recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
«**Draug**» var en jager i tjeneste for Den norske marinen 1908–1944.

Historie
--------

«Draug» ble bestilt sammen med «Troll» og «Garm», alle identiske. Jagerne ble bygget både fordi en trengte nye fartøyer, men også fordi fartøyet «Valkyrjen» viste seg for tregt for oppgaven det var bygget for: nemlig å holde fremmede torpedofartøyer borte fra kysten, altså en torpedobåtjager, og samtidig opptre som en torpedobåt selv. «Valkyrjen» hadde en toppfart på 23 knop – «Draug»-klassen fikk en toppfart på 26,5 knop, og ble, ifølge kildene, mer manøvrerbare enn det «Valkyrjen» var.

Under første verdenskrig var «Draug» utkommandert som nøytralitetsvakt. Draug, under kommando av kaptein Thore Horve, var på nøytralitetsvakt med base i Haugesund 9. april 1940. Ved utbruddet av krigen ble «Draug» med i kampene ved kysten. «Draug» stoppet det tyske lasteskipet «Main» som skulle støtte den tyske landgangen i Bergen, utenfor Haugesund den 9. april 1940. Skipssjefen på «Draug», kaptein Horve, besluttet å føre begge fartøyene til England. «Main» ble under overfarten senket av egen besetning, og mannskapet herfra, på totalt 67 mann, ble tatt ombord i «Draug». I England ble Draug bygget om, blant annet ble skytset oppgradert til mer tidsriktige standarder, og en av skorsteinene ble fjernet. «Draug» tjenestegjorde videre som eskortefartøy for konvoier på østkysten av England, og ble først utrangert i november 1943.
Kaptein Horve ble tildelt Krigskorset med sverd i 1942.

* 
* 
* Kong George VI besøker «Draug» i mai 1940Kong George VI besøker «Draug» i mai 1940
* Mannskap oktober 1941Mannskap oktober 1941

Søsterskip
----------

* KNM «Troll»
* KNM «Garm»

Litteratur
----------

* Viceadmiral C. Sparre (red.) (opplysninger hentet fra *Fartøier*, av kommandørkapt. Chr. Blom, underdirektør ved marinens hovedverfts skibsbyggeri): *Norges Sjøforsvar 1814–1914* Aschehoug 1914.
* Marius Thomassen: *90 år under rent norsk orlogsflagg*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Draug (ship, 1908) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Draug» – Krigsseilerregisteret Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Norske jagere |
| --- |
| Draug-klassen | 
* «Draug»
* «Troll»
* «Garm»

 |
| Sleipner-klassen | 
* «Sleipner»
* «Gyller»
* «Æger»
* «Odin»
* «Balder»
* «Tor»

 |
| S-klassen | 
* «Svenner»
* «Stord»

 |
| Town-klassen | 
* «Lincoln»
* «St Albans»
* «Mansfield»
* «Bath»
* «Newport»

 |
| Hunt-klasse type II | 
* «Arendal»
* «Haugesund»
* «Tromsø»

 |
| Hunt-klasse type III | 
* «Narvik»
* «Eskdale»

 |
| C-klassen | 
* «Oslo»
* «Bergen»
* «Trondheim»
* «Stavanger»

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Dorte Andersen** (født 29. mars 1968) er en dansk tv-programleder og sanger. Hun vant Dansk Melodi Grand Prix i 1996 med sangen «Kun med dig» sammen med Martin Loft. Andersen har siden turnert med sin søster, Jette Torp, som korist. Hun har også vært med i sommerrevyer og turneer.

Andersen har også vært programleder for Danmark Radios tv-show *Hvad er det værd?* fra 2002 til 2005. Hun har diplomutdanning som rytmisk musikklærer ved Det Jyske Musikkonservatorium. Hun har siden undervist ved musikkskoler, høyskoler og ved konservatoriet.

Dansk Melodi Grand Prix
-----------------------

Andersen er mest kjent for å ha vunnet Dansk Melodi Grand Prix 1996 sammen med Martin Loft og sangen «Kun med dig», skrevet av Keld Heick og Jascha Richter fra popgruppen Michael Learns to Rock. Sangen fikk imidlertid ikke delta i Eurovision Song Contest 1996 i Oslo, siden Danmark ble slått ut EBUs forhåndskvalifisering. Av 30 land, kom bare 22 land til den internasjonale finalen, i tillegg til vertsnasjonen Norge. «Kun med dig» ble bare nummer 25 av 30 i kvalifiseringen, og Danmark fikk dermed ikke delta i Oslo. Jascha Richter oversatte imidlertid «Kun med dig» til engelsk, og Michael Learns to Rock fikk en mindre hit med sangen, da kalt «Paint My Love».

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-ID nm1192136, besøkt 13. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Ny vært på "Hvad er det værd"». *DR* **(dansk)**. Besøkt 15. juli 2018.
3. ↑  «Sker det igen i aften? Her er Danmarks største Grand Prix-flop». *underholdning.tv2.dk* **(dansk)**. 25. februar 2017. Besøkt 15. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorthe Andersen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**Aud Wilken med«Fra Mols til Skagen»**

 | **Vinner av Dansk Melodi Grand Prix**1996 (med Martin Loft) | Etterfølger :**Kølig Kaj med«Stemmen i mit liv»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
En Mercedes-Benz SLK 55 AMG brukt som sikkerhetsbil under Formel 1 USA Grand Prix i 2005
Funksjonærer viser skilt med «SC»
En **sikkerhetsbil** (engelsk *safety car*, i USA også kjent som **pace car**, som direkte kan oversettes til «*tempobil»*) er i motorsport en bil som setter en grense for hastigheten til de konkurrerende bilene når det har oppstått en større ulykke eller obstruksjon på banen. Sikkerhetsbilen samler da opp feltet slik at banemannskaper får mulighet til å rydde eventuelle hindringer med mindre risiko for å bli påkjørt.

Sikkerhetsbilen blir sendt ut på banen når det inntreffer en situasjon som innebærer at løpet ikke kan fortsette på normalt vis under trygge forhold. Banefunksjonærer vil da vifte med gule flagg og vise plakater med bokstavene «SC».

I Formel 1 er sikkerhetsbilen utstyrt med gule og grønne lys; grønne lys signaliserer at sjåføren rett bak kan passere. Når løpets leder er rett bak sikkerhetsbilen endres lysene til gult. Safety car kjøres av en profesjonell racerkjører og må holde jevnt høy hastighet slik at dekkene på racerbilene holdes på riktig temperatur, og samtidig unngå at løpsbilenes motorer overopphetes.

En **virtuell sikkerhetsbil** er et alternativ til en fysisk sikkerhetsbil, og fungerer slik at alle førerne må senke farten. Løpsfunksjonærene overvåker da sjåførenes såkalte deltatider slik at man ikke skal kunne utnytte situasjonen og kjøre seg opp. Med virtuell sikkerhetsbil unngår man at feltet samles, hvilket ofte ville vært en konkurransemessig fordel for mange av bilene bak i feltet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Safety cars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Formula1.com*: Safety car
* Indy 500 Pace Cars
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**«Kobben»** var den første undervannsbåten i det norske sjøforsvaret. Ubåten var i tjeneste fra 28. november 1909, til kommandoen ble strøket 30. september 1919. Ubåten ble kondemnert i 1926, og solgt og hugget i 1933.

I 1912 ble det bestilt fire nye ubåter, og i tråd med navnebestemmelsene for disse mistet «Kobben» navnet sitt den 21. februar 1913, og ble benevnt «A-1» i stedet.

Båten ble bestilt 28. september 1907, fra Germaniawerft i Kiel, og datidens pris for ubåten var 936 000 kroner. Kommandoen ble heist 28. november 1909, med Carsten Tank-Nielsen som sjef. Etter uker med testing, dykkeprøver og overtagelse fra verftet, ankom ubåten Horten den 12. desember, sammen med «Fram», som fungerte som moderskip. Senere ble korvetten «Ellida» omgjort til moder- og verkstedsskip for undervannsbåter. Som det står i *Norges Sjøforsvar 1814–1914*:

Orlogsflagg benyttet på «Kobben»
«Disse baater egner seg nemlig ikke for beboelse over længre tid, hvorfor besetningen utenfor øvelsestiden bør oppholde sig på et moderskib, hvor også samtidig det nødvendige til baatens utrustning og betjening vil forefindes, f.eks. torpedoer, proviant, dynamo til opladning av de elektriske akkumulatorer [batterier], en del redningsapparater etc. etc.»

«Kobben» markerte et stort skille mellom den gamle tid, med dampfregatter og kanonjoller, og viste seg som et svært effektivt våpen i norske farvann. I 1912 gikk en derfor inn for å anskaffe fire nye undervannsbåter hos samme firma, gitt navnene A-2, A-3, A-4 og A-5 (A-5 ble dog konfiskert av den tyske marinen ved krigsutbruddet i 1914), og klassifisert som A-klasse undervannsbåt. Disse ubåtene var noe større enn «Kobben», og hadde vesentlige forskjeller fra «A-1».

Litteratur
----------

* Viceadmiral C. Sparre (red.) (opplysninger hentet fra *Fartøier*, av kommandørkapt. Chr. Blom, underdirektør ved marinens hovedverfts skibsbyggeri): *Norges Sjøforsvar 1814–1914* Aschehoug 1914.
* Marius Thomassen: *90 år under rent norsk orlogsflagg*, s. 83.
* Knudsen, Svein Aage: *Tilstede og usynlig i 100 år; ubåtvåpenet 1909–2009*, Bodoni forlag 2009.

Eksterne lenker
---------------

* KNM Kobben på forsvarsnett
* Bilder av norske undervannsbåter, blant annet ett av A-3
* Kort historie om det norske ubåtvåpenet

| * v
* d
* r
A-klassen |
| --- |
| A-1 **·** A-2 **·** A-3 **·** A-4 **·** (A-5) |
Coop Marked som er den eneste butikken på Vikebukt.

**Vikebukt** er ei bygd i Vestnes kommune i Møre og Romsdal, langs E136. Postnummeret til bygda er 6392 Vikebukt og per 1. januar 2011 hadde 653 personer denne postadressen. Vikebukt grenser til bygdene Gjermundnes og Daugstad med broforbindelse til kommunesenteret Helland. Nærmeste by er Molde som ligger på andre siden av fjorden, samt Ålesund og Åndalsnes ca en times kjøring i begge retninger. Ved Tresfjordbrua er det småbåthavn og badeplass.

Kommunikasjon
-------------

Vikebukt med utsikt over Tresfjord.
Vikebukt inngikk til 1993 som en del av fergesambandet Molde–Vestnes–Vikebukt. Der fergen tidligere krysset Tresfjorden, er den nå erstattet med Tresfjordbrua som binder Vikebukt og Helland sammen. Veien gjennom Vikebukt omtales som Eksportvegen og binder Ålesunds regionen med trafikken inn og ut av fylket.

Skoler
------

Etter at den kommunale skolen ble lagt ned, ble Vike Montessoriskule stiftet i 2013 som er en privat Montessoriskole. Du har også Gjermundnes vidaregåande skule som tilbyr videregående opplæring i naturbruk, mekaniske fag og allmennfaglig påbygging.

Kirker
------

I 1970 ble Vike kirke (Vestnes) bygget med tilhørende kirkegård.

Historie
--------

Vikebukt har hatt bosettelse siden vikingtiden med spor i dag fra en rekke gravrøyser som man kan besøke i hele området. Neskongen Gjermund bodde på Gjermundnes gård i vikingtiden.

### Gravrøyser

I Vikebukt finnes gravrøyser som arkeologer har tidfestet til å sannsynligvis stamme fra jernalderen eller vikingtida. I 2004 ble det funnet en kvinnegrav datert til vikingtid nær Vike kirke. Graven inneholdt en god del perler og smykkestener av blant annet rav. Håndteiner og annet veveutstyr og typiske kvinneredskap ble funnet i graven. En kunne stadfeste at dette var en båtgrav etter utformingen på graven å dømme. Det ble videre konstatert at graven var en branngrav. Funnet som ble omtalt en del i arkeologiske tidsskrifter og i lokalpressen fikk navnet «Husfrua på vike». Arkeologene kunne se ut fra funnet at det må ha vært en kvinne av høyere ættestatus som hadde fått sitt gravminne der.

### Storgårder

Gjermundnes var en storgård, med røtter langt bakover. I vikingtiden var det neskongen Gjermund som bodde på gården. På 1500-tallet var gården under Giskegodset. Senere, tidlig på 1600-tallet, holdt futen til på gården. I dag er gården museum som driftes av Landbruksmuseet for Møre og Romsdal.

Referanser
----------

1. ↑  Torvik, Arne Inge (2000): Om samferdsel i Møre og Romsdal. Del II: Samfunn og ferdsel. Utgitt av MRF, Molde.
2. ↑  «Gjermundnes Gård».

Eksterne lenker
---------------

* Postnummer og folketall i Vikebukt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Mykt leketøy i form av en bjørn
**Mykt leketøy** er et barneleke laget av fuskepels, stoff og utstoppet materiale. Til utstopping ble det brukt halm, sagflis, spon, bomullsull, bomullsfibre osv. Siden slutten av det tjuende århundre har man brukt høyteknologiske materialer: syntetisk vinterkrem, syntetisk granulat m.m. Et kosedyr kan også være en fin gave, for eksempel for å si takk. Takk Teddy Bear vil hjelpe deg med å uttrykke din takknemlighet til din kjære person.

Skapelseshistorie
-----------------

Gamle leker ble funnet av arkeologer i Egypt. De tidligste referansene dateres tilbake til det tredje årtusen f.Kr. På dette tidspunktet ble komplekse teknikker allerede brukt til fremstilling av leker med bevegelige deler av kroppen.

Prototypene til moderne myke leker eller bildene deres ble funnet ved utgravningene i Pompeii i Italia. Ulike leker i form av dyr og fugler ble funnet på territoriet til Sibir, Ukraina og andre steder. Et stort antall eldgamle leker finnes i Kina.

På 1800-tallet ble "Syndikatet for franske leketøysprodusenter" dannet i Frankrike, som kan betraktes som begynnelsen på leketøysindustrien. På begynnelsen av 1900-tallet startet masseproduksjonen av teddybjørner og etterspørselen etter disse produktene økte.

Produksjon
----------

Opprinnelig ble et mykt leketøy laget for hånd i henhold til forfatterens skisser, senere dukket det opp spesialiserte produksjoner, kjent for leketøyssamlingene sine.

Det første myke leketøyet dukket opp i Tyskland i 1903.

For å lage et mykt leketøy trenger du flere viktige elementer - et mønster eller mønster, passende materialer. Utviklingen av kosedyr går i flere retninger. En av dem er forenklingen av bildet, opprettelsen av enkle leker. En annen er bevegelsen mot naturalismen til fremtidens leketøy, når leken blir lik dette eller det dyret. Ved fremstilling av dukker, i tillegg til stoffer og fyll, kan det være en teknologi for å lage hender og hoder av tre, leire, plast, etc. ...

Referanser
----------

1. ↑  Thank You Teddy Bear 2022 BigTed Teddies.
2. ↑  What is Pompeii? by Wilhelmina Feemster Jashemski.
**Skotjernfjellet og Snellingsrøysene naturreservat** ligger 420 - 651 meter over havet langs kommunegrensa mellom Lunner og Nannestad i Akershus, helt nordøst i Oslomarka. Reservatet ble opprettet ved en utvidelse og sammenslåing av to tidligere naturreservater. Dette er dermed ett av de største skogreservatene i regionen. Terrenget omfatter store og små myrer, noen vann, mindre daler og flate koller. Høyeste punkt er Skotjernfjellet, 651 moh.

Berggrunnen består av biotittsyenitt, feltsitt og pofyrer av disse. Jordsmonnet er relativt tynt.

Reservatet utgjør et stort sammenhemngende område med gammel skog med særlig betydning for biologisk mangfold. Her finnes flere truede plantearter, og noe av den eldste furuskogen i Oslomarka. Lokaliteten huser også Norges største kjente populasjon av den rødlistede soppen lappkjuke, en indikatorart for kontinuitetsskog.

Plantegeografisk hører området til mellomboreal sone, i svakt oseanisk seksjon.

Se også
-------

* Verneområder i Akershus
* Verneområder i Oppland

Referanser
----------

1. 1 2 3  (no) Skotjernfjellet og Snellingsrøysene naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  Røsok, Ø. 1998. Lappkjuke *Amylocystis lapponica* i Norge, en indikatorart på artsrike kontinuitetsskoger. Blyttia 56: 154-165

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Aleksander Radosavljevič** (født 25. april 1979 i Kranj) er en tidligere slovensk, venstrebeint fotballspiller som spilte defensiv midtbane. Han la opp som fotballspiller i januar 2014. I sesongene 2021/2022 og 2022/2023 var han trener for henholdsvis Slovenias U17- og U16-landslag.
I desember 2023 ble han ansatt som manager i den slovenske klubben FC Koper.

Klubbkarriere
-------------

Radosavljevič startet sin fotballkarriere i 1998 i den lokale klubben Triglav Kranj. Allerede etter én sesong dro han videre til toppklubben Celje, hvor han etablerte seg på førstelaget som defensiv midtbanespiller. Han markerte seg såpass at han tiltrakk seg oppmerksomhet fra flere europeiske toppklubber, og i 2002 ble han klar som utenlandsproff for den russiske klubben Shinnik Yaroslavl.

Han slet med å etablere seg hos Shinnik Yaroslavl og ble derfor lånt ut til slovenske klubben Mura i 2003/2004-sesongen. Etter å ha spilt 70 kamper over to sesonger for Shinnik Yaroslavl dro han videre til den russiske rivalen Tom Tomsk og bidro med 60 kamper over to sesonger i den øverste russiske divisjonen før han dro vederlagsfritt til den kypriotiske klubben Larissa vinteren 2010.

Oppholdet på Kypros ble kortvarig. Allerede etter et halvt år dro han til Nederland og klubben ADO Den Haag. Radosavljevič ble værende i lubben de tre neste årene, avbrutt av et års låneopphold i klubben VVV-Venlo 2012/2013-sesongen.

Høsten 2013 returnerte han til Slovenia og spilte for NK Olimpija fram til han la støvlene på hylla i januar 2014.

Landslagskarriere
-----------------

Radosavljevič fikk sin landslagsdebut for Slovenia den 21. august 2002 i vennskapskamp mot Italia. Han var for øvrig én av 23 spillere som ble tatt med i den slovenske troppen til VM i fotball 2010 av landslagstrener Matjaž Kek.

Referanser
----------

1. ↑   www.worldfootball.net[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aleksander Radosavljevič – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Radosavljevič – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Radosavljevič – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Radosavljevič – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Radosavljevič – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Radosavljevič – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Aleksander Radosavljevič – EU-Football.info Rediger på Wikidata
* (en) Spillerprofil på Det Slovenske fotballforbund (NZS) også tilgjengelig på Slovensk.

| * v
* d
* r
Slovenias tropp – VM i fotball 2010 |
| --- |
| 
* 1 S. Handanovič
* 2 Brečko
* 3 Džinič
* 4 Šuler
* 5 Cesar
* 6 Ilič
* 7 Pečnik
* 8 Koren
* 9 Ljubijankič
* 10 Birsa
* 11 Novakovič
* 12 J. Handanovič
* 13 Jokić
* 14 Dedič
* 15 Krhin
* 16 Šeliga
* 17 Kirm
* 18 Radosavljevič
* 19 Filekovič
* 20 Komac
* 21 Stevanovič
* 22 Mavrič
* 23 Matavž
* Landslagstrener: Kek

 | Flagget til Slovenia |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet.
**Sambla Group AS** er et svensk fintech-selskap som tilbyr sammenligningstjenester og formidling av lån og forsikringer til forbrukere. Sambla Group ble etablert i 2021, da Nordic Capital gikk inn som ny hovedeier. Sambla og Digifinans er de største varemerkene i Sambla Group sin portefølje i Norge. Digifinans ble en del av Sambla Group etter oppkjøpet av Salus i 2022. 

Sambla ble grunnlagt i Sverige i 2014 og har siden ekspandert til flere nordeuropeiske land, inkludert Norge. Sambla Group er nå etablert i fire nordiske markeder. Sverige, Finland, Norge og Danmark. Selskapets hovedkontor ligger i Stockholm og ledes av Per Österström.

Virksomhet
----------

Sambla Group sin hovedvirksomhet er låneformidling. Samba Group samarbeider med en rekke långivere og forsikringsselskaper for å tilby forbrukerne et utvalg av finansielle produkter.

Per 2023 så har Sambla Group 6 varemerker i norden som de styrer, disse inkluderer:

* Sambla SE, Sambla NO, Sambla FI, Sambla DK
* Advisa
* Digifinans
* Omalaina
* Rahalaitos
* Rahoitu

Historie
--------

Sambla ble grunnlagt i 2014 under navnet Consida. I 2016 ble Consida lansert i Norge, hvor de endret merkenavn til Sambla i 2017. Sambla etablerte seg så i Finland og Danmark i 2020.

I 2021 gikk Sambla sammen med konkurrenten Advisa og med Nordic Capital som ny hovedeier ble Sambla etablert under navnet Sambla Group.

Gjennom 2021 og 2022 kjøpte Sambla Group opp de finske låneformidlingsselskapene Rahalaitos, LVS Brokers og Salus.

Utmerkelser
-----------

* 2022 Sambla Group ble kåret til 4.plass som Sveriges beste arbeidsgiver i kategorien "Små og mellomstore bedrifter"

Referanser
----------

1. ↑  «History». *Sambla Group* **(engelsk)**. Besøkt 19. juni 2023.
2. ↑  «Sambla och Advisa går samman och skapar en ledare inom digitala jämförelsetjänster för privatekonomi med Nordic Capital som ny huvudägare». *News Powered by Cision* **(svensk)**. 3. februar 2021. Besøkt 19. juni 2023.
3. ↑  «Sambla Group acquires Omalaina and Salus Group to further strengthen the position in the Nordics». *News Powered by Cision* **(engelsk)**. 28. februar 2022. Besøkt 19. juni 2023.
4. ↑  «Ett växande Sambla Group satsar på kulturen och de egna talangerna». *Sveriges Bästa Arbetsgivare*. Besøkt 19. juni 2023.
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den.

**S/S «Svanen»** er et seilskip av typen skonnert. Siden 1973 har skipet tilhørt Norsk Maritimt Museum (tidligere Norsk Sjøfartsmuseum) og seilt som skoleskip.

"Svanen" er en tremastet slettoppet skonnert, bygget i tre av skipsbygger Ring Andersen, Svendborg (DK), i 1916. Skuta het opprinnelig "Jason", men ble etter sjøsettingen solgt til Arendal og omdøpt til "Smart" I 1921 ble hun kjøpt av svensken Isak F. Wikström, ble omdøpt til "Svanen" og seilte som frakteskute under svensk flagg til 1964. Da ble hun kjøpt av kristiansanderen Inge Høy, som sto i spissen for en stiftelse som ønsket å bevare "Svanen" og holde henne i drift som seilskute. I 1972 ble stiftelsen og skonnerten "Svanen" overført til Norsk Sjøfartsmuseum. I 1990 ble "Svanen's ekstriør tilbakeført til sitt opprinnelige utseende fra 1916. 

"Svanen" var en av landets første fartøyvernprosjekt. I 1969 fikk "Svanen" støtte av Norsk Kulturråd til restaurering. Den 3. november 1989 fikk "Svanen" formel status, gitt av Riksantikvaren, som verneverdig fartøy. Riksantikvaren skriver i sitt godkjennelses brev fra 1989 bla. Skonnerten "Svanen" har vært blant de prioriterte fartøyer innen det offentlige fartøyvernet siden dette for alvor tok til i slutten av 1970-årene. Fartøyets antikvariske standard er siden det kom i museets eie vel ivaretatt og det er pr. i dag landets eneste seilende tremastede skonnert. Derfor er bevaringen av "Svanen" etter antikvariske prinsipper viktig del av arbeidet med å ta vare på fartøyet ved siden av driften.

Driften eller bruken av "Svanen" er først og fremst rettet mot ungdom i alderen 14 til 18 år. "Svanen" seiler i dag fortrinnsvis som skoleskip med vektlegging på det sosialpedagogiske arbeidet. Et opphold på "Svanen" skal gi ungdommen en minnerik- og god mestringsopplevelse. "Svanen" seiler tokter med skoleklasser, åpne tokter for ungdom med individuell påmelding. Skonnerten "Svanen" eies og drives av Norsk Maritimt Museum (tidl. Norsk Sjøfartsmuseum) veteranskibsrederi AS og med god hjelp fra "Svanens Venner" og andre gode hjelpere.

Mannskap
--------

**1922:**

Skipper og Reder: Isak Wickström (1921–1926)

Styrmann: Rutger Wickström (fra 1926 Skipper)

Matros: Johan Johanson 

Kokk: Arthur Bergström 

  

**2020/21**

Rederiet: Norsk Maritimt Museum

Skipper: Åke Lindholm. Vega Sailing

Styrmann/Matros: Morten Midre

Matros: Knut Wågsås

Dekksgutt: Jakob Skarning Andersen

Dekksgutt: Jonas Svendsen

Referanser
----------

1. ↑  
«Skonnerten «Svanen»». Norsk Maritimt Museum. Besøkt 24. august 2020.
**Arendal Ungdomsmusikkorps** er et voksenkorps med medlemmer fra 16 år og oppover. Det er et amatørkorps som legger vekt på marsjering i vår/sommer-halvåret og konserter i høst/vinter-halvåret. Korpset har et tett samarbeid med Tveit Union Musikkorps i Kristiansand og har sammen med dem dannet Agder Drillkorps.

Historie
--------

Arendal Ungdomsmusikkorps ble stiftet 31. oktober 1922 av musikkinstruktør G.M.Scharff. Medlemmene var hovedsakelig gutter fra Arendal sentrum, Vestregate, Klevgaten og Tyholmen.

G.M.Scharff var dirigent fra 1922 til 1940. I 1941 overtok sønnen Jens M. Scharff dirigentpinnen. Første formann var Hans I. Ellefsen, som satt i 5 år. Deretter fulgte Ivar H. Jonssen, som satt i 17 år. 

Allerede i 1923 deltok korpset på sitt første landsstevne i Horten. De deltok også landsstevne i Oslo i 1924 og i 1926 arrangerte de et samlet landsstevne for Norges gutte- og ungdomskorps i Arendal, med hele 1400 deltakere. I 1928 var korpset på vestlandsturné med bl.a. radiospilling i Bergen. Fra Molde gikk hjemturen ned Gudbrandsdalen, med konserter i de tre Mjøsbyene og besøk i Eidsvollsbygningen og Oslo. I årene fram mot 2.verdenskrig var korpset stadig på langturer og deltok på alle landsstevner og lokale stevner. Det siste landsstevnet før krigen ble arrangert i Trondheim i 1938. Dit dro korpset med to busser.

I 1940 skulle korpset ta i bruk sin nye fane, men krigen satte en stopper for det. De klarte likevel å gjennomføre seks konserter det året. I september 1940 fikk de lov av tyske og norske myndigheter å marsjere spillende gjennom Arendals gater, ikledd sine hvite og blå uniformer. Det var satt opp et norsk, tysk og amerikansk program og de spilte bl.a. den kjente marsjen «Alte Kameraden». Fra våren 1943 måtte de imidlertid øve i hemmelighet. Først med Jens M. Scharff som instruktør og da Scharff måtte rømme til Sverige overtok Karl Rosén. Da freden kom kunne de endelig ta i bruk sin nye fane 17. mai 1945 og delta i seiersrusen med musikk og fanfarer. 

Etter krigen tok korpset opp igjen sin store aktivitet fra før krigen. I 1946 hadde de hele 40 opptredener og arrangerte på nytt landsstevne i Arendal. I tillegg hadde de tid til å arrangere både hopprenn, sparksstøttingskonkurranse og skøyteløp.

I 1947 foretok korpset sin første utenlandstur. Turen gikk gjennom Danmark og Sverige, med vellykkede konserter i Silkeborg, Århus, København og Göteborg. I 1954 anskaffet korpset seg nye ensfargede uniformer, luen medregnet. Samme år var de på sin andre utenlandstur. Denne gang til Kerkrade i Nederland, hvor de deltok på Wereld Muziek Concours (WMC). De deltok i 3.divisjon og fikk førstepris for konsertmusikk og andrepris i marsjkonkurransen.

Litteratur
----------

* *Musikkorpsene i Norge*, Scala Forlag, Oslo 1956, s.50

Eksterne lenker
---------------

* Arendal Ungdomsmusikkorps nettsted
**Gunnbjørn Røkke** (1928–2021) var en norsk ofiser.

Han tok examen artium ved Steinkjær gymnas. Han tok deretter Luftvernartilleriets befalskole i Stavern 1948/1949. Det ble begynnelsen på en lang karriere i Luftvernartilleriet. Røkke tok etter hvert Luftkrigsskolen i Trondheim. I de påfølgnde år innehadde han en rekke stillinger innen luftvernartilleriet. Han var sjef for Asker NIKE-batteri, nestkommanderende NIKE.bataljonen og tjenestegjorde i flere år i Luftforsvarsstaben. Fra 1976 til 1981 var han sjef for Planstaben i Forsvarets Overkommando. I perioden 1978-1981 var han overadjutant fra Luftforsvaret for H.M. Kongen.

I 1981 vendte Røkke tilbake til Stavern som oberst og sjef for befalsskolen. I den korte tiden Røkke var sjef i Stavern 
rakk han å sette spor etter seg i lokalsamfunnet. I mange år hadde det vært et behovfor å få bygd en idrettshall i Stavern. Årene gikk uten at man fant midler til en idrettshall. I 1982 tok Røkke et initiativ overfor Stavern og Brunlanes kommuner som førte til at bygget ble påbegynt tre år senere og ble offisielt innviet i februar 1986.

I 1983 ble Røkke utnevnt til brigader i stillingen som Luftverninspektør. 

Røkke var også formann i Vestfold skyttersamlag i 11 år og ble i 1998 hedret med skyttersamlagets fortjenestemedalje. Han mottok også Det frivillige skyttervesens utmerkelse *Hederstegnet*, for sitt engasjement for skyttersaken.

Kilder
------

* Hansen, Svend E.: *I tjeneste for konge og fedreland*, Østlands-Posten 30. oktober 2013

Referanser
----------

1. ↑  Minneord - Gunnnbjørn Røkke - Vestfold Skyttersamlag 19. desember 2021
2. ↑  Minneord - Gunnbjørn Røkke - Værfts-Magazinet/Fredriksverns Verfts Venner, mars 2022. s. 15

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Millbank Tower** er en skyskraper i Millbank i London. Bygningen er 118 m høy og ble bygget i 1963 selskapet Vickers-Armstrongs, og var derfor opprinnelig kjent som «Vickers Tower». Den er et tydelig landemerke i silhuetten av London, beliggende ved Themsen en snau kilometer fra Palace of Westminster. Det ble tegnet av Ronald Ward and Partners og bygget av byggeselskapet John Mowlem & Co. Skyskreperen er et landemerke i London-horisonten, stående ved siden av elven Themsen, en knapp km opper elven fra Palace of Westminster. Tårnet har vært eid av David and Simon Reuben siden 2002, mens det fortsatt driftes av dets tidligere eier Tishman Speyer Properties. I henhold til bygningsvern i Storbritannia er det bygning listet som grad II.

Den mest kjente beboeren i bygningens historie er det britiske arbeiderpartiet, selv om partiet i motsetning til alminnelig oppfatning aldri innehadde plass i selve tårnet. Fra 1995 leiet partiet to etasjer i sokkeldelen av bygningen som valgkamphovedkvarter, inkludert førsteetasjen som hadde en forelesningssal og møterom som ble brukt til pressekonferanser. Arbeiderpartiet styrte valgkampen i 1997 fra Millbank Tower; etter valget forlot partiet sitt hovedkvarter i Walworth Road for å flytte til Millbank. Denne bruken førte til at ordet «Millbank» ble en hentydning til stram politisk kontroll og mediemanipulasjon. Husleien på 1 million pund tvang imidlertid partiet til å flytte fra bygningen i 2002.

De forente nasjoner hadde kontorer i Millbank Tower, og forlot bygningen i 2003 med henvisning til den høye husleien.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   «Millbank Tower», *Skyscraper Center*
3. ↑  «Who owns Millbank Tower?», *Financial Times*, 10. november 2010
4. ↑  «Millbank Tower», *Historic England*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Millbank Tower – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | SkyscraperCenter **·** SkyscraperCenter
 |
Løgumkloster kirke
Løgumkloster
**Løgumkloster** er en by i Løgumkloster sogn i det sentrale Sønderjylland med 3 629 innbyggere (2013). Første del av navnet er en avledning av stedsnavnet *Løghar* med betydningen «jord med vannløp» eller «sump», mens andre del skyldes klosteret på stedet. 

I byen ligger den store middelalderbygningen Løgumkloster kirke oppført fra 1225 og ca. frem til midten av 1300-tallet. Sammen med Sorø klosterkirke på Sjælland regnes den for et enestående dansk stykke arkitekthistorie fra Middelalderen. Sydøst for kirkens område ligger Løgumkloster Refugium (se betydningen refugium) som blant annet tjener som rekreasjons-, fordypelses- og konsertsted, mens man i den nordlige del av Løgumkloster kan se Nørre Løgum kirke. I byen finner man også Løgumkloster Højskole fra 1960, opprettet som folkehøgskole med basis i N.F.S. Grundtvigs tanker og den skandinaviske klokkenistskolen (1979). 

Klokkenistavdelingen, Løgumkloster
Tett ved Løgumkloster ligger skogen Åved Plantage og 5 kilometer nordvest for byen finner man den 62 meter høye bakke Vongshøj med vid utsikt over denne flate delen av Sønderjylland. Løgumkloster ligger i Tønder kommune og hører til Region Syddanmark. Der er 8 kilometer til Bredebro, 18 kilometer til Tønder, 33 kilometer til Aabenraa og 40 kilometer til domkirkebyen Ribe.

Referanser
----------

1. ↑  Danmarks Statistik: Tabel BEF44. (Besøkt 9. februar 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Løgumkloster kirke
* Løgumkloster Refugium
* Løgumkloster Højskole
* Tønder kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
***Oviraptor*** er en liten dinosaurart av typen theropoder, som levde i Mongolia. Den ble funnet av paleontologen Roy Chapman Andrews, og først beskrevet av Henry Fairfield Osborn, i 1924. Navnet kommer fra Latin for «Eggtyv», og henviser til det faktum at den første fossilen som ble oppdaget på toppen av en haug sammen med Protoceratopsegg, og det spesifikke navnet *philoceratops* betyr «Ceratopsiaelsker», også er resultat at funnet. I en forskningsartikkel fra 1924, forklarte Osborn at navnet ble gitt på grunn av *Oviraptor*s skalles nærhet til reiret (det ble skilt fra eggene etter bare 10 cm sand). Likevel foreslo Osborn at navnet *Oviraptor* «kan villede oss helt i forhold til sine spisevaner og sin karakter». På 1990-tallet, beviste oppdagelsen av hekkende oviraptorider som *Citipati* at Osborn var riktig i sin antakelse når det gjaldt navnet. Disse funnene viste at eggene trolig tilhørte *Oviraptor* selv, og at eksemplaret ble faktisk ruget på eggene sine, men at den døde på i reiret.

*Oviraptor* levde i slutten av campanium-alderen i kritt-perioden, for om lag 75 millioner år siden, bare et definitivt eksemplar er kjent (med tilhørende egg), fra Djadokhtaformasjonen i Mongolia, men et mulig andre eksemplar (også med egg) kommer fra den nordøstlige regionen av Indre Mongolia, Kina, i et område som heter Bayan Mandahu.

Referanser
----------

1. ↑  Osborn, H.F. (1924). "Three new Theropoda, *Protoceratops* zone, central Mongolia." *American Museum Novitates,* **144**: 12 pages, 8 figs.; (American Museum of Natural History) New York. (11.7.1924).
2. ↑  Dong and Currie, P. (1996). "On the discovery of an oviraptorid skeleton on a nest of eggs at Bayan Mandahu, Inner Mongolia, People's Republic of China." *Canadian Journal of Earth Sciences*, **33**: 631-636.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oviraptor* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Oviraptor* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Oviraptor* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Oviraptor* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Oviraptor* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Breistein** er et tettbebygd sted i Åsane bydel i Bergen i Vestland. Breistein ligger ved Sørfjorden, ca. 15-20 minutter med bil fra Bergen sentrum. Ferjesambandet Breistein-Valestrandsfossen opereres av Osterøy Ferjeselskap.

Her var det tidligere garveri, skofabrikk, møbelfabrikker, vindusfabrikk, bakeri, frisør, post og butikk. Kun postadressen 5111 Breistein er i behold. Tidlig på sekstitallet ble Vestlandsheimen, en av Norges største institusjoner for psykisk utviklingshemmede, bygget her. Etter HVPU-reformen ble den nedlagt, og deler av den har fungert som asylmottak fram til 2005. Her ligger også Norsk lærerakademis avdeling for førskolelærer- og lærerutdanning.

Skuespilleren Jon Eikemo er født og oppvokst på Breistein. Faren startet Johs. Eikemo Handel. Rasmus Breistein kom også herfra og var en kjent regissør i filmens barndom.

Idrettslaget Hovding har sin base her på Leikvang idrettsplass. Like ved ligger Haukås skole, Bergen fengsel, Bergen Travpark, Bergen Campingpark og Eikås motorsportsenter. I området ligger også gårdene Breistein, Brurås, og Haukås, som er oppdelt i flere bruk. 

Breisteinsåta, også kalt Hetlebakksåta, kneiser over bygda i vest og gjør at solen knapt viser seg i vintermånedene. 

Breistein omfattes av grunnkretsene Breistein og Haukås i Bergen kommune, som hadde totalt 1 157 innbyggere 1. januar 2012 og et samlet areal på 6,70 km², av dette 0,13 km² ferskvann. Tettbebyggelsen her inngår i tettstedet Hylkje, som hadde til sammen 2 195 innbyggere 1. januar 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Osterøy Ferjeselskap
2. ↑  Hovding Arkivert 21. februar 2006 hos Wayback Machine.
3. ↑  Bergen Travpark
4. ↑  Bergen Campingpark
5. ↑  Turtips Hetlebakksåta

Strøk og boligområder i Bergen kommune

| * v
* d
* r
Åsane bydel |
| --- |
| Blindheim **·** Breistein **·** Dalabygda **·** Eidsvåg **·** Ervik **·** Flaktveit **·** Hjortland **·** Hordvik **·** Hylkje **·** Jordal **·** Mjølkeråen **·** Morvik **·** Nyborg **·** Rolland **·** Salhus **·** Tertnes **·** Ulset **·** Åstveit |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Horten kirke Foto: Harald Hansen 
**Nord-Jarlsberg prosti** *(Nordre Jarlsberg Provsti)* er et tjenestedistrikt i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Prosten har sete i Horten hvor Horten kirke er prostikirke. Prostiet fikk sitt nåværende navn i 1922.

Prostiet omfatter fellesrådene/kommunene Holmestrand og Horten.

Prostiet er inndelt i sogn, som er den minste og grunnleggende enheten i Den norske kirke. Tidligere var det også inndelt i prestegjeld, men disse ble faset ut på begynnelsen av 2000-tallet. De ansatte i kirken er enten ansatt av sognet gjennom kirkelig fellesråd, eller i prostiet. De fleste prestene er ansatte i prostiet, og har tjenesten sin knyttet til et eller flere sogn.

Historikk
---------

Prostiet ble opprettet i 1848 ved delingen av Jarlsberg prosti i Søndre og Nordre Jarlsberg prostier. Prostiet fikk sitt nåværende navn i 1922. I 1948 ble Ramnes overført fra Sør-Jarlsberg prosti, og i 1970 ble Skoger og Strømsgodset overført til Drammen prosti. Ved kommunesammenslåingen 1. januar 2020 ble sognene i tidligere Re kommune overført til domrpsotiet.

Sogn/menigheter
---------------

* Holmestrand
	+ Botne
	+ Hof, Eidfoss og Vassås
	+ Sande
* Horten
	+ Borre
	+ Horten
	+ Nykirke
	+ Åsgårdstrand

Referanser
----------

1. ↑  Horten kirke fra Kirkesøk
2. ↑  Nord-Jarlsberg prosti fra Den norske kirke
3. ↑  Nord-Jarlsberg prosti, Statsarkivet i Kongsberg[*død lenke*]
4. ↑  Utlysning av domproststilling
5. ↑  Re-kirken går fra Nord-Jarlsberg prosti til Domprostiet (Reavisa, 7. januar 2020)

| * v
* d
* r
Prostier i Tunsberg bispedømme |
| --- |
| Drammen og Lier **·** Eiker **·**
Hallingdal **·** Kongsberg **·** Larvik **·** Nord-Jarlsberg **·** Ringerike **·** Sandefjord **·** Tønsberg domprosti |

| * v
* d
* r
Kirker i Nord-Jarlsberg prosti |
| --- |
| 
* Bekkestranda
* Borre
* Botne
* Eidsfoss
* Hillestad
* Hof
* Holmestrand
* Horten
* Løvøy
* Nykirke
* Sande
* Sentrumskirken
* Skoppum
* Vassås
* Åsgårdstrand

 |
**Bondeungdomslag** (BUL) er brukt som navn på mange lokallag av Noregs Ungdomslag, og delvis også Noregs Mållag i byene. Det første var Bondeungdomslaget i Oslo, danna i 1899. Formålet til laga var i begynnelsen å arbeide for landsungdom som kom til byene, og å fremme målsak, edruskap og norsk folkekultur. De siste 50 åra har mer og mer av arbeidet dreid seg om aktiviteter som folkedans, amatørteater, idrett og sang. Den store møteaktiviteten som dominerte laga før er for det meste borte.

Bondeungdomslaga er lokallag i Noregs Ungdomslag (NU). Bondeungdomslaget i Nidaros, Bondeungdomslaget i Stavanger og Bondeungdomslaget i Oslo med flere er i tillegg med i Noregs Mållag (NM). Noen lag som driver som bondeungdomslaga og er med i både NM og NU kaller seg «ungdomslag» eller «mållag og ungdomslag», det gjelder Bergen Ungdomslag Ervingen, Haugesund Mållag og Ungdomslag, Flekkefjord Mållag og Ungdomslag, Lindesnes Ungdomslag og Austegdelaget (Arendal).

Bondeungdomslag er altså knyttet til Noregs Ungdomslag og har ingen ting med landbruk å gjøre.

Bygdeungdomslag, derimot er Norges Bondelags ungdomsorganisasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Bondeungdomslaget i Oslo
* Bondeungdomslaget i Nidaros
* Haugesund Mållag og Ungdomslag Arkivert 22. mai 2008 hos Wayback Machine.
*
**Joseph Téky Niangoran** (født 11. desember 1932 i Bonoua i Elfenbenskysten i Fransk Vestafrika) er en iberiansk katolsk prelat og emeritert biskop av ).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Etter å ha deltatt på gutteseminaret i Bingerville fra 1947 til 1953, flyttet Téky Niangoran over presteseminaret i Ouidah (Fransk Dahomey/senere Benin), avbrutt av militærtjeneste fra 1957 til 1958. 

### Prest

I 1961 ble han ordinert til prest av Bernard Yago, biskop av Abidjan.

Han tjente som professor ved gutteseminaret i Bingerville i ett år innen han studerte katekese i Paris. Fra 1964 var han sokneprest ved *St. Paul-katedralen* i Abidjan, og i 1966 overtok han ansvaret for nasjonal ungdomspastoral omsorg, spesielt *JEC* og *CVAV*. Etter ytterligere to års teologistudier mottok Téky Niangoran sin doktorgrad i Roma i 1970.

Deretter ble han sogneprest i menigheten *St. Charles Luanga* i Adjamé og ansvarlig for kateketopplæringen i bispedømmet Abidjan. Fra 1977 var han professor ved ICAO og fra 1982 rektor ved denne institusjonen. I 1989 overtok han igjen opplæringen av kateketer og tilsynet med de kristne familieforeninger. Han virket også i pastoralteamet til menigheten *St. Jacob* i Deux-Plateux kommune i Cocody, der han bodde. Joseph Niangoran Teky ble ordinert til prest den 19. mars 1961.

### Biskop av Man

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til biskop av Man den 17. desember 1992. Erkebiskopen av Abidjan, kardinal Bernard Yago, ordinerte ham til biskop den 14. mars neste år; Medkonsekratorer var Bernard Agré, biskop av Yamoussoukro, og Alexandre Kouassi, biskop av Bondoukou. 

Den 18. desember 2007 innvilget pave Benedikt XVI hans aldersbetingede fratreden.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Pave Benedikt XIII (1649-1730) \*1675
* Pave Benedikt XIV (1675-1758) \*1724
* Pave Klemens XIII (1693-1769) \*1743
* Kardinal Alessandro Mattei (1744-1820) \*1777
* Kardinal Pietro Francesco Galleffi (1770-1837) \*1819
* Kardinal Filippo de Angelis (1792-1877) \*1826
* Kardinal Amilcare Malagola (1840-1895) \*1876
* Kardinal Giovanni Tacci Porcelli (1840-1895) \*1876
* Pave Johannes XXIII (1881-1963) \*1924
* Kardinal Bernard Yago (1916-1997) \*1960
* Biskop *Joseph Niangoran Téky* (1932- ) \*1993

Referanser
----------

1. ↑  www.catholic-hierarchy.org nian, lest 12. januar 2024
***Ti i skuddet*** er et norsk musikkprogram og hitliste som gikk på NRK Radio fra 1965 til 2007. Programmet var et populæritetsbarometer for populærmusikk på det norske markedet, der en jury på først 100, så senere 200, ungdommer stemte på låtene de likte best. Ordnigen med jury ble erstattet av telefonstemmer i 1992. Programmet gikk opprinnelig annenhver uke, men ble etter hvert sendt hver uke. Vidar Lønn-Arnesen ledet programmet frem til 1990. Steinar Fjeld var vikar fra 1985, og ledet programmet alene fra 1991 til 1998. Programmet gikk opprinnelig på P2, men ble flyttet til P3 i 1993.

Første sending gikk på luften 23. april 1965. 30. september 1992 ble programmet sendt på P2 for siste gang, og 14. oktober tok P3 over musikkprogrammet. Siste program ble sendt 16. april 2007.

NRKs listepop-program var populært blant flere generasjoner unge, men tok en pause på 1970-tallet. I 1980 var programmet tilbake igjen for fullt. På starten av 2000-tallet ble «Ti i skuddet» sendt i kanalen mP3 hver mandag med Håvard Sylte som programleder. Programmet hadde da endret tittel til *10 i skuddet*.

*Ti i skuddet* kom på lufta igjen i NRK P1+ fra oktober 2018, med ukentlige sendinger som spiller musikken fra de gamle programmene. Programleder er Henning Olstad.

Opplegg
-------

Mentometerapparatet som var brukt i *Ti i skuddet*. Fra samlingene til Rockheim. Foto: Kjetil Ree 
*Ti i skuddet* var ungdommens eget program. To juryer, hver bestående av 100 ungdommer, trykket på mentometerknapper for å stemme på de låtene de likte best, og de bestemte også hvem som skulle vinne. Dette var helt nytt i radioen på den tiden. Listene fra *Ti i skuddet* ble et stort samtaleemne blant ungdommer i flere generasjoner. 10. september 1987 ble juryen utvidet til to steder med 100 ungdommer hver, men 23. april 1992 gikk NRK bort fra praksisen med å ha to ungdomsjuryer med 200 mennesker i studio. I stedet fikk radiolytterne stemme på sine favoritter via telefon. Avgjørelsen om dette ble gjort av økonomiske årsaker, og fordi NRK mente det var mer rettferdig å la lytterne selv bestemme hvilke låter som skulle ha poeng. Det ble samtidig bestemt at programmet skulle sendes fra NRK Tyholt i Trondheim, i stedet fra Marienlyst.

Referanser
----------

1. 1 2  *Adresseavisen*, 21. april 2015, side 25
2. 1 2  Ti i skuddet-lister
3. 1 2  NRK 70 år: Ti i skuddet, fra Norgesglasset på NRK, 19. november 2003

Eksterne lenker
---------------

* Oversik over listene
* Ti i skuddet på NRK Radio Arkivert 15. november 2021 hos Wayback Machine.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Stig Dagermanprisen** er en svensk litterær pris, som er blitt delt ut siden 1996 av Stig Dagermansällskapet og Älvkarleby kommune til den som man anser *har arbeidet i Stig Dagermans ånd for å verne om det frie ordets betydning og tilgjengelighet*.

Første prismottakeren var den svenske tenåringen John Hron, som fikk prisen posthumt. Han ble myrdet av nynazister i 1995 etter at han hadde nektet å si at han elsket nazister. I motiveringen for pristildelingen sier juryen blant annet at han fikk prisen «för hans mod att, också till priset av sitt eget liv, stå det onda emot.»

Utdelingen av prisen skjer første ukeslutt i juni hvert år, ved en seremoni på Laxön i Älvkarleby. Prisen er på 50 000 kroner.

Ved to anledninger, Elfriede Jelinek i 2004 og J.M.G. Le Clézio i 2008, har Stig Dagermanprisen blitt tildelt en person som senere samme år fikk Nobelprisen i litteratur.

Prisvinnere
-----------

* 2023 – Carina Rydberg
* 2022 – Maryja Kaljesnikava
* 2021 – ikke utdelt
* 2020 – Magda Gad
* 2019 – Britta Marakatt-Labba
* 2018 – Amos Oz
* 2017 – Anders Kompass
* 2016 – Ali Ahmad Said Asbar
* 2015 – Susanne Osten
* 2014 – Anders Bodegård
* 2013 – Nätverket Ingen människa är illegal
* 2012 – Nawal El Saadawi
* 2011 – Judit Benedek og teaterprojektet SOS-Romer
* 2010 – Eduardo Galeano
* 2009 – Birgitta Wallin og tidsskriftet Karavan
* 2008 – J.M.G. Le Clézio
* 2007 – Lasse Berg
* 2006 – Sigrid Kahle
* 2005 – Göran Palm
* 2004 – Elfriede Jelinek
* 2003 – Lukas Moodysson
* 2002 – Gitta Sereny
* 2001 – Elsie Johansson
* 2000 – Roy Andersson
* 1999 – Ahmad Shamloo
* 1998 – Det svenska folkbiblioteket
* 1997 – Yaşar Kemal
* 1996 – John Hron (posthumt)

Referanser
----------

1. 1 2  
«Stig Dagerman-priset» **(svensk)**. Älvkarleby kommun. Arkivert fra originalen 28. januar 2024. Besøkt 28. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Om prisen

Portal: Litteratur
**Vanja Terentieff** (født 1968 i Vardø) er en norsk politiker, som representerer Høyre. Hun var fra januar 2020 politisk rådgiver for fiskeri - og sjømatminister Odd Emil Ingebrigtsen i Solberg-regjeringen.

Fra september 2019 - 2023 er Terentieff medlem i kommunestyret og formannskapet i Tromsø. 

Fra september 2015 - 2019 ble hun valgt inn som fast medlem i kommunestyret og komitéleder for kultur og idrett. 

Fra 18. februar 2015 var hun medlem av byrådet i Tromsø med ansvar for næring, kultur og idrett. 

Terentieff har flere perioder bak seg som medlem av kommunestyret og formannskapet i hjembyen Vardø. Fra 2007 til 2012 var hun fylkessekretær for Nordland Høyre. Hun ble så daglig leder for Høyres Nord-Norge-kontor i Tromsø. I januar 2014 fikk hun permisjon fra denne stillinga for å tiltre som politisk rådgiver for Tromsøs byrådsleder Øyvind Hilmarsen. I 2015 fikk hun så plass i byrådet.

Terentieff har årsstudium i prosjektledelse og bachelorgrad i økonomi og ledelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Vanja Terentieff – 6 roller i norsk næringsliv». *www.proff.no*. Besøkt 3. mars 2022.
2. ↑  Berg, Tora Lind (13. oktober 2021). «(+)Vanja Terentieff er Høyres nye toppolitiker i Tromsø». *itromso.no* **(norsk)**. Besøkt 3. mars 2022.
3. ↑  Johansen (5c33189bf09dd), Eskild (25. januar 2020). «Hun startet som filetarbeider i Vardø. Nå skal hun rådgi den nye fiskeriministeren | Fiskeribladet». *Fiskeribladet | Nyheter om fiskeri og havbruk* **(engelsk)**. Besøkt 3. mars 2022.

Kilder
------

* «Tromsøs nye byråd», i *Nordlys* 19. februar 2015.
* Presentasjon på Tromsø kommunes nettsted; besøkt 21. februar 2015.
* Thuen, Inger Præsteng (25. januar 2020). «(+) Hun blir rådgiver i regjeringen: - Jeg har jobbet på lodda, og jeg har pillet reker». *Nordlys* **(norsk)**. Besøkt 28. september 2021.