recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christian Julius Schou** (født 13. desember 1792 i Christiania, død 15. september 1874 samme sted) var eier av Schous Bryggeri. Han var far til Halvor Schou, som etablerte Hjula Væverier.

Biografi
--------

Hans far var overtollbetjent, Didrik Hansen Schou (1744–95). Faren døde da Christian Julius bare var tre år. Dermed ble moren, Anna Ludovica Wittrog, (1762–1839) sittende i trange økonomiske kår. En velhavende slektning av henne, kjøpmann Nicolay Bøgh, tok imidlertid sønnen til seg og sørget for både skolegang og handelsutdannelse.

Christian Julius viste særskilte evner for forretninger, og fikk i 1822 handelsborgerskap i Christiania. Samme år ble han gift med Birgitte Halvordine Ramm (1796–1877), som var datter av en generalmajor. Hun ble født på Vinger, men vokste opp i Vestre Aker.

Schou overtok en såkalt bondehandel på Grønland, like ved Vaterlands bro. Etter at de i 1834 kjøpte Sinsen gård av Staten og drev den opp til mønsterbruk, var han også igang med meieri, eddikfabrikk, brennevinsbrenneri og vattfabrikk. Senere overtok Schou sin svigerfars eiendom Lakkegården i Lakkegaten 58.

I 1837 kjøpte han Jørgen Youngs bryggeri i Fjerdingen. Bryggeriet fikk navn etter ham selv, og ble etterhvert utvidet og flyttet. Etter mye strev lyktes det Schou i 1843, som den første i Norden, å skaffe en bayersk gjærkultur, som gjorde det mulig for ham å fremstille undergjæret øl. Dette drikket var mer holdbart enn overgjæret øl, og var en viktig forutsetning for frakt og salg.

For å oppmuntre til tekniske ferdigheter opprettet Schou i 1872 et lagat på 40 000 kroner «til Udbredelse af tekniske Kundskaber», hvor rentene skulle tilfalle Christiania tekniske skole. Samme år ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden.

Eldstesønnen, Halvor Arntzen Schou (1823–1879), var den som først overtok og drev bryggeriet videre. Schous Bryggeri ble solgt ut av familien 1898, og var landets eldste bryggeri i kontinuerlig drift da det etter fusjon med Frydenlunds bryggeri ble nedlagt i 1981.

Fabrikkgründeren har også gitt navn til Christian Schous vei, og til Schous plass.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Christian\_Schou, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, oppført som Christian Schou, Store norske leksikon-ID Christian\_Schou[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Nekrolog med xylografisk portrett i *Ny illustreret Tidende* 1874, s. 313.
* Nils Vogt et al.: *Schous bryggeri*. Kristiania 1921.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Georg Lous (II)** (født 19. mai 1916, død 23. juli 1996) var en norsk advokat.

Han var sønn av advokaten Georg Lous, nevø av astronomen Kristian Lous og barnebarn av regjeringsadvokat Karl Lous.

Karriere
--------

Han tok cand.jur. ved Universitetet i Oslo i 1940, og jobbet som dommerfullmektig før han begynte som advokatfullmektig i sin bestefars advokatfirma *Lous og Bergh*. Han ble partner i firmaet i 1949, og fra 1953 var han høyesterettsadvokat. Firmaet skiftet senere navn, først til *Høyesterettsadvokatene Georg Lous og Chr.B. Platou* deretter til *Lous, Hagemann, Arff-Pettersen & Løken* og endelig i 1992 til *Dalan, Sigmond, Hagemann & Lous*. Georg Lous trakk seg tilbake i 1990. Han døde i juli 1996 og ble begravet på Vår Frelsers gravlund.

Fra 1966 var han styremedlem og fra 1975 til 1989 formann for Norsk Folkemuseum. Han var også styreformann for flere industrifirma, som Falconbridge Nikkelverk, og var rådgivende styremedlem i Forsikringsselskapet Norden.

Annet
-----

I 1986 utga han romanen *Korsika! Korsika! Korsika!* under pseudonymet *Agro Detaccio*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Georg Lous, (19.mai 1916 - 23.juli 1996)»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Lous*.
3. ↑  Hagemann, Otto Chr. (1. august 1996). «Georg Lous». *Aftenposten*. s. 11.
4. ↑  «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Georg Lous, (19.mai 1916 - 23.juli 1996)». Slekt og Data Gravminnebasen.
5. ↑  Bjørkvik, Halvard (6. august 1996). «Georg Lous». *Aftenposten*. s. 11.
6. 1 2  Brøymer, Bjørn (29. juli 1996). «Georg Lous». *Aftenposten*. s. 13.
7. ↑  «Forsikrings-Aktieselskabet Norden». *Aftenposten*. 27. mai 1957. s. 8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
***Eidsvoll*** var en illegal avis først trykket på Hamar under navnet *Vi vil oss et land*, en av de første illegale avisene til å bli utgitt i Norge etter den tyske okkupasjonen. Avisa ble startet av seks menn som hadde vært med i de innledende kampene mot tyskerne, men så blitt internert på Hvalstadmoen. Blant de seks mennene var Olav Gjærevoll og Bjørn Reinertsen.

Under navnet *Vi vil oss et land*, kom avisa raskt opp i et opplag på 5 000 eksemplarer, og tyskerne rullet opp en del av nettverket. Halve gruppa ble arrestert, i tillegg til boktrykkeren på Hamar. Gjærevoll klarte å komme seg til Sverige, og ba Bjørn Reinertsen og deres felles skolekamerat Anne-Sofie Østvedt om å videreføre arbeidet. Sammen med andre fra motstandsmiljøet på Blindern, drev de oppfølgeren *Eidsvoll* med et opplag på 2–3 000 frem til også dette illegale distribusjonsapparatet ble rullet opp av tyskerne sommeren 1942.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Espeland, Edda (2022). *XU-agenter: humleforskeren, journalisten, tryllekunstneren og studenten--tause i 50 år* (1. opplag utg.). Oslo: Pitch Forlag. ISBN 978-82-8434-028-9. OCLC 1319423168.
Bakfra.
**Volkswagen Scirocco** er en sportshatchback produsert av tyske Volkswagen.

|  |
| --- |
|  |

Historie
--------

Volkswagen hadde vokst godt på begynnelsen 1970-tallet med blant annet kompaktbilen Volkswagen Type 1, familiebil som Volkswagen Passat og kassevognen Volkswagen Transporter. Men de følte de trengte noe nytt og sporty, når de så hvordan flere av de japanske produsentene som Toyota og Datsun produserte sine sporty modeller som Toyota Celica og Datsun Skyline. Dermed var idéen om en hatchback-kompakt sporty modell født, og i 1974 kom Scirocco på banen.

Scirocco MK1, type 53 (1974-1981)
---------------------------------

Bilen med to dører var liten og lett, og hadde motorer helt ned til 1.3 liters sylindervolum. Giorgetto Giugiaro stod bak designet, mens motorene var hyllevare fra Volkswagen.

Scirocco MK2, type 53B (1981-1992)
----------------------------------

Scirocco MK2 hadde mye til felles med VW Golf MK2, ikke minst 16V-motoren med 139 hk i 1986 (uten katalysator). Scirocco fikk aldri betegnelsen GTI, men brukte GTX i stedet. Scirocco MK2 fikk en facelift som 1986-modell. Dette betydde blant annet sorte plastspoilere og 14" lavprofildekk. Minste motor fra 1986 var 1,6 med 55 kw. I tillegg fantes 1,8 90 hk og GTI-motorene (injection) med 112 og 139 hk. Siste leveåret var det kun en 1,8 liters motor med katalysator igjen. Effekten var 95 hk.

Scirocco MK3, type 1K8 (2008-)
------------------------------

Høsten 2008 kom Scirocco tilbake, denne gang med samme plattform som VW Golf V. Motorutvalget var 1.4 TSI med 122 hk (turbo) eller 160 hk (turbo og kompressor), og 2.0 TSI med motoreffektene 200/211 og 265 i R-utgave. Scirocco fantes også med 2.0 TDI og 140 eller 170 hk. DSG dobbelkløtsj automat kunne leveres til alle modellene bortsett fra 122 hk bensin. TSI160 hadde 7-trinns tørrkløtsj, mens de andre hadde 7-trinns våtkløtsj. Walter de Silva står bak designet på Scirocco MK3.

Corrado (1987-1995)
-------------------

I 1987, etter 13 års produksjon tenkte Volkswagen nyskapende, og kom opp med den moderne og sporty bilen Volkswagen Corrado, bygd på en blanding av en eksisterende og en ny plattform. Corrado kom på banen sent i 1988, men Scirocco fortsette frem til 1992. og i 2008 kom Scirocco MK3 

Corrado, med sin nye G60-lade-teknologi, skulle være det råeste Volkswagen hadde å tilby, men dessverre opptrådte det en del feil med G60-laderen, som gjorde at den brant seg ut og ble ødelagt jevnlig, en teknisk svakhet. Dette slo ikke helt an, og miksen mellom de to plattformene skulle vise seg å bli vanskeligere enn antatt. Corrado ble avsluttet i 1995. 

Corrado fikk du ikke bare med 1,8 G60-motor. En 2-liters 16V selvpustende rekkefirer med 136 hk kunne leveres, men det var nok 2,9 VR6 med 190 hk som fristet mest.

Referanser
----------

1. ↑  Autokatalog Modelljahr 1986
2. ↑  Autokatalog Modelljahr 1992

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Den Kongelige Nasjonale Mod**, (skotsk gælisk: **Am Mòd Nàiseanta Rìoghail**), er en årlig, nasjonal mod, en festival med skotsk-gælisk sang, kunst og kultur.

Grunnlagt og drevet av An Comunn Gaidhealach (*The Gaelic Association*). St. Columba's Church i Glasgow hadde stor innvirkning på modens begynnelse. Kirkens kor ble i 1891 invitert til å holde en gælisk konsert i Oban, der Lord Archibald Campbell var i forsete. Konserten var en stor suksess og storparten av adelen var tilstede. Etter konserten underholdt koret ved middagen på Alexandra Hotel, og en beskrivelse av denne underholdningen er gitt i en av William Blacks noveller. Denne konserten var innledningen til den gæliske mod, og den første i rekken ble holdt i Oban det påfølgende året, der koret fra St. Columba Church vant korkonkurransen.

Den Kongelige Nasjonale Mod, vanligvis bare kalt *The Mod*, har blitt holdt nesten hvert år, i oktober, siden 1892. De eneste årene den ikke har blitt avholdt var i krigsårene 1914–1919 og 1939–1946.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En illustrasjon med yuri-tematikk.
**Yuri** (japansk: 百合, lit. «lilje») også kjent som *Girls Love (ガールズラブ, gāruzu rabu)* er et japansk uttrykk mest brukt om manga og anime men kan også brukes om videospill, light novels og annen litteratur. 

Temaene assosiert med *yuri* har opphav i japansk lesbisk skjønnlitteratur fra det 20. århundre. Mest kjent er historiene til Nobuko Yoshiya og skjønnlitteratur i Class S sjangeren. Manga som handler om kvinnelig homoerotisk begynte å dukke opp rundt 1970 tallet i historiene til artister tilhørende Year 24 Group, spesielt Ryoko Yamagishi og Riyoko Ikeda. Sjangeren begynte å vokse fort i popularitet rundt 1990 tallet. Stiftelsen av *Yuri Shimai* i 2003 som den første manga blad med fokus på kun *yuri* senere etterfulgt av *Comic Yuri Hime* i 2005 gjorde at *yuri* ble en nisje sjanger og skapelsen av en fan kultur.

Sjangeren *yuri* i motsettelse til *yaoi* er ikke ment for en spesiell kjønnsgruppe som sin mannlige motparter *yaoi*(skrevet for kvinnelige lesere) og *bara*(skrevet for homofile menn). *Yuri* var opprinnelig skrevet for kvinnelige lesere men har i nyere tider også blir skrevet for menn.

Se også
-------

* Yaoi

Referanser
----------

1. ↑  «Yuri is for Everyone: An analysis of yuri demographics and readership». *Anime Feminist* **(engelsk)**. 12. februar 2020. Besøkt 3. november 2022.
2. ↑  Imbler, Sabrina (4. april 2019). «The Beloved Japanese Novelist Who Became a Queer Manga Icon». *Atlas Obscura* **(engelsk)**. Besøkt 3. november 2022.
3. ↑  Fool, Remy (15. juni 2017). «Thoughts on Yuri Anime – The Issues and Influences of Class S». *The Lily Garden* **(engelsk)**. Besøkt 3. november 2022.
4. ↑  Mel (18. juli 2018). «The Magnificent, Revolutionary Year 24 Group». *Hakutaku* **(engelsk)**. Besøkt 3. november 2022.
5. ↑  «The History of Yuri, Part 4: The 20 Year Gap». *Tumblr* **(engelsk)**. Besøkt 3. november 2022.
6. ↑  «Yuri Shimai». *Manga Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 3. november 2022.
7. ↑  «Comic Yuri Hime». *Manga Wiki* **(engelsk)**. Besøkt 3. november 2022.
8. ↑  «Yuri is for Everyone: An analysis of yuri demographics and readership». *Anime Feminist* **(engelsk)**. 12. februar 2020. Besøkt 3. november 2022.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Operasjon Bodenplatte** (på tysk **Unternehmen Bodenplatte**) Operasjon Bodenplatte (tysk: Unternehmen Bodenplatte) var et stort flyangrep som tyskerne 1. januar 1945 utførte på vestfronten under den andre verdenskrig. Det var rettet mot 17 allierte flyplasser i Belgia, Nederland og Frankrike. På denne tiden var Luftwaffe alvorlig svekket. Tyskerne disponerte fortsatt betydelige mengder fly, men vestmaktenes bombing av oljeraffineriene hadde skapt en kritisk mangel på flybensin. Like alvorlig var mangelen på erfarne flyvere fordi de fleste av dem var skutt ned i luftkamper, og bensinmangelen gjorde det knapt mulig å drive flyskolene. Tyskerne hadde likevel klart å skrape sammen, bemanne og skaffe drivstoff til ca. 1035 fly – jagerfly, jagerbombere og noen få veiviserfly. Målet med angrepet var å erobre herredømmet i luften ved å ødelegge allierte fly og flyplasser – og å støtte marktroppene, som etter at Ardenneroffensiven hadde kulminert nå hadde begynt å trekke seg tilbake.

Tyskerne ødela 330 allierte fly og skadet 190 – hvorav flest jagerfly. Deres egne tap utgjorde 280 ødelagte og 69 skadede fly (hvorav 84 ble skutt ned av eget luftvern fordi operasjonen var hemmeligholdt også blant tyske luftvernartillerister). På begge sider var tapstallene blant de største på en enkelt dag under hele krigen. At de alliertes tap var størst, gjenspeiler ikke den strategiske betydning av angrepet. Det var nemlig ødeleggende for Luftwaffe, for tapene av flyvere og forbruket av flybensin var større enn våpenet kunne tåle. Vestmaktene var derimot i stand til å erstatte de tapte flyene og reparere de skadede flyplassene i løpet av få uker, og de mistet få flyvere fordi de fleste flyene ble ødelagt på bakken. Tyskerne klarte ikke engang midlertidig å overta herredømmet i luften, og Ardennertroppene fikk ingen nevneverdig hjelp. Angrepet ble da også gjennomført tross betydelig motstand innen Luftwaffe, hvor motstanderne mente at de gjenværende ressursene heller burde brukes til å forsvare eget territorium mot vestmaktenes bombeangrep. En slik defensiv krigføring krevde mindre drivstoff og ammunisjon, en skjøt ned fiendtlige bombefly og flyvere som var vanskeligere å erstatte – og egne flyvere ble ikke tatt til fange om de skjøt seg ut i fallskjerm på eget territorium.

Operasjon Bodenplatte var Luftwaffes siste offensive innsats av betydning på vestfronten.

Referanser
----------

Kilder
------

* Beevor, Antony, *Den andre verdenskrig*, Cappelen Damm, 2013, ISBN 978-82-02-42146-5
* Beevor, Anthony, *Ardennene 1944 : Hitlers siste sjansespill*, 2015, Cappelen Damm, ISBN 978-82-02-48228-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |

Portal: Andre verdenskrig
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
***Imagonem*** er en norsk fanzine om spill, med hovedvekt på rollespill. Fanzinen ble startet av Matthijs Holter i 1993, som medlemsblad for foreningen Sylvan Pines, og har kommet ut med 41 nummer på papir til nå, det siste hittil i juli 2018. Våren 2006 gikk *Imagonem* over til å primært være enn nettutgivelse og begynte å legge ut flere gamle og nye artikler på sine nettsider.

*Imagonem* har vakt oppsikt i det skandinaviske rollespillmiljøet for sin uærbødige, kaotiske og selvironiske tone. Bladets utgivelsesperioder kan deles opp i flere generasjoner. Blant bidragsyterne finnes flere norske rollespillforfattere, blant andre Tomas H.V. Mørkrid, Matthijs Holter og Torbjørn Lien. Andre faste bidragsytere har senere markert seg som litteraturskribenter, som Simen Hagerup og Audun Lindholm. Intervjuer med utenlandske rollespillforfattere som Gary Gygax, Ron Edwards, Jonathan Tweet og Greg Porter har også vært på trykk.

*Imagonem* avfødte i 1997 sideprosjektet *Replicant*, en Amateur Press Association om rollespill, som vokste fra å være en kommentarspalte i *Imagonem* til å løsrive seg og bli en egen, aktiv fanzine. Mange i den første generasjonen av Imagonem-bidragsytere startet også sine egne fanziner, som *Nittennittisyv*, *Appelziner*, *Gudenes inngripen*, *Journal Ka*, *Sol* og *Grønn kylling (arb. tittel)*.

Eksterne lenker
---------------

* imagonem.org – den nye hjemmesiden for webzinet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN **·** ISSN
 |
**Rashtriya Janashakti Party** (RJP – *Det Nasjonale Folkeparti*) er et monarkistisk parti i Nepal danna i mars 2005 av Surya Bahadur Thapa.

Partiet er en fortsettelse av *Thapa*s fraksjon innafor det store monarkistiske partiet Rastriya Prajatantra Party (RPP). Denne fraksjonen var opp til 2005 kjent som Rastriya Prajatantra Party (Thapa).

(Det kan skape forvirring at Khamal Thapa, den ekstremistiske innenriksministeren i kong Gyanendras kuppregjering, i 2005 danna et nytt parti, der han er president, som i pressa ofte omtales som RPP (Thapa). Dette partiet blei størst i Gyanendras skinndemokratiske lokalvalg i februar 2006 Men dette nye *RPP (Thapa)* har ingen forbindelse med Surya Bahadur Thapa og det partiet som mesteparten av tida etter 1991 har vært kjent som RPP (Thapa).)

RJP samler mer moderate og forsiktige politikere enn de mer ekstreme fløyene i RPP.

Partiet har etter kong Gyanendras statskupp 1. februar 2005 med en viss forsiktighet både støtta og kritisert det kongelige diktaturet. RJP har kritisert arrestasjonen av politikere fra de parlamentariske partiene og ekstreme uttalelser fra monarkister i regjeringa, men har også latt partimedlemmer delta som ministre.

Det kan virke som om Thapa er innstilt på at den nåværende politiske situasjonen ikke kan vare, og ønsker å kunne fungere som brubygger og holde seg inne med begge sider, uansett hva som skjer.

I 1999-parlamentet som blei gjeninnkalt etter at diktaturet falt i april 2006 hadde RJP 1 representant. Partiet beholdt denne ene representanten i det nye overgangsparlamentet som blei konstituert 15. januar 2007.

Partiets studentforbund heter *Rashtriya Janashakti Students Union*.

Se også
-------

* Surya Bahadur Thapa
* Rastriya Prajatantra Party
* Panchayat-demokratiet
* Nepals Kongressparti
* Sjupartialliansen for demokrati i Nepal
* Lokendra Bahadur Chand
* Khamal Thapa

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Rashtriya Janashakti Partys hjemmeside (På engelsk og Nepali)
Wuhu «by night».
Wuhu i Anhui
*Wuhu er også et fylke i Anhui.*
**Wuhu** (kinesisk: 芜湖; pinyin: *Wúhú*) er en by på prefekturnivå i provinsen Anhui i det sentrale Kina. Wuhu ligger ved elva Chang Jiang. 

Befolkningen anslås (2004) til 2 245 600.

Historie
--------

Wuhu hadde fast besetting i alle fall siden 770 f.Kr. Den ble en strategisk viktig by i de tre rikers tid, da den var del av riket Wu. På den tid bar den navnet **Jiuzi** (*Chiu-tzu*, 鳩茲). 

Under Mingdynastiet ble Wuhu igjen et viktig handelssenter og en stor elvehavn, av særlig betydning for rishandelen.

I 1644 ble Hongguang-keiseren (bedre kjent som *prinsen av Fu*), en av de siste Ming-keiserne, tatt til fange av Qing-dynastiets styrker i Wuhu. Byen ble hard rammet av Taipingopprøret.

Byen ble traktathavn i 1876 og er forblitt et kommersielt senter siden da, med handel i ris, trevirke og te og annet. Byens katolske domkirke, *St. Josef-katedralen* (圣若瑟主教座堂), stammer fra denne tiden. Det beste av den sentrale delen av byen langs elvebredden ble britisk konsesjonsområde.

Ved begynnelsen av den andre sino-japanske krig ble byen okkupert av Japan den 10. desember 1937.

Økonomi
-------

Hovedkontoret til bilprodusenten Chery er i Wuhu. Wuhu er femte største elvehavn ved Yangtze. Yuxikoupiren er landets største innlands-kullpir.

Matskikk
--------

Wuhu og Anqing er kjente sentra for Yanjiangkjøkkenet. Det kjennetegnes ved ferskvannsfiisk og fjærkre, og har egne teknikker for partering, forming og fargesetting. Smaken har ofte preg av søkning og røking.

Administrasjon
--------------

Byprefekturet Wuhu har jurisdiksjon over fire distrikter (区 *qū*) og tre fylker (县 *xiàn*). 

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning (2007 est.) | Areal (km²) | Tetthet (/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Jinghu | 镜湖区 | Jìnghú Qū | 440 000 | 58 | 7 586 |
| 2 | Yijiang | 弋江区 | Yìjiāng Qū | 230 000 | 232 | 931 |
| 3 | Sanshan | 三山区 | Sānshān Qū | 190 000 | 320 | 594 |
| 4 | Jiujiang | 鸠江区 | Jiūjiāng Qū | 190 000 | 154 | 1 234 |
| **Fylker** |
| 5 | Wuhu | 芜湖县 | Wúhú Xiàn | 380 000 | 730 | 521 |
| 6 | Fanchang | 繁昌县 | Fánchāng Xiàn | 320 000 | 604 | 530 |
| 7 | Nanling | 南陵县 | Nánlíng Xiàn | 540 000 | 1 264 | 427 |

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Folketellingen 2020 i Kina*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wuhu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wuhu.Me- English Community of City Wuhu, Anhui. China (Share Your Life and Experience in Wuhu !)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Jacob Allen «Jake» Abel** (født 18. november 1987 i Canton i Ohio i USA) er en amerikansk skuespiller.

Karriere
--------

Abel fikk sin første rolle i en storfilm i Peter Jacksons *Alle mine kjære* (2009), hvor han spilte en mindre birolle. Deretter spilte han den sentrale rollen som Luke i *Percy Jackson & the Olympians: The Lightning Thief* (2010), som er basert på Rick Riordans bok med samme tittel. Denne filmen ble regissert av Chris Columbus. Året etter spilte han rollen som Mark James i filmen *I Am Number Four*, som også var basert på en bok.

Han har også hatt gjesteroller i serier som *Cold Case*, *Akutten*, *CSI: Miami*, *CSI: NY*, *Supernatural* og *Grey's Anatomy*.

I 2013 hadde han på nytt rollen som Luke i *Percy Jackson & the Olympians: The Sea of Monsters*, basert på den andre boken i serien om Percy Jackson. Denne oppfølgeren hadde blitt satt på vent fordi den første filmen ikke innbragte like stor fortjeneste som produsentene hadde forventet. I 2013 hadde han også premiere med *The Host*, som var basert på en populær ungdomsbok skrevet av Twilight-forfatter Stephenie Meyer. Filmen var regissert av Andrew Niccol. Jake Abel spilte Ian O'Shea, som var en av hovedrollene i filmen.

Utvalgt filmografi
------------------

### Film

* 2015: *Love & Mercy* – Mike Love
* 2014: *Against the Sun* – Gene Aldrich
* 2013: *The Host* – Ian O'Shea
* 2013: *Percy Jackson: Sea of Monsters* – Luke
* 2011: *I Am Number Four* – Mark James
* 2010: *Percy Jackson & the Olympians: The Lightning Thief* – Luke
* 2009: *Alle mine kjære* – Brian Nelson

### TV

* 2011: *Grey's Anatomy* – Tyler Moser (1 episode)
* 2009–2010: *Supernatural* – Adam Milligan (3 episoder)
* 2009: *Akutten* – Dylan (1 episode)
* 2009: *CSI: NY* – Kyle Sheridan (1 episode)
* 2007: *CSI: Miami* – Charlie Sheridan (1 episode)
* 2006: *Cold Case* – Doug Summer (1 episode)

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-ID nm1831976, besøkt 21. juli 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jake Abel på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jake Abel i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jake Abel på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Jake Abel på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jake Abel på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jake Abel hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Jon-Ivar Hagen** (født 18. juni 1938 i Svelvik død 20. oktober 2015i Rælingen kommune) var en norsk jazzbanjoist og jazzgitarist.

Hagen var banjoist i The High School Gang (1953–1955) og Royal Garden Jazzband (1955–1960), det populære Drammensbandet som hadde sin offentlige debut tidlig i 1956 og mottok publikums pris ved NM i jazz samme år. Han var gitarist i The (Atlantic) Beatnicks 1959, førstepremievinner i klassen for swingjazz ved NM i jazz samme år. 

Hagen flyttet til Oslo i 1960 og senere til Rælingen på Romerike og var aktiv i flere tradjazzband, som Riverboat Jazzband, Stokstad/Jensen Trad.Band og Big Chief Jazzband.

Diskografi over Ivar Hagen som banjoist i Riverboat Jazzband
------------------------------------------------------------

| Matrisenummer | Tittel | Komponist | Platetype | Plateselskap | Katalognummer | Innspillingssted | Innspillingsdato | Innspillingsår |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | *Si meg godnatt* |  | Single | Triola | TN 227 | Oslo | 30. august | 1960 |
|  | *When You Walk Through the Streets...* |  |  |  |  | Oslo | 30. august | 1960 |

Portal: Jazz

Referanser
----------

1. ↑  Dødsannonse i Aftenposten og Romerikes Blad 29. oktober 2015
2. ↑  Gla`jazz under kirkevelvet - Drammens Tidende 23. januar 2004

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**6 mm Norma BR** (også kjent som **6 mm Bench Rest** og **6 BR**) er en sentertent patron laget for benkeskyting. Patronen er populær til jakt.

Sammen med 6 mm PPC er 6 mm BR populære til benkeskyting. 6 mm PPC regnes som mer presis på korte hold (100 m og 200 m), mens det ekstra hylsevolumet gjør 6 mm BR foretrukket til konkurranser fra 300 til 600 m. Hylsevolumet til 6 mm BR er omtrent 2,50 ml (38,5 grain med vann) i motsetning til 6 mm PPC sitt volum på 2,1 ml (32 grain med vann), altså 0,4 ml (6,5 grain med vann) ekstra volum eller ca. 19 % mer volum.

Avhengig av værforhold (lite vind) kan 6 mm BR også være konkurransedyktig i benkeskyting mot større patroner ut til 1000 m.

**6 mm Dasher** er en populær variant avledet fra 6 mm BR. Den har en kortere hals og brattere skulder, og dermed økt volum til omtrent 2,70 ml (41 grain med vann), altså en økning på ca. 8 % fra 6 mm BR.

Se også
-------

* 6 mm PPC
* 6 mm ARC
* Liste over riflepatroner

Referanser
----------

1. 1 2  «6mmBR Cartridge Guide» **(engelsk)**. AccurateShooter.com. 2010. Besøkt 6. april 2024.
Foto: Rolf Nykmark (C) Oslo
**Tone Groven Holmboe** (født 9. januar 1930 i Oslo, død 10. juni 2020 i Oslo) var en norsk komponist og lærer. 

Holmboe skrev klaverstykker, kammermusikk og korsanger. Hun laget også sanger og viser med tekster av nordiske diktere som Henrik Wergeland, Bjørnstjerne Bjørnson, Jørgen Moe, Zacharias Topelius, H.C. Andersen og Ingeborg Refling Hagen. Hennes musikk er representert på LP-en «Det går så god en vei», der Birgitte Grimstad og Erik Bye synger sanger med tekst av Arne Paasche Aasen. Holmboe ga ut CD-en «Tonebilder» i 2000, med pianostykker, kammermusikk og romanser. Et av sporene ble brukt som filmmusikk i filmen *Elling*. 

Holmboe var utdannet lærer, og arbeidet i barneskolen. Hun har laget sanger av flere av Wergelands barnedikt, og alle tekstene i Elsa Beskows *Blomsterfesten*.

Hun arbeidet også med musikalsk barnehage og har laget sammensatte forestillinger med barn der ord og toner har fått utfylle hverandre. Etter at hun ble pensjonist skapte hun sine egne forestillinger som hun kalte 'litterære solokabareter', med tekster av H.C. Andesen. Prøysen. André Bjerke, Henrik Wergeland, Barbra Ring, osv. 

Holmboe var datter av komponisten Eivind Groven, søster til Aslaug Groven Michaelsen, Dagne Groven Myhren og Gudmund Groven, hun var søskenbarn på farssida til munnspillvirtuosen Sigmund Groven, og mor til Ragnhild Groven, Kristin Groven Holmboe og Thorolf Adler Groven Holmboe.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3   Aftenposten, utgitt 15. juni 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ole Johannes Kosberg: *Tone Groven Holmboe* - Minneord i Aftenposte 23. juni 2020
3. ↑  «Eivind Groven». Geni. Besøkt 15. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* tonebilder.no Tone Groven Holmboes hjemmeside
* Noter til verker av Tone Groven Holmboe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** WikiTree
 |
**Øst-Kina-havet** (tradisjonell kinesisk: 東海, forenklet kinesisk: 东海, pinyin: *Dōng Hǎi*, direkte oversatt: *Østhavet*; japansk: 東シナ海, Hepburn: *Higashi Shina Kai*; koreansk (hangeul): 동중국해, (hanja): 東中國海, revidert: *Dong Jungguk Hae*, McCune-Reischauer: *Tong Jungguk Hae*) er et randhav til Stillehavet mellom Taiwan, Ryukyuøyene, den japanske øya Kyushu og det kinesiske fastlandet. Øst-Kina-havet grenser til Filippinerhavet i øst og Gulehavet i nordvest. Grensa mot Gulehavet trekkes ved 33°17'N. I nordøst er Øst-Kina-havet forbundet med Japanhavet, og i sørvest er Taiwanstredet forbindelsen til Sør-Kina-havet. På koreansk kalles havet av og til *Sørhavet*.

Øst-Kina-havet dekker et område på rundt 1 243 200 km². Det er for det aller meste et flatt kontinentalsokkelhav, som stadig flates ut av sedimentering av slam ført med de store kinesiske elver og inn i havet, særlig fra Yangtze. Gjennomsnittlig dybde er på ca. 275 meter. Helt i sydøst, ved Ryukyuøyene, er det imidlertid vesentlig dypere; det dypeste punkt er på 2 719 meter, i Okinawarenna.

Havet påverkes av monsunvinder som gir store årstidsvariasjoner i saltgehalt og temperatur.

Folkerepublikken Kina, Sør-Korea og Japan er uenige om grensene i området. I 1980 ble det oppdaget at det var rike undersjøiske oljefelter under deler av havet. Av betydning for grensene er blant annet Senkakuøyene i sør og undergrunnsskjæret Socotra i nord.

Bilder
------

* Kart over Øst-Kina-havetKart over Øst-Kina-havet
* Uavklarte grenser for økonomiske soner i Øst-Kina-havet. Kina, Taiwan og Japan hevder at de har krav på suverenitet over SenkakuøyeneUavklarte grenser for økonomiske soner i Øst-Kina-havet. Kina, Taiwan og Japan hevder at de har krav på suverenitet over Senkakuøyene

Referanser
----------

1. 1 2  East China Sea *Encyclopedia.com*
2. 1 2 3 4  Der Brockhaus in Text und Bild 2003 [SW], elektronische Ausgabe für Office-Bibliothek, Bibliographisches Institut & F. A. Brockhaus, 2003; Artikel: "Ostchinesisches Meer"
3. ↑  Brockhaus Enzyklopädie, 1991, 19. Auflage, Band 16, S. 310, Abschnitt: "Ostchinesisches Meer", F.A. Brockhaus Mannheim

Eksterne lenker
---------------

* (en) East China Sea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Korea | Japan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**«Flyver’n»** er en norsk instrumental som ble skrevet av Øystein Sunde og utgitt 22. november 2018 på bonusalbumet *Sanger som ikke rakk toget* som var inkludert i Sundes samleboks *Øystein Sundes samlede riller*. Boksen ble det trykket opp i et begrenset opplag på 500 eksemplarer i vinyl.

Tittelen på instrumentalen er hentet fra barneleken hoppe paradis der flyveren er en av variantene.

«Flyver’n» var med i forestillingen i forestillingen *Øystein Sunde og vel så det* som hadde premiere høsten 2002. Det var meningen den skulle være med på albumet *Sånn er’e bare* fra 2005. Selve innspillingen ble gjort i Fagerborg Studio ca 2004.

Musikere og instrumenter
------------------------

* Øystein Sunde: vokal, akustisk gitar, banjo
* Stein Bull-Hansen: elektrisk gitar
* Olga Konkova: piano
* Olaf Kamfjord: bass
* Knut Hem: perkusjon

«Flyver’n» ble også fremført i NRK programmet *Øystein Sunde … og vel så det* som ble sendt 25. desember 2004. Samme musikere var med der slik som i studio innspillingen.

Instrumentalen ble spilt inn på nytt i 2008 til albumet *Meget i sløyd* og fikk da tittelen «Flyver’n 2008», men kom ikke med. I stedet ble den publisert på Øystein Sundes Myspace konto, og lot seg avspilles der i en periode. Per april 2024 er den fortsatt listet opp på nevnte Myspace konto, men lar seg ikke avspille. På den innspillingen deltok:

* Øystein Sunde: akustisk gitar
* Stein Bull-Hansen: akustisk gitar
* Øystein Fosshagen: fele
* Olaf Kamfjord: bass
* Knut Hem: dobro
* Terje Kinn: banjo

En mandolin er også med på 2008 varianten, og den kan ha vært innspilt av enten Sunde, Bull-Hansen, Fosshagen eller Kinn.

Annet
-----

* Sunde og Meget i sløyd fremførte også «Flyver’n» på Chat Noir i august 2021 i forestillingen *Karusellskapssyk*.

* I åpningspartiet har «Flyver’n» klare likhetstrekk med Jerry Reeds «Swingin’ 69» som Reed ga ut i 1969 på albumet *Better Things in Life*.

Referanser
----------

1. ↑  «Skvis – Medium *Øystein Sundes samlede riller*». Arkivert fra originalen 25. november 2018. Besøkt 25. november 2018.
2. ↑  Platekompaniet – Medium *Øystein Sundes samlede riller*
3. ↑  Medium: Beskrivelse av Paradis flygeren på Digitalt Museum
4. ↑  *Øystein Sundes samlede riller* – heftet som fulgte med samleboksen.
5. ↑  Medium: NRK TV – Øystein Sunde … og vel så det
6. ↑  Medium: Øystein Sunde på myspace.com
7. ↑  Medium: Dagsavisen 19. august 2021 – Øystein Sunde 50 års suksess og like blid
**Zhu Jiang** (også kalt **Perleelva** eller **Perlefloden**) (kinesisk: 珠江, pinyin: *Zhū Jiāng*, jyutping: *Zyu1 Gong1*; eller *Yue Jiang*), er Kinas tredje lengste elv (2 400 km når man regner med den lengste kildeelven, Xi Jiang), etter Yangtze og Huang He, og den nest største etter vannføring (etter Chang Jiang). Hovedløpet er 177 kilometer. Den munner ut i Sørkinahavet mellom Hongkong og Macao. Det lavere løpet utgjør et stort estuar og elvedelta.

Navnet *Perleelva* henger sammen med en øy i elva ved navn «Sjøperleøya» (Haizhu-øya). Nå er denne øya en del av elvebredden sør for sentrum av storbyen Guangzhou, ettersom elveløpet har endret seg. Den øverste delen av elva kalles ofte Nanpan med nordlig sideelv Beipan og deretter Hongshui He. Dette sidevassdraget har størst fallhøyde og dermed de største vannkraftverkene. Øverst ved vestlig begrensning av Nanpan ligger millionbyen Kunming nær der elva starter i østlige Yunnan.

Zhu Jiang forener nederst alle kildeelvene konsentrert i tre store elver som renner sammen nær utløpet: Xi Jiang, Bei Jiang og Dong Jiang. Elvens nedbørområde omfatter det aller meste av provinsene Guangdong, Guangxi, Yunnan og Guizhou, og deler av Hunan og Jiangxi, i alt et område på 453 700 km².

Zhu Jiangs nedre løp og delta er et av Kinas mest dynamiske økonomiske områder. Her er Folkerepublikken Kinas to første særlige økonomiske soner, byene Shenzhen og Zhuhai, frisoner som siden ble utvidet til andre millionbyer som Guangzhou, Foshan og Dongguan, og de to tidligere britiske og portugisiske koloniene Hongkong og Macao. Seg i mellom danner disse og andre store byer et nesten sammenhengende bymessig befolkningsbelte med svært fruktbart jordbruk og omfattende industri.

Større byer
-----------

En rekke storbyer ligger ved Zhu Jiang, i dens delta, eller ved dens sideelver. Blant dem kan nevnes Guilin, Dongguan, Foshan, Guangzhou, Hongkong, Jiangmen, Kaiping, Macao, Shenzhen, Wuzhou, Zhaoqing, Zhongshan og Zhuhai.

Vannkraft
---------

Elva har stor utbygging av vannkraft, særlig i vest og nord hvor det er en del fallhøyde å utnytte. De største vannkraftverkene ligger helt vest i vassdraget, i fjellområdene rundt kildeelva Hongshui He og dens tilløp Beipan og Nanpan, mens det er en del pumpekraftverk lengre nede:

* Hongshui He
	+ Bailongtan-demningen, Guangxi (1997) – 192 MW
	+ Letan-demningen, Guangxi (2008) – 600 MW
	+ Longtan-demningen, Guangxi (2009) – 6.300 MW
	+ Tianshengqiao 2, Anlong, Guizhou (2007) – 1.320 MW
	+ Tianshengqiao 1, Anlong, Guizhou (2000) – 1.225 MW
	+ Yantan-demningen, Guangxi (1997) – 1.200 MW
* Zhu Jiang
	+ Guangzhou vannkraftverk, Guangdong (2000) – 2.400 MW
	+ Huizhou vannkraftverk, Guangdong – 2.400 MW

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Pearl | Infoplease». *www.infoplease.com* **(engelsk)**. Besøkt 2. august 2020.
2. ↑  «珠江概况 Pearl River Overview». Arkivert fra originalen 21. mai 2020. Besøkt 15. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pearl River (China) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** NDL **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Hasseløy**, også kalt **Bakarøya**, er en øy som ligger vest i sentrum av Haugesund kommune, ved Smedasundet. Øya ligger i gangavstand fra Haugesund sentrum, og har broforbindelse til fastlandet.

I Haugesund er navnet «Hasseløy» en ren skriftlig størrelse. I dagligtale heter øya «Bakarøynå». Dette fenomenet går langt tilbake i tid. Sundet mellom Hasseløy og Hauge ble kalt Hasseløysund i vikingsagaene. 

Hasseløy har rundt 1.500 innbyggere. Øya har mye eldre trehusbebyggelse, noe som blir gjengitt som problematisk, da broen over til øya, ikke er konstruert for vekta av dagens brannbiler.. Oppstår det brann på Hasseløy, må brannbilen tømmes for minst 4.000 liter vann av 10.000 for å kunne krysse broen trygt.

Hasseløybrua er forøvrig tegnet av arkitekt Erling Viksjø og bygget i 1954.

Referanser
----------

1. ↑  Thorsnæs, Geir: «Hasseløya» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 23. februar 2022 fra
2. 1 2  Rosa Iren Villalobos: «Brannbilen må tømme ut vann», NRK, 22. februar 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Leiken Schjelderup** (født Marie Leigh Vogt 16. november 1895 i Kristiania, død 7. mai 1963 i Øystre Slidre) var en norsk forfatter, dramatiker og fjellklatrer.

Liv og virke
------------

Leiken Schjelderup fikk sin skjønnlitterære debut med novellesamlingen *Røk* i 1939, den ble etterfulgt av samlingene *Glimt* (1945) og *Troll kan aldri temmes* (1946). Flere av novellene, eller *novellettene*, hennes bygger på barndoms- og ungdomsskildringer. I *Glimt* og *Troll kan aldri temmes* skriver hun om hverdagshelter fra okkupasjonen under andre verdenskrig og i tiden som fulgte, og hun behandler temaer som unge jenters seksuelle oppvåkning.

I 1949 kom hennes skuespill *Livet slår tilbake*. Det ble i Ella Hvals regi urfremført 10. januar 1950 på Nationaltheatret, og ble av Nils Johan Ringdal beskrevet som teatrets største fiasko i Knut Hergels periode som teatersjef (1946-1959). I 1953 utga Schjelderup sin eneste roman, *Ta meg om du vil*.

Under krigen skrev Schjelderup dikt som ble publisert i tidsskriftet Urd.

Leiken Schjelderup var også en ivrig fjellklatrer. Sammen med ektemannen Ferdinand Schjelderup deltok hun blant annet på flere førstebestigninger – av den høyeste av Kvænangspiggene og Store Møya i 1914 og av Preikstoltind (1072 moh), Drogvasstind (844 moh) og Vassviktinden i 1915 – foruten at ekteparet også besteg Stetind og Store Skagastølstind.

Hun ble bisatt fra Hunn kapell 10. mai 1963.

Familie
-------

Leiken Schjelderup var datter av jurist, politiker og diplomat Paul Benjamin Vogt av slekten Vogt og Andrea Severine Heyerdahl av slekten Heyerdahl. Hun ble 27. mai 1924 gift i Malborough House Chapel (Queen's Chapel) i London med høyesterettsdommer Ferdinand Schjelderup (1886-1955) av slekten Schjelderup, og ble mor til forfatter og oversetter Daisy Schjelderup og jurist og skihopper Thorleif Schjelderup.

Bibliografi
-----------

* 1939: *Røk*, novelletter, Gyldendal, Oslo
* 1945: *Glimt*, novelletter, Gyldendal, Oslo
* 1946: *Røk*, novelletter, Gyldendal, Oslo
* 1946: *Troll kan aldr temmes*, noveletter, Gyldendal, Oslo
* 1949: *Livet slår tilbake*, skuespill i seks bilder, Gyldendal, Oslo
* 1953: *Ta meg om du vil*, roman, Gyldendal

Referanser
----------

1. ↑   Statens institutt for folkehelse, RA/S-3474, ARKIVREFERANSE: RA/S-3474, KILDEID: 108008, Døde 1951 - 2014
2. ↑  *Friheten 1950.01.06*. Norge, Oslo. 1950. s. 6.
3. ↑  *Norges fjellverden*. Det Beste. 1980. s. 463. ISBN 8270101079.
4. ↑  *Norske turistforenings årbok*. Oslo: Norske turistforening. 1916. s. 195.
5. ↑  *Norske turistforenings årbok*. Oslo: Norske turistforening. 1915. s. 198.
6. ↑  *Oppland Arbeiderblad 1963.05.11*. Norge, Innlandet, Gjøvik. 1963. s. 2.
7. ↑  *Aftenposten 1914.05.01*. Norge, Oslo. 1914. s. 2.
8. ↑  Schjelderup, Leiken (1949). *Livet slår tilbake*. Oslo: Gyldendal.

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 277–278. ISBN 8253014988.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalhistoriewiki: Leiken Schjelderup (1895-1963), besøkt 31/7 2020.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |
**Pia Dian Borgli** (født 28. april 1959) er en norsk skuespiller.

Borgli debuterte i 1980 og har i tiden etter hovedsakelig vært tilknyttet Oslo Nye Teater, og ble fast ansatt der fra 1988. Hun har også vært ansatt ved Nationaltheatret i Oslo. Borgli har gjort seg bemerket i forskjellige roller både innen komedie og drama. I barneteater har hun blant annet spilt *Snøhvit* og *Ronja Røverdatter* samt *Klatremus* i *Dyrene i Hakkebakkeskogen.* Hun gjorde et sterkt inntrykk som incestoffer i stykket *Fuglepappa'n* og som en av samvittighetsfangene i Pål Løkkebergs Fjernsynsteater-oppsetning av Jorge Diaz fengselsdrama *Canto Libre* i 1989.

På film har hun kanskje gjort seg mest bemerket som opprørsk datter og punker i den norske storfilmen *Galskap!* fra 1985. Punker var hun også i fjernsynsteateroppsetningen av «Syx» i 1988 (skrevet av Brynjar Aa) der hun spilte mot Astrid Folstad. Hun medvirket også i filmen Fifty-Fifty fra 1982, som også var hennes debut som filmskuespiller. Hun har tillegg hatt roller i en rekke andre norske filmer, deriblant *Tomme Tønner* 2011.

Borgli har også gjort seg bemerket i Radioteatret, og har gitt stemme til en rekke tegneserie og animasjonsfigurer som Gurin i *Solan, Ludvig og Gurin med reverompa*, *Blekkulf*, Hugo i *Jungeldyret Hugo*, Kvitrebekk i *Tornerose* og mange fler. Hun har også lest inn lydbøkene *Ronja Røverdatter* og *Sunaneng* av *Astrid Lindgren*.

På TV har hun blant annet vært å se i julekalenderen *Amalies jul* (1995) som Nissungen, samt en gjesterolle i komiserien *Pilen Flyttebyrå* fra 1987.

Annet
-----

Hun er tante til skuespilleren Vanessa Borgli og søster av Petter J. Borgli

* 2001 *Josefine i Gulrotparken – Sofus (stemme, videospill)*

Filmografi
----------

* 2011 *Tomme Tønner – Fengselsvakt*
* 2010 *Tomme Tønner*
* 1998 *Solan, Ludvig og Gurin med reverompa (stemme) – Gurin*
* 1996 *Maja Steinansikt – Kjersti*
* 1995 *Hører du ikke hva jeg sier! – Sara*
* 1995 *Tornerose (stemme) – Kvitrebekk*
* 1985 *Galskap! – Karin, Mariannes datter*
* 1982 *Fifty-Fifty – Eva*

TV-opptredener
--------------

* 2002 *Jul på Månetoppen* – Nissungen (mini-serie, julekalender NRK)
* 1991-1998 *Sesam Stasjon* – Blekkulf
* 1991 *Radio 2-ten* med Vazelina Bilopphøggers
* 1995 *Amalies jul* – Nissungen (mini-serie, julekalender NRK)
* 1995 *Asylet* – Beth
* 1994 *Brødrene Dal og legenden om Atlant-Is* – Pikestemme
* 1988 *Syx* – Marianne (Fjernsynsteateret)
* 1987 *Pilen flyttebyrå* – Mette

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 301708[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pia Borgli på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Pia Borgli hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Pia Borgli hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Pia Borgli i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Pia Borgli på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Pia Borgli hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Pia Borgli i Scenewebarkivet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
***Seks som oss*** er en norsk dramaserie som ble sendt på TV 2 fra 2004 til 2007. Serien handlet om tre forskjellige søstre i Oslo og deres samliv med sine ektemenn og kjærester. Disse består den godt gifte og litt trauste husmoren Karin (Hilde Lyrån), kunstneren Angelica (spilt av Kjersti Elvik) og den løsaktige og rastløse Solfrid som er yngst (Lisa Tønne). Dramaserien handler om de unge, urbane voksne som jakter på «det perfekte liv». Det ble ikke sendt noen episoder i 2006.

Første sesong ble i snitt sett av 441 000, andre av 463 000 og tredje av 446 000. Det var en klar overvekt av kvinnelige seere.

Handling
--------

Serien handlet om tre søstre og dere samliv med deres ektemenn og kjærester. Den skildret hverdager fylt av kjærlighet, svik, drømmer og uforglemmelige situasjoner.

Storesøster Karin (Hilde Lyrån) er 40 og gift med Erik (Dennis Storhøi). Sammen har de de to barna Marte (Ellen Bennin Brataas) og Truls (Markus Aarstad) og alle er de bosatt på vestkanten i Oslo. For Karin sin del er hun på vei ut i arbeidslivet etter mange år som husmor, men dette har mannen hennes av og til vanskeligheter med å akseptere.

Angelica (Kjersti Elvik) er 35 år og studerer kunst, bor i sentrum sammen med den svenske terapeuten Carsten (Samuel Fröler). Sammen lever de et godt liv, men hun ønsker seg barn og når man bare blir eldre blir det mer og mer alvorlig. Hennes mann er derimot ikke alltid med på notene og har ikke de samme drømmene som henne.

Solfrid (Lisa Tønne) er 25 år og lillesøsteren av de tre. Hun bor på Tøyen og lever et godt og avslappet liv med sansen for menn. Det er ikke alltid lett for Birger (Glenn Andre Kaada) som er forelsket i henne, å se at hun nesten daglig forsyner seg av nye menn. Birger må pent "bare være en venn" og her oppstår det mange konfrontasjoner.

Skuespillere
------------

* Hilde Lyrån – Karin
* Kjersti Elvik – Angelica
* Lisa Tønne – Solfrid
* Dennis Storhøi – Erik
* Samuel Fröler – Carsten
* Glenn André Kaada – Birger
* Ingar Helge Gimle – Egil
* Henriette Steenstrup – Lotte
* Kirsti Stubø – Pia

Ellers medvirker: 

* Yngvild Støen Grotmol – Alice (medvirker i sesong 3)
* Nicolai Cleve Broch – Aksel (medvirker i sesong 3)
* Evy Kasseth Røsten – Birgitte (medvirker i sesong 3)
* Berte Rommetveit – Lene (medvirker i sesong 2 og 3)
* Ellen Bennin Brataas – Marte
* Markus Aarstad – Truls
* Ghita Nørby – psykologen (sesong 3)
* Fridtjov Såheim (sesong 1)
* Kyrre Haugen Sydness (sesong 1)
* Kai Remlov (sesong 1)
* Øystein Røger (sesong 1 og 2)
* Line Verndal (sesong 1)
* Bjørn Skagestad (sesong 2 og 3)
* Thea Stabell (sesong 2 og 3)

Referanser
----------

1. 1 2  «Ny runde med «seks som oss»». *VG*. 9.8.2004. Besøkt 12. oktober 2016.
2. ↑  «Seks som oss er tilbake!». *TV 2*. 11.1.2007. Besøkt 12. oktober 2016.
3. ↑  «Mange så seks på tv». *Nettavisen*. 28.3.2007. Besøkt 12. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Seks som oss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Seks som oss* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Feministisk utenrikspolitikk** er en tilnærming til utenrikspolitikk som vektlegger verdier og praksiser som kan fremme likestilling og alle jenters og kvinners menneskerettigheter. Sveriges regjering hadde fra Stefan Löfvens sosialdemokratiske regjering tiltrådte i 2014 som mål å føre en feministisk utenrikspolitikk, men konseptet ble forlatt av Ulf Kristerssons borgerlige regjering som tiltrådte i 2022. Konseptet har fra 2014 fått oppslutning i flere andre land, både som offisiell politikk og som tema i den faglige diskusjonen innen internasjonale relasjoner, utvikling og beslektede emner. Norge har ikke offisielt erklært at Norge fører en feministisk utenrikspolitikk, men har i praksis en utenrikspolitikk som er i tråd med mange av prinsippene for en feministisk utenrikspolitikk. Feministisk utenrikspolitikk er nedfelt i koalisjonsavtalen for Olaf Scholz’ regjering i Tyskland, og er dermed en del av tysk offisiell utenrikspolitikk fra 2021. Feministisk utenrikspolitikk fremmes også av tankesmier og grupperinger som Centre for Feminist Foreign Policy, Feminist Foreign Policy Progressive Voices Collective og andre, og en rekke etablerte, mer generelle politiske tankesmier, bl.a. i Europa, og av en rekke større feministiske organisasjoner. Tysklands utenriksminister Annalena Baerbock redegjorde for den tyske regjeringens feministiske utenrikspolitikk på Deutscher Juristinnenbunds 75-årsjubileum i 2024.

Referanser
----------

1. ↑  «Sverige skroter ‘feministisk utenrikspolitikk’». NRK. Besøkt 22. november 2022.
2. ↑  Mundal, Åse Marie (2021). *Norsk utenrikspolitikk og det vanskelige f-ordet: En studie av hvorfor Norge ikke har en erklært feministisk utenrikspolitikk*. NTNU.
3. ↑  «Conference on Shaping Feminist Foreign Policy». Tysklands utenriksdepartement. Besøkt 22. november 2022.
4. ↑  «75 Jahre djb: Feministische Außenpolitik in Zeiten von Krisen und Konflikten». Deutscher Juristinnenbund. Besøkt 6. mars 2024.