårdsmur. Årsaken til at man hadde et slikt område var ikke bare å skape en buffer mellom den vanlige verden og tempelet. Alteret var plassert utenfor greske templer, slik at man trengte et avgrenset område som omfattet dette for å hindre skjending av det. 

Fredløse og etterlyste kunne i en del tilfeller få asyl innenfor temenos, fordi det ble ansett som en krenkelse mot guddommen å pågripe noen der. Dette var ikke noen absolutt regel, og det fortelles i klassisk litteratur om et tilfelle hvor en person la hendene på alteret og dermed påberopte seg asyl, noe som ble besvart med at hendene ble hugget av slik at man kunne ta med seg resten av personen. Dette ble riktignok av mange ansett som en skjendig handling.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Māris Gailis** (født 9. juli 1951 i Rīga i Den latviske sovjetrepublikk i Sovjetunionen) er en latvisk politiker og forretningsmann. Han ledet den latviske regjering fra 15. september 1994 til 21. desember 1995.

Sommeren 1994 brøt det ut strid innen Valdis Birkavs' mindretallsregjering vedrørende landbruks- og næringspolitikken. Latvijas Zemnieku savienība («Det latviske bondeforbund») brøt ut av regjeringskoalisjonen og Birkavs fratrådte. Māris Gailis overtok som ny ministerpresident, og ledet en ny regjering frem til valgene i 1995. Hans koalisjon bestod av hans eget parti Latvijas Ceļš («Litauens vei») og Tautsaimnieku Politiskā Apvienība («Landbrukernes politiske forbund») og uavhengige ministre.

Etter at han forlot politikken gikk Gailis inn i næringslivet; blant annet var han leder for kontrollkommisjonen i energiselskapet Latvijas Gāze. Gjennom sitt eget selskap SIA Māris Gailis utviklet han yachthavner og eksklusive boligkomplekser på øya Ķīpsala i elven Daugava. Sammen med sin hustru, arkitekten Zaiga Gaile, har han også engasjert seg for å bevare hovedstadens tradisjonelle trehusbebyggelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gjertine Johnsen** (født *Aarrestad* 9. april 1860 i Sokndal, død 23. november 1946 samme sted) var kinamisjonær for Det norsk-lutherske Kinamissionsforbund. 

Gjertine Aarrestad (eller **Orrestad**) var blant de åtte som den 29. september 1891 seilte fra Stavanger for å innlede misjonsarbeidet i Kina. Frøken Aarrestad og to andre, Johannes Brandtzæg og Ludvig Johnsen, ankom Shanghai den 13. november 1891. De andre fem ble igjen i USA et års tid, for språkstudier og for å tale misjonssaken i norsk-amerikanske områder. De reiste videre til Kina høsten 1892. Etter forberedelser i Wuchang/Hankou ble gruppen tildelt et misjonsfelt rundt Laohekou i det sørvestre hjørne av provinsen Hubei i 1892. Samme år hadde Ludvig Johnsen og Gjertine Aarrestad giftet seg. Johnsen ble neste sommer syk og døde 6. august 1893 i Hankou. 

Gjertine Johnsen forble i Kina, men var hjemme i Norge en periode frem til 1902. Da kom hun tilbake til Laohekou, og ble i Kina til 1911.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Gjertine Aarrestad Johnsen, (09.april 1860 - 23.november 1946).», besøkt 2. november 2022[Hentet fra Wikidata]
**Drammens Skifabrikk** var en norsk skiprodusent.

Fabrikken ble grunnlagt i Schultz gate 6 av Henry Auensen og Bjarne Næss. Auensen døde i 1929 og Næss ble eneeier. Fabrikken lagde alle sorter ski av hickory og ask, og eksporterte vintersportsutstyr til Europa og Nord-Amerika. Fabrikken fikk gullmedalje ved Drammensutstillingen i 1930, og ble i løpet av 1930-årene flyttet til Bjørnstierne Bjørnsons gate 8 , senere til Konnerudgaten 8 og til slutt til Griffenfeldts gate 1. Fabrikken beskjeftiget i storhetstiden om lag 50 ansatte på 600 kvadratmeter. En av de ansatte var Birger Ruud,  legendarisk norsk skiløper, en annen var Willi Kment, østerriksk fotballtrener, som trente Drafn i 1954-55, og senere det norske landslaget. Fabrkken startet senere karorresifabrikk og garderobehylleavdeling. Fabrikken ble nedlagt tidlig på 1970-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «Page 33 - Made in Drammen». *www.drammen.kommune.no*. Arkivert fra originalen 29. januar 2018. Besøkt 30. januar 2018.
2. ↑  Reime, Inger Johanne (10. september 2017). «Campingvogna fra Drammen - Nettmagasinet 3001.no». *Nettmagasinet 3001.no*. Arkivert fra originalen 30. januar 2018. Besøkt 30. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Botnkrona** er den nordligste og høyeste toppen i fjellrekka Sju søstre på øya Alsten i Nordland. Den har en høyde på 1 072 meter over havet og er også høyeste punkt i Alstahaug kommune. Nabotoppen sør for Botnkrona er Grytfoten (1 019 moh.). Berggrunnen er dominert av gneisgranitt.

Toppens primærfaktor på 1 072 meter er blant de 60 høyeste i Skandinavia.

På aksla mellom Grytfoten og Botnkrona ligger Grytfotvatnet, som tidligere var drikkevannskilden til Sandnessjøen. Ved foten av Botnkrona ligger Fjelsåsdammen som er et populært turmål.

Vanskelighetsgrad
-----------------

Botnkrona regnes for å være den av Sju søstre som er vanskeligst å bestige. Dette begrenser seg imidlertid til det siste stykket mot toppen, som likevel ikke er brattere enn at personer med relativt liten fjellerfaring lett kommer seg opp på sommerstid. På vinterstid bør man være fjellvant og ha godt utstyr.

Ruter
-----

Toppen av Botnkrona kan nås på flere måter. Den raskeste ruten er fra transformatorstasjonen på Breimo, rundt fire kilometer sør for Sandnessjøen. Derfra er det merket rute til toppen. En normalt trent person kan gå til toppen på 2-3 timer og ned igjen på 1 time på en tørr sommerdag etter denne ruten. En alternativ rute er å ta til høyre der stien skiller seg ved foten av Grytfoten (skiltet), for å gå denne først og så Botnkrona etterpå. Denne turen bør man beregne 4-5 timer på siden man må langt ned på baksiden og så opp igjen. Et tredje alternativ er å gå opp anleggsveien fra Sundøya til Horva-senderen, og derfra sørover til man kommer til Botnkrona. Denne ruten ble merket sommeren 2008.

Se også
-------

* Liste over fjell i Skandinavia

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Avstand til samme høyde på Storfinnkneet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 1. september 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Arkivert fra originalen 15. oktober 2014. Besøkt 4. juli 2015.

Sandnessjøen sett fra toppen av Botnkrona.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Gjert Frimann Vestrheim** (født 10. november 1971 i Bergen) er en norsk klassisk filolog og professor i gresk ved universitetet i Bergen.

Vestrheim studerte gresk, latin og sammenlignende litteratur ved universitetet i Bergen, og ble *cand. philol.* med hovedfag i gresk i 1998. Han tok doktorgraden i 2005 med en avhandling om Kallimakhos. Fra 2006 har han vært førsteamanuensis, fra 2014 professor i gresk ved universitetet i Bergen. Spesialområdet hans er gresk lyrikk. Han har også gjendiktet Friedrich Hölderlin til norsk.

Vestrheim ble i 2004 slått til ridder av Pinnsvinordenen, som er Studentersamfunnet i Bergens høyeste utmerkelse.

Utgivelser
----------

### Oversettelser

* Friedrich Hölderlin: *Sanger i natten*. Oslo: Gyldendal, 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Gjert Vestrheim i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Gjert Vestrheim i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Hjemmeside ved UiB
* Om Vestrheims doktorgrad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Drammens Teater**, Øvre Storgate 12 i Drammen, ble bygd i 1869 og åpnet 8. februar 1870 og er tegnet av arkitekten Emil Victor Langlet.

Teateret ble tegnet etter samme modell som pariserteatrene Théâtre de la Porte-Saint-Martin og Théâtre du Châtelet, og er utført i en sammensatt nyrenessansestil med symmetriske fasader og rundbuede vinduer. Teateret ble det første «moderne» teaterhus i Norge, og ble regnet som et av de vakreste i Norden. 

Den 10. desember 1993 ble Drammens Teater påtent og totalt ødelagt ved brann. Bare ytterveggene stod igjen, men på grunnlag av en rekke kilder og fotografier kunne huset rekonstrueres. Arkitekt for gjenoppbygningsarbeidet var Jan Øyvind Berntzen. Det gjenoppbygde teateret sto ferdig 8. februar 1997 med oppgradert, moderne funksjonalitet. Teatersalongen ble gjenskapt av Hans Gabriel Finne. Teatrets gipsornamenter – blant annet den store rosetten i taket i salongen, med en omkrets på 45,3 meter – ble laget av foretaket Gipsmakeriet i Oslo. Den høytidelige gjenåpningen ble foretatt av kong Harald V

Drammens Teater har fått Europa Nostra-diplomet: «For forbilledlig gjenskaping av den gamle teaterbygningen, i helhet og i detaljer for vilje og evne til verdifull bygningskulturbevaring for trofasthet mot det gamle teaters ånd og tone».

Galleri
-------

* Strektegning/arkitekturtegning av Drammens Teater med farger.Strektegning/arkitekturtegning av Drammens Teater med farger.
* Bilde av fasaden i retning sør øst.Bilde av fasaden i retning sør øst.
* Drammens teater innvendig. Bildet er fra ca. 1870 til 1890.  Foto: Theodor Larsen, Riksantikvaren  .Drammens teater innvendig. Bildet er fra ca. 1870 til 1890.  Foto: Theodor Larsen, Riksantikvaren .
* Drammens teater sett fra nordvest.Drammens teater sett fra nordvest.

Kilder
------

* Drammens Teaters historie
* Drammens teater på arc!
* Sellæg, Jo. (1949-) (2000). *Fra masken til ilden: Drammens teater gjennom 200 år*. Drammen: Foreningen Drammens teater. ISBN 8299569702.

Eksterne lenker
---------------

* Drammens Teater i Scenewebarkivet
* Drammens Teater

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** VIAF
 |
**Gjertrud Fitje** (født 29. november 1907 på Fitje ved Sandane i Gloppen kommune, død 5. juni 2010 på Sandane) var en norsk sykepleier og luthersk kinamisjonær tilknyttet Det norske misjonsselskap. 

Hennes onkel, Jon Fitje var misjonsprest i Kina fra 1909 til 1929. Fitje vokste opp i en tid med rikt kristenliv og et sterkt engasjement for misjonering. Etter noen år som sykepleier ved Haukeland sykehus fra 1921 til midt på 1930-tallet gikk hun på bibelskole og tok et seks måneders språkstudium i England. 16. juni 1937 ble hun innviet som misjonær og i august samme år dro hun til Kina.

Hun arbeidet som sykepleier og misjonær i provinsen Hunan i 26 år før hun i 1949 måtte flykte til Taiwan, der hun fortsatte misjonsarbeidet. Hun ankom Keelung 16. oktober 1950, og sluttet seg til kollegaen Helga Waabenø i arbeidet ved det hundre senger store misjonssykehuset i Taipei, som nå er kjent som *Mackay Memorial Hospital* dit Den Norske Misjonsallianse hadde utsendt den norske legen Kristoffer Fotland. I mars 1952 flyttet hun til Keelung der hun arbeidet som eneste utsending fra NMS frem til Henrikke Tangeraas kom i slutten av november samme år. 

Fitje hadde blitt bak jernteppet en periode, og hadde sett hvordan kommunistene overtok makten. I Norsk Misjonstidendes julenummer ga hun denne beskrivelsen av hvordan det var å komme til Taiwan:

> ...Men det er resten av det frie China ein møter her. Det var gildt å sjå det gamle flagget folda seg ut i haustvinden. Språket har nok ein stor slektskap med fastlandsspråket, men ein kan bli mistydd, og sjølv taka feil om ein trudde ein forstod. Men så treffer ein mange frå innlandet og det er ei stor glede. Dei er heimlause og lengtar tilbake til heimstadene sine...
> 
> 
> 

*Det gamle flagget* hun viser til er nasjonalist-Kinas flagg som tidligere var i bruk på Kinas fastland, og uttrykket *det frie China* viser til Taiwan. Uttrykket ble også brukt av Chiang Kai-shek og hans regjering. 

Fitje døde i en alder av 102 år gammel på Sandane i Gloppen kommune.

Se også
-------

* Liste over kjente personer fra Gloppen kommune

Referanser
----------

1. ↑  Steensland, Gustav: «Taiwan», bind 2 av *I tro og tjeneste – Det Norske Misjonsselskap 1842-1992*, s. 300

Kilder
------

* Steensland, Gustav: «Taiwan» (s. 296-324) i bind 2 av «I tro og tjeneste – Det Norske Misjonsselskap 1842-1992», Torstein Jørgensen (red.), Misjonshøgskolen, Stavanger, 1992.
**Vladimir Ivanovitsj Markov** (født 26. juli 1859 i Fredrikshamn, død august 1919 i St. Petersburg) var en finsk generalløytnant, som ble født av russiske foreldre. Markov var viseformann for den økonomiske seksjonen av Senatet i Finland fra 1909 til 1913, og den siste finske ministerstatssekretæren i St. Petersburg fra 1913 til 1917.

Markov var sønn av handelsmannen Ivan Markov, gift med Elisabet Markov, bosatt i Viborg. I 1887 giftet han seg med Vera Vasiljevna Popova, datter av handelsmannen Vasili Popov fra St. Petersburg. Vladimir Markov ble uteksaminert fra Fredrikshamn kadettskole i 1881. Han tjenestegjorde i den keiserlige russiske hær i Litauen, Moskva militærdistrikt og Rostov. Fra 1892 tjenestegjorde han ved overkommandoen i St. Petersburg. Fra 1903 til 1909 var Markov leder av mobiliseringsdepartementet. 

I juni 1906 ble han utnevnt til militærguvernør for Transbajkalregionen og kommandant for garnisonen, tidlig i 1909 ble han utnevnt til stabssjef for 17. korps. Under februarrevolusjonen ble Markov fristilt fra sin stilling og plassert i husarrest i St. Petersburg. Etter oktoberrevolusjonen ble han arrestert av bolsjevikene og han døde i fengsel i 1919.

Referanser
----------

1. ↑   MAK, oppført som Vladimir Ivanovič Markov, PLWABN-ID 9810670197505606[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The National Biography of Finland, oppført som Vladimir Ivanovitsh Markoff, Kansallisbiografia-ID 3549, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**George Derwent Thomson** eller *Seoirse Mac Tomái* (født i 1903 i Dulwich i London, død 3. februar 1987 i Birmingham) var en britisk akademiker, marxistisk filosof som forsket på det irske språket. 

Thomson studerte klassisk historie ved King's College, Cambridge, der han nådde First Class Honours innen klassisk Tripos og han vant et stipend til Trinity College, Dublin. Ved Trinity College arbeidet han på sin første bok, som omhandlet greske språk. Han ble ansatt som lektor og deretter professor i greske språk ved forskjellige universiteter.

Han flyttet tilbake til England i 1934, da han returnerte til King's College, Cambridge, der han holdt forelesninger om gresk. Han ble professor ved Birmingham University i 1936, dette året han sluttet seg til Communist Party of Great Britain. Thomson utviklet en marxistisk tolkning av gresk drama. Thomsen var venn med, og hadde en viktig innflytelse på Alfred Sohn-Rethel og enkelte av hans teorier. 

Han tilbrakte flere år med å studere språk, historie og kultur. Han opprettholdt en særskilt studie av den nå utdødde samfunnet i Irland, der han oppfattet elementer av overlevende kulturelle resonanser med det historisk samfunnet før utviklingen av privat eiendom som et produksjonsmiddel. 

Han ble en forkjemper for det irske språket. Da han søkte om en ny stilling som foreleser i gresk i NUI Galway i 1931. Han satt også i kommunistpartiets kulturutvalg på denne tiden. Den kinesiske revolusjonen i 1949 hadde en dyp effekt på ham og førte til uoverensstemmelser mellom ham og det britiske kommunistpartiet, som han etter hvert drev lenger og lenger vekk ifra. Men han mistet aldri helt sin politiske oppfatning. 

Thomson var medforfatter på to populære verk på marxismen som ble utgitt av China Policy Study Group i begynnelsen av 1970-tallet. Det ene verket var en studie innen revolusjonære dialektikk og ble publisert i 1971, og hans andre publiserte verk omhandlet kapitalisme og vekst og fall i vareproduksjonen (1973).

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 135558549, besøkt 15. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Trove, oppført som George Thomson, Trove person-ID 922359, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   MAK, PLWABN-ID 9810679131005606[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w65724p5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 1. januar 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dictionary of Irish Biography **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
Selvportrett med familien
**George Dawe** (født 6. februar 1781 i London, død 15. oktober 1829 i Kentish Town) var en britisk portrettmaler, mest kjent for å ha malt 329 portretter av russiske generaler aktive under Napoleonskrigene for militærgalleriet i Vinterpalasset i St. Petersburg.

Virke
-----

Dawe var fremfor alt portrettmaler. Allerede i en alder av 13 år laget han kopperstikk av dronningene Elisabeth og Mary etter malerier av John Graham. Hans første maleri, *Achilles ved Patroklos' død* mottok i 1803 Royal Academy of Arts' pris i London; så fulgte i 1804 *Noemi og hennes begge svigerdøtre*, i 1809 en *Scene fra Cymbeline*, *Andromache* og portrett av Thomas Hopes hustru. Det siste bragte ham særlig popularitet.

Etter at han hadde ledsaget Edward Augustus, Duke of Kent and Strathearn i tre år, portretterte under Aachen-kongressen i 1818 flere av de der forsamleder fyrster og statsmenn.

Den russiske keiser Aleksander I utnevnte ham til hoffmaler. I St. Petersburg malte han 329 portretter av russiske generaler fra fedrelandskrigen i 1812 for militærgalleriet (Военная галерея) i Vinterpalasset. Hans portretter vant stor popularitet i Russland.

Av helsegrunner dro han tidlig i 1829 til England, og føde der.

Referanser
----------

1. 1 2   Dawe, George, «George Dawe»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Dawe, George[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6w972dv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Доу Джордж, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 134081, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Find a Grave, Find a Grave 34084086, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
8. 1 2   Oxford Dictionary of National Biography[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** BNE
 |
**Povl Johannes Jensen** (født 3. mai 1911 i Odense, død 26. mai 1985) var en dansk klassisk filolog og professor ved Københavns Universitet.

Povl Johs. Jensen gikk ut av Odense katedralskole i 1929 og ble *cand. mag.* i latin og gresk ved Københavns Universitet i 1935. I 1941 tok han doktorgraden om *Det latinske Perfektsystem*, og var deretter bibliotekar ved Det kongelige bibliotek. Fra 1945 var han lektor ved Københavns Universitet, og fra 1949 professor. Fra 1973 var han dessuten vikarierende professor ved Odense Universitet. Han gikk av i 1978.

Jensen var en av grunnleggerne av Københavns Universitets institutt for gresk og latinsk middelalderfilologi. Han deltok i utgivelsen av *Corpus Philosophorum Danicorum Medii Aevi* og det internasjonale *Corpus Platonicum Medii Aevi*. I 1970 deltok han i stiftelsen av det nordiske Platonselskabet.

Bibliografi
-----------

* *Plotin*. København: Ejnar Munksgaard, 1948.
* *Græsk Mystik*. København: Gyldendal, 1953.
* *Sokrates*. København: Gad, 1969.
* *Cum grano salis*. Odense: Odense Universitetsforlag, 1981.

Referanser
----------

1. 1 2   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1055419047, besøkt 31. mai 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Det tyske nasjonalbibliotekets katalog, GND-ID 1055419047, besøkt 10. juni 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Povl Johs. Jensen i BIBSYS
* «Povl Johs. Jensen» i *Dansk biografisk Leksikon*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Bygg Band** er et norsk cajun-band fra Østlandet som ble dannet tidlig på 1980-tallet av Geir Otnæs sammen med Christopher Kika Hjort, Thorkild Thorkildsen og Harald Aanes. Bygg band var i stor grad ansvarlig for å popularisere de fransk-amerikanske musikkformene cajun og zydeco i Norge, og var første band som satte norske tekster til kjente cajun-låter. 

Debutplaten *Vaskebrett og bælj* ble produsert av Terje Tysland. Tekstene ble hovedsakelig skrevet av Thorkild Thorkildsen, men også tekster fra Geirr Lystrup, Geir Otnæs og Egil Mongstad. Sistnevnte deltok også som vokalist på sangen «Strilagut».

Bygg Band klarte å skaffe seg spillejobber i cajunmusikkens «hjemland» Louisiana. Under oppholdet spilte de også inn en ny LP der, som ble kalt for nettopp *Louisiana* med Otnæs som produsent. Flere kjente lokale musikere deltok på plata, blant annet Michael Doucet (fele), Cleveland Chenier (vaskebrett), Link Davis jr. (saksofon, trekkspill, vokal) og Kim Moreau (triangel). Denne gangen var det færre sanger med norske tekster. 

Høsten 1984 opptrådte Bygg Band i NRK-programmet *Kanal 1*, der de fremførte melodiene *Lousiana* og *Dans, dans/Bosco Stomp*.

Gruppas medlemmer gikk senere hver sin vei; Geir Otnæs ble etter hvert medlem av Geirr Lystrups gruppe Godtfolk.

Medlemmer
---------

* Geir Otnæs (trekkspill, vokal)
* Christopher Kika Hjort (gitar)
* Thorkild Thorkildsen (kontrabass)
* Harald Aanes (trommer, triangel, vaskebrett)

Diskografi
----------

* *Vaskebrett og bælj* (1983)
* *Louisiana* (1984)

Referanser
----------

1. ↑  «NRK TV - Se Kanal 1» **(norsk)**. 16. november 1984. Besøkt 23. mars 2018.
2. ↑  «NRK TV - Se Kanal 1» **(norsk)**. 16. november 1984. Besøkt 23. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Bygg Band hos Ballade.no
**Bygeografi** er en gren av samfunnsgeografien, som dreier seg om studiet av byer og byregioner. 

Byer er ofte utgangspunktet for kulturelle, sosiale, økonomiske og politiske endringer i samfunnet. Innovasjon og kulturelle trender har ofte sitt utspring i byer eller byregioner. Bygeografi er en del av samfunnsgeografien, men overlapper med andre samfunnsvitenskapelige fag, som sosialantropologi, samfunnsøkonomi, sosiologi og statsvitenskap, i tillegg til profesjonsfag som fysisk planlegging og arkitektur. Bygeografer forsøker å kartlegge og forstå endringer i byer og byregioner. 

Søkelyset rettes som regel mot de romlige, materielle og geografiske sidene ved byutviklingen. Bygeografer forsøker å forklare hvilke sosiale og kulturelle prosesser som ligger bak for eksempel økt segregasjon, suburbanisering eller gentrifisering. Man er opptatt av hvilke interesser som står bak eller er involvert i byplanlegging og byutvikling, historisk og i dag. Dessuten er bygeografer opptatt av å undersøke hvordan de fysiske omgivelsene, for eksempel byens form og arkitektur, har betydning for hverdagsliv og livskvalitet. 

En stor del av bygeografien handler dessuten om de kulturelle sidene ved byutviklingen, enten det gjelder hvordan byen leses, som "tekst", eller hvordan byen framstilles i film og litteratur. Dette har også betydning for hvordan mennesker forstår og bruker byen. I takt med økende globalisering, er det også en stadig større interesse for relasjoner og fellestrekk mellom byer, over landegrensene. Oppmerksomheten har særlig vært rettet mot globalt betydningsfulle byer, hvilke posisjon de har og hva som særpreger forholdene internt i byen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Andrej Aleksandrovitsj Makovejev** (russisk: Андрей Александрович Маковеев, født 16. oktober 1982 i Tobolsk) er en russisk tidligere skiskytter.

Makovjev debuterte internasjonalt under junior-VM 2002, der det russiske laget tok femteplassen. Det gikk bedre under europamesterskapet i Kontiolax samme år, der han vant gull på sprinten foran Michael Rösch, og i tillegg var med på å ta stafettgull, blant annet sammen med Maksim Tsjudov. 

I 2005 deltok Makovjev for første gang i verdenscupen. Han tok sine første verdenscuppoeng i Kontiolax, med 23.-plass på sprinten og 17.-plass i den påfølgende jaktstarten. Han avsluttet sesongen med en 10.-plass på sprinten i Holmenkollen. 

Sesongen 2006/07 ble han ofte brukt på det sterke russiske verdenscuplaget, men han fikk få poengplasseringer. Han overrasket i sesongavslutningen i Khanty-Mansijsk, der han tok tredjeplassen på sprintdistansen. 

I sesongen 2007/08 oppnådde han også pallplasseringer, i Hochfilzen og i Khanty-Mansijsk ble det to nye tredjeplasser, begge ganger på sprintdistanen.

Han vant sin første verdenscupseier da han med feilfri skyting vant 20 km i Nové Město na Moravě 12. januar 2012.

Referanser
----------

1. ↑  A Win for Makoveev in Nove Mesto 20K Arkivert 28. januar 2012 hos Wayback Machine. – IBU

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrej Makovejev – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Andrej Makovejev – biathlon.com.ua Rediger på Wikidata
* Statistikk på *Biathlonworld*
Månemannen kontrollerer både menneskenes fruktbarhet og været. Han er også herskeren over alle dyr, og regulerer tabu for inuittenes jakt og tilgang til byttedyr. Tegning av hvalrossjakt fra 1856.
**Månemannen**  eller **Aningaaq** er en figur fra inuittenes mytologi. På Grønland kjennes han som *Aningaaq*, mens kanadiske inuitter kjenner han som **Igaluk**. På Grønland kjennes han personfisert som en diger mann som bor på månen og går kledd i et isbjørnskinn. 

Inuittenes mytologi har ingen egentlige guder, men Havkvinnen og Månemannen representerer kaoskreftene som inuittene har utviklet kultiske teknikker for å blidgjøre. Månemannen tar seg av dyrs og menneskers fruktbarhet. Han skaper og styrer flo, ebbe og torden. Hvis inuittene ikke etterlever de fastsatte tabureglene for fangsten, reagerer månemannen med å holde fangstdyrene tilbake. Da må angakkoqen hensette seg i transe og reise ut på en magisk reise for å blidgjøre ham, rette opp tabubruddene og gjenopprette balansen i verdensorden. Også måneformørkelser er uttrykk for hans temperament.

Månemannen er også kjent som en dyktig jeger selv, og mange legender forteller om fangstmenn som har møtt ham, slåss med ham og/eller har drept hunden hans, og har blitt invitert hjem til ham.

Fordi han også styrer fruktbarheten i naturen, er det vanlig at barnløse par vender seg til ham med bønn om hjelp.

Han er bror til solen, Malina, som han har hatt et incestuøst forhold til.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde er Tor Åge Bringsværds innledning til *Inuit, myter og sagn fra Grønland*, 2006

Tekster på norsk
----------------

* Legender om Månemannen er gjengitt på norsk i antologien *Inuit, myter og sagn fra Grønland*, 2006.
**Måndalen og Innfjorden Billag** var et rutebilselskap som ble etablert i 1946 i tidligere Voll kommune, i dag en del av Rauma kommune, Møre og Romsdal. Det var et andelslag med eierne i bygdene Måndalen og Innfjorden. Selskapet hadde kontor og garasjeanlegg i Måndalen. 

Like etter andre verdenskrig ble veien mellom Innfjorden og Åndalsnes åpnet, en veistrekning som også åpnet for gjennomgående veinett Ålesund-Åndalsnes-Dombås, i dag benevnt E-136. Lokaltrafikken kunne dermed legges om fra sjø- til veitransport. I første omgang ble det gods- og personruter Måndalen-Innfjorden-Åndalsnes. Tidligere gikk trafikken med lokalbåt fra disse bygdene til Åndalsnes. Det betydde ikke minst mye for mjølketransporten til meieriet på Åndaslnes. I 1947 opprettet selskapet også ruter til Vikebukt i korrespondanse med fergerutene til Molde. Det ble godsrute som fulgte frja helt fram til Molde. I tillegg var det lokale bygderuter i Måndalen og Innfjorden. 

Utover 1950-tallet ble det også opprettet personruter Åndalsnes-Vikebukt, og godsrute Åndalsnes-Molde. Tidlig på 1960-tallet ble det opprettet skoleruter Hjelvika-Måndalen-Åndalsnes, og arbeidsruter Måndalen-Åndalsnes.

På 1970-tallet ble det arbeidet for sammenslåing av rutebilselskaper i Møre og Romsdal. Derfor ble Måndalen og Innfjorden Billag fra 1. juli 1980 fusjonert med de rutene Valldal-Åndalsnes Rutebillag, Valldal, hadde ved Åndalsnes (ringruta om Sogge) og på strekningen Åndalsnes-Verma-Lesja-Dombås. Nytt navn ble Rauma Billag.

I 1980 hadde Måndalen og Innfjorden Billag 9 rutevogner og 9 helårsansatte. Selskapet fikk nytt garasjeanlegg i Måndalen i 1980. Bilene var lakkert i rødt med gult vindusfelt. De samme fargene ble brukt av Rauma Billag, men nå ble det brukt mer gulfarge.

Litteratur
----------

* Berild, Sveinung: *Måndalen og Innfjorden Billag (1946-1980)*. Artikkel i bladet «Rutebil» nr. 106, oktober 2009 (s. 11-19).
* Hjermann, Lasse. (redaksjonsnemnd: Hjermann, Lasse; Høsteng, Arne Kristian; Vollstad, Knut) 2001. *Rutebilnæring under omstillin*g 1965-2000. Transportbedriftenes landsforening Møre og Romsdal. Molde, 2001. 137 sider. ISBN 82-7955-028-3

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av busser fra Måndalen og Innfjorden Billag / Rauma Billag på Digitalt Museum
**Pål Thowsen** (født 15. juli 1955 på Lillestrøm) er en norsk trommeslager, hovedsakelig innen jazz. Han er kjent for sitt samarbeid med en rekke norske og internasjonale jazzmusikere, og har dessuten gitt ut flere soloalbum og mottatt to Spellemannpriser.

Han startet karrieren tidlig på 1970-tallet som musiker i Arild Andersens kvartett som opplevde internasjonal suksess gjennom hele tiåret. Samtidig var han også medlem av jazzrock-bandet Moose Loose. I 1973 samarbeid han for første gang med jazzgitaristen Jon Eberson, et samarbeid som har vart gjennom hele karrieren i ulike konstellasjoner. Har ellers spilt med musikere som Radka Toneff, Terje Rypdal, Palle Mikkelborg, Odd Riisnæs og Dag Arnesen og vært medlem av Jazzpunkensemblet, the Net, Halle/Eberson/Thowsen/Kjellemyr og Metropolitan. 

Thowsen har gitt ut flere album under eget navn. Han vant Spellemannprisen 1977 i jazz sammen med Jon Christensen for albumet *No Time for Time* og Spellemannprisen 1979 i jazz for sitt album *Surprise*. Han har dessuten deltatt på flere albuminnspillinger med andre, blant annet har han spilt på rundt ti album med Ketil Bjørnstad og deltatt på innspillinger med Ole Paus og Finn Kalvik, såvel som Sinikka Langeland.

Diskografi
----------

* *No Time for Time* (1976) med Jon Christensen
* *Suprise* (1979)
* *Carnival* (1981)
* *Sympathy* (1983)
* *Call Me Stranger* (1986) med Tor Endresen
* *Life Goes On* (1988) med Tor Endresen
* *Collection* (1992) samleablum
* *...the Rest Is Rumors* (2002)

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 340087, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Biografi fra Jazzbasen
* Diskografi fra Jazzbasen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Pål Prestrud** (født 18. november 1953) er norsk biolog og klimaforsker. Han var direktør for den norske stiftelsen CICERO Senter for klimaforskning fra 2002 til 2012, og kjent for sine mange opptredener i massemediene i spørsmål om klimaendringene og den globale oppvarmingen. Fra 2013 er han direktør for Statens naturoppsyn

Pål Prestrud tok doktorgraden i biologi ved Universitetet i Oslo i 1992 med avhandlingen «Arctic foxes in Svalbard: Population ecology and rabies». Han var ansatt ved Kontoret for polarsaker i Internasjonal avdeling i Miljøverndepartementet i perioden 1988–1994, siden forskningsdirektør ved Norsk Polarinstitutt fra 1994 til 2001 og så avdelingssjef i Området for naturvitenskap og teknologi i Norges forskningsråd fra 2001 til 2002. Han har vært direktør ved Cicero siden juni 2002. Prestrud er også viseformann i ACIA (Arctic Climate Impact Assessment).

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  regjeringen.no Pål Prestrud ny direktør for Statens naturoppsyn 02.10.2013
3. ↑  Sakskart til møte nr. 11/92 i det akademiske kollegium. Arkivert 17. august 2005 hos Wayback Machine. Universitetsdirektørens kontor, UiO. Besøkt 14. april 2008

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på Ciceros nettsider
* Artikler av og om Pål Prestrud på Forskning.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Pål Molander** (født 4. mai 1970 i Fredrikstad) er administrerende direktør i Norsk institutt for vannforskning (NIVA) siden oktober 2022.

Molander var tidligere direktør i Statens arbeidsmiljøinstitutt (STAMI).

Utdanning og karriere
---------------------

Han er utdannet cand.scient. (1997) og dr.scient. (2000) i analytisk kjemi ved Universitetet i Oslo. Dr.graden var en del av et næringsrettet prosjekt utført i samarbeid med polymerbedriften Borealis. Elementer fra Molanders utviklingsarbeid ved UiO dannet noe av grunnlaget for etablering av bedriften G&T Septech AS.

Molander har tidligere vært forsker (2001–2003), gruppeleder (2003–2005) og forskningsdirektør ved STAMI (2006–2011), og har også hatt stillinger som stipendiat (1997–2000), 1.amanuensis II (2002–2005) og professor II (2006–2016) ved Universitetet i Oslo (UiO). 

Molander har vært foredragsholder på arbeidslivsfeltet i Norge, og holdt blant annet innlegg på NHOs årskonferanser i 2018 og 2021. Han ledet ekspertgruppen oppnevnt av Arbeids- og sosialdepartementet, som gikk gjennom status for og foreslo fremtidige modeller for fremtidens bedriftshelsetjeneste (BHT) i Norge (2017–2018) Han var medlem i Arbeidstidsutvalget (2015–2016) som var nedsatt av samme departement.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Borealis». *Borealis Group* **(engelsk)**. Besøkt 19. januar 2021.
3. ↑  «Teknolab – Kromatografi – Laboratorieutstyr – Yrkeshygiene». Teknolab. Besøkt 19. januar 2021.
4. ↑  NHO (7. januar 2021). «Charlotte Bakke, Pål Molander: Hvordan blir fremtidens arbeidsliv?». NHOvideo via YouTube. Besøkt 19. januar 2021.
5. ↑  «Rapport foreslår nye modeller for bedriftshelsetjenesten». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Arbeids-og sosialdepartementet. 25. mai 2018. Besøkt 3. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Pål Molander i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Pål Molander i BIBSYS
**Pål Oscar Nissen** (født 26. februar 1963 i Trondheim) regissør og produsent. Han startet sin karriere i NRK U og ble kalt arkitekten bak U sin spesielle stil. 

Han har bred erfaring fra både dokumentar, dama og komedie. Av priser kan nevnes Gullruten for beste musikkvideo (*Vårofferet* med Oslo filharmoniske orkester), Gullruten for beste dokumentar og Prix Jeunesse for beste ungdomsdokumentar (*U: Sør-Afrika*) i konkurranse med 75 TV-kanaler fra 62 land og Gullruten for beste drama (*Fox Grønland*). Denne dramaserien fikk også Amanda for beste TV-drama. 
Nissen har også vært prosjektleder for større serier som *Livet er Svalbard* produsert av Dinamo Story for NRK*.* Han har hatt regi på TV-seriene Melonas og to sesonger med Borettslaget for NRK, sistnevnte også medforfatter. Fra 2009 til 2013 jobbet Nissen som produsent i NRK-Drama og produserte "Schmokk" og "Hjem". Fra 2013 til 2015 hadde Nissen regi på to sesonger av komedien "Side om side" for NRK Underholdningsavdelingen. Fra 2016 til d.d. jobber Nissen som produsent i NRK Radioteatret.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pål O. Nissen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata