recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peter Abildgaard** (født 30. mars 1695 i Trondheim, død 25. januar 1778) var en norsk prest.

Han var sønn av premierløytnant i artilleriet Jens Abildgaard og Hilleborg Bugge, gikk på Trondhjems Skole under den berømte rektor Anders Broch og ble der til august 1708, da skolebygningen brant. Foreldrene, som levde i trange kår, kunne ikke skaffe de tre sønnene privat undervisning, men ble hjulpet av daværende oberstløytnant Vincents Budde, som skaffet dem plass ved Christianias skole. Her ble Abildgaard ferdig til universitetet 1711, men utsatte reisen på grunn av pesten i København. Da han skulle av sted i 1712, hadde han ingen penger og måtte ta en huslærerpost hos en prest på Nøtterøy for å tjene litt.

1713 kunne han reise og ble student samme år. Ved Søren Lintrups velvilje fikk han kost på Klosteret, som han måtte gi slipp på 1714, etter å ha tatt examen philosophicum og baccalaureigraden. Siden han ikke hadde noen understøttelse, måtte han reise hjem til Norge som huslærer, først hos lagmann Stockfleth, siden hos presten Søren Michelsen i Asker. Her var han da Karl XII inntok Christiania i 1716. Svenskene hadde posteringer i Asker, slik at Abildgaard kunne skaffe seg en og annen opplysning- Flere ganger våget han seg på øde skogsstier til general Lützows hovedkvarter i Lier for å gi beskjed.

I 1718 dro han tilbake til København, tok examen theologicum og holdt dimisspreken. Da han ville hjem til Norge så snart som mulig, måtte han reise over Fladstrand i åpen båt med en kurer i januar 1719. Han kom helskinnet i land og dro til Trondheim som privatlærer, inntil han 1720 ble personalkapellan hos sogneprest Christoffer Hersleb i Stod.

1726 ble han sogneprest på Røros, og her virket han i 52 år til sin død. Han var en dyktig teolog, og dessuten kjent med matematikk, fysikk, botanikk og flere andre fag. Han innla seg særlig fortjeneste i skole- og fattigvesenet, blant annet ved å oppsamle en kapital på 2000 riksdaler for de fattige. Som predikant tilhørte han den gamle ortodokse skole. Han ble gift første gang 1722 med Anna Sophia Hersleb (1704–45), biskop Peder Herslebs søster, og annen gang 1752 med Anna Hjort (1695–1778). I første ekteskap hadde han åtte sønner og tre døtre.

Bibliografi
-----------

* *Taksigelses og Jubel Prædiken for Guds naadige Providence som har holdt Røraas Kobber Verk ved lige i 100 Aar holdet i Røraas kirke den 9de Octobris 1744* (Trondhjem, 1744)
* *Klage-Prædiken over den stormægtigste og høybaarne Herre, nu høysalig hos Gud Hr. Christian den Siette, Konge til Danmark og Norge, &c. holden i Røraas Kirke Ao. 1746 Nov. 27* (Trondhjem, 1747)
* *Christelig Liig-Prædiken over ... Mathias Volqvart Bruun, fordum Oberstiger ved Røraas Gruer ... begravet i Røraas Kirke den 18. Decembr. 1761* (Trondhjem, 1762)
* *Lig-Tale over velædle og velfornemme Seign. Johannes Wallör, Casserer og Berg-Skriver ved Röraas Kobber-Verk, holden i Röraas Kirke den 22 Octobr. 1762* (Trondhjem, 1763)

Kilder
------

* *Dansk biografisk Lexikon*
* *Hjalmar Pettersen: Bibliotheca Norvegica, B. 1. Norsk boglexikon 1643-1813*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
**Karlsvik** er et tettsted i Luleå kommune i Norrbottens län i landskapet Norrbotten i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 256 innbyggere.

Karlsvik er først og fremst kjent for sin campingplass, idrettsanlegget Arcushallen og jernverksruinene. Spor etter det nedlagte jernverket kan ses dels på selve ruinene, men også i spor etter en del mindre anlegg i skogene omkring tettstedet.

Campingplassen, som tidligere var kommunal, men nå er i privat eie, blir i sommerhalvåret for en stor del besøkt av norske turister. Strender og utendørsbad er også populære utfartsmål for Luleås befolkning.

Arcushallen er et viktig anlegg for fotball og annen idrett i vinterhalvåret. Om sommeren fungerer den hovedsakelig som konferansesenter, messehall, festlokale og konserthall.

I Karlsvik ligger også Norrbottens Järnvägsmuseum.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 22. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Arcushallen (Luleå kommune)

  


| * v
* d
* r
Luleå kommune i Norrbottens län i Sverige |
| --- |
|  | Alvik **·** Antnäs **·** Avan **·** Bensbyn **·** Bergnäset **·** Brändön **·** Bälinge **·** Ersnäs **·** Gammelstaden **·** Jämtön **·** Kallax **·** Karlsvik **·** Klöverträsk **·** Luleå **·** Måttsund **·** Persön **·** Rutvik **·** Råneå **·** Södra Sunderbyn |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kjell Erik Ullmann Øie** (født 2. mars 1960 i Trondheim) er en norsk politiker (Ap) og organisasjonsleder. Han var politisk rådgiver i Barne- og familiedepartementet i Jens Stoltenbergs første regjering fra 2000 til 2001. I Jens Stoltenbergs andre regjering var han statssekretær i Barne- og likestillingsdepartementet fra 2005 til 2009 og siden i Helse- og omsorgsdepartementet fra 2012 til 2013. Øie har også vært leder i Det norske forbundet av 1948 og generalsekretær i Plan Norge.

Karriere
--------

Øie er utdannet sykepleier, og jobbet som dette fra 1984 til 1988. Etter dette hadde han en rekke andre stillinger innen helsesektoren fram til 2000. I perioden 2002 til 2005 jobbet han som avdelingsdirektør i Kirkens bymisjon.

Øie har organisasjonserfaring fra Norsk Sykepleierforbund og var leder av Det norske forbundet av 1948 i perioden 1987-91. Han satt i perioden 1999–2003 i Oslo bystyre. Fra 2000–2001 var han politisk rådgiver for barne- og familieminister Karita Bekkemellem. Ved valget i 2005 ble Øie 2. vararepresentant til Stortinget fra Oslo. 21. oktober 2005 ble Øie utnevnt som statssekretær i Barne- og likestillingsdepartementet. Han gikk av som statssekretær 27. mars 2009 for å bli programdirektør i Plan Norge.

Øie ble utnevnt til statssekretær for Anne-Grete Strøm-Erichsen i Helse- og omsorgsdepartementet 8. juni 2012, og fortsatte som statssekretær da Jonas Gahr Støre overtok departementet. Han ble gitt avskjed i nåde ved regjeringsskiftet etter Stortingsvalget i 2013. Han gikk da tilbake til Plan, der han ble generalsekretær fra 2015. Han ble siden avdelingsdirektør i Kirkens Bymisjon. I 2020 ble han styreleder i Frivillighet Norge.

Da Partnerskapsloven ble vedtatt i 1993, var Øie en av de mest sentrale premissleverandørene. Han satt som statssekretær i Barne- og likestillingsdepartementet da forslaget til felles ekteskapslov ble fremmet i 2008, og ble av LLH utnevnt til årets æreshomo under Skeiv Ungdom og Skeiv Verdens solidaritetskonsert i 2008.

Kjell Erik Øie er nevø av skuespilleren Liv Ullmann. Han debuterte som forfatter i 2015 med romanen «Kunsten å elske et barn.»

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Kjell\_Erik\_Øie[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Pressemelding (16. oktober 2013). «Offisielt frå statsrådet 16. oktober 2013 kl. 10.00». *regjeringen.no*. Statsministerens kontor. Besøkt 17. oktober 2013.
3. ↑  Kjell Erik Ullmann Øie ny leder i Frivillighet Norge

Kilder
------

* Regjeringen.no om Kjell Erik Øie
* NRK om romandebuten:

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kjell Erik Øie hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kjell Erik Øie hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF **·** GND
 |
**Han Feizi**, mester **Han Fei** (韩非; pinyin: *Hán Fēi*; Wade-Giles: *Han Fei*; født ca. 280 f.Kr. i det som nå er Xinzheng i provinsen Henan i Kina, død 233 f.Kr.) var en kinesisk filosof og var den mest betydningsfulle eksponent for den filosofiske skoleretning som går under betegnelsen legalismen.

I sitt hovedverk, som er kjent under navnet *"Han Feizi"* og altså er oppkalt etter forfatteren, presenterer Han Feizi legalismens lære i 55 avsnitt. Verket skal ha blitt til etter at han hadde mislykkes i å bli politisk rådgiver. Da hans hjemstat ble angrepet av staten Qin, ble han deportert til Qin, der satt i fengsel helt til sin død.

Han Feizi skal ha vært en disippel av den klassisk konfucianske filosofen Xun Zi, og ble også inspirert av *Daodejing*, som han oppfattet som politisk retningsgivende og som han skrev en kommentar til. 

Viktige momenter i hans lære er **loven** *(fa)*, **den politiske handlemåte** *(shu)* og **makten** *(shi)*. Kjernepunkt for legalismen var at lover skulle være almengyldige og ikke tillate unntak, og slik fremmet den tanken om rettsstaten. 

Han Feizi anskueliggjorde sin lære med anekdoter og korte fortellinger.

Han Feizis filosofi fikk fornyet oppmerksomhet fra de kinesiske kommunisters hold under Mao Zedongs formannskap. Mao beundret noen av prinsippene presentert i *«Han Feizi»*.

Litteratur
----------

* Burton Watson: *Han Fei Tzu: Basic Writings*. New York: Columbia University Press, 1964. ISBN 978-0-231-08609-7.

Eksterne lenker
---------------

* Li, Guangcan: "Han Fei". *Encyclopedia of China* (Law Edition), 1st ed.
* (en) Verker av Han Feizi i Prosjekt Gutenberg
* Gu, Fang: "Han Fei". *Encyclopedia of China* (Philosophy Edition), 1st ed.
* The complete works of Han Fei Tzu, A classic of Chinese political science. Translator, Wenkui Liao.
* Full text of Han Feizi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU
 |
**Alphonse Matejka** (født 9. januar 1902 i St. Gallen, Sveits, død 27. oktober 1999 i La Chaux-de-Fonds, Sveits) var en berømt occidentalist av tsjekkisk opprinnelse.

Liv og virke
------------

Matejka-slekten var opprinnelig fra Wischkovitz i Böhmen. Alphonse Matejkas far immigrerte til Sveits før 1900, kanskje på grunn av mangelen på jobbmuligheter i Tsjekkia. Han fikk sveitsisk statsborgerskap i 1915. Sønnen Alphonse fullførte sine studier i den merkantile delen av kantonskolen, hvor han grunnla en studentforening som fikk navnet *Industria Sangallensis*.

Takket være sine språkferdigheter fikk han jobb i Reichenbach & Co. Dette selskapet skulle senere overføre ham til datterselskapet i Paris. Der møtte han en kvinne ved navn Jeanne Bellanger. Paret giftet seg i 1928.

På 1930-tallet flyttet han til Zürich og deretter til Amsterdam i 1936. Han flyttet senere tilbake til Sveits, der han slo seg ned i La Chaux-de-Fonds. Han fikk jobb i urmakerbransjen.

Arbeidet med kunstspråk
-----------------------

Alphonse Matejka behersket flere romanske og germanske språk. Han snakket også russisk, skrev artikler for et russisk tidsskrift og oversatte utenlandske tekster til russisk for det russiske vitenskapsakademiet.

Han engasjerte seg i Ido-bevegelsen, men i 1937 begynte han å støtte kunstspråkprosjektet Occidental.

I 1942 ga han ut den første utgaven av læreboken *OCCIDENTAL die internationale Welthilfssprache*. I 1945 fulgte han opp med utgivelsen av *Wörterbuch Occidental-Deutsch e Deutsch-Occidental*. Denne boken var basert på verkene til Joseph Gär og Ric Berger. Etter at språknavnet ble endret til interlingue, skrev og oppdaterte han boken *Interlingue die natürliche Welthilfssprache, für Millionen geschaffen, von Millionen verstanden. Vollständiger Lehrgang in 20 Lektionen*.

Han var også *Cosmoglottas* hovedredaktør i flere år.

Referanser
----------

1. ↑  Alphonse Matejka 1902—1999, Cosmoglotta 289, Estive 2000
2. ↑  «Cosmoglotta B 011 (jun 1937)». *cosmoglotta.pbworks.com*. Besøkt 9. august 2022.
3. ↑  Matejka, Alphonse (1942). *Occidental, die internationale Welthilfssprache*. Occidental, die internationale Welthilfssprache: Vollst. Lehrgang in 20 Lektionen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Alphonse Renier** var en belgisk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1900 i Paris.

Renier spilte på det belgiske laget *Université de Bruxelles*. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det britiske laget *Upton Park F.C.* beseiret *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* med 4-0 den 20. oktober 1900. Tre dager senere vant det franske laget over *Université de Bruxelles* med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* 1900 Frankrikes flagg Paris - Bronse Bronse i fotball Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alphonse Renier – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alphonse Renier – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alphonse Renier – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
**Alphonse Gemuseus** (født 8. mai 1898, død 28. januar 1981) var en sveitsisk rytter som deltok i de olympiske leker 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam.

Gemuseus ble olympisk mester i OL 1924 i Paris. Han vant den individuelle konkurransen i sprangridning med hesten «Lucette» foran italienske Tommaso Lequio di Assaba på «Trebecco». Han var også med på det sveitsiske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i dressur bak gullvinnerne fra Sverige. Fire år senere, i OL 1928 i Amsterdam kom han på åttendeplass både i den individuelle og i lagkonkurransen i sprangridning med hesten «Lucette».

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Gull **Gull** i hestesport, sprangridning Sveits’ flagg Sveits
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i hestesport, sprangridning lag Sveits’ flagg Sveits

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Olympedia, verkets språk engelsk, Olympedia utøver-ID 12014, besøkt 4. september 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alphonse Gemuseus – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alphonse Gemuseus – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Alphonse Gemuseus – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Johan «Han» Frederik Drijver** (født 11. mars 1927 i Eindhoven, død 10. oktober 1986 i Vlaardingen) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Drijver vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1. 
Drijver spilte alle sju kampene i OL-turneringen.

Fire år senere, under 1952 i Helsingfors, vant han en olympisk sølvmedalje i landhockey. Nederland vant både kvart- og semifinalen med 1-0 over Tyskland respektive Pakistan men tapte finalen til India med 1-6. Drijver spilte alle tre OL-kampene.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i landhockey Nederlands flagg Nederland
* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Han Drijver – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Han Drijver – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Han Drijver – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Han Drijver – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
***The Sleeping Prince*** er et teaterstykke som hadde premiere på West End i 1953. I hovedrollene spilte Laurence Olivier og Vivien Leigh. Teaterstykket handler om en prins som prøver å forføre en korpike. Manus er skrevet av Terence Rattigan. Den 1. november 1956 hadde det premiere på Broadway med Michael Redgrave og Barbara Bel Geddes i hovedrollene. Produksjonen ble avsluttet 22. desember 1956 etter 60 forestillinger. 

Marilyn Monroes produksjonsselskap, Marilyn Monroe Productions, kjøpte rettighetene til teaterstykket og var med på å produsere filmen *Prinsen og korpiken* med Monroe og Olivier i hovedrollene. Olivier regisserte også filmen, mens Rattigan skrev manuset. Den 8. desember 1963 hadde en musikalversjon av teaterstykket, *The Girl Who Came to Supper*, premiere på Broadway. I hovedrollene spilte José Ferrer og Florence Henderson. Produksjonen ble avsluttet 14. mars 1964 etter 112 forestillinger.

Handling
--------

I 1911 i England, skal George V bli kronet til konge om noen få dager. I mellomtiden ankommer mange viktige gjester til Buckingham Palace, for å være til stede under kroningen. Flere av de kongelige blir med for å se en forestilling, med Mary Morgan i hovedrollen. Rett etter forestillingen får Prinsregenten Charles møte hele rollebesetningen, som han umiddelbart blir interessert i - og han inviterer Mary til en middag ved palasset. Men når Mary ankommer, føler hun seg skuffet når hun oppdager at Charles er alt for stiv og pompøs for hennes smak. Charles ignorerer Mary store deler av kvelden, på grunn av telefon-samtaler og andre situasjoner.

Men prinsregenten forandrer etter hvert oppførsel og taktikk, noe som fører til at de to kysser. Mary innrømmer at hun kanskje er i ferd med å bli forelsket i Charles. Kvelden avsluttes med at Mary besvimer på grunn av all aktiviteten og for mye alkohol, så Charles plasserer henne på et soverom i palasset. Dagen etter, når Mary våkner, overhører hun en samtale med en gruppe tyskere som planlegger å styrte prinsregenten. Mary møter dronningen, som inviterer henne til å delta på kroningen av George V. Etter seremonien nekter Mary å informere Charles, om planene om å styrte ham. Men Charles oppdager at han allerede har forelsket seg i Mary, og ønsker å bli hos henne.

Eksterne lenker
---------------

* *The Sleeping Prince* hos Internet Broadway Database
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  Wohnen Juniors Trophy |
| Sølv | 2022 Cottbus | Frittstående |
| Bronse | 2022 Cottbus | Skranke |

**William Sønsteng** (født 2007) er en apparatturner på det norske juniorlandslaget. Han ble junior-norgesmester i skranke i 2023, og har representert Norge i EM, Berlin Junior Team Cup og Wohnen Juniors Trophy, med et U16-sølv og bronse i sistnevnte konkurranse.

Turnkarriere
------------

### 2022

I mai 2022 konkurrerte Sønsteng i International Junior Team Cup i Berlin, og endte på 26.-plass i mangekampfinalen med 69,250 poeng. Sønstengs og lagkameraten Sebastian Sponeviks innsats førte til at det norske laget havnet på 11.-plass i lagfinalen.

Sønsteng i frittstående under EM i München i 2022
Under høstsesongen i 2022 turnet Sønsteng for det norske landslaget i mangekampkonkurransen i EM i München. Siden han bare konkurrerte i tre apparater, konkurrerte han ikke individuelt i mesterskapet, men bidro til lagkonkurransen hvor Norge fikk 19.-plass.

I september 2022 deltok Sønsteng i konkurransen «Wohners Junior Trophy» i Cottbus. Han oppnådde 70,150 poeng totalt, og endte dermed på 8.-plass i U16-mangekampfinalen, og kvalifiserte seg samtidig til finaler i øvelsene frittstående, hopp, skranke og svingstang. I finalene vant han sølv i frittstående og bronse i skranke.

### 2023

I juni 2023 deltok Sønsteng i junior-NM i Oslo, der han kom på 5.-plass i mangekampkonkurransen med 69,800 poeng. Etter å ha kvalifisert til flere apparatfinaler, vant Sønsteng gull i skranke og ble dermed junior-norgesmester i øvelsen.

Referanser
----------

1. ↑   Norges Gymnastikk- og Turnforbund, «Landslag – turn menn», besøkt 10. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Norges Gymnastikk- og turnforbund. «Landslag – turn menn». Besøkt 10. juli 2023.
3. 1 2  Norges Gymnastikk- og Turnforbund. «NM junior avsluttet med nye norgesmestre i enkeltapparater!». Besøkt 10. juli 2023.
4. ↑  The Gymternet. «2023 Norwegian Junior Championships Men's Results». Besøkt 10. juli 2023.
5. ↑  Norges Gymnastikk- og Turnforbund. «Gutta på plass og klare for EM». Besøkt 10. juli 2023.
6. ↑  Bergens Turnforening. «Junior Team Cup - Berlin». Besøkt 10. juli 2023.
7. 1 2  The Gymternet. «2022 Wohnen Juniors Trophy Results». Besøkt 10. juli 2023.
8. ↑  The Gymternet. «2022 International Junior Team Cup Results». Besøkt 10. juli 2023.
9. ↑  «2022 European Championships Men's Results». *The Gymternet*. Besøkt 10. juli 2023.
**Det kategoriske imperativ** er et prinsipp for moralsk handling formulert av Immanuel Kant i verket Grunnlegging til moralens metafysikk fra 1785.

Kant forsøker i dette verket å «fastsette moralens øverste prinsipp». Han hevdet at det kreves universell gyldighet i de moralske pliktene, en moralsk plikt for en person må nødvendigvis være en moralsk plikt også for alle andre. Det vil si at man må velge sine prinsipper for handlinger etter hvilke prinsipper man vil at andre skal velge for sine.

Universallovformuleringen
-------------------------

Kants første formulering av det kategoriske imperativ, universallovformuleringen, sier

*Handle bare etter den maksime gjennom hvilken du samtidig kan ville at den skal bli en allmenn lov*
En «maksime» blir av Kant definert som «den grunnsetning subjektet handler etter». 

Dette utsagnet er syntetisk a priori. Dette er fordi handlingsregelen ikke springer ut fra erfaring. Selv hevder Kant at de allmenne lover man skal teste sine grunnsetninger mot bare er et ideal og kun eksisterer i tankene våre, noe som betyr at denne formuleringen av det kategoriske imperativ har liten praktisk nytte.

Naturlovformuleringen
---------------------

På grunn av at universallovformuleringen er ment for et abstrakt idealmenneske kom Kant med en ny versjon av det kategoriske imperativ, kalt naturlovformuleringen.

*Handle som om maksimen for din handling gjennom din vilje skulle bli en allmenn naturlov*
Her er altså de allmenne frihetslover fra universallovfomuleringen blitt erstattet med allmenne naturlover. 

Kant kommer med fire eksempler som illustrerer denne formuleringen. Ett av dem går ut på et maksime om å ikke hjelpe andre i nød. Det er ikke noe i veien for å forestille seg en natur der aktørene ikke hjelper andre aktører i nød, men da mennesker i større eller mindre grad er avhengige av andres hjelp vil en slik natur ikke være ønsket.

Humanitetsformuleringen
-----------------------

Den såkalte humanitetsformuleringen sier at 

*Handle slik at du alltid bruker menneskeheten både i egen og i enhver annen person samtidig som et formål og aldri bare som et middel*
Her må «menneskeheten» forstås som «menneskelige egenskaper», ikke «mengden av alle mennesker». 

En vanlig feilslutning er at man med denne formuleringen ikke kan bruke andre mennesker som et middel. Det korrekte er at man ikke kan bruke andre *kun* som et middel, formuleringen må heller forstås som en grense for hvilken formål man kan realisere og på hvilken måte disse kan oppnås.

Se også
-------

* Den gylne regel

Kilder
------

* Saugstad, Jens og Serck-Hanssen, Camilla (2006). «Immanuel Kant». I Ariansen Per, Bostad Inga, Mathisen Steinar, Rabbås Øyvind. *Lærebok i filosofi- og vitenskapshistorie*. Oslo: Unipub. s. 127-132. ISBN 82-91670-52-8. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* «ExPhil: Det Kategoriske Imperativ», fra NTNU

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Stanford Encyclopedia of Philosophy **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Taiwan** (tradisjonell kinesisk: 臺灣省 eller 台灣省, forenklet kinesisk: 台湾省) er en nominell provins i Republikken Kina uten administrativ funksjon. Dens eksistens beholdes bare i lovverket som en nominell enhet og anses ikke lenger å være et lokalt selvstyrende organ eller en praktisk administrativ inndeling.

Provinsen Taiwan dekker omtrent 69% av det faktisk kontrollerte territoriet til Republikken Kina, med rundt 31% av den totale befolkningen. Provinsen dekket opprinnelig hele øya Taiwan (Formosa), Pescadores, Lan Yu (Orkidéøya), Lü Dao (Den grønne øya), Liuqiu og de omkringliggende øyene. Mellom 1967 og 2014 ble seks spesielle kommuner (Kaohsiung, Ny-Taipei, Taichung, Tainan, Taipei og Taoyuan) utskilt fra provinsen, alle i de mest folkerike regionene.

Referanser
----------

1. ↑  Sarah Shair-Rosenfield (November 2020). «Taiwan combined» (PDF). The University of North Carolina at Chapel Hill. Besøkt 1. juni 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Taiwan Province – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
**Ernest «Ernie» John Collett** (født 3. mars 1895 i York County, Ontario, død 21. desember 1951) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1924 i Chamonix.

Collett ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på Toronto Granites som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent, de vant alle fem kampene. De vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 85-0; Tsjekkoslovakia 30-0, Sverige 22-0 og Sveits 33-0. I semifinalen beseiret de Storbritannia med 19-2 og i finalen USA med 6-1. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag (Torono Granites) var Collett, Cyril Slater, Harry Watson, Harold McMunn, Dunc Munro, Beattie Ramsay, Jack Cameron, Reginald Smith og Albert McCaffery.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Gull **Gull** i ishockey (Canada)

VM-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Gull **Gull** i ishockey (Canada)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ernie Collett – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ernie Collett – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ernie Collett – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ernie Collett – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***Til bords med fienden*** er et norsk reiseprogram som gikk to sesonger på TV 2 fra 2012 til 2013. I programserien besøkte TV 2-reporter Fredrik Græsvik og kokken Tom Victor Gausdal en rekke konfliktsoner rundt omkring i verden. Målet var å samle partene i konflikten rundt et bord til et felles måltid og samtale. Underveis skulle seeren bli kjent med bakgrunnen for konflikten. Programmet ble produsert av Gry Winther og Winther Productions i samarbeid med TV 2.

I sesong 1, reiste Græsvik og Gausdal til Israel/Palestina, Rwanda, Burma og Egypt. I sesong 2 (våren 2013) gikk turen til Kashmir, Libanon, Colombia og Afghanistan.

Første sesong ble tildelt Den internasjonale kringkastingsprisen, AIB Awards. I 2014 kjøpte den amerikanske TV-kanalen Travel Channel rettighetene til å lage sin egen versjon av TV 2-serien.

Referanser
----------

1. ↑  ; *TV 2 Direkte*; besøksdato: 12. november 2021.
2. 1 2 3  ««Til bords med fienden» selges til USA». *VG*. 24.4.2014. Besøkt 12. januar 2017.
3. ↑  «Til bords med fienden» **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2020.
4. ↑  «Pris til «Til bords med fienden»». *dagbladet.no* **(norsk)**. 7. november 2012. Besøkt 12. november 2021.
5. ↑  ««Til bords med fienden» selges til USA». *www.vg.no*. Besøkt 18. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Til bords med fienden* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Dagbladet.no: Pris til «Til bords med fienden»
***Dorcathispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Små (3,7 - 5,2 millimeter), avlange, svarte bladbiller. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av lange, skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har ca. 20 lange pigger langs sidekanten og flere pigger oppe på ryggen, pronotum har tre på hver side. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden. Dekkvingene er jevnbrede med åtte punktrader, punktene firkantede.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artene lever på gress inkludert durra og mais.

Utbredelse
----------

Slekten er vidt utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Dorcathispa*** Weise, 1901
							+ *Dorcathispa alternata* (Weise, 1900)
							+ *Dorcathispa bellicosa* (Guérin-Menéville, 1841)
							+ *Dorcathispa extrema* (Péringuay, 1898)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World- *Dorcathispa*
* *Dorcathispa* på ITIS
* (en) *Dorcathispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dorcathispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dorcathispa* hos ITIS Rediger på Wikidata
Et eksempel på bittskinne for behandling av bruksisme.
Vakummformet bittskinne laget ved hjelp av en støpeform og et avtrykk av pasienten.
Bittskinne.
En **bittskinne** tilpasses pasientens tenner og brukes for å beskytte tenner og oppbygningsflater, behandle mandibulær kjeve dysfunksjon (TMD), og stabilisere kjeveleddene når de lukkes eller for å skape rom før oppbygning av tenner. Mange med nattlig biting med tennene (bruksisme) eller kronisk kjakebiting (morsicatio buccarum) blir foreskrevet bittskinne til bruk om natten. Flere metaanalyser av behandling av bruksisme med bittskinner, at det ikke er nok bevis for at de er effektive for å behandle gnissing av tennene. Den eldste analysen betvilte at man får bedre søvn av bittskinner, men mente at det kunne være fordeler med tanke på tannslitasje.

Bittskinner lages vanligvis av varmeherdet akrylharpiks. Raskere og billigere alternativer er skinner laget av mykt akryl, lysherdet kompositt eller vinyl, men disse er ikke like slitesterke og lages vanligvis for kortere tidsbruk. Myke bittskinner brukes også for barn, ettersom normal vekst endrer passformen til harde bittskinner.

En bittskinne dekker vanligvis enten alle tennene på øvre eller nedre tannbue, men delvis dekning brukes også av og til. Bittskinner for de øvre eller nedre tennene kalles henholdsvis overkjeve-bittskinner (maxilla bittskinne) eller underkjeve-bittskinner (mandibulær bittskinne). Overkjeveskinner er mest vanlig, men i noen situasjoner egner underkjeveskinner seg best. Noen ganger brukes både over- og underkjeve-bittskinne samtidig.

Stabiliserende eller Michigan-type bittskinner ligger vanligvis flatt mot de motstående tennene, og hjelper kjevemusklene til å slappe av, mens reposisjonerende bittskinner brukes for å flytte kjeven for å forbedre okklusjon.

Se også
-------

* Tannbeskytter

Referanser
----------

1. ↑  «The effectiveness of occlusal splints for sleep bruxism». Besøkt 18. april 2013.
2. ↑  Hardy, RS; Bonsor, SJ (2021). «The efficacy of occlusal splints in the treatment of bruxism: A systematic review.». *J Dent*. PMID 33652054. doi:10.1016/j.jdent.2021.103621. «There is insufficient evidence to determine whether occlusal splint therapy for the treatment of bruxism provides a benefit over no treatment, other oral appliances, TENS, behavioural or pharmacological therapy.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**John Garang de Mabior** (født 23. juni 1945 i Wangkulei ved Bor i Sør-Sudan, død 31. juli 2005) var visepresident i Sudan og tidligere leder for opprørsbevegelsen SPLA (*Sudan People's Liberation Army*).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

John Garang tilhørte dinkafolket og kom fra en fattig familie. Garang studerte økonomi i USA, der han tok doktorgrad i jordbruksøkonomi. 

### Militær, opprørsleder

På 1970-tallet sluttet han seg til de militære styrker i Sudan og steg i gradene til oberstløytnant. I 1983 ble han sendt til Bor for å slå ned et mytteri; 500 soldater fra det sørlige Sudan. I stedet startet han en opprørshær, SPLA (*Sudan People's Liberation Army*, «Det sudanske folks frigjøringsbevegelse»), som kjempet mot militærstyre og islamittisk dominans. Noe tidligere hadde regjeringen bestemt at den islamske sharia-loven skulle gjøres gjeldende i hele landet, også i det overveiende ikkemuslimske sør. Han oppfordret flere garnisoner til opprør. Mytteriene markerte begynnelsen på den andre borgerkrigen i Sudan, som førte til en og en halv million døde i løpet av tyve års konflikt. 

SPLA mottok støtte fra Libya, Uganda og Etiopia. Garangs styrker kontrollerte store deler av den sørlige landsdel, der befolkningen var for det meste animister eller katolske kristne. Han kalte denne landsdelen «Det nye Sudan».

Garang nektet å delta i interimsregjeringen av 1985 eller valgene i 1986, og forble opprørsleder. 

### Visepresident i Sudan

Men i januar 2005 undertegnet SPLA og regjeringen en fredsavtale. Den 9. juli 2005 avla Garang embedsed som visepresident, rett etter at han og president Omar al-Bashir undertegnet en konstitusjon som etablerte en maktdeling. 

Han ble samtidig administrativ leder for det sørlige Sudan for seks år; etter den perioden skulle etter avtalen en folkeavstemning i sør ta stilling til eventuell uavhengighet. Ingen kristen eller sørsudaneser hadde noensinne tidligere innehatt en så høy regjeringspost.

Garang ble meldt død av FN den 1. august 2005 etter at hans helikopter dagen før hadde havarert på vei tilbake fra nabolandet Uganda. Meldingen om dødsfallet utløste gateopptøyer som kostet omkring 100 mennesker livet i Khartoum; mange nektet å tro at hans død skyldtes en ulykke. Han ble begravet fra den katolske domkirken i Juba i Sør-Sudan den 6. august.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som John Garang de Mabior, Munzinger IBA 00000018058, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   National Library of Israel Names and Subjects Authority File, National Library of Israel J9U ID 987007309549405171, besøkt 1. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 124138724[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**České středohoří** («Det böhmiske sentralhøylandet»; tysk: *Böhmisches Mittelgebirge*) er et fjellområde nord i Böhmen i Tsjekkia. Området er omtrent 70 kilometer langt og strekker seg fra Česká Lípa i nordøst til Louny i sørvest og fra Litoměřice i sør til Děčín i nord. Fjellene, som er av vulkansk opprinnelse, har markant spisse, enkeltstående topper.

Elven Elben renner gjennom fjellene fra sørøst til nordvest gjennom en dyp dal. Andre større elver med tilknytning til České středohoří er Ploučnice, Bílina og Ohře, som er sideelver til Elben.

Den høyeste toppen er Milešovka (837 moh). Fjellene er de geologisk yngste i Tsjekkia. Basaltbergarter dominerer i området (73,6%), resten er trachyttiske og i mindre grad andesittiske bergarter.

Størstedelen av høylandet (84 %) er et beskyttet landskapsområde (tsjekkisk: *Chráněná krajinná oblast - CHKO*); derfor ble den planlagte byggingen av motorveien D8 gjennom området veldig kontroversiell. Motorveien ble likevel ferdigstilt i desember 2016.

Bilder
------

* MiláMilá
* MilešovkaMilešovka
* LovošLovoš
* HazmburkHazmburk
* KošťálovKošťálov
* BořeňBořeň

Referanser
----------

1. ↑  «České středohoří - tipy na výlety v Českém středohoří». *Výlety a zábava s dětmi* **(tsjekkisk)**. Besøkt 18. september 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) České středohoří – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Ćićarija** (kroatisk), eller **Čičarija** (slovensk), er et rundt 45 kilometer langt og 10–15 kilometer bredt karstplatå i det nordvestlige Kroatia og sørlige Slovenia. Fjellene tilhører De dinariske Alpene og strekker seg i dinarisk retning fra nordvest i området rundt Trieste og Koper til sørvest rundt Rijeka og Opatija. Mot sør går fjellene over i Učka-kjeden ved Poklonpasset.

Ćićarija er sparsomt befolket med et kaldere klima enn resten av Istria. Karstgrunnen har vært til hinder for økonomisk utvikling av betydning. De hvite klippene har gitt regionen tilnavnet «Hvite Istria». Høyeste punkt er Veliki Planik (1 272 moh.)

Referanser
----------

1. ↑  «GEOGRAFSKI I METEOROLOŠKI PODACI» (PDF). Kroatias statistiske byrå. Besøkt 28. september 2021.
2. ↑  «Ćićarija / Čičarija». *DINARSKO GORJE* **(engelsk)**. Besøkt 28. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ćićarija – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Černé jezero og foten av fjellet Jezerní hora (1 344 moh.)
**Černé jezero** (tysk: *Schwarzer See*, «Svartsjøen») i Böhmerwald er den største og dypeste naturlige innsjøen i Tsjekkia.

Denne trekantede innsjøen omgitt av granskog ligger omtrent seks kilometer nordvest for Železná Ruda under en 300 meter høy skråning på fjellet Jezerní hora (1 344 moh.). Den er av glasial opprinnelse, et produkt av den siste istiden (Würm-istiden). Vannet i innsjøen er oligotrofisk. Det finnes et naturlig utløp gjennom Černý potok, en kort bekk som er en sideelv til elven Úhlava. Det europeiske hovedvannskillet går over fjellet rett over innsjøen. Som en konsekvens tilhører Černé jezero nedbørfeltet til Elben, som løper ut i Nordsjøen, mens Čertovo jezero bare to kilometer unna renner ut i Donau og deretter Svartehavet.

Det eldste pumpekraftverket i Tsjekkia (bygget 1929–1930) ligger her; innsjøen fungerer som dets øvre reservoar.

Referanser
----------

1. ↑  «Jezera na Šumavě». *sumavanet.com*. Besøkt 7. august 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Černé jezero – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** GeoNames
 |
**Ćehotina** (kyrillisk: Ћехотина; også kalt *Ćeotina*, *Ćotina* eller *Čehotina*) er en 125 km lang elv i Montenegro og Bosnia-Hercegovina, og er en av sideelvene til Drina.

Elveløpet
---------

Ćehotina har sitt utspring i den montenegriske regionen Donji Kolašin, nær grensen til Serbia. Den renner nordvestover og svinger seg gjennom de høye fjellområdene. Det er svært få bebyggelser langs denne delen av elven, bortsett fra landsbyen Vrulje. Elven renner så forbi den østlige fjellsiden av fjellet Korijeni, før hun går inn i Pljevaljska kotlina, og inn i byen Pljevlja. Videre renner hun inn i regionen Podgora og gjennom landsbyene Radosavec, Židovići, Donja Brvenica og Gradac. Ćehotina renner så mellom regionen Bukovica i nord og den nordlige delen av fjellet Ljubišnja, og i et par kilometer her danner hun grensen mellom Montenegro og Bosnia-Hercegovina. Elven renner så gjennom landsbyene Vikoč, Falovići, Godijeno og Brusina før hun munner ut i Drina, hvor byen Foča ligger.

Ćehotina renner bare 25 km i Bosnia-Hercegovina, mens resten er i Montenegro. Hun har ingen større sideelver, og den viktigste er Voloder, som munner ut i Ćehotina nær Gradac.

Elven har stort potensial i vannkraftproduksjon, men er ikke utnyttet ennå. Elven er en del av tilsigområdet til Svartehavet (via Drina og Donau), og har selv et nedslagsfelt på 1 237 km². Det er ikke mulig med skipsfart på elven.

Referanser
----------

1. 1 2  «Sava River Basin Analysis Report» (PDF). International Sava River Basin Commission. s. 14. Besøkt 1. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ćehotina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
En observatør overvåker himmelen over London under slaget om Storbritannia. St. Pauls katedral i bakgrunnen.
**Observasjon** betyr iakttagelse, enten en aktivitet hvorved et levende vesen (så som et menneske) mottar kunnskap om omverdenen gjennom sansene. Ordet observasjon kommer fra latin og betyr iakttagelse eller undersøkelse. Medisinsk observasjon som at pasienten blir på sykhuset for observasjon for å undersøke tilstanden. Vitenskapelig observasjon skjer ved innhendting og registrering av data ved hjelp av vitenskapelige instrumenter,

Observasjoner kan være *kvalitative*, det vil si egenskaper som er observert og som generelt ikke kan måles med et numerisk resultat, eksempelvis at kun tilstedeværelsen eller fraværet av en egenskap noteres. Eller at observasjoner er *kvantitative* dersom en numerisk verdi knyttes til det observerte fenomenet ved telling eller måling.

Etymologi
---------

Observasjoner som begrep kom i anvendelse i vestlige Europa på slutten av 1300-tallet som *observacioun*, «utførelsen av en religiøs rituale», fra gammelfransk *observation* ca. 1200 og da direkte fra latin *observationem* (nominativ *observatio*), «våke over, iakta, se til, vokte». Ordet er sammensatt av *ob-*, «foran, før» + *servare*, «å se, vokte, trygge», fra urindoeuropeisk rot *\*ser-*, «å bsekytte».

Referanser
----------

1. 1 2 3   observasjon, *NAOB*
2. 1 2  «observation», *Dictionary.com*
3. ↑  «qualitative», *Oxford Learner's Dictonaries*
4. ↑  «quantitative», *Oxford Learner's Dictonaries*
5. ↑  «observation (n.)», *Online Etymology Dictionary*

Se også
-------

* Syn
* Vitenskapelig metode
* Observasjonsastronomi
* Rekognosering

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
Obstler
**Obstler** er et fargeløst brennevin som er framstilt ved destillasjon av en mesk av epler og/eller pærer. Også kirsebær og plommer kan inngå. Obstler er avleda av tysk *Obst* – «frukt» – og brukes fortrinnsvis i Tyskland. I Østerrike kalles brennevin framstilt på tilsvarende måte for trebern, i Sveits batzi og i USA applejack. Perry er en pærebrandy.

Frukten høstes godt moden for å få høyest mulig sukkerinnhold til gjæringa. Deretter blir den vaska for å unngå feilgjæring. Frukten blir knust i ei fruktpresse og tilsatt gjær. Syrer og enzymer tilsettes for å befordre gjæringsprosessen og dempe oppvekst av uønska mikroorganismer. Gjæringa foregår i lukka beholdere ved ca. 20 °C. Alt etter fruktslag og art varer gjæringa i to til tre uker.

Ved destillasjonen bringes en del av smaks- og aromastoffene i mesken sammen med alkoholen over i det ferdige produktet. Deretter følger en lagringsperiode på 4-8 måneder ved 10-15 °C i glass- eller stålbeholder. Under lagringa foregår en rekke kjemiske prosesser som mildner smaken av råsprit og utvikler smaks- og aromastoffene. 

Etter avslutta lagring blir spriten filtrert og blanda ut til drikkestyrke, dvs. ca. 40%. Til uttynning brukes helst destillert vann, ettersom vanlig drikkevann kan inneholde salter og sporstoffer som kan føre til flokking som gjør produktet uklart.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
**Frederich Cepeda Cruz** (født 8. april 1988) er en cubansk baseballspiller som deltok i De olympiske leker i 2004 i Athen og 2008 i Beijing.

Cepeda ble olympisk mester i baseball under Sommer-OL 2004 i Athen. Han var med på det cubanske laget som vant turneringen foran Australia og Japan. Cuba vant over Australia med resultatet 6–2 i finalen.

Fire år senere, under Sommer-OL 2008 i Beijing, vant han en sølvmedalje i baseball. Cuba tapte finalen mot Sør-Korea 2–3. Det var siste gangen som baseball var med på det olympiske programmet.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2004 Hellas’ flagg Athen - **Gull** i baseball Cubas flagg Cuba
* Sølv 2008 Kinas flagg Beijing - Sølv i baseball Cubas flagg Cuba

Referanser
----------

1. ↑   verkets språk japansk, oppført som Ｆ．セペダ, npb.jp, besøkt 25. november 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederich Cepeda – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frederich Cepeda – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frederich Cepeda – mlb.com Rediger på Wikidata

* (en) Frederich Cepeda – Baseball-Reference.com (Minor League) Rediger på Wikidata
**Frederick Ebenezer John Lloyd** (født 5. juni 1859 i Milford Haven i Wales, død i 1933) var en uavhengig katolsk biskop i American Catholic Church. med den amerikanske katolske kirken. 

I 1915 grunnla erkebiskop René Vilatte *American Catholic Church*. Det var på dette tidspunkt han opptok Lloyd i denne kirken av et delvis gammelkatolsk preg; og den 19. desember 1915 ble han bispeviet av Vilatte ved *Saint David's Chapel* på East Thirty-Sixth Street i Chicago. Vilatte ble da assistert av biskop Paolo Miraglia-Gulotti tilkommet fra Italia der han i New York samarbeidet Vilatte i USA. Under bispevielsen talte erkebiskopen til menigheten og til den nyordinerte prelat og sa:

*«It needs to prophet to fortell for you and the American Catholic Church a great future in the Province of God. The need for a Church both American and Catholic, and free from paparchy and all foreign denominations, has been felt for many years by Christians of all the denominations. May your zeal and apostolic ministry be crowned with success.»*
I 1914 var Vilattes dynamiske energi i ferd med å avta, og i en synode som ble holdt i Chicago den 10. april 1920, tilbød han seg å trekke seg tilbake, og utnevnte Lloyd som sin etterfølger som *Primate and Metropolitan of the American Catholic Church* (ACC).

Den 8. september 1929 bispeviet Lloyd John Churchill Sibley til misjonærerkebiskop og generalvikar av *Order of Antioch* i England.

Utbredelsen av *American Catholic Church* fra 1920 til hans død i 1933 skyldtes i stor grad Lloyds initiativ.

Referanser
----------

1. ↑  «Archbishop Frederick Ebenezer John Lloyd, Organizer of the Order of Antioch». *Abbey Principality of San Luigi*. Besøkt 29. januar 2015.
2. ↑  Erdmann, Nancy. «Wisconsin Local History». Tripod. Besøkt 3. mai 2012.
3. ↑  Brandreth, Henry (1947). *Episcopi Vegantes*. Great Britain: Society for Promoting Christian Knowledge. s. 36. ISBN 0977146170.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |