recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Wind River Canyon
Wind River -> Bighorn River
**Wind River** er en 298 kilometer lang elv i den sentrale del av den amerikanske delstaten Wyoming. Wind River er egentlig den øvre strekningen av Bighorn River, som skifter navn fra Wind River til Bighorn River i Hot Springs County, og hele elven kalles derfor i blant for Wind/Bighorn River.

Elven har sin kilde ved Togwotee Pass i Wind River Range og renner mot sørøst gjennom Wind River-bekkenet og Wind Rivers indianerreservat. Den passerer gjennom småbyene Dubois, Crowheart, Johnstown og til slutt Riverton, der den forenes med Little Wind River. 

Den renner herfra nordover gjennom Owl Creek Mountains, der den passerer Boysenreservoaret og Boysendammen. Ved Wind River canyons nordre ende, der elven renner ut av fjellene, går den over til å bli kalt Bighorn River, ved stedet som kalles *Wedding of the Waters*. 

Via Bighorn River tilhører elvene Yellowstones, Missouris og Mississippis nedbørområde.

De føderale veiene U.S. Route 26 og U.S. Route 287 følger delvis elvens strekning.

I populærkulturen
-----------------

Elven har gitt navn til filmen *Wind River* fra 2017, som utspilles i indianerreservatet ved elven.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wind River (Wyoming) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Johannes' andre brev** er tradisjonelt ett av de såkalte katolske brev og er i den kanoniske rekkefølgen den 24. boken i Det nye testamente. Brevet regnes videre med blant «de johanneiske skrifter» – blant hvilke man regner Evangeliet etter Johannes, de tre Johannesbrevene og i mange kretser også Johannes' åpenbaring.

Johannes' andre brev er både stilmessig og innholdsmessig svært likt Johannes' første brev. Det er imidlertid kortere, og brevformen tydeligere. Brevets forfatter advarer mottageren mot «den doketiske vranglære».

Brevets forfatter er ikke navngitt. Det er en utbredt oppfatning blant forskere at brevet er forfattet av samme person – eller krets – som de andre johanneiske skrifter (se Evangeliet etter Johannes for mer om forfatterspørsmålet). Unntaket er kanskje Johannes' åpenbaring, der det er vanskeligere å få øye på de språklige og tematiske likheter man ellers finner mellom evangeliet og brevene.

Det er vanlig å anta at Johannes' første brev ble skrevet mot slutten av det første århundre, men dateringen er usikker.

Litteratur
----------

* Helge Fauskanger *Det nye testamente - ny oversettelse tekstene slik de opprinnelig ble skrevet*, 2015 [kritisk, kommentert utgave] Juritzen 2015 ISBN 9788282055949
* Noack, Bent: *Det nye Testamente og de første kristne årtier*. Gad Forlag, København, 1973 (3. utgave, 11. opplag 1997)

Eksterne lenker
---------------

* Bibelen, Johannes' andre brev Oversettelse av 2011

| * v
* d
* r
Bibelen – Bøkene i Det nye testamentet |
| --- |
|  | Evangeliene | 
* Matteus
* Markus
* Lukas
* Johannes

 |
|   | 
* Apostlenes gjerninger

 |
| Paulus’ brev | 
* Romerbrevet
* Første korinterbrev
* Andre korinterbrev
* Galaterbrevet
* Efeserbrevet
* Filipperbrevet
* Kolosserbrevet
* Første tessalonikerbrev
* Andre tessalonikerbrev
* Første Timoteusbrev
* Andre Timoteusbrev
* Brevet til Titus
* Brevet til Filemon

 |
| Andre brev | 
* Hebreerbrevet
* Jakobs brev
* Peters første brev
* Peters andre brev
* Johannes’ første brev
* Johannes’ andre brev
* Johannes’ tredje brev
* Judas’ brev

 |
|   | 
* Johannes’ åpenbaring

 |

Portal: Litteratur
**Lechtal** er i vid forstand dalen til elven Lech, men navnet brukes mest om dalens øvre (østerrikske) del, der den har karakter av en alpedal. Denne dalen er 70 km lang, strekker seg i sydvest–nordøst-retning og begrenses av Lechtal-Alpene i sydøst og Allgäu-Alpene i nordvest. Mens Lechs kildeelver og dalens øverste kommune (Lech) ligger i Vorarlberg, hører resten av dalen til Tirol. Den tyrolske delen av dalen er stort sett sammenfallende med landskapet Außerfern.

I store deler av dalen har elven Lech bevart karakter av en fjellelv, med rullesteinsøyer og foranderlige bredder. Deler av dalen er derfor vernet som naturpark.

Befolkningen i Lechtal snakker overveiende bairiske dialekter som er nært beslektet med dialektene i resten av Tirol. Det fins imidlertid noen kommuner med alemanniske dialekter. Dalens to øverste kommuner, Lech (i Vorarlberg) og Steeg (i Tirol) er bebodd av walsere som til en viss grad har bevart sitt «høystalemanniske» språk. Lengst nord i dalen (rundt Reutte) snakker befolkningen *schwäbisch*.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
Jan Diricksens prospekt av København fra 1611. Monumentet sees helt nederst til venstre.
Fra Laurids de Thurahs *Den Danske Vitruvius* 
Københavns vartegn. Skulpturen fremstilte Leda og svanen og var plassert mellom Slotsholmen og Christianshavn. Stikk av ukjent kunstner fra 1750 som viser Christian IVs bryggerhus og Arsenalet sett fra Christianshavn med inngangen til tøyhushavnen til venstre.
Københavns havn med Langebro og Christian IVs bryggerhus i sentrum. Midt i havnebassenget sees søylen med Leda og svanen. Fra 1748. Av Johannes Rach og Hans Heinrich Eegberg.
**Leda og svanen i København** var en skulptur plassert på en høy søyle i Københavns havnebasseng fra 1610 eller 1611 til 1795. Skulpturen var plassert rett ved tøyhusbassenget.
Leda og svanen kan sees allerede på Jan Diricksens prospekt av København fra 1611.

Monumentet ble til etter initiativ av Christian IV. Laurids de Thurah skriver feilaktig i *Den Danske Vitruvius* at skulpturen ble fraktet fra Kalmar til København som krigsbytte.

Søylen med monumentet på toppen var plassert på en kunstig sandgrunne, nærmest en liten øy i havnebassenget. Stedet var kjent som *Havfruegrunden* ettersom det var blitt rapportert et stort antall havfruer rett utenfor området ved tøyhuset.

Ettersom seilleden var blitt grunnere og trafikken i havnebassenget øket sto monumentet i veien og ble fjernet i 1795. Man vet ikke hvor det ble av, men kort før 1900 skal det ha ligget i en hage på Frederiksberg Allé.

I 2009 ble det stilt opp en bronsekopi av Anne Marie Carl Nielsens «Havfrue» fra 1921 på *Havfruegrunden*.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturarv.dk: 25 fantastiske industrier
2. ↑  Berlingske: Krigshavnen ved Tøjhuset
3. ↑  «Webcitation av Berlingske-art.». Arkivert fra originalen 19. juli 2011. Besøkt 8. juli 2011.
4. ↑  Selskabet for Københavns Historie: Havfruegrunden (død lenke) Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.
5. ↑  Selskabet for Københavns Historie: Havfruegrunden - Bufret Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.
6. ↑  *Havfruegrunden*, København. Kulturhistorisk opslagsbog med turforslag Arkivert 19. juli 2011 hos Wayback Machine.
7. ↑  København får ny havfrue, b.dk

Portal: Danmark
**Nina Kreutzmann Jørgensen** (født 17. juli 1977 i Nuuk), ofte kjent bare som **Nina**, er en grønlandsk sanger som er populær både på Grønland og i Danmark. Fra 1990-årene, hun var vokalist i rockebandet Qulleq. Hun har ofte opptrådt på dansk tv, spesielt i forbindelse med *Julehilsen til Grønland* , et julekort-programmet.

Biografi
--------

Født 17. juli 1977 i Nuuk, begynte Nina i tidlig alder å synge; hun gikk på musikkskoler og fikk sangundervisning i Danmark. Hun ble straks en av Grønlands mest populære artister, fordi hun sang sanger med grønlandske tekster. Hun er gift med sangeren og gitaristen Malik Olsen, som hun møtte da hun gikk på videregående skole. Etter å ha sunget med Olsen, Julie Berthelsen og Ole Kristiansen band, dannet de bandet Qulleq i 1997. Samme året spilte de inn sitt første album *Qulleq lissinnut*, med Nina som vokalist.

I 2000, ble Nina medlem av det grønlandske koret til Björk, der hun fikk framføre en kort solostykke under turneen til Björk i 2001. Samme år var hun også med på albumet *Zedna*, sammen med Grønlands mest populære sangere. I 2008 var hun en av artistene som var med på albumet *Eqqissineq* (Fred), som solgte over 6 500 kopier på Grønland i 2009, og vant "gull" - status. Hun turnerte i Grønland og i Danmark i 2008 og 2009. Året etter, var hun vokalist i Julie Berthelsens kor, som deltok på TV2's *Allstars,* den danske versjonen av *Det store korslaget*.

I tillegg til sin sangkarriere, er Nina utdannet som førskolelærer og jobber som lærer på Nuuk internasjonale friskole, hvor hun også underviser i musikk. Hun mener undervisningen hennes kall: "Det betyr så mye for meg å formidle musikk til barn. For å se dem utvikle seg, få tillit og begynne å framføre."

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Nina: Grønlands Rock Mama». Greenlandtoday. Besøkt 1. august 2018.
2. 1 2 3  «Nina». Greenlandic Popular Music.
3. ↑  «Nina Kreutzmann Jørgensen». rym. Besøkt 1. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nina Kreutzmann Jørgensen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Nina Kreutzmann Jørgensen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Nina Kreutzmann Jørgensen på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Nina Kreutzmann Jørgensen på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata
* (en) Nina Kreutzmann Jørgensen på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Nina Kreutzmann Jørgensen på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Nina Kreutzmann Jørgensen på Spotify Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Tor Hultin** (født 29. april 1925, død 7. januar 2001) var en norsk pianist.

Han trakterte piano og vibrafon og skrev i en mannsalder for Det Norske Teater. Han var fast ved teatret i lang tid og var en viktig partner for Egil Monn-Iversen og senere en turnerende Lasse Kolstad. Andre kjente artister han har akkompagnert, er Harald Heide-Steen og Elsa Lystad til *Sjøsprøyt '98*, Britt Langlies *Fra Bør Børson til Edith Piaf* i 1997, og Kirsti Sparboe – som han allerede i 1965 turnerte svenske folkparker med sammen med Arne Bendiksen, Oddvar Sanne og Lasse Tomter.

Han ble gift med jazzjournalisten Randi Hultin i 1947, og fra 1953 og utover var de kjent for sine mottakelser hjemme i Gartneriveien av datidens verdensstjerner som Count Basie og Dizzy Gillespie. Til vennen Stan Getz skrev han *Ballade for Stan*, senere innspilt av ballade-saksofonisten Bodil Niska. Han overtok i Frank Ottersens band etter Willy Andresen i 1954.

I en besetning ved Hotel Viking spilte han blant annet med Per Nyhaug. I band med Ole Kristian Salater, Eilif Holm og Jon Svendsen spilte han med verdenskjente Josephine Baker ved Det Norske Teater i 1957.

Hultins komposisjon «Stress» med Ola B. Johannessen og sunget av Kirsti Sparboe og Odd Børre vant Melodi Grand Prix 1968.

Ved Melodi Grand Prix 1967 satte han musikk til Johannessens tekst «Dukkemann», sunget av Sparboe. Han var i juryen for Melodi Grand Prix 1973.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Tor Inge Romøren** (født 1947) er en norsk lege og sosiolog som har aldersforskning og helsetjenester som spesialområde. Han har utgitt flere bøker innen sitt fagfelt. Han var sentral i etableringen av Senter for omsorgsforskning og var senterets første leder.

Han ble cand.med. i 1974 og magister i sosiologi i 1984 ved Universitetet i Oslo. I 2001 tok han en doktorgrad om eldres livsvilkår og de siste leveår. Avhandlingen hadde tittelen *Den fjerde alderen : funksjonstap, familieomsorg og tjenestebruk hos mennesker over 80 år*.

Romøren har særlig arbeidet med helsetjenesteforskning og aldersforskning. I 1977 ble han ansatt som sosiallege og senere helsesjef i Larvik. I 1986 ble han stipendiat (NAVF), engasjert av sosialdepartementet til å lede en evaluering av kommunehelsetjenesten (1986–1988). Han ble deretter ansatt som forsker ved Folkehelseinstituttet, som forskningsleder i Norges forskningsråd og som forsker ved Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring ved NOVA. Senere ble han ansatt ved Høgskolen i Gjøvik. Her ble han utnevnt til professor og hadde denne stillingen til han gikk av med pensjon i 2015. Under denne tiden var han sentral i etableringen Senter for omsorgsforskning i 2006 og var dens første leder. Siden er det blitt etablert flere slike sentere knyttet til universitets- og høgskolesystemet i alle landets regioner. Senteret på Gjøvik koordinerer virksomheten. Han var den første redaktøren av *Tidsskrift for omsorgsforskning* fra 2015 til 2017. 

Romøren har bakgrunn fra Frelsesarmeen og var både soldat og musikant før han valgte å forlate den i slutten av tenårene. Han har også vært politisk aktiv i organisasjonen Nei til atomvåpen.

Han har utgitt mer enn 150 artikler, bokkapitler og bøker innen sitt forskningsfelt. Hans bokutgivelser omfatter blant annet *Legemakt og samfunnsstyring* (1984), *Den fjerde alderen* (2001), *Last Years of Long Lives – The Larvik Study* (2003) og *Pleie- og omsorgstjenesten i kommunene: tjenestemottakere, hjelpebehov og tilbud* (2003).

Referanser
----------

1. ↑   Stavanger Aftenblad, utgitt 10. juli 1997, besøkt 16. juli 2021, «Seniorforsker Tor Inge Romøren, Stavern, er 50 år 12. juli.»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Den fjerde alderen». *bibsys-almaprimo.hosted.exlibrisgroup.com* **(engelsk)**. 2001. Besøkt 16. juli 2021.
3. ↑  *Utposten* (PDF): 62. 1989 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. 1 2 3  «Tor Inge Romøren». *www.verdidebatt.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 16. juli 2021. Besøkt 16. juli 2021.
5. ↑  «Østlands-Posten 1987.08.03». Norge;Vestfold og Telemark;;Larvik;;;;. s. 4.
6. ↑  «Tor Inge Romøren». *www.gyldendal.no*. Arkivert fra originalen 16. juli 2021. Besøkt 16. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Lysing i kull og kjønn** var etter gammel norsk rett et vilkår for at barn som ble født utenfor ekteskap skulle få arverett etter faren på samme måte som barn født innenfor ekteskap.

Lysing i kull og kjønn var omtalt i Christian Vs Norske Lov 5-2-71 og også i Arveloven av 1854, § 5. Kull-lysinga gikk ut på at faren erklærte muntlig eller skriftlig på tinget at barnet var hans. Barn født etter 1. januar 1917 har full arverett etter faren uten kull-lysing. 

For at et barn som var født utenfor ekteskap skulle få odelsrett etter faren, var kull-lysing nødvendig helt fram til odelsloven av 28. juni 1974. Også etter at denne loven var vedtatt, måtte barn som var født utenfor ekteskap *før 1917*som en overgangsregel lyses i kull og kjønn for å få full arverett etter faren. Disse overgangsreglene ble opphevet i 2009, men de kan likevel ennå få virkning i saker som gjelder eierskifte som ble foretatt før 1. juli 2009.

Referanser
----------

1. ↑  NOU 2003:26 Om odels- og åsetesretten
2. ↑  Lov om endring av lov om odelsretten og åsetesretten, lov om konsesjon ved erverv av fast eiendom mv. og lov om jord mv.

Litteratur
----------

* SNL-artikkel (fri)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Schwarze Reichswehr** («De sorte riksvern») var en betegnelse under Weimarrepublikkens tid i Tyskland om illegale paramilitære forband som ble opprettet for å omgå Versaillestraktatens bestemmelser om styrkebegrensninger i Tyskland. Forbandene ble opprettet, fremmet og tildels finansiert av det tyske forsvaret, Reichswehr. Videre kunne Reichwehr også stille med opplæring og forlegninger.[]

Versaillestraktaten begrenset den tyske hærs styrker til syv divisjoner med infanteri og tre divisjoner med kavaleri, totalt 100 000 mann. Samtidig skulle allierte militærkommisjoner overvåke den vidtrekkende avvæpningen som ble nødvendig. Men Riksvernet omgikk dette og holdt overtallige våpen, ammunisjon og annet militærutstyr skjult for internasjonal inspeksjon. Det antas at vestlige militærkommisjoner tildels så gjennom fingrene med dette, da det hersket en frykt for bolsjevistisk revolusjon i Tyskland, tilsvarende den man hadde sett gjennom Den bayerske sovjetrepublikken.[]

I en snever betydning kan en kun regne med major Bruno Buchruckers såkalte arbeidskommandoer som «svart riksvern», etter at kampene med frikorpset i Oberschesien våren 1921 ble omdannet til en reservestyrke. Men i videre forstand må man også ta med:

* Bund Oberland
* Bund Reichsflagge
* Innbyggervernene
* «Nødpolitiet» (Marinebrigade Ehrhardt) under Hermann Ehrhardt, med etterfølgeren Organisation Consul
* Organisation Escherich
* Organisation Kanzler
* Sabotasjetroppene til Organisation Heinz i Ruhrområdet mot den franske okkupasjonsmakt
* Stahlhelm
* Sturmabteilung (SA).

Hensikten med disse forbandene var:

* 1. Omgåelse av Versaillestraktaten
* 2. Oppbygging av en reservehær.

«De sorte riksvern» skulle ikke bare forberede seg til forsvar mot den indre fiende, men også stå til disposisjon mot ytre fiender.[] Fra 1923 forberedte man seg intensivt på muligheten for krig mot Frankrike om Ruhr-området.

Fra offisielt hold benektet man naturligvis at slike forband eksisterte.[] Men etter Küstrinkuppet den 1. oktober 1923 og ved rettssakene mot de såkalte «fememorderne» slapp katten tildels ut av sekken.[*bør utdypes*]

Eksterne lenker
---------------

* Vorbereitung auf den Nationalsozialismus – "Die Schwarze Reichswehr" als Mentalitätsgeschichte (Telepolis)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
En **Schwaige** (tysk, uttales «sjvaige»; også *Schwaighof* eller *Schweighof*, der *Hof* betyr «gård») var en fjellbondegård som var spesialisert på melkeproduksjon og ble grunnlagt i løpet av middelalderens kolonialisering av Øst-Alpene. Grunneieren, som var klostre eller fyrster, leide bort landet til en bonde, som vanligvis kunne gi gården (men også avhengighetsforholdet til grunneieren) i arv til sine barn. Schwaiger ble anlagt i høyderegionen over de bestående permanente bosetningene (dvs. i seterregionen) for å oppnå en bedre utnyttelse av disse områdene. Bøndene som leide schwaigene fikk ofte innrømmet privilegier (bl.a. skattereduksjoner), men måtte avlevere en kontraktsfestet mengde ost eller andre produkter til grunnereien. I løpet av det 11. og 12. århundre ble det anlagt noen tusen schwaiger i dagens Sveits, Østerrike, Syd-Tirol og Bayern.

Schwaiger drev bare med fehold, dvs. enten kyr eller melkesau, siden de lå over høydegrensen for kornavl. Med begynnelsen av den lille istiden måtte de fleste schwaiger gis opp og ble enten fraflyttet eller omvandlet til setre for lavereliggende gårder/kommuner.
**Schwarze Pumpe kraftverk**  er et varmekraftverk i byen Schwarze Pumpe i delstaten Brandenburg i det nordøstlige Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 1600 MW, fordelt på 2 like store blokker. 

Anlegget ble påbegynt omkring 1990 og stod ferdig i 1998. Brenselkilden er lignitt (brunkull). Operatør er energiselskapet Vattenfall. Utslippene av CO2 er 12,2 millioner tonn årlig.

I 2006 ble det satt igang forsøk med oksygen-brenning og igangsatt et CCS-prosjekt (Carbon Capture and Storage) ved Schwarze Pumpe. 

De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 12 461 300 tonn, mens det samme årets utslippskvote var på 8,124 mill tonn.

Se også
-------

* Liste over verdens største kullkraftverk

Referanser
----------

1. ↑   transparency.entsoe.eu, besøkt 1. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  WWF – *Dirty Thirty*, 2007.
3. ↑  EU – liste over CO2-utslipp per installasjon.

Eksterne lenker
---------------

* IndustCards – «Coal-Fired Plants in Germany – Brandenburg & Mecklenburg-Vorpommern».

Portaler: Tyskland | Energi
|  |
| --- |
|  |
| 
Nødkall fra MS «Summit»

Lasteskipet MS «Summit» kolliderte med Sunshine Skyway Bridge i Tampa, Florida. 35 mennesker døde.

---

 |
| *Problemer med å lytte til denne filen? Se media help (en).* |
| * v
* d
* r
 |

**Mayday**er et internasjonalt radiotelefonisk nødsignal. Det kommer fra det franske uttrykket *venez m'aider* som betyr "kom og hjelp meg", men hvor *venez* ("kom") er falt vekk. Innenfor luftfart og sjøfart brukes ordet "mayday" i såkalte *nødmeldinger* som den mest "akutte" formen for nødrop. En slik meddelelse innledes med "Mayday, mayday, mayday!" (alltid tre ganger etter hverandre for å unngå at tilfeldig støy blir forstått som et nødkall), etterfulgt av opplysninger om fartøyets identitet, posisjon, situasjon samt den kallendes hensikter.

Litt mindre "presserende" er såkalte *ilmeldinger*, hvor uttrykket "Pan-pan" brukes. Forskjellen mellom il- og nødmeldinger defineres således at en situasjon som utløser en nødmelding krever hjelp med det samme for å unngå skader, mens ilmeldinger handler om situasjoner som krever hjelp "innen kort tid".

I forbindelse med nødmeldinger pr. radio er det etablert et antall rutiner som blant annet innbefatter krav om at andre fartøyer i nærheten skal utvise oppmerksomhet og i visse tilfeller gjenta meldingen på vegne av den nødstedte – en såkalt "mayday relay"-melding. Dessuten skal all radiotrafikk på nødkanalene opphøre fra stasjoner som ikke er impliserte i situasjonen.

Kilder
------

* (no) Mayday i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Kart som viser Søraust-Svalbard naturreservat i forlhold til andre naturreservater (lilla) og nasjonalpark (grønn) i Svalbard
**Søraust-Svalbard naturreservat** er et naturreservat på Svalbard som ble opprettet den 1. juli 1973 og omfatter i hovedsak Edgeøya og Barentsøya, samt en del mindre øyer og øygrupper, og kyststrøkene omkring disse øyene. Områdevernet for naturreservat omhandler et totalareal på 21 825 907 dekar. Reservatet er direkte tilknyttet Nordaust-Svalbard naturreservat i nord.

Store deler av naturreservatet er dekket av en isbre. Flere av Svalbards viktigste liggeplasser for hvalross finnes i dette reservatet, som dessuten er viktig for isbjørn. En rekke ulike fuglearter hekker også i reservatet, som har store kolonier av blant annet krykkje, polarlomvi og havhest. Tusenøyane er dessuten sentrale områder for arter som ringgås og ærfugl.

Viktigste øyer og øygrupper som inngår i Søraust-Svalbard naturreservat:

* Edgeøya
* Barentsøya
* Kükenthaløya
* Ryke Yseøyane
* Halvmåneøya
* Tusenøyane

Se også
-------

* Nordaust-Svalbard naturreservat
* Verneområder på Svalbard

| * v
* d
* r
Verneområder på Svalbard |
| --- |
| *Områdene er definert ved Svalbardmiljøloven* |
| Fuglereservater | 
* Blomstrandhamna
* Boheman
* Dunøyane
* Forlandsøyane
* Guissezholmen
* Gåsøyane
* Hermansenøya
* Isøyane
* Kapp Linné
* Kongsfjorden
* Moseøya
* Olsholmen
* Plankeholmane
* Skorpa
* Sørkapp

 |
| Naturreservater | 
* Bjørnøya
* Hopen
* Moffen
* Nordaust-Svalbard
* Ossian Sars
* Søraust-Svalbard

 |
| Nasjonalparker | 
* Forlandet
* Indre Wijdefjorden
* Nordenskiöld Land
* Nordvest-Spitsbergen
* Nordre Isfjorden
* Sassen-Bünsow Land
* Sør-Spitsbergen

 |
| Andre | 
* Festningen geotopvernområde

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Årmann** var i vikingtiden og middelalderen i Norge en ombudsmann og gårdsbestyrer for kongen.

Kongene hadde en rekke kongsgårder. Dette var gårder som de enten eide selv fra gammelt av eller hadde beslaglagt fra motstandere. Siden kongene reiste fra gård til gård, trengte de menn til å passe på gård­ene når de selv ikke var til stede, og til å skaffe mat og drikke når de selv kom på besøk med følget sitt. Årmenn styrte og drev gårdene i kongens fravær, og holdt gjestebud når kongen kom.

Årmenn hadde påtale- og eksekusjonsmyndighet, oppkrevde skatter, inndrev bøter og forbrutt gods, og tok ut nevndemenn til lagtinget.

Årmennene ble ofte rekruttert blant personer med lav sosial status, gjerne løysinger eller trellesønner.

Årmann i mytologien
-------------------

Årmenn er også betegnelse på overnaturlige skapninger i norrøn mytologi fra landnåmstiden og i 1700-tallets folketro. I likhet med fjøsnissen bodde årmannen på gården og så til husdyrenes stell og trivsel. Han har vært knyttet både til fruktbarhetsguden Frøy og til alvene.

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Hans Jacob Orning, «Kongens og kirkens folk i høymiddelalderen». Hentet 24. nov. 2016 fra
2. ↑  «årmann» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 1. mars 2022 fra
3. ↑  Ivar Lindtvedt Hille: *Den skandinaviske jula* (s. 18), masteroppgave fra universitetet i Oslo, høsten 2007

Se også
-------

* Lendmann
* Sysselmann

Eksterne lenker
---------------

* Årmann, artikkel hos Store norske leksikon
* *Kongens og kirkens folk i høymiddelalderen*, artikkel hos Norgeshistorie.no
**Club-Mate** (tysk uttale klʊp maːtə) er en oppkvikkende iste brygget på yerba mate som produseres i Tyskland av Brauerei Loscher KG. Drikken inneholder ca. 20 mg koffein per 100 ml væske, som er omtrent dobbelt så mye som Coca-Cola.

Historie
--------

Flaskekonteiner for Club-Mate 0.5 liter flasker
Fra 1924 solgte et lokalt bryggeri, eid av Georg Latteier Dietenhofen i Bayern, en alkoholholdig drikk basert på Yerba Mate med navn "Sekt-Bronte". Latteier hadde oppdaget drikken på en utstilling i 1924. Bryggeriet startet produksjon av drikken på nytt etter andre verdenskrig og et sted underveis endret drikken navn til Club-Mate. Navnet kommer fra Yerba mate og har dermed ingenting å gjøre med det engelske ordet "mate" (kamerat). Gradvis moderniserte produksjonen seg og drikken ble spredd til Ulm, Aschaffenburg og Hamburg.

Det var ikke før på 1990-tallet Club-Mate ble mer utbredt i Tyskland. I 1994 ble produksjonen ble overtatt av Brauerei Loscher fra Münchsteinach. Under kallenavnet «Hackerbrause» ble drikken først kjent blant ungdom som spilte videospill. Som et alkoholfritt alternativ, spredte den tyske varianten av Sør-Amerikas hellige urtebrygg seg til klubblivet i Tyskland.
I 2012 kom drikken også til Norge og det markedsføres også i flere andre land, som Sverige, Danmark, Spania og Australia.

Popularitet i Skandinavia
-------------------------

Drikken har de siste årene oppnådd betraktelig poularitet i Skandinavia, i økende grad også i Norge, hvor drikken føres av flere barer i fortrinnsvis Bergen og Oslo. En populær drink basert på Club-Mate er den såkalte «Vodka-Mate», hvor vodka helles direkte i flasken.

Hackerkultur
------------

Club Mate har også blitt populært blant hacker og datakultur, spesielt i Europa. Dette begynte hos Chaos Computer Club etter at WIRED skrev en artikkel om drikkens populæritet i klubben. Siden har drikken også blitt populær i andre hackerklubber som Noisebridge og HOPE. I disse miljøene er det også vanlig at de serverer drinken Tschunk, bestående av Club Mate, brunt rom, lime og brunt sukker.

Referanser
----------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. mai 2012. Besøkt 9. april 2012.
2. ↑  Bruce Sterling (1. april 2007). «Club-Mate, favorite drink of the Chaos Computer Club». Wired.
3. ↑  «Club Mate - Noisebridge». *noisebridge.net*.
4. ↑  «Club-Mate». *2600 Magazine*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 8. juli 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 15. august 2015. Besøkt 8. juli 2019.
5. ↑  «Tschunk – Hacker's Cocktail with Club Mate».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Club-Mate – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Club-Mate Norge Arkivert 17. mai 2014 hos Wayback Machine.
* (en) Club-Mates vekst i hackermiljøet Arkivert 15. januar 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Public Enemies spiller på Club 7 i oktober 1966. Foto: Ørsted, Henrik / Oslo Museum 
**Club 7** (uttales *klubb*-sju ) var en kulturell klubb i Oslo som hadde virksomhet fra 1963 til 1985. Club 7 ble et samlingsted for den radikale motkulturen slik den kom til uttrykk i Norge, med aktiviteter særlig innen teater, poesi, jazzmusikk og visesang.

Historikk og aktiviteter
------------------------

Bakgrunnen for starten av Club 7 presenteres slik i Pax leksikon, som ble utgitt 1976–1982:

*Club 7 ble startet på et tidspunkt da ungdom verden over var på ivrig jakt etter ny kulturell identitet. Det «gamle samfunn» hadde frambragt slipset og maskingeværet, men hadde lite å gi ut over sin meningsløse forbrukerkarusell. Visesang, «jazz and poetry», eksperimentteater og nye måter å kle seg ble viktige uttrykksmidler for denne generasjonen.* 
*Foreningen Club 7* holdt sitt første møte i Kafé René på Lilletorget i Oslo høsten 1963. Attila Horvath og Odd Schou var sentrale personer i startfasen. Begge var medlemmer av Studentteateret og fikk en del av skuespillerstaben til å støtte opp om tiltaket, deriblant lyrikeren Kate Næss, som ga klubben navn. Etter hvert kom også skuespilleren Sossen Krohg inn i bildet. Hun ble den drivende kraft bak *Scene 7*, klubbens eksperimenterende teater. 

Klubben holdt i årenes løp til flere steder i Oslo sentrum: Drammensveien 64, på Edderkoppen og restaurant Kongen. I 1971 fikk klubben faste lokaler i Oslo Konserthus' D-blokk i Vika. Klubben gikk konkurs i 1985, blant annet på grunn av manglende støtte fra Oslo kommune. 

### Virksomhet

Virksomheten spente over en rekke aktiviteter, blant annet: 

* Galleri
* Filmframvisninger,
* Eksperimenterende teater (Scene 7)
* Bibliotek
* Konserter med norske og utenlandske blues-, jazz- og folkemusikere,
* Egen avis
* Kafé med arrangementer for barn, debatter og dans med servering av mat, vin og leskedrikker.

Hver av aktivitetene hadde egne utvalg. Klubben hadde en flere ansatte med Attila Horvath som daglig leder. Han var ansvarlig overfor styret, og den årlige generalforsamlingen var klubbens bestemmende organ. 

I klubbens ideologiske program het det at *«i Club 7 kan man bære sin hatt som man vil, så lenge man også lar andre gjøre det»*. Alle over 20 år kunne bli medlemmer.

Kilder
------

* «Club 7». *PaxLeksikon*. Arkivert fra originalen 21. november 2008. Besøkt 7. oktober 2007.

Litteratur
----------

* Tor Egil Førland (1998). *Club 7*. Oslo: Pax. ISBN 8253020236.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
**Club Deportivo Chivas USA** var en fotballklubb som spilte i Major League Soccer fra 2005 til 2014. Klubben er eid av Jorge Vergara, som også eier den mexicanske klubben Chivas de Guadalajara og Deportivo Saprissa fra Costa Rica. Laget spiller hjemmekampene sine på Home Depot Center, som de deler med Los Angeles Galaxy.

Klubben satser på å trekke mest publikum i latino-miljøet i USA, spesielt det mexicansk-amerikanske. Selv om de lever i USA har de for det meste ignorert MLS mens de heller har fulgt Primera División de México. Vergara har lovet at selv om laget ikke bare vil ha latinamerikanske spillere, så skal hovedspråket til laget være spansk. Mottoet til klubben er da også på spansk: «Adios soccer. ¡El fútbol esta aqui!», som betyr «Farvel *soccer*, fotball er her!»

Klubbens første trener var Thomas Rongen, som tidligere hadde trent MLS-klubbene Tampa Bay Mutiny, New England Revolution og D.C. United. Han fikk sparken etter å ha vunnet en kamp, tapt en og spilt åtte uavgjort de første ti kampene. Han ble erstattet av Hans Westerhof, som igjen har blitt erstattet med Bob Bradley.

I 2005 scoret Bodø/Glimt-spissen Thiago Martins det første målet i klubbens historie, i en kamp mot San Jose Earthquakes som endte 3-3.

Spillerstall
------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * 2 USAs flagg Orlando Perez
* 4 USAs flagg Aaron Lopez
* 5 Saint Vincent og Grenadinenes flagg Ezra Hendrickson
* 6 Mexicos flagg Francisco Mendoza
* 7 Mexicos flagg Ramón Ramírez
* 8 USAs flagg Francisco Gomez
* 9 Mexicos flagg Isaac Romo
* 10 Mexicos flagg Héctor Cuadros
* 11 USAs flagg Milton Blanco
* 12 USAs flagg Mike Munoz
* 13 USAs flagg Rodrigo Lopez
* 14 USAs flagg Victor Arbelaez
* 15 Mexicos flagg Francisco Palencia
* 16 Mexicos flagg Antonio Martínez
 |   | * 17 USAs flagg Christian Jimenez
* 18 USAs flagg Brad Guzan
* 19 USAs flagg Matt Taylor
* 20 USAs flagg Esteban Arias
* 21 USAs flagg Shaun Kalnasy
* 22 USAs flagg Arturo Torres
* 23 Mexicos flagg Armando Begines
* 24 USAs flagg Javier Barragan
* 26 Mexicos flagg Jesús Ochoa
* 27 Costa Ricas flagg Douglas Sequeira
* 28 Mexicos flagg Héctor Castro
* 44 Mexicos flagg Juan Pablo García
* 47 Mexicos flagg Alfonso Loera
 |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chivas USA – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Auskultant** (fra latin *auscullare*, lytte) var tidligere en tjenestemann som var innskrevet i et embedsverk og for sin utdannelses skyld fikk være med på verkets forhandlinger, men som ikke oppebar noen lønn eller hadde rett til å delta i beslutningene.

Det var (i Sverige) ofte brukt om en lærerstudent som for sin praktiske utdannelse satt med på andres undervisning, psykologkandidater samt som assistenter hos landmålere. I det svenske språk var ordet brukt innen rettsvesenet fra 1637 og allment fra 1864.

I Danmark var en auskultant gjerne en person som etter særlig autorisasjon bisitter retten sammen med dommeren, ikke for å delta i sakens behandling eller pådømmelse, men derimot for å utdanne seg selv til dommervirksomheten.[] I eldre tid var auskultanter ikke ualminnelig forekommende i de kollegiale retter.[]

I andre land ble betegnelsen *auskultant* til tider brukt på samme måte, men kunne også være tittel for visse under retten ansatte assisterende embedsmenn.

Referanser
----------

1. ↑  *Nationalencyklopedins ordbok*. Språkdata, Göteborg, och bokförlaget Bra böcker AB. 1996. ISBN 91-7119-968-3
2. ↑  František Ladislav Rieger: *Slovník naučný*, Kober & Markgraf, Praha, 1860 -  s. 400

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Seilregatta på Aussenalster i 2007**Außenalster** (norsk: «ytre Alster») er en av to kunstige innsjøer innenfor bygrensene til Hamburg i Tyskland, og som er dannet av elven Alster. Den andre innsjøen kalles Binnenalster. Außenalster har et areal på 1,6 km².

«Ytre» refererer her til de gamle bymurene i Hamburg. Außenalster var delen av innsjøen som var på «utsiden» av bymurene. I dag eksisterer ikke lenger bymurene, og i stedet går to bil- og togbruer, Lombardbrücke og Kennedybrücke, over elva. 

Außenalster brukes av innbyggerne i Hamburg for rekreasjon, som for eksempel seiling og roing. Nesten hele bredden av Außenalster er offentlig. Bredden varierer fra smale stiper med grønn mark til store offentlige parker (for eksempel Alstervorland). Det er svært populært å jogge rundt innsjøen (ca 7 km).

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra den ytre Alster

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
Jean-Luc Picard
**Jean-Luc Picard** er en rollefigur i *Star Trek*-universet. Rollen spilles av den britiske skuespiller Patrick Stewart.

Jean-Luc Picards foreldre heter Maurice og Yvette Picard. Picard ble født i året 2305. Gene Roddenberry, som skapte Star Trek, kalte rollefiguren opp etter en eller begge av de sveitsiske tvillingbrødrene Auguste og Jean Picard.

Picard er kaptein på USS Enterprise-D og er hovedsakelig med i serien *Star Trek: The Next Generation* samt de Star Trek-spillefilmene som er basert på *The Next Generation*-serien: *Generations*, *First Contact*, *Insurrection* og *Nemesis*. I de siste filmene er han kaptein på det nye USS Enterprise-E. Han har også en gjesteopptreden i første episoden av serien *Star Trek: Deep Space Nine*.

Referanser
----------

1. ↑  «Living With A Star: 3: Balloon/Rocket Mission: Scientific Ballooning». *Living With A Star: 3: Balloon/Rocket Mission: Scientific Ballooning*. The Regents of the University of California. Arkivert fra originalen 26. juni 2010. Besøkt 10. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Wikiquote: en:Jean-Luc Picard – sitater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Jean-Marcel Rozier** (født 22. mars 1936) var en fransk rytter som deltok i de olympiske leker 1968 i Mexico by og 
1976 i Montréal.

Rozier ble olympisk mester i hestesport under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i sprangridning. Laget besto av Rozier på hesten «Bayard de Maupas», Hubert Parot på «Rivage», Michel Roche på «Un Espoir» og Marc Roguet på «Belle de Mars».

Åtte år tidligere, under sommer-OL 1968 i Mexico vant han og hesten «Quo Vadis» en olympisk sølvmedale i lagkonkurransen i sprangridning. De andre på laget var Jane Lefébvre på «Rockett» og Pierre Jonquères d'Oriola på «Nagir».

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Gull **Gull** i hestesport, sprangridning lag, Frankrikes flagg Frankrike
* 1968 Mexicos flagg Mexico by - Sølv Sølv i hestesport, sprangridning lag, Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. ↑   Babelio, oppført som Marcel Rozier, Babelio forfatter-ID 108423[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   GeneaStar, oppført som Marcel Rozier, GeneaStar person-ID roziermarce[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jean-Marcel Rozier – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jean-Marcel Rozier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Blenheim-Gilboa vannkraftverk** (engelsk: *Blenheim-Gilboa Pumped Storage Power Project (PSPP)*) er et pumpekraftverk som utnytter vann fra Schoharie Creek i fjellkjeden Catskill Mountains, ved byen Gilboa i Schoharie County i den sentral-østlige delen av delstaten New York, USA. Installert effekt i pumpekraftverket er 1 000 – 1 200 MW. Anlegget stod ferdig i 1973.

Kraftverket leverer elektrisitet til millionbyen New York ved tilfeller av krise eller uventet kraftmangel. Det får vann fra to reservoarer – Blenheim-Gilboa-reservoarene – på totalt 71,6 km³ vannmengde.

Fallhøyden (hydraulig head) er på 340 meter.

Referanser
----------

1. ↑   Form EIA-860M, utgitt desember 2022, besøkt 20. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Form EIA-860, utgitt 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* 1000 MW and Larger Pumped Hydro Installations Worldwide[*død lenke*] – Electronic Storage Association. Besøkt 11. september 2010.
* New York Power Authority – beskrivelse av vannkraftverket.
**Grønnes** er en lav landtange av hovedsakelig morenemasse som er en del av en fjordterskel i den indre delen av Lafjorden i Flekkefjord. Sammen med en tilsvarende odde fra vestsiden lager Grønnes en forsnevring av fjorden som gjør at skipsleia blir snaue 200 meter bred. Morenen fortsetter ut i sjøen som grunne av rullestein. Der er satt opp fyrlykt med pil som viser hvor en bør ferdes med dyptgående farkoster, og seilmerker (overett-trekanter) inne i havnebassenget til siktepunkt for større skip.

Under Napoleonskrigene var en oppmerksom på faren for angrep. Borgerne sørget derfor for å få montert et kanonbatteri med støpejernskanoner bak et murt bolverk. Batteriet står fortsatt, mens krutt- og kulehuset ved kanonene sto lenge, men forfalt og ble revet. Den åpne plassen bak kanonene var i mange år en populær arena for arrangementer og dansefester i sommersesongen, og brukes fortsatt til sankthansfeiring.

Området var bebygd med ett hus, og gressbøen med sydvendt strand ble brukt av byens borgere til badestrand for småbarnsfamilier. Fjellområdene rundt ble etter krigen bebygd med hytter, som med tiden er blitt erstattet med helårsboliger. 

Veien til Grønnes gikk tidligere gjennom verftsområdet til Flekkefjord Slip og Maskinfabrik, og et par andre skipsbyggerier, men er nå lagt om og knytter boligområdene sammen med Rauli. Området er nå også tatt i bruk av en barnehage.
Bilde tatt i Green Boots Cave i 2010. Klatreren mistet livet i 1996. Per 2019 har liket blitt flyttet, og skal være vanskelig å observere, og [mindre] synlig [enn før flyttinga].
**Green Boots Cave** ('Grønne støvler-hulen'), er en heller på Mount Everest, som ligger på den nordøstlige klatreruta, 8 500 meter over havet. Navnet oppsto fordi det i flere år fram til 2014, lå en død fjellklatrer der med grønt fottøy, inntil han ble flyttet vekk fra ferdselsåra [eller tråkket/stien som gir innsyn til helleren]. Liket skulle per 2019 være vanskelig å observere, og [mindre] synlig [enn før flyttinga].

Folk som har endt opp døde i hulen er «Green Boots» i 1996, og David Sharp i 2006. «Green Boots» antas å ha vært fra én (av to savnede) fra et indisk klatrelag - enten Tsewang Paljor eller Dorje Morup.

Bilde med markering av beliggenheten
------------------------------------

«Green Boots Cave» er markert på bildet med †2. *The Three Steps* («de tre avsatsene») på den nordlige klatreruta er også markert på bildet. Changtse er et av fjellene som er skravert i forgrunnen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Nuwer, Rachel (9. oktober 2015). «Death in the clouds: The problem with Everest's 200+ bodies». BBC Future.
4. ↑
**De vestlige Tatrafjellene** (slovakisk *Západné Tatry*; polsk *Tatry Zachodnie*) er en del av Tatrafjellene, som igjen er en del av Karpatene på grensen mellom Polen og Slovakia. Fjellene grenser til Høye Tatra i øst. I Slovakia ligger de delvis i de tradisjonelle regionene Liptov og Orava.

Den høyeste toppen er Bystrá (2 248 moh) i Slovakia. Andre kjente fjell er Jakubiná (2 194 meter) Baranec (2 184 m), Baníkov (2 178 m), Tri kopy (2 136 m) og Ostrý Roháč (2 088 m) i Slovakia og Vysoký vrch (polsk *Starorobociański Wierch* 2 176 m), Kasprov vrch (*Kasprowy Wierch* 1 987 m) og Volovec (*Wołowiec*; 2 064 m) på grensen mellom Slovakia og Polen.

Geologi og økologi
------------------

De vestlige Tatrafjella er verneområde innen Tatranský národný park i Slovakia og Tatrzański Park Narodowy i Polen.

Referanser
----------

1. ↑  «Western Tatras (Západné Tatry / Tatry Zachodnie) : Climbing, Hiking & Mountaineering : SummitPost». *www.summitpost.org*. Besøkt 6. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) West Tatra Mountains – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) West Tatra Mountains – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**De ville felt**, eller **Villmarken** (latin: *Loca deserta, sive campi deserti inhabitati*; ukrainsk: Дике Поле *Dyke Pole*, russisk: Дикое Поле, polsk: *Dzikie pole*) er et historisk begrep benyttet i polsk-litauiske dokumenter fra 1500- og 1600-tallet om Den pontiske slette nord for Svartehavet og Azovhavet. Utstrekningen av denne geografiske angivelsen er noe tvetydig, men avgrenses vanligvis av elven Don i øst, Kiev i nord, og de venstre bielver til Dnestr i vest. 

Området var kontrollert av Den gylne horde i perioden 1240–1362. Olgerd, storfyrste av Litauen, vant kontrollen av de vestlige delene etter slaget ved det blå vann. I 1399, etter slaget ved Vorskla, ble territoriet vunnet tilbake av Temur Qutlugh, khan av Den gylne horde. I 1441 ble det område som ble kalt Yedisan del av Krimkhanatet. På 1500-tallet ble det så del av det ekspanderende osmanske riket. Sent på 1700-tallet ble det del av Det russiske rike og nogajene ble fordrevet eller deportert til andre deler av riket. Det er nå (2013) del av Ukraina, Moldova og Russland.

Det var to betydelige festningsbyer i området: Kara Kerman (Otsjakiv) og Khadjibey (Odessa). De ville felt ble krysset av Muravskiveien og Izyumskiveien, viktige handelsveier og tidvis invasjonsruter benyttet av krimtatarene på plyndringstokter inn i storfyrstedømmet Moskva. Det meste av området var temmelig tynt befolket av nomadiske nogajer og var for det meste ubebodd steppeland. Krim-nogaj-raidene, som var herjingsraid som pågikk i lang tid mellom tatarer, rutenere, storfyrstedømmet Litauen, nogajene og Krimkhanatet, bidro til omfattende ødeleggelser og avfolking i tiden frem til fremveksten av zaporozjikosakkenes velde. Regionen ble så gradvis bebygd av flyktede bønder og treller. Så snart denne nybyggingen kom i gang, vek så uttrykket *De ville felt* til mer spesifikke betegnelser, som Zaporizjia, Sloboda Ukraina og (senere) Novorossija.

Referanser
----------

1. ↑  Camporum Desertorum vulgo Ukraina av Guillaume Le Vasseur de Beauplan, Cum Privilegio S.R.M. Poloniae. Gedani 1648; Campi Deserti citra Boristhenem, *abo* Dzike Polie Polish–Lithuanian, by Ian Jansson, c. 1663, Amsterdam

Eksterne lenker
---------------

* Cossack era
* The Zaphorozian Cossacks

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Høyoppløst kart over Jarlsberg og Larviks Amt («Grevskabernes Amt») i 1860.
Grevskapenes Amt i 1785
Del av vegskilt merket med årstallet 1880 (med avstand fra Kristiania)
**Jarlsberg og Larviks amt** var en administrativ enhet (amt) i Norge 1821–1918. Det ble opprettet da grevskapene Laurvig og Jarlsberg ble avviklet og slått sammen i til et felles amt i 1821, av denne grunn også kjent som *Grevskabe(r)nes Amt*.

Skrivemåte
----------

Ved overgang til fylker i 1919 var den offisielle skrivemåten *Jarlsberg og Larviks amt*, etter at 1907-reformen innførte liten forbokstav på substantiv *(Amt -> amt)*. Før 1907 var således den vanlige skrivemåten *Jarlsberg og Larviks Amt* (Ubunden form: *Jarlsberg og Larvik*). Navnet ble opprinnelig skrevet *Jarlsberg og Laurvigs Amt*, etterhvert *Jarlsberg og Laurviks* Amt.

Gotisk: {\displaystyle {\mathfrak {Jarlsberg}}~{\mathfrak {}}~{\mathfrak {og}}~{\mathfrak {Laurvigs}}~{\mathfrak {}}~{\mathfrak {Amt}}~}.

Fra 1. januar 1919 fikk Jarlsberg og Larviks amt navnet Vestfold fylke.

Fogderier 1890
--------------

* Jarlsberg
* Larvik

Amtmenn
-------

Amtmenn i Jarlsberg og Larvik amt i årene 1821–1918. Amtmannsembetet hadde sete i Tønsberg.

| Startår | Sluttår | Amtmann i Jarlsberg og Larvik | Født | Død |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1821 | 1829 | Georg Jacob Bull | 1785 | 1854 |
| 1829 | 1833 | Johan Henrik Rye | 1787 | 1868 |
| 1833 | 1864 | Ulrik Frederik Cappelen | 1797 | 1864 |
| 1865 | 1882 | Johan Christian Georg Hvoslef | 1819 | 1889 |
| 1882 | 1902 | Carl Johan Michelet | 1826 | 1902 |
| 1902 | 1905 | Thomas von Westen Engelhart | 1850 | 1905 |
| 1905 | 1908 | Ulrik Frederik Cappelen Krohn | 1867 | 1944 |
| 1908 | 1918 | Abraham Berge | 1851 | 1936 |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Norges civile, geistlige og judicielle inddeling 1ste oktober 1917.» **(norsk)**. Det statistiske centralbyraa. 1. oktober 1917. Arkivert fra originalen 5. februar 2016. Besøkt 5. februar 2016.

| * v
* d
* r
Vestfold og Telemark |
| --- |
| Vestfold og Telemark | 
* Bamble
* Drangedal
* Fyresdal
* Færder
* Hjartdal
* Holmestrand
* Horten
* Kragerø
* Kviteseid
* Larvik
* Midt-Telemark
* Nissedal
* Nome
* Notodden
* Porsgrunn
* Sandefjord
* Seljord
* Siljan
* Skien
* Tinn
* Tokke
* Tønsberg
* Vinje

 | Norges flagg |

| * v
* d
* r
Norges amter |
| --- |
| 
* Smaalenene
* Akershus
* Kristiania
* Hedemarken
* Kristians
* Buskerud
* Jarlsberg og Larvik
* Bratsberg
* Nedenes
* Lister og Mandal
* Stavanger
* Søndre Bergenhus
* Bergen
* Nordre Bergenhus
* Romsdal
* Søndre Trondhjem
* Nordre Trondhjem
* Nordland
* Tromsø
* Finmarken

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |