**Antonio Canova** (født 1. november 1757 i Possagno ved Bassano i Italia, død 13. oktober 1822 i Venezia) var en italiensk billedhugger og en av hovedrepresentantene for den italienske nyklassisismen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Antonio Canovas far var steinhugger. Han døde da gutten var tre år gammel, og Antonio vokste opp hos en onkel. Da han var 14 år gammel begynte Canova i lære hos den venetianske billedhuggeren Giuseppe Bernardi, som kalte seg Torretti, etter sin egen læremester. Etter mesterens død i 1773 arbeidet Canova videre for Bernardis nevø, billedhuggeren Giovanni Ferrari, som også hadde vært lærling hos Torretti.

### Karriere

I 1775 startet Canova for seg selv i Venezia. Figurene han formga i denne tiden hadde mange likhetstrekk med figurene i Tiepolos fresker. 

I 1779 besøkte Canova Roma, og året etter flyttet han dit for godt. Han fikk kontakt med en internasjonal, og først og fremst britisk, gruppe kunstnere, arkeologer og teoretikere, og begynte å utvikle en ny, streng og kompromissløs idealistisk skulpturstil.[] I 1787 fullførte han monumentet over pave Clemens XIV i kirken *Santi Apostoli* i Roma, og dette førte til at han fikk internasjonal berømmelse og dessuten tallrike bestilninger, blant annet monumentet over pave Clemens XIII (1792) i Peterskirken. 

Canova overgikk suksessivt til å skulptere frittstående skulpturer med motiv hentet fra den klassiske mytologien. Hans *Amor og Psyke* (1793) skildrer det øyeblikket da Amor ifølge Apuleius versjon av fortellingen vekker den døende Psyke, en komplisert allegori over kjærlighet og død.[]

Verket er ikke heller mindre komplisert om det utelukkende betraktes som en tredimensjonal komposisjon av sammenkoblede former i kontrapunktisk harmoni.[] Skikkelsene, som helt har sunket hen i hverandre og ikke gir tilskueren et eneste blikk, utgjør en selvstendig enhet.[] Foruten at Canova i sine samtidiges øyne gav skulpturkunsten en renessanse, befridde han den fra de arkitektoniske innrammingene som de fleste skulpturer bortsett fra portrettbyster hadde vært bundet til siden 1600-tallets begynnelse.[] Det er også et tidens tegn at en del av hans nye skulpturer ble laget for å stilles ut på museer – de var dermed de første store kunstverk som ble laget spesielt med dette for øye.[] Det var første i Canovas samtid at museer ble institusjoner som skulle være tilgjengelige for allmenheten.[]

Som overoppsynsmann over Kirkestatens kunstskatter (fra 1802) var han i 1815 ansvarlig for tilbakeføringen av kunstverkene som var blitt stjålet av Napoleon. Han utløste skandale da den avsatte keiserens søster, Pauline Borghese, satt modell for ham naken.[] Skulpturen er nå på museet *Galleria Nazionale d'Arte Antica* i Palazzo Barberini.

Andre verker er blant annet *Ebe* (1816), i museet i Forlì.

Billedgalleri
-------------

* Antonio Canova, selvportrettAntonio Canova, selvportrett
* "Theseus beseirer kentauren" ble opprinnelig bestilt av Napoleon Bonaparte, som ville at den skulle pryde Il Corso i Milano. Siden 1891 har den vært utstilt i Kunsthistorisches Museum i Wien."Theseus beseirer kentauren" ble opprinnelig bestilt av Napoleon Bonaparte, som ville at den skulle pryde Il Corso i Milano. Siden 1891 har den vært utstilt i Kunsthistorisches Museum i Wien.
* «Paolina Borghese som Venus» (1804-1808). Galleria Borghese i Roma.«Paolina Borghese som Venus» (1804-1808). Galleria Borghese i Roma.
* "De tre gratier" er blant Canovas mest berømte skulpturer. Skulpturgruppen befinner seg i Eremitagen i St. Petersburg"De tre gratier" er blant Canovas mest berømte skulpturer. Skulpturgruppen befinner seg i Eremitagen i St. Petersburg

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Antonio Canova marchese dIschia, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Antonio-Canova-marchese-dIschia, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   data.bnf.fr[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   RKDartists, «Antonio Canova», RKD kunstner-ID 15139[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.britannica.com[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Канова Антонио, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   1911 Encyclopædia Britannica/Canova, Antonio[Hentet fra Wikidata]
8. ↑   Base biographique, BIU Santé person ID 3641[Hentet fra Wikidata]
9. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 25. juni 2015[Hentet fra Wikidata]
10. ↑   ESBE / Kanova, Antonio[Hentet fra Wikidata]
11. ↑   www.accademiasanluca.eu[Hentet fra Wikidata]
12. ↑   cdn1.regione.veneto.it[Hentet fra Wikidata]
13. ↑  Mothes, Oscar (1860): *Geschichte der Baukunst und Bildhauerei Venedigs: Kunst der neuern Zeit*, bind 2, Friedrich Vogt, Leipzig
14. ↑   Mothes, Oscar (1860): *Geschichte der Baukunst und Bildhauerei Venedigs: Kunst der neuern Zeit, bind 2.* Friedrich Vogt, Leipzig, s. 332, 305
15. ↑  *Meyers Großes Konversations-Lexikon*, bind 3, Leipzig 1905, Stichwort Canova

Eksterne lenker
---------------

* (en) Antonio Canova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Antonio Canova – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Museet i Forlì (italiensk)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** KulturNav
 |