recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Domkirken tilhørende den ukrainske gresk-katolske kirke i Uzjhorod
Jernbanestasjon i Uzjhorod
**Uzjhorod** (ukrainsk: Ужгород, ungarsk: Ungvár) er en by i Zakarpatska oblast i det vestlige Ukraina. Uzjhorod er hovedstad i oblasten, og ligger helt vest i landet, opp mot grensen til Slovakia og Ungarn.

Uzjhorod har litt over 111 300 innbyggere (2004). Byen har et stort og viktig universitet, en Skoda-fabrikk og et slott. Siden byen ligger bare noen kilometer fra den slovakiske og ungarske grensen er den et populært turistmål.

Den største folkegruppen i Uzjhorod er ukrainere, men det er også mange etniske ungarere i byen. Ungarsk blir derfor ofte brukt. Uzjhorod har ungarsk konsulat.

Før første verdenskrig tilhørte Uzjhorod den ungarske delen av Østerrike-Ungarn. I mellomkrigstiden tilhørte byen Tsjekkoslovakia. En kort periode var byen hovedstaden i Den ukrainske karpatske republikken, som ble ledet av den lokale ukrainsk presten Avhustyn Volosjin. Etter Sovjetunionens seier i andre verdenskrig tok Stalin området fra Tsjekkoslovakia og forente det med resten av Den ukrainske sovjetiske sosialistrepublikk.

Referanser
----------

1. ↑  Ukrainas statistikkbyrå (juni 2019) (på uk), *Чисельність наявного населення України на 1 січня 2019 року*, Kyiv: Ukrainas statistikkbyrå, Wikidata Q64822125,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Uzhhorod – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Uzhhorod – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Zakarpatska oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Uzjhorod |
|  | 
* Berehove
* Irsjava
* Khust
* Mukatsjeve
* Peretsjyn
* Rakhiv
* Svaljava
* Tjatsjiv
* Tsjop
* Vynohradiv

 | Ukrainas flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Pike med hvit ball*** er en norsk novellefilm fra 1965 i regi av Rolf Clemens. Manuset ble skrevet av Sten Rune Sterner. *Pike med hvit ball* var det norske bidraget i *4x4*, som bestod av fire novellefilmer fra Norden. Piken med hvit ball blir spilt av Kari Øhrn Geelmuyden

Handling
--------

Den tolv år gamle jenta Vibeke treffer sin yngre venninne Kari i parken. Kari overrekker henne en lapp fra Vibekes hemmelige kjæreste, Gustav. Vibeke får låne venninnens hvite ball for 10 øre. Hun leker med den en stund til den havner under benken til et kjærestepar. Kari overhører samtalen mellom de to og senere en rekke samtaler mellom andre par i den store parken.

En gammel musikant dukker opp med sin fiolinkasse og hund, både i parken og på andre steder senere. I en bakgård lytter Vibeke til en eldre dame som forsøker å spille orgel. Vibeke drømmer seg vekk foran et lite speil i et parfymeri. Ved teatret *Poppen* opplever hun popbandet The Cool Cats og tenåringsidolet Frank Citter.

Rolleliste
----------

* Robert Broberg - Frank Citter, popidol
* Kari Øhrn Geelmuyden - Vibeke, pike med hvit ball
* Vegard Hall - Gammel musikant
* Anne Marit Jacobsen - Jenta
* Ola Sørlie - Gutten

Kilder
------

* *Pike med hvit ball* i Norsk filmografi

Eksterne lenker
---------------

* *4x4* i Internet Movie Database

.
**Uzi** (hebraisk *עוזי*) er en israelsk serie maskinpistoler. Det første våpenet i serien ble utviklet av Uziel Gal sent på 1940-tallet. Uzier har blitt produsert av Israel Weapon Industries (**IWI**), FN Herstal og andre.

Våpenet ble utviklet like etter den arabisk-israelske krigen i 1948. Designet var basert på den tsjekkiske CZ Model 25. Den israelske hæren testet Uzi og den ble approbert foran andre mer konvensjonelle våpen. Gal ville ikke at våpenet skulle kalles opp etter ham, men dette ble ikke tatt hensyn til.

Den første modellen kom i 1951, og ble brukt i kamp for første gang i 1956. Våpenet ble en kommersiell suksess, og et antall forbedringer ble raskt introdusert.

Uzi ble først og fremst brukt til selvforsvar av styrker som ikke var direkte i frontlinjen, samt offiserer, artillerister og pansertropper. Mer kompakte varianter ble brukt av israelske spesialstyrker inntil nylig, men i desember 2003 erklærte det israelske forsvaret at de kom til å fase ut våpenet, men at produksjonen kom til å fortsette for kommersielle formål.

Over 90 land har brukt våpenet i politi- eller militærstyrker.

Modeller
--------

| Modell | Full lengde (mm) | Sammenslått(mm) | Løpslengde(mm) | Vekt (kg) | Skuddtakt (skudd/min) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Uzi | 470 | 640 | 260 | 3,5 | 600 |
| Mini | 360 | 600 | 197 | 2,7 | 950 |
| Micro | 282 | 486 | 134 | 1,5 | 1250 |

Bilder
------

* UziUzi
* Mini UziMini Uzi
* Micro UziMicro Uzi

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) IMI Uzi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Uzi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UZI Talk forum (en)
* Bimbel.de - Die Maschinenpistole MP2 - Uzi (de)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***Pike fra Connemara*** (engelsk: *Girl from Connemara*) er et maleri fra 1870-årene av den irske kunstner Augustus Nicholas Burke (1838–1891).

Beskrivelse
-----------

Motivet viser en ung pike i drakt fra kunstnerens hjemtrakter, Connemara, i det vestlige Irland. Hun trår på klipper i kystnær, sparsom vegetasjon. Piken er barbent, har et brunt sjal med grønne striper om skuldrene og bærer lyng i sitt forkle. På hver sin side ses to geiter, som kanskje skal hjem for å melkes. 

Burke vendte ofte hjem fra utlendighet for å male landskap, dyr og folk. Bildet her er blant Burkes mest berømte, og befinner seg i Irlands Nasjonalgalleri.

Referanser
----------

1. ↑  «A Connemara Girl». *onlinecollection.nationalgallery.ie* **(engelsk)**. Besøkt 7. januar 2019.
2. ↑  «A Connemara Girl Art Print». *National Gallery of Ireland* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 7. januar 2019. Besøkt 7. januar 2019.
3. ↑  «Augustus Nicholas Burke, Irish Landscape Artist: Biography, Paintings». *www.visual-arts-cork.com*. Besøkt 7. januar 2019.
4. ↑  «Irish Art...Augustus Burke». *www.mpfa.ie*. Besøkt 7. januar 2019.

Portal: Kunst
**Janna Tamimi** (arabisk جنى تميمي, mest kjent som **Janna Jihad** eller **Janna Jihad Ayyad**) er en palestinsk aktivist og amatørjournalist.

Tamimi er fra Nabi Salih, en landsby på Vestbredden. Hennes mor, Nawal Tamimi, er direktør for kvinnesaker i utviklingsdepartementet hos de palestinske selvstyremyndighetene. Aktivisten Bassem al-Tamimi er Jannas onkel og far til Ahed Tamimi, han har tidligere sonet fengselsstraff for å ha oppfordret palestinske ungdommer til steinkasting mot israelere. En annen av hennes onkler, Rushdie Tamimi, ble skutt og drept i 2013 etter at han sammen med andre palestinske aktivister hadde kastet stein mot israelske soldater.

Mens mange palestinere og deres støttespillere anser Janna Jihad som en som står opp for rettighetene til palestinske barn og unge under okkupasjon av Israel, er det kommet kritikk fra israelsk hold om at hun bare er en brikke i et politisk spill, der Tamimi-familien med sin historie fra voldelig aggresjon og terrorisme bruker henne og kusinen for å demonisere Israel.

I 2018 rykket organisasjonen Med Israel for fred (MIFF) inn en annonse i flere landsdekkende aviser hvor det ble hevdet at penger fra Operasjon Dagsverk gikk til organisasjoner som gikk inn for boikott av Israel, og kritiserte at OD brukte Janna Tamimi i sin profilering av innsamlingsformålet. I annonsen ble det påpekt at hennes kusine Ahed Tamimi hadde oppfordret til knivstikking og martyrangrep. Reaksjonen fra Janna Tamimi og hennes mor var å true med å saksøke MIFF.

I 2021 kjørte Amnesty International i Canada en annonsekampanje hvor Israels behandling av Janna Jihad ble fremstilt som en trusset mot ytringsfriheten. Organisasjonen beklaget senere at annonsen inneholdt «anti-israelsk» budskap.

Referanser
----------

1. ↑  «Warum ein Mädchen einen Soldaten ohrfeigte». *Der Spiegel*. 13. mars 2018.
2. ↑  «Palestinian protest leader walks free». *Times of Israel*. 29. mai 2012.
3. 1 2  «Postmedia Apologizes For Ad Featuring Teenage Journalist Following Pressure From Pro-Israel Group». *The Maple*. 10. desember 2021.
4. ↑  «Her cry from inside the occupation: Janna Jihad is a voice for Palestinian children». *Street Root*. 9. august 2019.
5. ↑  «CBC Reporter Whitewashes Palestinian Teen Ahed Tamimi as "The New Face of Palestinian Resistance"». *Honest Reporting*. 4. februar 2018.
6. ↑  «Was Ben Ehrenreich Bamboozled By a Palestinian Terror Clan?». *Tablet*. 8. august 2016.
7. ↑  «Falske anklager mot MIFF». *Stavanger Aftenblad*. 28. november 2018.
8. ↑  «Palestinske Janna (12) vil saksøke Med Israel for Fred». *Stavanger Aftenblad*. 19. november 2018.
Ulike typer brettede og limte kremmerhus og papirposer.
**Kremmerhus**, også kalt **kremmertut**, **spisspose**, **strut** og annet, er en kjeglefomet pose eller et spisst, tutformet beger som vanligvis er laget av papir, rullet eller limt sammen og som kremmere og andre handelsfolk tradisjonelt pakket små mengder krydder, godteri og andre varer i.

Ordet kommer fra det middelnedertyske *Kremerhus* og danske *Kræmmerhus* som i gamle dager også kunne brukes om «en kremmers butikk».

Varianter
---------

Kremmerhus er billige og lette å lage. Åpningen øverst kan lukkes ved å brettes ned eller knyttes igjen med en snor. De passer som beholdere for eller innpakning av ulike typer varer. Det finnes derfor mange varianter, for eksempel spisse plastposer av blank, gjennomsiktig cellofan slik at innholdet synes, kjegleformede juletrekurver og dekorative papirstruter fylt med luktende lavendel. Også iskrem, eller bare krem, kan serveres i kremmerhusformet kjeks eller krumkakeliknende bakverk som er lett å holde i handa. Tradisjonelle «overflødighetshorn» kan også minne om kremmerhus. 

I deler av Tyskland har det fra 1800-tallet vært tradisjon med *Schultüte* eller *Zuckertüte*, en stor, konisk, dekorert «skolepose» eller «sukkerpose» fylt med godteri, småleker eller skolesaker som barn kan få med seg til første skoledag.

* Pommes frites med majones og karri-ketsjup servert i tradisjonelt kremmerhus av papir og med liten plastgaffel og belgisk pølse.Pommes frites med majones og karri-ketsjup servert i tradisjonelt kremmerhus av papir og med liten plastgaffel og belgisk pølse.
* Iskrem med kremmerhusformet kjeks og sjokoladestrøsselIskrem med kremmerhusformet kjeks og sjokoladestrøssel
* Schultüte, stort «skolekremmerhus» med godteri som tyske elever får med seg til første skoledag.  Foto: 1970*Schultüte*, stort «skolekremmerhus» med godteri som tyske elever får med seg til første skoledag.  Foto: 1970
* «Lejlighedssang» til dansk konfirmasjonsselskap. kopiert på papir, rullet til kremmerhus og fylt med servietter.«Lejlighedssang» til dansk konfirmasjonsselskap. kopiert på papir, rullet til kremmerhus og fylt med servietter.

«Kremmerhuset»
--------------

Kjøpesenteret Farmandsstredet i Tønsberg åpnet i 1971 under navnet Kremmerhuset. Kremmerhuset Ting og Sånt er en kjede av gavebutikker i Norge og Sverige som opprinnelig ble etablert i Trondheim på 1970-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «kræmmerhus» i *Ordbog over det danske sprog 1700-1950*
2. ↑  «Om gavebutikkjeden Kremmerhuset Ting og Sånt». Arkivert fra originalen 20. september 2012. Besøkt 23. september 2012.

Se også
-------

* Pose
* Papirpose
* Emballasje
* Innpakningspapir
* Pappbeger
* Konvolutt, lukket papirpose til å sende brev i

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paper cones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Piken fra karpedammen** er et gjenferd som ifølge folketroen skal ha vist seg på Herregården i Larvik i Vestfold på 1600- og 1700-tallet.

Bakgrunnshistorie
-----------------

Opprinnelig kom Piken fra karpedammen fra Danmark. Da Ulrik Fredrik Gyldenløve i 1671 reiste fra København til Norge for å opprette Laurvigen grevskap  i Brunla amt og bygge Herregården i Larvik, ble hun med, sammen med skredderen, fordi hun var så flink til å sy. Piken var morløs; den eneste slektningen hun hadde var en bror som var smed. 

Før moren døde, hadde hun gitt datteren og sønnen et smykke som de delte i to. Når de ble gjenforent, skulle de sette sammen smykket. Men piken kom aldri tilbake. Hun druknet isteden, like etter Gyldenløves bryllup med sin andre kone i 1677, den 17-årige Antoinette Augusta Komtesse Aldenburg. Piken ble funnet død, flytende i karpedammen i hagen, der hun pleide å sitte og se på fiskene. Folk gjettet at hun hadde falt, for hun kunne ikke svømme.

Siden hjemsøkte pikens sjel herregården, og folk i Larvik trodde hun kom tilbake for å lokke med seg barn ned i dammen. Gjenferdet forsvant først hundre år seinere da den daværende grevens datter, komtesse Juliane Sofie, som hadde kommet fra København til Larvik bare ni år gammel i 1766, klarte å sette sammen medaljongen som piken og broren hadde delt. Dermed gjenforente hun søsknene og gav dem sjelefred.

Selv om syersken som druknet virkelig har eksistert, er det ingen bevis for at gjenferdet har gjort det. Men flere skal ha sett henne. Siden skal det være den grå dame som hjemsøker Herregården i Larvik. Henne vet man mindre om.

Piken fra karpedammen er omtalt i ungdomsboka *Comtesse Juliane Sophie* av forfatteren Liz Bente Dæhli.
Kreml-regimentets emblem
**Presidentens regement** (russisk *Президентский полк Комендатуры Московского Кремля*) er et garnisonregiment forlagt til Kreml i Moskva. Regimentet er underlagt Den føderale sikkerhetstjenesten i Russland.

Oppgave
-------

Presidenteregimentet har til oppgave å beskytte den høyeste statsledelsen i Russland med vekt på Kreml. Det har ansvaret for hedersvakten ved den Den ukjente soldats grav i Moskva og deltar i statsseremonier.

Sammenseting
------------

* Stab
* 1. bataljon
	+ 2.-5. kompani
* 2. bataljon
	+ 6.-9. kompani
* 3. bataljon
	+ 1. særskilte gardekompani
	+ 11. særskilte gardekompani
	+ Transportkompani
* Hedereskorten til hest
	+ 10. kompani
	+ 12. kompani
	+ 1.-2. kavaleriskvadron
	+ Forsyningsskompani
* Operativ reservebataljon
	+ Operativt reservekompani
	+ Tryggingskompaniet

Galleri
-------

* Vaktbytte ved Den ukjente soldats grav i Moskva i 2009.Vaktbytte ved Den ukjente soldats grav i Moskva i 2009.
* Seremonitropp fra Kreml-regimentet.Seremonitropp fra Kreml-regimentet.
* Forbimarsj ved innsettingen av Vladimir Putin som russisk president.Forbimarsj ved innsettingen av Vladimir Putin som russisk president.

Kilder
------

]
***«Pikens klagesang over ikke å bli gift»*** er et skillingstrykk av den danske dikteren Erik Bøgh til melodien «Enkens trøst».

Teksten
-------

**1.**Verden er nu rent av lave mannfolk er forunderlig,  

ingen vil meg stakkels have jeg er helt ulykkelig.  

Ja mitt hjerte det må briste, mine øyne står i vann,  

thi jeg må den skjebne friste at jeg ei kan få en mann.  

  

**2.**Tenk o hvilken stor ulykke jeg er alt nu femten år,  

jeg må savne all den lykke mann og seng jeg ikke får,  

hva dertil kan årsak være er meg ganske ubekjent  

speglet vil meg daglig lære om hvortil jeg er bestemt.  

  

**3.**Søte spegl du alltid siger at jeg er så hvit og rød  

alle andre stadens piker kan jo få en mann så søt.  

Jeg har ingen feil og lyte smukk og glatt er ell min hud  

billig må jeg dog fortryde at jeg ei får stå som brud.  

  

**4.**Smukke øyne, hvite tenner bløtt som silke er mitt hår,  

rette ben og glatte hender nett jeg ut i dansen går.  

Lik roser skinner mine kinner munn og lepper sukkersøt,  

likevel ei mann jeg finner jeg er nok uheldig født.  

  

**5.**Fromt og godt er mitt gemytte penger mangler jeg dog ei  

men hvor til kan penger nytte når hver unkarl sier nei.  

Jeg vil jo ikke annen have enn en mann og brudeseng  

og til slutt som morgengave sikken yndig liten dreng.  

  

**6.**Unge karler se jeg bier venter at I komme skal,  

kom kun derfor til meg frier og gjør ende på min kval.  

Mø vil jeg ei lenger være brudesengen står meg an  

og jeg sverger ved min ære at jeg snart skal få en mann.

Kilder
------

* Oldemors visebok av Eli Støre Erichsen, Cappelen 1976
Frederiksberg slott. Kobberstikk fra *Novus Atlas Daniæ*.
***Novus Atlas Daniæ eller Prospecter af alle Hoved- og Kiøbstæderne, af alle kongelige Slotte, samt andre kongelige Lyst-Slotte og Stæder udi begge Konge-Rigerne Dannemark og Norge og underliggende Fyrstendømme*** er et kobberstukkent bokverk av danske byer og slott utført av Johan Jacob Bruun som kom ut i 1761.

De første 50 stikkene var ferdige i begynnelsen av 1761 og de kom ut sammen med en innholdsfortegnelse og et forord av historikeren Jacob Langebek som var datert 31. mars, Frederik Vs fødselsdag. Sannsynligvis utkom det en andreutgave kort etter den første ettersom det finnes to forskjellige versjoner. 

Bindet inneholdt prospekter i folio fra Sjælland. Det dreier seg om en del prospekter fra København, blant annet et par bygninger som ikke eksisterte lenger på utgivelsestidspunktet (f.eks. Københavns slott), samt de sjællandske kjøpsteder og slott.

Stikkene er utført av kobberstikkeren Hans Quist, bortsett fra fire stykker som er signert av Jonas Haas. På et par av bildene, f.eks. prospektet over Roskilde, har Bruun tilføyet seg selv som en tegner som står i hjørnet av motivet.

Etter Bruuns død i 1789 kjøpte kobberstikkeren Gerhard Ludvig Lahde platene til Bruuns prospekter og sendte dem ut under tittelen *Dannemarks Kiøbstæder og Slotte i Kobbere af Brun, historisk-topgrafisk beskrevet og udgivet af Sander, Nyerup og Lahde* (1799–1806). Samlingen kom ut i ti hefter, men tidens smak hadde endret seg og mottakelsen i 1806 var lunken.

Litteratur
----------

* Etterord av Svend Cedergreen Bech i den fotografisk gjenopptrykte utgaven av *Novus Atlas Daniæ* fra 1970

Eksterne lenker
---------------

* Weilbachs kunstnerleksikon

Portal: Danmark
**Kremost** er en fersk-ost med mange bruksanvendelser. 

Kremost blir mest brukt som pålegg, til baking (spesielt da til ostekake), og som smaks- og konsistenshever i en rekke supper og sauser. Mange er også glad i kremost på kjeks, gjerne i forbindelse med vin. Kremost finnes i en rekke smaker, og har ulikt fettinnhold. Kremost finnes også i økologiske varianter.

Produsenter
-----------

Philadelphia, som er eid av Kraft Foods, har laget kremost helt siden 1880. Philadelphia til det norske markedet blir produsert i Tyskland av norsk melk. Den norske produsenten TINE produserer også kremost. TINE kremost produseres i Ørsta og ble tidligere også produsert i Øystese i Hardanger.

Referanser
----------

1. ↑  Solheim, Ingunn (18. mars 2014). «Bøndene: – Tollordningen misbrukes». *NRK*. Besøkt 22. februar 2021.
2. ↑  Legg ned meieriet i Øystese *Hardanger Folkeblad*. Besøkt 1. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Category:Cream cheese – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Tine Kremost
* Kraft Foods - Philadelphia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Terje Stensvold** (født 10. oktober 1943) er en norsk operasanger (baryton).

Før han startet karrieren som profesjonell sanger, var Stensvold med i Sølvguttene.

Stensvold studerte sang i Norge og i Berlin, Budapest og London. I 1972 ble han ansatt som solist ved Den Norske Opera, der han har sunget mer enn 70 roller. Etter å ha gått av fra Den Norske Opera har Stensvold sunget ved den skotske operaen, Stockholmsoperaen og ved operaene i Frankfurt am Main, Stuttgart og Wiesbaden. Han har videre hatt roller i oppsetninger ved Deutsche Oper i Berlin, Opera de Monte Carlo, La Scala og ved Royal Opera House, og Royal Albert Hall. Stensvold har også sunget store roller ved operahusene i München, Paris, Zürich, Barcelona, Wien og Melbourne samt medvirket ved Edinburgh International Festival.. Stensvold har jobbet med dirigenter som bl. a. Ricardo Muti, Antonio Pappano, Daniel Barenboim og Simon Rattle.

Stensvold har også medvirket i mange operainnspillinger i store roller som er tilgjengelig på DVD og CD, bl.a. to innspillinger av "Den flyvende hollender" av Wagner.

Priser og utmerkelser
---------------------

Det kongelige hoff kunngjorde 3. desember 2008 at kongen har utnevnt Stensvold til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden  «for hans innsats som operasanger».

Det Norske Operafond tildelte i 2007 Stensvold prisen *Augusta Jerwells Premie*.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 846355[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  ««Pris til Terje Stensvold», *Ballade*, MICs nettavis, 17. september 2007.». Arkivert fra originalen 22. november 2008. Besøkt 3. desember 2008.
3. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», Kongehuset, 3. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Terje Stensvold hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (en) Terje Stensvold på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Terje Stensvold på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Niko Pirosmanasjvili** også kjent som **Niko Pirosmani** (ნიკო ფიროსმანაშვილი på georgisk); 5. mai(?), 1862- 9. april 1918) var en naivistisk/ primitivistisk maler fra Georgia i det tidligere Tsar-Russland.

Bildene hans handler om folkeliv i Georgia i arbeide, på jakt, i selskap og sammen med barn. Han prøvde seg på portretter av historiske personer, prostituerte, stilleben og landskaper. Malemateriellet varierte med hva han hadde penger til: olje på lerret, kartong eller blikkplater.

Hans i ettertid mest kjente portrett er av den franske sangerinnen Margot de Sèvres, som han forelsket seg i. Ifølge historien kjøpte han opp alt som var mulig å få av blomster og la ut på plassen foran hotellrommet hennes (og gikk konkurs etterpå). Hendelsen er udødeliggjort gjennom et dikt av Andrej Voznesenskij, senere en sang av Alla Pugatsjova.

Biografisk
----------

 *«Skuespillerinnen Margarita»*, Maleri av Niko Pirosmani, 1909
Pirosmani var født inn i en vinbondefamilie i landsbyen *Mirzaani* i Kakhetiprovinsen. Den nøyaktige fødselsdagen er usikker. Han ble foreldreløs, og to eldre søstre tok seg av ham. De flyttet sammen til Tbilisi i 1870. I 1872 var han tjener hos rike familier, og lærte seg å lese og skrive russisk og georgisk. I 1876 dro han tilbake til Mirzaani og jobbet som gjeter, mens han trolig også lærte seg selv om maling. I 1882 startet han et lite verksted i Tbilisi. Det kastet ikke nok av seg, og ble avviklet. Han var konduktør på den georgiske jernbanen omkring 1890, men var med å starte en gård med melkeproduksjon i 1893 (som han mistet i 1901,) samtidig med at han malte plakater på bestilling. Etter hvert ble inntektene mindre, og han laget bilder som ble byttet mot kost og losji. I 1918 døde han av underernæring og leversvikt etter å ha ligget syk i en kjeller i tre døgn.

Han ble gravlagt på den lokale kirkegården i en uregistrert grav.

Regissøren Sergej Paradsjanov har laget en kortfilm om Pirosmani med tittelen (på engelsk)*Arabesques on the Pirosmani Theme*.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12652291p, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 123126, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.eurasianet.org[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   museum.ge[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Niko Pirosmani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Biography and Works of Pirosmani
* Biography

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Terje Schmitt-Eliassen** (født 1976) er en tysk marineoffiser.

Han er kommandør for eskadren 3. Minensuchgeschwader. Schmitt-Eliassen var stabsoffiser ved NATOs overkommando Allied Command Transformation i Norfolk, Virginia og arbeidet siden flere år med strategisk planlegging i Forsvarsdepartementet, før han ble kommandør for 3. Minensuchgeschwader med base i Kiel i 2020. Under den russisk-ukrainske krigen i 2022 ledet han fem krigsskip som ble sendt for å beskytte de baltiske statene mot en mulig russisk invasjon; Schmitt-Eliassen uttalte at han tok «alt som kan svømme» til det som da ble beskrevet som NATOs svakeste ledd ved en mulig konflikt med Russland.

Referanser
----------

1. ↑  Besuch in Kiel: Homburger Patenboot kehrt vom Nato-Einsatz zurück
2. ↑  Kan være Putins neste mål
3. ↑  Russia may not stop with Ukraine – NATO looks to its weakest link
4. ↑  Neue Truppen und rote Linien
5. ↑  How the little-known Suwalki Corridor could largely block NATO assistance to Baltic states
***The Bottle Imp*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Marshall Neilan.

Handling
--------

Lopaka, en fattig fisker på Hawaii, forelsker seg i Kokua - en ung jente av kongelig blod. Faren hennes nekter imidlertid å la Lopaka gifte seg med henne, med mindre Lopaka kan gi ham to fjær-kapper fra en sjelden fugl. Mens han leter etter fuglen i fjellene, møter Lopaka en døende prest som selger ham en ønske-flaske hvor Kono - vulkanens gud - sitter innesperret. Men presten advarer ham om risikoen ved flasken: Hvis han dør mens han fremdeles eier den, vil han bli fordømt. Den eneste måten å bli kvitt flasken på er å selge den til en pris, som er mindre enn den som ble betalt for flasken.

Lopaka sier seg enig og ønsker å bli rik, gifter seg så med Kokua og selger flasken. Alt går bra frem til Lopaka utvikler spedalskhet. For å bli kvitt spedalskheten må han skaffe seg flasken igjen, og han blir tvunget til å kjøpe den for rikets minste mynt. For å redde ektemannens sjel sier Kokua seg enig i å ofre seg selv, ved å kjøpe flasken for en fransk mynt av lavere verdi. Heldigvis dukker en ondskapsfull sjømann opp med en enda mindre kinesisk mynt, og han blir dens endelige eier når flasken kort tid senere går tapt på sjøen. Lopakas rikdom forsvinner også, men han er lykkelig for å fremdeles være sammen med Kokua.

Skuespillere
------------

* Sessue Hayakawa som Lopaka.
* Lehua Waipahu som Kokua.
* H. Komshi som Keano
* George Kuwa som Makale.
* Guy Oliver som Rollins.
* James Neill som en prest.

Referanser
----------

1. ↑  THE BOTTLE IMP
2. ↑  The Bottle Imp

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Bottle Imp* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Bottle Imp* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Bottle Imp* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**NUUG Foundation** er norsk stiftelse med formål å forbedre den elektroniske infrastrukturen og beholde den alment tilgjengelig ved å støtte aktiviteter som åpne standarder og fri programvare-bevegelsen. Studenter kan søke finansiering av deltakelse på og reise til faglig relevante internasjonale konferanser og møter gjennom en egen reisestipend-ordning.

Historikk
---------

NUUG Foundation ble opprettet som en stiftelse av NUUG etter salget av EUnet Norge til USA-baserte Qwest. Overskuddet av salget ble donert til stiftelsen. NUUG Foundation har siden opprettelsen i 2000 bidratt med finansiering til en rekke prosjekter og enkeltpersoner, hvorav Skolelinux har vært det største enkeltprosjektet. I 2015 finansierte stiftelsen utgivelse av boka *Fri kultur*, norsk oversettelse av *Free Culture* av Lawrence Lessig, samt opptrykk og distribusjon av denne som gave til sentrale personer i norsk samfunnsliv, deriblant alle stortingsrepresentanter.

Referanser
----------

1. ↑  
«Vedtekter». Besøkt 10. februar 2016.
2. ↑  
«Reisestipend for studenter». Besøkt 10. februar 2016.
3. ↑  «EUnet slukt av Qwest». *digi.no*. 26. mars 1998.
4. ↑  «Han vil dempe redselen for Linux». *digi.no*. 9. juni 2005.
5. ↑  «Vil åpne politikernes øyne for Creative Commons». *digi.no*. 29. oktober 2015. Arkivert fra originalen 1. februar 2016. Besøkt 10. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
***The Brain That Changes Itself: Stories of Personal Triumph from the Frontiers of Brain Science*** er en bok om nevroplastisitet skrevet av psykiateren og psykoanalytikeren DM Norman Doidge, som har blitt regnet som en pioner innen nevroplastisitet.

Boken tar et oppgjør med det som i mange år har vært et dogme blant nevrologer, nemlig at hjernen er en finmekanisk maskin på den måten at man permanent vil miste den spesifikke funksjonen som opprinnelig er tiltenkt en hjernedel dersom den aktuelle hjernedelen blir skadet. Doidge hevder i boken på sin side at hjernen er en fantastisk og «plastisk» maskin som kan reparere seg selv dersom den blir trent opp igjen ved å bli utsatt for korrekt stimuli, noe han beviser ved å legge frem resultatene fra en rekke studier. I boken blir studiene for det meste oppsummert gjennom samtaler mellom leger og pasienter med forskjellige nevrologiske problemer.

Boken beskriver også hva som faktisk skjer i hjernen hos pasienten med tanke på aktivering av nervebaner («nye kart»). For eksempel kan andre deler av hjernen (som i utgangspunktet har andre funksjoner) ta over en funksjon som den skadede delen hadde til oppgave. Vi får også vite at hjernen vår har bare en viss total prosesseringskraft og at en slik endring vil gå litt utover den opprinnelige egenskapen til det nye hjerneområdet, men for en pasient vil likevel en slik opptrening være en god byttehandel.

Eksempler
---------

* En kvinne har fått et slag og skadet deler av hjernen hvilket har gjort henne lam i halve kroppen, men hun klarer å trene seg opp igjen til nesten å gå helt perfekt med en funksjonsgrad på 97 %.

* Vi møter en mann som konsekvent finner seg kjærester med personlighetsforstyrrelser som blant annet snakker stygt til ham og misbruker ham følelsesmessig. Han klarer ikke å se problemet selv, men er ikke komfortabel med situasjonen og holder på å bryte sammen, og vi finner til slutt ut at hans tiltrekning til slike kvinner kommer fra et barndomstraume. Ved hjelp av prinsippet «Use it or lose it», som kan oversettes til «bruk det eller mist det», klarer han å få interesse for normale kvinner igjen og finner seg en fantastisk kjæreste som han kan ha et normalt forhold til.

* En person som lenge har vært blind på grunn av en øyeskade får en form for lavoppløst syn igjen ved at forskere klarer å koble seg til nervetrådene som går fra øynene til hjernens synssenter med et kamera som gir spesielle elektriske pulser.

Eksterne lenker
---------------

* Normandoidge.com/ - Den uoffisielle nettsiden til forfatteren
* The Brain That Changes Itself (TV-program) Dokumentar basert på boken med samme navn, produsert av 90th Parallel Productions og sendt i Canadian Broadcasting Corporation sitt program The Nature of Things
**NUNAOIL A/S** er det statlige oljeselskapet på Grønland.

Selskapet ble dannet i 1985, med eierskapet likt fordelt mellom Grønlands hjemmestyre og DONG Energy. De har en andel av alle utvinningslisenser som deles ut, og ble etablert for å fremme investeringene i olje- og gassindustrien gjennom samarbeid med de enkelte kommunene og internasjonale oljeselskaper. De opererer som «carried partner», som betyr at de ikke investerer før et olje- eller gassfelt er besluttet utvunnet; da betaler de sin forholdsmessige andel av utbyggings- og produksjonskostnadene. 

På 1990-tallet drev selskapet primært med innsamling av sesmiske data, som operatør for en gruppe internasjonale oljeselskaper i Nordøst- og Vestgrønland. Senere dreide fokuset til sydvestkysten av Grønland, der de kartla store områder med potensielle funn. Siden 2000 har det vært tilstekkelig interesse fra den seismiske bransjen til at at NUNAOIL har kunnet slutte å samle inn seismiske data. 

De har også vært involvert i lisensutdelingene på vestkysten, ved Baffinbukta, der de sitter med minimum 8,5% eierskap i alle blokkene som er lisensiert ut. 

I 2006 solgte DONG sine andeler i NUNAOIL til den danske staten. Dette fordi den danske regjeringen vedtok å delprivatisere DONG, og siden vedtektene til NUNAOIL sier at alle aksjene direkte eller indirekte skal eies av den danske stat måtte aksjene overføres til staten for privatiseringen.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Steyr SK 105** eller **Kürassier** er en østerriksk lett stridsvogn med 105 mm kanon. Den er eller har vært i tjeneste med Argentina, Bolivia, Marokko, Tunisia og Østerrike.

Historie og utvikling
---------------------

Sk 105 ble utviklet fra 1965 av Saurer-Werke, senere overtatt av Steyr-Daimler-Puch, for å fylle et behov for et mobilt panservernkjøretøy. Den første prototypen sto klar i 1967, og produksjonen startet i 1971.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter foran til venstre i skroget. Vognkommandøren sitter til venstre i tårnet med skytteren på høyre side.

Kanonen er 105 mm som sitter fastmontert i den øvre delen av det oscillerende tårnet. Tårnet er av fransk type, en forbedret Fives-Cail Babcock FL-12. To ammunisjonsmagasiner med seks skudd hver mater inn i kanonen. Ammunisjonen inkluderer HE, HEAT og røykgranater, men SK 105 kan også modifiseres til å fyre APFSDS-prosjektiler. Kanonen kan eleveres fra -8° til +12°.

Motoren er en Steyr 7FA seksylindret turbodiesel som yter 320 hk ved 2 300 omdreininger i minuttet. Vogna har med 400 liter diesel. Motoren og girkassen er montert bak i skroget.

Varianter
---------

SK105/A2Oppgradert med ny ildledning og andre forbedringer.

Andre kjøretøyer på SK 105-chassis
----------------------------------

GreifBergepanser
Ingeniørkjøretøy

Kilder
------

* Foss, Christopher; *Jane's AFV Recognition Handbook*, Jane's, ISBN 0-7106-1043-2

Eksterne lenker
---------------

* (en) SK105 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) SK105 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* FAS.org om SK 105 (engelsk)
**PGA EuroPro Tour** er en turneringsserie (*tour*) i golf for herrer som ble grunnlagt i 2002 ved sammenslåingen av EuroPro Tour og PGA Mastercard Tour. Den er hovedsakelig basert i Storbritannia, med noen få turneringer andre steder. De fleste spillerne er britiske, mens noen er fra Irland, det europeiske kontinent, Australia, New Zealand og Syd-Afrika.

Formålet med PGA EuroPro Tour er å tilby unge, profesjonelle spillere en plattform for å kunne satse på en karriere som turneringsspiller. Touren er ikke spesielt lukrativ i seg selv, men gir spillerne mulighet til å begynne klatringen mot de store premiepengene som ligger på høyt nivå i golfsporten. De beste spillerne på tourens pengeliste får spillerett på Challenge-touren, og blir også tildelt plass i del 2 av kvalifiseringsskolen til Europatouren.

Hver turnering på PGA EuroPro Tour sendes som et 90-minutters sammendrag på Sky Sports i Storbritannia. Touren vises også på The Golf Channel i USA, og på flere andre kanaler i andre land.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Golf
***The Bottom of the Well*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Jack Robertson.

Handling
--------

En gutt kalt «Mascot» antagelig sønn av smugleren Stark, blir oppdratt av Mr. Deane - den britiske militær-guvernøren i Kingston etter at guttens skip ble tatt til fange. Mange år senere i London er Mascot, nå kjent som Stanley Deane, advokaten for en radikal organisasjon av fabrikk-ansatte kalt The Well. Stanley forelsker seg også i mølle-eieren Amos Buckinghams vakre datter Alice, som han først ble kjent med når de var barn. Men Buckingham hater Stanley, fordi Stanley forsøker å hjelpe de fattige arbeiderne hans.

Buckingham vender snart datteren sin mot Stanley, ved å fortelle henne om Mascots mystiske bakgrunn. Samtidig planlegger arbeiderne å ødelegge Buckingham-herskapshuset og drepe husets herre. Men det ingen andre vet er at Buckingham har forkledd seg, og fått adgang til The Well for å studere den virkelige tilstanden til arbeiderne der. Stanley klarer å redde Alice, men kort tid etter eksplosjonen blir en forkullet kropp som alle sammen tror er Buckinghams kropp oppdaget, og Stanley og alle andre ved The Well blir arrestert for drapet. Men blant alle arbeiderne som blir arrestert ved «The Well» var Mr. Buckingham, som fremdeles var i forkledning som en helt vanlig arbeider.

Skuespillere
------------

* Evart Overton som Stanley Deane.
* Agnes Ayres som Alice Buckingham.
* Adele DeGarde som Dorothy Farnsworth.
* Ned Finley som Kaptein Jake Starke.
* Herbert Prior som Long Bill Parker.
* Robert Gaillard som David Thomas.
* Alice Terry som Anita Thomas.
* Bigelow Cooper som Amos Buckingham.

Referanser
----------

1. ↑  THE BOTTOM OF THE WELL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Bottom of the Well* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Bottom of the Well* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Regine Brun Arctander** (født **Brun** 24. juni 1858 i Tjølling, død 28. august 1931) var en norsk forfatter.

Regine Brun Arctander var datter av sogneprest Johan Mangelsen Brun og Marie Petersen. Hun ble 3. august 1880 gift med presten Ove Guldberg Arctander (1853-1931). Hennes navn er også skrevet Regine Brun-Arctander.

Hennes første utgivelse var *Om forlovelse*, som gjengir hennes foredrag holdt i Buksnes ungdomsforening 6. november 1898. Senere utga hun to bøker med skjønnlitterære småstykker. I *Fra min barndoms dal* (1904) beskriver forfatteren oppvekstårene i Målselv, hvor familien bodde i perioden 1861-1868. Boken ble gjengitt som føljetong i Troms Folkeblad i 1969. Hennes dikterverk *Fadervor* bygger på bønnene i *Fadervår*.

En rekke dikt og tekster av Regine Brun Arctander ble publisert i tidsskriftet Urd.

Bibliografi
-----------

* 1898: *Om forlovelse*
* 1904: *Fra min barndoms dal*
* 1915: *Storebror og andre smaastubber*
* 1923: *Fadervor*

Referanser
----------

1. ↑  *Troms Folkeblad 1969.09.13*. Norge, Troms, Lenvik. 1969. s. 3.
2. ↑  *Luthersk kirketidende*. Oslo: Luther forl. 1923. s. 359.
3. ↑  *Urd*. Oslo: A/S Urd. 1902.

Kilder
------

* Sommerfeldt, W.P. (1939). *Avdøde norske forfattere fra tiden efter 1921*. s. 8.
* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 22-23. ISBN 8257900109.
***Miss George Washington*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Den kroniske løgneren Berenice Somers, og venninnen hennes Alice Altwood, skulker skolen for å se en matiné. Men de to jentene må tenke raskt når de oppdager Alice sine foreldre. For å komme seg unna, løper de inn på hotell-rommet hvor den unge diplomaten Cleverley Trafton holder til. Foreldrene hennes oppdager henne imidlertid. Berenice påstår derfor at hun er Cleverleys kone, og at Alice rett og slett hadde vært på besøk hos dem.

Altwold-foreldrene blir dermed langt mer høflige og gjestfrie, og insisterer på at Berenice og Cleverley burde komme hjem til dem. Cleverley klarer ikke å komme seg ut av denne situasjonen, og både han og Berenice blir flaue over å måtte tilbringe natten sammen. De innser imidlertid snart at de har begynt å virkelig like hverandre. Når de bestemmer seg for å forandre Berenices løgn til sannhet, begynner de å legge planer for et ordentlig ekteskap.

Skuespillere
------------

* Marguerite Clark som Bernice Somers.
* Frank Losee som dommer Altwold.
* Niles Welch som Cleverley Trafton.
* Florence Martin som Alice Altwold.
* Joseph Gleason som Paul Carroll.
* Maude Turner Gordon som Mrs. Altwold.
* Billy Watson som Miss Perkins.
* Herbert Prior som oberst J.P. Worthington.

Referanser
----------

1. ↑  Miss George Washington
2. ↑  MISS GEORGE WASHINGTON

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Miss George Washington* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Miss George Washington* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Miss George Washington* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Miss George Washington* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Audunbakkenfestivalen**, også kalt **Audunbakken**, er en musikkfestival som ble etablert i 2003 på Disenå i Sør-Odal kommune.

Festivalen strekker seg over to dager, og arrangeres som oftest i begynnelsen av august.

Historikk
---------

Festivalen ble første gang arrangert i 2003. Fra 2004 til 2020 har festivalen foregått i et nedlagt grustak i skogen overfor Disenå Idrettsplass. I 2005 ble festivalen kåret til Norges tredje beste festival av Norsk Rockforbund.[] I 2008 fikk festivalen skjenkebevilling og det ble for første gang satt 18-årsaldersgrense for å komme inn. Dette resulterte i en sterk nedgang i antall besøkende, mens det samtidig betydde at man fikk et mer «musikkinteressert» publikum.

Festivalnavnet har utspring i at festivalgründer og sjef Audun Hansens barndomshjem befant seg øverst på en bakketopp. Denne bakken ble ofte brukt av andre barn som bodde på byggefeltet, til å kjøre akebrett på vinteren. Nabobarna kalte derfor bakken for Audunbakken, og den første festivalen ble avholdt på toppen av Audunbakken, nærmere bestemt i hagen til Hansens foreldre.

Festivalen arrangeres fullt ut på dugnad. I 2011 fikk Audunbakken Sør-Odal kommunes kulturpris.

I 2020 var Audunbakkenfestivalen en av få festivaler som ble arrangert på tross av covid-19-pandemien, med 150 betalende gjester. Det ble også det siste året Audunbakken ble arrangert i grustaket. Fra 2021 arrangeres festivalen på et annet sted i Sør-Odal.

Musikk og kunst
---------------

Blant artistene som har opptrådt i grustaket på Disenå er band som Superfamily, Silver, Surferosa, Emilie Nicolas, Raga Rockers, Slagsmålsklubben, Skambankt, The Dogs og Backstreet Girls. Fra 2009 omfatter festivalprogrammet også konserter langs den bratte veien opp mot selve festivalområdet, et konsept som arrangørene kaller «i bakken».

I tillegg til rene konserter på scena holdes det også kunstutstillinger/installasjoner på området. Her har unge personer muligheten til å vise frem sin kunst.

Besøkstall
----------

Da festivalen ble arrangert første gang, i 2003, tellet publikum kun 30 personer. Året etter hadde festivalen 400 besøkende. Deretter steg antall besøkende for hvert år, og i årene 2011–2019 var det mellom 1000 og 1200 besøkende på festivalen.

Referanser
----------

1. ↑  Krogh, Aurora Henni (7. august 2021). «Hagefest hos foreldrene ble til festival-hit». *NRK*. Besøkt 14. august 2021. «Ideen til festivalen begynte med at Audun og vennene hans hadde vært på Slagendagen, en liten festival som er forløperen til det vi i dag kjenner som Slottsfjellfestivalen i Tønsberg. | Det hjemmelagde arrangementet inspirerte gjengen, som mente selv de kunne gjennomføre noe lignende. Med hjemmelagde armbånd og stuehøyttalere som lydanlegg arrangerte de den første Audunbakken i hagen til foreldrene til Audun i 2003.»
2. ↑  Sundby, Terje (31. juli 2020). «(+) Tar farvel på grustaket: – Utsolgt på rekordtid». *Glåmdalen* **(norsk)**. Besøkt 19. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Audunbakkenfestivalens offisielle hjemmeside
* Grunnlegger Audun Hansen skriver om festivalens historie i Musikkavisen Puls
***Aufstieg und Niedergang der römischen Welt***, forkortet **ANRW** (norsk oversettelse «Vekst og fall i den romerske verden»), er en omfattende serie av vitenskapelige bøker om Romerrikets historie og kultur. På samme måte som et tidsskrift består hver bok av vitenskapelige artikler skrevet av forskjellige forfattere. Artiklene er på tysk, engelsk, fransk og italiensk, de fleste på tysk eller engelsk. Godt over tusen forskere har hittil bidratt til serien innenfor en rekke fagområder som knytter an til antikken, slik som historie, språkvitenskap, arkeologi, kunsthistorie, jus og religionsvitenskap.

Historie
--------

*Aufstieg und Niedergang der römischen Welt* begynte i 1972 som et festskrift til den tyske klassiske historikeren Joseph Vogts 75-årsdag, og var opprinnelig planlagt i fire bind. Det har etterhvert blitt 89 bind. Selv om flere bind da var påtenkt, ble det fra 1998 av et opphold – kanskje en stans – i utgivelsene, ettersom forlaget, Verlag Walter de Gruyter, ikke lenger var innstilt på å fortsette serien på samme måte.

Struktur
--------

Hver del er utgitt i flere bind over seks systematiske seksjoner:

1. Politisk historie;
2. Lover;
3. Religion;
4. Språk og litteratur;
5. Filosofi og vitenskaper;
6. Kunstartene.

Referanser
----------

1. ↑  En liste av de utgitt bindene er tilgjengelig via prosjektet nettsted ved Institute for Classical Studies på Boston University.

Litteratur
----------

* Wolfgang Haase, Hildegard Temporini, red. (1972ff): *Aufstieg und Niedergang der römischen Welt (ANRW)/Rise and Decline of the Roman World. Geschichte und Kultur Roms im Spiegel der neueren Forschung*. Berlin/New York: de Gruyter, ISBN 3-11-001885-3 (1 bind).
SCS ligger ved Løgumkloster Kirkemusikkole i Syd-Jylland
**Scandinavian Carillon School** (**SCS**) er en klokkespillskole ved kirkemusikkskolen i Løgumkloster, Danmark. Den utdanner konsertklokkenister og kampanologer i Norden. 

SCS ble opprettet i 1979 med Petter Langberg som første rektor. Skolen disponerer det Kgl Frederiks klokkespill (støpt av Petit&Fritsen, 1973) som ved åpningen var Skandinavias største klokkespill, øve- og undervisningslokaler og notebibliotek med arkiv og lydbibliotek. SCS har klokkenistlinje med introduksjonskurs, grunnkurs, mellomfag- og diplomsolist studier. Studiet omfatter kampanologi, ritornellkomposisjon- og programmering, spilleteknikk, notearrangement for carillon, programlegning og repertoirekunnskap med årlige spilleksamener. Konsertering, gjestespill og ekskursjoner inngår og i tilknytning til skolen finnes det omreisende klokkespill (mobilt carillon), engelske håndklokker, ulike undervisningsklokker og mekanismer, måleutstyr, attrapp til vekselringing samt gjestelokaler i Odense.
Flere kjente klokkenister er uteksaminert fra SCS, heriblant Vegar Sandholt ved Bærum Rådhus og Laura-Marie Rueslåtten, byklokkenist Oslo.

* Kong Frederik IX's Klokkespil
* 
*

Eksterne lenker
---------------

*
De forskjellige lands euromynter.
**Monegaskiske euromynter** er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Monaco på revers. Monaco har fått anledning til å utstede euromynter, selv om landet ikke er medlem i EU.

Euro
----

Euro (€) er Den europeiske unionens offisielle valuta, som benyttes i mange av EUs medlemsstater samt enkelte andre stater utenfor unionen. Landene som benytter euroen kalles med et fellesnavn eurosonen. De lavere valørene av euroene utgjøres av mynter, mens de høyere valørene utgjøres av sedler. Euromynten har en felles europeisk side som viser verdien på mynten og en nasjonal side som viser et symbol valgt av medlemsstaten der mynten blir preget. Hver medlemsstat har således en eller flere symboler som er unike for landet.

For bilder av den siden myntene alle EU-land har felles og en detaljert beskrivelse av mynten, se artikkelen om euromynter.

Monacos nasjonale motiver
-------------------------

Monacos første serie hadde fire ulike design. De laveste valørene, 1-, 2- og 5-centmynten, bar Monacos riksvåpen. 10-, 20- og 50-centmynten hadde Monacos segl, mens de høyeste valørene, 1- og 2-euromynten, hadde bilder av fyrst Rainier III og prins Albert. Den første serien ble preget mellom årene 2001 og 2005. Monacos andre serie ble preget i tre ulike design. Anledningen for at Monaco begynte å prege en ny serie var at landets monark, Rainier III, døde i 2005. De laveste valørene, 1-, 2- og 5-centmynten, endret ikke design. 10-, 20- og 50-centmynten fikk derimot nytt, fyrst Alberts monogram, og de høyeste valørene, 1- og 2-euromynten, fikk portrett av fyrst Albert II. Den nye serien ble satt i produksjon i 2006.

Alla mynter, uansett serie, har også av pregingsårstallet og teksten *MONACO*. Til forskjell fra mange andre eurolands 2-euromynt har de monegaskiske ingen kanttekst, kun sifrene to og en stjerne, som gjentas seks ganger. Monaco har en separat valutaavtale med EU.

I tillegg til myntseriene har Monaco også preget minnemynter.

Referanser
----------

1. ↑  «Agreements on monetary relations (Monaco, San Marino, the Vatican and Andorra». SCADPlus. Arkivert fra originalen 23. desember 2008. Besøkt 1. juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Den europeiske sentralbanken: Monaco

| * v
* d
* r
De ulike euromyntene fra hvert land |
| --- |
| Andorra **·** Belgia **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Hellas **·** Irland **·** Italia **·** Kypros **·** Latvia **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Monaco **·** Nederland **·** Portugal **·** San Marino **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Tyskland **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |  |