recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Benjamin Olsen Schei** (født 6. oktober 1858 i Stadsbygd, død 25. januar 1940 samme sted) var en norsk gårdbruker, bankmann, lensmann og politiker for Venstre.

Schei arbeidde på farsgården Skei og overtok den i 1882. På 1890-tallet var han også en av to overformyndere i Stadsbygd kommune. Fra 1892 var han dessuten kasserer i den nyoppretta Stadsbygdens Sparebank. Fra 1913 til 1929 var han lensmann i Stadsbygd.

Han var medlem av herredsstyret fra 1888 til 1934, og hertil Stadsbygds ordfører fra 1892 til 1913. I jubileumsskriftet som blei utgitt da Stadsbygd handelssamlag feira 75-årsjubileum i 1973, står det om ordførervalget:

> «I 1892 fekk bygda ein ung, radikal ordførar i Benjamin Schei, seinare lensmann og stortingsmann. Han – saman med andre gode menn – lyt ha mykje av æra for den økonomiske, sosiale og kulturelle framvoksteren i bygda kring århundreskiftet».
> 
> 

I tillegg hadde Schei tallrike andre kommunale og fylkeskommunale verv. Han var også styremedlem i Uttrøndelags Dampskibsselskab og Fosens Aktie-Damskibsselskap. Han var medlem av flere departementsoppnevnte utvalg, blant annet om boligbank, om arbeidsformidling, om bygdemøller og om jordkonsesjon. Han var varamann til Statsrevisjonen fra 1922 til 1928.

Schei var valgmann ved stortingsvalga i 1894, 1897 og 1900. Han var innvalgt på Stortinget fra enmannskretsen Indre Fosen i Søndre Trondhjems amt i tre valgperioder (1913–1921) og videre to perioder (1922–1927) fra Sør-Trøndelag fylke. Før dette var han vararepresentant i to perioder (1906–1912). Han satt dels i gasje- og pensjonskomiteen, dels i vegkomiteen og dels i protokollkomiteen.

Han var tildelt Medaljen for borgerdåd.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 627[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 759[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 627–628.
4. ↑  «Valgte Overformyndere i Fosens Sorenskriveri». *Folketidende*. Trondheim. 6. desember 1890.
5. ↑  Engdal, Olav (1973). *Stadsbygd handelssamlag, 29.10.1898-29.10.1973*. Handelssamlaget. s. 7.
6. ↑  «Ny Komite». *Romsdals Tidende*. Molde. 22. juli 1899.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
**Ruby Yang** (tradisjonell kinesisk: 楊紫燁; forenklet kinesisk: 杨紫烨) er en kinesisk/amerikansk Oscar-vinnende filmmaker.

Yang lager dokumentarfilmer med temaer hentet fra Kina. Filmene hennes blir vist på HBO og PBS, og hun har vunnet en Oscar, en Emmy og en Alfred I. duPont-Columbia University Award.

Sammen med Thomas Lennon har hun laget en trilogi med kortdokumentar om hvordan aids påvirker Kina, som en del av deres «Chang Ai Media Project». Filmene er *The Blood of Yingzhou District* (2006), *Tongzhi in Love* (2008), og *The Warriors of Qiugang* (2010). De vant en Oscar for kortdokumentar for den første, og ble nominert til samme pris for den siste.

Referanser
----------

1. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruby Yang på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Ruby Yang i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Ruby Yang på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Ruby Yang på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Ruby Yang på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Ruby Yang på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Ruby Yang hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Abraham, ofringen av Isak, maleri av Caravaggio (ca. 1603)
Moses med de ti bud på steintavlene, malt av Rembrandt (1659)
**Profet** (norrønt: *prófeti*, fra gresk: av *pro-* og *phanai* 'si') er en person eller budbringer som anses å kunne formidle og åpenbare et religiøst budskap fra en høyere makt, gudene eller den ene Gud.

Profeter er kjente fra asiatisk religion og finnes nedskrevet i blant annet *Det gamle testamente*. Fra 1000-tallet f.Kr. er grupper av profeter som formidler orakel i ekstatisk tilstand kjent fra blant annet oldtidens Israel. Senere, ca. 700-tallet f.Kr. kjenner man til profeter som drev reformkampanjer, for eksempel mot de kanaaneiske innslagene i den israelske religionen. Blant disse finners Elia og Hosea. Flere av skriftene i *Det gamle testamente* er tilskrevet profeter. Profeter er også kjent fra oldtidens Egypt, Mari og i kanaaneisk religion.

Etter profetenes tid i oldtidens Israel opplevde rabbiene iblant det de kalte *bat kol* (hebraisk: בת קול), «Guds stemme» En slik «guddommelig eller guddommelig stemme proklamerte Guds vilje eller bedømmelse». var en slags inspirasjon som hadde avløst de profetiske åpenbaringene direkte fra Gud. At Jesus ved sin dåp hørte en stemme fra oven, var ut fra hans samtid ikke noe uvanlig. Den er «identifisert med Den hellige ånd, selv med Gud, men er vesenforskjellig fra profetene, skjønt disse snakker som medium for Den hellige ånd.»

Noen profeter
-------------

Listene viser navn på historiske og mytologiske personer som tilhengerne har ment har mottatt direkte beskjeder og åpenbaringer fra en guddom, blant annet skikkelser fra Det gamle testamentet, den kristne betegnelsen for den hebraiske bibelen Tanakh.

**Profeter fra Det gamle testamente**
* Abraham
* Amos
* Elia
* Elisa
* Esekiel
* Hosea
* Jeremia
* Jesaja
* Daniel
* Jona
* Mika
* Natan
* Sakarja
* Samuel

**Andre profeter**
* Zarathustra, iransk oldtidsprofet og grunnlegger av zoroastrismen
* Døperen Johannes, jødisk forkynner som levde på samme tid som Jesus
* Jesus Kristus, (ca. 4 fvt. – 33 evt.) jødisk forkynner, Guds sønn ifølge Det nye testamentet og hovedperson i kristendommen
	+ Isa, det arabiske navnet på Jesus
* Jesu apostler, de tolv disiplene (følgesvennene) til Jesus Kristus
* Mani (216–277), irakisk profet og grunnleggeren av manikeismen
* Muhammed og flere av islams profeter
* Kristne helgener
* Savonarola
* Sabbatai Zevi
* Nostradamus (1503–1566), fransk astrolog, lege og orakel
* Joseph Smith (1805–1844), grunnleggeren av Jesu Kristi Kirke av Siste Dagers Hellige (mormonerkirken)
* Báb og Bahá'u'lláh

Se også
-------

* Profeti
* Profetbøkene (GT)
* Domsprofet
* Falsk profet
* Orakel

Referanser
----------

1. ↑  «profet», *Bokmålsordboka*
2. ↑  Bokstavelig «datter (av) stemmen»; latin: *vox dei*
3. 1 2  «Bat Ḳol», *Jewish Encyclopedia*
4. ↑  Armstrong, Karen (1995): *Historien om Gud*, forlaget Gyldendal, Oslo, ISBN 82-05-30365-7, s. 115

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Sagalitteratur** |
| --- |
| Utsnitt fra Njåls saga i Möðruvallabók (AM 132 fol.13r) omtrent år 1350. |
| **Sagatyper** |
| Islendingesagaer, Tått, Kongesagaer, Fornaldersaga, Biskopsaga, Samtidssaga, Apostelsaga, Skaldekvad |
| **Lister** |
| Liste over islendingesagaene, Liste over fornaldersagaer |
| **Viktige manuskript** |
| Fagrskinna, Flatøybok, Morkinskinna, Möðruvallabók, Codex Regius |
| **Noen kongesagaer** |
| Den eldste saga om Olav den hellige, Ågrip, Fagrskinna, Snorre Sturlasons Heimskringla, Den større saga om Olav Tryggvason, Sverres saga, Sturla Tordssons Håkon Håkonssons saga |
| **Se også** |
| Norrøn litteratur, Landnåmabok, Árni Magnússon, Árni Magnússon-instituttet |

Kong Ællas sendebud overbringer budskapet om Ragnar Lodbroks død til Ragnarssønnene, maleri av August Malmström (1857)
**Þáttr af Ragnars sonum** eller **Ragnarssona Þáttr** (*Tåtten om Ragnarssønnene*) er en fornaldersaga fra Island, skrevet omkring år 1300. Teksten er overlevert i manuskriptet Hauksbók. Sagaen handler om sønnene til Ragnar Lodbrok og de 2-3 første kapitlene er identiske med Ragnar Lodbroks saga.

I overskriften står det: «Her fortelles om Ragnars sønner og hvor mange konger som nedstammer fra dem.». Sagaen starter med kong Sigurd Rings død og hans sønn Ragnar Lodbroks maktovertakelse. Ragnar gifter seg med Tora Borgarhjort, datter til den legendariske kong Herraud som er omtalt i Bosi og Herrauds saga. Ragnar og Tora får sønnene Eirik og Agnar. Etter Toras død gifter Ragnar seg med Åslaug Sigurdsdatter, også kjent under navnet Randalin eller Kråka, datter av Sigurd Fåvnesbane og Brynhild Budladatter. De får barna Ivar Beinlause, Bjørn Jernside, Halvdan Kvitserk og Sigurd Orm-i-auga.

Eirik og Agnar blir drept av svenskekongen Eystein, men de andre sønnene slår Eystein og hevner sine halvbrødre. Senere får Ragnarssønnene bud om at Ragnar var drept av kong Ælla II av Northumbria i England. Dødsbudskapet går meget sterkt inn på dem, og Ragnarssønnene ledet av Ivar Beinlause drar så til England og hevner sin far ved å drepe kong Ælla.

Den islandske litteraturforskeren Finnur Jónsson hevder at sagaen om Ragnarssønnene er en forholdsvis ubetydelig saga og at den er en gjendiktning av en eldre, mer fullstendig, saga.

Referanser
----------

1. ↑   Finnur Jónsson: Den islandske litteraturs historie, 1907, s 339

Eksterne lenker
---------------

* Originaltekst og engelsk oversettelse av sagaen
* Fínnur Jonsson: Den oldnorske og oldislandske litteraturs historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Anton Gerrit Jan «Ton» Buunk** (født 18. september 1952 i Amsterdam), er en nederlandsk tidligere vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal, 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles. 

Buunk vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under Sommer-OL 1976 i Montréal. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Ungarn og Italia. Det nederlandske laget vant to kamper, spilte to uavgjort og tapte èn kamp i finalerunden som besto av seks lag. Nederland fikk seks poeng, samme som Italia som kom på andreplass. Buunk spilte åtte kamper og scoret seks mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1976 Canadas flagg Montréal - Bronse Bronse i vannpolo, Italias flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ton Buunk – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ton Buunk – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Ton Buunk – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ton Buunk – FINA Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Idd** (tidligere *Idde*) var et prestegjeld og en kommune i Østfold, som ble innlemmet i storkommunen Halden i 1967. Idd er nå et kirkesogn i Sarpsborg prosti.

Folkeetymologien kobler navnet til den ene av to søstre, *Ida* og *Ara*, som ryddet hver sin bygd i grenseskogene.

Sørover fra høydedragene ved Halden og Fredriksten festning skråner jordbruksbygda Iddesletta svakt nedover mot Fagerholt, der den møter en grein av Iddefjorden. Sørover langs Iddefjorden stiger landet igjen. I bergknausene langs fjorden finner man spor etter steinbrudd der iddefjordsgranitt har blitt hentet ut. I enden av fjorden ligger herregården Berby, ved utløpet av lakseelva Enningdalselva. Videre oppover elva åpner landskapet seg på nytt. Her, på grensa til Sverige, ligger enda en jordbruksbygd: Enningdalen. Den østre delen av Idd er kledd med skog. Fra Kornsjø, der jernbanen krysser grensa, og nordover strekker en rekke lange gran- og furukledde åser seg i nord/sør-retning. I øst ligger Boksjøene, og i nord Femsjøen. Der Femsjøen renner ut i elva Tista rager et mektig ra over sagbruksstedet Tistedal. Raet fortsetter nordvestover gjennom Berg og videre nordover.

Prestegjeldet
-------------

Idd(e) var allerede fra middelalderen et prestegjeld i Nedre Borgesyssel prosti og det senere Sarpsborg prosti, som ved sin avvikling hadde sognene:

* Idde
* Asak
* Enningdal
* Tistedal

Eksterne lenker
---------------

* Gamle postkort fra Idd.
* Idd og Enningdalen Historielag.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Et **menighetsråd** er et råd bestående av legfolk og normalt sogneprest i et sokn. Dets arbeidsområde og fullmakter varierer mellom de forskjellige kirkesamfunn, men felles er at rådene skal bistå presten i driften av menigheten, og bidra til kommunikasjon mellom legfolket og kleresiet.

I Den norske kirke
------------------

Menighetsråd som folkevalgt forvaltningsorgan ble opprettet i 1920 ved utskillelse fra by- og herredsstyrene (kommunestyre). Menighetsrådenes oppgave var styringen av "det indre menighetsliv", og det som var av teologisk karakter. Kommunene beholdt ansvaret for personal, økonomistyring, byggdrift og gravplassforvaltning fram til dette ble utskilt i 1997 ves opprettelsen av kirkelig fellesråd. 

Menighetsråd i Den norske kirke er valgt av soknets stemmeberettigede medlemmer.

I hvert sokn skal det være et menighetsråd. Ved valg hvert 4. år velges omkring 9.100 medlemmer til landets 1295 menighetsråd. Menighetsrådet treffer avgjørelser og opptrer på vegne av soknet. §12 i kirkeordningen angir menighetsrådets formål: «Menighetsrådet skal ha sin oppmerksomhet henvendt på alt som kan gjøres for å vekke og nære det kristelige liv, særlig at Guds ord blir rikelig forkynt, syke og døende betjent med det, døpte gis dåpsopplæring, barn og unge samlet om gode formål og legemlig og åndelig nød avhjulpet. Menighetsrådet har ansvar for at kirkelig undervisning, diakoni og kirkemusikk innarbeides og utvikles i soknet».

Menighetsrådet velger en eller flere representanter til Kirkelig fellesråd. I kommuner med bare et sokn består fellesrådet av hele menighetsrådet, i tillegg kan det være en representant oppnevnt av kommunen.

I Den katolske kirke
--------------------

I Den katolske kirke velges menighetsrådet av soknets stemmeberettigede medlemmer, det vil si alle medlemmer av kirken som er fermet og bor innen sognets grenser.

Den formelle betegnelsen på et katolsk menighetsråd er *pastoralråd*, men i Den katolske kirke i Norge har man valgt å bruke den mer kjente betegnelsen menighetsråd, og i stedet forbeholde pastoralråd til bispedømmenivå. 

Et katolsk menighetsråd er sogneprestens valgte rådgivere. Rådet er kun vedtaksdyktig når sognepresten presederer over møtet, og dets vedtak er rådgivende, ikke bindende. I visse saker, spesielt økonomiske spørsmål som berører større summer, er sognepresten pålagt å konsultere menighetsrådet, men han kan velge å se bort fra dets råd.

Referanser
----------

1. ↑  Lovdata
2. ↑  Lovdata
3. ↑  Lovdata
**Juan Eduardo Alcayaga del Canto** (født 29. januar 1947 i Coquimbo i Chile, død 11. juli 2021 samme sted) var en chilensk politiker.

Han var medlem av Partido Radical, og ble borgermester i Coquimbo i 2012 da den foregående borgermester, Oscar Pereira, døde.

Politisk karriere
-----------------

Han ble valgt til kommunerådet i Coquimbo kommune suksessivt i 1992, 1996 og 2000. I 2004 ble han ikke valgt, men ble innvalgt igjen ved kommunevalget i 2008.

Han tjenestegjorde mellom 8. mai 2006 og 30. oktober 2008 som regionsdirektør for *Servicio Nacional de Turismo*. Han var også president for *Asociación Latinoamericana de Municipios Turísticos y la Asociación de Municipios Turísticos de Chile*. Den 18. juli 2012 ble han av kommunestyrevalgt til ordfører for å tjene den ufullendte valgperioden til den avdøde Oscar Pereira.

Han døde 11. juli 2021 som følge av komplikasjoner fra covid-19, som viste seg å bli for belastende i tillegg til et kirurgisk inngrep for å fjerne en svulst.

Referanser
----------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. juli 2021. Besøkt 16. august 2021.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. juli 2012. Besøkt 16. august 2021.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. juli 2012. Besøkt 16. august 2021.
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)[*død lenke*]
**International Dunhuang Project** (IDP) er et internasjonalt samarbeidsprosjekt som konserverer, katalogiserer og digitaliserer manuskripter, trykte tekster, malerier, tekstiler og artefakter fra Mogaogrottene i byen Dunhuang og ulike andre arekologiske steder i den østlige utkanten av silkeveien. Prosjektet ble etablert av British Library i 1994, og inkluderer nå 22 institusjoner i 12 land. Per 18. februar 2021 omfatter onlinedatabasen 143,290 kataloginnganger og 538,821 bilder. De fleste manuskriptene er tekster skrevet med kinesiske tegn, men mer enn 15 forskjellige skriftsystemer og språk er nærværende i samlingen, deriblant brahmi-skrift, kharoṣṭhī, khotanesisk, sanskrit, tangutskrift, tibetansk, tokarisk og gammeluigurisk skrift.

Referanser
----------

1. ↑  Wang & Perkins 2008, s. 8 harvnb error: no target: CITEREFWangPerkins2008 (help)
2. 1 2  «IDP Statistics». International Dunhuang Project. Besøkt 19. oktober 2012.
3. ↑  «Silk Road treasures united on the web». *BBC News*. 11. november 2002.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**István Görgényi** (født 2. november 1946 i Budapest), ungarsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München.

Görgényi vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under Sommer-OL 1972 i München. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Sovjetunionen. Det ungarske laget fikk åtte poeng i finalerunden, like mange som Sovjetunionen, som vant turneringen på bedre målforskjell. Kampen mellom Ungarn og Sovjetunionen endte uavgjort 3-3. Görgényi spilte åtte kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1972 Tysklands flagg München – Sølv Sølv i vannpolo, Ungarns flagg Ungarn

Eksterne lenker
---------------

* (en) István Görgényi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) István Görgényi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) István Görgényi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) István Görgényi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (hu) István Görgényi – Ungarns olympiske komité Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Valget til Frankrikes nasjonalforsamling 2022** ble holdt 12. og 19. juni 2022. Nasjonalforsamlingen og Senatet utgjør Frankrikes parlament. Valget til nasjonalforsamlingen finner sted hvert femte år.

Det aktuelle valgsystemet
-------------------------

Valget foregår hvert femte år ved direkte valg i enkeltpersonkretser, i to omganger. Dersom en kandidat oppnår absolutt flertall i første omgang, er vedkommende valgt. Forutsetningen er at antallet stemmer som kandidaten har oppnådd, utgjør mer enn en firedel av stemmeberettigede i valgkretsen. For å kunne delta i den andre valgomgangen, må en kandidat oppnå et antall stemmer som tilsvarer minst 12,5 % av de stemmeberettigede. Dersom bare én person kommer på dette nivået, vil også den som fikk det nest største antall stemmer, delta i andre valgomgang. I andre valgomgang vinner den som oppnår flest stemmer.

Dersom et sete blir ledig i løpet av en valgperiode, vil den som oppnådde det nest høyeste antall stemmer, bli innkalt til parlamentet. Det gjelder dersom den valgte kandidat dør, gjør tjeneste i regjeringen eller Conseil constitutionnel, eller tjenestegjør på et enkeltoppdrag for regjeringen lengre enn seks måneder. I alle andre tilfeller avholdes suppleringsvalg tre måneder etter at ledigheten oppstår, med mindre denne oppstår i valgåret.

Stemmeretts- og valgbarhetsalder er 18 år.

Valgresultat
------------

President Macrons parti En Marche og i tillegg enkelte mindre partier samlet seg i alliansen Ensemble citoyens. Alliansen fikk størst oppslutning ved valget, men ikke flertall i nasjonalforsamlingen, slik Macrons parti La Republique en Marche! hadde hatt i den foregående valgperioden. Venstresiden hadde samlet seg i alliansen Nouvelle union populaire écologique et sociale og ble nest størst. Sammenliknet med resultatet for partiet La France Insoumise ved foregående valg gikk alliansen frem med 74 representanter. Høyrepartiet Rassemblement national gikk fra 8 til 89 representanter, noe som er mer enn en tidobling målt mot forrige valgperiode. Det konservative Les Républicains fikk derimot godt og vel halvert sin representasjon i nasjonalforsamlingen.

Referanser
----------

1. ↑  «Elections législatives 2022». *www.resultats-elections.interieur.gouv.fr*. Besøkt 19. juni 2022.
2. ↑  «IPU - Parline». *Parline: the IPU’s Open Data Platform* **(engelsk)**. Besøkt 19. juni 2022.
3. 1 2 3  «IFES Election Guide | Elections: France National Assembly 2022 (Second Round)». *www.electionguide.org*. Besøkt 19. juni 2022.
4. ↑  «Elections législatives 2022». *www.resultats-elections.interieur.gouv.fr*. Besøkt 20. juni 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |
**Igor Necemer** (født 1980 i Tuzla i Bosnia) er en norsk skuespiller.

Necemer er utdannet ved Statens Teaterhøgskole som han gikk fra 2003 til 2006. Han er jobbet ved ulike teatre rundt om i landet som Den Nationale Scene, Hordaland Teater, Det Norske Teater, Bragernesteateret, og Nathionalteateret. Ved disse teatrene har han spilt i forestillinger som *Dyrene i Hakkebakkeskogen* og *Mirad, en gutt fra Bosnia*. Han har også medvirket i filmer som *Varg Veum – Din til døden* og *Hjem til jul*. Necemer hadde også en rolle i komiserien *Samurai Sikkerhet*, som gikk på TV 2 våren 2014. Fra 1997 til 2003 var han med i Stella Polaris Teater. For tiden jobber han som skuespiller for Hordaland Teater og Det Norske Teateret.

Necemer kom til Norge som 16 åring, etter å ha flyktet fra Bosnia-krigen sammen med familien sin. Den første tiden bodde han i Tønsberg hvor han gikk på Grevskogen videregående skole. Etter fullført videregående søkte han seg inn på Statens Teaterhøgskole. For tiden bor Necemer i Bergen.

Necemer har spilt «Hugin» på daglige opptredener i Kaptein Sabeltanns Verden fra 2004 til 2012. Han har også hatt roller som «Tøge» (2004, 2006, 2010, 2013) og «Francois Michelin» (2011, 2012) i Terje Formoes stykker om Kaptein Sabeltann.

Referanser
----------

1. ↑   kaptein-sabeltann.fandom.com[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Igor Necemer på Kaptein Sabeltann wikia

Eksterne lenker
---------------

* (no) Igor Necemer hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata
Lavgulvsbuss
**Lavgulv** (av tysk *Niederflur*) betegner et gulv i et kollektivt transportmiddel som er i høyde med – eller bare litt høyere enn – perrongen eller fortauet hvor passasjerene går av og på. Således unngås trappetrinn, slik at inn- og utstigning blir lettere for funksjonshemmede og personer med barnevogn, tung bagasje osv. (universell utforming).

Historikk
---------

Tidlig lavgulvtrikk fra Toronto

Alt i 1906-07 bygget Boon & Co lavgulv-trikker for Christchurch på New Zealand; de ble kalt *drop-centres* eller *Boon Cars*. I 1911 fikk New York Railways Company bygget sporvogner med lavgulv. I 1922–28 fikk Pacific Electric, som trafikkerte Los Angeles-området, bygget 160 mellombytrikker med lavgulv. Siden teknologien er kostbar, bygget kollektivselskapene i stedet – særlig på tunnelbaner – høyere plattformer. Slik var historien frem til rundt 1990, da lavgulv fikk masseutbredelse.

Lavgulv i Norge
---------------

Lavgulvsvogner på Bybanen i Bergen gjør det enklere å reise med barnevogn.  Foto: Alasdair McLellan (2010) 
I Norge finnes lavgulv bl.a. i Bergens bybanevogner, Oslos SL-95-trikker, og i NSBs lokaltog Type 72 og FLIRT-tog. Også en stadig økende andel av bussene som brukes i Norge har blitt universelt utformet, og dette er i stor grad gjort gjennom bruk av busser med lavgulv eller laventre samt til en viss grad gjennom bruk av busser med heis. Siden 2007 har andel busser i fylkesintern transport med lavgulv/laventre/heis totalt i landet utviklet seg slik ifølge Statistisk sentralbyrå:

| År | Andel |
| --- | --- |
| 2007 | 24,4 % |
| 2008 | 27,5 % |
| 2009 | 34,0 % |
| 2010 | 38,8 % |
| 2011 | 48,9 % |
| 2012 | – |

### Lavgulv i Oslo og Akershus

I Oslo har alle SL-95-trikkene lavgulv.
På T-banen i Oslo sine MX3000-tog har alle vognene lavgulv og det samme har alle bussene som brukes i bybuss-trafikken i Oslo. I regionbuss-trafikken i Akershus har 90 % av alle bussene lavgulv pr. 2012. Trikken i Oslo har pr. 2012 lavgulv kun i 44 % av trikkene. SL-95-trikkene har lavgulv, mens SL-79-trikkene ikke har.

Referanser
----------

1. ↑  Middleton 1968, s. 318
2. ↑  «L. Samferdsel - kvalitet (F) etter region, statistikkvariabel og tid > Andel busser i fylkesintern transport med lavgulv/laventre/heis». Statistisk sentralbyrå. Besøkt 25. mai 2013.
3. ↑  «Fremkommelighet og tilgjengelighet 2011: Årsrapport for Oslo og Akershus» (PDF). Ruter AS. 11. april 2012. Besøkt 25. mai 2013. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* \* William D. Middleton 1968: *The interurban era*; Kalmbach Publishing Co, fourth printing 1968; .
* (en) Low-floor vehicles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Slange som symbol på Dans stamme, fra et dørskilt i Jerusalem.
**Dan** (hebraisk: דָּן, «dom» eller «han dømmer») var ifølge det gamle testamente («den hebraiske Bibelen») den første sønnen til patriarken Jakob med hans kone Rakels trellkvinne Bilha. Dan ble grunnlegger av Dans stamme. I *Første Mosebok* fortelles at Rakel tilbød Jakob sin trellkvinne Bilha fordi hun selv ikke kunne gi ham barn: «*Bilha ble med barn og fødte Jakob en sønn. Da sa Rakel: «Gud har hjulpet meg til min rett. Han har hørt min bønn og gitt meg en sønn!» Derfor kalte hun ham Dan.*» Ifølge *Boken om Jubelårene* ble Dan født 9. *ellul*, den siste måneden i den jødiske kalenderen. Dans stamme holdt til ved kysten, nordvest for Juda stamme. Noen medlemmer av stammen bosatte seg senere nord i landet og inntok byen Lajisj, som skiftet navn til Dan.

Etymologi
---------

Ifølge Toraen er navnet Dan avledet fra *dananni* som oversettes «han dømte», dvs. at Gud dømte Rakel verdig til å få et barn.

Bibelske referanser
-------------------

Ifølge *Dommernes bok* i redegjørelsen om «Mikas helligdom», tilba Dans stamme *efod* (hebraisk: אֵפוֹד, kultdrakt) og *terafim* (hebraisk: תְּרָפִים, trolig et avgudsbilde eller en husgud). Helten Samson av Dans stamme ble sagt å ha brutt de strenge levereglene en nasireer var forpliktet til, noe som fikk klassiske rabbinske forfattere til å konkludere med at Dan av vesen var «et svart får». I *Jeremias bok* forbindes området nord for Kanaan med alle slags ulykker: «*Da sa Herren til meg: Fra nord skal ulykken helles ut over alle som bor i landet.*» Dermed har rabbinsk litteratur behandlet Dan som arketypen på ondskap.

I den apokryfe *Patriarkenes testamenter* fremstilles Dan som Josefs fiende, den som pønsket ut planen om å bedra Jakob ved å smøre blodet fra en geit på klærne hans. I den apokryfe teksten *Asenats bønner* skal Dan ha sammensverget seg med den egyptiske tronarving mot Josef og Asenat. I kapittelet «Jakobs velsignelser» beskrives Dan som en slange: «*Dan skal være en slange ved veien, en giftig slange på stien som biter hesten i hælene så rytteren faller bakover.*» At han kalles en slange, kan tolkes som om han forbindes med Belial, en ond skapning i jødisk mytologi. Samme koblingen ses i apokryfen *Dans testamente*. Tidlige kirkefedre som Ireneus og Hippolytus trodde at Antikrist ville komme fra Dans stamme. Denne forestillingen stammet fra et vers i *Jeremias bok* som hevdet at «*Fra Dan høres fnysende hester. Når hingstene vrinsker, skjelver hele landet.*»

Referanser
----------

1. ↑  1. Mos 30,3-4, *nettbibelen.no*
2. ↑  1. Mos. 30,4-6, *nettbibelen.no*
3. ↑  *Dan in the Bible*
4. 1 2 3 4 5  «Dan», *Jewish Encyclopedia*
5. ↑  Jer bok 1,14, *nettbibelen.no*
6. ↑  *Dans testamente*, 1
7. ↑  *Sebulons testamente*, 4
8. ↑  *Gads testamente*, 1
9. ↑  1. Mos. 49,17, *nettbibelen.no*
10. ↑  *Dans testamente*, 5
11. ↑  Irenaeus: *Adversus Haereses*
12. ↑  Hippolytus: *Om Kristus og Antikrist*
13. ↑  Jer 8,16, *nettbibelen.no*

Se også
-------

* Dans stamme
* Tel Dan

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Paolo Borsellino** (født 19. januar 1940 i Palermo, død 19. juli 1992 i Palermo) var en italiensk dommer som på 1990-tallet fikk en hovedrolle i kampen mot mafiaen Cosa nostra, og ble myrdet på grunn av dette. 

Etter at en kampanje mot mafiaen på Sicilia oppnådde viktige resultater, slo mafiaen tilbake med drapene på Borsellino og hans kollega Giovanni Falcone.

Den 19. juli 1992, etter å ha spist lunch med venner, stoppet han bilen i via D'Amelio i Palermo, hvor hans mor bodde. Etter Falcone-drapet tok man ingen sjanser; han hadde 6 livvakter med seg. En FIAT 127 parkert ved morens hus eksploderte og drepte Borsellino og fem av livvaktene, deriblant Palermos første kvinnelige livvakt.

Borsellino sa: *«Jeg har aldri bedt om å få jobbe med mafiabekjempelse, det var en tilfeldighet, men etterhvert ble det et moralsk problem; folkene rundt meg ble drept.»* Borsellino visste at han var i fare. Ikke lenge før han ble drept sa han, *«Jeg er hverken en helt eller en kamikaze, jeg er en person som alle andre. Jeg frykter slutten fordi jeg betrakter den som noe mystisk, jeg vet ikke hva som skjer på den andre siden. Men det viktigste er å føle at man har overtaket… Hvis det ikke var for smerten over å skulle forlate familien kunne jeg dø ganske rolig.»*

Etterforskere mener at mordet ble bestilt av Salvatore Riina, som senere ble fengslet for livstid for andre forbrytelser.

Flyplassen i Palermo fikk etter drapene navnet «Aeroporto Falcone e Borsellino», og et minnesmerke av kunstneren Tommaso Geraci med inskripsjonen «*Falcone – Borsellino – De Andre – Det Nye Sicilias Stolthet*» er reist der.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 13. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 169858160[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Mona Fastvold** (født 7. mars 1981 i Oslo) er en norsk filmregissør, manusforfatter og skuespiller.

Hun begynte sin skuespillerkarriere som barn i diverse NRK tv-serier og senere som regissør i eksperimentelt teater, før hun flyttet til København, og deretter til New York for å studere videre. Hun har blant annet hatt en mindre rolle i The Other Woman før hun begynte å fokusere på regi og manus.

Hennes musikkvideoer for norske og internasjonale artister som Razika, JBM, Sondre Lerche, Maribel, The Megaphonic Thrift ble i løpet av 2011 og 2012 plukket opp og presentert av flere amerikanske publikasjoner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mona Fastvold på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Mona Fastvold på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Mona Fastvold på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Mona Fastvold hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* NFI.no (Søvngjengeren/The Sleepwalker)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Slevik Innebandyklubb** (stiftet 20. februar 1989) er en innebandyklubb fra Onsøy i Fredrikstad.

Historikk
---------

Slevik IBK er Norges eldste innebandyklubb. Den ble startet i 1988 av en kompisgjeng, men den offisielle stiftelsen er satt til 20. februar 1989. De første treningene ble holdt på Slevik barneskole, men den ble snart for liten i forhold til antall utøvere, så da ble klubben flyttet til Gaustadhallen på Manstad. Der har klubben holdt til frem til det ble bygd en ny hall på Hurrød Barneskole på Gressvik.

Klubbfargene har også skiftet gjennom tidene, og på gunn av et lite uhell ved en bestilling ble den første fargen rosa. Egentlig ble det bestilt røde hockeydrakter fra Canada, men i stedet for ble det sendt rosa. Dette ble mottatt med et smil, og dermed var fargen satt. Deretter skiftet fargen til gul i 1995 for å stå i stil til skolefargen til Slevik barneskole før den igjen ble endret til sort i 2002.

Slevik har en lang merittliste, og 21. april 2012 kunne klubben bokføre sin intet mindre enn 20. NM tittel, da Sveiva ble slått 4-1 i NM-finalen i klassen junior damer. Det 25. NM-gullet ble vunnet av herrelaget i 2014, samme år som Slevik fyller 25 år. 

Sleviks herrelag ble i 2014 første klubb som klarte å vinne "the double" 3 sesonger på rad! I 2015 ble rekorden øket til 4 sesonger på rad!

Slevik IBK arrangerer også Norges to største innebandy-turneringer i Fredrikstad, en turnering som bærer navnet Plankecup. Den blir arrangert hvert år i september og det skjer i Kongstenhallen. Salming Cup (tidligere Tv-Bodencup og Zonecup) er klubbens andre turnering, en cup for aldersbestemte lag. Den blir arrangert etter hver sesong i april/mai.

Sportslig har klubben et tilbud til både gutter og jenter, og er i dag en av Norges største innebandyklubber.

Meritter
--------

* NM-gull herre senior: 1997,2000,2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017; & 2023
* NM-gull dame senior: 2004 & 2014
* NM-gull jr herrer:2008
* NM-gull jr dame: 1999, 2002, 2005, 2006, 2009, 2010, & 2012
* NM-gull gutt: 1996, 1999, 2004 ,2005 & 2014
* NM-gull pike: 2001, 2004, 2005, 2006 & 2010
* Seriemesterskap herre senior 2011-2012, 2012-2013, 2013-2014 2014-2015 & 2016-2017 (eliteserien)
* Herrene tok sølv i Euro Floorball Cup 2012
* Herrer vant Eurofloorball Cup på hjemmebane 2014
* Herrer vant Eurofloorball Cup i Latvia 2017
* Klubben har i ulike klasser cirka 40 kretsmesterskap

| * v
* d
* r
Eliteserien i innebandy for menn 2023/24 |
| --- |
|  | 
* Akerselva
* Gjelleråsen
* Greåker
* Harstad
* NOR 92
* Sandnes
* Sarpsborg
* Slevik
* Sveiva
* Tunet
* Ullensaker/Kisa
* Vålerenga

 | Norges flagg |
Sunniva Lind Høverstad (født 5. april 1983 i Oslo) er norsk skuespiller, utdannet ved Norsk Skuespillerinstitutt (2013-2017) og The New School (2015). Hun har medvirket i norsk film, kortfilm, TV og teater, blant annet med rollen som Tone i TV2-serien Julestjerna (2021), Renate i Netflix-filmen Royalteen: Arvingen (2022), basert på boken Anne Gunn Halvorsen og Randi Fuglehaug) og Gina i Døde menn går på ski (film) (2023), basert på boken av Knut Nærum.

I 2022 debuterte hun som filmregissør med kortfilmen Bli (kortfilm), hvor hun også er manusforfatter og hovedrolleinnehaver. Filmen vant priser for beste førstegangs-regissør i München og Edinburgh. Samme år grunnla hun teaterkollektivet Grünerløkka Geriljateater, og produserte og regisserte deres første forestilling på SALT i Oslo.

Sunniva er utdannet sanger, og studerte ved Liverpool Institute for Performing Arts (2009-2010). De påfølgende årene var hun utøvende musiker, og sang blant annet i bandene Geniale griser og I, Volatile. For sistnevnte skrev og produserte hun EPen The Violence, som ble utgitt i 2013.

Sunniva er oppvokst på Ekeberg i Oslo. Hun er datter av Torstein Bugge Høverstad og Trine Lind. 


1. ↑  «Sunniva Lind Høverstad | Actress, Writer, Director». *IMDb* **(engelsk)**. Besøkt 1. februar 2024.
2. ↑  Høverstad, Sunniva Lind; Myhre, Sigurd. «Attachment». Besøkt 1. februar 2024.
3. ↑  «Grünerløkka Geriljateater». *Grünerløkka Geriljateater*. Besøkt 1. februar 2024.
4. ↑  «I, Volatile». *I, Volatile* **(engelsk)**. Besøkt 1. februar 2024.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Gustav Heber** (født 3. juni 1873 i Tynset i Tynset, død 2. februar 1962. Var en norsk høyesterettsadvokat og forfatter.

Heber skrev og publiserte en hel del faglitteratur med hovedfokus på historiske og juridiske emner - ikke minst innen rettshistorie Hvor hans hovedverk er Norske rettsreglers historie I-IX, utgitt 1938-39. Han var ikke tilknyttet noe forlag og sto selv for sine utgivelser i kommisjon hos samarbeidspartnere som Johan Grundt Tanum i Oslo.

Heber lanserte på 1930-tallet, bl.a. en teori om at Hordaland og Rogaland i tiden før opprettelsen av Gulatinget og Gulatingsloven hadde utgjort et eget felles lovområde som Heber omtalte som Njardarlag. Det var ifølge Heber, dette området som sammen med egdene og telene mobiliserte til kamp mot Harald Hårfagre og til slutt led nederlag i slaget i Hafrsfjord.

Bibliografi
-----------

* *Fra ættesamfund til kongedømme : en kombinert rettshistorisk og kulturhistorisk studie* 1933 (NB)
* *Harald Hårfagre : hans ætt, historie og kongedømme* 1934 (NB)
* *Nordmennenes historie. 1 : I førkristen tid* 1936 (NB)
* *Nordmennenes historie. 2 : I overgang til middelalderen* 1936 (NB)
* *Norske rettsreglers historie I-IX* 1938-1939
* *Are Frodes kronologi* 1939 (NB)
* *Norsk adel* 1944
* *Norske bønder* 1944 (NB)
* *Merkelige norske stedsnavn* 1949 (NB)

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01037045071318, besøkt 22. juni 2022[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Alexander Durham** (–1600) var en skotsk adelsmann som ble admiral i Danmark-Norge.

Han kom under den nordiske syvårskrig til Danmark-Norge hvor han som kaptein kommanderte sine landsmenn. Etter freden hjemsendtes folkene hans, mens han selv ble værende og gikk i hoffets tjeneste. I 1573 byttet han tjeneste til flåten. De følgende 26 år brukte han til sjøs, snart som skipssjef og snart som admiral. I 1587 var Durham sjef for en eskadre som patruljerte langs Nord-Norges kyster. I 1588 sendtes han til den engelske dronning med brev fra Frederik II. I 1599 fulgte han med Christian IV på toktet til Nordkapp. I Vardø havn drakk han så meget ved kongens bord at han ble ramt av apopleksi. Han bragtes efterfølgende til København og siden til Højsgaard på Fyn hvor han døde den 31. januar 1660. Durham ble bisatt i Haarby kirke.

Eiendommer
----------

Durham giftet seg i 1575 med Mette Urne (d. 1612), datter av Johan Urne til Rygaard og Engestofte (d. 1537) og Mette Rønnov. Med ekteskapet fulgte Højsgaard på Fyn. Herutover hadde han forskjellige forleninger i Danmark og Norge, heriblant Saltens len i Nordland. Da dette i 1586 ble lagt under Trondhjems len, fikk han i stedet en pensjon på 200 daler og ble 1587 forlent med Skipthvet og Spydeberg på livstid. Mot dette avsto han til kronen ektefellens jordegods på Sjælland. 1693 ble han også forlent med Id og Marker og beholdt samtidig sitt tidligere len Vembe skibrede.

Referanser
----------

1. ↑   www.gravstenogepitafier.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Jansen, Jan P. (1998). *Havets voktere*. Schibsted. s. 15-16. ISBN 8251616794.
3. ↑  Øverland, O.A. (1892). *Illustreret Norges Historie*. Folkebladets Forl. s. 99.
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Durham, Alexander (Dansk biografisk Lexikon / IV. Bind. Clemens - Eynden)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 1. januar 2023.
5. ↑  Age Fasmer Blomberg (1957). «Alexander Durham, kgl. majestæts skibshøvedsmand» (PDF). *Fynske Årbøger*.
6. ↑  Jens Nilssøn (1981). *Biskop Jens Nilssøns visitatsbøger og reiseoptegnelser 1574-1597*. Carl Zakariasson. s. 114-15.
Må ikke forveksles med kammer (våpen).
**Kammer** er et betegnelse for et oppbevaringsrom, for eksempel i et hus (et kammers), i et hjerte (hjertekammer) eller ladekassa i på våpen (våpenkammer). Det kan imidlertid også betegne et lokale for en institusjon, som et politikammer eller et handelskammer, og det kan betegne en del av nasjonalforsamlingen, et førstekammer.

Kammers
-------

I norsk tradisjonell byggeskikk finnes den såkalte midtkammerstuen. Hustypen har inngang i det ene kammeret som har én stue på begge sider. I sammensetninger brukes begrep som kleskammer, sengekammer, spiskammer, pikekammer, sovekammer og gjestekammer som spiller på bruk og funksjon, mens betegnelser som langkammer, kvistkammer, sidekammer og bakkammer viser til form og plassering i huset.

Kammers er en ny og, ifølge Eilert Sundt, en mer fornem form av begrepene kove og kammer.

Referanser
----------

1. ↑  Om bygningsskikken på landet i Norge – 1862 Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 18. juli 2011
**Botsfengselet**, opprinnelig *Bodsfængslet* eller «Bodsen» i slang, er et tidligere landsfengsel på Grønland i Oslo og senere en del av Oslo fengsel.

Bakgrunn
--------

Fengselet ble oppført mellom 1844 og 1851 etter tegninger av arkitekt H.E. Schirmer. Fengselskirken kom i 1887, med Jacob Wilhelm Nordan som arkitekt. Botsfengselet var det første norske fengselet bygget etter «Philadelphia-systemet», der fangene ble strengt isolert for at de skulle kunne angre sine forbrytelser og ikke bli utsatt for negativ påvirkning fra andre og mer forherdede fanger. Overvåkningen ble underlettet ved panoptisk arkitektonisk utforming av cellefløyene. Byggingen var et resultat av arbeidet til Straffelovskommisjonen av 1837, som også sørget for en ny og moderne erstatning for Christian Vs Norske Lov. Kommisjonen foreslo 7 lignende fengsler rundt i landet, men bare Botsfengselet i Oslo ble bygget.

Fengselet ble utvidet på 1900-tallet og hadde på det meste 223 innsatte. Botsfengselet ble nedlagt som institusjon og erstattet av Ullersmo landsfengsel i 1970. Fengselet som sådan ble en del av Oslo Kretsfengsel 1975.

Bygningene er fredet. Rundt Botsfengselet ligger Grønlands park – Botsparken.

Botsfengslet, hovedinngang og mur sett fra Grønlandsleiret / Grønlands park Foto: Helge Høifødt

«Botsen» på film
----------------

Hovedinngangen til Botsfengselet er det ikoniske innledningselement som Egon Olsen i Olsenbanden forlater etter endt soning. Tilsvarende ender han opp i «Botsen» ved filmenes slutt. 

Alléen foran Oslo fengsels avdeling på Grønland i Oslo heter Egon Olsens Allé. Det vedtok bydelsutvalget i Gamle Oslo i 2017 etter forslag fra FrP-politikeren Peter N. Myhre.

Arkiv
-----

Kirken på Botsfengslet var innrettet som et auditorium. Bildet er fra 1929.  Foto: Byhistorisk samling hos Oslo Museum 
Arkivet befinner seg i Riksarkivet, og er på 266 hyllemeter, hvorav 224 meter er domsakter. Det øvrige består av vel 20 meter fangeprotokoller og fangeregistre, 4 meter kopibøker (1850-1917) og journaler (1850-1928), 15 meter diverse protokoller og saker vedrørende fengslets administrasjon. Dessuten finnes det en fotosamling på mellom 9000 og 10 000 fangeportretter, som med lakuner dekker årene 1866–1947.

Direktører
----------

* 1851–1858 Poul Magnus Norum
* 1858–1892 Richard Petersen
* 1892–1910 Anders Daae

Eksterne lenker
---------------

* Kriminalomsorgen, Oslo fengsel. Fengselets historie (lest 8. august 2008)
* Statsbygg. Om fengselet, bilder (lest 8. august 2008)
* (no) «Botsfengselet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* (no) Arkiv etter Botsfengselet på Arkivportalen
* Register til fangefotoalbum (1857-1913) for Botsfengslet i Kristiania på Digitalpensjonatet
* Register til fangefotoalbum (1885-1894) for Botsfengslet i Christiania på Digitalpensjonatet
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |

Portal: Tyskland
**Elina Hundere Hermansen** (født 1864 i Sogndal, død 26. juli 1957 i Moss) var datter av Herman Hundere, den første presten i Frikirken i Moss.

Bakgrunn
--------

Elina Hundere Hermansen (nederst, nr 2 f.v) og de andre damene i Det Hvite Bånd på Vårli på Jeløya i Moss.  

Foto: *Ukjent årstall*
Elina Hundere ble født i Sogndal i 1864, og fikk sin oppvekst i Holmestrand. Som ung dame kom hun til Moss som lærerinne og giftet seg med agent Ludvik Hermansen. Det var ialt 8 barn i ekteskapet. Hennes far var en av stifterne av Frikirken i Moss, og fru Hermansen kom tidlig med som et interessert og aktivt medlem. Det Hvite Bånd nøt også godt av hennes aktivitet, hun var med og stiftet denne foreningen som hold til på Vårli, Jeløya i Moss, og var en av dets ledende krefter i mange år. På foreningens vegne foretok hun mange reiser i de nordiske land, og var også redaktør av bladet «Hvite Bånd». I tillegg til dette var hun med i bystyret og forskjellige kommunale komiteer.

Hennes store hobby utenom hjem og foreningsliv var malerkunsten. I sine yngre dager gikk hun på Kunstakademiet i København og i sin Holmestrand-tid var hun elev av Harriet Backer.

Humør
-----

Fru Hermansen var kjent for sitt strålende humør, og for all virksomhet hun utøvde på så mange områder. Hun var i sannhet et overskuddsmenneske som hadde lært å se livets lyse sider, og i så måte var hun til stor hjelp for mange andre.

Død
---

Avisnotis om Elina Hundere Hermansens dødsfall.  

Ukjent årstall, antatt fra Moss Avis.
Hermansen døde 26. juli 1957, 93 ½ år gammel. 
Hennes mann døde 26 år før henne, og fru Hermansen bodde under krigen hos en av sine sønner og deretter i noen år hos sine døtre, inntil hun de siste 7 årene av sitt liv bodde på Det Petersonske Gamlehjem på Rosnes, Jeløya i Moss.

Referanser
----------

1. ↑  herman hundere Arkivert 31. mars 2017 hos Wayback Machine.. *Borgerskolen*. Besøkt 18. oktober 2018.
2. ↑  Moss Bystyre. Arkivert 31. mars 2017 hos Wayback Machine. (PDF). Besøkt 18. oktober 2018.
3. ↑  Elina Hundere Hermansen Arkivert 31. mars 2017 hos Wayback Machine.. Besøkt 18. oktober 2018.
4. ↑  Rosnes gård. *Moss byleksikon*. Besøkt 18. oktober 2018.
En **lederartikkel** er en redaksjonell kommentar hvor en avis eller annen publikasjon gir uttrykk for sitt syn i en eller flere saker. Den skrives av redaktøren i mindre aviser, men i større aviser har man gjerne flere lederskribenter. Artiklene signeres som regel ikke, men det forekommerqwertgyhjhbygultttykdresrwzxcvbnm,kijuhygtfredswdfgthyuijokl,koijuhy7t6r5e4w3q22we3r45t6yu7io0p+åp+o0i9u8y7t6r5e4w3q2w3e4r5t6y7ui8opå+o0i9u8y7t6r5e4w3e4r5t6y7uijoklpåø¨æ@
¨Æåøpo0i98u7654e3w2qaazxc vann…-Æ
å+0o9iu87y6tr5e4w3q2. De står for avisens regning og har en fast plass i avisen, gjerne sammen med øvrig kommentarstoff i avisen.

Tidligere var de fleste norske aviser knyttet til politiske partier. Da kunne den samme lederartikkelen bli skrevet fra partikontoret og bli trykket i alle aviser i nettverket. Selv om det fremdeles kan være aviser knyttet sammen i et konsern, er det ikke lenger vanlig at lederartiklene kommer fra et hovedkontor. 

Noen aviser, særlig lokalaviser, har heller ikke lederartikler hver dag, men bruker dem når det er noe de vil sette på dagsordenen i lokalsamfunne.

Over tid har det utviklet seg en situasjon hvor noen aviser har flere lederartikler. Da vil gjerne en første være en større artikkel, mens den andre er mye kortere. Flere av de store norske avisene har etter hvert fått en slik andre lederartikkel, blant annet Aftenposten, Dagbladet, Fædrelandsvennen og VG. I The Times og Dagens Næringsliv har det også blitt en tradisjon for å lage en morsom tredje lederartikkel.

Referanser
----------

1. ↑  «leder – avisartikkel». *Store norske leksikon*. 18. februar 2019. Besøkt 28. mars 2022.
2. ↑  «Bergens Tidende slutter med faste, daglige ledere». *www.bt.no*. Besøkt 28. mars 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |