recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Et **klassifikasjonsselskap**, ofte forkortet til **klasseselskap**, er i shipping alt fra ikke-statlig organisasjoner til grupper med profesjonelle, skipsinspektører eller kontoransatte som skal påse sikkerhet og beskyttelse for skip og offshoreinstallasjoner.

Klasseselskapene ble opprinnelig dannet av assurandørene med tanke på å utføre en teknisk vurdering av sjøfartøyene, og på bakgrunn av sine vurderinger dele dem inn i klasser etter kvalitet. Når det ble klargjort at skipet tilfredsstilte klasseselskapets regler, kunne det bli «tatt opp» i selskapet og videre få forsikring.

Klasseselskaper er i dag stiftelser eller private, uavhengige kontrollorganer for fartøyer og oljeplattformer. De godkjenner konstruksjoner og maritime systemer, og holder øye med både bygging og drift. Klasseselskapene pålegges også flere inspeksjons- og kontrolloppgaver fra flaggstatens myndigheter, som Sjøfartsdirektoratet i Norge.

Norges største klassifikasjonsselskap er DNV, som også er et av verdens største. Andre store selskaper er American Bureau of Shipping (ABS), Lloyd's Register og Bureau Veritas.

Kilder
------

* Norges rederiforbund - Ordliste A - Å Arkivert 29. juni 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
***Die Söhne des Grafen Dossy*** er en tysk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Adolf Gärtner.

Handling
--------

Den eldre grev Dossy har to sønner: den ene sønnen er legitim, og har gjort seg bemerket som billedhugger. Den andre er Filius, som ble unnfanget utenfor ekteskapet - sammen med en prostituert. Adelsmannen vet imidlertid ikke at Folous eksisterer. Begge sønnene har imidlertid hvert sitt fødselsmerke, som alle medlemmer av Dossy-familien går med på brystet.

Men når den illegitime Dossy begår et innbrudd, og blir gjenkjent i prosessen, blir grev Dossys legitime sønn ved en feiltakelse arrestert fordi ingen vet at det faktisk finnes to sønner. Kjeltringen glir deretter inn i brorens rolle, og opptrer deretter som en greve-sønn. Når det blir oppdaget at begge mennene eksisterer, og de ligner veldig mye på hverandre, klarer ikke politiet å finne ut hvem av de to som er hvem.

Skuespillere
------------

* Albert Bassermann som greve / Einbrecher Sohn
* Elsa Bassermann som grevinne
* Gertrude Welcker

Referanser
----------

1. ↑  Die Söhne des Grafen Dossy

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Die Söhne des Grafen Dossy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (de) *Die Söhne des Grafen Dossy* på filmportal.de Rediger på Wikidata
En spiller annonserer at hun har tapt spillet
**The Game** (engelsk, «Spillet») er et mentalt spill hvor meningen er å unngå å tenke på spillet i seg selv. The Game består kun av å tape, som ifølge reglene må annonseres hver gang det skjer til minst én person. Det er ikke mulig å vinne i The Game, da spillet går ut på å la være å tenke på The Game så lenge som mulig. The Game har blitt beskrevet som poengløst og plagsomt, men på den andre siden også som utfordrende og moro å spille. The Game spilles av flere millioner verden over. Man kan regne The Game som en meme.

Spillets regler
---------------

Det finnes fire regler i The Game:

1. Alle i verden spiller The Game (noen ganger gjengitt som «Alle i verden som vet om The Game, spiller The Game», eller «du spiller alltid The Game».)
2. Når man tenker på spillet, taper man.
3. Et tap må annonseres til minst én person.
4. Når man taper, går det mellom 3 og 30 sekunder før man kan tape igjen.

Spillets opphav
---------------

Spillets opphav er ukjent. En teori går ut på at to menn mistet det siste toget og måtte overvære en hel natt på plattformen. De prøvde å ikke tenke på situasjonen og den første som gjorde det tapte.[] En annen teori er at spillet ble oppfunnet i London i 1996 for å «plage» andre.[] Den tidligste kjente skriftlige kilden finnes på internett fra 2002.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Montgomery, Shannon (17. januar 2008). «Teens around the world are playing 'the game'». *The Canadian Press*. Arkivert fra originalen 6. juli 2010. Besøkt 25. februar 2011.
2. 1 2  «If you read this you've lost the game». *The Metro*. 5. desember 2008.
3. ↑  «The three rules of the game». *The Metro*. 5. desember 2008. Arkivert fra originalen 12. august 2011. Besøkt 25. februar 2011.
4. ↑  «Don't think about the game» (Subscription required). *Rutland Herald*. 3. oktober 2007.

Eksterne lenker
---------------

* The Game on Know Your Meme
***Die Rote Zora und ihre Bande*** («den røde Zora og hennes bande») er en ungdomsbokserie fra 1941 av Kurt Held. Den handler om foreldreløse barn i den kroatiske byen Senj. Barna er utstøtt av samfunnet, og slutter seg sammen under en kvinnelig anfører, som på grunn av sitt røde hår blir kalt *Rote Zora* («røde Zora»).

Den venstreekstreme feministiske terrororganisasjonen Rote Zora tok sitt navn etter tittelheltinnen i bøkene.

Bøker
-----

Bøkene er utgitt av Goldmann Verlag, med følgende undertitler:

* Teil 1: Die Burg der Uskoken
* Teil 2: Der alte Fischer
* Teil 3: Der grosse Fang
* Teil 4: Die Uskoken sind tot – es leben die Uskoken

Fjernsynsserie
--------------

Bokserien ble filmatisert i 1979 i 13 deler som tysk-sveitsisk-kroatisk samproduksjon. Regissør var Fritz Umgelter og opptakene ble hovedsakelig gjort i den kroatiske byen Zadar.

Skuespillerne var

Lidija Kovačević som Zora
Nedeljko Vukasović som Branko
Edgar Mandel som borgermester
Anđelko Kos som Nicola
Esad Krčić som Pavle
Boris Ninkov som Đuro
Dragomir Felba som Gorian
Uwe Falkenbach som Begović
Erich Schleyer som Đorđević
Hannes Kaetner som Ringelnatz

Hørespill
---------

Samme år som filmen ble det utgitt et hørespill basert på filmen.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Et **prosadikt** er en tekst beregnet på å leses som poesi.

Prosadikt er som ordet sier et møte mellom poesi og prosa. Likevel nærmere diktet, noe blant annet kan sees av en eldre betegnelse for prosadikt: Dikt i prosa. I prosa betyr at teksten er skrevet rett frem som regel med rett høyremarg, uten linjedeling eller rim som hjelpemiddel.

Sjangren er knapt hundre år gammel, og har opphav i mange av datidens kunstneres fornemmelse av et tidsskifte med hensyn til hva som nå var kunst. Siden fotografiet så ut til å overflødiggjøre maleriet, smittet oppbruddsstemningen også de som skrev. Mange malere var også verbalt aktive, og skrev både manifester og ga ut tidsskrifter, hvor prosadikt var en del av repertoaret. Franskmannen Charles Baudelaire regnes som oppfinneren av prosadiktet.

Prosadikt i Norge
-----------------

Blant annet disse har skrevet prosadikt i Norge: Sigbjørn Obstfelder, Knut Hamsun, Kristoffer Uppdal, Emil Boyson, Tarjei Vesaas, Paal Brekke, Gunvor Hofmo.

Kilder
------

* Henning Howlid Wærp: *Prosadiktet i Norge*. Aschehoug, 2002.

Eksterne lenker
---------------

* Henning Værp om prosadikt og lyrikk i 1999

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |
**Hans Joachim Morgenthau** (født 17. februar 1904 i Coburg i Bayern, død 19. juli 1980 i New York) var en tyskfødt amerikansk statsviter. Han var en av 1900-tallets ledende forskere i studiet av internasjonal politikk, og han gav viktige bidrag til teorier om mellomstatlige forhold og studiet av folkerett. Hans Morgenthau og E.H. Carr regnes som grunnleggerne av realismen som retning innen internasjonal politisk teori, og Morgenthau definerte også begrepet om nasjonale interesser.

Han ble født inn i en jødisk familie i Coburg i Tyskland. Etter avgangseksamen ved Casimirianum Coburg studerte han ved universitetene i Berlin, Frankfurt am Main og München, og avla sin endelige eksamen ved Institut de hautes études internationales et du développement (IHEID) i Genève. Deretter praktiserte og underviste han i rettsvitenskap i Frankfurt, før han emigrerte til USA i 1937, etter flere års opphold i Sveits og Spania. Morgenthau underviste i mange år ved University of Chicago, og i slutten av sin karrière underviste han ved The New School for Social Research og City University of New York.

Morgenthaus bok *Politics Among Nations*, første gang utgitt i 1948, kom i mange utgaver, og var det mest brukte verket på sitt felt ved amerikanske universiteter i flere tiår. Han skrev også om internasjonal politikk og amerikansk utenrikspolitikk for tidsskrifter som *The New Leader*, *Commentary*, *Worldview* og *The New Republic*. Han korresponderte med mange av de ledende skribentene og intellektuelle i sin samtid, slik som Reinhold Niebuhr, George F. Kennan og Hannah Arendt.

Han ble tildelt storkorset av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden.

Bibliografi
-----------

* 1946 – *Scientific Man versus Power Politics*.
* 1948 – *Politics Among Nations: The Struggle for Power and Peace*.
* 1951 – *In Defense of the National Interest*.
* 1960 – *The Purpose of American Politics*.
* 1965 – *Crossroad Papers: A Look Into the American Future*. Redaktør.
* 1970 – *Truth and Power: Essays of a Decade, 1960-70*.
* 1983 – *Essays on Lincoln's Faith and Politics*. Redaktør sammen med David Hein.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Hans Joachim Morgenthau, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id morgenthau-hans-joachim, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60r9ns0, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Arne Wallem Lofthus** (født 23. september 1881, død 16. mai 1962) var en norsk/dansk maler.

Lofthus var sønn av den norske redaktøren og høyskolemannen Olav Lofthus. Han ville opprinnelig bli arkitekt og etter å ha avsluttet sin skolegang ved Bergen katedralskole arbeidet han et år på et arkitektkontor. Deretter reiste han til København, hvor han var elev på Teknisk Skole 1899–1901. 

I 1901 kom Arne Lofthus i forbindelse med Joakim Skovgaard og ble en av hans medarbeidere ved freskoutsmykkingen av Viborg domkirke. Dette samarbeidet varte frem til 1906, og i løpet av tiden i Viborg malte Lofthus også et portrett i freskoteknikk av Joakim Skovgaard. Dette bildet er hengt opp i domkirken. 

I årene 1902–03 studerte Lofthus ved Kristian Zahrtmanns Kunstnernes Frie Studieskoler i København og i 1907 debuterte han på Den Frie Udstilling. 

Lofthus malte landskaper, interiør, stilleben, blomstermotiver og portretter, ofte i avdempede farver. Han har særlig blitt kjent for sin bruk av freskoteknikken, men han malte også i olje og akvarell og tegnet med kull. Hans bilder blir ofte regnet til impresjonismens forlengelse.

I 1907–08 studerte Lofthus i Paris. 

I 1909 giftet han seg med en dansk kvinne og fra 1915 var han fast bosatt i København. Han hadde fortsat nære forbindelser til hjemlandet. Han stilte ut i Norge og malte gjerne norske motiver, ikke minst fra Bergen-området. Han representerte Norge på internasjonale utstillinger i bl.a. London, Budapest, Barcelona, Wien og Paris og stilte også ut i Stockholm og København. 

Han utførte også en del større dekorative arbeider, bl.a. i Bergens offentlige bibliotek, i Handelens og Sjøfartens Hus i Bergen og i Redernes Hus i Oslo. 

Lofthus er representert på Nasjonalgalleriet i Oslo, på Bergen Kunstmuseum samt på Statens Museum for Kunst i København. På Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg Slot henger en rekke av hans portretter, bl.a. av statsminister Niels Neergaard.

Eksterne lenker
---------------

* Weilbachs kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |
**Gidsken Nilsine Jakobsen** (født 1. august 1908 på Fagernes i Narvik, død 13. juni 1990 på Fagernes) var en norsk flypioner og forretningskvinne. 

Gidsken Jakobsen tok flysertifikat ved *Aeromaterials flyveskole* i Stockholm i 1929. Jakobsen var en av de første nordmenn som forsøkte å gjøre norsk luftfart kommersiell, og i 1932 etablerte hun eget flyselskap. Jakobsen var den første kvinnelige leder av et flyselskap i Skandinavia. Selskapet hennes drev taxiflying i Nord-Norge og på Vestlandet. Da hun registrerte sitt første fly i Oslo i 1929, ble hun den første som fløy fra Nord-Norge til Oslo om vinteren. Jakobsen var også initiativtaker til flyfrakt av fisk fra Nord-Norge. Hun regnes som en av våre største personligheter innen norsk luftfart og var en kvinne som trosset både kjønnsrollemønstre og geografiske barrierer. Jakobsen var den andre norske kvinne som tok flysertifikat. Da var hun 20 år og ble rangert som nummer 1 av de 10 som gjennomførte utdannelsen.

Hennes fly, en VL Sääski kalt «Måsen» er gjenskapt som en kopi og finnes i Norsk Luftfartsmuseums samlinger. Jakobsen fikk i 2014 oppkalt en park etter seg på hennes hjemsted, Fagernes i Narvik.

Litteratur
----------

* *Seilas i storm – et portrett av Gidsken Jakobsen* av Olav Gynnild ISBN 9788281040571

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, oppført som Gidsken Nilsine Jakobsen, Store norske leksikon-ID Gidsken\_Nilsine\_Jakobsen[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Gidsken Nilsine Jakobsen, Norsk biografisk leksikon ID Gidsken\_Jakobsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Flyvercertifikat for norsk dame, Aftenposten, mandag aften, 18. mars 1929, side 6
4. ↑  Fremover 20. desember 2014, Nå kan parken på Fagernes brukes. Besøkt 25. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Mer om Gidsken
* Glemte helter – Gidsken Jakobsen og «Måsen» Program sendt på NRK (tilgjengelig til 19. mai 2013).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gideon Gono** (født 29. november 1959) er en zimbabwisk bankmann, som fra november 2003 til november 2013 var sentralbanksjef (*govenor*) for Zimbabwes sentralbank (Reserve Bank of Zimbabwe). 

Gono har vært ansett som sentral i landets økonomiske krise, særlig for økning av pengemengden som drev landets valuta, Zimbabwisk dollar, til hyperinflasjon. Valutaen ble suspendert i april 2009 og all betaling i landet foregår nå med utenlandsk valuta. 

Han har også fått arrestert en rekke forretningsfolk og inndratt lisenser til banker sannsynlig for å plyndre utenlandske valuta. Lite utenlandsk valuta og devalueringen av landets dollar førte også til utbredte problemer med import av sentrale varer, særlig drivstoff og mat.

Gideon Gono var, før han ble sentralbanksjef, sentral i flere banker, sist i Commercial Bank of Zimbabwe. På denne tiden var han også Mugabes personlige bankmann. I november 2008 ble han utnevnt til sentralbanksjef for ytterlige fem år av president Robert Mugabe. Utnevnelsen har vært unilateral i samarbeidsregjering og er svært omstridt. I samarbeidregjeringen har han blitt motarbeidet av finansminister Tendai Biti som har prøvd og til dels lykkes i å begrense Gonos makt. 

Gono har tilegnet seg betydelig rikdommer i forbindelse med sine jobber og som Mugabes personlige rådgiver. Han har tatt over flere farmer etter ekspropriasjoner. Hans nye, svært luksuriøse hus i Harare ble nylig ferdigstilt med 47 soverom. Han eier også et tomt i Malaysia. Han er blant personer fra Zimbabwe som har innreiseforbud i EU og USA. 

I 2009 ble han tildelt den ironiske Ig Nobelprisen av Harvard University i Cambridge (USA), en slags anti-Nobelpris for at han ga folk en enkel hverdagsmåte å omgås med tall opp til et hundre trillioner.

Referanser
----------

1. ↑  Zimbabwes inflasjon når 231 millioner prosent VG, 09.10.2008
2. ↑  dokument.no Arkivert 28. september 2009 hos Wayback Machine. 21.12.2008
3. ↑  Le Monde diplomatique, (tysk utgave), 08.08.2008
4. ↑  Ig Nobelpris Arkivert 30. august 2009 hos Wayback Machine. 2009

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**?** | **Sentralbanksjef for Zimbabwes sentralbank**(2003–2013) | Etterfølger:**Charity Dhliwayo*(fungerende)*** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Kritikk av Sanjialandsbyen («trefamilielandsbyen»), 1966
**Deng Tuo** (kinesisk: 邓拓, pinyin: *Dèng Tuò*; født 26. februar 1912 i Minhou nær Fuzhou i Fujian i Kina, selvmord 17. mai 1966 i Beijing) var en kommunistisk kinesisk forfatter, journalist, redaktør og politiker.

Biografi
--------

Han tilhørte det kinesiske politiske byråkrati, og var samtidig en ledende kunstner og estét, kjent for en satirisk stil.

Han hadde vært med Mao Zedong siden årene i Yan'an, og var i 1940-årene redaktør av avisen *Jinchaji Ribao*. Fra 1948 til 1958 var han sjefredaktør for *Renmin Ribao.*

I 1966 var han kultursjef i Beijing. 

Under opptrappingen mot kulturrevolusjonen ble han en ideologisk skyteskive, og han begikk i sin fortvilelse selvmord. Han ble av kulturrevolusjonens folk fremhevet som en av tre anti-maoistene kalt «Trefamilielandsbyen», bestående av ham selv, Wu Han og Liao Mosha. Deres navn inngikk i talekor som man lærte skolebarna og ungpionerene å fremføre under kulturrevolusjonen. 

Deng Tuo, Wu Han, Liao Mosha,  

Tre fra den samme familie.  

Anti-Parti, Anti-Formann Mao.  

Trefamilielandsbyen  

er en revisjonistisk svart familie.

Referanser
----------

1. ↑   Artnet, Artnet artist ID deng-tuo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Timothy Cheek: *Propaganda and Culture in Mao's China: Deng Tuo and the Intelligentsia*, Oxford University Press, 1998 ISBN 9780198290667
* Roderick MacFarquhar: *The origins of the Cultural Revolution*, Oxford University Press ISBN 0192149970

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
Diagram som viser to ulike skisser, en med rett stiplet linje, altså lineær, og en med stiplet linje som ikke er rett, altså ikke-lineærDiagram over en lineær modell for et ulineært system (striplet linje til venstre) og en lavere grads ulineær modell for et høyere grads ulinært system (striplet linje til høyre)
I matematikk og naturvitenskap er et **ulineært system**, også kjent som et **ikke-lineært system**, et system hvor endringen i utputt ikke er proporsjonalt med endringen i innputt, altså et system som ikke er lineært. 

Ofte ser en ulineær brukt med gradbøyning, som i «mer eller mindre ulineært» eller i «systemet er sterkt ulineært». I generell språkbruk brukes ulineæritet noen ganger for å kakterisere en form for irregularitet, ofte da uten at man spesifiserer hvilken matematisk form denne ulineæriteten har.[]

Eksempler på ulineære funksjoner:

{\displaystyle \ y=ax^{2}-bx+c}
{\displaystyle \ y=asin(bx)+c}
{\displaystyle \ y=ae^{x}}

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Denothor I er en figur fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Han var den tiende regjerende riksforstander av Gondor.

Denethor ble født i 2375 i tredje tideverv, og var sønnen til Rían, søsteren til, Dior, den niende riksforstanderen. Han var oppkalt etter en alveleder fra første tideverv. Ettersom hans onkel var barnløs ble Denethor riksforstander etter Diors død i 2435.

I Denethors regjeringstid tok perioden kalt 'Våkent Fred' slutt da Sauron vendte tilbake til Dol Guldur med økt styrke i 2460. På denne tiden hadde nazgûlene i Minas Morgul avlet en ny rase av orker, kalt Uruk-hai, og i 2475 erobret de Ithilien, og invaderte Osgiliath hvor de ødela dens store stein-broen. Denethor sin sønn, Boromir, ledet en hær som beseiret styrkene fra Morgul, og jaget dem vekk fra Ithilien. Til tross for dette var det ingen blant Gondors befolkning som våget å bo i dette området, og Gondor ville ikke ha langvarig fred inntil Sauron ble beseiret mot slutten av tredje tideverv.

Også i Denethors regjeringstid ble Den ene ringen funnet av Smeagol i 2463.

Denethor regjerte som riksforstander i 42 år, og ble etterfulgt av sin sønn Boromir etter han døde i 2477.
**Arne Kvidbergskår** (født 1888 på fedregården Gjervollstad ved Mandal, død 1966 i Nesodden) var en norsk billedhugger.

Han var i 1908 og 1909 elev ved kunstindustrimuseets snekker og treskjærerskole. I 1914 og 1915, samt 1919–1922 var han ved Statens håndverks- og kunstindustriskole. Deretter studerte han ved Statens kunstakademi i Oslo i 1926–27. Videre har han studert en vinter i Paris ved Académie Julian i 1923, hvor han fikk «Prix Torse» som akademiets beste elev det året.

Fra 1928 og i mange år arbeidet han ved Nidarosdomen i Trondheim under restaureringsarbeidene.

I boken *Norsk skulptur* av Øistein Parmann heter det blant annet om Kvidbergskår og hans år ved domkirken: «Her viste han usedvanlige evner. Ikke bare hugget han tre ganger så hurtig som de andre profesjonelle stenhuggerne, han hugget også langt bedre.»

Den 6. juni 1996 ble hans skulptur *Familien i sentrum* avduket i Lyngdal og den 26. juni 1998 ble hans skulptur *Mann som speider* avduket i Ellas Hage på Vigeland i Lindesnes kommune.

Han etterlot seg en samling gipsfigurer.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
Gibson SG
**Gibson SG** (*Solid Guitar*) er en elektrisk gitar som blir bygget av Gibson, men også finnes i en lang rekke kopier. Den ble introdusert i 1960 da Gibson sluttet å lage Les Paul-modellen en periode. Den lages fortsatt i dag og er Gibsons andre flaggskip etter Les Paul-modellen. SG-en har flatere kropp enn Les Paul og veier mindre. Gibson SG har spisse *doublecuts* som gir den hard rock-imaget. Gitaren har som regel to humbuckere og fast stol.

Gitarister som er kjent for å bruke Gibson SG
---------------------------------------------

* Angus Young i AC/DC
* Tony Iommi i Black Sabbath
* Mick Taylor i Rolling Stones
* Pete Townshend i The Who
* Mikko Lindström i HIM
* Robby Krieger i The Doors
* Nick Jonas i Jonas Brothers
* Daron Malakian i System Of A Down
* Petter Baarli i Backstreet Girls
* Frank Zappa

Referanser
----------

1. ↑  «Dweezil Zappa Teases Gibson Frank Zappa Signature SG Prototype» **(engelsk)**. Premierguitar.com. 30. oktober 2012. Besøkt 1. mars 2015.

Se også
-------

* Gibson EDS-1275

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gibson SG – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Dengismen** (forenklet kinesisk: 邓小平理论; tradisjonell kinesisk: 鄧小平理論; pinyin: *Dèng Xiǎopíng Lǐlùn*; bokstavelig talt «Deng Xiaoping Teori»)) er en politisk og økonomisk ideologi i Folkerepublikken Kina som først ble utviklet av den kinesiske leder Deng Xiaoping. Han klarte å befeste sin makt under det tredje plenum av Det kinesiske kommunistpartis 11. sentralkomite, i desember 1978, og det var da han lanserte politikken *reform og åpning*, som – selv om den ikke er ett av de fire identifiserte prinsippene av dengismen, likevel ble den mest varige arven dengismen skulle etterlate seg i Folkerepublikkens økonomiske og dermed sosiale historie.

Fra 1980-årene er dengismen blitt pliktfag på kinesiske universiteter. Mens tradisjonell maoistisk teori ideologisk knyttet Kinas utvikling til «byggingen av sosialismen» til klassekamp, la dengismen hovedvekten på økonomisk oppbygging og stabilitet. Dengs sosialfilosofi omfattet også det som slagordsmessig ble sammenfattet som sosialisme med kinesiske særtrekk.

Mange tilskriver dengismen æren for Folkerepublikken Kinas fenomenale økonomiske vekst. Dengisme kan forstås som et samlebegrep for den politikken som først inkluderte markedsreform i Kina. Allerede i 1978 gikk begrepet *klassekamp* ut av den offisielle kinesiske politikken, og sentralkomiteen vedtok å «styre økonomien etter økonomiske prinsipper». I praksis betydde det begynnelsen på en full liberalisering av økonomien og innføring av markedsøkonomi, samtidig som man fortsatte å holde fast på de sosialistiske verdiene.

Deng lanserte ikke sin teori før kulturrevolusjonen (1966–1976) var over, og han selv var kommet til makt. Et raskt riss av Deng Xiaoping-teorien gis ved de såkalte «fire prinsipper», som er:

> 
> 1. Marxisme og leninisme
> 2. Troskap til Kommunistpartiet
> 3. Lydighet overfor myndighetene
> 4. Mao Zedongs tenkning (*Mao Zedong sixiang* 毛泽东思想)
> 
> 
> 

I 1992, fjorten år etter at Deng hadde etablert seg som landets øverste nasjonale leder, la han ut på sin «nanxun», eller «inspeksjonsreise i sør». Han var da blitt svært gammel. Da gjorde han seg bemerket ved sitt navngjetne utsagn «*kaifang* 开放!». Disse ordene, som ordrett betyr «åpne opp», skulle bli en mantra for Kinas økonomiske og sosiale utvikling.

Sitater
-------

Dengismens utpregede pragmatisme, som brøt mot streng klassisk kommunistisk tenkning, ble gjerne illustrert ved en rekke sitater:

Angående økonomiske metoder sammenfattes det gjerne i et sitat, der Deng i virkeligheten gjengir et ordspråk fra sitt hjemlige Sichuan:

「不管白猫、黑猫，逮住老鼠就是好猫。」
*Bùguǎn bái māo, hēi māo, dàizhù lǎoshǔ jiù shì hǎo māo.*
«Likegyldig om svart katt, hvit katt – hovedsaken er om den fanger mus.»
Angående en distansering fra en dogmatisk tillit til Mao Zedong: Her siterte Deng fra Han Shu, et gammelt kinesisk historieverk:

「實事求是。」
*Shí shì qiú shì.*
«Søk sannheten fra kjensgjeringene.»
Om at det ikke var noe problem at de økonomiske reformene ville medføre at noen ble rikere enn andre:

「一部分先富起来。」
*Yībùfèn xiān fùqǐlái.*
«En del skal bli rik først.»
Angående Folkerepublikkens forhold til Hongkong og Macao, og i fremtiden til Taiwan:

「一国两制」
*Yìguó liǎngzhì.*
«Ett land, to systemer.»
**Gibsonbreen** er en isbre på Spitsbergen, Svalbard, sørøst for Longyearbyen. Den er en ca. 3 km lang bre som går fra østre Burralltoppen (819 m) og Moncureaksla (775 m) i nordvest, og Hillestadfjellet (923 m) i sør. Breen renner østover og inn i Bolterskaret mellom Bolterdalen og Tverrdalen, i Nordenskiöld Land. Den går sør for parallelle Scott Turnerbreen og Ayerbreen, og alle tre har skuffet foran seg noe morenemasser ned til henholdsvis Bolterskaret og Bolterelva.

Det går mange turistruter med hundespann, scooter eller skitråkk inn Bolterdalen, men isbrevanding og besøk skjer i større grad på Scott Turnerbreen innerst i Bolterdalen.

Breens sørlige halvdel ligger innenfor Nordenskiöld Land nasjonalpark.

Gibsonbreen er oppkalt etter den amerikanske gruvemannen John A. Gibson (1879–) som var arbeidsleder i Arctic Coal Company (forløperen til Store Norske).

Referanser
----------

1. ↑  Gibsonbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 10. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Arne Erik Meurman** (født 6. april 1956) er en svensk matematiker som er professor i matematikk ved Lunds universitet. Han forsker innen gruppeteori og vertexalgebra.

Meurman vant som skoleelev to sølvmedaljer ved den internasjonale matematikkolympiaden i 1974 og 1975 og
fikk sin doktorgrad i 1981 fra Rutgers University veiledet av Ivan James Lepowsky (Characters of Rank Two Hyperbolic Lie Algebras as Functions at Quasiregular Cusps).

Etter at John McKay, John Horton Conway og Simon Norton på 1970-tallet fant fram til spesielle egenskapene ved modulformer (måneskinn), som forbant dem med monstre i gruppeteori, var Igor Frenkel, James Lepowsky og Meurman i stand på 1980-tallet å fremstille av grupper av monstre i vertexoperatoralgebraen. Dette gjorde at Richard Borcherds kunne bevise de forannevnte egenskapene. Vertexoperatoralgebraen er også viktige i strengteori og konform feltteori.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* Igor Frenkel, James Lepowsky, Arne Meurman, "Vertex operator algebras and the Monster". *Pure and Applied Mathematics, 134.* Academic Press, Inc. Boston, MA, 1988. liv+508 pp. ISBN 0-12-267065-5.

Priser (utvalg)
---------------

* 1991 – Göran Gustafssonprisen i matematikk

Referanser
----------

1. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   gustafssonsstiftelser.se[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Resultatliste rmatematikkolympiaden 1974
4. ↑  Resultatliste rmatematikkolympiaden 1975

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP
 |

Portaler: Vitenskap | Sverige
**Alain-Guillaume Bunyoni** (født 23. april 1972) er en burundisk politiker som har vært statsminister I Burundi siden 23. juni 2020. Før det, fra 2015, var han minister for intern sikkerhet.

Burundis situasjon
------------------

Burundi var på 1990- og 2000-tallet preget av borgerkrig, massakrer og sterke motsetninger mellom hutuer og tutsier. I 2005 tok opprørslederen Pierre Nkurunziza og partiet Conseil National pour la Défense de la Démocratie–Forces pour la Défense de la Démocratie (CNDD-FDD) makten. Nkurunziza satt som president fram til 2020. Landet hadde i denne perioden ikke noe statsministerembede. I 2020 trakk Nkurunziza seg og støttet Évariste Ndayishimiye ved presidentvalget. Ndayishimiye vant valget og gjeninnførte statsministerposten i juni 2020. Bunyoni ble dermed Burundis første statsminister siden Pascal-Firmin Ndimira gikk av i 1998.

Bakgrunn og utdannelse
----------------------

Bunyoni er født 23. april 1972 i Kanyosha i Bujumbura Mairie-provinsen. Han utdannet seg ved Universitetet i Burundi fram til 1994 da han sluttet seg til CNDD-FDD, i likhet med både Pierre Nkurunziza og Évariste Ndayishimiye.

Politisk karriere
-----------------

Etter våpenhvilen i 2003 ble Bunyoni sjef for den nye politistyrken i Burundi. Fra 2007 til 2011 var han minister for offentlig sikkerhet, en stilling han også hadde fra 2015 til 2020. Fra 2011 til 2014 ledet han innenriksministeriet ved presidentens kontor. Den 23. juni 2020 godkjente nasjonalforsamlingen Bunyoni som Burundis åttende statsminister. Han ble samme dag tatt i ed av presidenten. I april 2023 leter burundisk politi etter Bunyoni, men advart om hans forestående arrestasjon flykter han. De påståtte fakta er ikke kjent. Han ble til slutt arrestert 23. april, bursdagen hans..

Referanser
----------

1. ↑   www.burundi.gov.bi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Burundi: Bunyoni and Bazombanza, the first to be approved by the Ndayishimiye government: Who is Alain-Guillaume Bunyoni?». British Broadcasting Corporation. 23. juni 2020.
3. ↑  Pearl Elisabeth (24. juni 2020). «New President Elect Burundi Reinstates The Position Of Prime Minister After 22 Years». Ug Mirror.
4. ↑  «Burundi gets new prime minister after 22 years». Anadolu Agency. 24. juni 2020.
5. ↑  «Burundi president swears in new Prime Minister». Africanews.com. 25. juni 2020.
6. ↑  «Burundi: la CNIDH confirme l'arrestation de l'ex-Premier minsitre Alain-Guillaume Bunyoni»
**Ola Ullstens regjering** var Sveriges regjering mellom 18. oktober 1978 og 12. oktober 1979. Regjeringssjef (statsminister) var Ola Ullsten.

Statsråder
----------

### Statsminister

* Ola Ullsten

### Energi- och samordningsminister

* Carl Tham

### Justitieminister

* Sven Romanus

### Utrikes- och biståndsminister

* Hans Blix

### Försvarsminister

* Lars De Geer

### Socialminister

* Gabriel Romanus

### Sjukvårdsminister

* Hedda Lindahl

### Kommunikationsminister

* Anitha Bondestam

### Ekonomiminister

* Ingemar Mundebo

### Budgetminister

* Ingemar Mundebo

### Löneminister

* Marianne Wahlberg

### Utbildningsminister

* Jan-Erik Wikström

### Skolminister

* Birgit Rodhe

### Jordbruksminister

* Eric Enlund

### Handelsminister

* Hadar Cars

### Arbetsmarknadsminister

* Rolf Wirtén

### Invandrar- och jämställdhetsminister

* Eva Winther

### Bostadsminister

* Birgit Friggebo

### Industriminister

* Erik Huss

### Kommun- och kyrkominister

* Bertil Hansson

Litteratur
----------

* Stig Hadenius, *Modern svensk politisk historia*, Stockholm: Hjalmarsson & Högberg, 2003
**Ola Sveinsson Vangen** (1699–1739) var en norsk bonde, kullkjører og visedikter fra Vingelen i Østerdalen. Han huskes for visene «Kølkjørarvisa» og «Gruvvisa».

Han var født på Østvangen i Vingelen i Tolga i Hedmark , og kjørte som de fleste andre bønder i distriktet trekull for Røros Kobberverk. 

Kølkjørarvisa er kjent og bevart både på dansk-norsk og vingelsdialekt: *Ei kjørd i fjor, ei kjør i år, ei ska te åres fill kjøre*. Ola nevnes som «Norges første arbeiderdikter». Det er sannsynlig at dialektversjonen var den opprinnelige, og at den dansk-norske er en bearbeiding som har endret både form og innhold. Den første som publiserte deler av visa var Nicolai Ramm Østgaard i boka *En Fjeldbygd* (1851) hvor han gjenga to vers på bygdemål. Olav Røst gjenga visa i sin helhet i *Minder fra hjembygden* (1883). Visa finnes i flere versjoner. Vanlige versjoner har 10 vers, mens en håndskrevet versjon fra 1791 har hele 23 vers.

Dialektversjonen av «Kølkjørarvisa» ble spilt inn på plata *Kåmmå no ....* (1983) av Tone Hulbækmo.

Ola Vangen var fetter av Tore Skogstad.

Referanser
----------

1. 1 2  Eystein Eggen (1943). *Vingelen : sogeminner frå heimbygda*. Oslo: Normann kunstforlag. s. 58-62.
2. ↑  Arnljot Eggen (1996). *Eystein Eggen og skriftkulturen i fjellregionen*. Oslo: Samlaget. s. 11-12. ISBN 8252147577.
3. ↑  Øisang, Ole (1946). *Røros Kobberverks historie*. Trondheim: Rørosbokkomiteen. s. 94.
4. ↑  Vestad, Geir (1997). *Litteraturer : vandringer til Hedmarks diktersteder*. Oplandske bokforlag. s. 56. ISBN 8275180708.
5. 1 2  Fløistad, Anders (1945). *Skogstad og Stae-ættene fra Kvikne*. Trondheim: Eget forlag. s. 8-10.
6. 1 2  Ola Østgård (1979). «Kølkjørarvisa og Ola Sveinson Vangen». *Om runer og rim frå Rendalen til Røros : ein litterær antologi frå Nord-Østerdalen ; del I fram til 1920*. Tynset historie- og museumslag. s. 81-83. . Først utgitt i *Årbok for Glåmdalen* 1943.
7. ↑  Lystrup, Geirr (1990). *Min visebag*. Stabekk: Bokklubbens lyrikkvenner. ISBN 8252507867.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**David John Ian Dunn** (født 27. desember 1979 i Great Harwood, Lancashire) er en engelsk profesjonell fotballspiller som er spillende manager for League One klubben Oldham Athletic. Han spiller offensiv midtbane og er en teknisk begavet fotballspiller som har fått store deler av karrièren ødelagt av skader.

Klubbkarriere
-------------

### Blackburn Rovers

Som barn gikk Dunn på Blackburnkamper med sin bestefar, og 26. september 1998 fikk han drømmen sin oppfylt da han debuterte for sin favorittklubb i et målløst oppgjør mot Everton F.C.. Han kom inn som innbytter etter 70 minutter, men ble tatt av igjen etter 81 minutter da en lagkamerat fikk rødt kort. Nøyaktig fem måneder senere scoret han sitt første ligamål, i en 3-1 seier over Aston Villa. Debutsesongen til Dunn endte med nedrykk.

Etter en skuffende 11.-plass i serien påfølgende sesong, rykket Blackburn Rovers opp igjen året etter, mye takket være Dunn som noterte seg for tolv ligamål fra sin midtbaneposisjon. Samme sesong scoret han også hattrick fra straffemerket i en cupkamp mot Rochdale. Ett år etter opprykket vant Dunn ligacupen med Blackburn. Tottenham Hotspur ble slått 2-1.

### Birmingham City

Sommeren 2003 ble Dunn solgt til Birmingham F.C. etter å ha kommet på kant med daværende manager Graeme Souness. På tre og en halv sesong spilte Dunn 58 kamper i Midlands-klubben, før ryktene begynte å svirre om en retur til gamleklubben. Han holdt på å havne i Bolton, etter å ha gjennomført en medisinsk test der i januar 2007. Men Blackburn snappet ham opp i tolvte time.

### Blackburn Rovers

Sesongen 2009/2010 ble en stor opptur for Dunn. Nok en gang gikk han skadet noen måneder. Men til tross for det scoret han ni mål, det samme antall som de seks foregående sesongene til sammen. Og han beviste viktigheten av sin tilstedeværelse på Blackburns midtbane, med sin kreativitet og pasningsevne.

### Oldham Athletic

30. juli 2015 signerte Dunn for League One klubben Oldham Athletic på en ettårskontrakt. Sjef Darren Kelly uttalte at Dunn ville gjøre lagets midtbane en av de sterkeste i ligaen for den kommende 2015/16-sesongen.

Internasjonalt
--------------

Han står bokført med én landskamp for England. Det var i en treningskamp mot Portugal i 2002. Flere har hevdet at Dunn ville hatt mange flere landskamper om han ikke hadde vært så skadeutsatt. Paul Ince uttalte en gang at han trodde Dunn skulle bli den nye Paul Gascoigne.

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Dunn – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) David Dunn – FBref Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sveits Sveits’ flagg |
| Orientering |
|  Seiere sammenlagt i Verdenscupen: 0
(én femteplass) |
| Verdenscupseiere, enkeltløp: 0
(én tredjeplass) |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 1991 Tsjekkoslovakias flagg Marienbad |  Stafett |
| Gull | 1995 Tysklands flagg Detmold |  Stafett |
| Gull | 1999 Skottlands flagg Inverness |  Klassisk |

**Alain Berger** (født 13. januar 1970) er en sveitsisk tidligere orienteringsløper. Berger er to ganger verdensmester i stafettorientering.

Karriere
--------

Alain Berger løp andre etappe på Sveits' stafettlag som tok VM-gull i Marienbad i Tsjekkoslovakia i 1991. Sammen med Thomas Bührer, Urs Flühmann og Christian Aebersold var Berger med å sikre det første sveitsiske gullet i stafett gjennom VM-historien. Berger løp første etappe da Sveits for andre gang på rad ble stafettverdensmestre. Dette skjedde i tyske Detmold i 1995. Hans beste individuelle prestasjon kom i verdensmesterskapet i skotske Inverness i 1999. Da tok han bronsemedalje på den klassiske distansen, kun slått av nordmennene Bjørnar Valstad og Carl Henrik Bjørseth.

I 1999 var han med på å vinne orienteringsverdens største klubbstafett, Jukola, sammen med sin norske klubb Bækkelagets SK.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alain Berger – World of O Rediger på Wikidata
|  Revolusjonskrigene og Napoleonskrigene  1792–1815 |
| --- |
|  1. koalisjon  2. koalisjon  3. koalisjon  Pommerske krig  4. koalisjon Russisk-tyrkiske KanonbåtkrigenFinskekrigen  Sverige-Norge (1) Halvøyskrigen  5. koalisjon Invasjonen av Russland6. koalisjonSverige-Norge (2)7. koalisjon |

Den franske hæren under Napoleon marsjerer gjennom Berlin i 1806.
**Den fjerde koalisjonen** mot Napoleon og Det første franske keiserdømme ble slått av franske styrker i en krig som utspilte seg i årene 1806–1807. Blant koalisjonspartnerne var Preussen, Russland, Kongeriket Sachsen, Sverige og Storbritannia.

Flere av landene i koalisjonen hadde tidligere bekjempet Frankrike i den tredje koalisjonen og det var ingen lengre fredsperiode mellom de to koalisjonene. Preussen sluttet seg til Napoleons motstandere i 1806, bekymret for økt fransk makt etter Østerrikes nederlag og etableringen av det franskstøttede Rhinforbundet. Preussen og Russland mobiliserte for en ny krig og prøyssiske tropper samlet seg i Sachsen.

De franske styrkene under Napoleon beseiret de prøyssiske i en kort og intens krig som kulminerte med fransk seier i slaget ved Jena-Auerstedt den 14. oktober 1806. De franske styrkene okkuperte Preussen, forfulgte restene av den prøyssiske arméen og inntok Berlin den 25. oktober 1806. De fortsatte videre det østlige Preussen, Polen og grensen mot Russland hvor de den 7. og 8. februar 1807 utkjempet slaget ved Eylau med en russisk styrke.

De russiske styrkene ble slått i slaget ved Friedland den 14. juni 1807 og tre dager etter ba Russland om våpenhvile. Ved freden i Tilsit i juli 1807 sluttet Russland fred med Frankrike og godtok å delta i kontinentalblokaden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) War of the Fourth Coalition – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Bäckehagen** er en del av tettstedet Falun, og var tidligere *tätort* og en herrgård, ved innsjøen Varpan i Falu kommun. Stedet ligger nord i Falun.

Norske politistyrker
--------------------

Mange norske unge soldater og andre unge menn og noen kvinner flyktet under andre verdenskrig fra Norge og ble plasserte på Bäckehagen av den svenske regjeringen. Der ble holdt der under hele krigen. Her ble de øvd opp til soldater, maskert som politienheter. Ved Bäckehagen ble det bygd barakker for over tusen nordmenn. Der var offisersmesse, sykehus og skytebaner.

Tätorten
--------

I 1960 avgrenset SCB (Statistiska centralbyrån) en *tätort* i området med 247 innvånere innen Stora Kopparbergs landskommun. I 1970 ble området ikke lenge reggnet som en egen *tätort*.

I 2013 lå deler av den gamla tätorten innen Faluns tätort, i bydelen Stennäset.

Referanser
----------

1. ↑  Folkräkningen, den 1 november 1960, II, Folkmängd inom tätorter efter kön, ålder och civilstånd Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.. Statistiska centralbyrån, 1961, Stockholm.
2. ↑   Arkivert 20. oktober 2013 hos Wayback Machine. Folk- och bostadsräkningen 1970, Del 2. Befolkning i tätorter]. Statistiska centralbyrån, 1972, Stockholm. ISBN 91-38-00044-X.
3. ↑  Geodataportalen. Lest 22. november 2013.
Short S-25 Sandringham 4. Det var denne flytypen som traffikerte Den flyvende hurtigrute. foto TEAL
**Den flyvende hurtigrute** var det populære navnet på DNLs flygninger med Short Sandringham sjøfly til Nord-Norge fra sommeren 1947.

Starten
-------

Ruten ble offisielt åpnet 2. juni 1947 da sjefsflyver John Strandrud og kaptein Hesselberg tok av fra sjøflyhavna på Fornebu med det første flyet som var fullt av autoriteter, blant annet samferdselsminister Nils Langhelle, og sjef for Luftforsvaret, general Bjarne Øen.

Ruten gikk fra sjøflyhavna ved Fornebu til Tromsø, via Trondheim (Hommelvik), Harstad og Bodø.

Avslutningen
------------

Etter flere problemer med Sandringhamflyene på ruten, deriblant Kvitbjørn-ulykken i 1947 og Bukken Bruse-ulykken i 1948, opphørte Sandringhamruten høsten 1951. På det tidspunktet var flypassen i Bodø, på Bodøhalvøya, klar til å ta imot større landfly som Skymaster. Etter hvert ble de to gjenværende Sandrignhamene faset ut. LN-LAI *Jutulen*, ble leid ut til et fransk selskap i Nigeria. Flyet sank ved fortøyningsbøyen 16. november 1952, og det andre, LN-LMK *Polarbjørn*, ble solgt til Argentina.

Referanser
----------

1. ↑  ««Den flyvende hurtigrute» åpnet». *Aftenposten aften*: 1. 2. juni 1947.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)
2. ↑  Svanberg, Erling (1990). *Langs vei og lei i Nordland: samferdsel i Nordland gjennom 3000 år*. Bodø: Nordland fylkeskommune. s. 660. ISBN 8274160215.

Eksterne lenker
---------------

* LN-IAU Bamse Brakar ved Bergen Sjøflyhavn
**Torsdagsløpet** er det største løpet i Sarpsborg og arrangeres hver torsdag fra påske til jul.

Løpet ble første gang arrangert i dagens løype i 1985. De siste årene har løpet blitt arrangert mellom 30 og 40 ganger årlig, med et snitt på mellom 40 og 50 deltakere. I likhet med andre løp var interessen stor på 1980-tallet, før den dalte rundt årtusenskiftet. I 2013 eksploderte bruken av treningsapper, og deltakerantallet i Torsdagsløpet doblet seg. Løypa går i skogen mellom Grålum og Sykehuset Østfold på Kalnes. 5 kilometer lenger vest arrangeres det 400 meter lengre Borredalen rundt, som Torsdagsløpet kniver med om å være Østfolds største mosjonsløp.[]

Det er tradisjon for å løpe med nisselue i det siste løpet for sesongen. De 30 beste løperne i hvert løp tildeles poeng etter verdenscupsystemet (100, 80 og 60, 50 og 45 poeng til de fem beste), som oppsummeres for hver sesong i den såkalte Torsdagscupen.

Løpstrasé
---------

Løperne starter ved fylkesvei 558 og følger Lundestadveien et stykke før en stor runde i Kalnesskogen hvor Gamle kongevei krysses to ganger.

Sesonger
--------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **År** | **Årsbeste, herrer** | **Tid** |  | **Årsbeste, damer** | **Tid** |
| 2017 | Solomon Geremew | 16:50 |  | Tessa Frenay | 18:02 |
| 2016 | August Flø | 16:37 |  | Karoline Skauen | 18:19 |
| 2015 | August Flø | 17:01 |  | Stine Wangberg | 20:55 |
|
**Jan Henrik Olstad** (født 4. april 1914 på Lillehammer, død 19. juli 2010) var en norsk historiker, statsarkivar, offiser og frimurer.

Jan Henrik Olstad ble født på Lillehammer hvor faren, Jan Olstad, var skoleinspektør. Han avla examen artium i 1933 ved Lillehammer off. høyere almenskole og tok deretter eksamen på befalsskole. Han hadde egentlig sett seg ut en karrière som forstmann, men valgte filologisk studium. Han ble cand. philol. i 1941 med hovedfag i historie. Da hadde han allerede i flere år arbeidet i Riksarkivet som arbeidshjelp og vikar. Han ble tilsatt som arkivar i Riksarkivet i 1941, og utnevnt til førstearkivar i 1947. Han tiltrådte som statsarkivar i Hamar i 1961, og ble der til han pensjonerte seg høsten 1983.

Jan H. Olstad tjenestegjorde som fenrik ved 6. Kompani av Nøytralitetsvaktbataljonen under de harde kampene med tyske invasjonsstyrker på Strandlykkja i april 1940. Han kom tidlig med i motstandsarbeid, og ble arrestert 26. august 1944. Han satt i Møllergata 19 til han 2. desember 1944 ble overført til Grini, og satt der til freden kom. Som offiser og historiker ble han oppnevnt som sekretær for den militære undersøkelseskommisjonen, nedsatt ved kgl. res. 25. januar 1946 for å se på «militære myndigheters forhold før og under felttoget i Norge i 1940». Han fratrådte kommisjonen i 1947 for å tiltre som førstearkivar i Riksarkivet. Sitt livsverk utførte han i norsk arkivvesen. Stort og uegennyttig arbeid utførte han også i norsk frimureri både som embetsmann og som historiker.

Publikasjoner
-------------

Jan H. Olstad har publisert følgende:

* *Folketælling 1. februar 1801 ifl. Reskr. 28. November 1800: [registratur]*, (1942)
* *Med hjul over Mjøsa gjennom hundre år: D/S Skibladner 1856-1956* (1956)
* var mannen bak Utenriksdepartementets *How to trace your ancestors in Norway* (i 9 opplag 1954-1996, samlet opplag rundt 100 000)
* *Skibladner 1856-1981* (1981)
* *Det skjedde: en dagbok fra Hamar 1849-1949* (1989)
* *Mer lys: noen trekk fra frimureriets start, vekst og utbredelse i det indre østlandsområde* (1995)
* *Jan H. Olstad og Knut J. Tallhaug samtaler om bakgrunnen for opprettelsen av St. Johanneslogen St. Halvard i 1908*" (1998)
* *Skibladner: Verdens eldste hjuldamper i drift* (1999)

Eksterne lenker
---------------

* Rapport fra den militære undersøkelseskommisjon av 1946

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Fangeregisteret

 |

Portal: Andre verdenskrig