recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Glenn Holm** (født 9. mars 1969) er en tidligere fotballspiller som spilte spiss for Moss, Fredrikstad, Sprint-Jeløy og Soon.

Holm flyttet i 1976 fra Oslo til Son, hvor han vokste opp. Som trettenåring gikk han fra sitt lokale lag Soon IF til Moss FK. Han var elev ved Wang Toppidrettsgymnas i Oslo. Foran 1988-sesongen ble Holm tatt opp i A-stallen til Moss. I treningskampene under sesongoppkjøringen ble landslagstrener Tord Grip så imponert over Holm at han innkalte ham til seniorlandslagets tropp til en vennskapskamp mot Sverige i april 1988. I det målløse oppgjøret mot svenskene, kom Holm innpå som innbytter etter pause. Han fikk sin debut på seniorlandslaget før han hadde spilt obligatoriske klubbkamper på seniornivå, og uten å ha spilt kamper for aldersbestemte landslag. Han hadde tidligere vært innkalt til to landslagstropper på G15-nivå uten å spille.

Etter en håndfull seriekamper for Moss i 1988, ble Holm satt på benken. Han fikk aldri det forventede gjennombruddet hos Moss. I stedet inngikk han sammen med Geir Johansen og Lars Jensen i en byttehandel mellom Moss og Fredrikstad foran 1989-sesongen, som sendte Atle Kristoffersen og Hans Deunk motsatt vei. På nest øverste divisjonsnivå var Holm en sentral spiller for Fredrikstad i 1990. Et kranglete kne ble operert i september 1990. Da viste det seg at et korsbånd var røket og menisken skadet. Kneskaden gjorde 1991-sesongen vanskelig. Han spilte få kamper og valgte etter sesongslutt å melde overgang til barndomsklubben Soon IF som da spilte i 6. divisjon i håp om å gjenvinne lysten til å spille fotball.

I 1995 spilte Holm for Sprint-Jeløy, men sesongen endte med nedrykk fra 2. divisjon.

### Landskamper

| Nr. | Dato | Hjemmelag | Resultat | Bortelag | Arena | Mål | Bytte | Merknader |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1988-04-2626. april 1988 | Sverige  | 0–0 |  Norge | Backavallen stadion, Katrineholm | 0 | Inn | Vennskapskamp |

Referanser
----------

1. ↑  Bjørnar Borlaug (2. august 1984). «Fotball-talentet Glenn Holm». *Vestby Avis*. s. 7.
2. ↑  Øistein T. Olsen (2. januar 1985). «Med fotball i ranselen». *Moss Dagblad*. s. 10.
3. ↑  Øistein T. Olsen (22. desember 1987). «Ole Jonny i spissen for spennende A-stall». *Moss Dagblad*. s. 11.
4. ↑  Jon Hagebø (20. april 1988). «Yngstemann på landslaget». *Nationen*. s. 19.
5. ↑  Terje Antonsen (10. mars 1989). «FFK og Moss FK er enige». *Fredriksstad Blad*. s. 13.
6. ↑  Øistein T. Olsen (10. mai 1989). «- Moss FK har skuffet meg!». *Moss Dagblad*. s. 15.
7. ↑  Svein Kjølberg (31. mai 1991). «Glenns tøffe nedtur». *Østlandets Blad*. s. 9.
8. ↑  Per Johansen (2. november 1991). «Glenn Holm til Soon IF». *Moss Dagblad*. s. 10.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Glenn Holm – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Glenn Holm – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (no) Glenn Holm – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
***Café*** er en norsk humorserie med Robert Stoltenberg som gikk på NRK1 i 2000. Serien var en blanding mellom talkshow og komiserie der Stoltenberg spilte rollen som programleder Terje Engelsmo, samt en rekke andre roller. Programmet gikk på onsdager.

Figurene i programmet
---------------------

Conrad Haugenli Osmundsen (64) er toalettbetjentenes grand-old-man. Siden tidlig på førtitallet har han virket som dovakt ved Sfinxsen-toalettet i hovedstaden.

Maja Karlsen Boraga ble født i 1943 i Dubrisjna i det tidligere Jugoslavia. Sine sigøyner-røtter bærer hun stolt med seg overalt hvor hennes rastløse sjel måtte føre henne.

Alf Limmonæs (58) er opprinnelig fra Gjøvik, men hans mange gjøremål har ført til mye reising og firmaet hans er for tiden etablert utenfor Oslo.

Roy Kristiansen (36) er formann i Kløverenga borettslag i Groruddalen.

Hansine Snåsholmen (79) har bodd på Snåsholmen utenfor Helgelandskysten i hele sitt liv. Hun har født fjorten barn og har gjennom hardt arbeid på land og hav greid å brødfø de aller fleste av dem til de forlot Snåsholmen og dro sørover.

Referanser
----------

1. ↑  «Café (ttv) Premiere». *arkiv.nrk.no*. 4.10.2000. Besøkt 18. september 2016.
2. 1 2 3 4 5  «NRK - Rollefigurene». *www.nrk.no*. Besøkt 18. september 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (NRK, 2000)
**Tiina Nunnally** (født 7. august 1952 i Chicago) er en amerikansk forfatter og oversetter.

Nunnally har doktorgrad fra University of Washington i Seattle. Hun debuterte med romanen *Maija* i 1996 og har utgitt ytterligere to romaner. Nunnally har oversatt litteratur fra dansk, norsk og svensk til engelsk. H. C. Andersen, Peter Høeg, Jens Peter Jacobsen er blant de danske forfattere hun har oversatt. Fra norsk litteratur har hun blant andre oversatt Asbjørnsen og Moe, Sigrid Undset og Linn Ullmann og fra svensk Per Olov Enquist, Bodil Jönsson, Astrid Lindgren og Klas Östergren. 

I 1994 ble Nunnally tildelt Lewis Galantière Translation Award fra American Translators Association. Oversettelsen hennes av Undsets romansyklus *Kristin Lavransdatter* ble i 2001 hedret med PEN Translation Prize. I 2009 ble hun hedret av Svenska Akademien for fremme av svensk kultur i utlandet. Oversettelsen av Per Olov Enquists *Livlegens besøk* ble hedret med Independent Foreign Fiction Prize.

Nunnally ble i 2012 utnevnt til ridder av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for fortjenstfullt virke for norsk litteratur i USA.»

Referanser
----------

1. ↑  *The Complete and Original Norwegian Folktales of Asbjørnsen and Moe*. University of Minnesota Press. ISBN 9781517905682.
2. ↑  «Honors and Awards» Arkivert 19. oktober 2012 hos Wayback Machine. American Translators Association.
3. ↑  «PEN-pris til Undset-oversetter», *Dagbladet*, 23. mai 2001, del 1, s. 58
4. ↑   «Svenska Akademiens pris för introduktion av svensk kultur utomlands» Arkivert 7. august 2011 hos Wayback Machine. pressemedling fra Svenska Akademien, 20. september 2009.
5. ↑  «Per Olov Enquist wins the Independent Foreign Fiction Prize» Arkivert 16. mai 2021 hos Wayback Machine. *Transcript*.
6. ↑  «Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet», kongehuset.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
*For filmatiseringen av romanen fra 2006, se The Last King of Scotland (film).*
***The Last King of Scotland*** er en roman av journalisten Giles Foden fra 1998. 

Boken handler om Idi Amin, som var Ugandas diktator i perioden 1971-1979. Romanen er en oppdiktet selvbiografi om en skotsk doktor som blir ansatt som Amins personlige lege, og er basert på virkelige hendelser.

Handling
--------

Hovedpersonen er en fiktiv karakter ved navn Nicholas Garrigan, en ung skotsk doktor som reiser til Uganda på grunn av idealisme og eventyr, og ankommer å dagen for det ugandiske statskuppet i 1971. Garrigan forteller deretter hvordan Garrigan blir utnevnt til den personlige legen og fortrolige til president Idi Amin. Romanen fokuserer på Garrigans forhold og fascinasjon for presidenten, Men Idi Amin vokser etter hvert til å bli en mer og mer brutal og hensynsløs diktator. Garrigan handler etter hvert bevisst og gjentatte ganger mot hans egen dømmekraft, og forblir i Amins ansettelse.

Nærmest hypnotisert over Amins sjarm og karisma, blir Garrigan gradvis trukket inn som medskyldig til korrupsjonen og brutaliteten under Amins styre. Selv om disse valgene får fatale resultater for Garrigans egne venner eller kollegaer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Tiit Käbin** (1937–2011) var en estisk politiker og forvaltningsjurist. Han hadde flere fremskutte offentlige verv i Estland under og etter løsrivelsen fra Sovjetunionen.

Liv og virke
------------

Han studerte statsrett og forvaltningsrett ved Statsuniversitetet i Tartu, der han avla diplomoppgaven i 1966, mens Estland var en del av Sovjetunionen. Han arbeidet deretter innen forvaltning og forskning, sist ved Det estiske vitenskapsakademiet i Tallinn. Han ble også tatt opp som medlem av Sovjetunionens kommunistiske parti.

Under den syngende revolusjonen ble han valgt inn i Den estiske kongressen og Den estiske komiteen, som hevdet en rettslig kontinuitet fra Republikken Estland (1918–1940) og utfordret sovjetstatens legitimitet. Ved de første delvis frie valgene til Sovjetunionens folkekongress i 1989, ble han også valgt inn der. Da Estland erklærte seg uavhengig fra Sovjetunionen i 1991, ble Käbin medlem av den grunnlovsgivende forsamlingen. Han deltok også i flere komiteer og delegasjoner som skulle avklare rettslige forhold mellom Estland og Russland, blant annet statsborgerskapssaker.

Han var medlem av Estlands nasjonalforsamling fra de første frie valgene i 1992 og frem til 2003. Han representerte først Det estiske liberaldemokratiske parti, som i 1994 gikk opp i Det estiske reformpartiet. Han meldte seg ut av partiet i 2002 og satt resten av valgperioden som partiløs.

Han var blant grunnleggerne av Det estiske menneskerettighetsinstituttet. Han var ellers aktiv innen idrettens og friluftslivets organisasjoner.

### Familie

Han ble født i Puka i Valga fylke, der faren Reinhold Käbin (1903–1979) var distriktslege. Familien flyttet så til Tallinn, der faren hadde offentlige stillinger i sovjettiden. Farfaren Madis Käbin (1877–1954) var bankmann i Tallinn og medlem av den grunnlovsgivende forsamlingen for Republikken Estland i 1918. Den estiske kommunistlederen Johannes Käbin (1905–1999) var en fjern slektning.

Referanser
----------

1. 1 2  Alaküla, Allan (red.) (2000). «Käbin, Tiit». *Kes on kes? Eesti 2000* **(estisk)**. Tallinn: Ekspresskataloogide. s. 88. ISBN 978-9985-60-789-3.
2. ↑  Mõttus, Aaro m.fl. (red.) (2004). *Riigikogu VII, VIII ja IX koosseis. Statistikat ja kommentaare* (PDF) **(estisk)**. Tallinn: Riigikogu. s. 57. ISBN 9985-9246-9-X.
3. ↑  Sildam, Toomas (26. februar 2002). «Käbin valmis lahkuma Reformierakonnast». *Postimees* **(estisk)**: 5.
4. ↑  Ernists, Peeter, Vöörmann, Mai og Palli, Ilmar (23. februar 1998). «Kebba Jürri võrsed» **(estisk)** (4): 8–15. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Raimbaut de Vaqueiras** (? – etter 1202) var en oksitansk trubadur (*trobador*).

Liv
---

Raimbaut de Vaqueiras var av provençalsk lavadel. Han var en av de første provençalske *trobadors* som gikk i tjeneste i Italia og ifølge ham selv ridder (*cavalier*) og skald (*joclar*) hos markgreve Bonifatius I av Monferrato. I rimkvadet *Valen Marques, Senher de Monferrat* beskriver Raimbaut at han utførte store militære bedrifter under tjenesteherrens felttog i Nord-Italia og Sicilia og derfor ble begunstiget med en spesielt betrodd posisjon.

I 1201 deltok Bonifatius i Det fjerde korstog. Raimbaut bisto ham under beleiringen av Konstantinopel, deretter forsvinner han ut av historien. Bonifatius fikk Kongeriket Thessaloniki som belønning for sin deltakelse i beleiringen, men i 1207, etter bare to år på tronen, ble han og alle hans menn slaktet ned i et bakholdsangrep, og det er ikke urimelig å anta at Raimbaut var en av dem som falt.

Virke
-----

Raimbaut videreutviklet trubadurdiktningen, sangene skrev han på oksitansk språk, som på hans tid var hovedspråket for de europeiske hoffenes sangtradisjon. Blant de 26 tekstene som tilskrives ham finnes den musikkhistorisk betydelige *Kalenda maia* («begynnelsen av mai») som Raimbaut skal ha skrevet teksten til etter at han ved markgrevens hoff hørte en estampie framført av to tilreisende franske musikere. Rimkvadet *Valen Marques…* er et kulturhistorisk viktig tidsvitne om politiske forhold og om en *trobadors* stilling ved et italiensk fyrstehoff.

Raimbaut spilte en viktig rolle i formidlingen av sydfransk trubadurdiktekunst til Italia og influerte diktere som Dante og Petrarca.

Litteratur
----------

* Klara M. Fassbinder (red.): *Raimbaut von Vaqueiras.* Halle 1929, Reprint Slatkine, Genf 1977
* Joseph Linskill (red.): *The Poems of the Troubadour Raimbaut de Vaqueiras.* Mouton, Den Haag 1964
* Furio Brugnolo: *Plurilinguismo e lirica medievale.* Bulzoni, Rom 1983
* Dietmar Rieger (red.): *Mittelalterliche Lyrik Frankreichs I: Lieder der Trobadors. Provenzalisch/Deutsch.* Reclam, Stuttgart 1980 (= Universal-Bibliothek, 7620), s. 180–187 (nr. XXVII: *Kalenda maia / Das Maifest*, Razo med sangtekst og oversetting), s. 298f. (kommentar)

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog, BNF-ID 119210475, catalogue.bnf.fr, besøkt 1. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Amelia E. Van Vleck, *The Lyric Texts* s. 33 i *Handbook of the Troubadours* (1995), red. F. R. P. Akehurst og Judith M. Davis.

Eksterne lenker
---------------

* Sangtekster med engelsk oversetting

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Gul flatdøgnflue** (*Heptagenia sulphurea*) er en døgnflue som tilhører familiegruppen flatdøgnfluer.

Utseende
--------

### Voksne (imago)

Kroppen er 10-14 millimeter lang. Tydelig gul på farge. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Årenettet i framkanten av vingene er gult og mørkere lengre bak. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci). 

### Nymfer/larver

Nymfene er mellom 10-14 millimeter lange og har en flat kroppsform med tre haletråder. De har utvendige gjeller på bakkroppen og Beina og særlig lårene (coxa) er store og kraftige.

Levevis
-------

Gul flatdøgnflue finnes i ferskvann, i og ved små bekker og større elver med rasktstrømmende vann og steinbunn. 

Gul flatdøgnflue lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer.

Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever av organisk materiale, som alger eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr eller fiskeegg. 

Gul flatdøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for dun (engelsk).

De voksne flyr fra juni til juli. De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjelden mer enn ett døgn.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Døgnfluer (Ephemeroptera)**
	+ Familie **Flatdøgnfluer (Heptageniidae)**
		- Gul flatdøgnflue, *Heptagenia sulphurea* (Müller, 1776)

Litteratur
----------

* Johansen, G.O. og Lunde, V. 1993. *Sjekkliste for norske døgnfluer (Ephemeroptera) med forslag til norske navn.* Norsk entomologisk forening, InsektNytt 18(3-4), s. 19-22
* Arnekleiv, Jo Vegar. 1995. *Døgnfluelarver.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 14, 45 sider.
* Puthz, V. 1978. *Ephemeroptera.* Limnofauna Europaea, J. Illies (ed.). Fischer Verlag, Stuttgart. side 256 – 263.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gul flatdøgnflue* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gul flatdøgnflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Gul flatdøgnflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Gul flatdøgnflue* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Gul flatdøgnflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Gul flatdøgnflue* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Heptagenia sulphurea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Heptagenia sulphurea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening
*For Byantikvarens liste over verneverdige kulturminner og kulturmiljøer i Oslo, se Byantikvarens gule liste.*

**Gul Liste** (**GL**) er en av de politiske valglistene som studenter ved Universitetet i Bergen kan stemme på ved valg til Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen. Gul Liste ble opprettet i Bergen i 2018 som et nytt sentrumsalternativ.

Ideologisk grunnlag og kjernesaker
----------------------------------

Gul Liste er et sentrumsalternativ ved Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen og har hatt fokus på at UiB skal ha: 

* Bedre alkoholfrie alternativ i faderuken
* Enklere for studenter med barn
* Flere studentpsykologer
* Praksis hos frivillige organisasjoner
* Stikkontakter i alle auditorium
* Ta ansvar for å nå bærekraftsmålene

Representasjon i Studentparlamentet
-----------------------------------

Gul Liste ble ved valget til Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen første gang, i 2018, representert med en representant og 4,8% av stemmene. I valget til Studentparlamentet i mars 2019 fekk Gul Liste 5,1% av stemmene og beholdt sitt mandat i parlamentet. Edel-Marie Haukland var den første som ble valgt inn i parlamentet for Gul Liste, men måtte trekke seg da hun avsluttet sin utdanning på Universitetet i Bergen. Morten Stene tok over, og fra mai 2018 representerte han Gul Liste i Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen. Fra 2020 har Thea Myhr representert listen i Studentparlamentet.

Referanser
----------

1. ↑  «Studentpolitiske lister : Gul Liste». *Studentparlamentet ved Universitetet i Bergen*. Arkivert fra originalen 20. april 2021. Besøkt 16. mars 2021.
2. 1 2  «Gul Liste» **(norsk nynorsk)**. SP-UiB - www.spuib.no. Arkivert fra originalen 25. mai 2019. Besøkt 18. april 2019.
3. ↑  Axel Fagerbakke, Einar Lohne Bjøru (16. april 2018). «Venstrealliansen og Blå Liste er valgvinnere». *Studvest - www.studvest.no* **(norsk)**. Besøkt 19. april 2019.
4. ↑  Johannes Steen, Bjørn Vilberg, Einar Lohne Bjøru (25. mars 2019). «Rød-grønn jubel i UiBs studentvalg». *Studvest - www.studvest.no* **(norsk)**. Besøkt 19. april 2019.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Skiskyting |
| Konkurrerte for Kinas flagg Kina |
| VM i sommerskiskyting |
| Bronse | 1996 Østerrikes flagg Hochfilzen |  4 km |
| Asiatiske vinterleker |
| Gull | 1996 Kinas flagg Harbin |  Stafett |

**Liu Jinfeng** (født 3. juli 1977 i Dalian) er en kinesisk tidligere skiskytter.

Liu deltok i VM i skiskyting 1995, der Kina kom i sjetteplass i lagkonkurransen. I VM i sommerskiskyting 1996 fikk hun bronse på normaldiatanse, bak Olessia Toupilenko og Gunn Margit Andreassen. Hun deltok i Skiskyting under Asiatiske vinterleker 1996, der Kina vant kvinnestafetten. Hun har én pallplass i Verdenscupen i skiskyting - hun kom på tredjeplass i stafetten i Nagano i Verdenscupen i skiskyting 1996/97.

I Paralympiske vinterleker 1998 kom Kina på sjuendeplass på 4 × 7,5 km stafett med Liu på laget.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Liu Jinfeng – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Liu Jinfeng – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Liu Jinfeng – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Liu Jinfeng – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Liu Jinfeng – IBU Rediger på Wikidata

* (en) Liu Jinfeng – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Gul grangallelus** (*Sacchiphantes abietis*) er en galledannende bartrelus, og tilhører nebbmunnene. Den er utbredt i granskog over store deler av Norge.

Utseende
--------

Det er helst den gulhvite gallen en ser av disse gallelusene. Gallen finnes ytterst på treets skudd, der knoppen finnes. Gallen er som et oppsvulmet stykke av treets gren. Inne i gallen lever lusene i sine nymfestadier. 

Om våren og sommeren er gallen lukket, men åpner seg utpå ettersommeren når barlusene klekkes. Størrelsen på gallen kan variere, men kan bli så stor som en liten hasselnøtt og av og til som en liten valnøtt. Gallen kan minne om en «ananas». Den er gulhvit eller grønnaktig og ofte rødfarget langs kanten om sommeren. På ettersommeren blir den mer brun.

Levevis
-------

Gul grangallelus har en ufullstendig forvandling og lever av å suge plantesaft vekslsvis på gran og lerk. Mens utviklingen er bare på gran.

Eggenelegges ved en knopp, friskt skudd, på grantreet. Når de nyklekte nymfene (larvene] suger på de unge barnålene fører det til at de svulmer opp roten. Etterhvert kryper larvene inn mellom de oppsvulmende nålene og begynner å suge på plantevevet. Her utvikles gallelusen og de typiske gallene dannes. Senere på sommeren, åpner gallen seg og nymfene, som er i sitt siste utviklingsstadie, kryper ut. Det siste hudskiftet foregår på utsiden av gallen. 

De utvokste (imago) gallelusene har vinger. Disse lusene slår seg ned på det treet de utviklet seg på eller de flyr over til et nytt grantre. Her legger de egg. Overvintringen skjer som nymfe i ett av de første nymfestadiene.

Skadedyr
--------

Gul grangallelus forårsaker galledannelse ved å suge på grantreets knopper. Dette hindrer treets naturlige vekst. Særlig uheldig er det om trær som er i produksjon som juletrær blir angrepet.

Unge galler av gul grangallelus på gran.
galle av gul grangallelus

Referanser
----------

1. 1 2  «Gul grangallelus - Skogskader på Internett». Norsk institutt for skog og landskap. 10. juli 2010. Besøkt 12. april 2013. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gul grangallelus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Gul grangallelus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Gul grangallelus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Gul grangallelus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Adelges abietis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Adelges abietis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Gul grangallelus - Skogskader på Internett[*død lenke*]
* Gul grangallelus - Fauna Europaea
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Korvettskvadronen** er en avdeling i Marinen og består av seks korvetter av Skjold-klassen.

Skvadronens primæroppgaver i freds­tid er overvåkning, suverenitetshevdelse og ved behov også myndighetsutøvelse i kystnære farvann under norsk jurisdiksjon. Fartøyenes store mobilitet gjør dem også egnet til deltakelse i og ledelse av søk- og redningsoperasjoner og støtte til sivile og statlige instanser med maritime ansvar­sområder.

I krise- og krigssituasjoner skal korvet­tene utføre overflateoperasjoner for å opprettholde kontroll over kystsonen og bidra til å forstyrre fiendtlige styrker. Fartøyene er også godt egnet til å støtte Sjøforsvarets spesialstyrker.

"1. Korvettskvadron" het tidligere "MTB-våpenet" frem til omstillingen i Sjøforsvaret 1. august 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Jan-Petter Helgesen (9. juni 2013). «Besetningen kan spise frokost i Bergen og middag i Tromsø». Teknisk ukeblad. Besøkt 3. november 2014.
2. 1 2  «MTB-våpenet». Forsvaret. 16. oktober 2014. Arkivert fra originalen 3. november 2014. Besøkt 3. november 2014.
3. ↑  «Korvett Skjold-klassen». Forsvaret. 5. juni 2014. Arkivert fra originalen 2. november 2014. Besøkt 3. november 2014.
4. ↑
En selvkjørende bil fra Google, eksempel på en satsing innenfor muliggjørende teknologi Foto: Michael Shick 
**Muliggjørende teknologier** er teknologier som viser seg å bli så gjennomgripende at de fører til store endringer i samfunnet.[1] De gir også grunnlag for mange andre, nye teknologier. Historiske eksempler er trykkekunst, jernbane, dampmaskiner, elektrisitet og moderne masseproduksjon. Europakommisjonen ser på de muliggjørende teknologiene som den viktigste driveren for modernisering av europeisk industri og overgangen til et kunnskapsbasert lavutslippssamfunn.

I stortingsmeldingen «Vilje til forskning» fra 2005 har norske myndigheter prioritert tre teknologiområder de mener har særlig stor samfunnsmessig betydning:

* Informasjons- og kommunikasjonsteknologi (IKT)
* Bioteknologi
* Nye materialer/nanoteknologi

Muliggjørende teknologier griper ofte inn i hverandre og bidrar til hverandres utvikling. De kombinerer forskjellige kunnskapsområder og er avhengige av sterk tverrfaglig interaksjon. Utvikling av muliggjørende teknologier krever ofte betydelige investeringer i laboratorier. Samfunnsmessig avkastning er ofte vesentlig høyere enn bedriftsøkonomisk avkastning.

Referanser
----------

1. ↑  «Muliggjørende teknologier» Arkivert 23. januar 2015 hos Wayback Machine. Meld. St. 7 (2014–2015): *Langtidsplan for forskning og høyere utdanning 2015–2024*
***Buddenbrooks***, med undertittelen *En families forfall*, er den første store romanen og et av hovedverkene til den tyske forfatteren Thomas Mann. Den var utslagsgivende for at han fikk Nobelprisen i litteratur i 1929. 

Romanen ble utgitt i 1901, da Mann var 26 år gammel. Den følger en rik kjøpmannsfamilie i Lübeck gjennom fire generasjoner og handler om denne familiens gradvise forfall. *Buddenbrooks* regnes som en av de viktigste samfunnsromaner på tysk og betraktes som et portrett av det tyske høyborgerskapet fra 1800-tallet frem til begynnelsen av 1900-tallet. I boken griper Mann sterkt tilbake til personer og hendelser fra hans egen familiehistorie og familietradisjon.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Roger Hillman; *Buddenbrooks-Handbuch*; side(r): 63; kapittel: II. Die Form - A. Zum Gattungstyp.

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Muling** (kinesisk: 穆棱; pinyin: *Mùlíng*) er et byfylke i provinsen Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Mudanjiang.

Befolkningen var på 313 971 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Xiaosifangshan (*Xiaosifangshan yizhi*, 小四方山城址), en by fra De stridende rikers tid frem til jursjenerdynastiets tid, ble i 2006 tilføyet på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Bamiantong (八面通镇); Maqiaohe (马桥河镇); Muling (穆棱镇); Xiachengzi (下城子镇); Xingyuan (兴源镇);

**Kommuner:**

* Fulu (福录乡); Gonghe (共和乡); Hexi (河西乡);

**Statsskoger:**

* Bamiantong (八面通林业局); Muling (穆棱林业局).

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Mulings hjemmesider
* Xiaosifangshan yizhi[*død lenke*]
* Muling i Baidu

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**«It's Over»** er en amerikansk sang, skrevet av Roy Orbison og Bill Dees.

Den ble spilt inn av Roy Orbison og utgitt på singlen Monument Records 837 i april 1964. Produsent var Fred Foster.

«It's Over» representerer en operamessig rockeballade.

Sangen finnes dessuten på Orbisons album *More of Roy Orbison's Greatest Hits* (1964) samt på hans posthumt utgitte album *A Black & Night Live Night* (1989) fra hans TV-special, som ble sendt på HBO i 1988.

«It's Over» ble også spilt inn av Bonnie Tyler med Prahas Filharmoniske Orkester og utgitt på albumet *Heart Strings* i 2003. Den ble også spilt inn av Billy Mackenzie og utgitt på British Electric Foundations album *Music of Quality and Distinction Volume One* i 1982.

Michael Caine fremførte sangen i spillefilmen *Little Voice* (1998).

En coverversjon med Don Byron ble utgitt på albumet *A Fine Line: Arias and Lieder* i 2000.

Norsk versjon
-------------

Eldar Vågan har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Det er over». Vazelina Bilopphøggers har spilt inn sangen. Den ble utgitt på albumet *Tempo* (Slagerfabrikken/Opal SSLP 99010 (LP), Slagerfabrikken/Opal SSCD 99010 (CD) i 1989.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Roy Orbison | Norges flagg VG-lista | # 10 | 1 (# 10 i 1 uke) | 1964 |
| Roy Orbison | Storbritannias flagg Storbritannia | # 1 | 18 | 2. mai 1964 |
| Roy Orbison | Norges flagg Billboard Hot 100-listen | # 9 |  | 1964 |

Referanser
----------

1. 1 2   norwegiancharts.com - Roy Orbison - It's Over
2. ↑  Little Voice – Soundtracks hos Internet Movie Database
3. ↑  ver.htm Diskografier og annet go'-stoff for samlere[*død lenke*]
4. ↑  Diskografier og annet go'-stoff for samlere
5. ↑  Chart Stats - Roy Orbison - It's Over
6. ↑  allmusic ((( Roy Orbison > Charts & Awards > Billboard Singles )))
*Sorgegondolen* er en diktsamling av den svenske lyrikeren Tomas Tranströmer, utkommet på Bonniers i 1996 (ISBN 91-0-056232-7). *Sorgegondolen* er en kort diktsamling, med bare 17 dikt og en samling på 11 haikudikt over til sammen 37 sider. Den regnes som Tranströmers sensasjonelle «andre debut»,[] etter at han fem år tidligere var blitt ramma av et hjerneslag som delvis fratok han språkevnen.

Det lange titteldiktet viser til den ungarske pianisten og komponisten Franz Liszt’ sene pianostykke *La lugubre gondola*, komponert ved svigersønnen Richard Wagners sykeleie i 1882. Her heter det at «Liszt har skrivit ner några ackord som är så tunga att de borde skickas / till mineralogiska institustionen i Padova för analys».[]

Også Tranströmers diktsamling inneholder en del tunge akkorder – i visst monn knytta til tapet av språket:[]

Jag bärs i min skugga
som en fiol
i sin svarta låda
Det enda jag vill säga
glimmar utom räckhåll
som silvret
hos pantlånaren.
Fra «April och tystnad»
I «Som att vara barn» tales det om en plutselig forulempning:

Som att vara barn och en oerhörd förolämpning
träs över ens huvud som en säck
I et par dikt krysser det dikteriske jeg-et et hav eller et sund:

Jag landsteg en majnatt
i ett kyligt månsken
där gräs och blommor var grå
men doften grön.
Sola opptrer som ikke bare en ytre kilde til lys: «Det rasande eldhavet ute i rymden / transjorderas till en smekning.» Men solnedgangen minner om døden, som i dette haikudiktet:

Solen står lågt nu
Våra skuggor är jättar.
Snart är allt skugga.
Flere dikt kretser om døden, aktualisert ved en venns død: «En dov tubastöt tränger in. / Det är en väns röst, tag din grav och gå.»

Tranströmers dikt utmerker seg ved sine konkrete situasjoner og sansninger, gjengitt i en klar form og med normal syntaks.[] Situasjonene er imidlertid ofte stilt opp mot hverandre i overraskende kombinasjoner, uten at det gis holdepunkter for hvordan sammenhengen mellom dem skal tolkes, og på en slik måte at forholdet mellom sansning og sinn forblir uavklart.[]

Titler
------

* April och tystnad
* Osäkerhetens rike
* Nattboksblad
* Sorgegondol nr. 2
* Landskap med solar
* November i forna DDR
* Från juli 90
* Göken
* Tre strofer
* Som att vara barn
* Två städer
* Ljuset strömmar in
* Nattlig resa
* Haikudikter
* Från ön 1860
* Tystnad
* Midvinter
* En skiss från 1844

Tonesetting
-----------

Flere svenske og utenlandske komponister har satt tone til mange av diktene i *Sorgegondolen*, bl.a. Sven-David Sandström, Maurice Karkoff og Georg Riedel.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Klimatologi** er læren om klimatiske forhold, definert som de værforholdene midlet over enn viss periode og er en gren av fagene meteorologi og naturgeografi. 

Metodene for klimabeskrivelse vil variere med studert romlig skala og tidsskala. Typiske elementer som inngår i beskrivelsen vil være observasjonsserier av temperatur, nedbør, vind, stråling og lufttrykk sammen med geografiske faktorer som lengde- og breddegrad, høyde over havet, overflatebeskrivelse, jordbunnsforhold og vegetasjon.

Klassifikasjon
--------------

I klimatologien er områder med likeverdige klimatologiske betingelser klassifisert i klimasoner. Det mest utbredte systemet for klimaklassifikasjon ble utviklet av Wladimir Köppen. Han laget en inndeling basert på årsmiddeltemperatur og nedbørfordeling oppstilt i et hydrotermisk klimadiagram. Hver sone ble betegnet med en bokstavkode. For å sette grensene mellom klimasonene betraktet Köppen den naturlige utbredelsen av typiske vegetasjonsformer.

**Paleoklimatologi** benytter indirekte målinger av tidligere tiders værpåvirkede materiale til rekonstruksjon av klima. Eksempler på prøvemateriale er iskjerner, årringer i trær (dendroklimatologi), og sedimentkjerner fra bunnen av innsjøer eller hav.

Se også
-------

* Klima
* Edmund Halley
* Meteorologi
* Paleoklimatologi

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* klimatlogi Arkivert 16. desember 2009 hos Wayback Machine. på nettsiden yr.no
* Climatology News Daglige nyheter innen alle områder av klimatologi pluss gratis nyhetstjeneste for webmastere.
* Climate Prediction Center
* IPCC Flerstatlig Panel om klimaforandring: IPCC assesses vitenskapelig, teknisk og sosioøkonomisk informasjon relevant for forståelsen av risikoen ved menneskeskapt klimaendring.
* **KNMI climate explorer** lar deg lage kart på grunnlag av data om klima.
* Klimatologi som yrke Arkivert 13. juli 2007 hos Wayback Machine. Amer. Inst. of Physics.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NDL **·** NKC
 |
Grand River Avenue skilt i East Lansing 
**Grand River Avenue** er en av hovedfartsårene i staten Michigan fra tiden før motorveienes inntog. Dagens vei går igjennom Michigans nedre halvøy i en sørøst til nordvest akse fra Detroit til Grand Rapids. 

I Detroit er Grand River en av fem store avenyer (sammen med Woodward, Michigan, Gratiot og Jefferson) som ble skissert av overdommer Augustus B. Woodward etter bybrannen i 1805 og som alle sprer seg fra sentrum av Detroit i forskjellige retninger. Grand River strekker seg i nordvestlig retning fra sentrum.

Geografi
--------

Grand River (som ikke må forveksles med elven Grand River som går langs med den i mye av dens rute) starter i sentrum av Detroit hvor den krysser Woodward Avenue. Den går diagonalt igjennom Detroit til Redford Township og byen Farmington. Den går igjennom Novi, Brighton, Howell, Fowlerville, Webberville, Williamston og Okemos. 

Veien blir til en bred boulevard da den kommer til East Lansing hvor den fungerer som en delende linje mellom Michigan State University campus og resten av byen der den går igjennom et handleområde. Derifra går den nordvest til gamlebyen i Lansing hvor den krysser seg selv før den før den går mot Lansing Capital City Airport.

Fra Lansing går Grand River igjennom Eagle og Portland før den ankommer Lowell der den går inn i Cascade Road og bryter opp sinn opprinnelige rute. Veien starter imidlertid opp igjen på utkanten av Lowell via Alden Nash der den følger (elven) Grand River og går til Ada igjennom Plainfield før den ender i East Beltline i utkanten av Grand Rapids litt før sitt opprinnelige terminus.

Historie
--------

I 1850 etablerte den lovgivende forsamlingen i Michigan «Lansing and Howell Plank Road Company» som begynte arbeide med å omgjøre forskjellige gamle indianerstier til Lansing-Howell Plank Road, som ble ferdiggjort i 1853. I Howell ble veien forbundet til Detroit-Howell Plank Road og utgjorde den første direkte utbedrede forbindelsen mellom hovedstaden og den største byen i Michigan. Lansing-Detroit Plank Road var en bomvei inntil 1880-tallet. Den ble til slutt den østre delen av dagens Grand River Avenue*.*

Med opprettelsen av U.S. Highway System ble Grand River en del av US 16. Dette varte til opprettelsen av motorveisystemet Interstate Highway System da Grand River ble parallert av I-96. Designasjonen US 16 ble fjernet og den delen av Grand River fra Webberville til Lansing ble del av M-43 som en statlig vei. I dag utgjør Grand River hovedgaten til over et dusin byer i Michigan.

I 1995, under konstruksjonsarbeid langs Grand River i East Lansing fant man råtne 150 år gamle trestokker rundt 65 cm under veienoverflaten som hadde blitt brukt som underlag for den gamle veien i et lavtliggende sumpområde.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Historic US-16 in Michigan
* (en) Unsigned Old BS I-96
**Morten Harboe** (født 28. mai 1929 i Lavik, død 1. april 2021) var en norsk lege og professor, kjent for sin forskning innenfor immunologi.

Harboe var født i Lavik i Høyanger og vokste opp i Kragerø. I 1947 flyttet familien til Gjøvik hvor han tok examen artium. Han utdannet seg til lege (cand.med.) og disputerte for den medisinske doktorgrad (dr.med.) i 1961 på studier av antistoffers genetikk. I 1972 ble han den første professor i medisinsk immunologi i Norge. Han var ved Institutt for eksperimentell forskning ved Ullevål sykehus 1963-1982 og Institutt for generell og revmatisk immunologi (IGRI) ved Rikshospitalet 1983-1999.

Han sto også bak Armauer Hansen Research Institute (AHRI) som åpnet i Etiopia i 1970 med støtte fra Redd Barna og Direktoratet for utviklingssamarbeid. Hans forskning har vært innenfor immunologi generelt og immunologi ved sykdommene lepra og tuberkulose.

Harboe var dekan ved Det medisinske fakultet ved UiO og leder for Den Norske Kreftforening. Han ble tildelt Anders Jahres medisinske pris for yngre forskere og var utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Han var også medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

I en alder av 87 år publiserte han i 2017 en artikkel om proteinet Properdin.

Verv og utmerkelser
-------------------

* Anders Jahres medisinske pris til yngre forskere 1968
* Redd Barna, formann 1985
* Den norske kreftforening, leder 1989
* Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt
* St. Olavs Orden, ridder 1. klasse 2000
* dekan ved Det medisinske fakultet (UiO)

Se også
-------

* Dedekam (slekt)

Referanser
----------

1. ↑  (no) Morten Harboe i Store norske leksikon
2. ↑  Walløe, Lars (28. september 2014). «Morten Harboe». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2019.
3. ↑  Erik Fosse, Tom Erik Mollnes, Bjørn Myrvang og Frode Vartdal: *Den første professor i medisinsk immunologi* - Minneord i Aftenposten 20. april 2021
4. ↑  Martin Toft, *87 år gamle Morten Harboe driv forsking i verdsklassa* i Uniforum den 20. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Morten Harboe i Store norske leksikon
* (no) Morten Harboe i Norsk biografisk leksikon
* (no) Publikasjoner av Morten Harboe i BIBSYS Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** NDL
 |
**Kling Kokos – Psykologisk Institutts Sangforening** er et blandet kor for psykologistudenter ved Universitetet i Oslo.

Koret ble startet av psykologistudentene Vibeke F. Matre og Sigrid M. Skeide, og hadde første øvelse 4. mai 2007. Siden da har koret spilt inn plata *La det klinge, la det kokosboll* og *Hjerneklang*, hatt julekonsert på Chateau Neuf sammen med Holmestrand Storband, og sunget diverse konserter. Våren 2009 hadde koret gamlehjemsturné i Oslo. Koret opptrer i en dokumentar fra 2010 om det norske bandet deLillos, med sin egen korversjon av *Hjernen er alene* (arrangert av Steinar Ulvestad).

Høsten 2008 ble Kling Kokos kåret til Årets Nyskapning ved UiO.

Navnet er et ordspill på uttrykket «klin kokos».

Referanser
----------

1. ↑  «Med operataket for sine føtter». *universitas.no*. 3. februar 2010. Besøkt 1. februar 2021. «Tilfeldigheter gjorde at psykologikoret Kling Kokos ble oppdaget av deLillos. Nå synger UiO-studentene i en ny dokumentar om et av Norges mest populære band.»

Eksterne lenker
---------------

* Kling Kokos på Facebook
* Kling Kokos på Instagram

Portal: Oslo
***Tobben*** er en tegneserie av den belgiske tegneserieskaperen André Franquin. På originalspråket gikk serien under navnet *Modeste et Pompon*. Den besto hovedsakelig av ensiders historier om en temperamentsfull ung mann og hans kjæreste. Den ble første gang publisert i *Le journal de Tintin* den 19. oktober 1955.

Bakgrunn
--------

I 1955 kom tegneserieskaperen André Franquin i konflikt med forlaget Dupuis omkring finansielle spørsmål. Siden Franquin ikke klarte å finne den skrevne avtalen, forlot han jobben for å jobbe hos rivalene i magasinet til serien Tintin der han introduserte serien om Tobben. Flere kjente tekstforfattere har bidratt til serien, som for eksempel René Goscinny, Peyo og Greg. 

Franquin fant senere den skrevne avtalen og konflikten med Dupuis løste seg. Han var imidlertid bundet av en femårskontrakt med magasinet Tintin og måtte derfor bidra til begge magasinene, noe som var uvanlig i bransjen. 

I 1959 kjøpte forlaget til *Tintin* opp rettighetene til serien og Franquins forpliktelser til selskapet opphørte. Tobben fortsatte til 1988 med andre tegnere og forfattere.

Referanser
----------

1. ↑  BDoubliées. «Fransk-språklig Tintin-side» **(fransk)**.

Portal: Tegneserier
**Morten Harper** (født 29. juli 1973) er en norsk forfatter, tegneserieekspert, juridisk konsulent og utredningsleder i Nei til EU.

Morten Harper er utdannet cand. jur. fra Juridisk fakultet ved Universitetet i Oslo, der han også har studert blant annet medievitenskap. Han har skrevet flere fagbøker om tegneserienes form, historie og innhold. Han har også arbeidet som frilansjournalist og tegneserieanmelder i en rekke aviser, deriblant *Aftenposten*, *Dagens Næringsliv* og *Le Monde*. 

Som manusforfatter har han skrevet *Blodøks*, en actiontegneserie som ble illustrert av Geir Moen. Blodøks ble trykket i bladet *Conan*. 

Harper var dessuten initiativtager og fagkonsulent for TV-dokumentaren *Suksess i striper* som ble sendt på NRK i 2004. 

Han har høstet mye anerkjennelse for sitt arbeid og sin kompetanse på tegneserier, og han ble tildelt Raptus-prisen under Raptus tegneseriefestival i Bergen i 2000 for sin journalistikk om tegneserier. Han var i 2008 president i Norsk Tegneserieforum (NTF).

Morten Harper er i tillegg redaksjonsmedlem i nyhetstjenesten *Miljønytt*, og har et langvarig engasjement i miljøbevegelsen bak seg. Fra 2011 er han varamedlem av Stjørdal kommunestyre for Sosialistisk Venstreparti.

Bokutgivelser
-------------

* 1997: *Tegneseriens triangel : Tegneserien i og utenfor rutene 2*
* 1998: *Kapteinens skrekk : den 9. kunstart*
* 1998: *Rutenes hemmelighet : 9 genrer, 99 serier*
* 2003: *Hverdagen er ikke som du tror* – hefte om nye norske tegneserier

Eksterne lenker
---------------

* Morten Harpers hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Titanoboa cerrejonensis*** er en utdødd slange.

Fossile ryggvirvler fra paleocen for 58–60 millioner år siden er funnet i Cerrejón-kullgruven i nordøstre Colombia. Ved å sammenligne med ryggvirvler fra anakonda, som er en nålevende slektning, har en beregnet kroppstørrelsen, og kommet til en lengde på 13 m og en vekt på 1135 kg. Dette gjør *Titanoboa* til den største kjente slangen. Rekorden tilhørte tidligere *Gigantophis*, som med en lengde på 10,7 m ikke var mye større enn nålevende arter som nettpyton og anakonda.

I artikkelen som beskriver arten, hevdes det at den store kroppsstørrelsen var mulig fordi klimaet var varmere enn i dag. Kroppsstørrelsen hos vekselvarme dyr begrenses av at det må være mulig å varme opp kroppen utenfra. En har beregnet at årlig middeltemperatur lå på 30–34 °C, noe som er mye varmere enn dagens temperatur i tropene.

Metoden som ble brukt til å beregne klimaet, har blitt kritisert av flere. Det er blant annet pekt på at den største kjente øglen, *Varanus priscus*, levde i Australia i istiden, da klimaet var kaldere enn i dag.

Kilder
------

* J.J. Head m.fl. (2009). «Giant boid snake from the Palaeocene neotropics reveals hotter past equatorial temperatures». *Nature* (457): 715–717. ISSN 1476-4687. doi:10.1038/nature07671.
* M.W. Denny, B.L. Lockwood og G.N. Somero (2009). «Can the giant snake predict palaeoclimate?». *Nature* (460): E3–E4. ISSN 1476-4687. doi:10.1038/nature08224.
* E. Yong (4. februar 2009). «Titanoboa – thirteen metres, one tonne, largest snake ever». Not Exactly Rocket Science. Besøkt 30. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Titanoboa cerrejonensis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Titanoboa cerrejonensis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Titanoboa cerrejonensis* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* *Titanoboa cerrejonensis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* forskning.no – Kjempe-boa lengre enn en buss[*død lenke*]
**Lov om klimamål** (også kalt **Klimaloven**) er en norsk lov som trådde i kraft i 2018. Loven angir Norges nasjonale klimamål. 

Lovens § 3 fastsetter at Norge skal ha som mål å kutte sine klimagassutslipp med mellom 50 og 55 prosent innen 2030.

Lovens § 4 fastsetter at innen 2050 skal Norge bli et lavutslippssamfunn; bestemmelsen definerer et lavutslippssamfunn som

> «*et samfunn hvor klimagassutslippene, ut fra beste vitenskapelige grunnlag, utslippsutviklingen globalt og nasjonale omstendigheter, er redusert for å motvirke skadelige virkninger av global oppvarming som beskrevet i Parisavtalen 12. desember 2015 artikkel 2 nr. 1 bokstav a.*»
> 
> 

Videre fastsetter loven at Norge skal kutte sine utslipp i 2050 med mellom 90 og 95 prosent jamført med nivået i 1990.

Loven inneholder ikke beskrivelser av hvordan Norge skal nå disse målene, men fastsetter i § 6 at regjeringen skal redegjøre i sin årlige budsjettproposisjon for Stortinget hvordan disse målene kan nås jf. § 6.

Referanser
----------

1. ↑  «Lov om klimamål (klimaloven) - Lovdata». *lovdata.no* **(norsk)**. Besøkt 30. april 2023.
**Tobias Bogner** (født 28. mai 1990 i Sonthofen) er en tysk skihopper som representerer SK Berchtesgaden.

Han debuterte internasjonalt i et juniorrenn i Velenje i 2003. Han deltok i junior-VM i 2004, 2006, 2009 og 2010, og var på det tyske laget som tok sølvmedaljer i lagkonkurransen i Štrbské Pleso i 2009 og Hinterzarten i 2010, og bronsemedaljer i Stryn i 2004. Hans beste individuelle plassering i junior-VM er 4.-plass i 2010. I FIS-cupen er 12.-plass i 2005/06 hans beste sammenlagtplassering, i kontinentalcupen er 19.-plass i 2009/10 hans beste sammenlagt.

Bogner debuterte i verdenscupen med 3.-plass i lagkonkurransen i Willingen 11. februar 2007. Han har én gang tatt poeng individuelt i verdenscupen, med 30.-plass i Klingenthal 3. februar 2010. Det ene verdenscuppoenget ga ham en 90.-plass sammenlagt sesongen 2009/10. Han deltok i senior-VM i Sapporo i 2007, der han ble nummer 37 i normalbakken, 49 i storbakken og var på det tyske laget som ble nummer 8 (av 13 lag) i lagkonkurransen.

Referanser
----------

Kilder
------

* Kombiundspezinachwuchs: Tobias Bogner (besøkt 12. juni 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tobias Bogner – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Klingenberg kino** er en kino i Vika i Oslo sentrum, ikke langt fra Nationaltheatret.

Historikk
---------

Inngangsparti 1952
Klingenberg kino ble bygget på tomten til Cirkus Verdensteater som ble revet i 1935. Kinoen åpnet 6. oktober 1938. Åpningsfilmen var den norske filmen *Ungen*. 

Klingenberg har gjennomgått en rekke ombygginger, der seteantallet stadig har blitt redusert for å øke komforten og avstanden mellom seteradene. Mens det opprinnelige sitteplassantallet var 1215, er det i dag 766 plasser i storsalen (Klingenberg 1), 108 plasser i sal 2, 86 plasser i sal 3, 82 plasser i sal 4.

De tre småsalene (Klingenberg 2-3-4) ble til gjennom flere ombygginger i henholdsvis 1972 (da som «Veslefrikk»), 1989 (i lokalene til kafeen) og 1975 (da som «Biografen»).

I 1995 ble inngangspartiet, publikumsarealene og hovedsalen fredet av Riksantikvaren.

Litteratur
----------

* Solbakken, Tove: *Om funksjonalismens kinematografer.* I Byminner nr.4-2012, s.48-63

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Klingenberg kino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Klingenberg historikk på oslokino.no
* Fakta om Klingenberg kino på oslokino.no
* «Klingenberg kino». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |