recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Simon de Burley** (født ca. 1336, død 1388) var Lord Warden of the Cinque Ports og konstabel av Dover Castle fra 1384 til 1388. 

Han var en av de mest innflytelsesrike mennene ved hoffet til Rikard II av England. Selv om han kom fra enkle kår ble han oppdratt sammen med Edward, den svarte prinsen. Hans far var John Burley fra Hereford. Simon og prinsen ble nære venner, og Simon ble privatlærer for prinsens sønn, den senere Rikard II. Han fikk et nært forhold til Rikard også, som varte etter hans kroning. I 1377 bekreftet Rikard et årlig stipend på hundre pund til Simon. Dette hadde først blitt gitt av sir John Chandos, og deretter av Edvard III sammen med ansvaret for Carmarthen Castle. I bekreftelsesdokumentet omtaler Rikard ham som «kongens fars ridder». 

Samme år fikk han embetene Master of the Falcon og Keeper of the Mews, og han ble konstabel av Windsor Castle på livstid. I 1378 fikk han herregården Chiltenham i Gloucester, og inntekt fra slottet og tittelen i Llanstephan. I 1382 ble han underkammerherre ved kongens hushold, og landmåler i det sørlige Wales så lenge Edmund Mortimers arving var mindreårig. Hans nærhet til kongefamilien ble ytterligere bekreftet da kongens mor, Joan av Kent, i 1385 navnga ham som en av eksekutørene av hennes testamente. 

I 1388 ble han sammen med andre av kongens favoritter tiltalt for høyforræderi av Commons i Det nådeløse parlamentet, og henrettet. Han var en godt likt mann blant lordene, men i de lavere klasser var han sterkt mislikt. House of Commons og House of Lords var delt i synet på om han skulle henrettes. Kildene sier lite, men det ser ut til at det var et folkelig opprør i Kent hvor man krevde hans død. 

Simon de Burley var ridder av Hosebåndsordenen.

Han hadde ingen barn som vokste opp.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Simon Burley, British Executions ID 10037, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Robert Assheton** | **Lord Warden of the Cinque Ports**(1384–1388) | Etterfølger:**John Devereux** |
Pingelap er en del av delstaten Pohnpei. Pingelap ligger til høyre på kartet.
**Pingelap** er en atoll i Stillehavet og er en del av Mikronesia. Atollen består av de tre øyene Pingelapøya, Sukoru og Daekae som forbindes gjennom et rev som skaper en lagune. Bare Pingelapøya er befolket. Atollens areal er 1,8 km2 ved høyvann, og ingen steder er bredere enn 4 km. Atollen har et eget språk, pingelapesisk, som snakkes av de fleste av atollens 250 innbyggere.

Satellittbilde over Pingelap ved lavvann. Den rette stripen i midten er en flystripe. Pingelap har et tropisk klima med gjennomsnittlig temperatur over 20 °C gjennom hele året. Atollen har også rikelig med nedbør gjennom hele året.

Fargeblindhet
-------------

Pingelap er særlig kjent for å ha en høy andel fargeblinde i befolkningen. I 1972 ble det anslått at 4,92 prosent av befolkningen lider av akromatopsi, en sjelden tilstand som gjør at man kun ser i gråtoner. Opprinnelsen til akromatopsien har blitt sporet tilbake til en drastisk reduksjon i befolkningen i 1775 som følge av en katastrofal tyfon som kun 20 personer overlevde. En av de overlevende, Nanmwarki Mwanenihsed (som var herskeren på atollen), antas å være bæreren for den genetiske feilen, selv om den ikke oppsto før fjerde generasjon etter tyfonen. 

Atollen er fortsatt av spesiell interesse for genetikere. På grunn av at genbanken er liten og befolkningsveksten rask, er lidelsen nå utbredt i nesten 10 prosent av befolkningen. Ytterligere 30 % er bærere av lidelsen. Til sammenligning er det bare 0,003 prosent av amerikanerne som lider av akromatopsi.

Referanser
----------

1. ↑  Hussels, I.E.; Mortons, N.E. (1972). «Pingelap and Mokil Atolls: achromatopsia». *American Journal of Human Genetics*. 24 (3): 304–309. PMC 1762260 Åpent tilgjengelig. PMID 4555088.
2. ↑  «Gene Mutation for Color Blindness Found». Science News.
3. ↑  «The Achromatopsia Group». Besøkt 13. juni 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen omhandler sykehusyrket.  For stedet, se Portør havn.  For den botaniske betydningen, se Portør (botanikk).
En portør flytter en pasient
En **portør** er en tilsatt ved sykehus, sykehjem eller andre institusjoner som arbeider med å hente og bringe. Arbeidsoppgavene kan blant annet omfatte å hente pasienter til operasjon og bringe dem tilbake til avdelingen etter operasjonen, hente skittentøy fra avdelingene og levere rent tøy, skifte lyspærer, kjøre tomme senger til og fra lager og så videre. De komprimere hvis det oppstår hjertestans med hjerte og lungeredning ved hjertestans på sykehuset. For å komme inn på portørfaget, må du ta helsefagarbeider linje eller ambulansefag på videregående skole. Portørfag består stortsett av helseservice og ambulansefag.

I Norge har det blitt mulig å ta fagbrev som portør. Første portør som fikk fagbrev i Norge er Leif Moen fra Stavanger Universitetsjukehus, men første person som gikk i lære i portørfaget er Natalia Rozalik også på Stavanger Universitetsjukehus.

Referanser
----------

1. ↑  «Små og store øyeblikk fra 2017». *Helse Stavanger* **(norsk)**. Besøkt 27. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av portør

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
En av de eldre bussene til Frolandsruta parkert ved Heldal i Froland. Foto: Jan-Erik Løken
**Frolandsruta** er et familieeid busselskap i Froland i Aust-Agder som kjørte ruta mellom Heldal og Arendal fra selskapet ble stiftet i 1927 og ut 2016. Fra og med 2017 driver selskapet kun med turkjøring.

Historie
--------

Frolandsruta ble startet av Peder Knutsen Oland i 1927, som anskaffet en Chevrolet lastebil med overbygg for å kjøre kvarts fra Roteberglia gruve til kaia i Arendal, samtidig som den hadde vippbare benker så den også kunne brukes til persontransport. Senere kom det mer konvensjonelle busser, både for rutetrafikk og turkjøring, og i 1970 overtok sønnen Leif Oland, som videreførte og utvidet driften. I 2002 overtok sønnen, Frode Oland, som er dagens eier.

Selskapet har siden starten vært drevet som enkeltpersonforetak, men ble omgjort til aksjeselskap i 2014.

Ruta til Frolandsruta var blant dem som fra 1. januar 2017 tilfalt Setesdal Bilruters anbudstrafikk i Arendal-området. Etter det har selskapet kun turkjøring igjen.

Referanser
----------

1. ↑  «Historie». Frolandsruta. Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 6. september 2015.
2. ↑  «Markedsoversikt - bussoperatører i fylkeskommunal regi» (PDF). Kollektivtrafikkforeningen. 19. mars 2015. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 3. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Portvenen (blå, øverst).**Portvenen**, **portåren** eller **vena porta** er en vene i bukhulen. Den fører blod og næringsstoffer fra tarmen og milten til leveren. I leveren blir giftige stoffer blodet måtte ha tatt opp fra tarmen brutt ned, og overskytende næring konvertert til produkter for lagring. Portåren er derved helt vesentlig for at det kjemiske miljøet i blodet opprettholdes. Venen dannes av årer fra fordøyelsessystemet og milten som løper sammen. Høyt blodtrykk i portvenen kan blant annet føre til skrumplever. 

Portvenen er ca åtte centimeter lang hos voksne. Den ligger i øvre høyre kvadrant av bukhulen. Den starter bak halsen på bukspyttkjertelen og går til leveren, hvor den deler seg og fordeles til alle deler av leveren. Slik blir den en av de to kildene som skaffer blod til leveren. Portåren er det eneste stedet i kroppen der en vene greiner ut.

Foruten skrumplever kan sykdommer i portvenen føre til ascites (unormal væskesamling i bukhulen), Caput medusae og flere andre sykdommer. 

Portåren finnes hos alle virveldyr og hos lansettfisker. Sekkdyr har et åpent sirkulasjonssystem, og mangler en tydelig portåre.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***Millioner*** (engelsk: *Millions*) er ei barnebok fra 2004 av den britiske forfatteren Frank Cottrell Boyce. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Den skildrer brødrene Damien og Anthonys som finner en bag med pundsedler, og som forsøker å bruke opp alle pengene på den korte tiden før Pund, ifølge historien, skal bli avløst av euro.

Historien fortelles fra Damiens synsvinkel. Han er sju år gammel, og guttene har nylig mistet mora. De finner en bag med penger som har blitt kastet fra et tog. Damien tror at pengene er en gave fra Gud, og skal brukes til gode gjerninger, mens Anthony ønsker å bruke pengene på egne interesser. En gjeng med røvere forsøker å finne igjen pengene de har mistet, mens Damien er preget av sorgen etter moren, og har hallusinasjoner hvor han ser og snakker med ulike katolske helgner.

Boka beskrives som en balansert blanding av drama og komedie. Anmelderne er uenige om hvorvidt boka «ender i gammeldags og god moral» eller om den preges av «en herlig mangel på belærende moral».

Boka utkom på norsk i 2004, oversatt av Bjarte Bjørkum. Boka bygger på forfatterens manus til Danny Boyles film *Millioner*, som også hadde premiere i 2004.

Referanser
----------

1. 1 2  carnegiegreenaway.org.uk *Millions* Arkivert 8. juni 2009 hos Wayback Machine. i listen over prismottagere
2. ↑   carnegiegreenaway.org.uk Pressemelding ved pristildelingen Arkivert 6. januar 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  Tarald Aano i Stavanger Aftenblad 18.11.04 og Morten Abrahamsen i VG 21.11.04; begge sitert på forlagets hjemmeside Arkivert 10. januar 2014 hos Wayback Machine..
4. ↑  (en) *Millions* på Internet Movie Database
**Bulls Cross** er en vei og et område i Enfield i nordlige London, og er en del av storbyens grøntområde. Det er lokalisert vest for hoveveien A10 Great Cambridge Road og sør for motorveien M25. Crews Hill ligger i vest, Bury Green (nær Cheshunt) i nord, og Bullsmoor i øst. Bulls Cross er i hovedsak en landbruksbosetning beliggende sørvest for krysset for M25 og A10.

Etymologi
---------

Bulls Cross er nedtegnet som Bedelscrosse i 1465. Det ble dokumentert med dette navnet også i tiden rundt 1580 og på kartet til Ordnance Survey for 1822. Grenden ble også nedtegnet i 1540 som Bullyscrosse i betydningen «veikryss assosiert med familie kalt Bolle eller Bull», som er nevnt i juridiske dokumenter fra 1200-tallet.

Capel Manor
-----------

Stallhuset til Capel Manor med en Clydesdale-hest.
Capel Manor står på stedet til en tidligere herregård fra slutten av 1200-tallet og har sitt navn fra familien Capel, senere jarlene av Essex, som bodde her på 1400- og 1500-tallet. Det nåværende herrehuset ble bygget på 1750-tallet. Det huser i dag lærestedet Capel Manor College med et omfattende hageanlegg som er åpen for offentligheten. Huset er bygget i rød murstein, men det opprinnelige huset fra 1700-tallet ble ombygget i 1908 i en stil fra 1600-tallet for James Warren, en rik teplansjeeier. Bak huset er det gruppe bygninger i oransje murstein, stall og hus for hestevogn med klokketårn fra slutten av 1800-tallet. Stallene huser Clydesdales arbeidshester som benyttes på eiendommen.

Myddelton House Gardens
-----------------------

Myddelton House Gardens er et stort hageanlegg i Bulls Cross. Etter å ha forfalt en tid ble det renovert i 1980-årene og er siden jevnlig vedlikeholdt. Det ble bygget på 1810-tallet av Henry Carington Bowles og i 1865 ble Edward Augustus Bowles født her og ble siden en av de ledende hageeksperter tidlig på 1900-tallet. Hageanlegget er åpen for offentligheten. Huset i seg selv er benyttet av parkmyndigheten Lee Valley.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «Bulls Cross, Enfield», Hidden London
2. ↑   «British History Online»
3. ↑  Mills, A.D. (2001): *Oxford Dictionary of London Place Names*, ISBN 0-19-860957-4, s. 34
4. ↑  Cherry, B.; Pevsner, N. (1998): *Buildings of England*, London4: North, ISBN 0-14-071049-3, s. 450
5. ↑   «Capel Manor Gardens»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |
De forskjellige lands euromynter.
**Portugisiske euromynter** er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Portugal på revers.

Euro
----

Euro (€) er felles valuta i de fleste medlemslandene i EU, inklusiv Portugal. Euromynter har to sider; en felles med valørinskripsjon og en annen som er ulik fra land til land.

Nasjonale motiver
-----------------

Portugisisk 1-euromynt
Portugals euromynter har segl tilhørende landets første konge, Alfonso I, som motiv. Seglene er omgitt av kasteller og våpenskjold. Kongens segl fra 1134 vises på 1-, 2- og 5-centmynten, seglet fra 1142 er å finne på 10-, 20- og 50-centmynten, mens seglet fra 1144 pryder 1- og 2-euromynten. Teksten Portugal er også påtrykket. Vítor Manuel Fernandes dos Santos er designeren av myntene.

Referanser
----------

1. ↑  «Portugal - European Commission». *ec.europa.eu* **(engelsk)**. Besøkt 21. januar 2017.
2. ↑  Bank, European Central. «Portugal». *European Central Bank* **(engelsk)**. Besøkt 21. januar 2017.

| * v
* d
* r
De ulike euromyntene fra hvert land |
| --- |
| Andorra **·** Belgia **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Hellas **·** Irland **·** Italia **·** Kypros **·** Latvia **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Monaco **·** Nederland **·** Portugal **·** San Marino **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Tyskland **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |  |
**Bulls Press** er et frittstående nordisk medieselskap. Bulls Press syndikerer tegneserier, bilder, kryssord, aktivitetshefter o.l. grafikk, værvarsel, føljetonger, film- og TV-rettigheter, og retter seg primært til dags- og ukepressen, forlagshus, reklamebyråer og utgivere av digitale og nettbaserte produkter.

Selskapet ble startet som et presseagentur av nordmannen Cornelius Bull i 1929. En av de første produktene som ble syndikert, var tegneserien *Knoll & Tott* (*Katzenjammer Kids*). Virksomheten ble kort tid etter etableringen flyttet til Sverige. I dag eies Bulls Press av familien Steinsvik i Stockholm.

Bulls Press representerer blant annet King Features Syndicate, The Walt Disney Company, Camera Press, McClatchy Tribune (MCT) og Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut (SMHI).

Blant tegneseriene Bulls Press representerer er *Hårek*, *Zits*, *Billy*, *Donald Duck*, *Fantomet*, *Kollektivet*, *EON*, *Oppgulp*, *Rex Rudi*, *Campus*, *Helt Nils*, *Sølvpilen*, *Mummitrollet*, *Mandrake*, *Pels & Poter*, *Lagunen*, *Ernie*, *Bizarro*, *Modesty Blaise*, *Agent X9*, *Rip Kirby* og flere.

Bulls Press arbeider i dag på tolv markeder, ut fra ni lokale kontorer, blant disse Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Bulls Press

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Tåkebaklys på en Mercedes W164 ML 320 CDI 4matic
**Tåkebaklys** er en type *hjelpelys* på biler og andre motorkjøretøy. Som navnet sider er tåkebaklys, ett eller to, plassert bak på bilen. Enkeltlys plasseres på bilens venstre side, to lykter skal ha symmetrisk plassering. De detaljerte reglene for plassering finnes i Kjøretøyforskriften.

Tåkebaklys skal betjenes med separat bryter og det skal være en egen kontrollampe som varsler føreren om at lyset er tent. Tåkebaklys skal i likhet med andre hjelpelys som f.eks tåkelys bare brukes til det formål det er bestemt for.

Bruk av tåkebaklys
------------------

Riktig brukt kan tåkelys og tåkebaklys øke veisikkerheten og er en del av bilens aktive sikkerhetsutstyr.

Tåkebaklys skal bare brukes under ekstreme forhold, f.eks ved svært tett tåke (med sikt under 100 meter eller mindre) og ved tett snøfall. Detaljene i bestemmelsene om bruk varierer fra land til land. I Tyskland sier bestemmelsene under 50 meters sikt kombinert med en regel som sier at maksimalhastigheten i slike tilfeller er 50 km/t. I Belgia er siktgrensen 100 meter. I Frankrike er det ikke angitt en spesifikk siktgrense, men bruk av tåkebaklys i regn er forbudt. Kommer nedbøren som regn, vil det sterke, røde lyset og lysrefleksene i regnvannet kunne virke blendende på andre trafikanter, spesielt bakenforkjørende. 

Grunnregelen for all lysbruk er at man ikke må blende andre trafikanter med lysutstyr. Dette impliserer i praksis at så snart føreren av en bil med tente tåkebaklys ser lysene fra en bakenforkjørende i bakspeilet, skal tåkebaklyset slås av. Tåkebaklys bør av samme grunn også slås av i det man kjører forbi et annet kjøretøy. Det kan slås på når man ikke lenger har andre bakenforkjørende. 

Forelegget for feil bruk av lysutstyr i Norge er 2 000 kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Kjøretøyforskriften, se avsnittet Tåkebaklys
Kart over Delawarebukten (i turkis øverst t.h.)
**Delawarebukten** (engelsk: *Delaware Bay*) er en dyp bukt, og en forlengelse av utløpet til elven Delaware på USAs nordøstlige kyst. Denne bukten forkorter sjøveien mellom Philadelphia og Baltimore, og den må også brukes av alle skip som skal til Philadelphia-havnen. Den utgjør omtrentlig 2030 km² i areal, og buktens ferskvann blander seg i mange kilometer med saltvannet fra Atlanterhavet.

Bukten er grenset i innlandet av de amerikanske delstatene New Jersey og Delaware, og med Delaware Capes, Cape Henlopen og Cape May ved Atlanterhavet. En fergerute går til og fra Cape May i New Jersey og Lewes i Delaware. Forvaltningen av havnene langs bukten er ansvaret til den bistatlige myndigheten Delaware River and Bay Authority (DRBA).

Referanser
----------

1. ↑  Overview of the Delaware River Watershed Arkivert 10. januar 2005 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Delaware Bay – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Delaware Riverkeeper Network
* Discover Delaware Bay New Jersey

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** Ramsar **·** GNIS
 |
**Elektrisk strømretning** angir den retningen som vi definerer for en elektrisk strøm.

Klassisk strømretning
---------------------

Den *klassiske, eller* også *tekniske* **strømretningen** ble fastlagt før vitenskapen visste hva som egentlig bærer ladninger, eller elektrisk strøm. Den fastla positive ladningsbære som flyter *fra kildens plusspol* gjennom lasten og inn i kildens minuspol. Det viste seg senere at det er elektroner som er ladningsbærere ved vanlig strømledning. Elektronene er negativt ladde og de beveger seg derfor fra kildens negative pol og mot den positive.

Nå som før brukes den klassiske strømretningen i definisjoner og analyser av elektriske koblinger. Det er alltid denne strømretningen som menes hvis ikke annet uttrykkelig er sagt. Fortegnet til elektronets ladning, negativt, følger av strømretningens klassiske definisjon. Slik oppstår det ingen problemer ved fortsatt å bruke den klassiske definisjonen.

Strømretningen ble fastlagt omkring 1750 av amerikaneren Benjamin Franklin.

Fysikalsk strømretning
----------------------

Den *fysikalske* strømretningen betrakter elektronene og retningen blir derfor den motsatte av den klassiske strømretningen.

Ledning av hull og elektroner
-----------------------------

I halvledere betraktes *hull* (en fiktiv ladningsbærer, se ellers ladningsbærer) og elektroner som separate ladningsbærere med motsatte polariteter og strømretninger. Dette er likevel en ikke-fysikalsk betraktning som kun tjener til å lette det teoretiske arbeidet. Også i halvledere er det kun elektroner som beveger seg. I halvlederne har elektronene faste mulige plasser i krystallgitteret. Disse plassene kalles hull når det ikke er et elektron til stede. Flytter det seg et elektron fra en hullplass til et ledig hull, er det som om hull og elektron har byttet plass, altså flyter hull og elekroner i motsatt retning.

Denne fiktive oppdelingen i to typer ladningsbærere har preget halvlederteknologiens betegnelse "bipolar".

Ledning i elektrolytter
-----------------------

Elektrisk strømretning i en elektrolytt.
Elektrolytter består av løste ioner i vann. Disse ionene utgjøres av både kationer og anioner og begge leder ladninger, altså elektrisk strøm gjennom elektrolytten. Ionenes ladninger bestemmes av et over- eller undeskudd av elektroner i forhold til de fastsittende protonene (henholdsvis negativ eller positiv ladning, som gir anioner eller kationer). I elektrolytter beveger ladningsbærere seg altså i begge retninger, og uavhengig av hverandre.

Referanser
----------

1. ↑  DIN EN 60375, *Vereinbarungen für Stromkreise und magnetische Kreise*, kap. 4.1, 2004
2. ↑  «DKE-IEV - Deutsche Online-Ausgabe des IEV, søk på: 131-11-29». DKE. 2016. Besøkt 10. oktober 2016.
3. ↑  «Conventional Versus Electron Flow» **(engelsk)**. allaboutcirquits.com. 2016. Besøkt 10. oktober 2016.
***Empirix*** er et norsk nettbasert tidsskrift om tegneserier. Tidsskriftet ble grunnlagt i 2014 av Håvard S. Johansen og Erle Marie Sørheim, med mål å løfte journalistikken og kritikken om tegneserier i Norge. Sørheim var redaktør de første årene. Senere overtok Ingrid Brubaker og Lars Solbakken som redaktører. En periode i 2016 og 2017 lå Empirix i bero på grunn av økonomiske årsaker.

Det ble startet opp med støtte fra Grafill, og var lenge organisert under denne organisasjonen. Tidsskriftet har blitt drevet med økonomiske tilskudd av Grafill, Fritt Ord og Kulturdepartementet.

Empirix er medlem i Norsk tidsskriftforening.

Walter Wehus har vært ansvarlig redaktør for Empirix siden oktober 2017.

Foreningen tegneseriekultur
---------------------------

I januar 2021 stiftet Empirix Foreningen tegneseriekultur.. Et av hovedformålene med foreningen er å stå som utgiver av tidsskriftet.

Priser og utmerkelser
---------------------

I 2021 fikk Empirix pris for språk og formidling under utdelingen av prisen Årets tidsskrift.

Referanser
----------

1. ↑  «Empirix i drift». *Serienett*. Besøkt 13. januar 2017.
2. ↑  «En beskjed fra redaksjonen». *Empirix* **(norsk)**. Besøkt 31. juli 2022.
3. ↑  «Empirix – et nytt nettmagasin om tegneserier». *Grafill*. 10. juni 2014. Besøkt 1. juni 2021.
4. 1 2  Wehus, Walter (23. februar 2021). «Nyheter fra bak sceneteppet». *Empirix*. Besøkt 20. mai 2021.
5. 1 2  «Om Empirix». *Empirix*. Besøkt 24. november 2017.
6. ↑  «Medlemmer». *Norsk Tidsskriftforening*. Besøkt 24. november 2017.
7. ↑  «Vedtekter for Foreningen tegneseriekultur». *Empirix*. Besøkt 20. mai 2021.
8. ↑  «Empirix får prisen for språk og formidling». *Norsk Tidsskriftforening* **(norsk)**. Besøkt 20. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Empirix hjemmeside
Valgoppslutningen rundt om i landet ved parlamentsvalget i 2007.
**Ukrainas kommunistiske parti** (ukrainsk: **Комуністична партія України**, *Komunistychna partiya Ukrayiny*) er et ukrainsk politisk parti. Det ble etablert 19. juni 1993. Partileder er Petro Symonenko. Ved parlamentsvalget 29. mars 1998 fikk partiet en oppslutning på 25 prosent og 123 seter i nasjonalforsamlingen Verkhovna Rada, noe som gjorde det til landets største parti. Ved parlamentsvalget i 2002 sank oppslutningen til 19,98 prosent, og oppslutningen har fortsatt å synke, i det siste i hovedsak som en følge av oransjerevolusjonen. Ved parlamentsvalget i 2007 fikk partiet 5,39 prosents oppslutning og 27 av 450 representanter. Ved parlamentsvalget i 2012 fikk partiet 13,18 prosents oppslutning og 32 av 450 representanter.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Communist Party of Ukraine – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Emscher** er en elv i Ruhrområdet i Nordrhein-Westfalen i Tyskland, og en av sideelvene til Rhinen fra høyre med en lengde på 83,1 km og en vannføring på 16,3 m³/s. Den har sitt utspring i Holzwickede, øst for byen Dortmund, og renner så vestover gjennom Ruhrområdet. Byer langs Emscher er Dortmund, Castrop-Rauxel, Herne, Gelsenkirchen, Essen, Bottrop, Oberhausen og Dinslaken, der den munner ut i Rhinen.

Elven er det geografiske senteret i dette store industriområdet med 5 millioner innbyggere, og er av den grunn biologisk død, og den var allerede en åpen avløpskanal på slutten av 1800-tallet. På grunn av gruvedrift har landskapet endret seg og det naturlige elveleiet, og dermed har munningen ut i Rhinen flyttet seg nordover to ganger. Et stort moderne kloakkbehandlingssystem ved munningen gjør at vannet fra Emscher som renner ut i Rhinen likevel har akseptabel kvalitet. 

Siden begynnelsen av 1990-årene har det pågått et stort prosjekt for å gjenopprette den naturlige tilstanden til elven. For kloakken blir det bygget store underjordiske rørledninger langs hele Emscher. Den første delen som skal tilbake til den naturlige tilstanden er i byen Dortmund. Det totale prosjektet koster flere milliarder euro og skal være ferdig innen år 2020.

Referanser
----------

1. ↑  Asendorpf, Dirk. «Emscher im Ruhrgebiet: Die Flussbereinigung». Besøkt 23. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Venezuelas flagg Venezuela |
| Friidrett: |
| Friidrett Sentralamerikanske og karibiske leker |
| Gull | Caracas 1959 |  Høydehopp |
| Sølv | Caracas 1959 |  80 mH |
| Bronse | Caracas 1959 |  4x100 m |

**Benilda Ascanio** er en venezuelansk tidligere friidrettsutøver, som konkurrerte i sprintløp.

Idrettskarriere
---------------

Ascanio deltok i Sentralamerikanske og karibiske leker 1959, og vant der høydehopp med 1,43 meter. Hun deltok også på 80 meter hekk, der hun kom på andreplass bak Guillermina Peña. Venezuela fikk bronse på 4 x 100 meter stafett, der Ascanio løp sammen med Alvia Ford, Biserka de Vamich og Morella Ettedgui.

Hun deltok i Bolivarianske leker 1961, og fikk der gull i lengdehopp og på 80 meter hekk, og hun kom på andreplass i høydehopp, bak Lidia Velasco fra Colombia.

Referanser
----------

1. ↑  Enrique Montesinos - *Los Juegos Regionales Más Antiguos - Juegos Deportivos Centroamericanos y del Caribe*, besøkt 12. november 2020.
2. ↑  GBR Athletics - *Bolivarian Games*, besøkt 12. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* Benilda Ascanio - Athletics Podium
***Alle tiders bestemor*** (orig: *Gran*) er en britisk animert (stop-motion) TV-serie for barn på 13 episoder som gikk på BBC fra 1982 til 1983. Serien handler om en uvanlig, men koselig bestemor og hennes barnebarn. Den ble skapt av Joanne og Michael Cole for BBC og produsert av studioet Woodland Animations. I den britiske originalversjonen er det Patricia Hayes som har stemmen.

I Norge ble serien vist som Barne-TV på NRK på 1980-tallet. Hege Schøyen har fortellerstemmen i den norske versjonen.

Handling
--------

*Alle tiders bestemor* handler om Bestemor og barnebarnet hennes, Jim, som stadig vekk kommer innom for å besøke henne. Bestemor er en ganske utypisk bestemor, og blir med Jim på de merkeligste eventyr, som f.eks. å drive med hanggliding, grave opp dinosaurbein fra hagen, strikke et digert skjerf rundt hele huset sitt eller å spille fotball – alltid mens hun har på seg sine klassiske lilla bestemor-tøfler.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alle tiders bestemor* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Alle tiders bestemor* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Georg Leibbrandt** (født 5. september 1899 i Hoffnungsfeld ved Odessa, død 16. juni 1982 i Bonn) var en tysk nazist, filosof, byråkrat og diplomat. Han ledet den politiske avdelingen i *Reichsministerium für die besetzten Ostgebiete* («Departementet for besatte østområder») ofte forkortet til *Ostministerium*.

Bakgrunn
--------

Leibbrandt var født av etnisk tyske foreldre i *Hoffnungsfeld* nær Odessa i Zebrikovo-distriktet i Ukraina. Under første verdenskrig meldte han seg som tolk for de tyske styrkene som sto i Ukraina på Østfronten, da han snakket både tysk, russisk, ukrainsk, fransk og engelsk. 

Etter oktoberrevolusjonen i 1917 flyktet han til Berlin og begynte å studere der. I 1918 studerte han teologi, filosofi og historie og fikk en doktorgrad i filosofi i 1927. I årene 1926, 1928 og 1929 reiste han mye rundt i Sovjetunionen for å studere den tyske befolkningen i svartehavsområdet («*Volgatyskere*») og samlet historisk dokumentasjon. Han publiserte senere en bok om dette i Tyskland. Han fikk senere et Rockefellerstipend og studerte i Paris og i USA i årene 1931-1933.

Nasjonalsosialist
-----------------

Da nasjonalsosialistene kom til makten i Tyskland i 1933, tok Leibbrandt i mot en invitasjon fra Alfred Rosenberg om å vende tilbake til Tyskland, og han gikk samme år inn i NSDAP. Han ble leder av Øst-seksjonen i den utenrikspolitiske avdelingen i NSDAP, og leder for antisovjetisk og antikommunistisk propaganda.

Etter at Operasjon Barbarossa ble igangsatt, ble Leibbrandt leder for *Ostministrerium*, som hadde det overordnede ansvaret for den sivile administrasjonen i de okkuperte områdene. Fra denne posisjonen deltok han på Wannseekonferansen sammen med Alfred Meyer.

Fra sommeren 1943, gikk han av ukjente grunner av fra *Ostministerium* og gikk inn i Kriegsmarine.

Etter krigen
------------

Han ble holdt internert av britene etter krigen fram til 1949. I denne perioden ble han innkalt som vitne under ministerieprosessen.

I januar 1950 ble han formelt siktet av *Landgericht Nürnberg-Fürth*, men saken mot ham ble henlagt den 10. august samme år. Etter løslatelsen bosatte han seg i Weissach im Tal i Baden-Württemberg, hvor han bodde fram til sin død. Han oppholdt seg også i perioder i USA og fortsatte studiene rundt Volgatyskerne.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Beamte nationalsozialistischer Reichsministerien, ns-reichsministerien.de[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Spiserøret** (Latin *øsofagus*) er en transportkanal for mat, den delen av fordøyelsessystemet som forbinder svelget (*pharynx*) med magesekken (*ventrikkelen*).

Spiserøret passerer gjennom mellomgolvet (*diafragma*) før det går ned i magesekken. Hos mennesker er spiserøret omtrent 20 cm langt.

Spiserøret er bygget opp av glatt muskulatur som ved peristaltiske bevegelser presser mat og drikke mot magesekken. Sterkest er musklene der spiserøret går over i magesekken. Disse musklene slapper kun av når mat skal passere inn i magesekken, og hindrer at mageinnholdet sendes tilbake opp spiserøret. Musklene er så sterke at man faktisk kan spise opp-ned. Dersom de ikke fungerer korrekt, kalles tilstanden Achalasi.

| * v
* d
* r
Fordøyelsessystemet |
| --- |
| 
* Munnhulen
* Svelget
* Spiserøret
* Magesekken
* Tynntarmen
* Tykktarmen
* Endetarmen
* Spyttkjertlene
* Bukspyttkjertelen
* Leveren
* Galleblæren

 | Fordøyelsessystemet |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**«Anna (Go to Him)»** er en sang skrevet og utgitt av Arthur Alexander 7. september 1962. Plateselskapet var Dot Records. En coverversjon ble innspilt og utgitt med The Beatles på deres debutalbum *Please Please Me* året etter.

Arthur Alexanders originalversjon
---------------------------------

Teksten handler om Alexanders problemer i ekteskapet med sin kone Ann og de ble etter hvert skilt. Grunn-akkorden i «Anna (Go to Him)» er h-dur og blant musikerne er det Floyd Kramer som spiller piano, og ellers består arrangementet av både strykere og damekor. Til tross for at sangtittelen er «Anna (Go *to* Him)» synger Alexander heller «go *with* him». Det samme gjør John Lennon på The Beatles sin versjon.

I episoden «Oldies But Young 'Uns» fra den kjente amerikanske sitcom-serien Våre verste år (også kalt «Bundy»), har Al Bundy «Anna (Go to Him)» på hjernen, men kommer ikke på hva tittelen er.

The Beatles' versjon
--------------------

The Beatles' versjon går i d-dur (i stedet for h-dur som originalen). John Lennon synger med George Harrison og Paul McCartney på kor. I stedet for piano, blir riffet ivaretatt av Harrison på sin sologitar. Ringo Starr kopierte det meste av trommespillet fra originalen, bortsett fra i mellomversene hvor han også benytter taktfast hi-hat slag. I versene gjør trommisene på begge versjoner en spesiell markering med hi-hat rett før skarptromme-slaget. Lennon var veldig forkjølet den 11. februar 1963 da The Beatles spilte inn sin versjon og etter tredje tagning, var den klar for remiksing. Den ble først utgitt 22. mars 1963 på gruppens debutalbum *Please Please Me*. I USA var den først planlagt utgitt 22. juli 1963 på albumet Introducing... The Beatles, men så ikke dagens lys før 10. januar 1964.

Personell på The Beatles' versjon
---------------------------------

* John Lennon: akustisk rytmegitar, vokal
* Paul McCartney: bassgitar, kor
* George Harrison: sologitar, kor
* Ringo Starr: trommer

The Beatles spilte «Anna (Go to Him)» på sine konserter i peroden høsten 1962 – våren 1963, og de spilte også inn to versjoner for BBC Radio:

«Anna (Go to Him)» fremført av The Beatles i BBC radio
------------------------------------------------------

| Programtittel: | Innspillingsdato: | Kringkastet første gang: |
| --- | --- | --- |
| Pop Go The Beatles | 17. juni 1963 | 25. juni 1963 |
| Pop Go The Beatles | 1. august 1963 | 27. august 1963 |

Referanser
----------

1. ↑  Harry, Bill (1992). *The Ultimate Beatles Encyclopedia*. London: Virgin Books. ISBN 0-86369-681-3 s 16/17
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 18. februar 2012. Besøkt 10. april 2012.
3. ↑
4. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions*. New York: Harmony Books. ISBN 0-517-57066-1 s. 24-26
5. ↑  Lewisohn, Mark (1988). *The Beatles Recording Sessions* s. 200
6. ↑  Spizer, Bruce (2004). The Beatles Are Coming! The Birth of Beatlemania in America. New Orleans: 498 Productions. ISBN 0-9662649-9-1 s. 98
7. ↑  Lewisohn, Mark (1992). *The Complete Beatles Chronicle: The Definitive Day-By-Day Guide To The Beatles' Entire Career*. London: Pyramid Books. ISBN 1-855-10021-5 s. 356/361
**69. fortifiserte infanteribrigade** (russisk: 69-я отдельная Свирско-Померанская Краснознамённая, ордена Красной звезды Амурская казачья бригада прикрытия) - «69. selvstendige Svirsk-Pomeransk Røde Fane med Amur-kosakkenes Røde Fane orden fortifiserte brigade» FPN 61424, er underlagt 35. kombinerte armé i den russiske hæren. Brigaden er forlagt til Babstovo i Den jødiske autonome oblast.

Historie
--------

Avdelingen ble oppsatt i under andre verdenskrig i 1941 som 272. infanteridivisjon i Leningrad oblast. I 1989 ble divisjonen flyttet til Den jødiske autonome oblast.
Enheten var i 1989 128. maskingevær-artilleridivisjon - konvertert til 176. motoriserte infanteribrigade i 1993 - videre konvertert til 272. motoriserte infanteridivisjon i 1997 før den fikk nåtidens betegnelse i 2009.

Organisering
------------

Et regiment kalla *istrebiltelno-protivotankovyj artilleriskij polk* ('skytter-panservern-artilleri-regiment') er del av brigaden. Bataljonene har skarpskytter-tropp, etterretningstropp og panserverntropp. Det finns også en ingeniørbataljon og en rakettkaster-bataljon i brigaden. 

### Mobilitet i felt

På nettstedet Quora (i 2016) skrev en bruker at to av de fire bataljonene (i brigaden) har (egne) lastebiler, og brukeren skrev videre at brigaden er "*partially converted to mobile unit*".

Utstyr og våpen
---------------

Brigaden er uvanlig sammensatt med MT-LBV, mitraljøser av den gamle typen KPVT, men også noen av nyere dato.
Panserverntroppene har panservern-missilet Kornet. Rakettkasterbataljonen har rakettkasteren Prima.

Referanser
----------

1. 1 2  «69-я отдельная казачья бригада прикрытия (в/ч 61424)». VoinskayaChast.net. 04.11.2015.  Manglende eller tom `|url=` (hjelp)
2. 1 2  Вадим Львов. *Оперативное вмешательство*. Side ?.
3. ↑
4. ↑  «What is a Mobile Fortress Brigade in Russian Ground Forces?». Besøkt 14. mai 2018.
**Anna Amdal Fyhn** (født 14. september 1946) er en norsk lokalpolitiker for Høyre. Hun er fra høsten 2011 byråd for utdanning i Tromsø. 

Fyhn var kommunestyremedlem og Høyres gruppeleder i perioden 2003–07. Hun satt på fylkestinget i Troms fra 1995 til 2002. Hun har også vært medlem av Asker kommunestyre og varamedlem av Akershus fylkesting.

I perioden 2001–05 var hun første vararepresentant til Stortinget for Troms Høyre. Hun møtte i alt 14 dager.

Fyhn er utdanna sjukepleier og jordmor. Hun har jobba ved Norsk Sykepleierforbunds hovedkontor i ti år. Fra 1995 til 2002 var hun pleie- og omsorgssjef i Tromsø kommune. Fra da og til hun blei byråd, hadde hun andre kommunale stillinger, sist som leder av rehabiliteringstjenesten.

Fyhn var gift med avdøde politimester Truls Fyhn.

Kilder
------

* Presentasjon på Tromsø kommunes nettsted 5. oktober 2012; besøkt 28. juni 2013.
* Biografi på Stortingets nettsted; besøkt 28. juni 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Anna Amdal Fyhn hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Anna Amdal Fyhn hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Francisco Ximénez** (født 23. november 1666 i Écija nær Sevilla i Spania, død 1723 sannsynligvis i Spania) var en spansk historiker, lingvist og prest tilhørende dominikanerordenen. Han virket som misjonær i Guatemala.

Han ankom Guatemala (den gang del av Ny Spania) i 1687. Han virket som prest blant indianerne i en rekke menigheter, som blant annet Chichicastenango, Rabinal og Zacapulas. Etterhvert lærte han seg mayaspråkene quiché, kakchikel og tzutuhil. I sin tid i Chichicastenango gjorde i året 1702 en gruppe lokale indianere ham oppmerksom på at det befant seg et bortgjemt eksemplar av den gamle mayareligionens hellige bok Popol Vuh var å finne under alteret i tempelet i Chichicastenango. Pater Ximénez fant boken, men han fulgte ikke koloniherrenes bestemmelse om at slike bøker skulle destrueres. I stedet oversatte han den til latin slik at den kunne bli mer alment kjent.

Francisco Ximénez forfattet også et viktig verk om dominikanerordenens historie i området: *Historia de la Provincia de San Vicente de Chiapa y Guatemala de la Orden de predicadores*. 

Hans *Historia Natural del Reino de Guatemala*, som ble ferdig fra hans hånd henimot eller i 1722 (men ikke ble publisert før i 1967) beskriver regionens dyre- og planteliv. Her beskrives inngående for eksempel både bison og lama.

Ellers forfattet han på spansk:

* *El perfecto párroco*
* *Gramática de los tres idiomas quiché, cakchiquel y subtuhil*
* *Tesoro de las tres lenguas cakchiquel, quiché y tzotzil, lenguas mayenses que él llegó a dominar*.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 19. april 2015[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* André Saint-Lu: *Esprit scientifique et providentialisme dans la Historia Natural del Reino de Guatemala de Fray Francisco Ximenez, «Nouveau monde et renouveau de l’histoire naturelle», Centre de recherche interuniversitaire sur l'Amérique espagnole coloniale (Paris) dir. Publications de la Sorbonne, 1986: 29-43. ISBN 2-903019-51-7*
* Gudrun Schumacher und Gregor Wolff: *Nachlässe, Manuskripte, und Autographen im Besitz des IAI, Abteilung 2, Referat 1: Nachlässe und Sondersammlungen*. Ibero-Amerikanisches Institut, Preußischer Kulturbesitz, Berlin 2004.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**The Jazz Mandolin Project** er en jazzgruppe som er spesiell på grunn av deres bruk av mandolin. The Jazz Mandolin Projects frontfigur var mandolinisten Jamie Masefield. Gruppen ble stiftet i 1993 og bestod også av bassisten Stacey Starkweather og slagverkeren Gabe Jarrett. De gav ut debutalbumet The Jazz Mandolin Project: Sun Died i 1996, før de ble oppløst året etter. James Masefield fikk da samlet de nye medlemmene trommeslageren Jon Fishman og bassisten Chris Dahlgren. De spilte inn en LP – Tour de Flux. I 1999 ble Jon Fishman erstattet av Ari Hoenig.

Medlemmer
---------

* Chris Dahlgren Bass (1997–)
* Ari Hoenig Slagverk (1999–)
* Jon Fishman Slagverk (1997–1999)
* Jamie Masefield Mandolin (1993–)
* Stacey Starkweather Bass (1993–1997)
* Gabe Jarrett Slagverk (1993–1997)

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Jazz Mandolin Project på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Jazz Mandolin Project på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Jazz Mandolin Project på Songkick Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
En **spissgatter** er et fartøy med spissgattet hekk (akterende), dvs. huden (tradisjonelt alle bordgangene) slutter mot akterstevnen i motsetning til plattgatter eller hekkbåt hvor huden fortsetter forbi rorstammen og slutter i et flatt akterspeil (plattgatter) eller går helt opp til dekk (hekkbåt).

Tradisjonell spissgatter har sammenhengende stevn med utvendig ror helt opp som skøyte og sjekte. Senere vanlig variant er krysserhekk med forlenget hekk og rorstammen lengre framme opp gjennom akterstevnen med rorkulten inne på dekk eller under dekk.

Seilbåten spissgatter
---------------------

32 kvm spissgatter seilmerke V. Klassen ble lansert i 1913. Til høyre ses akterenden på en hekkbåt.
Losskøytene var spissgattede, men da båtformen på 1880-tallet for lystbåter ble forfinet med slankere og dypere linjer og ble mer lettbyggede, ble de kalt for spissgattere for å skille den fra de bredere og tyngre bruksbåtene.

Etter 1900 ble lystbåtene ytterligere slankere, lettere og fikk mere underskårne forskip og ble da den båttypen som siden er forbundet med **spissgattere**.

Double ender
------------

På engelsk brukes betegnelsen "double ender" både på skøyter, spissgattere og kryssere. Ofte betegnes disse som Colin Archer som den internasjonalt mest kjente norske båtbyggeren av losskøyter og lystbåter på slutten av 1800-tallet.

Kilder og litteratur
--------------------

* Denneche, Fredrik. *Lystbåter og kappseilas*. Grøndahl & søn forlag as, 1981 ISBN 82-504-0479-3
* Sannes, Tor Borch. *Båtbyggeren Colin Archer*. Norsk Maritimt forlag, 1984. 431 s. (Revidert ettbinds-utgave av: *Colin Archer : skipene* (1978) og *Colin Archer : skøytene og lystbåtene* (1979)) ISBN 82-90319-05-3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Georg Ledebour** (født 7. mars 1850 i Hannover, død 31. mars 1947 i Bern) var en tysk politiker og avismann.

Ledebour var først medarbeider i *Berliner Volkszeitung*, men gikk senere over til sosialismen og ble medarbeider i *Sächsische Arbeiterzeitung*. Etter Wilhelm Liebknechts død i 1900 ble han valgt som dennes etterfølger som SPDs riksdagsmann for en valgkrets i Berlin. 

Ledebour deltok livlig i riksdagsdebattene, særlig om kolonial- og utenrikspolitikk. Han tilhørte SDP i 1915 som stemte mot krigskreditter. I 1916 inngikk han i den nye partigruppen Sozialdemokratische Arbeitsgemeinschaft og i 1917 i Unabhängige Sozialdemokratische Partei Deutschlands. 

Under novemberrevolusjonen i 1918 var han aktiv og var på revolusjonsdagen en av de mest fremtredende lederne. Han forsøkte deretter fra desember 1918 til januar 1919 på en revolusjonær måte å tvinge den nye regjeringen til å gjennomføre sosialismen umiddelbart, men ble arrestert 11. januar 1920 og ble stilt for påtale som opprørsleder, men ble frikjent. 

Da USPD vendte tilbake til SPD, etter at deres venstreside høsten 1922 hadde gått over til Kommunistische Partei Deutschlands, dannet Ledebour sammen med Paul Wegmann en egen liten gruppe. Ledebour, med sarkastiske debattinnlegg i den tyske riksdagen. Han ble ikke gjenvalgt, og i 1933 flyktet han unna nasjonalsosialistene til Sveits.

Ledenbour døde i Bern i 1947, etter langt tids sykdom.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Pressearchiv 20. Jahrhundert, Pressearchiv 20. Jahrhundert mappe-ID pe/011099, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ratz, Ursula (1985). *Neue Deutsche Biographie, Band 14*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
***The Japan Times*** er en engelsksproglig dagsavis i Japan med redaksjon i bydelen Minato i Tokyo. I 2013 lå det daglige opplaget på 45 000 avisen hadde dermed et lite forsprang på sine hovedkonkurrenter, *International Herald Tribune/Asahi* og *Daily Yomiuri*.[]

Avisens motto er «*All the news without fear or favor*». Blant avisens lesere var det i 1998 om lag 50 % japanere og 50 % utlendinger. Per oktober 2016 koster avisen 210 yen fra mandag til lørdag, og 260 yen på søndager.

Den første utgaven, med seks sider, utkom den 22. mars 1897. I 1918 ingikk avisen med *The Japan Mail*, som også var engelsksproglig, og ble derefter utgitt under tittelen *The Japan Times and Mail*. Fra 1940, efter fusjonering med *Japan Advertiser* fra Tokyo og *Japan Chronicle* fra Kōbe, utkom avisen med tittelen *The Japan Times & Advertiser*. I januar 1943 skjedde det enda en navneendring i *Nippon Times*; i juli 1956 tok avisen tilbake sitt gamle navn. I 1989 ble det nåværende hovedkvarteret i Shibaura ferdigstilt.

*The Japan Times* ble utgitt av aksjeselskapet med samme navn (株式会社ジャパンタイムズ, *kabushiki-gaisha japan taimuzu*), som siden 1996 har tilhørt plastikkprodusenten K.K. Nifco. Yukiko Ogasawara er president og ledende direktør (*torishimariyaku-shachō*), mens Toshiaki Ogasawara er styreleder og redaktør. Ved siden av dagsavisen publiserer selskapet også de ukentlige publikasjonene *The Japan Times Weekly* og den tosproglige *Shūkan ST*, så vel som engelske og japanske bøker. Selskapet har omtrent 160 ansatte.

Etter 2013 het avisen *The Japan Times/The International New York Times*, og siden oktober 2016 heter avisen fra mandag til lørdag *The Japan Times/The New York Times*, og på søndager *The Japan Times on Sunday*.

Referanser
----------

1. ↑  *The Japan Times* (PDF) **(japansk)**. Besøkt 29. oktober 2016.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Ifølge tall fra Nihon ABC Kyōkai
3. ↑  «The Japan Times PLUS». *club.japantimes.co.jp*. Besøkt 29. oktober 2016.
4. ↑  Peter O'Connor (april 2007). «The Japan Times at Wartime: Mouthpiece or Moderator?» (PDF). Number 1 Shimbun. Besøkt 27. mai 2020. [*død lenke*]
5. ↑  «「The Japan Times / The New York Times」へ題号変更のお知らせ». *The Japan Times*. 12. oktober 2016. Besøkt 29. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Generelle opplysninger (engelsk)
* Offisielt nettsted og nettutgave (engelsk, delvis japansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** ISSN **·** ISNI **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |