recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kibera** (nubisk: jungel) er Øst-Afrikas største og Afrikas nest største slum, med om lag en million beboere. Bare Soweto i Sør-Afrika er større. Kibera er i dag en bydel i Nairobi, men var opprinnelig et område som i 1918 ble gitt til nubiske soldater som hadde kjempet i første verdenskrig som belønning for innsatsen. Disse leide ut bolig til andre nubiere, etter hvert også til folk fra andre stammer. I dag er Kibera et etnisk mangfold, noe som førte til mange konflikter i 2008, da Nairobi eksploderte i vold og etnisk hat. 

Kibera er 2,5 kvadratkilometer stort og ligger om lag 5 kilometer sør for sentrum av Nairobi. Man har beregnet at 25 % av byens befolkning bor her. Det går jernbane gjennom området, men det meste av trafikken skjer med busser.

På grunn av manglende kloakksystem, renner kloakken i åpne grøfter i slummen. Sot fra åpne ildsteder, støv og annet avfall bidrar til at sykdommer lett sprer seg. Man har anslått at 1/5 av de 2,2 mill kenyanere som lever med hiv, bor i Kibera.

Litteratur
----------

* Jonas Bendiksen: *The Places We Live* Fotobok.

Referanser
----------

1. ↑  "The Strange Allure of the Slums", *The Economist*, 5th May 2007.

Eksterne lenker
---------------

* BBC News: Nairobi Slum Life
* Dokumentar om Kibera på OneWorldTV
* Foto fra Kibera

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen omhandler melkeproduktet.  For den tsjekkiske komponisten, se Bedřich Smetana.
En skål borsjtsj med smetana.
Blini med smetana og rød kaviar.
**Smetana** er et melkeprodukt fra Sentral- og Øst-Europa som fremstilles av uhomogenisert syrnet fløte. Det har blitt hevdet at smetana er et produkt av russisk opprinnelse. Smetana minner om crème fraîche (28 % fett), men siden det ikke har blitt homogenisert, skiller det seg ikke når det kokes eller brukes i varme retter. De mest anvendte smetana-variantene har 15–30 % fettinnhold og er mer syrlig enn crème fraîche.

Produktet
---------

Fettinnholdet i smetana varierer fra 10 til 70 %. De mest alminnelige smetana-variantene som er til salgs i supermarkedene har 10–40 % fettinnhold. Tilsetning av fortykningsmidler som gelatin er ikke forbudt, men betraktes ikke som autentisk. Smetana-produkter tilsatt gelatin og lignende anses av forbrukere flest for å være av lavere kvalitet og uegnet til matlagning, ettersom noen retter vil bli mislykket dersom man anvender smetana tilsatt fortykningsmiddel.

Bruksområde
-----------

### Generelt

I mange østeuropeiske kjøkken brukes smetana i forretter, hovedretter, supper og desserter. For eksempel kan det være blandet i supper, grønnsaks- og kjøttretter, servert med pelmeni eller piroger, eller brukes som fyll i krydrede pannekaker. Produktet kan også blandes med hytteost, løk, paprika og andre krydderier til en pikant smøreost som spises på brød. Ettersom smetana i motsetning til crème fraîche ikke skiller seg ved høye temperaturer, anvendes det blant annet til kjøtt- eller grønnsaksgryteretter og andre retter som krever en lang tilberedningstid i ovnen.

### Ungarn

Ungarske kokker bruker smetana (ungarsk *tejföl* eller *tejfel*) i sauser som *paprikas* og i oppskrifter som skinke-fylte pannekaker (palacsinta). I de seneste tiårene har mange forbrukere i stadig større grad etterspurt meieriprodukter med lavere fettinnhold. Derfor har smaken og konsistensen til mange meieriprodukter blitt endret. Noen ungarske kokebøker anbefaler nå å erstatte smetana med crème fraîche blandet med fløte (38–40 % melkefett).

### Finland

Smetana er meget utbredt i det finske kjøkken, ikke minst i Karelen og Ingermanland. I ukrainsk og russisk kjøkken bruker man ofte smetana som tilsetning (garnityr) i borsjtsj og andre supper, samt som ingrediens i vareniki og pelmeni.

### Tyskland

*Schmand* er typisk for noen lokale tyske kjøkken, især i Hessen og Thüringen. Bemerkelsesverdig er at det ikke kun anvendes i krydrede retter, men også i kaker som Schmandkuchen og desserter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Det finske meieriet Valio Ltd. om smetana Arkivert 23. oktober 2014 hos Wayback Machine. (en)
2. ↑  OAO Petmol, et russisk mejeri, om fedtprocent i smetana Arkivert 3. mars 2021 hos Wayback Machine.
3. ↑  June Meyers Authentic Hungarian Heirloom Recipes Cookbook (en)
4. ↑  Gundel, Karoly (1992). *Gundel's Hungarian cookbook*. Budapest: Corvina. ISBN 963-13-3600-X. OCLC 32227400.  side 17

Eksterne lenker
---------------

* (en) Smetana (dairy product) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
KV «Svalbard» var et av kystvaktfartøyene som deltok i aksjonen
**Joana-saken** betegner hendelsen da en tråler ble oppdaget i en posisjon rett innenfor 200 milsgrensen til Norge, på grensen til «Smutthullet», 12. juni 2006 av Kystvakten. Fartøyet var påmalt navnet «Joana», men førte ikke noe flagg. Fartøyet hadde heller ikke påmalt hverken hjemmehavn eller IMO-nummer.

Fartøyet ble så kontaktet av Kystvakten samme dag, men fikk ikke lov til å komme om bord. Over radio opplyste mannskapet at fartøyet var fra São Tomé og Príncipe. Det ble videre sagt at de hadde vært i området siden 27. mai. Dokumenter som er funnet om bord viser derimot at fartøyet byttet navn og flaggstat i sjøen den 23. mai 2006. Fartøyet mistenkes for å ha drevet tyvfiske i Smutthullet. Norske myndigheter sier at fartøyet er statsløst. Dette begrunnes med at skipet hevder å ha hatt minst to flaggstater den siste tiden, noe som ifølge norske myndigheter gjør at Kystvakten kan arresterte skipet i Internasjonalt farvann, ut fra ulovfestet folkerett, jf. Asaya Case, AD&RPIL 1949 case 38(UK Privy Council) Slikt statsløst skip har ingen hjemstavn og er uten diplomatisk beskyttelse.

Etter at kapteinen ombord, nektet å samarbeide, ble trålen først kuttet, før Kystvakten startet tvangsslepet av tråleren til havn i Norge 29. juni 2006. Ifølge Kystvakten skal rederiet som eier båten ha gitt kapteinen på tråleren beskjed om å nekte å samarbeide med norske myndigheter, og nekte å seile mot norskekysten. KV «Svalbard» og KV «Senja» var med i aksjonen.

1. juli 2006 var båten tauet til havn i Vadsø. Der vil kapteinen ombord bli avhørt av norsk politi. På en presskonferanse samme dag 
 ble skipet anklaget for å bruke ulovlige fiskegarn som skrapte sjøbunnen. Tråleren skal ha brukt tjuvnett med 84 mm masker, mens den lovlige grensen er 135 mm. 
Tråleren ble bøtelagt for trålfiske med altfor liten maskevidde, manglende føring av fangstdagbok, for å la lagt fram falske skipsdokumenter, og for ikke å ha etterkommet ordre fra Kystvakten om å stanse fartøyet og trekke inn trålen. Rederiet vedtok deretter forelegget på 350 000 kr og inndragning av mer enn tre millioner kr. Skipet, så under navnet «Kabou», vendte deretter tilbake til «Smutthullet». Rederiet sin norske advokat uttalte at de mener at norske myndigheter ikke hadde noen hjemmel i norsk lov til å arrestere skipet.

31. juli 2006 foreberedte så Kystvakten nok en bording av skipet.

Referanser
----------

1. ↑   Tv2Nettavisen- Skrapte havbunnen. Publisert 01.07.2006.
2. ↑   VG Nett - Inntauing av «Joana» er ulovlig og et maktovergrep. Publisert 03.07.2006.
3. ↑   Aftenposten – Kystvakten forbereder bording av «Kabou». Publisert 31.07.2006.

Eksterne lenker
---------------

* Pressemelding fra Forsvaret 29. juni 2006
* Sunnmørsposten: Kystvakten sleper pirattråler til Vadsø
**Jon Gunleiksrud** (født 6. mars 1909, død 14. februar 1986) var en norsk offiser som gjorde tjeneste i Kompani Linge. Han er kjent for sin innsats under andre verdenskrig og ble dekorert med Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse.

Andre verdenskrig
-----------------

Gunleiksrud deltok som frivillig i Finland under vinterkrigen. Under invasjonen i Norge i april 1940 deltok han i kampene mot de tyske styrkene. Han tok seg over til Sverige og reiste derfra gjennom Finland, Sovjetunionen, Tyrkia, Syria, Irak og til Bombay i India. Derfra tok han seg videre med båt rundt Afrika til Storbritannia for å slutte seg til de norske styrkene der.

Gunleiksrud kom med i Kompani Linge og ble sendt på oppdrag i det okkuperte Norge. Han deltok i 1942 i Operasjon Anvil, der oppdraget var å etablere radiosender i traktene ved Lillehammer.

Den 21. september 1943 hoppet Gunleiksrud i fallsjerm over Trysil. Resten av krigen arbeidet han med å bygge opp Milorg i traktene mellom Gudbrandsdalen og Østerdalen. I april 1944 ble han leder for Operasjon Grebe Red, som mottok forsyninger av våpen, utstyr og personell fra Storbritannia. Fra januar 1945 saboterte Gunleiksrud og andre medlemmer av gruppen jernbanelinjene i området, for å vanskeliggjøre overføring av tyske tropper til kontinentet.

Etter krigen
------------

Etter krigen fortsatte Gunleiksrud i Forsvaret. Han tjenestegjorde i Heimevernet, der han i 1956 ble leder for Heimevernsdistrikt nr. 14 Sør-Hålogaland med hovedkvarter i Mosjøen. Han gikk av med pensjon i 1974 og hadde da oberstløytnants grad.

Utmerkelser
-----------

Gunleiksrud mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
Gunleiksrud ble tildelt en rekke utmerkelser for sin krigsinnsats. I statsråd 7. mars 1947 ble mannskaper fra Kompani Linge hedret for innsats under okkupasjonen, blant dem Gunleiksrud. Han ble tildelt Krigskorset for sin innsats i Grebe og aksjonene gruppen gjennomførte. I tillegg til Krigskorset med sverd ble han tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren og Krigsmedaljen. Av britene ble han hedret med King's Medal for Courage in the Cause of Freedom.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Krigskorset med sverd | St. Olavsmedaljen med ekegren | Krigsmedaljen | King's Medal for Courage in the Cause of Freedom |

 |

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jon Gunleiksrud»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Nekrolog i *Aftenposten*, 21. februar 1986, s. 11.
3. ↑  Lunde, Jon Vegard: *Hjemmefronten på Hedmarken og i Østerdalen. Bind 1. Motstand og ikke-motstand 1940-42*, Lillehammer: Lunde pressetjeneste, 1998, s. 149–152.
4. ↑  Norberg, Leif: *Åmot område 2412. Milorg. Hjemmestyrkene*, Rena: L. Norberg, 1990, s. 28.
5. ↑  Gjems-Onstad, Erik: *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 176–177.
6. ↑  «Ordensutdeling i den britiske ambassade», *Aftenposten* morgennummeret 16. januar 1948, s. 3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Jon Marius Sæland Haarberg** (født 1953) er en norsk litteraturviter og professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Faglig arbeid
-------------

Haarberg arbeidet i perioden 1984–1992 som redaktør og sjefredaktør i Universitetsforlaget, før han i 1992 ble ansatt som stipendiat, senere førsteamanuensis, ved Universitetet i Oslo. Han ble professor i allmenn litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo i 2003. 

Han har utgitt flere bøker, bl.a. *Vinje på vrangen* (1985), *Parody and the Praise of Folly* (dr.avh. 1997), *Verdenslitteratur. Den vestlige tradisjonen* (m. Tone Selboe og Hans Erik Aarseth, 2007) og *Nei, vi elsker ikke lenger. Litteraturen og nasjonen* (2017).

Som litteraturforsker har Haarberg arbeidet i grenselandet mellom filologi og litteraturvitenskap, og i flere sammenhenger problematisert skillet mellom de to disiplinene. Som hans hovedverk regnes den historisk-kritiske utgaven av Petter Dass' Katekismesanger (2013); det ligger fritt tilgjengelig på nett. Haarberg var en av grunnleggerne av *Norsk Litteraturvitenskapelig Tidsskrift*, og var redaktør i perioden 1998–2009.

Utmerkelser
-----------

Han har siden 2009 vært medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

Han fikk Universitetsforlagets pris Årets tidsskriftartikkel i 2012 for artikkelen «Hvorfor trompet? Om tittelen på Peter Dass’ nordlandsbeskrivelse».

Bibliografi
-----------

* Historien om Norges viktigste bok: Katekismen, Universitetsforlaget, 2022, ISBN 9788215050911

Referanser
----------

1. ↑  Jon Haarberg (2013). «Petter Dass. Katekismesanger.». Besøkt 17.06.2019.
2. ↑  «Årets tidsskriftartikkel». Universitetsforlaget. Besøkt 1. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Jon Haarberg, *Petter Dass. Katekismesanger.*
* Jon Haarberg (Universitetsforlaget). Arkivert 17. juni 2019 hos Wayback Machine.
* (no) Publikasjoner av Jon Haarberg i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin\*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** CRIStin
 |
**Joan av England, dronning av Skottland** (født 22. juli 1210, død 4. mars 1238) var eldste ektefødte datter og tredje barn av Johan av England og Isabella av Angoulême. Hun var tre år yngre enn sin bror Henrik III (1207–1272), som ble konge bare ni år gammel, da deres far døde i 1216.

Joan vokste opp ved hoffet til Hugo X av Lusignan. Hun var blitt lovt til ham i ekteskap fra en tidlig alder. Hennes mor, Isabella av Angoulême, hadde vært trolovet med Hugo i sin ungdom, men valgte kong Johan fremfor ham. Som en godtgjørelse for at han var blitt forlatt av Isabella, ble Joan sendt til Hugos slott, og ble oppdratt der. Hugo holdt henne i fangenskap, i påvente av ekteskap og medgift.

Da kong Johan døde, bestemte enkedronning Isabella at hun selv ville gifte seg med Hugo, slik tanken hadde vært mange år tidligere. I et brev skrev hun at hun gjorde dette for sin sønn Henriks skyld. Ved ekteskapet avverget hun at Hugo giftet seg med en fransk kvinne, noe som ville ha ført til at England blant annet mistet sine områder i Poitou og Gascogne. Isabelle og Hugo giftet seg i mai 1220.

I juni 2020 pågikk det forhandlinger mellom England og Skottland, blant annet om å knytte sterkere forbindelser mellom de to landene gjennom ekteskap, både for de skotske prinsessene og Alexander II av Skottland. Han gikk med på å gifte seg med Joan, hvis engelskmennene klarte å få henne tilbake til England. Dette viste seg å medføre vanskeligheter, men paven intervenerte – og Joan ble sendt tilbake til England.

Den 21. juni 1221 giftet Joan seg med Alexander II i York Minster. Ved bryllupet var han 23 år gammel, mens hun var 11.

Joan døde i Essex i 1238, og ble gravlagt i Tarant Crawford Abbey i Dorset.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage person ID p10201.htm#i102010, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Carpenter (1990), s. 155
4. ↑  Carpenter (1990), s. 193
5. ↑  Carpenter (1990), s. 17
6. ↑  Mackenzie, Agnes Mure (1938). *The foundations of Scotland*. Oliver & Boyd Ltd.
7. ↑  Mackenzie oppgir 19. juni 1221 som bryllupsdato (s. 251), peerage.com oppgir 18. juni 1221
8. 1 2  «Person Page». *www.thepeerage.com*. Besøkt 27. april 2021.

Litteratur
----------

* Carpenter, David A. (1990). *The minority of Henry III*. Berkeley: University of California Press. ISBN 0520072391.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ermengarde de Beaumont** | **Dronning av Skottland**(1221–1238) | Etterfølger:**Marie de Coucy** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Kongedømmet De to sicilier** var det nye navn som bourbonkongen Ferdinand IV av Napoli gav sitt herredømme (som omfattet Sør-Italia og Sicilia) etter Napoleonskrigene og han selv ble gjeninnsatt i det fordums velde i 1816. Hovedstad var Napoli.

Overblikk
---------

Før de franske invasjonene i Napoleonstiden hersket bourbonerne over de samme områdene, men de var da formelt delt i «Kongedømmet Napoli» og «Kongedømmet Sicilia». Etter at dobbeltkongedømmet skiftet navn, ble Ferdinand kjent som kong Ferdinand I av De to Sicilier. Kongedømmet bestod til 1860, da kong Frans II ble styrtet av opprørere anført av Garibaldi og støttet av kongedømmet Sardinia. Dette kongedømmet annekterte dette området, og fra nå av ble det hele hetende kongedømmet Italia.

### Navnehistorien

Navnet *De to sicilier* går tilbake til 1282, da kongedømmet Sicilia. Selv om det fortsatt ble regjert som en enhet i enda ett århundre, skilte øya og fastlandet lag da «Den sicilianske vesper» gjorde opprør mot det napolitanske styre, og slo seg i stedet inn under Aragón. De angevinske napolitanske konger klarte å holde på fastlandsbesittelsene og fortsatte å holde på navnet «Kongedømmet Sicilia» for å holde sitt krav i hevd. I en periode var den sørlige halvøy kjent som «Kongedømmet Sicila på denne side av Kapp Faro», etter fyret på fastlandssiden av Messinastredet. Men dette var aldri kongedømmets offisielle navn.

De to kongedømmene var ikke igjen under samme hersker før i 1735. under Karl III av Spania, og ble ikke folkerettslig gjenforent før etter Wienerkongressen i 1815.

Konger av De to sicilier, 1816–1860
-----------------------------------

* Joachim I1808–1815Joachim I  
1808–1815
* Ferdinand I1816–1825Ferdinand I  
1816–1825
* Frans I1825–1830Frans I  
1825–1830
* Ferdinand II1830–1859Ferdinand II  
1830–1859
* Frans II1859–1861Frans II  
1859–1861

I 1860 ble kongedømmet erobret av Giuseppe Garibaldi som en del av Italias samling.

Et annet kjent medlem av Huset de to Sicilier var Maria Christina av Bourbon-to Sicilier (1806–1878).

Hendelser
---------

* 1820–21: *Carbonariene* tvinger Ferdinand I til å anta en konstitusjon. Men senere klarte kongen ved hjelp av østerrikske tropper å tilsidesette den. Han innledet så forfølgelser av liberale og carbonariene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kingdom of the Two Sicilies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Det kongelige hus Bournon-to Sicilier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LIBRIS **·** NKC
 |
**Jon Gelius** (født 26. mai 1964 i Stavanger, oppvokst i Arendal) er en norsk NRK-journalist, redaktør og programleder.

Gelius startet sin journalistiske karriere i Agderposten i hjembyen Arendal. Førstegangstjenesten tilbrakte han som journalist i Forsvarets Forum. Han ble utdannet journalist ved Høgskolen i Oslo i 1988 og kom først til NRK Sørlandet i sin praksisperiode på journalisthøgskolen. Han har siden jobbet som reporter, vaktsjef og programleder i *Dagsnytt*, Dagsnytt Atten, Sommeråpent, Folkemøter under Stortingsvalget 2001 og *Dagsrevyen*. Han var også NRKs reporter under bryllupene til både kronprins Haakon og Märtha Louise (2001 og 2002). På slutten av 1990-tallet jobbet han en kort periode som senior kommunikasjonsrådgiver og partner i Dinamo PR.

I perioden 2008–2010 var Gelius ansvarlig redaktør for NRKs nyhetssendinger i radio og TV, og internett, etter en kort periode som redaktør for TV-nyhetene med ansvar for *Dagsrevyen*, *Kveldsnytt* og nyhetssendingene på NRK2. Han var korrespondent for NRK i Washington, DC fra juni 2010 til 2013. Jon Gelius har også vært programleder (nyhetsanker) i *Dagsrevyen*. 

I november 2017 sluttet han som nyhetsanker, og begynte i NRK Sørlandet i Kristiansand. Han flyttet samtidig fra Oslo til Arendal.

Han er bror til presten Einar Gelius.

Referanser
----------

1. ↑   www.dagbladet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gelius blir nyhetsanker». *VG*. 20. juni 2003. Besøkt 12. september 2017.
3. ↑  Jørn Pettersen (12. september 2017). «Jon Gelius slutter i «Dagsrevyen»». *VG*. Besøkt 12. september 2017.
4. ↑  «Prest og plage». *Dagbladet.no* **(norsk)**. 16. mai 2003. Besøkt 29. mars 2020. «EINAR GELIUS HAR TO BRØDRE og en søster. Eldstemann er professor i fysikk ved Universitetet i Oslo, søsteren er lærer i Haugesund og den fem år yngre Jon kjenner vi fra Dagsrevyen.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jon Gelius på Internet Movie Database Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Tove Bjørgaas** | **NRKs korrespondent i Washington**(2010–2013) | Etterfølger:**Gro Holm** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Frimerke fra Færøyene, gravert av Czesław Słania.
**Czesław Słania** (*tjess-wav swan-ija*) (født 22. oktober 1921, død 17. mars 2005) var en polsk-svensk frimerkegravør med stor utbredelse og popularitet. 

Ifølge *Guinness rekordbok* har Słania gravert flere frimerker enn noen annen, i alt over 1 000 frimerker, foruten pengesedler og enkelte andre motiver. 

Han var født i Czeladź, Polen, og begynte på Akademii Sztuk Pięknych i Kraków i 1945. Allerede som student ble han engasjert som gravør ved det polske statstrykkeriet, og 1. august 1950 utga det polske postvesen hans første frimerke. Det er et bilde av en arbeider og en due, og ble utgitt i samband med en fredskongress i Warszawa. 

I 1956 flyttet den 35-årige Słania til Sverige hvor han ble ansatt hos det svenske postvesenet fra 1959. Siden den gang har han produsert en lang rekke frimerker, ikke bare for det svenske postverket, men også for i alt 34 land, i tillegg til pengesedler i 10 land. Av de nordiske land har han, foruten Sverige, arbeidet for postvesenet i Grønland , Island  Arkivert 11. juni 2010 hos Wayback Machine. Færøyene  Arkivert 11. juni 2010 hos Wayback Machine. Danmark  Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine. og Åland  Arkivert 11. juni 2010 hos Wayback Machine.. Słania var hoffgravør i Sverige, Danmark og Monaco.

Słania er blant de få internasjonalt kjente frimerkekunstnere som anerkjennes som kunstner, og det finnes samlere som for hans renommé og dyktighet samler utelukkende på hans arbeider, uavhengig av utgivelsesland. Hans allsidige talent viser seg i at hans arbeider omfatter såvel kongelige portretter, nobelprisvinnere, kulturhistorie, filmstjerner, flora og fauna. I 2000 markerte det svenske Postverket utgivelsen av Słanias 1000. frimerke ved å utgi det største frimerke som er utgitt i gravørteknikk. Frimerket  måler 60 x 81 mm, og viser midtpartiet i David Klöcker Ehrenstrahls maleri fra 1695: *Svenska konungars berömlige bedrifter*, som henger i Drottningholms slott. 

Hans siste frimerke ble *Generalforsamlingen*, utgitt av FN til dets 60-årsjubileum i februar 2005.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator mzk2006322961, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RKDartists, oppført som Czeslaw Slania, RKD kunstner-ID 328929, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Czeslaw Slania's Engraved Stamps and Banknotes Arkivert 15. november 2007 hos Wayback Machine. En privat webside med bilde omtale av samtlige arbeider
* Slanias 1000. frimerke, stort gjengitt
* Privat samlerside
* Slania online exhibition

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NKC **·** KulturNav
 |
***Ingen skriver til obersten*** (spansk: *El coronel no tiene quien le escriba*) er en kortroman fra 1961 av den colombianske nobelprisvinneren Gabriel García Márquez.

Romanen ble utgitt på norsk i 1996 i Kjell Risviks oversettelse.

Boken har også blitt dramatisert for teaterscenen, og har blant annet blitt oppført på Det norske teatret med Pål Sverre Valdheim Hagen i rollen som hane.

Handling
--------

Romanen, skrevet i 1956 og 1957 mens han bodde ved et hotell, ble først publisert i 1961. Historien handler om en fattig, pensjonert oberst, venter fremdeles på å få en pensjon han ble lovet rundt femten år tidligere. Obersten bor sammen med sin kone som har astma, i en liten landsby. 

Handlingen åpner med at obersten forbereder seg på å gå i begravelsen til en musiker, hvis død er bemerkelsesverdig fordi han var den første som døde av naturlige årsaker i byen på mange år. Romanen er satt til årene med La Violencia i Colombia, hvor strenge lover og omfattende sensur råder.

Referanser
----------

1. ↑  García Márquez, Gabriel 1928-; Risvik, Kjell (1996). *Ingen skriver til obersten*. Oslo: Gyldendal. ISBN 8205242259.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** BNE
 |
**Jonas McDonnell** (født 2. mai 1986) er en norsk låtskriver og musiker fra Hønefoss. Han har skrevet teksten til sangen «Grab the Moment» som vant Melodi Grand Prix 2017. Sangen ble framført av JOWST og Aleksander Walmann, og den kom på en tiendeplass i Eurovision Song Contest 2017 i Kyiv i mai samme år.

Bakgrunn
--------

McDonnell har drevet med musikk siden han var tenåring og har vært medlem i flere band siden. Som 15-åring laget han trancemusikk ved hjelp av musikkprogramvaren Fruity Loops, og som 16-åring begynte han å rappe og lage egne låter. Etter noen år med rapping, begynte han å skrive og synge låter innen pop-sjangeren, akkompagnert av gitar.

McDonnell har studert media, IKT og design ved Høgskulen i Volda.

Referanser
----------

1. ↑  Orø, Marit (12. mars 2017). «Jonas fra Hønefoss skrev teksten til vinnerlåta!». *Ringerikes Blad*.
2. ↑  «Jonassic Park». NRK P3 Urørt. Besøkt 12. mars 2017.
3. 1 2  «Jonas McDonnell». Bergensavisen. 8. oktober 2008. Besøkt 12. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonas McDonnell på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Osulf I av Northumbria** (død 963) var jarl av Bernicia fra 930 og av hele Northumbria fra 954 og fram til han døde. Han er mest kjent for at han konspirerte med jarl Maccus (Magnus?), sønn av enten Olav Godfridsson eller Olav Kvåran, for å drepe Eirik Blodøks, konge av York, og hans sønn og bror. Etter Eiriks død ga Englands konge Edred de tidligere norrøne landområdene sør for elven Tees til Osulf som allerede holdt jarldømmet Bernicia nord for Tees.

I henhold til Roger av Wendovers *Flores Historiarum* (tidlig på 1200-tallet) kan det synes som om Osulf var ansvarlig for en konspirasjon med en viss Maccus som førte til at Eirik Blodøks, konge av Northumbria, ble forrådt og drept «på et sikkert ensomt sted kalt Stainmore».

Etter at Eirik ble beseiret og drept i slaget ved Stainmore, hvor det finnes få detaljer fra, er det sagt at Osulf tok kontrollen over hele Northumbria. Han ble siden etterfulgt av sin sønn, Waltheof.

Referanser
----------

1. ↑  Forte, Angelo; Oram, Richard; Pedersen, Frederik (2005): *Viking Empires*, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-82992-5, side 117

Litteratur
----------

* Stenton, Sir Frank M.: *Anglo-Saxon England Third Edition*. Oxford University Press, 1971.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ealdred I** | **Jarler av Bernicia**(930–954) | Etterfølger:**ingen** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**ingen** | **Jarler av Northumbria**(954–963) | Etterfølger:**Waltheof I** |
**Murtala Ramat Mohammed** (født 8. november 1938, død 13. februar 1976) var en militær hersker (leder av den føderale militære regjeringen) i Nigeria fra 1975 og frem til han ble myrdet i et statskupp året etter. 

Under den nigerianske borgerkrigen, var Mohammed general-kommandant i den nigerianske hæren. I kjølvannet av hæravdelingene som Mohammed kommanderte kom det etter hvert frem stadig flere historier om kvinner som var blitt utsatt for voldtekt og deretter drept. Disse hendelsene skal ha funnet sted under borgerkrigen, men Mohammed benektet standhaftig alle disse påstandene, men han innrømmet etter krigen at hans tropper kan ha blitt revet med. Mohammed var kraftig imot regimet til Johnson Aguiyi-Ironsi som hadde tatt over makten i landet gjennom et statskupp i 1966.

Murtala Mohammed ble drept 13. februar 1976 i en mislykket kuppforsøk ledet av Buka Suka Dimka som også arbeidet innenfor det nigerianske militæret. Drapet skjedde da Mohammeds bil ble angrepet mens han var på vei til hans president-kontor i Lagos. Flere ledende offiserer ble senere anklaget for enten planlegging eller godkjenning på kuppforsøket. Mohammed ble etterfulgt i president-embetet av Olusegun Obasanjo som sørget for sivilt styre ved å overlate makten, på fredelig vis til Shehu Shagari, den 1. oktober 1979.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Munzinger (iba)
 |
**Jon Aasmunsson Hauge d.y.** (født 24. april 1859 i Morgedal i Kviteseid, død (ikke kjent)) var en norsk kombinertløper og er kjent som mottaker av den første kongepokal innen skiidrett i Norge. Pokalen som var satt opp var Kongekruset, satt opp av Oscar II. Løpet gikk under Husebyrennet og bestod av kombinert hopp og et langrenn på 5000 alen ‎(omtrent tre kilometer)‎.

Hauge var yngste sønn blant fem barn av Aasmund Jonsson Juvland (1802-1863) og Sigrid Jonsdotter Vaa (1818-1875). Også hans eldste bror het Jon Hauge d.e. derav skillet med den eldre (d.e.) og den yngre (d.y.). I 1884 giftet han seg med Gudbjørg Drotning (1867-1943). Det samme året utvandret han med hustru til USA. Der fikk de to sønner.

Av utdanning skal han ha studert til lærereksamen på Hamar. Etter utvandring til USA skal han ha arbeidet som fotograf og eigedomsmegler i Portland, Oregon.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01038145002889, verkets språk bokmål, besøkt 17. desember 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Skiforbundets oversikt over kongepokalvinnere (PDF)
* Slektssøk Jon Aasmundsson Hauge dy soge.kviteseid.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Jon Flatabø** (født 7. april 1846 i Vikør (nå Kvam), død 10. februar 1930 i Oslo) var en populær forfatter av folkelivsdiktning rundt 1900.

Flatabø ble født i Kvam i Hardanger, og utdannet seg til lærer. Senere virket han bl.a. som klokker, avisredaktør, forfatter og litterat. 

Flatabø var en typisk representant for populærlitteraturen omkring 1900. Etter å ha arbeidet bl.a. i Hardanger, Odalen, Elverum og Jarlsberg, kom han i 1880-årene til Kristiania, som avisredaktør og folkeskribent. Her ble han en del av den såkalte Kristiania-bohemen. 

Hans skildringer av den jevne bondes liv og kår – i bøker som *Brudefærden i Hardanger*, *Petra, perlen fra Smaalenene*, *Husmannsdatteren fra Odalen*, *Fattiges gjenvordigheter*, *Hun fridde selv* osv. – fikk meget stor utbredelse, lang større enn tidens berømte diktere. Sammen med Rudolf Muus ble Flatabø en av norsk underholdningslitteraturs første bestselgerforfattere. 

Lyrikeren Inger Hagerup skrev i 1948 om Jon Flatabø:

«I min barndom hadde vi en vidunderlig romanforfatter i Norge. Han het Jon Flatabø og døde for noen år siden, gammel og mett av dage, visstnok over femogåttiår. Det var en mann som visste hvordan romaner skulle skrives. Han slapp sjelden fra seg en bok på under femhundre sider. *Bruderovet i Hardanger*, som jeg husker spesielt, fordi det assosierer seg med en tydelig lukt av brente vafler, var på fjorten hundre sider, og det var spenning og kjærlighet på hver eneste side. *Signe, prestens forlovede* og *Petra, perlen fra Smålenene*, hørte også til Flatabøs bestselgere. Dagdrømmene var enklere den gangen enn i vår Ambertid; dyden ble alltid belønnet (hvis den ikke druknet seg, noe den snilde Flatabø forresten bare hadde hjerte til en eneste gang), og lasten ble i hvert fall ettertrykkelig straffet. Det var lett å følge med i begivenhetene både for leseren og forfatteren. Men så kom den psykologiske roman, og dermed gikk det galt med så mange mennesker.»

Flatabø er oldefar til forfatteren Tom Egeland, som i et intervju med Aftenposten fortalte at hovedpersonen Bjørn Beltø i *Sirkelens ende* er oppkalt etter to av Flatabøs pseudonymer: Bjørn Botnen og Sven Beltø. Et annet pseudonym Flatabø brukte, var Olav Isjøkul.

Referanser
----------

1. ↑   Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Jon Flatabø, bøker om Jon Flatabø, arkiv etter Jon Flatabø
* (no) Jon Flatabø i Store norske leksikon
* (no) Jon Flatabø i Norsk biografisk leksikon

Portal: Litteratur

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Forfatteren Alan Garner i 2011
***Det mystiske ugle-mønsteret*** (engelsk: *The Owl Service*) er en barnebok fra 1967 av den britiske forfatteren Alan Garner. Boka ble tildelt Carnegie Medal in Literature da den utkom. Boka er en fantasyroman hvor tre barn gjenopplever en historie fra *De fire greiner av Mabinogi*, fra walisisk mytologi.

I myten er Blodeuwedd en kvinne skapt av blomster, som hustru til Lleu; hun svikter ham og lokker Gronw til å drepe Lleu. Som straff forvandles hun til en ugle. Barna vekker myten til live når de kommer over et middagsservise med uglemønster (derav boktittelen). Forfatteren lar legenden danne rammeverket for konflikter i nåtidsfortellingen; «The power of this extraordinary book lies in the precise and concrete social realism of the modern setting in which the ancient tragic legend is replayed.» Boka omtales ofte som skummel eller skremmende.

Stesøskene Roger og Alison er på ferie i Wales for å bygge nyfamilien. De befinner seg på en herregård som har tilhørt Alisons avdøde far. Her blir de kjent med Gwyn, husholderskens sønn. Alison fordyper seg i myten som blir avdekket gjennom serviset de finner på loftet; hun lager papirugler som blir til virkelig ugler og forsvinner, mens mønsteret blir visket bort fra serviset. Samtidig blir klassemotsetninger og motsetninger mellom by og land og mellom walisere og engelskmenn, avdekket i flere relasjoner i husholdningen, både i nåtid og nær fortid. 

Boka utkom på norsk i 1973, oversatt av Inger-Sophie Manthey. Boka var grunnlag for en tv-serie med 8 episoder i 1969, produsert av Granada Television.

Referanser
----------

1. ↑  Garner, Alan (1973). *Det mystiske ugle-mønsteret*. Gyldendal. ISBN 8205059535.
2. ↑  carnegiegreenaway.org.uk The Owl Service Arkivert 6. januar 2013 hos Wayback Machine.
3. ↑  Bodleian Library Arkivert 19. oktober 2013 hos Wayback Machine. Garners originalmanuskript og en av tallerknene som skal ha inspirert ham
4. ↑  alangarner.atspace.org Arkivert 20. august 2011 hos Wayback Machine. The Owl Service
5. ↑  Peter Hollindale og Zena Sutherland. «Internationalism, Fantasy, and Realism (1945–1970)». I: *Children’s Literature, an illustrated history*. Edited by Peter Hunt. Oxford University Press, 1995. ISBN 0-19-212320-3
6. ↑  Elisabeth Kushner: *Trapped in a Pattern: The Owl Service*; sitat: «the spookiest book you’re ever likely to read about a set of dishes. It’s also about Welsh nationalism, British class snobbery, the Mabinogion, teenage angst, family secrets, the sixties (it was written in 1967), the Power of the Land, and the broodiest, most sinister housekeeper outside of a Daphne du Maurier novel.»
7. ↑  theguardian.com, 5.7.2011; anmeldelse av nyutgave
8. ↑  «The Owl Service» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
9. ↑  screenonline.org.uk
10. ↑  thehauntologicalsociety.blogspot.no, «The making of The Owl Service»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**De Frie Evangeliske Forsamlingers Barne- og Ungdomsråd** (DFEF-BUR) er et av fellestiltakene i bevegelsen De Frie Evangeliske Forsamlinger (DFEF) i Norge. BUR koordinerer barne- og ungdomsarbeidet i bevegelsen. 
De Frie Evangeliske Forsamlingers Barne- og Ungdomsråd (DFEF-BUR) ble stiftet i 1991, og ble dannet med det formålet å styrke arbeidet blant barn og unge i bevegelsen.
DFEF-BUR er et selvstendig, rådgivende og hjelpende organ for barne- og ungdomsarbeidet innen DFEF, og ønsker å være en støttepartner og ressurs for lederne og arbeiderne i alle de ulike barne- og ungdomsgruppene. Dette gjøres gjennom å formidler ledermateriell, og arrangerer kurs og konferanser for ledere i barne- og ungdomsarbeidet innen bevegelsen. 
BURs motto er: "Å vinne og disippelgjøre barn og ungdommer for Kristus og menigheten".

Tentro
------

DFEF-BUR en av samarbeidspartnerne i Tentro. Det er en frikirkelig konfirmasjonsundervisning, som kan velges i stedet for kirkelig eller borgerlig konfirmasjon.

FBU
---

DFEF-BUR en av medlemsorganisasjonene i Frikirkelig Barne- og Ungdomsunion (FBU).

Kilder
------

* www.dfef.no Arkivert 29. august 2004 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* – DFEF-BUR Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.
* – Tentro
* – DFEF i Norge Arkivert 29. august 2004 hos Wayback Machine.
* – Frikirkelig Barne- og Ungdomsunion
**Albert Peter Lassen** (født 1. januar 1788 eller 1789 på Narvestad i Eidsberg, død 21. november 1857 på Tomter i Nes) var en norsk lærer og lærebokforfatter.

Liv
---

Han var sønn av gårdbruker Hans Christian Lassen og Kirstine Margrethe Ørtlein. Etter morens død bodde han en stund hos sorenskriver Johan Koren, som var gift med forfatterinnen Christiane Koren, på Hovin i Ullensaker. Fra 1803 til 1808 var han elev ved Christiania katedralskole, hvor Jacob Rosted, Paul Arnesen og Ludvig Stoud Platou var blant lærerne hans. Deretter begynte han å studere teologi ved Københavns Universitet, men tok aldri embetseksamen. I 1813 ble han ansatt som lærer i Christiania, og fra 1824 var han overlærer. I 1828 ble han nødt til å gå av på grunn av drikk. Han bodde de siste årene av sitt liv i Nes på Romerike, hvor søsteren Alette Jacobine og hennes mann Caspar Hagemann bodde. Han bodde først hos dem, senere hos en bonde på gården Tomter.

Lassen utga flere lærebøker i historie. Disse utkom etter at han var flyttet til Nes. Den største, *Lærebog i den almindelige Historie for Studerende og de lærde Skolers høiere Klasser* utkom i fem bind fra 1829 til 1842. Siden det var for stort til å brukes i skolen, utkom verket også i forkortede utgaver. En av disse var utarbeidet til en danske konkurranse for å avhjelpe mangelen på danske lærebøker i historie. Lassens arbeid blev rost, men fordi han ikke hadde tatt hensyn til nyere vitenskapelig historisk forskning, vant han ikke konkurransen. En annen bok, *De merkeligste Personers Levnetsbeskrivelser og de vigtigste Tildragelser gjennem alle Tidsaldre*, utkom i fire opplag.

Lassen var Henrik Wergelands historielærer ved latinskolen i Christiania.

Litteratur
----------

* Ludvig Daae: «Albert Peter Lassen», i *Illustreret Nyhedsblad*. Christiania: Dzwonkowski.
* Laache, Rolv (1945). *Henrik Wergeland og hans historielærer*. Oslo: Brøgger.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Albert Lassen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Jon Frode Blichfeldt** (født 24. juni 1944 i Oslo) er en norsk psykolog. Han var forsker ved Arbeidsforskningsinstituttet (Arbeidspsykologisk institutt før 1987) 1970–2004 og var instituttets direktør 1986–1989. Han var professor II i arbeids- og organisasjonspsykologi ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo 1994–2004 og professor i høgskolepedagogikk og psykologi og leder for Pedagogisk utviklingssenter ved Høgskolen i Oslo 2004–2011. Han er nå professor emeritus.

Karriere
--------

Blichfeldt kommer fra lærerfamilie, og er utdannet lærer og psykolog. Han er godkjent spesialist i arbeids- og organisasjonspsykologi. Han var lærervikar gjennom 60-tallet og skolepsykolog 1969–1970.

Han var fra 1970 til 2004 ansatt som forsker ved Arbeidsforskningsinstituttet (AFI), hvor han i mange år var forskningsleder samt instituttleder fra 1986 til 1989. Han har vært professor II i arbeids- og organisasjonspsykologi ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo fra 1994 til 2004. Fra 2004 til 2011 var han leder av Pedagogisk utviklingssenter og professor i høgskolepedagogikk og psykologi ved Høgskolen i Oslo.

Han har særlig forsket på arbeidsmiljø, organisasjonslæring og kunnskapsforvaltning. Han har foretatt miljø- utviklings- og evalueringsstudier på oppdrag av Kunnskapsdepartementet. Han har bl.a. deltatt i nasjonale evalueringer av lederopplæring i videregående skole, programevaluering av Reform 94 og Læreplan 97. Han har hatt oppdrag for UNDP i India (1977). I 1991 var han gjesteforsker ved Massachusetts Institute of Technology. Blichfeldt var oppnevnt som medlem i utvalg for vurdering av skolens innhold (SI-utvalget 1979) og for vurdering av fremtidig struktur i videregående skole (Blegen-utvalget 1989). Fra 2004 til 2007 var han NOKUT-sakkyndig.

Bibliografi i utvalg
--------------------

* Blichfeldt, J.F. (2010): *On knowledge bases and maps of knowledge. Some quiddities on getting to know in contemporary higher education*. Nordic Studies in Education, Vol. 30 pp. 252-265.
* Blichfeldt, J.F. (2007): *Supporting good work?* In: Löwstedt, J, Larsson,P, Karsten, S, and VanDick, R (eds): From intensified work to professional development. P.I.E. Peter Lang, Brussels
* Blichfeldt, J.F. (2004): *Oppgaverasjonalitet og Kunnskapsforståelse.* Nordiske Organisasjonsstudier nr. 4
* Blichfeldt, J.F. (2003): *Lære for livet? Skolen som møteplass for mening og mestring.* Evaluering av Reform 97. AFI-rapport nr. 7
* Blichfeldt, J.F. og Aamodt, P.O. (1999): *Om følgeforskningen i R94.* I Kvalsund, R, Deichman-Sørensen, T. og Aamodt, P.O.(red): *Videregående skole ved en skillevei?* Oslo Tano Aschehoug.
* Blichfeldt, J.F. (1996). *Organisering og samarbeid: Motsetningsfylte prosesser.* I Blichfeldt m.fl.: *Utdanning for alle. Evaluering av Reform 94*. Oslo, Tano Aschehoug.
* Blichfeldt, J.F. Haugen, R. og Jangård, H. (1978) : *Mot en ny skoleorganisasjon.* Oslo Tanum.
* Blichfeldt, J.F. (1973): *Bakerst i klassen.* Oslo Norli.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
*Allahu akbar* («Allah er størst») skrevet med arabisk skrift på arabisk og med latinske bokstaver på engelsk.
**Allahu akbar** (arabisk الله أكبر), eller **takbīr** (تَكْبِير) som frasen kalles på arabisk, betyr «Allah er størst», dvs. muslimenes gud er størst. Takbir er et viktig muslimsk uttrykk og symbol som blir brukt i formelle og uformelle situasjoner.

Bruk
----

«Allahu akbar» brukes av muslimer som uttrykk for at mennesker skal underkaste seg Allah. Frasen inngår i *adhan*, muezzinens bønnerop, altså innkalling til islamsk bønn, og i *iqama*, anmodningen om begynne å be. Uttrykket benyttes også i mer hverdagslige situasjoner. 

Greg Mortenson ble hilset av sin medhjelper etter et forsøk på å bestige fjellet K2 med «Allah Akbar! Velsignet være Allah – du lever fortsatt!» Samtidig passer enkelte muslimer seg for å si ordene på ureine steder som toaletter og søppelplasser. 

Under Den iranske revolusjonen i 1979 var «Allahu akbar» et viktig protestsymbol som ble ropt fra hustak om kveldene. Det kom tilbake som protestrop i forbindelse med det omstridte presidentvalget i landet i 2009.

«Allahu akbar» er vanlig motiv i arabisk kalligrafi og har blitt brukt som dekor på en rekke flagg gjennom tidene. I dag (2011) pryder uttrykket det afghanske, irakiske og iranske flagget. 

* Afghanistans flagg, med takbīr under Shahadah, islams trosbekjennelseAfghanistans flagg, med takbīr under Shahadah, islams trosbekjennelse
* Iraks flagg, med takbīr skrevet med kufisk skriftIraks flagg, med takbīr skrevet med kufisk skrift
* Irans flagg, som ble innført i 1980, er dekorert med takbīr 22 gangerIrans flagg, som ble innført i 1980, er dekorert med takbīr 22 ganger
* Takbīr  på flagget til mostandsbevegelsen mot britenes styre i Waziristan, en fjellregion i Pakistan, i 1930-åreneTakbīr på flagget til mostandsbevegelsen mot britenes styre i Waziristan, en fjellregion i Pakistan, i 1930-årene

Se også
-------

* Akbar
* Allah
* Dhikr
* Hallel
* Halleluja
* Kabir
* Koranen
* Sjahadah

Referanser
----------

1. ↑  Mortenson, Greg, og Relin, David Oliver, Three cups of tea: one man's mission to fight terrorism and build nations—one school at a time side 20, Forlag, Viking, 2006, ISBN 0-670-03482-7, 9780670034826

Eksterne lenker
---------------

* (en) Takbir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Nina, the Flower Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Lloyd Ingraham.

Handling
--------

Nina er en blind jente som bor hos bestemoren sin. Hun har lært Nina å lage kunstige blomster, som hun deretter selger. Nina og Jimmie, en forkrøplet ung mann som selger aviser ved samme hjørne, er kjærester. Ninas bestemor dør, og Nina henvender seg til Jimmie. En dag har Jimmie en konfrontasjon mot en annen avis-selger, som Jimmie synes henger for mye rundt ved Ninas blomster-virksomhet. Frøken Fifi Chandler, en kunstner, passerer tilfeldigvis forbi og blir interessert i dem.

Fifi blir overrasket over oppdage at Jimmie også er en veldig dyktig kunstner, etter å ha produsert en vakker gips-avstøpning av Nina. Fifi tar derfor med seg Jimmie til en annen dyktig kunstner, Fred Townsend, som også forelsker seg i Nina. Fred får en spesialist til å undersøke Ninas øyne, og forsikrer om at en operasjon kan gjenopprette synet på begge øynene hennes. Men Nina oppdager at Jimmie er en krøpling, og ikke den rette, kjekke ungdommen som hun hadde sett for seg.

Skuespillere
------------

* Bessie Love som Nina
* Elmer Clifton som Jimmie
* Bert Hadley som Fred Townsend
* Loyola O'Connor som Mrs. Townsend
* Alfred Paget som Archie Dean
* Fred Warren som Dr. Fletcher
* Adele Clifton som Fifi Chandler
* Rhea Haines som Lotta
* Jennie Lee som bestemoren til Nina
* Mrs. Higby som Mrs. Hicks

Referanser
----------

1. ↑  Nina, the Flower Girl
2. ↑  NINA, THE FLOWER GIRL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nina, the Flower Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Nina, the Flower Girl* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Nina, the Flower Girl* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Nina, the Flower Girl* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Swan Hill** er en by i den nordvestlige delen av delstaten Victoria i Australia. Byen ligger på sørbredden av elven Murray. Ved folketellingen i 2006 hadde Swan Hill 9 684 innbyggere.

Historikk
---------

Den første europeer i området var oppdageren Thomas Mitchell som slo leir ved Swan Hill 21. juni 1836. I årene etter vokste det frem ett lite tettsted i området, siden elva Murray var grunn nok til prammer. Dette var den eneste kryssingen i en radius på 100 km. I 1853 ankom den første hjuldamperen. Hjuldamperene var et viktig kommunikasjonsmiddel frem til jernbanen nådde frem til Swan Hill i 1890. Swan Hill fikk bystatus i 1965.

Transport
---------

Swan Hill befinner seg langs Murray Valley Highway som forbinder byen med Bendigo. Swan Hill er også endestasjon for jernbanelinjen Swan Hill-linjen. Byen har sitt eget bussnettverk og Swan Hill lufthavn ligger ikke langt fra byen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Swan Hill, Victoria – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Swan Hill, Victoria – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |