recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Catalpa bungei*** er et løvfellende tre i trompettrefamilien. Navnet er en ihukommelse av botanikeren Alexander von Bunge.

Det blir 3–32 m høyt, og stammediameteren er 35–77 cm. Barken er glatt på unge stammer, men på eldre trær har den vertikale furer. Unge greiner har elliptiske korkporer, og er glatte eller har stjernehår. Bladene sitter tre sammen i kranser der bladene har tydelig ulik størrelse. Bladstilken er 2–12 cm lang. Bladene er enkle, eggformede, 9–20 cm lange, 6–13 cm brede, langt tilspissede og med tverr eller grunt hjerteformet grunn.

Blomsterstanden er en omvendt konisk klase eller halvskjerm med 6–15 blomster, 8–13 cm lang og 7–12 cm bred. Blomstene er trompetformede og hvite med mange røde flekker. Frukten er en linjeformet kapsel som er 25–80 cm lang og 0,3–0,6 cm bred. Frøene har to vinger som er hårete i endene.

*Catalpa bungei* ble tidligere regnet som tre arter: *Catalpa bungei* med enkle hår, *C. fargesii* med stjernehår og den glatte *C. duclouxii*. Morfologiske studier har vist at variasjonen i behåring er klinal, altså at den varierer kontinuerlig uten klare sprang. I en taksonomisk revisjon fra 2017 slås derfor artene sammen.

Arten hører hjemme i Kina og er blitt kultivert i flere tusen år. Den opprinnelige utbredelsen er usikker, men den vokser nå i provinsene Anhui, Beijing, Chongqing, Gansu, Guangdong, Guangxi, Guizhou, Hebei, Henan, Hubei, Hunan, Jiangsu, Jiangxi, Shaanxi, Shandong, Shanghai, Shanxi, Sichuan, Tianjin, Yunnan og Zhejiang.

I Kina dyrkes *Catalpa bungei* både som prydtre og for trevirket som brukes til fyringsved, møbler og båter. Til tross for den praktfulle blomstringen er arten lite plantet andre steder. Planter som selges som *C. bungei* i europeiske og nordamerikanske planteskoler, viser seg ved nærmere undersøkelser å tilhøre en annen art, *C. ovata*.

Litteratur
----------

* A. Mitchell (1977). *Trær i skog og hage*. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 388. ISBN 82-10-01282-7.  [som *Catalpa fargesii*]
* R.T. Olsen og J.H. Kirkbride jr (2017). «Taxonomic revision of the genus *Catalpa* (Bignoniaceae)». *Brittonia*. 69 (3): 387–421. ISSN 1938-436X. doi:10.1007/s12228-017-9471-7.
* «*Catalpa bungei*». Flora of China. Besøkt 27. november 2018.
* «*Catalpa fargesii*». Flora of China. Besøkt 27. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

Blomstrende tre
* (en) *Catalpa bungei* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Catalpa bungei* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Catalpa bungei* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Catalpa bungei* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Catalpa bungei* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Catalpa bungei* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Catalpa bungei* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Catalpa bungei* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**IBX** (offisielt navn: **IBX Group AB**) er et svensk selskap som ble grunnlagt i 2000 etter et initiativ fra Ericsson og SEB. I 2010 ble IBX Group AB kjøpt opp av Capgemini.

IBX leverer sourcing, innkjøp og betalningsløsninger gjennom produktet IBX On Demand Platform. IBX leverer disse løsningene som tjenester.

IBX har kunder som Ericsson, Skanska, Lufthansa, Kraft, Jernbaneverket og Difi. 

IBX har 232 ansatte og opererer i hele verden. IBX har seks kontorer i Europa: Stockholm (hovedkontor), København, Helsingfors, Frankfurt, Oslo og Oxford.

Historie
--------

IBX ble grunnlagt i oktober 2000 etter et initiativ av Ericsson, SEB, e-handelspartnere og grunnleggerne. Grunnleggerne er Hans Ahlinder, Björn Böhme, Christer Hallqvist og Peter Lageson. I begynnelsen ble det opprettet et applikasjonsmiljø, og IBX realiserte de to første kundene, Ericsson og SEB. I 2005 kjøpte IBX opp det tyske e-handelsselskapet *trimondo GmbH* og *Portum AG*. 

I februar 2010 annonserte Capgemini at de hadde kjøpt IBX.

Magasin
-------

IBX gir ut det faglige innkjøpsmagasinet Efficient Purchasing to ganger i året.

Referanser
----------

1. ↑  IBX produktside Arkivert 10. mai 2012 hos Wayback Machine. (engelsk)
2. ↑  *IBX produktblad PaaS – Procurement as a Service[*død lenke*] (engelsk)*
3. ↑  IBX pressemelding angående oppkjøp av Capgemini[*død lenke*]
4. ↑  Efficient Purchasing nettside (engelsk) IBX faglig innkjøpsmagasin Arkivert 18. desember 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Efficient Purchasing – IBX faglige innkjøps magasin
**Solkonstanten** er et mål på flukstettheten til solas elektromagnetiske stråling ved en avstand på én astronomisk enhet (AU) – den gjennomsnittlige avstanden til jorda. Solkonstanten er dermed et årlig gjennomsnitt for solinnstrålingen som treffer jordas øvre atmosfære. Solinnstrålingen som når jordoverflaten vil være lavere på grunn av absorpsjon i atmosfæren.

Solkonstanten er ingen naturkonstant, men en variabel som har en tilnærmet konstant verdi fordi solens effekt er tilnærmet konstant. Solaktiviteten varierer imidlertid noe, men variasjonen er så liten at det kreves meget nøyaktige satellittmålinger for å kunne måle den. Over de tre siste 11-års solflekksyklusene har det blitt målt en variasjon i solkonstanten på omtrent 0,1%.

Nyere målinger fastsetter solkonstanten til 1361 W/m². Tidligere har noe høyere verdier blitt benyttet. Solcelleindustrien bruker verdien 1367 W/m², en verdi fastsatt av Verdens meteorologiorganisasjon i 1982.

Selv om solkonstanten er nær konstant vil den faktiske solinnstrålingen jorda mottar variere med rundt ± 3,4 % gjennom året fordi jordas bane ikke er sirkulær, men elliptisk. Når jorda er i perihelium (nærmest sola) i begynnelsen av januar er solinnstrålingen omtrent 40 W/m² høyere enn solkonstanten, mens når jorda er i aphelium (lengst unna) i begynnelsen av juli er solinnstrålingen omtrent 40 W/m² lavere enn solkonstanten.

Referanser
----------

1. ↑  Willson, Richard C. (1991). «The Sun's luminosity over a complete solar cycle». *Nature*. 351 (6321): 42–4. Bibcode:1991Natur.351...42W. doi:10.1038/351042a0.
2. ↑  Kopp, Greg (14. januar 2011). «A new, lower value of total solar irradiance: Evidence and climate significance». *Geophysical Research Letters*. 38 (1). doi:10.1029/2010GL045777.
3. ↑  (Publikation 590): Wagemann/Eschrich, Grundlagen der photovoltaischen Energiewandlung, Stuttgart, 1994
4. ↑  Kapittel 2: «The Sun's Energy» i *Solar Energy Systems Design* av W.B. Stine og R.W. Harrigan, John Wiley and Sons, Inc. 1986.

Se også
-------

* Solinnstråling
* Solenergi

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Bredo Eriksen** (født 27. februar 1880 i Oslo, død 20. mars 1977) var en norsk fotballspiller.

Han ble medlem av Lyn måneden etter at idrettsforeningen ble stiftet i 1896, og han var målvakt på Lyns lag de første årene. I 1902 var Eriksen med på å stifte Norges Fotballforbund, og han ble forbundets første sekretær. Samme år dømte han den avgjørende kampen i turneringen som regnes for det første norgesmesterskapet i fotball. Foruten fotball drev han med ski og seiling.

Eriksen arbeidet som forretningsmann og var fra 1917 disponent i firmaet *Eriksen og Eriksen*. Han var bror av Leif Eriksen.

Referanser
----------

1. 1 2  Finn Gustavsen, red. (1936). *Lyn gjennem 40 år*. Drammen. s. 8–15.
2. ↑  Petter Larsen (1977). *75 norske fotballår. Norges Fotballforbund 1902–1977*. Oslo. s. 47–50.
3. ↑  Jakob Vaage, red. (1956). *Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Østlandet Sør*. Oslo: Skiforlaget – Erling Ranheim. s. 439.
4. ↑  O. R. Dahl, red. (1950). *Næringslivets menn i norden*. Oslo: Eckardts bokhandel. s. 493.
**FC Unirea Urziceni** er en rumensk fotballklubb fra byen Urziceni. Klubben ble grunnlagt i 1954, men det var først etter tusenårsskiftet at klubben gjorde sin inntreden på det øverste nivået. Klubbens nåværende stadion, Tineretului, ble åpnet i 1976. På grunn av blant annet lav tilskuerkapasitet spiller Unirea Urziceni Mesterliga- og Europaligaksmper på Stadionul Ghencea i București.

Historie
--------

Unirea Urziceni var ikke noen kjent klubb i starten, men i 1988 imponerte de ved å ta seg til åttendedelsfinalen i cupen. To sesonger senere ble de nummer to i Divizia C og rykket opp til Divizia B. Etter å ha falt ned en divisjon igjen, kom de tilbake ved å vinne Divizia C i 2002/03. I sesongen 2005/06 tok de steget opp til den øverste divisjone etter å ha vunnet opprykksplayoff mellom toerne i alle tre avdelingene i Divizia B. Den påfølgende sesongen var klubbens første i Liga I, men de klarte seg bra og ble nummer ti. Fremgangen fortsatte i 2007/08 med en femteplass i ligaen og sølv i cupen.

I 2008/09 hadde Unirea Urziceni en meget god sesong og vant ligaen. Laget tok over ledelsen tre kamper før slutt og vant tre poeng foran Timișoara. Dermed kvalifiserte de seg til Mesterligaen 2009/2010. De startet i gruppespillet og presterte ganske bra. Laget vant to kamper og spilte to uavgjorte. Seirene kom borte mot Rangers (4–1) og hjemme mot gruppevinner Sevilla (1–0). De tok altså åtte poeng, og var kun ett poeng bak andreplassen til Stuttgart som ville gitt avansement. Tredjeplassen i gruppen gjorde likevel at laget kvalifiserte seg for 16-delsfinalene i Europaligaen, men der tapte de mot Liverpool med 1–4 sammenlagt over to kamper.

Den neste sesongen brakte med seg sølvmedalje i ligaen bak CFR Cluj. Unirea Urziceni ble dermed kvalifisert for spill i Mesterligaen 2010/2011, hvor de startet i tredje kvalifiseringsrunde. Der tapte de 0–1 sammenlagt mot russiske Zenit, og laget skal ut i playoff om plass i Europaligaens gruppespill mot kroatiske Hajduk Split.
***Solis*** er ei diktsamling av Hanne Aga, utgitt på Samlaget i 2000. Den har undertittelen «*dikt song*» – i likhet med samlinga fra 1993: *Gå i skuggen/Vent på vinden*.

*Solis* er et svært ordknapt verk – diktene spres ut over 100 sider med ofte ikke mer enn 1-3 korte strofer på hver side. Samlinga er inndelt i 4 kapitler og en epilog. Det er ikke klart om hvert kapittel skal leses som én tekstenhet eller om de består av flere separate dikt. Imidlertid er det klart at avdelinga med tittelen «pustande» utgjør en enhet, med sin anaforiske gjentakelse av orda «jeg ville». «Pustande» er den delen av samlinga som tydeligst framviser et lyrisk jeg. Ellers er jeg-et til stede i skiftende grad eller helt fraværende.

Tekstene mangler tegnsetting, og består for en stor del av setningsemner. Substantivfraser er mye brukt, og særlig viser Aga en forkjærlighet for konstruksjoner av typen presens partisipp + substantiv: «*perlande brodd*», «*glinsande strand*», «*kvitnande mor*». Rytme og klang har en klar forrang framfor semantisk innhold.

Portal: Litteratur
**Kjell Erik Almskog** (født 1941) er norsk siviløkonom og næringslivsleder som var konsernsjef i Kværner.

Almskog er utdannet innen økonomi. Han tok realartium i 1959 og studentfagkurs ved Oslo Handelsgymnasium i 1961. Deretter flyttet han til USA hvor han tok graden *Master of Business Administration* ved University of Kansas i 1964. Han tok tilleggsutdanning ved Harvard University i 1974–1975.

Almskog var i perioden 1967–1971 ansatt hos Procter & Gamble i London. Etter det hadde han ledende stillinger i flere norske bedrifter. I perioden 1988–1998 var han administrerende direktør ABB i Oslo, deretter administrerende visepresident i Olje- og petroleumsdivisjonen i ABB i Sveits. I 1998 ble han utnevnt til konsernsjef i Kværner og innledet straks omfattende omstruktureringer av selskapet. I 2002 meldte Almskog sin avgang etter en maktkamp mellom ham og storaksjonær Kjell Inge Røkke. Denne avgangen fikk stor oppmerksomhet i mediene, spesielt da det ble kjent at han hadde fått en gyllen fallskjerm på 78 millioner kroner, tidenes største.

Almskog har sittet i flere styrer, blant annet i det britiske selskapet Petrofac, norske Orkla og i maskinkonsernet Kverneland Group.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, «Kjell Erik Almskog»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Almskog ut av Orkla-styret». *e24.no*. 14. mai 2008. Besøkt 30. mars 2020.
3. ↑  Henriksen, Øyvind (13. juni 2006). «Fallskjermklubben». *Nettavisen*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
Holborn Viaduct
**Holborn Viaduct** er ei bru i det sentrale London. Det er samtidig navnet på gata som brua utgjør en del av. Holborn Viaduct forbinder Newgate Street i City of London med Holborn i vest, og er dermed en del av hovedvegen A40. Herfra går i nordlig retning Giltspur Street.

Brua ble tegna av byplanleggeren William Heywood og bygd mellom 1863 og 1869 over den nå underjordiske elva Fleet til Holborn Hill. Hensikten var å lette forbindelsen mellom City og West End. Den ble åpna av dronning Victoria samtidig med Blackfriars Bridge. Fire statuer på bruhodene representerer handelen, landbruket, vitenskapene og kunsten.

Langs Holborn Viaduct ligger det berømte diamanthuset De Beers og kirkene Holy Sepulchre, City Temple og St.Andrew.

Holborn Viaduct Station var fra 1867 stasjon på London, Chatham and Dover Railway. Denne stasjonen stengte i 1990, da en ny tunnel under Snow Hill ble bygd, og stasjonen City Thameslink ble bygd litt lengre sør.

Referanser
----------

1. ↑  Holborn Viaduct på Structurae
**Holandsvika stasjon** på Nordlandsbanen (**Nyland** i planen) åpnet 15. mars 1941 og ble nedgradert til holdeplass 4. november 1957. Holdeplassen mistet persontrafikken 1. januar 1989 og ble nedlagt 28. mai samme år.

En stasjonsbygning tegnet ved NSB Arkitektkontor er solgt, ifølge *Banedata 2004*. Denne er ikke tatt med i NSBs bygningsregistrering fra 1993, som i stedet omtaler to vokterboliger. Den ene (ved 419,37 km) er tegnet av Ralph Werenskiold og er av en type som finnes flere steder på strekningen (en videreutvikling av Erik Glosimodts vokterboliger for Dovrebanen). Den andre (ved 419,42 km) skal være tegnet av Gunnar Nordtvedt, og mellom dem sies det å stå et uthus. Også linjebu og leskur omtales.

Litteratur
----------

* Thor Bjerke, Finn Holom (2004). *Banedata 2004*. Hamar / Oslo: Norsk Jernbaneklubb / Norsk Jernbanemuseum. s. 126–127. ISBN 82-90286-28-7.
* Aasmund Dahl, red. (1993). *NSBs bygningsregistrering: Trondheim distrikt: Nordlandsbanen*. 2. NSB Arkitektkontoret. s. 43–50.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Holandsvika stasjon i Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase
* (no) Norsk Jernbaneklubbs stasjonsdatabase: Nordlandsbanen


| **Forrige stasjon** |   |  *Nedlagt stasjon* |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Drevvatn |  | Nordlandsbanen |  | Mosjøen |
Plakett satt opp av Holbergklubben på Ludvig Holbergs gamle skole (nå Bergen Skolemuseum) i 1922. Plaketten er tegnet av Christian Koren Wiberg
**Holbergklubben** er en forening i Bergen, oppkalt etter den dansk-norske forfatteren Ludvig Holberg, som ble født i Bergen i 1684. Foreningens formål er å «fremme Interessen for Holberg, særlig i hans Fødeby» (vedtektenes § 1).

Klubben ble stifet i et møte på serveringsstedet «Hjørnet» i Hotel Norge 10. mars 1908, etter den offisielle åpningen av et Holberg-værelse i Bergens museums bygning. De tilstedværende var B. E. Bendixen, Just Bing, Johan Bøgh, James Grieg, Bjørn Helland-Hansen, Jens Holmboe, Sigurd Høst, O. J. Larsen, Johan Nordahl-Olsen, Haakon Shetelig og Alf Wollebæk. 1. april ble det nedsatt en bestyrelse, og 21. april ble klubbens lover vedtatt. Nye medlemmer kunne bare opptas etter forslag av de eksisterende medlemmer, og etter godkjennelse av styret. Medlemstallet ble begrenset til 100, senere utvidet til 120.

Klubbens virksomhet har opp gjennom årene bestått i praktiske oppgaver som å henge opp minneplaketter over Holbergs liv på steder i Bergen knyttet til Holbergs liv, medlemsforedrag, utgivelse av skrifter («Holbergklubbens smaaskrifter»), og nedleggelse av krans på Holberg-monumentet i Bergen. Etter feiringen av Holbergs 250-årsjubileum i 1934 stilnet virksomheten av, og først på 1980-tallet kom det en ny aktiv periode, som igjen er blitt fulgt av en ny dvale etter 1992. Dagens (2018) preses er Tryggve Fett.

Referanser
----------

1. ↑  Holbergklubbens hjemmesider

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Breder Andreas Carlsen** (født 1. juli 1862 i Bodin kommune – nå en del av Bodø, død 16. mai 1935 i Bodø) var en norsk forretningsmann og oppfinner. Han åpnet butikk i Bodø i 1891. Ved folketellingene i 1900, og 1910 var han også benevnt som oppfinner. Hans viktigste oppfinnelse var en oppblåsbar redningsvest som fikk navnet Tethys.

Beder Carlsen var sønn av Carl Hans Larsen Vikan og hustru Hanna Kristina Christensdatter. Han var gift med Thea Lambrigtsdatter fra Næsset i Romsdalen. Blant de andre oppfinnelsene til Breder, er de viktigste: Den Vendbar Ullsokken eller «tubesock» og Bølgedemperen Triumf. Han deltok på flere utstillinger og Varemesser med disse. I 1908 var det Fiskerimessen i Trondheim, og der deltok Breder med Tethys.

Da Roald Amundsen og hans ekspedisjon var på vei til Svalbard for å forsøke å nå Nordpolen med flyene N-24 og N-25 i 1925, møtt Breder opp på hurtigruta i Bodø, og viste fram redningsvesten. Amundsen og Riiser-Larsen, som var utrustningsansvarlig, bestilte seks vester. Da ekspedisjon så vidt kom tilbake, med bare ett fly, sier Amundsen at det var takket være vestene som Oskar Omdal og Leif Ragnar Dietrichson hadde på at ekspedisjonen i det hele tatt kom tilbake.

Referanser
----------

1. ↑  «Tethys». *Indherredsposten*. 8. juli 1896. s. 2, spalte 4. «Tethys kalder Opfinderen, Køpmand Breder Carlsen....»
2. ↑  «En etterspurt livredningsvest». *Nordlands Avis (Ranens Tidende)*. 16. august 1929. s. 2, spalte 2.
3. ↑  «Aftenposten» (pressemelding). 14. november 1925. «..reddet nordpol-ekspedisjonen»
4. ↑  Amundsen / Ellesworth, Roald / Lincoln (1925). «Part IV». *Our Polar Flighte*. New York: DODD, MEAD and COMPANY, NY. s. 249.
**Else Myklebust** (født 1938 i Svelgen) er en tidligere journalist og programleder på NRK. Hun er kjent for å dekke tabubelagte tema og vold.

Hun har cand.mag.-eksamen fra Universitetet i Oslo. Fra 1969 til 1994 var hun programsekretær i NRK. I 1974 laget hun fire programmet om kvinnens situasjon sammen med Marianne Wieser. På midten av 70-tallet ledet hun og Kjell Kjær ungdomsprogrammet «Lefsa» om ungdomsklubber og generasjonskløfter. I 1978 ledet hun serien «Eg elskar verda, men ikkje fattigdomen» med opptak fra Caracas. Hun var også programleder og medarbeider i TV-programmet Sosialkanalen i flere år. Hun var med i Norsk språkråd 1976-1983.

I 1980 og 1981 ledet hun programmet Nærsynet sammen med Berit Hedemann og Ragnar Baartvedt, der hun blant annet intervjuet kampsportutøver Bente Ottersen. Myklebust ble med selv og ble leder av selvforsvarsgruppen «Kvinner i kamp» og utga bok om emnet sammen med Ottersen i 1985. Boka dekker også stoff innsamlet i 1983 på studietur til USA om kvinnevold. I 1984 tok hun opp temaet blant annet i NRK-programmet «Valdtekt ein vond sirkel». Samme høsten startet hun NRK-serien «Ingen rom er trygge» om incest.

Sammen med Indra Lorentzen utviklet hun en forestilling om menn som slår, vist på Sosialkanalen i februar 1988. Den syv minutter lange tegnefilmen «Trøbbel» om utuktig omgang med barn, laget hun med filmskaper Anna Tystad Aronsen og Bente Ottersen. I 1992 ledet hun og Lillian Fjellvær TV-serien «Alle Tiders Reklame» på NRK. Med Gerd Inger Polden laget hun filmen «Taushet er gull» om sexkjøp under Vinter-OL 1994.

Utmerkelser
-----------

* Hirschfeldtprisen 1986 for en programserie om seksuelle overgrep mot barn

Publikasjoner
-------------

* Else Myklebust og Bente Ottersen (1985). *Tørk tårene. Knytt nevene*. Friundervisningens forlag.  [Bok]

Referanser
----------

1. ↑  Elsebeth Frey, *Livet etter deadline* i bladet Journalisten den 31. januar 2003.
2. ↑  *Er alle unge slik?* i VG den 9. desember 1976.
3. ↑  Wenche Lie, *Voldtektsfilm: Sjokk!* i Aftenposten den 24. oktober 1987.
4. ↑  Tor Hartvig Bondø, *Barne-TV avslørte sexmisbruk?* i VG den 15. oktober 1988.
5. ↑  *NRK fjernet intervju med sexkunder* i Aftenposten den 31. mai 1994.
6. ↑  *Pris for TV-program* i Aftenposten den 16. april 1986.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***A Man of Stone*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av George Archainbaud.

Handling
--------

Kaptein Deering, en britisk krigshelt hvis bedrifter i den arabiske ørkenen har gitt ham kallenavnet "The Man of Stone", vender endelig hjem til London. Men der oppdager han snart at forloveden hans, den velstående Lady Mary Fortescue, har forlatt ham for en annen mann. Ødelagt vender Deering tilbake til ørkenen, men begynner å drikke veldig mye alkohol, noe som resulterer i at han etter hvert blir alvorlig syk.

Deering blir deretter tatt vare på av den attraktive Laila, en arabisk kvinne som forelsker seg i ham. I mellomtiden har Lady Mary slått opp med mannen hun hadde dumpet Deering for å være sammen med. Hun bestemmer seg snart for å reise til ørkenen, fast bestemt på å få Deering tilbake, og hun nekter å la seg stoppe av noe for å oppnå dette.

Skuespillere
------------

* Conway Tearle som Deering
* Betty Howe som Laila
* Martha Mansfield som Lady Fortescue
* Colin Campbell som Waite
* Warren Cook som Lord Branton
* Charles D. Brown som Lord Reggie
* Henry Kolker

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 5. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Man of Stone* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Man of Stone* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *A Man of Stone* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Frederik Christopher Otto Raben-Levetzau** (født 27. mai 1850 på Lekkende, død 5. mai 1933 på Aalholm) var en dansk utenriksminister og en av Danmarks største jordeiere, idet han var lensgreve til grevskapet Christiansholm og til Bremersvold, Beldringe og Lekkende.

Karriere
--------

Frederik Raben-Levetzau ble født på Lekkende Gods, Mern, som sønn av Josias Raben-Levetzau (1796–1889) og hustru Siegfriede Victorine von Krogh (1823–1898). Han var gift med Lillie Suzanne Moulton (19. desember 1864 til 9. mars 1946).

Frederik Raben-Levetzau ble student i 1870 og cand.polit. i 1877. Han var attaché ved de danske ambassadene i Paris og Wien 1877–1880. Han var generalkommissær ved Verdensudstillingen i Paris år 1900. 

Frederik Raben-Levetzau var utenriksminister i regjeringen J.C. Christensen 1905–1908. Etter bedrageriavsløringen av Alberti i 1908 innleverte Frederik Raben-Levetzau sin avskjedssøknad og fremkalte derved regjeringens fall. Han satt i Landmandsbankens bankråd. Han deltok ikke siden i politikk.

Frederik Raben-Levetzau eide grevskapet Christiansholm (oppløst i 1921), Bremersvold, Beldringe og Lekkende. 

Frederik Raben-Levetzau var første visepresident (siden æresmedlem) i Det Kongelige Danske Geografiske Selskab. Han var også ordensskatmester (fra 1918), hoffjegermester og kammerherre. Han var medlem av styret for Den Raben-Levetzauske Fond. Han var også president for Københavns Golfklub og for komiteen for Danmarks deltagelse i de Olympiske leker i Athen. Han var formann for Dansk Automobil Klub, for Nysted sogneråd og i byggeutvalget for Christiansborg.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *HVEM-HVAD-HVOR 1934*, Politikens Forlag, København 1933.
* *Kraks Blaa Bog* 1910 og 1929

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |
Lavik ferjested sett fra fjorden
**Lavik** er et sogn, et tettsted og en tidligere kommune i Sogn og Fjordane fylke opprettet som Lavik formannskapsdistrikt i 1837. Lavik har vært egen kommune i to perioder.

I 1858 ble Kyrkjebø (Klævold) skilt ut fra Lavik som egen kommune. Lavik kommune hadde etter fradelingen 2 042 innbyggere. I 1861 ble Lavik slått sammen med Brekke til Lavik og Brekke kommune.

1. januar 1875 ble en del av Kyrkjebø (Klævold) med 90 innbyggere overført til Lavik og Brekke kommune.

1. januar 1905 ble Lavik og Brekke kommune delt i to. Lavik kommune hadde etter delingen 1 182 innbyggere

1. januar 1964 ble Lavik med 894 innbyggere slått sammen med Kyrkjebø og deler av Vik til den nye Høyanger kommune.

Tettstedet Lavik er et fergested med 285 innbyggere (per. 2001). Lavik har egen kirke og kirkegård, dagligvarebutikk, bensinstasjon og hotell. Ferga fra Lavik går over Sognefjorden (dypest på 1260 m) til Ytre Oppedal. Fergeturen er 5,6 km lang og tar 20 minutter. Det går tre turer per time og retning.

Referanser
----------

1. ↑  «Ferjestaden Lavik». *leksikon.fylkesarkivet.no* **(norsk)**. Besøkt 1. september 2018.
2. ↑  Askheim, Svein (20. februar 2018). «Lavik». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 1. september 2018.
3. ↑  Statistisk sentralbyrå (2001). «Folke- og bustadsteljing 2001» (PDF). Besøkt 31. desember 2019.
4. ↑  «Norgeskart». *norgeskart.no*. Besøkt 31. desember 2019.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**FMNorge** var en norsk supporterside for spillserien Football Manager. Siden ble opprettet av Vegard Egeland i desember 2002, men ble en stund drevet av Media Invest AS. Den var den ledende norske siden om Football Manager. Ettersom spillserien frem til 2005 gikk under navnet Championship Manager het siden **CMNorge** frem til navnet skiftet navn til Football Manager i 2005.

Siden var offisiell partner av selskapet Sports Interactive, som var spillprodusenten som står bak spillserien Football Manager. Ved hjelp av partnerskapet, og samarbeidet med en rekke andre sider tilbød FMNorge en rekke nyheter, guider og nedlastinger til Football Manager. Forumet hadde i april 2011 50 429 registrerte medlemmer, og ved slutten av 2016 ca 67 000 medlemmer.

FMNorge ble nedlagt i 2017 og mange av forumets deltakere gikk over til Facebook som plattform for diskusjon rundt spillet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sports Interactive - Affiliates - Gold». Arkivert fra originalen 2. januar 2011. Besøkt 12. april 2011.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. mai 2011. Besøkt 17. mai 2011.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. november 2016. Besøkt 20. november 2016.

Portal: Videospill
**Frederik Lange (tre Roser) til Tornumgaard** (– død 1612) var en dansk godseier som ble lensmann (lensherre) i Norge. 

Han var sønn av Gunde Lange (d. 1576) og Karen Hansdatter Breide (d. 1550). I 1566 var han hoffjunker. Han valgt å gjøre karriere i Norge og fra 1572–1612 var han lensmann over Tønsberg og Skt. Olavs kloster len. Hans norske hovedgård var Falkensten i Borre.

Han kom i stridigheter med innehaverne av Skt. Olavs klosterlen, først Vincents Juel og deretter Johan von Ahlefeldt, som forbød klosterets bønder å betale skatt og utføre dagsverk til Sem kongsgård. Lange beholdt dog begge len til sin død i 1612, men fra 1598 ble de omdannet fra pantelen til avgifts- og regnskapslen, fordi kongen samme år innløste pantene. Ved Langes død i 1612 overtok sønnen Gunde Tønsberg len med Sem gård og St. Olavs kloster.

Frederik Lange var gift med Dorte Christoffersdatter Lindenov.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.roskildehistorie.dk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Rian, Øystein (25. februar 2020). «Gunde Lange». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 14. september 2020.
4. ↑  Tank, Roar (1930). *Jarlsberg hovedgaard og dens besiddere gjennom tiderne*. Gyldendal. s. 37.
5. ↑  «Sem og Slagen bygdebok - gårdshistorie - første bind». *www-bib.hive.no*. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 14. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Cock Robin** er et amerikansk pop-rock band kjent mest kjent fra sin første periode fra 1982 til 1990 med hit-låter som «The Promise You Made», «Just Around the Corner», «Thought You Were on My Side» og «When Your Heart Is Weak». Det ble grunnlagt av Peter Kingsbery i San Francisco i USA med CBS Records som plateselskap. Cock Robin er oppkalt etter 1600-tallsromanen *The Marriage of Cock Robin and Jenny Wren* av W. S. Gilbert. Til tross for at bandet er amerikansk, har det hatt størst suksess i Europa. Cock Robin ble gjenforent i 2006.

Bandets vokalister og frontfigurer var frem til 2015 Peter Kingsbery og Anna LaCazio, og bandet besto tidsvis kun av denne duoen. I 2015 trakk LaCazio seg av familieårsaker. Hun ble avløst av Coralie Vuillemin, som også spiller keyboard. Bandets øvrige kjernemedlemmer inkluderer Didier Strub på trommer og har periodevis også inkludert Clive Wright på gitar og frem til 1987 Lou Molino III på trommer. Det utvidede bandet ved konserter omfatter også en rekke nåværende og tidligere medlemmer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cock Robin (band) på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Cock Robin (band) på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Cock Robin (band) på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Cock Robin (band) på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Cock Robin (band) på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Utøver i FMX i et luftig svev.
**FMX** er en gren innen motorsport med motorsykkel. Navnet er en forkortelse av det engelske **Freestyle Motocross**. Grenen blir blant annet utøvd i én av verdens største ekstremsportkonkurranser; X Games.

Norske utøvere
--------------

* Ailo Gaup – Verdensmester i FMX i 2004 og 2007, og er én av to nordmenn som har konkurrert i X Games.
* André Villa – Én av to nordmenn som har konkurrert i X Games.

Triks
-----

Noen av triksene i FMX er: Backflip, Kiss of death, Tsunami, Heelclicker, Can Can og andre. Disse forskjellige triksene kan gjøres med ulike kombinasjoner, som for eksempel backflip-nac nac. 
I FMX får førerne poeng etter triksene de utfører i lufta, etter å ha lettet fra store ramper eller jordhopp. Hoppene kan variere fra 20-50 meter, store hopp gjør triksene mer spektakulære.
Et stort triks som er utført er en «double backflip» som ble gjort av Travis Pastrana fra USA.[]

Øvelser
-------

* **Best Trick** – Stilkonkurranse der syklistene, på to forsøk, viser frem sitt beste triks.
* **Best Whip** – Stilkonkurranse der syklistene, på tid, kaster sykkelen til én side rundt 90 grader for deretter å snu tilbake igjen midt i lufta.
* **High Air** – Høydekonkurranse der syklistene, på tid, skal hoppe høyest mulig ved hjelp av en quarterpipe.

Se også
-------

* BMX
* Motocross
* X Games

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «X Games-øvelsene: Dette er FMX». NRK. 31. august 2019. Besøkt 2. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**CocoRosie** er en musikalsk gruppe som ble dannet i 2003 av søstrene Bianca «Coco» og Sierra «Rosie» Casady. Søstrene er født og oppvokst i USA men bandet ble grunnlagt mens de bodde i Frankrike. Musikken deres inneholder flere elementer fra både pop, blues, opera, elektronika og hiphop. 

CocoRosie var opprinnelig en duo der Sierra står for syngingen, spiller gitar, piano og harpe, mens Bianca sang og manipulere ulike barneleker, elektroniske og slagverkinstrumenter, samt andre eksotiske lydmakere. Gruppen har vært meget aktiv til å turnerte og spiller på konserter både i Europa, USA og andre steder i verden. Fram til 2010 har de gitt ut fire store album: La maison de mon rêve (2004), Noah's Ark (2005), The Adventures of Ghosthorse and Stillborn (2007), og Grey Oceans (2010).

Sierra Casady ble født i Iowa og Bianca ble født på Hawaii. Når Sierra var cirka 5 år gammel og Bianca var 3 år gammel ble deres foreldre skilt. Jentene bodde for det meste sammen med sin mor, Christina Chalmers som var eksentrisk kunstner og sanger av indiansk og syrisk avstamning som vokste opp i Iowa. De flyttet til nye byer nesten hvert år og var blant annet bosatt på Hawaii, i California, New Mexico og i Arizona. Dette gjorde de fordi moren deres mente at jentene skulle lære mer om å gjøre kunst i den "virkelige verden" enn i skolen.

I 1998 da Sierra var nesten 18 år gammel flyttet hun til New York City. Og nesten 2 år senere flyttet hun til Paris for å forfølge en karriere som operasanger samtidig som hun studerte ved konservatoriet de Paris. I denne perioden mistet Sierra kontakten med søsteren Bianca som fremdeles bodde i New York City. Bianca studerte på denne tiden lingvistikk og sosiologi.

CocoRosie har komponert musikk for den franske filmen *Frankie* fra 2005 og for den tyske filmen *Haus der Wünsche* (internasjonalt kjent som *Paperbird*) fra 2007. Musikken deres er også blitt brukt til flere reklamefilmer.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) CocoRosie på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) CocoRosie på AllMusic Rediger på Wikidata
* CocoRosie på Twitter Rediger på Wikidata

* CocoRosie på Facebook Rediger på Wikidata

* CocoRosie på Instagram Rediger på Wikidata

* CocoRosie på YouTube Rediger på Wikidata

* CocoRosie på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BBC Things **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**FN-konvensjonen om veitrafikk** (Wienkonvensjonen om veitrafikk fra 1968) er en internasjonal avtale som skal tjene til å forenkle internasjonal veitrafikk og øke sikkerheten på veiene gjennom standardisering av trafikkregler blant avtalepartene. Konvensjonen ble vedtatt i FNs økonomiske og sosiale råds konferanse om veitrafikk i Wien 7. oktober til 8. november 1968. Konferansen resulterte også i Konvensjonen om veitrafikkskilt og signaler. Avtalen administreres av FNs økonomiske kommisjon for Europa (ECE).

Grensekryssende kjøretøy
------------------------

Sjåfører har fordel av avtalen ved at avtalepartene er forpliktet til å anerkjenne lovligheten av kjøretøy fra andre avtaleland. Noen krav må likevel være tilfredsstilt når man kjører utenfor registreringslandet:

* **Kjennemerke**: Biler må ha kjennemerke både foran og bak, mens motorsykler bare behøver å vise kjennemerket bak. Kjennemerket skal være med latinske bokstaver og med arabisk tallsystem. I tillegg kan kjennemerket ha et annet alfabet. Kjennemerket skal bestå av tall eller av bokstaver og tall. Bare bokstaver er ikke godkjent.
* **Nasjonalitetsmerke**: Et skilt med registreringslandets nasjonalitetsmerke må vises bak på kjøretøyet. Kravene til dette skiltet er spesifisert i konvensjonens anneks 3. Der heter det at skal ha svart skrift på hvit oval bakgrunn eller være inkludert i selve kjennemerket. Hvis det er inkludert i kjennemerket skal det vises både foran og bak. Eksempel på kjennemerke med inkludert nasjonalitetsmerke er "EU skilt" som blir brukt i EU land, og norske kjennemerker med N og norsk flagg.
* **Teknisk godkjenning**: Kjøretøyet må tilfredsstille alle tekniske krav som registreringslandet har fastsatt for å kunne kjøre på veiene. Motstridende tekniske krav (som f.eks. rattet på høyre eller venstre side) i avtalelandet der kjøretøyet blir brukt gjelder ikke.
* **Vognkort**: Sjåføren må ha med kjøretøyets vognkort. I tilfelle av at kjøretøyet ikke er registrert i sjåførens navn (som f.eks. en leiebil), skal sjåføren ha med bevis på retten til å besitte kjøretøyet.

Folkerepublikken Kina er det viktigste av landene som ennå ikke er part til konvensjonen. Alle utenlandsregistrerte kjøretøy som kjører i Kina må vise Kinas eget kjennetegn. Dette kravet gjelder til og med for Kinas spesielle, administrative regioner Hongkong og Macao.

Konvensjonen har også bestemmelser om minimum mekanisk utstyr og sikkerhetsutstyr som skal være med i kjøretøyet, og definerer et **identifikasjonsmerke** (anneks 4) for å identifisere hvor kjøretøyet kommer fra (se liste over nasjonale kjennetegn på kjøretøy).

Eksterne lenker
---------------

* avtaleteksten (på engelsk)
**Cocktailparty-effekten** er et populærnavn på et persepsjonspsykologisk fenomen som gjør oss i stand til å følge en selvvalgt konversasjon i et rom hvor flere konversasjoner er i gang samtidig. 

De fleste mennesker har egenskapen og muligheten til å utføre dette. Den går i korte trekk ut på at om man er i et rom hvor det er flere grupper med mennesker som snakker, kan man selv velge hvilken samtale man vil følge med på, kun ved å konsentrere seg om den ønskede samtalen. De andre samtalene vil da fade ut og den en ønsker å høre på vil oppleves å bli sterkere. Dette tilsvarer for hørselen det en for synet kaller fokusering.

Evnen til å fokusere sansninger er ikke jevnt fordelt, og for individer vil den også variere med dagsform og tildels alder. Ved en moderat hørselssvekkelse vil cocktailparty-effekten langt på vei være slik, at personen må bruke både syn og hørsel for å få med seg det som blir sagt.

En interessant utnyttelse av effekten ble tatt i bruk under den kalde krigen, da romavlytting ble kjent som spionmetode. Viktige samtaler kunne da finne sted, mens tre – fire personer med liknende stemmekvaliteter som de som førte samtalen leste høyt fra hver sin avis.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Litauisk lys grå** er en tradisjonell kurase fra sørlige deler av Litauen.

Historie og utbredelse
----------------------

Litauisk lys grå (litauisk: Lietuvos ðëmi) sies å stamme fra oldtiden. Rasen har sin opprinnelse sør i Litauen. På 1900-tallet har rasen blitt krysset inn med Litauisk rød og Litauisk svart og hvit. Det har i liten grad vært gjennomført systematisk avlsarbeid av rasen, og rasen har stått i fare for å forsvinne. Rasen er imidlertid nå ansett som bevaringsverdig, og plassert på listen til Catalog of Diversity of World Agricultural Animals (Word Watch List). Det finnes nå to besetninger av rasen for å sikre bevaring.

Egenskaper og utseende
----------------------

Rasen er hornet og har en karakteristisk gråfarge. Gjennomsnittlig melkemengde er 4500 kg med 4,35% fett og 3,26 % protein Gjennomsnittlig vekt er 950-1000 kg for okser og kyr er 400-550 kg for kyr. Høyden er 130-135 cm for okser og 121-131 cm for kyr. Rasen er en kombinert en melk- og kjøttrase, som er godt tilpasset lokaleforhold med gode reproduksjonsegenskaper.

Se også
-------

* Liste over kuraser

Eksterne lenker
---------------

* NordGen
* N-EURO-CAD
Samanleggbart strykebrett.
Et **strykebrett** er et lite bord som blir brukt som underlag ved stryking og damping av klær.

Historie
--------

Under glatting med varme jernpanner i Kina kunne klær bli strukket mellom to personer,slik at det ikke var i kontakt med underlaget. Ellers har det vært vanlig med fast underlag når tekstiler skal glattes. Under banking av klær i Korea ble det brukt steintaburetter. Vikingene hadde glattebrett, gjerne av hvalbein når de brukte glattetein. Mangling med mangletre ble utført på en glatt bordplate.

Underlag ved stryking
---------------------

Ved stryking med strykejern egner det seg godt å ha en fast og noe stor plate under. Rundt i hjemmene har kjøkkenbordet ofte tjent dette formålet. For å få et høyere bord og bedre arbeidsstilling har en plate blitt lagt over to stolrygger.

I 1858 ble det tatt patent på et strykebrett som gjorde det lettere å stryke ermer og buksebein. I 1866 ble det samanleggbare strykebrettet patentert. Det har også vært vanlig med strykeskap hvor strykebrettet var hengslet og kunne slåes sammen inne i skapet.
**Jacob Anthonius Buksti** (født 7. april 1947 i Udbyneder sogn ved Randers, død 27. september 2016) var en dansk statsviter og sosialdemokratisk politiker. Han var medlem av Folketinget 1994–2005 og Danmarks trafikkminister 2000–2001.

Han gikk reallinjen ved statsgymnaset (statsskolen) i Horsens og ble cand.mag. i samfunnsfag og historie fra Aarhus Universitet i 1972. Han var lektor i statsvitenskap ved Aarhus Universitet før han var ansatt som leder av Socialdemokratiets politisk-økonomiske sekretariat 1986–1992. Deretter var han ekstern lektor ved Aarhus Universitet og Københavns Universitet, og politisk-økonomisk konsulent i Dansk Magisterforening. Som statsviter forsket han på organisasjonsforhold.

I september 1994 ble han innvalgt i Folketinget fra Københavns vestre storkrets, etter å ha blitt nominert fra Valby krets. 2001–2005 var han innvalgt fra Vestsjællands amtskrets. Han spesialiserte seg på skattepolitikken. Buksti støttet Svend Auken i lederstriden mot Poul Nyrup Rasmussen i Socialdemokratiet i 1992, men sluttet seg senere til Nyrup Rasmussens rekker. «Hans egentlige motstander var Mogens Lykketoft, i hvis person han så årsaken til alle Socialdemokratiets problemer», bemerket journalist Kaare R. Skou. Mens Nyrup Rasmussen var statsminister, ble Buksi politisk ordfører 1998–2000 og trafikkminister 2000–2001. Buksti ble regnet til den såkalte trafikkmafiaen eller jyske mafiaen, hvor hovedlinjene i samferdselspolitikken ble avtalt i brede forlik, helst mellom Socialdemokratiet, Venstre, Det Konservative Folkeparti og Centrum-Demokraterne.

Etter at regjeringen gikk av i 2001, satt Buksti i Folketingets trafikksikkerhetsutvalg. Også i denne rollen kom han med skarpe uttalelser mot fartsovertredelser. I 2003 ble han imidlertid bøtelagt for å ha kjørt 173 km/t på en motorvei med fartsgrense på 110 km/t. Han vedtok boten og trakk seg fra trafikksikkerhetsutvalget. Saken ble ødeleggende for Bukstis politiske troverdighet. I 2005 ble han ikke gjenvalgt til Folketinget, og mente seg utsatt for en kampanje fra Nyrup Rasmussens fløy.

Etter flere års kreftsykdom med følgesykdommer døde han i 2016, 69 år gammel, av en blodpropp mens han underviste ved Danish Institute for Study Abroad (DIS). Han ble begravet på Vestre kirkegård i København.

Referanser
----------

1. ↑   ekstrabladet.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Buksti, Jacob Anthonius» **(dansk)**. Folketinget. Arkivert fra originalen 14. juli 2016. Besøkt 12. august 2018.
3. 1 2  Skou, Kaare A. (2007). «Buksti, Jacob Anthonius». *Dansk politik A–Å. Leksikon* **(dansk)** (2 utg.). København: Lindhardt og Ringhof. ISBN 978-87-11-31440-1.
4. ↑  «Buksti går fra tillidspost efter 173 km/t» **(dansk)**. DR. 30. oktober 2003. Besøkt 12. august 2018.
5. 1 2  Hougaard, Andreas Bach/Ritzau (27. september 2016). «Sønnen om afdøde tidligere minister Jacob Buksti: 'Vi er alle sammen meget berørte'». *B.T.* **(dansk)**. Besøkt 12. august 2018.
6. ↑  «Jacob Anthonius Buksti» **(dansk)**. gravsted.dk. Besøkt 12. august 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Danmark
**Cockerill & Cie** er et stål- og jernverk i Seraing ved Liège, Belgia. 
Det ble grunnlagt av den engelske smeden og ingeniøren William Cockerill i 1807. Opprinnelig var det for å lage maskiner til tekstilindustrien. Sønnene John og James Cockerill utvidet bedriften til et fullskala jernverk. Det produserte bl.a. lokomotiver, men på begynnelsen av 1900-tallet hadde bedriften en utstrakt våpenproduksjon. Firmaet eksisterer fortsatt under navnet Cockerill Maintenance & Ingeninerie (CMI), bl.a. med spesialisering på kanontårn til stridsvogner.

Cockerillkanoner i Norge
------------------------

Cockerill 7,5 cm tårnkanon på Høytorp fort
* 10,5 cm posisjonskanon L/28 M/1904 Cockerill
* 12 cm feltkanon L/37 M/1931 Cockerill
* 5,7 cm L/60 Cockerill

Oscarsborg

* 7,5 cm tårnkanon L/50 M/1909 Cockerill Fossumstrøkets festning

I løpet av planleggingen av de nye fortene i Fossumstrøkets festning ble det vedtatt at fortene skulle forsterkes med moderne hurtigskytende, direkteskytende tårnkanoner. Man valgte Cockerill 7,5 cm, og i 1913 ble det bestilt fire av disse, to til Trøgstad og to til Høytorp fort. Første verdenskrig kom i veien, slik at kanonene ankom Norge først i 1920. Under okkupasjonen ble kanonene demontert av Wehrmacht og satt opp på Storøy fort i innseilingen til Haugesund. I 2008 ble det vedtatt å legge Storøy ut til industriområde og i 2009 begynte planering og utsprengning av Storøy fort. Til alt hell lyktes det å redde to kanontårn. De ble fraktet til Høytorp fort, og de kom høsten 2014 på plass i de originale kanonstillingene der.

* 6,5 cm L/43 M/1898-1917 Cockerill

Nedre Sandviksbatteriet, Bergen, Nedre strandbatteri, Kristiansund.

* 12 cm L/44 Nordenfeldt (Cockerill)

Bolærne

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Portal: Askøy

**Strusshamn** er en bygd i Askøy kommune i Vestland.

I Strusshamn finner man blant de best bevarte trehusbebyggelsene på Askøy fra tidlig 1800-tall. Dette har sammenheng med at Strusshamn på sytten- og attenhundretallet fungerte som karantenehavn for seilskip på vei til Bergen. Det var særlig kolera som herjet på denne tiden, og frykten for smittespredning gjorde at det ble opprettet en egen kolera-kirkegård. Det første kommunestyretmøtet i Askøy kommune ble i 1838 holdt i gjestgiveriet i Strusshamn. Det var også her det første herredshuset ble bygget. I 1956 brant herredshuset ned, og det ble da bygget nytt rådhus i Kleppestø.

Allerede i 1741 stod den første kirken i Strusshamn ferdig, denne var i bruk i 120 år før den brant ned i 1861. Det ble raskt bygget ny kirke, denne stod til 1966 da den også brant ned. Dagens Strusshamn kirke ble innviet i 1969.

Til tross for at konventikkelplakaten forbød lekmannsvirksomhet stod Hans Nielsen Hauges bevegelse sterkt i bygda. I 1804 kom Peder Olsen Aalderust og Johan Nicolay Loose til Strusshamn. Sistnevnte var Hauges svoger, og med økonomisk bistand fra Hauge fikk de bygget en kornmølle i bygda, som det ble gjort så mange andre steder i Norge på den tiden. Mølla brant ned i 1861, men ble bygget opp igjen, og var i drift frem til rundt 1900. I 1884 ble Strusshamnsvatnet demmet opp for å forbedre vannføringen til mølla.

I 1910 ble møllebygningen gjort om til sjoddy-fabrikk av Arne Johannessen fra Osterøy. Fra 1917 ble det laget elektrisk strøm av vannkraften som tidligere hadde drevet mølla, og denne strømmen ble benyttet til å drive shoddy-produksjonen.

I 1992 fikk Lions Club på Askøy satt opp en minneplakett i Strusshamn med innskriften:

> Hans Nilsen Hauge  
> Bygget mølle  
> i Strusshamn  
> i 1804  
> Han satte ånd og  
> legeme i arbeid
> 
> 
> 

I dag er Strusshamn et livlig sentrum for både handel og kultur. Båtprodusenten Viksund Båt AS har sitt tilholdssted i havnen, og her finner man også mange frivillige organisasjoner og lag som eksempelvis Askøy kystlag og Askøy museumslag.

Referanser
----------

1. ↑  Clausen, Conrad: *Askøy herad i hundrad år : 1837-1937*, s. 17, Askøy Herad 1937
2. ↑  Clausen, Conrad: *Askøy herad i hundrad år : 1837-1937*, s. 11, Askøy Herad 1937
3. ↑  *Askøy Samskipnad av N.L.M. gjennom 50 år, 1912 - 1962*, s. 9
4. 1 2  Historien Arkivert 4. august 2020 hos Wayback Machine. Sjoddien
5. ↑  Historien Arkivert 22. desember 2015 hos Wayback Machine. Viksund

| * v
* d
* r
Poststeder på Askøy |
| --- |
| 5300 Kleppestø • 5302 Strusshamn • 5303 Follese • 5304 Hetlevik • 5305 Florvåg • 5306 Erdal • 5307 Ask • 5310 Hauglandshella • 5314 Kjerrgarden • 5315 Herdla |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |