recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Varden*** er en avis som blir utgitt i Telemark med hovedkontor i Klostergata 30, på Klosterøya i Skien. Avisen ble grunnlagt i 1874, og ble i 1887 overtatt av Chr. Pedersen født i 1858 i Skien. Frem til 1888 ble *Varden* utgitt to ganger i uken, deretter tre ganger i uken, før avisen ble dagblad i 1895. I 1918 ble avisen solgt til et aksjeselskap. Pedersen mottok Kongens fortjenstmedalje i gull. Chr. Pedersen døde i 1936.

Avisen har lokalkontorer i Porsgrunn, Bø og Notodden.

*Varden* ble presentert på internett første gang i 1997, og var den første av de store annonsebærende avisene i landet som gikk over til tabloidformat. Dette skjedde i 2001.

Avisen var opprinnelig en Venstre-avis, men fra innlemmelsen av *Fylkesavisen* i 1950-årene ble den mer orientert mot partiet Høyre. Partitilknytningen har de siste årene blitt svakere, og *Varden* anses i dag for å være en partipolitisk uavhengig avis.[] *Varden* ble i 1994 solgt til Orkla Media, og var en av flere aviser som 28. juni 2006 ble solgt til det britiske medieselskapet Mecom (som samtidig endret navn til Edda Media). I 2012 ble Mecom kjøpt av A-pressen, som etter oppkjøpet endret navn til Amedia. 4. januar 2013 overtok Agderposten Medier AS eierskapet i *Varden*.

Ansvarlig redaktør
------------------

Vardens ansvarlige redaktører:

* Johan C. T. Castberg 1874-1884
* Halvor Andreas Bentsen 1884-1891
* Michael Bie 1891-1898
* P. Hvidsten 1898-1899
* Halldor Olsson Oppedal 1899-1902
* Harald Kristoffersen 1902-1931
* Haakon Kristoffersen 1931-1936
* Roald Kristoffersen 1936–1941 og 1945–1955
* Johan E. Holand 1955–1988
* Bjørn Jacobsen 1964–1995
* Leif Magne Flemmen 1997–1999
* Maj-Lis Stordal 2000–2001
* Sigmund Kydland 2001–2006
* Per Valebrokk 2007–2008
* Lars Kittilsen 2008–2014
* Tom Erik Thorsen 2014–

Opplag
------

Bekreftede netto opplagstall fra Mediebedriftenes Landsforening:

* 2006: 27 856
* 2007: 27 341
* 2008: 26 091
* 2009: 25 474
* 2010: 24 730
* 2011: 23 723
* 2012: 22 465
* 2013: 21 476
* 2014: 20 237
* 2015: 19 436
* 2016: 18 452

|  |
| --- |
|  |
| TAs opplag (rødt) sammenlignet med Vardens (rosa) siden 1983. |

Referanser
----------

1. ↑  *Agderposten* overtar *Varden* Arkivert 30. oktober 2012 hos Wayback Machine. – Amedia (5. oktober 2012)
2. ↑  Truls E. Nordby: Varden - fra fjord og fjell gjennom 125 år (Forlaget Grenland 1999)
3. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Varden

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Nitzana** (hebraisk skrift נִצָּנָה, ניצנה) er en ungdomslandsby og fellesbosetning vest i Negevørkenen i Israel, nær den egyptiske grense. Den er oppkalt etter nærliggende nabateiske byen Nitzana.

Denne bosetningen ble grunnlagt i 1986 av Aryeh Eliav, et tidligere medlem i Knesset. Den tilhører Ramat HaNegev regionale kommune.

Tidlig historie
---------------

Det opprinnelige Nitzana ble grunnlagt av nabateerene på 200-talet f.Kr. Det er spor etter en bygning fra det første hundreår f.Kr. med en stor trapp. Denne busetningen var en handelsstasjon på vegen mellom Eilat og Gaza. Tidlig på 100-talet e. Kr. flyttet keiser Hadrian denne handelen fra Eilat til Damaskus. Trass i dette voksrw Nitzana under bysantinsk styre. Sent på 200-tallet ble borgen gjort større med staller for hester og kameler. På 300-tallet ble det bygd en kirke i nordenden av borgen. Denne var tilegnet St. Sergius og Bakkus. På 600-talletble en ny kirke, tilegnet Jomfru Maria, bygd 60 meter sørøst for borgem. 

Skatteregisteret for 587-578 e.Kr. viser at byen hadde 1 500 innbyggere, med 116 hus. Dette var da en tid med velstand da ruten fra Gaza til Elat åpnet opp igjen, i tillegg til pilegrimstrafikk til Katarina-klosteret. Et funn med papyrus fra senbysantinsk tid har gitt et detaljert innblikk i hvordsn det var i byen på denne tiden. 

Etter at islam tok over området, gikk det gradvis nedover med byen, og på 700-tallet eksisterte den ikke lenger.

Referanser
----------

1. ↑  Murphy-O'Conner, Jerome (2008) *The Holy Land. An Oxford Archaeological Guide* (5th edition), Oxford University Press. ISBN 978 0 19 923666 4. Pages 430-432.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Kart over Druzjbarørledningen
**Druzjbarørledningen** (russisk:нефтепровод «Дружба», druzjba betyr vennskap) er verdens lengste oljerørledning og drives av det russiske selskapet Transneft. Rørledningen ble bygget av Sovjetunionen i 1964 for å transportere olje fra sentrale Russland til steder i Vest-Europa 4000 km lengre vest. Druzjbarørledningen frakter 2 millioner fat olje hver dag og er den rørledningen som frakter mest olje fra Russland til Europa.

Druzjbarørledningen starter i Samara i sørøstlige Russland, hvor olje fra vestlige Sibir, Ural og Det kaspiske hav blir hentet. Derfra går ledningen til Mozyr i sørlige Hviterussland hvor den deles i en nordlige og sørlig del. Den nordlig delen går til Polen og Tyskland og en sørlige til Ukraina, Slovakia, Tsjekkia og Ungarn. Den nordlige er planlagt utvidet til den tyske havnebyen Wilhelmshaven og den sørlige er planlagt utvidet til Kroatia.

8. januar 2007 stanset Transneft tilførselen til Druzjbarørledningen i Hviterussland som en reaksjon på landets innføring av transportavgift på 45 dollar pr tonn olje. I tillegg blir Hviterussland beskyldt for å urettmessig tapping av olje fra oljerørledingen. 30 prosent av EUs totale import av olje kommer fra Russland, og halvparten av dette går gjennom Druzjbarørledningen.

Referanser
----------

1. ↑  E24.no: Russland stopper oljeeksport
2. ↑  Offshore.no: EU krever forklaring på oljekutt østfra Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
3. ↑  Hegnar.no: Oljekutt svekker tilliten til Russland Arkivert 26. september 2007 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Om Druzjbarørledningen Arkivert 27. september 2009 hos Wayback Machine. fra *Pipelines International* (engelsk)
* «FACTBOX-Russia's Druzhba pipeline, one of the world's biggest», fra nyhetsbyrået Reuters

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Kristent Konservativt Parti** var et norsk kristenkonservativt politisk parti som eksisterte fra 1965 til 1998. Det ble grunnlagt under navnet **Norges Demokratiske Parti** og stilte sporadisk til valg inntil de i 1998 slo seg sammen med Samlingspartiet Ny Fremtid, under navnet Kristent Samlingsparti (KS). Handelsskolebestyrer Sverre Skien fra Kopervik var partiets første formann. Det kristne verdigrunnlaget var i de første årene mindre markant.

De stilte liste i Rogaland under Stortingsvalget 1965. 

Partiet hadde svært liten oppslutning, men gjorde flere forsøk på å verve politikere fra andre partier. Blant annet forsøkte man å få stortingsrepresentant Anita Apelthun Sæle (KrF) til å stille som toppkandidat i Hordaland.
Den tid partiet het Norges Demokratiske Parti, kunne det sammenlignes med dagens Kystparti.
Etter en indre maktkamp, overtok den kristenkonservative Paul Granberg som leder av partiet i 1980, og partiet skiftet da navn, først til «Kristendemokratene» (1980) og «Fredspartiet» (ca 1984) og senere til «Kristent Konservativt Parti (1990).

De hadde et listesamarbeid med utbrytere fra ALP på midten av 1970-tallet. På slutten av 1970-tallet ble partiets Oslo-liste forsøkt kuppet av nynazister med Erik Blücher og Norsk Folkeparti i spissen. I 1980 dreide partiets politikk i mer kristenkonservativ retning etter at Paul Garberg tok over. Fra da av ble hovedsakene kamp mot abortlov, samboerforhold, «tukling med skaperverket» og etterhvert partnerskapslov.

Prest og abortmotstander Per Kørner var aktiv i partiet på 1990-tallet.

Ledere
------

* Sverre Skien (født 1919, død 1997): 1965–1973
* Lars Fagerland: 1973–1980
* Leif Karlung (født 1927, død 1999): 1980
* Paul Granberg (født 1922, død 1995) : 1980–1995

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten - Norges demokratiske parti formelt stiftet (7.1.1965)
2. ↑  Aftenposten - Ny ledelse, nytt partinavn (23.4.1980, s.32)
3. ↑  Aftenposten - Politisk parti ville politi-sjekke medlem (16.2.1984, s.16)
4. ↑  Aftenposten - Innspill og utspill (9.9.1993, s.7)
5. ↑  Aftenposten - Utbrytere til ALP-samling (30.1.1976)
6. ↑  Aftenposten - Grotesk og injurierende (15.8.1979)
7. ↑  Aftenposten - Allsidig partiflora (21.5.1995, s.16)
8. ↑  Aftenposten - KKP splitter kristenfolket (27.8.1992, s.15)
9. ↑  «JOHANNESBURG 12.9.1992». *VG*. 12.09.1992. «De to frontfigurene i Hordaland Per Kørner og Grethe Tangen Olsen har meldt seg ut av Granbergs Kristent Konservativt Parti (KKP).»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**vi** er en multiplattform teksteditor for skjermterminaler. Den ble programmert i 1976 av Bill Joy mens han var student ved University of California, Berkeley og var den første skjermorienterte teksteditoren tilgjengelig for operativsystemet Unix. Tidligere teksteditorer, spesielt ed og ex som vi var basert på, var linjeorienterte, laget for skrivemaskin-lignende papirterminaler som Teletype ASR33 og Texas Instruments Silent 700.

vi ble raskt tatt i bruk i de fleste Unix-miljøer og med i den aller første Berkeley Unix-distribusjonen (mars 1978). Den var også med i Unix V7 fra AT&T Bell Labs (1979) og har siden vært standard i alle UNIX- og Linux-distribusjoner. I forbindelse med Unix-krigen på 90-tallet ble det laget flere kloner av vi, både for å videreutvikle funksjonaliteten og å frikoble kildekoden fra AT&Ts lisensregime. Siden er vim den mest brukte versjonen, tilgjengelig på de fleste operativsystemer.

vi er fortsatt populær, spesielt i utviklings- og driftsmiljøer, på grunn av sin enkelhet og tilgjengelighet. Den stiller beskjedne krav til ytelse, er ressurseffektiv og fungerer likt på alle plattformer. I motsetning til andre typiske teksteditorer, er **vi** modal: Den har to modi – én for skriving av tekst, én for navigering og redigering. På den måten blir den uavhengig av funksjons- og spesialtaster. Både navigering og redigering foregår via enkle bokstav-kommandoer som kan være vanskelige å lære, men som blir effektive når de først er lært.

vi (grunnfunksjonalitet) er med i Unix-standarden fra IEEE og The Open Group.

Referanser
----------

1. ↑  «The Traditional Vi». Besøkt 19. februar 2018.
2. ↑  «The vi Open Source Project on Open Hub: Languages Page». *Open Hub*. Besøkt 26. september 2018.
3. ↑  James joyce (August 1984). «Interview with Bill Joy». Unix Review. Arkivert fra originalen 10. februar 2012. Besøkt 3. juni 2017.
4. ↑  Bellevue Linux User's Group (BELUG) (2004). «vi history». Besøkt 03.06.2017.
5. ↑  «The Open Group Base Specifications Issue 7 IEEE Std 1003.1-2008, 2016 Edition». IEEE. 2016. Besøkt 3. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vi (editor) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) vi/vim hurtigtaster Arkivert 2. september 2023 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Fjordfesten** er en musikkfestival som siden 2008 har blitt arrangert årlig i Badeparken like ved Park hotell i Sandefjord.

Festivalen er ganske populær i Vestfold, og mennesker fra andre byer kommer for å se på Fjordfesten og ikke bare Sandefjordingene. Ordet «Fjordfesten» blir benyttet fordi Sandefjord blir ofte kalt «fjorden» av de fleste som er vokst opp i byen, og mennesker rundt om i Norge som kjenner til Sandefjord by, og «festen» fordi det er festligheter på stedet.[]

Kjente artister som er oppvokst i Sandefjord som også har opptrådd på festivalen er Ina Wroldsen. Sist gang hun opptrådte på Fjordfesten var i 2018.[]

I 2015 trakk festivalen 10 000 publikummere, med artister som Daniel Kvammen, Violet Road, Kurt Nilsen og Tomas Ledin på fredag, samt Turboneger, Ylvis, Lissie og Broiler på lørdag.

Referanser
----------

1. 1 2  «Fjordfesten trakk 10.000 til Badeparken». Sandefjords Blad. 2. august 2015. Besøkt 12. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Videdøla** er ei elv i Stryn kommune i Vestland og Skjåk kommune i Innlandet. Den er en del av Strynevassdraget og renner gjennom Videdalen på Strynefjellet. Elva er 20,2 kilometer lang, og har et nedbørfelt på 59,5 km². Middelvannføringen ved munningen er 4,40 m³/s.

Elvas løp
---------

Elva har utspring fra Raudeggbreen, og renner først mot nordøst ned mot Vassvendtjønnin, helt øverst i Videdalen. Her har elva dannet en bred vifte hvor elva deler seg, slik at en del av vannet renner mot øst til Måråi, ei sideelv til Otta. Fra Vassvendtjønnin renner elva mot vest. Den øvre delen av elva har et ganske rolig løp, og den passerer gjennom en rekke små innsjøer, hvorav Langvatnet (1 087 moh.) er det største. Etterhvert som elva nærmer seg Videseter blir den striere og danner flere fosser, som Buldrefossen (Videseterfossen) og Øvstebrufossen (også kalt Øvstefossen). Ved Skora løper Videdøla sammen med Skjerdingsdøla og danner Hjelledøla, som fortsetter videre ned til Oppstrynsvatnet. Gamle Strynefjellsvegen går langs elva gjennom hele Videdalen.

Vern
----

Strynevassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan IV for vassdrag i 1993. Videdalen fra Langvatnet til Vassvendtjønnin er en del av Strynefjellet landskapsvernområde, mens fjellområdene på hver side ligger innenfor Breheimen nasjonalpark.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. september 2018
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. september 2018
3. ↑  «002/34 MÅRÅI (Vassdragsnr. 002.DHJZ)» (PDF). Norges vassdrags- og energidirektorat. Arkivert fra originalen (PDF) 25. november 2011. Besøkt 25. mars 2015.
4. ↑  «Øvstefoss». *Nasjonale turistveger* **(norsk)**. Besøkt 1. august 2023.
5. ↑  «088/3 Strynevassdraget». *nve.no -> Vann og vassdrag -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 5. september 2013. Arkivert fra originalen 15. september 2015. Besøkt 24. mars 2015.
6. ↑  (no) Strynefjellet landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
7. ↑  (no) Breheimen nasjonalpark i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
***Now You See Me: The Second Act*** er en amerikansk actionthriller fra 2016. Filmen er regissert av Jon M. Chu, skrevet av Ed Solomon og Peter Chiarelli, og har Mark Ruffalo, Jesse Eisenberg, Woody Harrelson, Dave Franco, Daniel Radcliffe, Morgan Freeman og Michael Caine i hovedrollene.

Filmen er oppfølgeren til *Now You See Me* (2013).

Handling
--------

Tre år etter hendelsene i den første filmen, vil Arthur Tresslers sønn Walter bringe *The Four Horsemen* – J. Daniel Atlas, Merritt McKinney, Jack Wilder og det nye medlemmet Lula May – inn for retten etter at faren hans måtte i fengsel. Men FBI-agent Dylan Rhodes gir dem nye instruksjoner: å avsløre den korrupte teknologi-sjefen Owen Case, hvis siste mobiltelefon i hemmelighet kommer til å samle inn personlig informasjon fra folk som bruker telefonene hans, informasjon som han planlegger å selge på ulovlige svartebørser. I New York City forsøker «The Four Horsemen» å ta over en lansering for den nye telefonen. Men de blir avbrutt av en mystisk skikkelse som avslører for publikum at Jack Wilder tidligere hadde forfalsket sitt eget dødsfall, og at Dylan Rhodes samarbeider med The Four Horsemen.

Dylan blir derfor nødt til å stikke av fra resten av FBI for å unngå å bli arrestert, samtidig som The Four Horsemen blir tatt til fange av Chase, Merritts tvilling-bror, og brakt til Walter Mabry - Owens tidligere forretningspartner. Det blir avslørt at det var Walter som hadde slått dem bevisstløse og fløyet dem til Macau, og at Walter sønn av Arthur Tressler. The Four Horsemen står snart ovenfor langt større oppgaver enn tidligere, samtidig som de må unngå både FBI og andre som er på jakt etter dem.

Medvirkende
-----------

* Mark Ruffalo som FBI-agent Dylan Rhodes
* Jesse Eisenberg som J. Daniel Atlas
* Woody Harrelson som Merritt McKinney
* Dave Franco som Jack Wilder
* Daniel Radcliffe som Walter Tressler
* Morgan Freeman som Thaddeus Braddley
* Michael Caine som Arthur Tressler
* Lizzy Caplan som Lula
* Sanaa Lathan som Natalie Austin
* Jay Chou som Li
* Henry Lloyd-Hughes som Allen Scott-Frank
* Justine Wachsberger som Zoey Taylor
* David Warshofsky som Cowan

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Now You See Me: The Second Act* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Now You See Me: The Second Act* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Now You See Me: The Second Act* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Now You See Me: The Second Act* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Now You See Me: The Second Act* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Now You See Me: The Second Act* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Now You See Me: The Second Act* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Now You See Me: The Second Act* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Now You See Me: The Second Act* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Now You See Me: The Second Act* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

Portal: Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Peter Jæger-Leirvik** (født 29. april 1892 på Foldereid i Nord-Trøndelag, død 22. november 1969 samme sted) var en norsk avisredaktør, gårdbruker, lokalhistoriker og politiker.

Han var sønn av gårdbruker Peter Edvard Petersen og Sofie Sveinsdatter, og vokste opp på morsslektens gård, Nedre Leirvik på Foldereid. Han giftet seg i 1920 med Birgitte Fuglstad.

Han hadde bakgrunn fra den frilynte ungdomsbevegelsen. Med sete i Trondheim var han redaktør i målsaks- og venstreorganet *Olsok* fra 1918 til 1920. Han tilhørte kretsen rundt Nils Trædal som foranlediget dannelsen av Bondepartiet i 1920. Fra 1920 til 1930 var Jæger-Leirvik redaktør i partiorganet *Namdalen* i Namsos, fra 1927 med K.A. Jenssen som medredaktør. De neste årene var han omreisende tillitsmann og ledet Bondelagets ungdomsnemnd. Han var også Foldereids ordfører fra 1932 til 1934.

Under okkupasjonen meldte han seg inn i NS. Okkupasjonsmyndighetene oppnevnte ham til Foldereids ordfører samt varaformann i det NS-kontrollerte Bondesambandet (1941–1945). I landssvikoppgjøret ble Jæger-Leirvik i 1949 frikjent for ordførergjerningen og tilknytningen til Bondesambandet, men dømt til ett års fengsel for medlemskapet i NS.

På Foldereid kjøpte han underbruket Svinnstien i 1919, men flyttet ikke dit før 1926. Etter en brann på Svinnstien i 1932 kjøpte han hovedbruket Nedre Leirvik. Sønnen Sveinung Leirvik overtok i 1955; han ble også ordfører.

Jæger-Leirvik etterlot seg et stort lokalhistorisk materiale om Namdalen.

Referanser
----------

1. 1 2  Leirvik, Kåre og Leirvik, Sveinung (1980). *Nærøy bygdebok. Bd. 1: Gårder og slekter i Foldereid 1600–1964*. Nærøy kommune. s. 195–196 og 638. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
2. ↑  «Ministerialbok for Namsos prestegjeld, Namsos sokn 1887–1931 (1703Q)». Digitalarkivet. Besøkt 17. august 2016.
3. ↑  *Norske aviser 1763–1969. En bibliografi*. Universitetsbiblioteket i Oslo. 1973. s. 392–393.
4. ↑  Hansen, Runbjørg Bremset (2000). *Nærøyfolket. Bd. 1: 1800–1920*. Nærøy kommune. s. 344–345.
5. ↑  *Norske aviser 1763–1969. En bibliografi*. Universitetsbiblioteket i Oslo. 1973. s. 327.
6. 1 2  Rovde, Olav (1995). *Hundre år for bygd og bonde. Norges Bondelag 1896–1996. Bd. 1: I kamp for jamstelling 1896–1945*. Oslo: Landbruksforlaget. s. 237, 336 og 394.
7. ↑  Hilmo, Jon (1996). *Midt i Noreg bur vi her i Nord-Trøndelag. 75 år med Bondepartiet/Senterpartiet 1921–1996*. Steinkjer. s. 129.
8. ↑  «Jæger-Leirvik frifunnet for befatningen med Bondesambandet». *Nord-Trøndelag og Inntrøndelagen*: 1. 9. juli 1949.
9. ↑  Wicklund, Eirik (1995). «Bygdehistorikeren Peter Jæger-Leirvik». *Ytri Halfa*. Nærøy historielag. 95.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Hamar domkirke
**Georg Hille** (født 28. desember 1923 i Varteig, død 14. juli 2023 i Oslo) var en norsk, luthersk teolog som var biskop i Hamar bispedømme i Den norske kirke fra 1974 til 1993.

Liv og virke
------------

Han ble utdannet cand.theol. fra Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo i 1950 og tok praktisk teologisk eksamen i 1952. Hille var ansatt som sekretær i Det norske Bibelselskap fra 1953 til 1955 og var senere styreformann i Bibelselskapet. I 1955 ble Hille sekretær i Presteforeningen. Han var vikarierende kapellan i Korskirken i Bergen, kallskapellan i Oslo domkirke 1956–1963 og sogneprest i Lom 1963–1970.

Hille var første direktør i det nyopprettede Kirkerådet i Den norske kirke fra 1970 til han ble biskop i 1974. Han deltok i en rekke offentlige utredninger og ledet blant annet Kirkelovutvalget, hvor han tok over formannsposten etter fylkesmann Bue Fjermeros. Utvalgets innstilling ble lagt fram i 1989. Hille var også i en årerekke i ledelsen for Norges kristelige studentbevegelse.

Da Hille gikk av som biskop i 1993, ble han hedret med et festskrift, *Kirken i tiden, troen i folket*. 

Hille var sønn av Henrik Hille og sønnesønn av Arnoldus Hille, som begge var biskoper i Hamar bispedømme.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Georg\_Hille, besøkt 22. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «MINNEORD: Georg Hille, kirkens gentleman, er død»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Andreas Aarflot: *Georg Hille (1923–2023)* – Minneord i Aftenposten 20. juli 2023
4. ↑  Georg Hille – tidligere biskop i Hamar, er død – Den norske kirke/Hamar bispedømme

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Alex Johnson** | **Luthersk biskop av Hamar**(1974–1993) | Etterfølger:**Rosemarie Köhn**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Gurid Almenningen** (født 24. desember 1892 på Voss, død 1. november 1990) var en norsk politiker (Ap).

Hun tok kveldskurs i norsk og regning i 1910 og var elev ved Voss folkehøgskule 1911–1912. Hun var ansatt i Voss bokhandel 1915–1916, drev egen mote- og broderiforretning på Voss 1916–1920, var hjemmeværende husmor fra 1920 og noterte butikkpriser på Voss for Statistisk sentralbyrå 1962–1966.

Almenningen var med på å stifte Voss Arbeiderkvinnelag i 1924, og var styremedlem 1924–1932 og formann 1933–1951. Hun var også styremedlem i Hordaland Arbeiderparti 1933–1940 og 1945–1949. Hun var medlem av Voss kommunestyre 1947–1951 og innehadde en rekke offentlige verv i kommunen. Almenningen var 2. vararepresentant til Stortinget fra Hordaland 1950–1953 og 1. vararepresentant 1954–1957, og møtte fast for Jakob Martin Pettersen 1953–1955. På Stortinget møtte hun samtidig som Sjur Lindebrække (H), som Almenningen var barnepike for i ungdommen, og skal da ha uttalt: «Vær snill med han Sjur. Han var slik en god gutt!»

Hun ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i sølv i 1969.

Referanser
----------

1. ↑  «Kraftlaust demokrati». Dag og Tid. 15. oktober 1998.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Gurid Almenningen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Gurid Almenningen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Kristi Samfunn,** kjent som den Reorganiserte Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige fram til navnebytte i 2001, er den nest største kirken av Siste Dagers Hellige. Den oppgir å ha omkring 250 000 medlemmer i omkring 40 land. Dens hovedkvarter er i Independence i Missouri.

Bakgrunn
--------

Etter Joseph Smiths død var det tvister om hvem som skulle overta ledelsen. Flertallet av mormonere fulgte Brigham Young, som ledet dem til det som nå er Utah. Men noen ble værende tilbake i Illinois, inkludert noen av de nære slektningene til Smith. 

I 1850-årene stod det frem en gruppe som mente at Joseph Smith's sønn, som også het Joseph Smith, var den rette til å overta etter faren. Han var bare 11 år da faren ble myrdet. Da han vokste opp ble han lederen for den gruppen som dannet den reorganiserte kirke i april 1860. Hans mor støttet dannelsen av kirken, skjønt det er usikkert om hun virkelig var regnet som et formelt medlem.

Smith døde i 1914. Året etter ble hans sønn Frederick Madison Smith anerkjent som den neste lederen. Han ble etterfulgt av sin bror Israel A. Smith, som igjen ble etterfulgt av en tredje bror, W. Wallace Smith. Han ble etterfulgt av sin sønn Wallace B. Smith. Etter ham kom den første som ikke tilhørte familien, W. Grant McMurray.

I 2001 skiftet kirken formelt navn til Community of Christ.

Kjennetegn
----------

De som dannet kirken godtok ikke polygami. De benektet at Joseph Smith forkynte og praktiserte polygami. De forkastet mange av de læresetningene som Utah-kirken fremholdt og hevdet at det ikke var i tråd med den opprinnelige læren. De eier også tempelet i Kirtland i Ohio. Det ble tilkjennegitt dem i 1880 etter en rettssak.

Kirken har et syn på Gud som ligner mer på det som er vanlig for kristne. Kirken forkaster dåp til fordel for avdøde og også mange av de andre seremoniene som Utah-kirken praktiserer. 

Imidlertid har kirken i den senere tid begynt å følge en mer liberal teologi. Kirken har for eksempel godtatt kvinnelige prester siden 1984. Dette har ført til at noen har brutt ut av kirken og dannet The Restoration Church of the Latter Day Saints og The Remnant Church of the Latter Day Saints.

Plassering i Siste Dagers Hellige-bevegelsen
--------------------------------------------


De viktigste grenene i Siste Dagers Hellige-bevegelsen
William Bickerton: Bickertonitter
Sidney Rigdon: Rigdonitter
Granville Hedrick: Church of Christ (Temple Lot)
Joseph Smith III: Kristi Samfunn
J.J. Strang:
Strangitter
Jesu Kristi kirke av siste dagers hellige
Brigham Young:
Mormonsk fundamentalisme
**Joseph Smith**

Referanser
----------

1. ↑  Scherer, Mark Albert, 1950-. *The journey of a people*. Independence, Missouri, USA. ISBN 978-0-8309-1381-7. OCLC 844084146. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Community of Christ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norsk hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Varberg festning**, eller historisk **Varberg slott** er et forsvarsanlegg i Varberg i Hallands län i Sverige. 

Festningen ble oppført som borg av grev Jakob av Nørrehalland på slutten av 1200-tallet. På 1500-tallet ble den utvidet med slottskirke og i begynnelsen av 1600-tallet utbygget til en sterk festning – en av de mest moderne i Nordeuropa. Tegningene til den sistnevnte utvidelsen stod fortifikasjonsingeniøren Hans van Steenwinckel for, med kong Christian IV som byggherre.

I 1645 ble Halland og festningen svensk, hvoretter den på 1700-tallet delvis ble opprustet. På 1800-tallet forfaldt den dog, og i 1822 ble festningen avført fra rikets forsvar.

På festningen finnes nå (2021) Hallands kulturhistoriska museum.

Referanser
----------

1. ↑   Wiki Loves Monuments' database, tools.wmflabs.org, utgitt 11. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Fästningens Historia | Hallands Kulturhistoriska Museum». *www.museumhalland.se*. Besøkt 7. februar 2021.
3. ↑  «Varbergs fästning». *SFV* **(svensk)**. Besøkt 7. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ULAN **·** GeoNames
 |
**Gunnar Yttri** (født 1966 i Sogndal) er en norsk forsker og rektor ved Høgskulen på Vestlandet (HVL).

Yttri tiltrådte stillingen som rektor for den statlige høgskolen 1. januar 2021, for en åremålsperiode på fire år.

Akademisk karriere
------------------

Yttri tok utdanning i historie ved Universitetet i Oslo tidlig på 1990-tallet, og arbeidet etter dette som forsker ved Senter for teknologi og menneskelige verdier ved UiO. Blant sine arbeider har han skrevet om Marshallhjelpen til Vest-Europa under andre verdenskrig, om industrihistorie på oppdrag for Norsk Hydro, og om forsknings- og utdanningspolitikk i Norge. I 2016 tok Yttri doktorgrad om norsk høyere utdanningshistorie ved Universitetet i Oslo.

Før Yttri ble ansatt som den andre rektoren ved Høgskulen på Vestlandet, var han førsteamanuensis ved Institutt for samfunnsvitenskap ved Fakultet for økonomi og samfunnsvitskap. Han underviste i historiske emner, akademisk skriving og vitenskapelig metode. I tillegg forsket han på økonomisk og teknologisk historie, forsknings- og utdanningspolitikk samt fornybar energi. Yttri var også internt styremedlem i HVLs styre i perioden 2017–2019 og i perioden 2019–2023. Han gikk ut av styret da han tiltrådte som rektor 1. januar 2021. 

Før Høgskulen på Vestlandet ble etablert i 2017, arbeidet Yttri i to perioder som dekan ved Avdeling for samfunnsfag ved Høgskulen i Sogn og Fjordane.

I 2014–2015 var han gjesteforsker ved Manchester Metropolitan University i England.

Musikalsk karriere
------------------

Yttri er låtskriver, gitarist og sanger i bandet Billa and the Kid. Bandets øvrige medlemmer per 2021 er Bjørn Rune «Billa» Nondal på håndklapp, Inge Ronny Kvåle på dobro, elektrisk gitar, slide og trommer, og Bjørn Tore Årøy på bass og orgel. Billa and the Kid står bak låter som *Vikjahuset*, *Bergen By Blues* og *Dine fine auge*.

Referanser
----------

1. ↑  «Gunnar Yttri - Høgskulen på Vestlandet». *www.hvl.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 6. januar 2021.
2. 1 2  «Mannen med det gode blikket». *www.hvl.no* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 6. januar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Ukrainas flagg
**Ukraina** deltok med tolv deltakere i de **paralympiske vinterlekene 2006** i Torino, alle i nordiske grener.

Medaljer
--------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  | **Totalt** |
| **Hviterussland** | 7 | 9 | 9 | 25 |

### Gull

Skiskyting
11. mars: Vitalij Lukjanenko, 12,5 km for menn, synshemmede
11. mars: Olena Iurkovska, 10 km for kvinner, sittende
14. mars: Olena Iurkovska, 5,4 km for kvinner, sittende
Langrenn
12. mars: Olena Iurkovska, 2,5 km for kvinner, sittende
15. mars: Olena Iurkovska, 5 km for kvinner, sittende
18. mars: Jurij Kostiuk, 15 km for menn, sittende
19. mars: Oleh Munts, 20 km for menn, synshemmede
### Sølv

Skiskyting
11. mars: Tetjana Smyrnova, 12,5 km for kvinner, synshemmede
11. mars: Julija Batenkova, 12,5 km for kvinner, stående
11. mars: Ljudmila Pavlenko, 10 km for kvinner, sittende
14. mars: Svitlana Tryfonova, 7,5 km for kvinner, sittende
14. mars: Vitalij Lukjanenko, 7,5 km for menn, synshemmede
14. mars: Jurij Kostiuk, 7,5 km for menn, sittende
Langrenn
12. mars: Jurij Kostiuk, 5 km for menn, sittende
15. mars: Julija Batenkova, 10 km for kvinner, stående
18. mars: Olena Iurkovska, 10 km for kvinner, sittende
### Bronse

Skiskyting
11. mars: Svitlana Tryfonova, 10 km for kvinner, sittende
14. mars: Ljudmila Pavlenko, 7,5 km for kvinner, sittende
14. mars: Sergij Khyzjnyak, 7,5 km for menn, sittende
Langrenn
12. mars: Ljudmila Pavlenko, 2,5 km for kvinner, sittende
12. mars: Julija Batenkova, 5 km for kvinner, stående
15. mars: Jurij Kostiuk, 10 km for menn, stående
17. mars: Ljudmila Pavlenko, Olena Iurkovska og Julija Batenkova, 3x2,5 km stafett for kvinner
17. mars: Oleh Munts, Vitalij Lujanenko og Vladislav Morozov, 1x3,75 km+2x5 km stafett for menn
19. mars: Julija Batenkova, 15 km for kvinner, stående

Deltakere
---------

Nordiske grener
Julija Batenkova, Olena Iurkovska, Sergij Khyzjnjak, Jurij Kostiuk, Iryna Kyrytsjenko, Vitalij Lukjanenko, Vladislav Morozov, Oleh Munts, Ljudmila Pavlenko, Tetjana Smyrnova, Svitlana Tryfonova, Oleksandr Vasjutynskyj

Kilder
------

* Athletes and teams list by NPC

Se også
-------

* Ukraina ved de paralympiske leker

| * v
* d
* r
De paralympiske leker |
| --- |
| Sommerleker | 1960 **·** 1964 **·** 1968 **·** 1972 **·** 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1996 **·** 2000 **·** 2004 **·** 2008 **·** 2012 **·** 2016  **·** *2020*  **·** *2024*  **·** *2028* |  |
| Vinterleker | 1976 **·** 1980 **·** 1984 **·** 1988 **·** 1992 **·** 1994 **·** 1998 **·** 2002 **·** 2006 **·** 2010 **·** 2014 **·** 2018 **·** 2022 **·** *2026* |
**Matti Virmanen** (født 30. november 1960 i Helsingfors, Finland) er en pensjonert ishockeyspiller og for tiden profesjonell hodejeger for Edmonton Oilers. I tillegg jobber han som spillerkoordinator for det finske hockeyliga-laget Vaasan Sport.

I løpet av sin karriere spilte Virmanen sine eneste SM-liiga spill for Jokerit. Virmanen spilte 4 kamper for Jokerit i SM / liiga sesongen 1980/81. I løpet av juniorsesongene for Jokerit spilte Virmanen på det samme juniorlaget med fremtidig  NHL - spiller, Esa Tikkanen Etter Jokerit spilte Virmanen fire sesonger for  Norsk -laget  Bergen Djerv. Virmanen var poengkonge i  1. divisjon i poeng for sesongen 1982/83.[]

Etter sesongene i Norge vendte Virmanen tilbake til Finland og bosatte seg i Vanda-området. Virmanen avsluttet sin karriere i Vantaa-HT som han spilte i et par sesonger. Virmanen trakk seg i 1997.

Virmanen kom tilbake som spiller i 2001/02 sesongen da han spilte for 2. Divisioona team LeKi-75.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matti Virmanen – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Håvard Tjora** (født 25. mai 1977 i Oslo og oppvokst i Gjøvik) er en norsk sakprosaforfatter og lærer. Tjora ble kjent etter dokumentarserien *Blanke ark*, sendt på TVNorge høsten 2009. 

I TV-serien fulgte Tjora åtte ungdommer fra niendeklasse som ikke fant sin plass i skolesystemet, og lå etter i forventet skoleutvikling i forhold til læreplaner. Han bidro med tilpasset opplæring og tett oppfølging av elevene. Tjora var på den tiden lærer ved Tåsen skole i Oslo. Den første episoden hadde 456 000 seere, noe som anses som svært godt. I 2011 kom TVNorge med en oppfølger til Blanke ark, denne gangen omhandlet serien elever som hadde sluttet i videregående skole, og som skulle tilbake til skolen, eller ut i arbeid.

Etter TV-opptredenen har Tjora gitt ut seks bøker. Den første boken skrev han i 2009 sammen med Kjell Skogen og Mette Bunting. Den bygget mye på erfaringene fra TV-serien og fikk tittelen *Blanke ark. Råd og tips for foreldre med barn i skolen Praktisk leksehjelp, læringsstrategier og elevers rettigheter*. Året etter gav han ut boken *Mattemagi* på Kagge Forlag. Det er Norges mest solgte sakprosabok for barn noensinne. I 2012 mottok Tjora Mensa Norges pris for dokumentarserien *Blanke Ark.* I 2014 mottok han Jonasprisen fra Universitetet i Oslo, blant annet for å ha "*medvirket til et romsligere og mer tolerant samfunn, hvor menneskelig variasjon og personlige særtrekk vurderes som en berikelse og ikke som et problem.*"

I 2019 begynte han å jobbe med matematikkspillet Numetry, hvor han har ansvar for å utvikle det pedagogiske rammeverket.

Bibliografi
-----------

* 2009: *Blanke ark. Råd og tips for foreldre med barn i skolen Praktisk leksehjelp, læringsstrategier og elevers rettigheter*, Høyskoleforlaget, Oslo, ISBN 9788276348378
* 2010: *Mattemagi*, Kagge Forlag, Oslo, ISBN 9788248910015
* 2013: *Verdt å vite fra grunnskolens pensum : samfunnsfag, historie, geografi, naturfag, fysikk, kjemi, biologi (1.–10. klasse)*, Kagge forlag, ISBN 9788248912200

Referanser
----------

1. ↑  «Superstart for Blanke ark» Arkivert 11. september 2009 hos Wayback Machine. na24.no, 7. september 2009. Besøkt 20. september 2009.
2. ↑  «Om oss». *Håvard Tjora*. Arkivert fra originalen 20. januar 2022. Besøkt 20. januar 2022.
3. ↑  Larsen, Martin Hall (5. januar 2021). «Kahoot-effekt for norsk edtech på kapitaljakt». *shifter.no*. Besøkt 20. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Håvard Tjora – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Håvard Tjora på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Den blå kirke**, også kaldt **Bethel kirken** er en kirkebygning i Sisimiut (Holsteinsborg) i Grønland, landets eldste. Den er den første kirke i landet som ble oppført av den grønlandske menighet, og den ble betalt med 60 tønner hvalspekk. Bygningen er et stokkverkhus som ble sendt fra København som byggesett og sto ferdig den 6. januar 1775 (på værhanen står årstallet 1773). Ved innvielsen ble et tynt stykke stoff eller papir med et bilde av presten Hans Egede opphengt i kirkens vindu og belyst således at portrettet hans ble kastet ut over byen som et slags lysbilde.

Skole
-----

Etter at bygningen opphørte med å være kirke i 1920-årene, ble den ombygget til skole. I den forbindelse ble søyler og inventar fjernet. I slutten av 1940-årene huset den ikke bare Grønlands første tekniske skole, men også en av skolens elever, som under utdannelsen hadde innlosjert seg på kirkens loft. I 1926 fikk Holsteinsborg en ny kirke, samtidig ble Den blå kirkes orgel flyttet ut til en kirke i en av bygdene og gikk senere tapt.

Den blå kirke er ombygget flere ganger, men en utvendig restaurering i 2003 og en innvendig i 2016, har ført den tilbake til det opprinnelige uttrykk. De gamle kirkemalerier er således vendt tilbake, og søylerekken gjenetablert. De hvite veggene er ført tilbake til den opprinnelige blå og røde farve som prøver avslørte at var veggenes opprinnelige farver.

Etter siste restaurering er bygningen blitt et samlingspunkt for kulturopplevelser i Sisimiut – under byens museum. Bygningen er fredet.

Referanser
----------

1. ↑  «Endelig blev Bethel kirken restaureret». *Sisimiut & Kangerlussuaq Museum*. sisimiut.museum.gl. Arkivert fra originalen 1. april 2018. Besøkt 1. april 2018.
2. ↑  Gudrun Marie Schmidt (28. april 2017). «Sådan så Sisimiuts blå kirke ud, da den blev opført i 1775 - for 60 tønder spæk». politiken.dk. Besøkt 1. april 2018.
3. ↑  Thomas Buch-Andersen (19. juli 2000). «Hvalkirken i Sisimiut». kristeligt-dagblad.dk. Besøkt 1. april 2018.
4. ↑  «Museums-åbning i gammel kirke». sermitsiaq.ag. 2. mai 2017. Besøkt 1. april 2018.
5. ↑  «Film om Den Blå Kirke». arktiskinstitut.dk. Arkivert fra originalen 1. april 2018. Besøkt 1. april 2018.
Videodommere
En hoveddommer ser igjennom videobilder før han dømmer
Videoskjerm for hoveddommer
En  **videodommer** (engelsk : **video assistant referee**, **VAR**) er en fotballdommer som assisterer der det skal tas viktige beslutninger i en fotballkamp. VAR pleier å vise tydelig at de er imot fotball lagene Liverpool FC og Stabæk Fotball. 

En videodommer står i direkte kontakt med dommeren ved bruk av et hodesett og gir råd på bakgrunn av de bilder han får fra kameraer i fotballstadionet. Videodommeren skal på samme måte som linjedommerne kun gi råd i viktige spillesituasjoner som straffespark, rødt kort og mål hvor det egentlig er tale om frispark eller offside.

Videodommeren har kun en rådgivende rolle, mens hoveddommeren har hovedansvaret. 

En videodommer ble første gang brukt den 21. september 2016 i en offisiell fotballkamp mellom Ajax Amsterdam og Willem II Tilburg i Nederland. Dommeren Danny Makkelie ble assistert av videodommeren Pol van Boekel. Neste dag, den 22. september, ble rollene snudd slik at van Boekel ble assistert av Danny Makkelie i kampen mellom Feyenoord Rotterdam og FC Oss. Den 1. september 2016 ble systemet testet i en treningskamp mellom Frankrike og Italia.

International Football Association Board (IFAB) besluttet den 3. mars 2018 å innskrive bruk av en videodommer i fotballoven, dog ikke som en obligatorisk hjelpefunksjon. Dermed kunne FIFA den 16. mars 2018 vedta å benytte systemet under VM i fotball i 2018.

Norge
-----

Første kamp med videodømming i Norge var Rosenborgs kamp mot GNK Dinamo Zagreb 27. august 2019 i playoff i Mesterligaen på Lerkendal stadion. Videodømming blir innført i Eliteserien i fotball for menn 2023.

Referanser
----------

1. ↑  «"First participants of video assistant referee experiments announced"». Arkivert fra originalen 4. oktober 2016. Besøkt 23. juni 2018.
2. ↑  "Experiments with Video Assistant Referees (VARs)" Arkivert 2017-04-06, hos Wayback Machine.
3. ↑  IFAB comes to landmark decision about VAR Arkivert 4. mars 2018 hos Wayback Machine. fifa.com, 3. mars 2018. Hentet 4. mars 2018 (en)
4. ↑  «VAR inntar Lerkendal». *Rosenborg Ballklub*. Besøkt 2. november 2021.
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
***Penestes*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea).. Artene finnes gjerne på fuktige steder.

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange snutebiller. Snuten er ganske lang og krum, og de knebøyde antennene sitter festet nær spissen. På farge er de oftest mørke, brunlige, gjerne med mønster dannet av lyse skjell. **Hodet** (bortsett fra snuten) er temmelig kort og bredt, med middelsstore, flate fasettøyne. Snuten er vanligvis lengre enn hodet og brystskjoldet til sammen. Antennenes første ledd (skaftet) er gjerne omtrent like langt som resten av antennen. **Brystskjoldet** (pronotum) er omtrent så langt som bredt, med rundede sider. Oversiden er kraftig punktert og har ofte et mønster av lyse skjell. **Dekkvingene** er bredere enn brystskjoldet, med markerte skuldre, parallellsidige i de fremre tre fjerdedelene, tilspisset bakerst. De har tydelige punktrekker og vanligvis et mønster av lyse skjell som noen ganger dekker det meste av overflaten. **Beina** er middels lange og ganske kraftige. Lårene er fortykkede, vanligvis uten tenner på undersiden. Framleggene (*protibiae*) ender i en kraftig, innoverrettet pigg. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite (*pseudotetramere* føtter). Det tredje leddet er tolappet, og det ytterste leddet tynt og sigdformet.

Levevis
-------

Som de fleste snutebiller er de planteetere. De fleste av artene er knyttet til sumpplanter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Mellom- og Sør-Amerika, Karibia).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Schönherr, 1825
					- Underfamilien Erirhininae Schönherr, 1825
						* Stammen Stenopelmini LeConte, 1876
							+ Slekten ***Penestes*** Schönherr, 1825 - 8 arter
								- *Penestes alternans* Kirsch, 1874
								- *Penestes brevitarsis* (Champion, 1902)
								- *Penestes fennahi* (Marshall, 1940)
								- *Penestes simulans* Faust, 1894
								- *Penestes squamulatus* (Hustache, 1939)
								- *Penestes tigris* (Fabricius, 1801)
								- *Penestes variabilis* (Chevrolat, 1879)
								- *Penestes vicinus* (Hustache, 1932)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Penestes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Penestes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Penestes* hos NCBI Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sør-Koreas flagg Sør-Korea |
| Boccia |
|  VM i boccia |
| Gull | Lisboa 2010 | BC1-2, lag |
|  Verdenscupen i boccia |
| Gull | Belfast 2011 | BC1-2, lag |
|  Asian Para Games |
| Bronse | Guangzhou 2010 | BC1, individuelt |
|  ASP-mesterskapet i boccia |
| Gull | Hongkong 2009 | BC1, individuelt |
| Bronse | Hongkong 2009 | BC1-2, lag |

**Kim Myeong-su** (født 1. januar 1985) er en sørkoreansk handikappet bocciaspiller, som konkurrerer i klassen BC1, som er en av klassene for utøvere med cerebral parese.

Karriere
--------

Kim deltok ved ASP-mesterskapet i boccia 2009 (Asia and South Pacific Championship), som ble arrangert i Hongkong. I den individuelle konkurransen vant han alle sine kamper, og vant til slutt finalen 4-1 over sin landsmann Park Jae-Suk. I lagkonkurransen (BC1/2) fikk Sør-Korea bronse, etter at de tapte semifinalen mot Kina, men vant deretter bronsefinalen 8-5 over Japan.

Året etter deltok han ved VM i boccia 2010 i Lisboa i Portugal. I gruppespillet vant han sine tre kamper i gruppespillet, og gikk videre til sluttspillet. Der tapte han imidlertid 1/8-delsfinalen, med 4-5 mot brasilianske António Nunes Silva Nuta, og endte på 10.-plass. I lagkonkurransen vant Sør-Korea gull, etter seier 8-1 over Thailand i finalen. Senere på året fikk han også bronse ved Asian Para Games 2010 i Guangzhou, der han slo kinesiske Yuan Weibo 6-1 i bronsefinalen.

Ved Verdenscupen i boccia 2011 (*CPISRA Boccia World Cup 2011*) kom han på 17.-plass. Igjen fikk Sør-Korea gull i lagkonkurransen i klassen BC1-2. Ved utgangen av 2011 var han rangert som nummer 10 i verden i sin klasse.

Ved Paralympiske sommerleker 2012 i London deltok han både individuelt og i lagkonkurransen. Han tapte kvartfinalen 1-7 for brasilianske Jose Carlos Chagas de Oliveira, og endte til slutt på 8.-plass, etter at han tapte kampen om syvendeplassen mot thailandske Witsanu Huadpradit. Han deltok også i lagkonkurransen, der Sør-Korea ble slått ut av Kina i kvartfinalen.

Referanser
----------

1. ↑  CPISRA - Results 2009 Asia & South Pacific Championships Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 14. februar 2013.
2. ↑  CPISRA - *CPISRA Boccia World Championships Lisboa 2010* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 17. februar 2013.
3. 1 2  CPISRA - *Boccia World Rank List Friday, Dec 16 2011* Arkivert 16. september 2012 hos Wayback Machine. besøkt 17. februar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos IPC Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.
* London 2012 - So-Yeong Jeong
* London 2012 - Athletics - Boccia (resultater PL 2012)
**Valiollah Seif** (persisk: ولی‌الله سیف‎, født 1. januar 1952 i Nahavnd i Hamadan) er en iransk økonom, som siden september 2013 har vært sentralbanksjef for Irans sentralbank.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Seif har utdanning innen regnskap fra Allameh Tabatabaei Universitetet, der han også er professor. 

Han har bakgrunn fra banknæringen, og har vært direktør og styreformann i flere iranske banker; Mellat Bank (1990–1992), Saderat Bank (1992–1995), Sepah Bank (1995–2000), Future Bank of Bahrain (2001–2003) og Karafarin Bank (2010–2013). Han var også *president* i Bank Melli Iran fra 2003 til 2007. 

Den 2. september 2013 ble han offisielt utnevnt til sentralbanksjef for Irans sentralbank, etter at han ble innstilt av styret, og godkjent av president Hassan Rouhani. Hans hovedutfordring som sentralbanksjef ventes å være å få senket inflasjonen, som lå på ca. 40 % p.a. i 2012-13

Han er også visepresident i Det Internasjonale Handelskammer (International Chamber of Commerce).

Referanser
----------

1. ↑  CentralBanking.com - *Iran central bank appoints new governor*, besøkt 21. oktober 2013.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mahmoud Bahmani** | **Sentralbanksjef for Irans sentralbank**(2013–) | Etterfølger:***Sittende*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |