**Asvor Ottesen** (født 12. januar 1911 i Hamburg, død 9. juni 2003) var en norsk sabotør, motstandskvinne og overrettssakfører, etter krigen aktiv i Norges Kommunistiske Parti.

Ottesen vokste opp i Trondheim, der hun tok examen artium i 1930 og eksamen fra Trondhjems Handelsgymnasium i 1931. Hun ble cand. jur i 1938, og samme året begynte hun sin juridiske karriere som advokatfullmektig hos Otto L. Johnsen og Ragnar Solheim. Hun var blitt kjent med Solheim gjennom Sosialistisk Juristforening, som var tilsluttet AP.

Dette året fikk hun også kontakt med Asbjørn Sunde og den såkalte Wollweber-gruppen, - en forløper for krigens sabotasjeorganisasjon Osvald-gruppen. Da krigen kom til Norge gikk begge advokatfirmaets menn etterhvert i dekning. Ottesen drev videre mye av advokatvirksomheten deres, noe som ga et godt dekke for det illegale arbeidet - der hun gikk under dekknavnet «Lilly Jensen».

Da Sunde og Osvald-gruppen høsten 1941 startet samarbeid med den illegale Politigruppen var det Ottesen som fungerte som bindeledd mellom gruppene.

Hun deltok selv i aksjoner. 19. august 1941 forsøkte hun sammen med motstandsmannen Aksel Engelsgaard å sprenge restaurant «Löwenbräu» («Humla») i Universitetsgata 26 i Oslo, - den gang en tysk offisersbordell. Bomben ble imidlertid oppdaget før den gikk av.

Det var også Ottesen som sørget for å kartlegge målet og skaffe nøkler ved en av krigens mest omtalte sabotasjeaksjoner, sprengningen av Stapos kontor for Oslo og Aker i Henrik Ibsens gate i Oslo 21. august 1942. Umiddelbart før aksjonen måtte hun derfor bringes i sikkerhet i Sverige.

I Stockholm fikk hun som jurist jobb på Flyktningekontoret. Da hennes kontakt med Sunde og kommunistene var kjent, ble det reist innsigelser mot ansettelsen, men hun ble i jobben til krigens slutt. I den svenske hovedstaden kunne hun effektivt formidle kontakt og pengestøtte til Osvaldgruppen og andre deler av motstandsbevegelsen.

Etter krigen begynte Ottesen å arbeide i landssvikpolitiet i Norge. Hun ble imidlertid fjernet fra denne stillingen, noe hun selv oppfattet som politisk utrenskning.

I 1948 startet hun egen sakførerpraksis. Under den kalde krigen var hun en omstridt sakfører. Da den tidligere marineløytnant Per E. Danielsen i 1951 ble arrestert og tiltalt for spionasje, ble det gjort forsøk på å hindre at han fikk nytte Ottesen som forsvarer. De måtte slåss i rettsvesenet før hun fikk representere ham, en strid som skapte juridisk presedens. Saken endte forøvrig med at han ble blankt frikjent. Hun førte etter hvert flere profilerte saker for organisasjoner på venstresiden.

Ottesen ble etter krigen gift med den kjente NKP-mannen Just Lippe og var aktiv i partiet. Hun var blant veteranene som var engasjert da det i 1995 ble reist et minnesmerke over Osvaldgruppens falne i Østbanehallen i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  *Studentene fra 1930 : biografiske opplysninger, statistikk og artikler samlet til 25 års jubileet 1955*. s. 285.
2. ↑  Side 111. Egil Ulateig: *Raug krigar, raud spion*. Samlaget (1989)
3. ↑  Side 241. Asbjørn Sunde: *Menn i mørket*. Spartacus (2011)
4. ↑  Side 190. Lars Borgersrud: *Nødvendig innsats*, Universitetsforlaget, Oslo (1997)
5. ↑  «Asvor Ottesen, Danielsen-saken og prinsippet om fritt forsvarervalg», *Advokatbladet* Jubileum, mai 2008, side 12.

Kilder
------

* Nekrolog i *Aftenposten* 5. august 2003, signert Lars Borgersrud.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig