recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Woodhead-tunnelene** er tre parallelle jernbanetunneler gjennom Penninene.

Tunnelene ligger på Woodhead-linjen, som var en jernbanelinje som forbandt Sheffield og Manchester i Nord-England. Linjen ble elektrifisert i 1953 og stengt mellom Hadfield og Penistone i 1981.

Arbeidet på den første tunnelen, Woodhead 1, startet i 1837 og den ble åpnet i 1845. Da var den en av verdens lengste jernbanetunneler med sine 4840 m. Den andre tunnelen , Woodhead 2, åpnet i 1853. Begge tunnelene var vanskelige å vedlikeholde på grunn av at de var trange og at det var mye trafikk. Det var rundt 250 damptog per dag i begge retninger.

Siden begge tunnelene var for smale til å bli elektrifisert, ble det besluttet å bygge en tredje tunnel på 1950-tallet. Woodhead 3 åpnet i 1953, nesten 100 år etter Woodhead 2. Linjen ble anbefalt stengt, men regjeringen bestemte seg i stedet for å stanse passasjertrafikken på Woodhead-linjen, angivelig på grunn av de høye kostnadene ved å oppgradere og modernisere. De siste passasjertoget gjennom tunnelen i 1970, men godstogene fortsatte. Det siste toget gikk gjennom tunnelene i 1981, da linjen ble stengt.

* De vestlige inngangene til Woodhead 1 og 2 i bakgrunnen, med Woodhead 3 under bygging i forgrunnen, 1953De vestlige inngangene til Woodhead 1 og 2 i bakgrunnen, med Woodhead 3 under bygging i forgrunnen, 1953
* Et damptog kommer ut fra Woodhead tunellen, i april 1950Et damptog kommer ut fra Woodhead tunellen, i april 1950
* Den østlige inngangen til Woodhead 3 kort tid før åpningen i 1954Den østlige inngangen til Woodhead 3 kort tid før åpningen i 1954
* Et tog i ferd med å kjøre inn i den vestlige inngangen til Woodhead 3, kort tid før stengingen i 1981Et tog i ferd med å kjøre inn i den vestlige inngangen til Woodhead 3, kort tid før stengingen i 1981
* De vestlige inngangene til Woodhead tunnelene i 2008, fra den tidligere Woodhead jernbanestasjonen. Tunell 1 og 2 til venstre, bak bygget, tunell 3 til høyre.De vestlige inngangene til Woodhead tunnelene i 2008, fra den tidligere Woodhead jernbanestasjonen. Tunell 1 og 2 til venstre, bak bygget, tunell 3 til høyre.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Engineering Timelines - Woodhead Tunnels». *www.engineering-timelines.com*. Besøkt 31. mars 2022.
2. 1 2  «The woodhead route @ railways-of-britain.com». *railways-of-britain.com*. Arkivert fra originalen 2. mars 2008. Besøkt 31. mars 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Denne artikkelen omhandler tankeeksperimentet.  For NRK-programmet, se Schrödingers katt (TV-program).
Schrödingers katt: I løpet av en time er det 50 % sannsynlighet for at giftgassen er utløst og har drept katten. Er nå katten levende eller død?
**Schrödingers katt** er et tankeeksperiment funnet på av den østerrikske fysikeren Erwin Schrödinger. Tankeeksperimentet er et paradoks, og viser at teorien om kvantemekanikk er ufullstendig, i og med at den ikke kan gi svar på problemstillingen. Tankeeksperimentet er som følger:

En katt plasseres i en lukket kasse. I forbindelse med kassen er det et apparat med en radioaktiv kilde som med en sannsynlighet på 50 prosent kommer til å sende ut en partikkel i løpet av en time. Partikkelen utløser i så fall en mekanisme som sender giftgass inn til katten slik at den dør.
Teorien om kvantemekanikk sier at partikkelen både eksisterer og ikke eksisterer på en gang; den er i en såkalt superposisjon. Dette skulle i så fall bety at katten teoretisk sett både er levende og død. Men ved å åpne kassen kan man bare observere én av de to tilstandene, ikke begge samtidig. Det er ennå ikke observert noen katt (eller noe på den størrelsen) i en slik superposisjon, at den er død og levende på en gang.

Schrödinger mente ikke at det skulle finnes en katt som var både død og levende; hans innsigelse mot kvantemekanikken var at den ikke kunne forutsi når den radioaktive superposisjonen ville bryte sammen og partikkelen ville gå over til å være enten eksisterende eller ikke-eksisterende.

Kvantemekanikken kan for øvrig ikke brukes på store ting som katter, men forbeholdes partikler, atomer og i ytterste grad molekyler.

Se også
-------

* Niels Bohr
* Schrödinger-ligningen
* Heisenbergs uskarphetsrelasjon
* Kategori:Tankeeksperiment

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
***Gobi: Baghdad*** er en roman av Tor Åge Bringsværd og er den siste av fem bøker i romanserien *Gobi*. Romanen er blitt betraktet som en hyllest til håpet midt i det grusomme, til kunsten og underholdningen, og til barnas evne til lek og drøm.

Handling
--------

*Gobi: Baghdad* er den femte romanen i serien om den tyske gjøgleren Wolfgang av Godesberg. Denne gangen har han imidlertid ikke en like sentral rolle som i de tidligere bøkene. Hovedpersonen i denne romanen er tyven Rodrigo Jimenez fra Málaga, sønn av en treskjærer. Sammen med en eldre tyv ved navn Gino har han kommet seg til Bagdad. Her finner de ut at de har havnet på feil sted til feil tid. Utenfor truer mongolene ledet av Djengis Khans sønnesønn, Hulegu, og krever at kalifen overgir seg og hyller Kha-Khan som den nye herskeren av Bagdad. I byen møter Rodrigo en stum europeer som tar vare på de fattige barna i byen. Denne mannen fascinerer ham. Alt dette skjer i løpet av januar og februar i år 1258.

*Gobi: Baghdad* handler om det dualistiske motsetningsforholdet mellom nestekjærlighet og ondskap samt kontrastforholdet mellom den institusjonelle kirken og nestekjærligheten, om fellesskapet med våre medmennesker (der spørsmålet om «hva betyr jeg for andre enn meg selv?» er sentralt), om barnas og de svakes kår, råskapen og menneskenes brutalitet (der rottefangeren fra Hameln er barnas helt som redder barna ut av byen med de griske og gjerrige voksne). Romanen oppsummerer hele serien der budskapet har vært at man skal elske sin neste som seg selv, også i praktisk handling.

Eksterne lenker
---------------

* Utgaven fra 1997 | 1998 hos Nasjonalbiblioteket.

Portal: Litteratur
**Thomas Ingenlath** (født 1964) er en tysk bildesigner. Han er administrerende direktør i Polestar og tidligere *Senior Vice President Design* hos Volvo Personbiler.

Utdannelse og karriere
----------------------

Ingenlath har en mastergrad i kjøretøydesign fra Royal College of Art i London, etter å ha tatt en grad ved Fachhochschule für Gestaltung i Pforzheim i Tyskland.

Han ble ansatt i Volkswagen-konsernet, og har arbeidet for Audi, vært ledende eksteriørdesigner for Volkswagen og deretter, i 2000, ble han utnevnt til sjefsdesigner hos Skoda. I 2006 ble han forfremmet til direktør for design ved Volkswagen Design Center i Potsdam.

I 2012 flyttet han til Volvo og ble leder av design. I 2017 ble han ansatt som administrerende direktør i Polestar.

Referanser
----------

1. ↑  «THOMAS INGENLATH APPOINTED CEO AT POLESTAR, ROBIN PAGE IS THE NEW HEAD OF VOLVO DESIGN». Besøkt 23. oktober 2018.
2. ↑  «Thomas Ingenlath appointed Vice President of Design at Volvo Cars». Besøkt 23. oktober 2018.
3. ↑  «The CAR interview: Polestar chief Thomas Ingenlath meets Gavin Green». Besøkt 23. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Peter Neve** (ca. 1684-1740) var stiftamtmann i Akershus stiftamt fra 1737 til 1740 og visepresident i Overhoffretten 1739 til 1740.

Han fødtes i Nykøbing Falster som sønn av etatsråd Johan Neve (d. 1718) og Dorothea Hedevig Wilhelm. I 1701 ble han student, i 1710 kom han i Tyske Kancelli, senere i Danske Kancelli hvor han i 1728 endte som etatsråd. I 1730 fikk han det nyopprettede embete *gehejmeekspeditionssekretær*, som ble nedlagt ved hans avgang. I 1731 ble han adlet; i hans firedelte våpenskjold inngikk to ganger søyler omgitt av ekekrans, og to ganger sekskantede stjerner over tre klipper. Hjelmtegnet viste en stjerne mellom to vinger.

Fire år senere ble han utnevnt til stiftsamtmann i Lolland-Falsters Stift. 1737 ble han forflyttet til stiftsamtmann i Akershus.

Ekteskap
--------

Neve var gift med Maren Norup, enkete etter en formuende handelsmann på Bragernæs, Niels Pedersen Moss (d. 1709). Etter Neves døde i 1740 flyttet hun tilbake til Nykøbing Falster, hvor hun døde i 1757. Hun etterlot seg betydelige midler, hvoriblant Færder fyr i Christianiafjorden. Med sønnen, major Johan Neve (d. 1780) utdøde den adelige slekten.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 256[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 256. ISBN 8254800650.
3. ↑  Jørgen Mathiesen (1967). «Våbenbruk i en borgerlig norsk slekt gjennem 300 år» (PDF). *Heraldisk Tidsskrift*. 2: 266.
4. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Peter Neve (Dansk biografisk Lexikon / XII. Bind. Münch - Peirup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 9. juli 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Salvio Huix Miralpéix** (født den 22. desember 1877 i Santa Margarita de Vellors ved Sant Hilari Sacalm i provinsen Gerona i Spania; drept den 5. august 1936 i Lérida) var en katolsk biskop av Lérida som ble martyrdrept tidlig under den spanske revolusjon.

Liv og virke
------------

Salvio Huix Miralpéix ble ordinert til prest for bispedømmet Vic i Spania den 19. september 1903. Deretter var han assistentprest i de landlige menigheter Cóll og Sant Vicenç de Castellet. I trådte han inn hos oratorianerne av den hellige Filip Neri.

### Titulærbiskop, apostolisk administrator av Ibiza

Pave Pius XI utnevnte ham til apostolisk administrator av Ibiza og titulærbiskop av *Selymbria* den 16. februar 1928. I 1927 var bispedømmet Ibiza blitt selvstendig igjen, og fikk igjen en ordinarie biskop etter 69 år. 

Erkebiskop Federico Tedeschini, apostolisk nuntius til Spania, bispeviet ham denp 15. april 1928. Medkonsekratorer var José Miralles y Sbert, biskop av Barcelona, ​​og Juan Perelló y Pou M.S.C. biskop av Vic. 

### Biskop av Lérida

Den 28. januar 1935 utnevnte paven ham til biskop av Lérida. Han ble intronisert der den 5. mai 1935.

### Død

Året etter ble katedralen hans brent ned under den spanske borgerkrig og 80 prosent av prestene i bispedømmet ble myrdet. Den 21. juli 1936 ble biskopens hus stormet og han ble arrestert. Den 5. august ble biskopen og 20 prester kjørt med lastebil til Barcelona for rettssak. Lastebilen stoppet tidlig underveis ved en kirkegård, biskopen og presteskapet måtte ut og ble skutt der. 

Han var den andre av 13 biskoper som døde som martyrer i den spanske borgerkrig.[1]

### Saligkåring

Han ble tildelt tittelen *Guds tjener* i 1952 og anerkjent som martyr den 26. juni 2011. Den 13. oktober 2013 ble han saligkåret i Tarragona som en av 522 spanske martyrer på vegne av pave Frans. Hans minnedag er 5. august.
«Gullhaug» har flere betydninger.

**Gullhaug bru**, tidligere **Guldhaug bru** eller **Guldhaugbrua** går over Akerselva i Nydalen i Oslo. Nydalsveien passerer her både Gullhaug torg og elva over brua.

Brua har sitt navn etter plassen Guldhaug øst for elva. På 1800-tallet var det trebru på dette stedet, men den ble ombygd til jernkonstruksjon i 1885, i forbindelse med utvidelse av veien. Den førte da fra Bakke Mølles eiendom på vestbredden til Christiania Spigerverks område og det såkalte «Bikkjetorget» øst for elva. Gullhaug bru passerer Akerselva på et sted med mindre fossefall, og fallrettighetene ved brua ble på 1800-tallet utnyttet til å skaffe kraft både til mølla og verket.

Da Spikerverket var på sitt største lå brua inne på et mer eller mindre lukket industriområde. Det var åpent for ferdsel, men verket hadde kjøreporter i hver ende av Nydalsveien slik at gjennomfartstrafikken over brua var begrenset på dagtid, mens området var stengt om nettene. 

|  |
| --- |
| Gullhaug bru sett fra Gullhaug torg. Foto: Helge Høifødt  |

Referanser
----------

1. ↑   Side 396 – 397. Edgar B. Schieldrops: *Christiania Spigerverk 1853–1961*. Side 321 – 322. Grøndahl & Søn Boktrykkeri. Oslo 1961-1

Portal: Oslo

| * v
* d
* r
Broer i Oslo |
| --- |
| Over Akerselva | 
* Anker
* Beier
* Bentsebrua
* Bispebrua
* Grüner
* Gullhaug
* Hausmann
* Jerusalem
* Nybrua
* Sanner
* Vaterland
* Vøyen
* Aamodt bru

 | bro |
| Andre | 
* Akrobaten
* Bygdøylokket
* Geita
* Lja
* Lodal
* Nordenga
* Nylandsveien sør
* Ormsund
* Sagkrakken
* Ulvøy

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Byglandsfjorden** er en innsjø i kommunene Evje og Hornnes og Bygland i Agder fylke. Den er en del av Otravassdraget og strekker seg fra Vassenden i sør til Ose i nord. Om sommeren trafikkeres fjordstrekningen fra Byglandsfjord til Ose av veterandampbåten DS «Bjoren» som er verdens eneste vedfyrte passasjerdampbåt som fortsatt går i rutetrafikk.

Innsjøen er også habitat for den stedegne laksefisken byglandsfjordbleka. På grunn av sur nedbør har denne fisken ikke reprodusert naturlig siden midt på 1970-tallet og stammen er helt avhengig av utsetting for å overleve.

Navnet Byglandsfjorden brukes ofte om hele den 40 kilometer lange strekningen fra Vassenden til Ose, men den øvre delen nord for Storstraumen heter Åraksfjorden og regnes som en egen innsjø.

Den sørligste delen av Byglandsfjorden kalles *Årdalsfjorden*.

Byglandsfjorden ble regulert til kraftmagasin i 1905 og har i dag en reguleringshøyde på 5 meter. Magasinet rommer 212,3 mill. m³. Kraftverkene Vigelandsfoss, Hunsfoss, Steinsfoss, Nomeland og Iveland bruker alle vann fra magasinet.

Riksvei 9 går langs østsiden av Byglandsfjorden. Fånefjell er kommunikasjonshistorisk et spesielt parti fordi det her er fire ulike traseer forbi på innsiden, over, rundt på yttersiden og gjennom fjellet.

Se også
-------

* Åraksfjorden

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  Samlet magasinvolum for Byglandsfjorden og Åraksfjorden

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 8. april 2014
2. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 8. april 2014
3. ↑  Redningsaksjon for Byglandsfjordbleka, *Avtrykk.no*, 21.04.2019
4. ↑  Sandvik, Pål Thonstad (2000). *Kristiansand energiverk - I elektrisitetens århundre, 1900–2000*. Kristiansand: Verket. s. 34. ISBN 82-995715-0-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
**Handelshuset Anders og Hans Dedekam** var et av de største handelshusene i Arendal på 1800-tallet, opprettet i 1803. Eiere var brødrene Anders Sørensen Dedekam (18. mars 1771 - 27. mars 1843), hollandsk og nord-amerikansk visekonsul, og Hans Ellefsen Dedekam (9. juni 1772 - 8. juli 1848), engelsk og hanseatisk visekonsul, sønner av trelasthandler og kjøpmann Søren Andersen Dedekam (1745–1789) og Margarethe Falk Hansdatter (1740–1826). De drev som sin far med trelasthandel, Anders startet i 1797, og broren to år senere. Mellom 1820–1840 sto de for halvparten av trelasten som ble tatt ut via Arendalsvassdraget, og oppnådde nærmest monopol fra 1823 grunnet eierrettigheter til bommer og støtelønn i vassdraget. De drev også rederi, og hadde 17 skip i 1830. De utvidet etterhvert sin forretning til å omfatte havarikommisjon, skipsfart, eiendomshandel og hypotekforretning, og var blant de mest velstående i Arendal, som dengang regnes som en av Norges rikeste byer grunnet skipsfart.

Kilder
------

* Avtrykk fra Aust-Agder Aust-Agder museum og arkiv
* Arendals Kommunes Portrætsamling - Christensen, Thv. 1892
* Handelshus i trange tider - Kristin Lindqvist, masteroppgave 2008
**Godøy og Alnes Rutelag** A/S, tidligere Godøy Ruteselskap, drev opprinnelig båtrute mellom de ulike grendene på Godøya og Ålesund. Selskapet hadde adresse Alnesgard, Godøy.

Det var Marius Godøy som startet bilrute på Godøya fra 1953. Veinettet var den gang lite utbygd og dårlig.

I 1965 ble trafikken på øya lagt om. Veien Alnes-Valkve ble åpnet før pinse dette året. Valkve ferjekai stod ferdig 1. juni, men ferjeruta Ålesund - Giske - Godøy åpnet først 13. september. Ferjesambandet ble betjent av Møre og Romsdal Fylkesbåtar (MRF). Godøy og Alnes Rutelag måtte dermed legge ned båtruta mellom stedene på Godøya og Ålesund. Den siste båten, M/B "Godøyfjell", ble solgt. Selskapet fikk samtidig overta bilrutene etter Marius Godøy. Det omfattet personruter på øya til Valkve ferjekai, og dessuten godsrute som fulgte ferja til Ålesund.

Statistikken fra 1978 viser at selskapet den gang hadde tre personbusser, en lastebil og fire heltids ansatte. Godøy og Alnes Rutelag A/S ble kjøpt opp av Rekord og Vigra Rutelag med virkning fra 1. januar 1981.

Godøytunnelen ble åpnet i 1989. Den går under Giskesundet mellom øya Giske og Valkve på Godøya. Dermed var Godøya knyttet til fastlandet og Ålesund via tunnelsystemet mellom Giske, Vigra og Ålesund. På dette tidspunktet var Rekord og Vigra Rutelag overtatt av Ålesund Bilruter som nå hadde all persontrafikk i Ålesund og øyene Vigra, Giske og Godøya. De tre nevnte øyene inngår i Giske kommune i dag.

Litteratur
----------

* Ottesen, H. Hjermann, L. Høsteng, A. K. Vollstad, K. Haugen, K. R. & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965–2000. Molde: TL Møre og Romsdal.
* Torvik, A. I. (2000). Om samferdsel i Møre og Romsdal: Møre og Romsdal fylkesbåtar 1920–1995 : Del 2: Samfunn og ferdsel (Vol. D. 2). Molde: Møre og Romsdal fylkesbåtar.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av en Volvo B54-47 1969 mod til Godøy-Alnes Rutelag Arkivert 13. september 2016 hos Wayback Machine.  Arkivert 22. april 2016 hos Wayback Machine. besøksdato 17. april 2016
Høytidelig dekorering av en del av mannskapet fra MS «Talabot». Salongpike Margit Johnsen fra Ålesund står i sentrum med serveringsforkle og tar imot British Empire Medal av admiral J.S. Ritchie.  Foto: Ukjent fotograf / Riksarkivet, PA-1209 NTBs krigsarkiv, Uf-123 
**Krigsseiler** er en sjømann som seiler eller har seilt i utenriks fart under en krig. Uttrykket er særlig blitt brukt om norske sjøfolk som seilte ute på handelsskip under andre verdenskrig og til en viss grad sjøfolk under første verdenskrig. Disse seilte ofte i konvoi med militære og sivile forsyninger til en av de krigende partene og var under stadig trussel om å bli senket av fiendtlige bombefly, torpedobåter og ubåter.

I 1926 ble Minnehallen i Stavern reist til minne om sjøfolk som falt under første verdenskrig. I hallen er det kobberplater med navn på alle norske krigsseilere og utenlandske som seilte for Norge, som omkom under første og andre verdenskrig.

I ettertid
----------

Mange krigsseilere fikk psykiske senskader av opplevelsene og følte seg delvis sviktet av det offentlige etter andre verdenskrig. To ulike organisasjoner har blitt opprettet for å arbeide for krigsseilernes sak: Norges krigsseilerforbund (1951) og Norges krigsseilerforbund (1970–2000).

Gunnar Sønsteby og andre veteraner jobbet etter krigen aktivt for å skaffe krigspensjon til de norske krigsseilerne. Sønsteby, som selv var Norges høyest dekorerte borger, uttalte at krigsseilerne var de eneste nordmenn som gjorde en innsats av betydning for krigens varighet.

Registeret norske krigsseilere og utenlandske krigsseilere på norske skip under andre verdenskrig og deres historie ble åpnet for nettsøk i 2016.

Kjente krigsseilere
-------------------

* Håkon Nilsen
* Thore Horve
* Margit Johnsen
* Leif Vetlesen
* Fern Sunde
* Lars Grotnæss
* Torvald Kibsgaard
* Ingvald Wahl

Se også
-------

* Krigsseilerregisteret
* Norges Krigsseilerforbund
* Nortraship
* Krigsinvalid

Referanser
----------

1. ↑  YouTube – Senket av Hitlers ulver
2. ↑  krigsseilerregisteret.no

Litteratur
----------

* Dannevig, Birger (1968): *Skip og menn. Den norske handelsflåtes krigsinnsats 1939–1945*, Oslo: Cappelen (Ebok fra bokhylla.no)
* Hjeltnes, Guri (1995): *Handelsflåten i krig. Bind 3. Sjømann: lang vakt*, Oslo: Grøndahl og Dreyers Forlag (Ebok fra bokhylla.no)
* Lindgjerdet, Frode (medforfatter og oversetter, 2015): *Slaget om Atlanterhavet* 1939-1945 og de norske krigsseilerne ISBN 9788292938331
* Lønnå, Elisabeth (2010): *Sjøens kvinner. Ute og hjemme*, Oslo: Scandinavian Academic Press
* Rasmussen, A.H. (1964): *Menn uten medaljer. En saga om og av norske sjøfolk*, Oslo: Cappelen (Ebok fra bokhylla.no)

Eksterne lenker
---------------

* krigsseilerregisteret.no, register åpnet for allmennheten i 2016
* Sjøfolk og hyre. Registrering av sjøfolk Andre verdenskrig Arkivverket
* Krigsseilerlinker
* Sjøfolkene i handlesflåten, artikkel hos Norgeshistorie.no
* Krigsseilerne etter krigen, artikkel hos Norgeshistorie.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Øivind Sven Lorentzen** (født 14. oktober 1881 i Holmestrand, død 9. mai 1980 i Oslo) var en norsk skipsreder og skipsfartsdirektør. Han var far til Erling Lorentzen og dermed svigerfar til prinsesse Ragnhild, fru Lorentzen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han tilhørte skipsrederslekten Lorentzen. Faren Hans Ludvig Lorentzen (1840–1905) var skipskaptein og reder i Holmestrand og Sør-Amerika, og Øivind Lorentzen vokste opp dels i Argentina og Brasil.

Lorentzen studerte fra 1901 skipsbygging ved Technische Hochschule i Berlin.

### Karriere

Etter fullført studium arbeidet han en kort tid i USA og gikk så inn i sin fars firma som han etterhvert tok over. Lorentzen var ledende i overgang fra dampskip til dieseldrevne skip og fikk allerede i 1914 levert Norges første dieseldrevne skip, MS «Brazil».

Ved utbruddet av andre verdenskrig ble Lorentzen utnevnt til skipsfartsdirektør og etter den tyske invasjonen av Norge fikk han av norske myndigheter ansvaret for å etablere Nortraship som regjeringen hadde vedtatt opprettet 22. april 1940. Han reiste sammen med en del av gulltransporten fra Åndalsnes til Storbritannia 24. april 1940. Da han kom til London var Nortraship allerede etablert med Ingolf Hysing Olsen som leder. Lorentzen overtok ledelsen og reiste sommeren 1940 til New York for å lede kontoret der, mens Hysing Olsen ledet avdelingen i London.

Opprinnelig hadde generalkonsul i London fra 1922 av, Gabriel Kirsebom Conradi (1880–1949), sønn av dr. Johan Gottfried Conradi (lege) (1835–1919), som i 1905 hadde etterulgt kong Oscar II som de norske frimureres Landsstormester, bygget opp Nortraship sammen med det norske shippingmiljø i London i 1940, og det var denne organisasjon som Lorentzen overtok uforandret, skjønt han av London-regjeringen hadde fått mandat til å foreta alle slags ønskelige forandringer.

Etter krigen fortsatte Lorentzen utviklingen av sitt rederi, med spesielt fokus på Sør-Amerika, linjefart og gasstankere. Sammen med Det Norske Veritas og Fredrikstad Mekaniske Verksted ble en av verdens første gasstankere for nedkjølt gass; LPG «Mundogas Brasilia» bygget og levert i 1961.

### Familie

Lorentzen var gift med Ragna Nilsen (1885–1976), datter av statsråd Peder Nilsen. De var foreldre til skipsreder og industrigründer i Brasil Erling Lorentzen og skipsreder Erik Finn Lorentzen. Lorentzen var svigerfar til prinsesse Ragnhild, fru Lorentzen.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Øivind Lorentzen – Norsk biografisk leksikon». Besøkt 27. juli 2016.
3. ↑  Øksendal, Asbjørn (1974). *Gulltransporten 9. april 1940*. Aschehoug. ISBN 82-03-06336-5.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Geni **·** WikiTree
 |

Portal: Andre verdenskrig
Et **substrat** betegner i lingvistikken både det språket som opprinnelig blir talt i et område når et annet språk kommer og fortrenger det gamle, og rester av det gamle språket i det nye. Et beslektet fenomen er *superstrat*, som betegner et nytt språk som trenger inn i et område, men etterhvert dør ut, og sporene etter det inntrengende språket i det opprinnelige.

Eksempel på substratspråk
-------------------------

Et eksempel på substrat er det iberiske språket som ble talt på Den iberiske halvøy da Romerriket invaderte halvøya og latin ble offisielt språk. I de fleste europeisk land som hørte under Romerriket, taler man i dag romanske språk, som nedstammer fra latin. I italiensk heter «hund» *cane* og i fransk *chien*. Begge ordene kommer fra latin *canis*. Spansk er også et romansk språk, men det spanske ordet for hund, *perro*, er helt ubeslektet og kommer fra iberisk.

Et annet eksempel er samisk substrat i norsk og andre nordgermanske språk. Lange suffikser, trykkaksenten og tap av nesten alle prefikser, skiller nordgermansk fra de andre germanske språkene og minner om samisk og østersjøfinsk.

Et tredje eksempel er de omtrent 550 ordstammene i samisk som har ukjent opprinnelse. De stammer antagelig fra et ellers ukjent paleolitisk-europeisk språk som ble talt før samene imigrerte til Skandinavia. Samisk tilhører den finsk-ugriske språkgruppen. Mange av disse ordene betegner naturfenomener som er vanlige i samiske områder, men uvanlige eller manglende i skogområdene der de finsk-ugriske språkene oppstod. Fuglenavn er gode eksempler: *állat* «snøspurv», *biehkan* «fjellvåk», *bovttáš* «lunde», *bupmálas* «havhest», *giron* «fjellrype» og *guovssat* «lavskrike».

Referanser
----------

1. ↑  Jurij Kusmenko. *Der samische Einfluss auf die skandinavischen Sprachen: ein Beitrag zur skandinavischen Sprachgeschichte*. [=Berliner Beiträge zur Skandinavistik, 10] Berlin: Humboldt-Universität zu Berlin, 2008. ISBN 978-3-932406-25-6
2. ↑  Ante Aikio. An essay on substrate studies and the origin of Saami. *Etymologie, Entlehnungen und Entwicklungen: Festschrift für Jorma Koivulehto zum 70. Geburtstag*, red av. Irma Hyvärinen / Petri Kallio / Jarmo Korhonen. [=Mémoires de la Société Néophilologique de Helsinki, 63]. Helsinki: SUS, 2004, 5–34

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Harald Sachweh** (født 1963 i Fredrikstad) er en norsk rallycrossfører.

Sachweh startet som 16-åring med gokart og i 1987 vant han NM i bakkeløp med en Ford Fiesta og tok etter det to NM-gull i disiplinen.
Han har vunnet NM i rallycross og i 2004 vant han to av ti EM-runder og tok i tillegg en andre- og to tredjeplasser.

Harald har i hele sitt voksne liv jobbet med bilsalg. Først med nye Ford, deretter bruktbiler. Han har også drevet en av Norges mest suksessrike bilforretninger med salg av amerikanske biler fra General Motors. I 2007 lå Kroghs Bilsalg AS ute for salg, sommeren samme år ble avtalen gjort med Harald Sachweh om overtagelse av firmaet fra årsskriftet 2007/2008.

Priser
------

* 2004 kåret til Årets Bilsportutøver av Norsk Bilsportforbund.

Referanser
----------

1. ↑  «Harald Sachweh». *E24*. Arkivert fra originalen 19. mai 2018. Besøkt 19. mai 2018.
2. 1 2  Uten forfatter (20. november 2004). «Sachweh årets bilsportutøver» **(norsk)**. Arkivert fra originalen 14. april 2018. Besøkt 14. april 2018.
3. ↑  Are Kolstad (20. november 2004). «Fikk pris i gave» **(norsk)**. Romerikes Blad. Besøkt 14. april 2018.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| De olympiske ringer Olympiske leker |
| Sølv | Athen 2004 | Tresteg |
| **Diskvalifisert** | Beijing 2008 | Tresteg |
|  VM |
| **Diskvalifisert** | Osaka 2007 | Tresteg |
| VM innendørs |
| Sølv | Budapest 2004 | Tresteg |
| **Diskvalifisert** | Valencia 2008 | Tresteg |
|  EM |
| Bronse | Göteborg 2006 | Tresteg |

**Khrysopigi Devetzi** (gresk: Χρυσοπηγή Δεβετζή; født 2. januar 1976 i Alexandroupoli) er en gresk friidrettsutøver som konkurrerer i lengdehopp og tresteg. Alle hennes fremste meritter er kommet i tresteg. 

Devetzis første store mesterskapsfinale var i EM 2002 der hun ble nummer sju etter å ha oppnådd 14,15. Hun kom også til finalen i VM 2003, og ble da nummer åtte med et bestehopp på 14,34. Det store gjennombruddet kom med bronsemedaljen i innendørs-VM i 2004. 

I OL 2004 i Athen tok hun sølvmedaljen etter Francoise Mbango Etone. Hennes lengste finalehopp målte 15,25, fem centimeter kortere enn Etones seiershopp. Devetzi strakk seg imidlertid til hele 15,32 i kvalifiseringsomgangen.

VM 2005 i Helsingfors ble mindre vellykket, hun måtte ta til takke med en femteplass. I EM året etter i Göteborg tok hun sølvmedaljen bak Tatjana Lebedeva.

Doping - utestengelse og annullering av resultater
--------------------------------------------------

I mai 2009 nektet Devetzi å avgi en prøve ved dopingkontroll. Det å nekte å avgi en dopingprøve ble regnet som en positiv test, og hun fikk da en toårs utestengelse.

I 2016 ble prøver fra Devetzi i august 2007 testet på nytt og avslørte stoffet stanozolol. Hennes resultater (fra de neste fire årene), som dekket tiden fra til hun la opp, ble annullert. Det innbefattet bronsemedaljen hennes fra Sommer-OL i 2008. Bronsemedaljen fra VM i friidrett i 2007 ble også annullert.

17. november 2016 diskvalifiserte IOC Devetzi fra Sommer-OL 2008, fratok henne den olympiske bronsemedaljen og fjernet hennes resultater i lengde og tresteg som følge av de nye analysene som var gjort på prøven fra 2008..

Referanser
----------

1. ↑   www.iaaf.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Athletes currently suspended from all competitions in athletics following an Anti-Doping Rule Violation as at: 11.7.12» (PDF). *iaaf.org via web.archive.org*. IAAF. Arkivert fra originalen (PDF) 13. august 2012. Besøkt 9. februar 2015.
3. ↑  IAAF activates Hrysopiyi Devetzi two-year doping ban, bbc.co.uk, 19. mars 2011
4. ↑
5. ↑  «IOC sanctions 16 athletes for failing anti-doping test at Beijing 2008». IOC. Besøkt 17. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Khrysopigi Devetzi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Khrysopigi Devetzi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Khrysopigi Devetzi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (gr) Khrysopigi Devetzi – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Khrysopigi Devetzi – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Khrysopigi Devetzi – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hans Christian Ulrich Midelfart** (født 5. august 1865 i Kristiania, død 15. desember 1937 i Eau Claire, Wisconsin) var en norsk lege og kirurg som arbeidet mesteparten av sitt voksne liv i USA.

Virke
-----

Midelfart fullførte medisinsk embedseksamen i 1892. 1893-1894 praktiserte han i Eau Claire, Wisconsin, før han vendte tilbake til Europa og studerte videre i Paris og Berlin. Han dro igjen til Eau Claire, Wisconsin i desember 1896 og praktiserte hovedsakelig der i resten av sin karriere.

I 1900 slo Midelfart seg sammen med den norskættede kirurgen Johan Berger Mathiesen (1872-1923). Fra 1908 jobbet Midelfart og Mathiesen hos det da nyopprettede sykehuset *Luther Hospital* i Eau Claire, og gjorde seg med tiden kjent som to av USAs "ledende kirgurger."

Midelfart og Mathiesen skal ha vært blant de første leger i USA som talte for viktigheten av spesialisering blant leger, og de jobbet for å bedre sanitetsforhold på amerikanske sykehus. I 1927 ble *The Midelfart Clinic* åpnet i Eau Claire, oppkalt etter Midelfart.

Midelfart giftet seg i 1898 med Maragret Hande. Paret fikk 11 barn.

Midelfart var oldebarn av og oppkalt etter sogneprest og Eidsvollsmann Hans Midelfart (1772-1823).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  *Studenterne fra 1884. Biografiske Meddelelser samlet i anledning av deres 25-aars studenterjublæum*. S. M. Brydes boktrykkeri. 1909. s. 226.
2. ↑  «Geni.com - Hans Christian U. Midelfart (1865-1937)».
3. ↑  «Hospital celebrating 100th year of service». *Eau Claire Leader-Telegram*: 13. 6. juli 2005. «Twenty-six of the first 38 patients were those of Dr. Christian Midelfart and Dr. Johan Mathiesen. Mathiesen performed the first two operations [alone] - one for a finger amputation, the other an appendectomy on a 14-year-old girl.»
4. ↑  "Old 'Norwegian Practice' now thriving clinic after 50 years." Leader-Telegram. 16. des. 1977. s. 30. (Eau Claire, Wisconsin.)
5. 1 2  «Chippewa Valley Museum - Midelfart, Dr Hans Christian». [*død lenke*]
6. ↑  Larsen, Øivind (1996). *Norges leger. Bind IV*. Den Norske Lægeforening. s. 75–76.
7. ↑  «Geni.com - Hans Christian Ulrich Midelfart (1772-1823).».

Litteratur
----------

* Larsen, Øivind (1996): *Norges leger. Bind IV.* Den Norske Lægeforening. s 75-76.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Det Demokratiske Partiet i Tadsjikistan** (Russisk: Демократическая партия Таджикистана, translit.: Demokraticheskaya partiya Tadzhikistana; Tajik: Ҳизби демократии Тоҷикистон, translit.: Hizbi Demokratii Tojikiston) er et politisk parti i Tadsjikistan som ble grunnlagt i august 1990 av Mahmadruzi Iskandarov. Sammen med de andre tadsjikiske opposisjonspartiene ble det forbudt fra juli 1993 til august 1999.

Under den 30% kvoten som ble fastsatt i fredsavtalen som avsluttet den Borgerkrigen i Tadsjikistan, ble noen partimedlemmer utnevnt til regjerings- og administrative stillinger. Iskandarov, som hadde vært partileder siden gjenopptakelsen i 1999, ledet det statlige gassmonopolet Tajikgazfra 2001 til 2003.

Partiet fikk ingen seter i lovgivningsvalgene som ble avholdt 27. februar og 13. mars 2005, men prosentandeler er ikke tilgjengelige. Partiet boikottet Det Tadsjikistanske presidentvalget i 2006. Den 15. april 2005 ble partigrunnleggeren Mahmadruzi Iskandarov tatt av russiske sikkerhetstjenester, noe som har blitt ansett som ulovlig, i byen Korolyov, og fløyet tilbake til Tadsjikistan der han ble dømt til 23 års fengsel. Etter dette ble Saidjafar Usmonzoda valgt som partiets nye leder.

Ideologi
--------

* Liberalkonservatisme
* Sosialkonservatisme
* Tadsjikisk nasjonalisme
* Sekularisme

1. ↑  «U.S. Department of State Country Report on Human Rights Practices 2003 - Tajikistan». *Refworld* **(engelsk)**. Besøkt 16. februar 2024.
2. ↑  «Tajikistan». *U.S. Department of State*. Besøkt 16. februar 2024.
***Den gamle mannen og havet*** (engelsk *The Old Man and the Sea*) er en roman av den amerikanske forfatteren Ernest Hemingway, utgitt i 1952.

Bakgrunn
--------

Romanen ble skrevet på Cuba året før og ble en stor suksess med en gang den kom ut. Boken kom ut etter en litterær nedgangstid for forfatteren, mellom 1940 og 1952, og var det litterære verket som avgjorde at Hemingway fikk Nobelprisen i litteratur i 1954. Romanen var det siste store verket han ga ut i sin levetid, på tross av at planen var at romanen skulle være første boken i en serie kalt *The Sea Book*.

Handling
--------

*Den gamle mannen og havet* handler om fiskeren Santiago, som etter 84 dager uten fiskelykke bestemmer seg for at nå skal han få fisk, uansett hva dette vil koste. Hvis han ikke klarer dette, må han begynne å innse at han er for gammel og må overlate fisking til de yngre mennene. Dette er ikke et godt liv for en fisker. Alle i landsbyen har mistet troen på ham, utenom en gutt som kommer til å bli meget viktig for han. I sitt siste og 85. forsøk får han sitt livs fangst, den største fisken han noen gang har fått. I timer kjemper han med å få fisken hjem, samtidig som han må hindre at den blir spist av haier.

I Norge
-------

I Norge ble romanen første gang utgitt i 1952 på Gyldendal Norsk Forlag i Leo Strøms oversettelse. Romanen ble gitt ut samme år som den engelske originalutgaven.

Filmer
------

* John Sturges, 1958: *Den gamle mannen og havet*. Spencer Tracy som den gamle mannen og Felipe Pazos som gutten.
* Jud Taylor, 1990: *Den gamle mannen og havet*. Anthony Quinn som den gamle mannen.

Referanser
----------

1. ↑  «The Nobel Prize in Literature 1954», Nobelprize.org. Lest 22. desember 2015.
2. ↑  Hemingway, Ernest (1899-1961) (1952). *Den gamle mannen og havet*. Oslo: Gyldendal.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE **·** MusicBrainz
 |
En bruker har foreslått å slette denne siden. Siden vi setter pris på alle forsøk på å forbedre leksikonet, inviteres du til å gi uttrykk for dine synspunkter ved å følge denne lenken: **Wikipedia:Sletting/Colección Roberto Polo**.

**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. *(2020-12)*

**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Denne artikkelen **trenger flere lenker til andre artikler**. Du kan bidra ved å legge til relevante lenker. *(2020-12)*
Colección Roberto Polo, museum of modern and contemporary art in Toledo, Castilla La Mancha in Spain
**Colección Roberto Polo (CORPO)**

Museum for moderne og kontemporær kunst. 

Senter for moderne og kontemporær kunst med sete i Castilla-La Mancha. 

Museene inneholder samleren Roberto Polo´s omfattende kunstsamling.

Museumsbygningene er noen av få museer bygget på en privat samling, som befinner seg i en "UNESCO World Heritage" bygning. Den permanente samlingen er utstilt i Toledo’s Santa Fe kloster fra det 9 århundre. 

Samlingen vil også få to museer i Cuenca, Spania. Bygningen for temporære samlinger åpen fra April 2020, vil være lokalisert i den tidligere, historiske kirken; Santa Cruz. 

Museum for den permanente samlingen vil bli lokalisert i Castillo de Cuenc og er planlagt åpen for publikum i 2023.

Kilder
------

* Coleccion Roberto Polo Arkivert 20. april 2020 hos Wayback Machine.
* Sothebys preferred museums: Colleccion Roberto Polo
* Cultura Castilla La Manca: Coleccion Roberto Polo:
* Roberto Polos exhibition in Toledo
**Johannes Reichart Rieber** (født 21. juli 1934 i Mönsheim i Tyskland, død 27. januar 2021) er en norsk kunsthåndverker og tredreier.

Han har utdannelse som tredreier fra Pforzheim 1951, kunsthåndverksskole fra Bielefeld 1953-54 og mesterbrev som tredreier 1956. Han har vært bosatt i Norge siden 1962 og drevet eget verksted siden 1963. Hans virksomhet omfatter leketøy i tre, prydgjenstander og brukskunst for private hjem, og større utsmyknings- og restaureringsarbeider i offentlige bygg.

Han har stilt ut i Norsk Designsenter 1966, i Galleri Vognremissen 1980 og 1984, i Norsk Skogbruksmuseum 1985 og deltatt i flere kollektivutstillinger i Norge og utlandet. Han fikk Merket for god design i 1966 for en trelastebil, den tyske leketøysprisen *Spiel gut* i 1967 og Jacobprisen i 1983 for å «ha tilført norsk brukskunst en rikholdig samling av treprodukter som er utført med en sikkerhet og sans for treets formbarhet som er unik,» ifølge prisjuryen.

Han har skrevet boken *Tredreiing*.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Johannes\_Rieber, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID cfabd1ec-7e0c-47c5-a2d4-ade27a675e3c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   jolstad.vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Offisielt nettsted». Arkivert fra originalen 8. februar 2014. Besøkt 26. februar 2012.
5. ↑  «Johannes Rieber» i Norsk kunstnerleksikon. Oslo, 1982-86
6. ↑  norskdesign.no Søk i designpriser[*død lenke*]
7. ↑  Leena Mannila. *God form i Norge, Jacob-prisens vinnere 1957-1995*. Messel forlag / Norsk Form, 1996. ISBN 82-452-0011-5. (ebok)
8. ↑  Universitetsforlaget, 1999. ISBN 82-00-42859-1

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Christian Ancher** (født i Søndre Land 27. juli 1711, død i Christiania 9. januar 1765) var en norsk godseier, kjøpmann og justisråd tilhørende den norske slekten Anker. Han var sønn av presten Bernt Ancher og hustru Karen Tanche. Ancher er blant annet kjent for sin rolle som byggherre for Paléet i Christiania. Christian Anker giftet seg med Karen Elieson (1723–1806).

Ekteparet fikk fire barn, blant disse senere kammerherre og eier av Frogner hovedgård, han Bernt Anker (1746–1805), gift med Mathia Collett (1737–1801); statsminister Peder Anker (1749–1824), eier av Bogstad gård og Bærums Verk, og grosserer Jess Anker (1753–98). Deres første sønn, Iver Anker, ble født i 1745, men døde i tidlig alder i 1772.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 28. juli 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Christian Ancher*, Norsk biografisk leksikon. Besøkt 26. mars 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |
**FLK «Ronald»** var et flytende hvalkokeri eid av den norske rederen Nils Bugge. Det ble bygget som fraktskipet SS «Claverley» i 1894 av Sir Raylton Dixon & Co. i Middlesbrough, England, for E. Haslehurst & Co. I 1899 ble hun solgt til S.S. Eskside Co. Ltd. (C. Smales & Son, Whitby) og omdøpt «Eskside». I 1910 ble «Eskside» kjøpt inn av Nils Bugge i Tønsberg og konvertert til flytende kokeri. Under navnet FLK «Ronald» opererte hun fra Whalers Bay på Deceptionøya for Bugges selskap A/S Hektor. I 1915 ble hun erstattet av FLK «Benguela».

«Ronald» ble oppbragt og senket 16. mars 1917 av en tysk ubåt (UC-21) sør for Bretagne på vei fra Cardiff til Civitavecchia med kull. På dette tidspunkt var hun eid av AS Aladdin (J. T. Farsjø & Co, Kristiania).

Se også
-------

* FLK «Ronald» (1920)
* Liste over flytende hvalkokerier

Litteratur
----------

* Jonassen, Per og Eggen, Bernt (2001): *DAMP - Dampskipets æra i Vestfold 1827–1914*, Færder forlag, Tønsberg. ISBN 8279110313

Eksterne lenker
---------------

* D/S Ronald (+1917) www.wrecksite.eu
*
**Bradley Ramone «Brad» Sherwood** (født 24. november 1964 i Chicago i Illinois) er en amerikansk skuespiller og improvisasjonskomiker som er kjent fra underholdningsindustrien som manusforfatter og produsent.

Sherwood ble uteksaminert fra Santa Fe High School og gikk videre til å bli uteksaminert fra Wright State University med en BFA i skuespill, før han dro videre med sine talenter til Hollywood. Hans første store rolle var med komedieserien *The Newz* samtidig som han hadde flere gjesteopptredener på *L.A. Law* som en kjærlighetssyk barnevakt. Han hadde også flere opptredener på *The Tonight Show* og var fast innslag på VH1 som kommentator.

I 1992 ble Sherwood et mer eller mindre fast deltager på improvisasjonprogrammet *Whose Line Is It Anyway?*. Etter *Whose Line* fokuserte Sherwood på Stand up, og gjorde en opptreden på *Jane White Is Sick And Twisted* i 2002. Han var også programvert for *The Dating Game* mellom 1997 til 1998 og *The Big Moment* i 1999. Han ble etterhvert også en del av improvisasjonslaget Mochrie/Sherwood sammen med Colin Mochrie, hvor de utførte klassiske improvisasjonsleker fra *Whose Line* både i USA og Canada. Han giftet seg for øvrig med forloveden Shauna i februar 2007.

Den 28. mars 2007 deltok Sherwood og Mochrie som Master of Ceremonies ved middagen under *Radio and Television Correspondents' Association* i Washington D.C. Under denne seansen deltok visestabssjefen i Det hvite hus, Karl Rove, i en rap sammen med Sherwood og Mochrie hvor Rove sang «I'm MC Rove!» ved hvert refreng av sangen til ære for president George W. Bush.

Referanser
----------

1. ↑  The Internet Movie Database.com – Brad Sherwood – Biography (Besøkt 16. desember 2008]
2. ↑  CBSNews.com – MC Rove Drops It Like It's Hot (Publisert 19. september 2007, besøkt 16. desember 2008)

Eksterne lenker
---------------

* Brad Sherwood.com – Offisielle nettsider
* (en) Brad Sherwood på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Brad Sherwood på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Brad Sherwood hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
Stiftelsesdekretet for Narvikskjoldet.
Stiftelsesdekretet med avbildning av Narviksjoldet
**Narvikskjoldet** (tysk: *Narvikschild*) var en tysk militær dekorasjon under andre verdenskrig som ble tildelt alle tyske styrker delaktig i slagene ved Narvik mellom 9. april og 8. juni 1940. Den ble innført den 19. august 1940 av Adolf Hitler, og Wehrmachts overkommando (*Oberkommando der Wehrmacht*, OKW) utga ordenen samme dag. Totalt 8577 militærpersonell mottok dekorasjonen. Den ble utdelt av general Eduard Dietl, Armégruppe Narviks kommandant.

Utforming
---------

Dekorasjonen ble utformet av kunstneren Richard Klein fra München. Skjoldet er smalt og har en spiss bunn, samt øverst en ørn med nedbrettede vinger som griper en laurbærkrans som omringer et hakekors. Under dette står det «NARVIK» i store bokstaver. På skjoldet er det en edelweiss (som representerer Heerens bergstyrker), et anker (som representerer Kriegsmarinen), og en propell (for Luftwaffe). Ankret og propellen krysser hverandre, med edelweissen plassert over x-en. Tallene «19» og «40» ses i de øverste hjørnene av hovedskjoldet.

Skjoldet var hulrygget og stemplet ut fra blikkplater (vanligvis sink). Den skulle bæres øverst på uniformens venstre arm. Skjoldet ble utstedt i to versjoner: sølvgrå versjoner for hæren og luftvåpenet, og en forgyllet (gullfarget) versjon for krigsmarinen.

| Narviksjoldet |
| --- |
|  |  |  |  |
| Narvikskjold i sølv (1957-versjon med 16-mm-knapp) | Narvikskjold i gull (1957-versjon mit 16-mm-knapp) | Narvikskjold i sølv (opprinnelig utforming) | Narvikskjold i gull (gjenskapning av opprinnelig utforming) |

### 1957-versjon

I 1957 ble Narviksjoldet, sammen med en rekke andre tyske militære dekorasjoner fra andre verdenskrig, på nytt godkjent for bruk av kvalifiserte veteraner. Den nye versjonen var uten Det tredje rikets ørne- og hakekorssymbol.[]

Utdelingspraksis og -tall
-------------------------

Søknad om tildeling måtte sendes innen 31. januar 1942, men skjoldet kunne også deles ut posthumt. I dette fall ble skjoldet sendt med bevis til de pårørende. Allerede den 21. november etterspurte Gebirgskorpset 10 000 Narvikskjold i sølv, men disse befant seg på et skip som var fastfrosset i havnen i Stettin. Seremonien ble dermed utsatt til påfølgende vår. Den 21. mars 1941 ble generalen for bergstyrkene, Dietl, personlig tildelt skjoldet. Etter dette begynte tildelingen til de øvrige mottakere. Innen 15. juni 1941 hadde 8527 tildelinger blitt registrert.[]

Bæremåte
--------

| Eksempel på bæremåte av Narvikskjoldet |
| --- |
|  |  |  |
| Korrekt bæremåte av Narvikskjoldet, på venstrearmen, til en *Gebirgsjäger* (bergjeger). | Narviksjoldet i gull på en marinesoldats *waffenrock* | General Eduard Dietl med Narvikskjoldet på venstre overarm |

Se også
-------

* Cholmskjoldet
* Krimskjoldet
* Demjanskskjoldet
* Lapplandskjoldet
* Kubanskjoldet

Referanser
----------

1. ↑  Angolia 1987, s. 276.
2. 1 2  Angolia 1987, s. 277.

Litteratur
----------

* Angolia, John (1987). *For Führer and Fatherland: Military Awards of the Third Reich*. R. James Bender Publishing. ISBN 0912138149.