recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Gloomy Sunday»** (*Szomorú Vasárnap*) er en sang skrevet av den ungarske pianisten Rezső Seress. På engelsk har sangen fått tilnavnet *den ungarske selvmordssangen* etter mange rykter og ubekreftede historier om mennesker som begikk selvmord etter å ha hørt sangen.

Seress spilte inn sangen i 1933 da han satt ved pianoet en søndag, etter at hans forlovede hadde forlatt ham. Han var også deprimert over at ingen musikkutgivere var interesserte i hans musikkverk.[]

Seress sendte en kopi av «Gloomy Sunday» til et musikkforlag. Denne gangen hadde han større håp om at sangen skulle bli akseptert, enn det han hadde hatt til sine andre sanger, men noen dager senere ble han atter igjen avvist, med meldingen: «Gloomy Sunday has a weird but highly depressing melody and rhythm, and we are sorry to say that we cannot use it.» Han sendte sangen til en annen utgiver og denne gangen ble Gloomy Sunday akseptert.

Seress begikk selvmord i 1968.

Det er blitt innspilt 79 forskjellige versjoner av sangen, og i 1999 hadde den tysk-ungarske filmen *Gloomy Sunday - A Song of Love and Death* (originaltittel: *Ein Lied von Liebe und Tod*) premiere. Filmens handling er lagt til Budapest under andre verdenskrig og forteller en oppdiktet historie om sangen *Gloomy Sunday*.

Sammenheng mellom sangen og selvmord
------------------------------------

Mange vandrehistorier der sangen angivelig skulle ha utløst selvmord begynte å florere i 1930-årene. En teori går ut på at utgivelsen av sangen var sammenfallende i tid med økonomisk depresjon og nedgangstider generelt med tilhørende økningen i antall selvmord. Pressen rapporterte minst 19 selvmord i Ungarn og USA som skulle være utløst av sangen, men disse historiene er svært vanskelige å bekrefte eller dokumentere. Ingen studier har kunnet finne noen klar sammenheng mellom sangen og selvmord.

BBC forbød Billie Holidays versjon av sangen spilt på radio i 1940-årene med begrunnelsen at den var skadelig for moralen i krigstid. Den instrumentale versjonen var imidlertid tillatt å spille. Først i 2002 ble BBCs forbud mot å spille sangen opphevet.

Referanser
----------

1. ↑  NRK P3 Musikk: Den ungarske selvmordslåten (publisert 30. oktober 2012) Besøkt 11. april 2015

Kilder
------

* Billie Holiday.com: Gloomy Sunday Arkivert 27. mars 2015 hos Wayback Machine. Besøkt 11. april 2015
* Phespirit.info: Gloomy Sunday - noen av de ubekreftede ryktene og vandrehistoriene omkring sangen Arkivert 24. mai 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 11. april 2015
* Stack, Steven - Gloomy Sunday: Did the "Hungarian Suicide Song" Really Create a Suicide Epidemic? (artikkel publisert i januar 2007) Besøkt 11. april 2015
**URI Purposely Built Vehicles** er en bilfabrikk i Sør-Afrika, opprinnelig etablert i Namibia i 1995. Selskapet ble flyttet til Sør-Afrika i 2015.

Produkter
---------

Desert Runner er et terrenggående kjøretøyer fra Uri. Produksjonen foregår i den lille byen Witvlei, og har holdt på siden 2001.[]

Kjøretøyet ble opprinnelig brukt i rally, men konstruktøren Ewert Smith fant ut at det kunne være et marked innenfor jordbruk, politi, militære og gruvedrift. 

Kjøretøyet er bygget opp av mekaniske komponenter fra Toyota. Motoralternativer er Toyotas 2 liter eller 3 liter firesylindrede turbodiesel eller 2,2 eller 2,4 liter firesylindrede bensinmotor. Girkassen er femtrinns manuell. 

* Lengde: 4450 mm
* Bredde: 1680 mm
* Høyde: 1855 mm
* Vekt: 1425 kg

Referanser
----------

1. ↑   uri-sa.co.za[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «URI-SA Original Equipment Manufacturer Of The Legendary Vehicle». *URI - South Africa* **(engelsk)**. Besøkt 3. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Fabrikantens hjemmeside (engelsk)
* Namibia Economist: *Uri the perfect toy for a farmer or a villager*
*Denne artikkelen er om elva som munner ut ved Stjørdal sentrum. For elva med samme navn litt lenger øst i kommunen, se Gråelva (Skjelstadmark).*

**Gråelva** er en elv i Stjørdal kommune i Trøndelag. Deler av elva er også kjent under navnene **Brekkelva** og **Mælaselva**, begge med hentydning til steder den renner forbi. Gråelva har utspring fra Buvatnet i Vassbygda på Skatval, og munner ut i Stjørdalsfjorden ved Stjørdalshalsen. Stjørdalselva har sitt utløp lengre sør, og de to elvene avgrenser dermed Stjørdalshalsen i henholdsvis nord og sør, selv om tettstedet nå også spenner over på nordsiden av Gråelva. Gråelva danner grensen mellom bydelen Tangmoen (sør) og Kvislabakken (nord).

Navnet kommer fra norrønt *grodr*, som betyr «svulme opp» eller «flomme». På det nye kartet over Stjørdal (kartblad 1621 I, utgitt i 2004), ble Gråelva feilaktig omtalt som «Gråbrekkelva».

Vannkraft
---------

Fallet mellom Ausetvatnet og Buan-Almovatnet ble allerede i 1622 utnyttet til å drive Borrås sag. Fallene lenger ned i vassdraget har også blitt brukt til sagbruk, kverner og stampevaskeri.

Liavatnet, Buan-Almovatnet og Ausetvatnet har vært regulert til kraftproduksjon i rundt hundre år. I 1910 startet byggingen av Skulbørstadfoss kraftverk nedenfor Liavatnet. Buan-Almovatnet ble oppdemt og regulert i 1923. I 1926 ble Ausetvatnet regulert og Kaldåa overført til Ausetvatnet. De to sjøene har reguleringshøyder på henholdsvis 5,3 og 5,0 meter, mens Liavatnet har reguleringshøyde 4,0 meter. Liavatnet er inntaksmagasin for Skulbørstadfoss kraftverk, som har fallhøyde på 22,5 meter. Rundt to kilometer lenger ned elva ligger Mælafoss kraftverk, som ble bygget i 1917–18 og har en fallhøyde på 38 meter. Begge kraftverkene ble restaurert på 1980-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. juni 2016
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. juni 2016
3. ↑  «Navnefeil på Stjørdals-kartet». Stjørdalens Blad. 23. februar 2008. [*død lenke*]
4. ↑  Berger, H.M. Hesthagen, T. Fløystad, L. Jensås, J.G. Hamstad, A. (2004). *Fiskebestander i Ausetvatnet, Buan-Almovatnet og Liavatnet i Gråelvavassdraget i Nord-Trøndelag, med vekt på introduksjon av kanadarøye (Salvelinus namaycush)* (PDF). Trondheim: Norsk institutt for naturforskning, Oppdragsmelding 828. s. 13. ISBN 82-426-1466-0. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  *Opprusting og utvidelse av vannkraftverk. Nr 18 Mælafoss og Skulbørstadfoss kraftverker, Nord-Trøndelag* (PDF). NVE. 1992. ISBN 82-410-0140-1. Arkivert fra originalen (PDF) 12. august 2016. Besøkt 15. juni 2016.
***Through the Back Door*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Alfred E. Green og Jack Pickford.

Handling
--------

Historien begynner i Belgia, på begynnelsen av 1900-tallet. Jeanne (spilt av Mary Pickford) er den 10 år gamle datteren til Louise (spilt av Gertrude Astor). Men Louise gifter seg med en egoistisk, men velstående, mann ved navn Elton Reeves. Han overbeviser henne om å flytte til Amerika, og etterlate Jeanne i Belgia for å bo hos hushjelpen Marie. Først nekter Louise å gå med på dette, men hun gir seg til slutt, og overlater Jeanne hos Marie. Fem år senere har Jeanne og Marie blitt veldig nært knyttet sammen. I mellomtiden misliker Louise å bo i Amerika, og føler seg skyldig etter å ha forlatt barnet sitt i Belgia. Hun returnerer til Belgia for å gjenforenes med Jeanne, men Marie vil ikke gi henne opp. Når Louise endelig dukker opp igjen, lyver Marie om at Jeanne druknet i en elv i nærheten. Louise returnerer deretter til Amerika, og får problemer i forholdet sitt med Elton.

Første verdenskrig bryter løs, og Belgia blir okkupert av Tyskland. Marie frykter for Jeannes sikkerhet, og tar henne med seg til Amerika for å bo hos moren hennes. Etter et følelsesmessig farvel, reiser Jeanne til Amerika for å finne moren sin. Underveis møter hun to foreldreløse gutter, og hun bestemmer seg for å ta vare på dem. Når hun endelig kommer til Amerika, reiser hun til Louises store herskapshus. For redd for å fortelle henne at hun er datteren hennes, søker Jeanne jobben som hushjelp. Mens hun utgir seg for å være en annen person, blir hun bedre kjent med moren sin. Hun har imidlertid problemer med å holde på løgnene sine, og venter på riktig tidspunkt for å endelig fortelle sannheten.

Skuespillere
------------

* Mary Pickford som Jeanne
* Gertrude Astor som Louise Reeves
* Wilfred Lucas som Elton Reeves
* Helen Raymond som Marie
* C. Norman Hammond som Jacques Lanvain
* Elinor Fair som Margaret Brewster
* Adolphe Menjou som James Brewster

Referanser
----------

1. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 19. august 2023.
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 19. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
*Se også artikkel om stortingsrepresentanten Paul Martin Dahlø (1885–1967).*

**Paul Christian Dahlø** (født 4. desember 1943 i Eidsvoll) er en norsk lokalpolitiker (Arbeiderpartiet) som har vært ordfører i Sørreisa kommune i flere omganger og også leder for fylkesrådet i Troms.

Han kom inn i lokalpolitikken første gang i 1979 som medlem av kommunestyret i Sørreisa, og etter en pause så igjen fra 1987. Han var første gang ordfører i Sørreisa fra 1991 til 1999. Han hadde fra og med denne tida også ledende verv i Troms arbeiderparti.

I 1999 gikk Dahlø over i fylkespolitikken. Han var da Arbeiderpartiets kandidat til vervet som fylkesordfører, men blei ikke valgt. Fire år etter, da Troms fylke i 2003 gikk over til en parlamentarismebasert styringsmodell, blei Dahlø valgt til den første fylkesrådslederen. Dette vervet hadde han fram til han i 2009 gikk av på grunn av sjukdom.

I 2011 gjorde han comeback i kommunepolitikken og var igjen ordfører i Sørreisa fra 2011 til 2015, Denne perioden var Dahlø også leder for Midt-Troms regionråd. Han blei også innvalgt i kommunestyret ved kommunevalga i 2015 og 2019.

Dahlø er utdanna ingeniør. Han var programtekniker i NRK, før han i 1971 flytta til Troms. Han har drevet egen gård og arbeida noen år i skogen. En periode var han tilsatt ved Lenvik trygdekontor, seinere ved tilsvarende etat i Sørreisa, der han fra 1987 var trygdesjef.

Han var fra 2005 styremedlem i Kirkens Nødhjelp, i en periode nestleder.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Nytt om navn», *Nordlys* 4. desember 1993.
2. ↑  «Makta fordelt», *Nordlys* 21. oktober 1991.
3. ↑  «Valgresultat Sørreisa», *Nordlys* 19. oktober 1995.
4. ↑  «Fylket», notis i *Nordlys* 26. oktober 1999.
5. ↑  «Dahlø leder fylkesrådet – Rindestu ordfører», *Harstad Tidende* 25. september 2003.
6. ↑  «Må ta hensyn til helsa», *Nordlys* 14. januar 2009.
7. ↑  «Dahlø overtar roret», *Troms Folkeblad* 28. september 2011.
8. ↑  «Tar politiske sverdslag både i kommunestyret og på hjemmebane», Nordlys 10. september 2015.
9. ↑  «Dahlø og Rognli leder regionrådet», *Troms Folkeblad* 1. november 2011.
10. ↑  «Kommunestyret i Sørreisa 2019 –2023», på nettstedet til Sørreisa kommune; besøkt 13, desember 2021.
11. ↑  Årsmeldinger for Kirkens Nødhjelp.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for KosovoKosovo Kosovo |
| Friidrett Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett |
| Bronse | Schaan 2018 |  800 m  |

**Gresa Bakraçi** (født 11. september 1995) er en kosovisk friidrettsutøver som konkurrerer i mellomdistanseløp. Hennes fremste internasjonale meritt er bronse på 800 meter under Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett 2018. 

Per juni 2018 innehar hun to nasjonale rekorder i friidrett i Kosovo; 3:01,87 på 1000 meter og 4:35,22 på 1500 meter.

Idrettskarriere
---------------

Bakraçi vant 1500 meter under Yilmaz Sazak Memorial i Istanbul i 2011, og vant 800 meter under et internasjonalt stevne i Bar i Montenegro i 2013, der hun satte personlig rekord på 2:11,09. Hun vant 1500 meter under Atletski Trofej Crne Gore-stevnet i Montenegro i 2017. 

Hun deltok i Balkanmesterskapet i friidrett innendørs 2018, og kom der på åttendeplass på 800 meter, med ny personlig rekord på 2:17,28.

Hun deltok i Det europeiske småstatsmesterskapet i friidrett 2018, og fikk der bronse på 800 meter, bak Natalia Evangelidou og Olesea Smovjenco.

Referanser
----------

1. ↑  Kosovos friidrettsforbund - *Rekordet e kosovës për femra pas pavarësimit të sportit Kosovar*, besøkt 22. juni 2018.
2. ↑  Balkan Athletics - *23rd Balkan Indoor Championships 2018 Istanbul, TUR*, besøkt 22. juni 2018.
3. ↑  CSSE 2018 - *Live Results* Arkivert 23. juni 2018 hos Wayback Machine. besøkt 21. juni 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gresa Bakraçi – World Athletics Rediger på Wikidata
**Polycarpus Chrysostomus von Beuvius** (1720 eller 1722–1775) var en tysk offiser som virket i Danmark-Norge. 

Han kom fra Preussen og trådte i 1751 inn i artilleriet i Holsten. I 1756 ble han fyrværker, 1762 karakterisert og siden virkelig stykkjunker og samme år karakterisert kaptein av infanteriet. 1754 ble han utnevnt til artillerikommissær i Danmark. Siden ble han referent i Krigsdirektoriet. Som karakterisert major i 1766 ble han ved artilleriets omorganisering artillerikommissær i Norge. I denne stillingen døde han den 22. oktober 1775. Han ble bisatt i likkjelleren i Gamle Aker kirke, i 1852 gjenbegravet på kirkegården.

Knapt to måneder før hadde han ektet Detlevine Dorothe Bjørnsee (døpt 21. mars 1730), datter av generalmajor Otto Jonas Bjørnsee og Anne Marie Brøgger Griis. Hun levde stadig i 1819.

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Beuvius, Polycarpus Chrysostomus (Dansk biografisk Lexikon / II. Bind. Beccau - Brandis)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 13. november 2022.
3. ↑  Liebe, Poul Ib (1978). *Biografiske oplysninger om faste artilleriofficerer af linien tjenstgørende i perioden 1764 til 1889 i Danmark, i Holsten (indtil 1864) og i Norge (indtil 1814)* (PDF). Det Kongelige Garnisonsbibliotek. s. 76–77.
**Andreas Lachmann** (1685–1752) var en norsk jurist og lagmann på Opplandene 1712–1752.

Slekt
-----

Han var sønn av toller i Drammen Henrik Lachmann, som var av tysk avstamning. Moren (død 1740) var datter av assessor Anders Simonsen. Lachmann ble i 1715 gift med Christiane Munch (1692–1725), datter av biskop Hans Munch. I 1731 giftet han seg på nytt med Else Huitfeldt, datter av kommandør Ivar Huitfeldt. I det første ekteskapet hadde han sønnen Henrik Lachmann, offiser og amtmann i Smålenene. I det andre ekteskapet hadde han datteren Kirstine Lachmann (død 1757), gift med offiseren Michael Wilhelm Sundt (1729–1759).

Liv
---

Lachmann ble student i 1701 og *baccalaureus* i 1702. Han studerte deretter rettsvitenskap både i Danmark-Norge og i utlandet.

I februar 1712 fikk han bestalling som viselagmann på Opplandene, med ekspektanse på lagmannsstillingen, altså rett til å etterfølge den daværende lagmannen Peder Blichfeldt. Da denne døde allerede i oktober samme år, ble han lagmann og forble i denne stillingen til sin død.

Lachmann var medlem av overhoffretten fra 1713, hvor han utnevnt til assistentråd i 1717. Han ble kanselliråd i 1719, justisråd i 1733 og etatsråd i 1744. I 1731 ble han medlem av kommunalkommisjonen i Christiania, som virket i flere år og ordnet byens kommunale administrasjon på forskjellige områder.

Presten Otto Holmboe omtaler ham i sine opptegnelser som en «brav og ræsonnabel Mand», og hans begravelse som «den ræsonnableste Begravelse, som her har været». Holmboe fikk 30 riksdaler og kapellanen Johannes Green 15 daler.

Eiendom
-------

Lachmann kjøpte i 1721 gården Vestre Grefsen i Aker, hvor han døde. Her har åsen Lachmannsfjell og Lachmanns vei navn etter ham. Ved arv og kjøp eide han også hele gården Disen i Aker.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Dansk biografisk Lexikon, 1. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tullin, Christian Braunmann (1972). *Christian Braunmann Tullins samtlige skrifter*. Gyldendal. s. 266. ISBN 8205009074.
3. ↑  Daae, Ludvig (1924). *Det gamle Christiania*. no: Cappelen. s. 74.
4. ↑  «Stiftsprovst Dr. Theol. Otto Holmboes Dagbogs-Optegnelser 1751–1773», i *Historisk Tidsskrift* (1880), s. 117.
5. ↑  *Til fots i Oslomarka, Drammens Nordmark og Stormarka*. Gyldendal. 1964. s. 184.
6. ↑  Sollied, Henning (1947). *Akersgårder*. [s.n]. s. 152.

Litteratur
----------

* Henrik Jørgen Huitfeldt-Kaas: «Lachmann, Andreas», i *Dansk biografisk Lexikon*, X. Bind. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1896, s. 1–2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Geni
 |
**Mikkel Jensen Rud** (d. cirka 1401) var en dansk ridder og rikshovmester. 

Han var sønn av riksråd hr. Jens Rud og Alhed Clausdatter Grubendal. Mikkel Rud giftet seg med Anne Pedersdatter, en datter av Peder Nielsen Jernskæg, etter hvem han arvet Skjoldenæs på Sjælland.

Under kong Olav IV ble han ridder, og var etter kongens død med til å hylde Margrete I i Ringsted i 1387. Ikke lenge etter avløste han sin far som lensherre på Vordingborg. I 1395 deltok han i forhandlinger på Lindholm i Skåne om kong Albrechts frigivelse, og i 1397 overvar han unionsmøtet i Kalmar. Under kong Erik av Pommern ble han hovmester hos kongen.

Hans hustru overlevet ham og var nært knyttet til Skt. Clara kloster i Roskilde. De er begge begravet ved Sorø kloster på Sjælland.

Referanser
----------

1. ↑  «Rud» (PDF). *Danmarks Adels Aarbog*: 433–435. 1912.
2. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Rud, Mikkel (Dansk biografisk Lexikon / XIV. Bind. Resen - Saxtrup)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 22. januar 2023.
**Ørnulf Haug Ljøterud** (født 8. august 1924, død 5. juli 2014) var en norsk arkitekt. Han drev i en årrekke arkitektfirmaet *Ljøterud og Ødegård* sammen med sin jevnaldrede kollega Erik Ødegård, som han ble kjent med under arkitektstudier ved Arkitekturhøgskolen i Oslo. De er best kjent for å ha tegnet Kongsberg kino, som skiller seg fra det meste i sin samtids norske arkitektur. For øvrig står firmaet bak en rekke andre bygg, som Kristiansand kino (1954), Modum rådhus i Vikersund (1960), Strømsø og Bragernes menighetssenter (1961–71), Nedre Eiker samfunnshus (1975), Notodden teater (1978) og ombygging av Saga kino i Drammen til flerkinosenter (1982). Firmaet har siden fusjonert med Friis arkitekter, og driften fortsetter i sistnevntes navn. Arkivet etter Ødegård og Ljøterud er bevart ved Drammens Museum.

  

* Kristiansand kino (1954)Kristiansand kino (1954)
* Modum rådhus (1960)Modum rådhus (1960)
* Kongsberg kino (1965)Kongsberg kino (1965)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sammendrag av masteroppgaven Kongsberg kino av arkitektene Ljøterud Ødegård: Et smykke av betong
3. ↑  Modum rådhus – en arkitektonisk versting (Drammens Tidende, 13. mars 2001)
4. ↑  Ødegård, Erik i «Hvem er hvem i norsk kulturliv?» (1987), s. 476.
5. ↑  Friis arkitekter om fusjonen
6. ↑  Byhistorie bevares (Dagsavisen Fremtiden, 12. januar 2018)

Litteratur
----------

* Anja Olea Gravningsmyr Borge: Kongsberg kino av arkitektene Ljøterud Ødegård: Et smykke av betong (Masteroppgave ved UiO)


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
Et gullbladelektroskop viser utslag når bladene får samme ladning ved elektrostatisk induksjon.
**Elektroskop** (av elektro- og gresk *skopeín* - se, undersøke) er et instrument til å påvise elektrisk ladning. Oppladningen skjer ved elektrostatisk induksjon eller direkte kontakt med et annet, ladet objekt. Mer nøyaktige elektroskop har en skala hvor man kan avlese ladningen og kalles elektrometer. Disse kan også brukes til å måle elektrisk spenning.

De enkleste elektroskop består av to strimler av bladgull eller aluminiumsfolie hengt opp inntil hverandre på en isolert ledende stang og ført inn i en flaske for å hindre luftstrømmer. Når gullbladene blir elektrisk ladet, støtes de fra hverandre og spriker. Slike *gullbladelektroskop* kan benyttes til å påvise spenninger på flere hundre volt.

Alessandro Volta kombinerte gullbladelektroskopet med en platekondensator og fikk da et *kondensatorelektroskop*. Dette ble ladet opp med en liten spenning når platene var satt tett inntil hverandre. Om platene så ble fjernet fra hverandre, steg spenningen så mye at bladene gjorde utslag fordi kapasitansen ble mindre.

Når et elektroskop er oppladet, vil bladene etter en stund gradvis falle sammen igjen. Det kan skyldes at de ikke er godt nok isolert eller at luften i flasken blir elektrisk ledende på grunn av ioniserende stråling utenfra. I sine første eksperiment med utforskning av radioaktivitet benyttet Marie Curie elektroskop for å påvise de nye elementene polonium og radium ved den strålingen de sendte ut. I noen dosimeter blir samme effekt benyttet i dag for å påvise radioaktiv stråling.

Referanser
----------

1. ↑   Nordisk Familjebok, *Elektroskop*, Runeberg Projekt (1907).
2. ↑   T.B. Greenslade, *A modern use of Volta’s electroscope*, The Physics Teacher **19**, 614 (1981).
3. ↑   Marie Curie, *Radium and Radioactivity*, Century Magazine, 461 - 466 (1904), gjengitt av AIP History.

Eksterne kilder
---------------

* Youtube, *Electroscope & Electrostatic Induction*, fin demonstrasjon av elektroskop.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Katarina Bengtsdotter Gylta**, offisielt latinskt navn *Catharina Benedicta* (født omkring 1520, død den 3. juni 1593) var en svensk nonne, som var abbedisse i Vadstena kloster to ganger: 1553-64 og 1565-93. Hun var den nest siste abbedissen i Sverige og i Vadstena etter reformasjonen og før 1900-tallet, og spilte en viss rolle under Johan IIIs oppmykningspolitikk overfor katolisismen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hun var barn av riksrådet og adelsmannen Benkt Pedersson Gylta (død 1520) og Brita Bengtsdotter Lillie (død 1560), søster til Bengt Gylta (1514-1574) og Jöran Gylta. 

Katarina Bengtsdotter Gylta tilhørte en slekt med tette bånd til Vadstena kloster. Hennes faster og farfar ble begge medlemmer i klostret. Hun skal ha behersket latin like godt som svensk. Hun ble valgt til abbedisse som ettertreder etter Margareta Nilsdotter 1551/53, og innehadde det til sin død i 1593, unntatt et avbrudd 1564–65, da Ingegerd Larsdotter var abbedisse. I 1555 ble til slutt den mannlige delen klosteret stengt, og de siste munkene tvunget til å dra sin vei. I 1567 klosteret plyndret og brent av dansker under Den nordiske syvårskrigen. Klosteret mottok fortsatt donasjoner, så som av dronning Karin Månsdotter og Jöran Persson under Erik XIVs sykdom. I 1568 var det 18 nonner i klosteret. 

Under Johan IIIs katolskvennlige politikk opprettholdt Katarina gode forbindelser med monarken og Katarina Jagellonica. Det omtales at hun pleide å samtale med kongen på promenader i klosterhagen. I 1575 fikk klosteret under henne tillatelse til å oppta nye medlemmer igjen. Hennes brev til paven fra 1580 er fortsatt bevarte. Hun uttrykker der sin uro over at det da kun var to klostre igjen i Sverige, og at Vadstena kun hadde to katolske prester; tre år senere bare én. I 1580 visiterte pavens utsending Antonio Possevino klosteret, som da ble reformert etter den katolske kirkes nye bestemmelser, og Gylta avla da sin priorinne den tridentiske ed av 1564. I 1587 tok hun imot besøk av monarken og tronfølgeren, hvorved den første høytidelige katolske messe siden reformasjonen ble feiret. I 1592 ble det innrettet en katolsk presteskole av Anders Magnusson.

HUn avled, ble det sagt, full av bekymring over klosterets fremtid, og ble etterfulgt av Katarina Olofsdotter. Katarina var den nest siste abbedissen i Vadstena og i Sverige før oppløsningen av samtlige kloster i Sverige i 1595. Hun var dessuten den abbedisse som lengst hadde hatt embedet i Vadstenas historie, i 42 år, da ingen før hadde hatt det lengre enn 25 år.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkiverade kopian». Arkivert fra originalen 24. mai 2012. Besøkt 1. september 2011.

Kilder
------

* Katarina Bengtsdotter Gylta i Wilhelmina Stålberg, *Anteckningar om svenska qvinnor* (1864)
* Signum svenska kulturhistoria, Renässansen (2005)
* Antiqvarisk/Antikvarisk tidskrift för Sverige / Sextonde delen
* 
* 
* Historiskt bibliotek utgifvet af Carl Silfverstolpe
* Lennart Jörälv: Reliker och mirakel. Den heliga Birgitta och Vadstena (2003)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon
 |
Halsa kirke i Meløy, fotografert i september 2012  Foto: Nirutor 
**Halsa** er ei bygd i Meløy kommune i Nordland fylke. Stedet ligger innenfor Esøya i Skardfjorden.

På Halsa ligger Halsa kirke fra 1960, og Halsa Frikirke som hører under Meløy Søndre Frikirke. Den lokale barneskolen heter Halsa skole. Skoleåret 2020/2021 har skolen 60 elever. Etter 7. klasse må elevene reise til Enga Skole på Engavågen for å gå på ungdomsskole. Halsa samfunnshus benyttes til fritidsaktiviteter, kommunale informasjonsmøter og annet.

Halsa har flere veletablerte bedrifter, blant dem Halsa Bygg, Pallefabrikken, Solhaug Entreprenør og Meløy Notbøteri.

Referanser
----------

1. ↑  «Halsa skole». *www.meloy.kommune.no*. Besøkt 6. desember 2020.
2. ↑  «Infomøte Halsa». *www.meloy.kommune.no*. 20. februar 2020. Besøkt 6. desember 2020. «30 personer fant veien til Halsa samfunnshus da Meløy kommune og Statens vegvesen inviterte til informasjonsmøte om gang- og sykkelvei gjennom Halsa sentrum tirsdag 19. februar.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Rutebilane i Brekke AS** er et transportselskap i Gulen kommune.

Historie
--------

Henrik O. Ynnesdal skaffet seg bil og tillatelse i 1947 for å drive melkeruta mellom Ynnesdal og Brekke. Sønnen Håkon Ynnesdal var sjåfør, og han overtok konsesjonen etter faren i 1959. I 1960 kjøpte Rutebilane i Brekke en 30-seters buss for å drive skoleruter. Da Bergensmeieriet tok over Gulen som leveringsdistrikt i 1967, fikk Rutebilane i Brekke all melketransport til fergekaia i Duesund fra Brekke, Gulen og deler av Masfjorden. I 1978 la Bergensmeieriet om til gårdstank, og selskapet fikk derfor utvidet distriktet for melkekjøring, og skaffet seg også stor tanktrailer for transport av melken til Bergen.

Selskapet ble omgjort til aksjeselskap i 1992. Rutebilane i Brekke hadde i 2002 sju busser og minibusser og to lastebiler. I 2008 hadde de fem ansatte. Henrik Ynnesdal i tredje generasjon har vært disponent siden 2000. Selskapet er basert i Brekke.

Eksterne lenker
---------------

* Sogn og Fjordane fylkesleksikon om Rutebilane i Brekke.
* Internettopplysningen om Rutebilane i Brekke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
En kopi av Frihetsgudinnen på Île aux Cygnes.
**Île aux Cygnes** (*Svaneøya*) er ei liten øy i Seinen i Paris i Frankrike. Øya er kunstig. Den ble bygd i 1825. Øya må ikke forveksles med den tidligere Île aux Cygnes, som den har fått navn etter. Den tidligere øya var forbundet med Champ de Mars på slutten av 1700-tallet.

Den smale øya er 850 meter lang og 11 meter på det bredeste. En gangvei, kalt *l'allée des Cygnes* går langs hele øya.

Metrostasjonen Passy ligger under øya.[] Tre broer går over øya: Pont de Grenelle, Pont Rouelle og Pont de Bir-Hakeim.

Den meste kjente attraksjonen på øya er en mindre kopi av Frihetsgudinnen, som står «ansikt til ansikt» med den større utgaven i New York City. Denne staturen ble reist 15. november 1889 (tre år etter New York-utgaven), og ble gitt av USA i forbindelse med hundreårmarkeringen av Den franske revolusjonen. Hun sto opprinnelig mot øst og Eiffeltårnet, men ble snudd mot vest i 1937 for verdensutstillingen i Paris det året.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Frédéric Moussaïan (17. april 2014). «Île aux Cygnes». Michelin. Arkivert fra originalen 2. mars 2016. Besøkt 18. april 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. mars 2016. Besøkt 18. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Île aux Cygnes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Levanger kirke
**Levanger prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sør-Innherred prosti. Det omfattet sogn i Levanger kommune i Nord-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Levanger kirke.

Levangers kirkesogn er nå en del av Levanger kirkelige fellesråd, og underlagt Stiklestad prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Lifangr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Levanger antas å være lagt under Skogn i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 var Lefanger kircke anneks til Skougen Præstegjeld. Ved kgl.res. av 18. mai 1836 ble Levanger kjøpstad. Ved kgl.res. av 1. februar 1855 ble Skogn prestegjeld delt, slik at Levanger kjøpstad med Frol landsogn ble skilt ut som eget *Levanger prestegjeld*. Ved kgl.res. av 10. august 1878 ble det tillat å oppføre ny kirke i Levanger i stedet for den som var nedbrent. Ved kronpr. res. 21.5.1892 ble det tillatt å bygge kapell på Okkenhaug for østre del av prestegjeldets landdistrikt, og det ble tillatt å anlegge en gravplass. Ved kgl.res. av 22. mai 1970 ble Ytterøy prestegjeld nedlagt og Ytterøy sogn lagt til Levanger prestegjeld, og med kgl.res. av 18. september 1970 ble det opprettet et residerende kapellani for Ytterøy sogn.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Levanger
* Ytterøy
* Frol

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1903). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 105.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 112.
3. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 47-54. ISBN 8270612960.
4. ↑  Strømsøe, Reidar (1967). *Levanger by's historie*. no: I kommisjon hos B. Turn-Paulsen. s. 27.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Nord-Trøndelag, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Alkoholprosenten (vol.) vist på en flaske absint.
**Alkoholprosenten** er betegnelsen for mengden etanol i en alkoholholdig drikke.

Beregning av alkoholprosent
---------------------------

Alkoholprosenten kan beregnes etter vekt eller etter volum. Tidligere ble vektprosent brukt i forbindelse med øl, mens volumprosent ble brukt til stort sett alle andre formål. Nå er volumprosent det mest vanlige.

Volumprosent
------------

Volumprosent angis enten som **% ABV** (*alcohol by volume*) eller bare **% Vol.**
Under fremstillingen av ​​vin og øl tilsetter man gjær til en sukkerholdig oppløsning. Under gjæringen konsumerer gjærorganismene sukkeret og omdanner det til alkohol. Da tettheten av ​​sukker i vann er større enn tettheten av ​​alkohol i vann, kan man med et hydrometer måle tettheten før gjæring (OG, Original Gravity) og etter gjæring (FG, Final Gravity). Mengden alkohol kan deretter beregnes.

### Vin

Den enkleste metoden for å måle alkoholprosenten på vin er beskrevet av den engelske forfatteren Cyril Berry:

* {\displaystyle ABV=(OG-FG)/7,36}

### Øl

Beregningen for øl er:

Man tar utgangspunkt i at for hvert gram CO 2, så fremstilles 1,05 gram etanol. Tettheten til ​​etanol er 0,79.

* Alkoholprosenten (ABV) = {\displaystyle ((1,05\*(OG-FG)/FG)/0,79)\*100}

Mange bryggerier bruker også følgende formel:

* {\displaystyle ABV=(OG-FG)\*131}

Vektprosent
-----------

Vektprosent kalles ofte for **ABW**, som står for *alcohol by weight*. Vektprosent blir oppgitt i prosent, og brukes på samme måte som for å bestemme alkoholinnholdet i blant annet øl.

Ved et lavt alkoholinnhold er vektprosenten cirka 4/5 av volumprosenten (f.eks. 3,2 % vektprosent tilsvarer 4,0 % volumprosent). På grunn av forholdet mellom vekt og volum i alkohol og vann, er omregningsfaktoren ikke konstant, men er avhengig av konsentrasjonen av ​​alkohol. 100 % volumprosent tilsvarer 100 % vektprosent.

Bibliografi
-----------

* Hehner, Otto (1880). *Alcohol Tables: giving for all specific gravities, from 1.0000 to 0.7938, the percentages of absolute alcohol, by weight and volume*. London: J & A Churchill, ASIN B0008B5HOU.

Referanser
----------

1. ↑  Berry, C.J.J. (1987). *First Steps in Winemaking*. Poole, United Kingdom: Special Interest Model Books. Arkivert fra originalen 23. mai 2013.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. mai 2013. Besøkt 10. juni 2013.
2. ↑  Anon, 2012, Industrial Microbiology Beer Fermentation Practical, School Of Applied Sciences, RMIT University, Melbourne
3. ↑  «Alkoholinnhold i øl (Real Beer)». Arkivert fra originalen 4. juli 2008. Besøkt 10. juni 2013.

* Slik måles alkoholinnholdet i øl (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Gullsteinvollen** er en turistforeningshytte i Aure kommune, Møre og Romsdal. Hytten er eid av Kristiansund og Nordmøre Turistforening og er en selvbetjent hytte. Den ble åpnet 10. juni 2006.

Beliggenhet
-----------

Gullsteinvollen ligger i Gullsteinsdalen på øyen Tustna i Aure kommune. Den er andre hytte på turruten fjordruta ved start i Kristiansund. Nærmeste hytter er Trollstua (Tustna) og Imarbu (Ertvågsøya).

Vest for hytten ligger fjellene Knubben og Jørenvågsalen, i øst ligger Skarven som med sine 896 moh er Tustnaøyens høyeste fjell. Fra hytten er det utsikt over havet, Trondheimsleia og øyene i Smøla kommune.

Fasiliteter
-----------

Det er sengeplasser til 12 personer, i tillegg er det 2 overnattingsplasser i stuen og 12 på 3 hemser.

Hytten er selvbetjent, og er låst med standard DNT-nøkkel.

Eksterne lenker
---------------

* Den Norske Turistforening *Gullsteinvollen*
* Kristiansund og Nordmøre Turistforening *Gullsteinvollen*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hajer Sharief** er en jusstudent (2018) fra Libya. 29. september 2017 ble hun tildelt Studentenes fredspris for sitt arbeid med å inkludere kvinner i fredsbyggingsprosesser.

Karriere
--------

I 2011 opprettet Hajer en organisasjon som heter Together We Build It som har til formål å bidra til en fredsfull og demokratisk overgang i Libya. Dette gjør de gjennom å styrke kvinners rettigheter og deltakelse i den politiske og offentlige sfære. 
Engasjementet hennes har resultert i at hun har gått fra å være et viktig talerør for lokale organisasjoner på bakkenivå i Libya, til å bli en seriøs og respektert aktør i det internasjonale politiske miljøet, som samarbeider med både Kofi Annan og FN.

I 2017 fikk hun en aktiv rolle i arbeidet med å implementere FN-resolusjonen 1325 – *Women, Peace and Security* og FN-resolusjon 2250 – *Youth, Peace and Security*.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «2017 // Hajer Sharief». *Student Peace Prize* **(engelsk)**. 30. september 2016. Arkivert fra originalen 8. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.
2. ↑  «about – Together We Build It». *togetherwebuildit.org* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 8. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.
Denne artikkelen omhandler et område i Lørenskog.  For området på Aurskog, se Haneborg (Aurskog).
**Haneborg** er et boligområde i Lørenskog kommune. Beliggenheten er lengst nordvest i kommunen, med grense mot Oslo i vest og mot et skogområde i nord med navn Haneborgåsen. Haneborg og Fjellhamar går veldig i ett med hverandre, og de to områdene i Lørenskog betraktes ofte som ett. Den største delen av Haneborg er en helling mot sørvest, med utsikt over store deler av Lørenskog og de nordlige deler av Oslo. Haneborg er en del av tettstedet Oslo.

Hanaborg holdeplass blir betjent av lokaltogene mellom Lillestrøm og Oslo, og sørger for en sentral beliggenhet til både Lillestrøm, Strømmen og Oslo.

Historie
--------

På Haneborgåsen ligger 11 gravrøyser fra bronsealderen. Haneborg (Hunaborg) ligger strategisk til og ble nok etablert i folkevandringstiden som forsvarsverk for Raumarrikets yttergrense mot Viken (Oslo) og Vingulmark (Oslofjordområdet).

Fra gården ble det drevet betydelig sagbruksvirksomhet. Hovedbanen hadde opprinnelig ingen stasjoner mellom Grorud og Strømmen, men i 1861 var det opprettet en godsstasjon ved Hanaborg for sagbruksprodukter. I 1920-årene ble gården delt i 185 parseller, og bebygd med eneboliger og fritidshus. I 1929 innstilte herredsstyret på at det skulle bygges en ny stasjon med navnet Hanaborg. NSB foretrakk å kalle den Fjellhamar stasjon ved åpningen i 1931. Stoppestedet Haneborg ble anlagt 1955.

Referanser
----------

1. ↑  «Kulturminner i Lørenskog» (PDF). s. 13-14.
2. ↑  Olav Foss (1957). «Lørenskog. 1 : Bondesamfunn og forstad». Lørenskog kommune.
Denne artikkelen omhandler fjordarmen Tafjorden.  For bygda, se Tafjord.  For kraftselskapet, se Tafjord Kraft.
**Tafjorden** er en arm av Norddalsfjorden og Storfjorden i Norddal kommune i Møre og Romsdal. Den er 8 kilometer lang, og går fra Oksneset ved Fjørå inn til bygda Tafjord.

Fjordens dypeste punkt er ved Okseneset med 220 meter.

I 1934 raste deler av bergsida i Tafjorden ut og skapte en flodbølge som tok livet av 40 mennesker rundt fjorden.

I 2006 undersøkte NGU muligheten for at to hamre i Hegguraksla (like ved der 1934-raset gikk) kan rase ut i fjorden.

Tafjordvegen går langs fjorden fra Fjøra til Tafjord. Fjorden inngår i UNESCOs Vestnorsk fjordlandskap.

Tafjorden sett ovenfra med vidvinkel, Norddalsfjorden til høyre

Galleri
-------

* TafjordenUtsikt innover Tafjorden fra Fjøra
* TafjordenTafjorden
* TafjordenTafjorden, spor etter raset som skapte Tafjordulykken midt i bildet
* Fossen Slufsa i TafjordenFossen Slufsa i Tafjorden

Referanser
----------

1. ↑  Tafjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Martinussen, Hans (1937). *Naturkatastrofer i Norge*. Bergen: Hans Martinussen.
3. ↑  Hegguraksla truer Tafjorden, Forskning.no, 31. august 2006, lest 29.9.2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
*Se også: Vang prestegjeld (Hedmark)*
Vang kirke
**Vang prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Valdres prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Vang kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Vang kirke.

Vang prestegjeld og dets sogn er nå en del av Vang kirkelige fellesråd underlagt Valdres prosti.

Historikk
---------

*Vangr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vang prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Whangs Præstegjeld* under Walders Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Det ble overført til Christiania stift i 1631.

Vang prestegjeld dannet grunnlaget for Vang formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vang
* Høre
* Øye
* Heensåsen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 313.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 50.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Grong kirke
**Grong prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Namdal prosti. Det omfattet sogn i Grong kommune i Nord-Trøndelag fylke, og hovedkirken var Grong kirke.

Grongs kirkesogn er nå en del av Grong kirkelige fellesråd, og underlagt Namdal prosti i Nidaros bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Gróðingja sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Grong antas å være lagt under Overhalla i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 lå Grong, Gløshaug og Høylandet som annekssogn under *Offuerhalds Præstegjeld*. Ved kgl.res. av 28. oktober 1820 ble Grong, Harran og Høylandet skilt ut som eget *Grong prestegjeld*, med Grong som hovedkirke. Ved kgl.res. av 14. november 1822 ble det tillatt å bygge et kapell på Trones til bruk for nybyggerne i Namsallmenningen, og ved kgl.res. av 16. februar 1828 fikk nybyggere og samer i Røyrvik tillatelse til å bygge Røyrvik kapell som ble innviet 11. september 1828.

Grong prestegjeld dannet grunnlaget for Grong formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 28. februar 1855 ble det tillatt å bygge ny Høylandet kirke, og ved kgl.res. av 22. juli 1872 ble det tillatt å bygge Harran kirke på gården Fiskem. Ved regj.res. av 5. januar 1923 ble kapelldistriktene Trones og Røyrvik omgjort til henholdsvis Namsskogan og Røyrvik sogn. Ved kgl.res. av 4. juli 1958 ble Høylandet sogn overført fra Grong til Overhalla prestegjeld, gjeldende fra 1. juli 1958. Ved kgl.res. av 28. mai 1959 ble Namsskogan og Røyrvik utskilt som eget Namsskogan prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Grong
* Harran

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1903). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 295.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 116.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Nord-Trøndelag, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Tormod Løkling** (født 5. februar 1964 i Bergen) er en norsk tegneserieskaper og senere redaktør for flere tegneserieblader utgitt i Norge. Han var på 1980-tallet aktiv sammen med Arild Midthun som tegneserieforfatter, og har vært redaktør for blader som for eksempel *Pondus*, *Tommy & Tigern* og *Ernie.*

Fra 2000 til 2004 - og så igjen fra 2007 til 2019 - var han redaktør for *Pondus*, og har siden 2004 også skrevet historier for *Donald Duck & Co*.

Løkling var sjefredaktør i Bladkompaniet, men gikk i 2004 over til Egmont Serieforlaget, hvor han ble redaktør for *Donald Duck & Co*.

Løkling har i perioden fra 2005 til 2014 kåsert i radioprogrammet *Herreavdelingen* på NRK P1.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Tormod\_Løkling[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tormod Løkling på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Denne artikkelen **trenger flere eller bedre referanser for verifikasjon**. Du kan forbedre denne artikkelen ved å legge inn referanser til gode kilder. Hvem som helst kan fjerne kildeløst materiale uten forvarsel, men den foretrukne tilnærmingen er i første omgang å markere de setningene/påstandene som trenger kildebelegg ved å tilføye *{{Trenger referanse|dato=2023-12}}* etter påstanden. *2023-01*

«Moulin Rouge» har flere betydninger.

Moulin Rouge, Boulevard de Clichy
**Moulin Rouge** (fransk for «Rød mølle») er en tradisjonell kabaretscene oppført i 1889 av Joseph Oller. *Moulin Rouge* ligger like ved Montmartre i Paris, og er berømt for den store vindmølleimitasjonen på taket. 

Stedets utforming og navnet *Moulin Rouge* er ofte blitt gjenstand for etterligninger fra andre nattklubber over hele verden. 

Etablissementet ble kjent for sine frekke og fargerike danseshow, som blant andre maleren Toulouse-Lautrec udødeliggjorde på plakater og malerier. Fremdeles strømmer det til besøkende fra hele verden for å oppleve de lettkledde cancan dansende jentene på nært hold.

Se også
-------

* Moulin Rouge!

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Moulin Rouge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Moulin Rouge – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Vega kirke
**Vega prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sør-Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Vega kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Vega kirke.

Vegas kirkesogn er nå en del av Vega kirkelige fellesråd, og underlagt Sør-Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Veiga sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Vega antas å være lagt under Brønnøy i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 var Vega et residerende kapellani under Brønnøy prestegjeld med kirke på Gladstad. Vega ble eget residerende pastorat som følge av reskript av 1. april 1740, som gjaldt overgang til egne pastorat for residerende kapellani der kapellanen hadde funksjon som sogneprest. Det er ikke klart når overgangen til eget prestegjeld skjedde, men den var i alle fall et faktum ifølge reskript av 8. august 1806 da tiendeinntektene som sognepresten i Brønnøy hadde hatt av Vega ble overført til Vega pastorat.

Vega prestegjeld dannet grunnlaget for Vega formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Vega

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 32.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 118.
3. ↑  *Kongelige Rescripter, Resolutioner og Collegial-Breve for Norge i Tidsrummet 1660-1813*. Forlagt af J.W. Cappelen. Trykt i P.T. Mallings Officin. 1841. s. 742-3.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.