recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Haakon Schønning** (født 16. april 1901 i Kabelvåg, død 1. april 1951) var en norsk politimann, kjent for å på 1930-tallet ha ført inn kampsporten jujutsu til Norge.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av Peder Christian Schønning (1865–) og Emma Kaarbø (1872–1952). Faren var høyesterettsadvokat i Trondheim. Søsteren Soffi Schønning (1895–1994) ble operasangerinne.

Etter examen artium og ett år ved Krigsskolen var han i 1922 blitt secondløytnant, men studerte videre til cand.jur. i 1925.

### Advokat, så politi

Han gikk inn i privat advokatpraksis før han i 1926 begynnr i politiet i Aker. Han hadde i 1927 vært innom politiet i Singapore og i Manila på Filippinene, før han i 1928 oppholdt seg et halvt år ved det britisk-ledede «Shanghai Municipal Office», der han blant annet lærte seg jujutsu. 

Fra 1929 underviste han teknikken til elever ved Statens Politiskole (etablert 1920), der han underviste i arrestasjonsteknikk og selvforsvar. Senere utga han bøker om oppholdet og selve kampsporten. I 1931 ble han første formann i det nystartede Norsk Landslag for Politiidrett, såvel som Norsk Politiidrettsråd. Schønning gjestet politiet i Berlin i 1932, Scotland Yard i London i 1933, Paris i 1934.

Schønning ble politifullmektig i Trafikkavdelingen i 1936, og var blitt sjef for trafikkpolitiet i Oslo da han den 9. april 1940 ble kommandert av politisjef Kristian Welhaven (1883–1975) til å eskortere de nyankomne tyske tropper fra Skøyen til Akershus festning, samt etter hvert få ryddet Oslofjorden for lik fra den senkede «Blücher». Han måtte melde seg inn i Nasjonal Samling og ble leder for beredskapstroppene den 29. august, men sa opp i desember og gikk tilbake til trafikalt arbeide, inntil han ble arrestert i 1944 for å ha tillatt bilbruk i motstandskamp. 

Schønning ble frifunnet på alle punkter i landssvikoppgjøret.

Utgivelser
----------

* Schønning, Haakon (1929). *Razziaer i Shanghai*. Oslo: Aschehoug.
* Schønning, Haakon (1934). *Fra Singapore til Scotland Yard*. Oslo: Aschehoug.
* Schønning, Haakon (1941). *Selvforsvar: jiu-jitsu og politigrep*. Oslo: Aschehoug.  [Første utgave utkom i 1931]

Litteratur
----------

* Ronny, *HAAKON "SHANGHAIEN" SCHØNNING*, fra ju-jitsu.no. Sist lest 10. september 2015.
* R. Sannerud, *Politiinspektør Schønning : en av de mest visjonære politiledere Norge noen gang har hatt*. Norsk Politihistorisk Selskap, Årsskrift. 2008;15: s. 39-70

Referanser
----------

1. ↑  Fødsels- og dødsdatoer fra gravferdsetaten i Oslo, sist lest den 10. september 2015.
2. ↑  Nils Johan Ringdal (1987). *Mellom barken og veden: politiet under okkupasjonen*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203156169.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** Fangeregisteret

 |
Et sammenstøt mellom opprørspoliti og demonstranter i Belmopan 21. januar.
I midten av januar 2005 brøt det ut opptøyer i Belizes hovedstad Belmopan. Opptøyene ble forårsaket av offentliggjøringen av et nytt nasjonalbudsjett som innebar et høyere skattenivå og irritasjon mot det styrene partiet (People's United Party) for Belizes forverrede økonomiske situasjon.

13. januar 2005 offentliggjorde Said Musas regjering sitt budsjett for 2005-2006. Dette budsjettet inneholdt blant annet en økning av skattene på næringslivet og varehandelen, blant annet en 11 prosents økning av eiendomssalgsskatten, en fem prosents økning for finanssektoren, 80 prosents økning på tobakk og 100 prosents økning på rom. Disse skatteøkningene kommer på toppen av en tilsvarende skatteøkning i 1998, på toppen av det hele føler befolkningen at Belizes økonomiske situasjon har forverret seg de siste årene, på grunn av mangel på økonomisk kontroll og korrupsjon. 
Dette var grunnen opptøyer utenfor parlamentsbygningen den 15. januar, disse opptøyene fortsatte resten av uken.

Folkemasser utenfor parlamentet, med plakater som krever statsminister Said Musas avgang.
20. januar ba landets næringsliv og fagforeninger om en to-dagers nasjonalstreik. Siden arbeidere ikke hadde møtt til arbeid ble større deler av Belizes vannforsyning skrudd av. 21. januar rapporterte lokale nyhetsformidlere om spredde demonstrasjoner i hovedstaden Belmopan. Det ble også rapportert om ildspåsettelse og veisperringer utført av demonstrantene. Statsansatte ble møtt med stenkasting da de prøvde å komme seg på jobb. Derfor ble politiet og militære utkalt for å holde demonstrasjonen under kontroll. Myndighetene skal ha installert videokameraer på utsiden og barrikadert regjeringsbygg 

Dette er tredje gang Belize blir rammet av opptøyer, den første gangen var i 1950-årene, den andre i 1980-årene, da det ble foreslått å avstå en del av landet til Guatemala.

En stor lovlig demonstrasjon fant sted 21. januar i Belmopan. Regjeringspartiet (PUP) har også planlagt en mot-demonstrasjon. En demonstrasjon utenfor parlamentsbygningen endte voldelig da demonstranter kastet sten mot politiet, som svarte med gummikuler og tåregass. Flere demonstranter ble arrestert. Demonstrasjonen skulle vært avsluttet kl. 15:00 men demonstrantene fikk en ekstra time på seg av politiet. Da demonstrasjonen ikke var avsluttet kl. 16:00 og folkemengden ikke ville spre seg iverksatte politiet "opprørslovgivningen" ("Riot Act") og opprørspoliti begynte å spre demonstrantene med makt. Enkelte fagforeningsmedlemmer ble fjernet av opprørspolitiet med tvang. Politiet skal ha oppført seg bra, selv om enkelte politimenn skal ha brukt unødvendig mye makt.

Eksterne lenker
---------------

* *PM calls for calm while Barrow flips out*, Belize Times, 19. januar 2005. (Pro-PUP avis)
* *Unions flex muscles in protest march*, News 5 Belize, 20. januar 2005.
* *Belize City Shutdown!*, 7 News Belize, 20. januar 2005.
* Only in Belize![*død lenke*] – en personlig blog av en innbygger i Belmopan.
***Actias isis*** er en sommerfugl som tilhører familien påfuglspinnere (Saturniidae). Denne store arten med bakvingene trukket ut til lange stjerter skiller seg fra de fleste andre månespinnere (slekten *Actias*) ved at hannen er brunlilla på farge.

*Actias isis*, hunn

Utseende
--------

En stor (vingespenn 100 – 120 mm) spinner med forholdsvis liten kropp og store vinger. Vingenes grunnfarge er brunlilla hos hannen, gul hos hunnen. Den fremste delen av brystet og forvingenes fremkant er mørkt rødbrun hos begge kjønn. Begge vingepar har et smalt, bølgete tverrbånd, dette er gult hos hannen og brunt hos hunnen. Forvingene har en stor, halvmåneformet øyeflekk som er i kontakt med den mørke fremkanten, mens bakvingens øyeflekk er liten, rund og rosa. Bakvingen er trukket ut til lange stjerter, lengst hos hannen. Disse stjertene er klubbeformet, og «klubben» er innskåret i midten. **Larven** er grønn med små, hvite prikker.

Levevis
-------

Larven lever på ulike løvtrær og busker. Ved oppdrett i fangenskap kan den lever på blader av apal (*Malus sylvestris*).

Utbredelse
----------

*Actias isis* lever i Indonesia, blant annet på Sulawesi.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Actias isis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Actias isis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Actias isis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Actias isis* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Actias isis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Haakon Nyhuus** (født 28. november 1866 i Trysil, død 25. desember 1913 i Kristiania) var sjefsbibliotekar ved det Deichmanske bibliotek fra 1898, redaktør for *Illustreret norsk konversationsleksikon* 1907-1913 og den første leder av *Kirkedepartementets bibliotekskontor*.

Nyhuus tilhørte den første bølgen av norske bibliotekarer som fikk sin utdanning i USA. Ideene som han brakte med seg hjem regnes som et avgjørende bidrag til den store reformen av det norske bibliotekssystemet rundt århundreskiftet.

Nyhuus var opptatt av at bøker skulle være tilgjengelig for alle. Han innførte åpne bokhyller, slik at lånerne kunne gå og bla i dem selv, uten å måtte vite hvilke bøker de ønsket å bestille opp fra magasinene. Han innførte også Deweys desimalklassifikasjon ved bibliotekene i Norge. Som leder på Deichmann eksperimenterte han bl. a. med bokkasser på trikken i Kristiania.

Nyhuus var en del av miljøet i 1880-tallets Kristiania som i ettertid er kjent som *Kristiania-bohemen*. Han omtales med pseudonymet «(lille, tykke) Gaarder» i Hans Jægers roman *Fra Kristiania-bohemen* (1885). Han utga sammen med Jæger *Kristiania-Billeder* i 1888.

Han var sønn av ordfører, stortingsmann og skogbestyrer Ola Nyhuus d.y. sønnesønn av ordfører og skogbestyrer Ole Nyhuus d.e. og nevø av botanikeren Olinus Nyhuus.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Haakon Nyhuus i Norsk biografisk leksikon
3. ↑  Kildal, Arne (1966). *Haakon Nyhuus*. Oslo: Deichmanske bibliotek.
4. ↑  *Studenterne fra 1885*. Kristiania. 1910. s. 205.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Haakon Nyhuus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
| Opprøret i Sør-Thailand |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 4. januar 2004–*Dags dato* |
| Sted | Det sørlige Thailand |
| Status | Pågående konflikt |

 |
| Stridende parter |
| Thailands flagg Thailand |  Mujahideen Pattani
 PULO
 GMIP
 MIPG
 BRN
 BNPP
 RKK
 Jemaah Islamiyah |
| Kommandanter og ledere |
|  General Anupong Paochinda
 Lieutenant General Pichet Wisaijorn
 Abhisit Vejjajiva |  Wan Kadir Che Wan
 Abdullah Sungkar
 Kabir Abdul Rahman |
| Tap |
| 155 soldater drept | *Ukjent* |

**Opprøret i Sør-Thailand** er en pågående konflikt mellom thailandske styrker og islamistiske separatistgrupper, i de tre sørligste provinsene i Thailand. Volden sprer seg også i økt grad over til andre provinser. Selv om separatistene riktignok har opptrådt voldelig i flere tiår, eskalerte kampanjen deres i 2004.

I juli 2005 valgte den daværende thailandske statsministeren Thaksin Shinawatra å sende hæren inn i området for å svare på den økende volden. Selv om Thaksin ble styrtet under kuppet i 2006, fortsatte konflikten, og etterhvert intensiverte den. Dødsraten, som lå på rundt 1,400 totalt i 2006, steg til 2,579 i september 2007.

Til tross for at konflikten har fått relativt liten oppmerksomhet som et resultat av den pågående politiske krisen i landet, erklærte militærjuntaen at sikkerheten i området økte, og at regionen ville oppnå endelig fred i 2008. Senere skal denne prognosen ha blitt forskjøvet til 2010.

Juntaen som tok makta i 2006, hevdet at opprørerne mottok støtte fra enkelte restauranter i Malaysia.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Roadside bomb kills 7 Thai soldiers - Asia-Pacific - MSNBC.com
3. ↑  The Long War Journal
4. ↑  International Herald Tribune, "Police say bomb at soccer match in southern Thailand wounds 14 officers", 14 June 2007
5. ↑  Jane's, Mid-November 2007 update on the insurgency
For andre personer som heter August Christian Mohr, se August Christian Mohr.
**August Christian Mohr** (født 10. august 1847 i Bergen, død 4. oktober 1918) var en norsk jurist, embedsmann og kammerherre.

Han var sønn av kjøpmannen Wilhelm Mohr og Antoinette Ulrikke født Mowinckel, som begge tilhørte kjente og innflytelsesrike Bergensfamilier av tysk avstamning. Han ble gift i 1873 med Karen Sundt (1853-1931), hvis søster Catharina Christine Sundt (1851-1932) ble gift i 1870 med Fredrik Wilhelm Stabell (1836-1900), ordførende mester i St. Johannes-Logen i Bergen, og disses datter, Caroline Andrea Stabell (1871-98), ble gift i 1894 med statsminister, utenriksminister og skipsreder Johan Ludvig Mowinckel (1870-1843). En annen søster av Karen Sundt ble mor til Sigurd Saxlund (1892-1986), byråsjef i innenriksdep. NS-mann og antisemitt. 

Han tok juridisk embedseksamen i 1870, og ble dommerfullmektig i Midhordland. Deretter studerte han nasjonaløkonomi i Heidelberg og ble dr.phil. i 1872.

Mohr var norsk-svensk visekonsul i København i 1874 og arbeidet i Statistisk sentralbyrå 1882–1903, byråsjef fra 1889. 1886–1905 var han kammerherre hos Oscar II.

Fra 1917 til sin død året etter var han stormester i Den Norske Frimurerorden. Men allerede fra sin avskjed som byråsjef i 1903 hadde han vært leder av Centraladministrasjonen av de norske frimurerloger. Hans sønnesønn August Christian Mohr (1906–1998) var 1939-40 sekretær i Utenriksdepartementet og privatsekretær for utenriksminister Halvdan Koht. 

August Christian Mohr var ridder av St. Olavs Orden, kommandør av Vasaordenen og av Dannebrogordenen, ridder av Nordstjerneordenen og offiser av Æreslegionen. Han var også innehaver av Kroningsmedaljen.

Referanser
----------

1. ↑  Thorbjørnsen, Kristian (1966). *norske store landsloge 1891-1966*. Oslo: [s.n.] s. 112.

| * v
* d
* r
Den Norske Frimurerordens stormestre |
| --- |
| Karl III Johan **·** Oscar I **·** Karl IV **·** Oscar II **·** Conradi **·** Mohr **·** Færden **·** Bødtker **·** Rønneberg **·** Hvinden Haug **·** Kaas **·** Holmboe **·** Paus **·** Knutrud **·** Hagen **·** Nygaard **·** Skar **·** Evensen **·** Tollefsen |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Dik-dikantiloper** (*Madoqua*) er små, grasiøse og spinkle dyr som tillhører dvergantilope-familien eller gaselleantiloper, som de også blir kalt. Hunnen hos dik-dikene er uvanlig nok større enn hannen. De har store ører, lang hals og ofte en hårtust på hodet. De har veldig små horn, fra 3 til 7 cm lange, og liten hale. Den største av artene er Kirks dik-dik, som kan komme opp i en vekt på om lag 7 kilo og ha en mankehøyde på rundt 45 centimeter.

Dik-dik  Foto: DavidDennis 
En finner dik-dikene først og fremst i det østlige Afrika, hvor de tilbringer livet på tre- og busksavanner. De er dyr som trenger et godt vern mot rovdyr, så de bruker ikke ofte å gi seg ut på de åpne savannene. Dietten deres er satt sammen av skudd, knupper og blomster. De lever i par med et revir på om lag 12 hektar.

Slekt og arter
--------------

Dik-dikantilopene utgjør én slekt og fire arter, med flere underarter.

* Slekt: *Madoqua*
	+ Salts dik-dik *M.sattiana*
		- *M.s.phillipsi*
	+ Silver dik-dik *M.piacentinii*
	+ Kirks dik-dik *M.kirki*
	+ Günters dik-dik *M.guentheri*

Kilder
------

* David W. MacDonald: *Jordens djur*, Band 4 – Stockholm Bonniers forlag.ISBN 91-34-50353-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dik-dik* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dik-dik* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Dik-dik* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Dik-dik* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dik-dik* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Madoqua* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Madoqua* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Francesco Saverio Filippucci** (kinesisk: 方濟各, *Fang Jige*, født 5. januar 1632 i Macerata i Italia, død 12. august 1692 i Macao i Kina) var katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 

Han ble sendt til Østen i 1660 og ankom Goa 13. juni 1661 og Macao 1663. Fra 1671 til 1679 virket han i Kanton der han også ble superior for kommuniteten av jesuittmisjonærer. I 1680 ble han provinsial for jesuittenes misjon i Japan, en heller teoretisk utnevnelse ettersom landet var blitt stengt for utlendinger. Jesuittene opprettholdt imidlertid en beredskap med reiseklare misjonærer i Macao i tilfelle landet skulle åpne seg opp igjen. Han var også visitator av misjonene i Kina.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Referanser
----------

1. 1 2   www.treccani.it, besøkt 27. juni 2018[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Diktardagar** er en årlig litteraturfestival i Lom, Skjåk og Vågå. Den ble arrangert første gang i Lom i 2001 av Tor Jonsson- selskapet i samarbeid med Knut Hamsun-laget i Lom og Stiftinga Solrenning. 

Formålet med festivalen er å hedre dikterne som har vokst opp der, og for å holde ved like og videreutvikle interessen for det skrevne ord. Diktardagar arrangeres i september og har forfatterbesøk for barn og voksne på bibliotekene, seminar på Utgard fleirbrukshus i Lom og kveldsarrangement med lokal musikk, festtaler og underholdning.

Eierinteresser
--------------

Diktardagar er et samvirkeforetak som ble stiftet 13. juni 2013.

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret : Diktardagar SA». *w2.brreg.no*. Brønnøysundregistrene. Besøkt 27. august 2021.

Kilder
------

* Nationen: Nystifta diktardagar i Lom (publisert 1. august 2001) Arkivert 13. januar 2022 hos Wayback Machine. Besøkt 13. januar 2022

Eksterne lenker
---------------

* Diktardagar.no Besøkt 27. august 2021.
**Julius Petersen Blegen** (født 29. september 1890 på Vestre Toten, død 19. desember 1942 i Minneapolis) var en norsk-amerikansk skiløper og idrettsorganisator som la ned en stor innsats for å fremme skiidretten i USA.

Som ung mann utvandret han til USA i 1909. I 1923 fikk han også amerikansk pass.

Blegen var aktiv langrennsløper, skihopper og alpinist. Han ble amerikansk mester i langrenn i 1911 og 1912. Blegen var kvalifisert til de olympiske vinterlekene i 1924, da USA deltok for første gang i et vinter-OL, men reiste ikke til Chamonix fordi arbeidet kom i vegen. Under Vinter-OL 1932 i Lake Placid i 1932 var Blegen trener.

Blegen medvirket i 1927 til stiftelsen av Central United States Ski Association og var organisasjonens første leder. Fra 1937 til han døde i 1942 var han kasserer i National Ski Association. Blegen var også aktiv i National Ski Patrol.

Under andre verdenskrig engasjerte Blegen seg for Norges sak og var visepresident og kasserer i Camp Little Norway Association. Blegen ble etter sin død hedret med det norske Haakon VIIs Frihetskors «for fremragende fortjenester av Norges sak under krigen».

Blegen ble i 1968 innlemmet i National Ski Hall of Fame. United States Ski and Snowboard Association tildeler årlig en pris i hans navn, *Julius Blegen Award*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Julius P. Blegen» **(engelsk)**. U.S. National Ski & Snowboard Hall of Fame. Besøkt 17. februar 2021.
2. ↑  Database hos Ancestry.com (2010): Passasjer- og mannskapslister for New York (inkludert Castle Garden og Ellis Island) 1820–1957. Mikrofilmserie: T715, 1897–1957; linje 4; sidetall 150.
3. ↑  National Archives and Records Administration (NARA): Passøknader, 2. januar 1906–31. mars 1925. Rulle 2242. Sertifikatene: 278350–278849, 1. mai 1923–2. mai 1923.
4. ↑  Pontti, John og Kenneth Luostari: *Midwest Skiing: A Glance Back*, Chicago: Arcadia Publishing, 2000, s. 49.
5. ↑  Rygg, A. N.: *American relief for Norway. En oversikt over Amerikas hjelpearbeid for Norge under og etter den annen verdenskrig*, Chicago: Arnesen Press, 1947, s. 208–212.
6. ↑  «For Norges sak», *VG*, 21. februar 1948, s. 2.
***Diamanter varer evig*** (org. tittel *Diamonds are forever*) er den fjerde boken om den britiske agenten James Bond, skrevet av Ian Fleming i 1956.

Handling
--------

Diamanter blir smuglet ut av Sierra Leone, og Bond må stoppe dette. Han tar på seg rollen som diamantsmugleren Peter Franks for å finne ut av hvordan smuglingen pågår. MI6 mistenker at en diamantbutikk kalt Diamantenes hus, kan ha noe med det å gjøre, siden de kjøper mindre og mindre diamanter, men tjener mer og mer. 

Bond besøker mellomkvinnen Tiffany Case, og hun hjelper Bond med å smugle diamantene over til New York. Bond leverer diamantene til Spang-mafiaen. Nå skal mafiaen betale Bond for jobben, og for å hvitvaske pengene, lar de Bond satse på en hest, under et avtalt veddeløp. Ved hjelp av Felix Leiter, som jobber for Pinkterton, greier Bond å sørge for at hesten ikke vinner allikevel. 

Nå blir Bond sendt til Las Vegas for å vinne tilbake pengene ved gambling. Bond får også vite at Rufus Saye, innehaveren av Diamantenes hus, er et dekknavn for Jack Spang, tvillingbroren til Seraffimo Spang. Og sammen styrer de Spang-mafiaen. I Las Vegas greier Bond å vinne mye mer enn hva Spang hadde beregnet på ham. Dette ergrer dem, og de setter etter ham, og det blir en biljakt. 

Bond greier, ved hjelp av sin sjåfør Ernie Cureo, å sprenge den ene bilen. Men en annen bil med gangstere, setter etter dem, og de skyter Ernie. Tilslutt gir Bond og Ernie opp, og Bond blir tatt med til Seraffimos Cowboy-by Spectreville. Her blir han banket opp og torturert av Wint og Kidd som er to mordere for Spang-mafiaen. Opprinnelig het duoen Wint og Gore, men siden en slektning av Fleming het Gore, ble navnet byttet om til Kidd.

Bond våkner opp igjen, og sammen med Tiffany Case, rømmer de med en dresin i Spectreville. Men Seraffimo setter etter dem, med toget. Bond og Case greier å få toget over på et blindspor, og Seraffimo dør.
Case og Bond drar nå på ferie. Men det viser seg at Wint og Kidd har lurt seg på cruisskipet de drar med. De kidnapper Case, men Bond finner dem og han skyter Wint og Kidd. 

Etter denne episoden drar Bond til Sierra Leone for å stoppe Jack Spang alias Rufus Saye. Han har fortsatt å smugle diamanter, men Bond greier å skyte ned helikopteret hans, og Saye dør.

Fakta
-----

Førsteopplaget på boken i England var på 14.700 eksemplarer. 

Ian Fleming stoppet ikke med å skrive om diamantsmugling her: I 1957 skrev han boken *The Diamonds Smugglers*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** OCLC **·** LCCN
 |
**Dikemark jernverk** ble anlagt ved Dikemark i Asker i 1697, og var i virksomhet fram til omkring 1800. Anlegget lå nedenfor Verkensvannet. Det er i dag ingen spor igjen etter verket, annet enn navn som Verkensvannet og Hammerbakken.

Verket ble først drevet på malm fra mindre gruver i traktene omkring, men denne malmen viste seg snart å holde for dårlig kvalitet for bærekraftig drift. Fra 1719 ble det meste av malmen skipet inn fra gruver nær Arendal. Malmen ble losset og lagret i Vollen, Leangen og Holmen, og kjørt opp til Dikemark på slede når det var trygg is på Gjellumvannet. Transporten av malm var selvsagt kostbar, og bidro til at driften av verket aldri ble særlig lønnsom.

Driften på jernverket preget hverdagslivet til bønder og husmenn i Asker gjennom hele 1700-tallet. I tillegg til malmkjøring, bidro befolkningen med trekull, trelast og arbeidskraft til verket. Denne innsatsen var ikke frivillig. Ved etableringen i 1697 fikk jernverket rett på malm, trekull, tømmer og arbeidskraft i mesteparten av Asker, og store deler av Røyken og Lier, i form av et privilegium fra kongen i København. Dette området gikk i en stor sirkel med Dikemark i midten, en såkalt sirkumferens.

Kilder
------

* Liv Marthinsen og Harald Winge: *Asker og Bærum til 1840*, Universitetsforlaget 1983, ISBN 82-00-06344-5, s. 253-278
* Budstikka.no: *Vår i Kjekstadmarka*[*død lenke*]
**Vernepliktsrådet** er Tillitsvalgtordningen i Forsvarets sentrale organ, og står for den sentrale driften av dette, og er norske vernepliktiges øverste representanter.

Formål
------

Rådet har som oppgave å stå for den daglige driften av Tillitsvalgtordningen i Forsvaret, og representerer de vernepliktige gjennom fastsatte møter med blant annet forsvarssjefen, forsvarsministeren, Ombudsmannen for Forsvaret, samt en rekke andre relevante instanser i og utenfor Forsvaret. 

Sjef for Tillitsvalgtordningen i Forsvaret er også sjef for Vernepliktsrådet. Tidligere sjefer er Knut Ringen, Tage Pettersen og Simen Saxebøl.

Oversikt over vernepliktsråd
----------------------------

Siden år 2003 har Vernepliktrådet eksistert i sin nåværende form. Forløperen til Vernepliktsrådet var Landssekretariatet for Tillitsmannsordningen.

### 2014–2015

Eirik Østby, Jo Anders Alm Thoen, Aleksander Stokkebø, Marie Flemmen Halsaa, Sinde Bæk

### 2015–2016

Jo Anders Alm Thoen, Jens Kristian Øvstebø, Camilla Kolsrud Hansen, Jens Oliver Haaland, Cecilie Victoria Hogganvik Reppen

### 2016–2017

Jens Kristian Øvstebø, Camilla Kolsrud Hansen, Sigurd Svensen, Anna Olivia Mohaugen, Kristoffer Niemi-Olsen

### 2017–2018

Jens Kristian Øvstebø, Sigurd Svensen, Johanne Løvli Harstad, Narve Nilssen, Hilde Friksen Laumann

### 2018-2019

Aksel Grunnvåg, Lise Veronica Huynh, Narve Nilssen, Hanne Askestad, Lina Marie Eidem

### 2019-2020

Aksel Grunnvåg, Lise Veronica Huynh, Astrid Loftås Sandven, Ola Tollnes Lydersen, Anniken Strønen Riise

### 2020-2021

Aksel Grunnvåg, Ola Tollnes Lydersen, Anniken Strønen Riise, Anette Hyldmo, Sofia Karin Malekas

Referanser
----------

1. ↑  Soldatnytt, Eilén Wikhaug Christensen (17. desember 2021). «TVO-Ringen takket av etter fire år». *forsvaretsforum.no*. Besøkt 12. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* TVOs offisielle hjemmeside
* Forsvaret.no om TVO
* Ombudsmannen for Forsvaret
***Diamantarmen*** (originaltittel: russisk: *Бриллиантовая рука*) er en sovjetrussisk krim-komedie fra 1969 regissert av Leonid Gajdaj og med Jurij Nikulin, Nina Grebesjkova, Andrej Mironov, Anatoli Papanov og Nonna Mordjukova i hovedrollene,

Handling
--------

Sjefen for en ulovlig svartebørs (kun kjent som Høvdingen) ønsker å smugle et parti smykker fra en fremmed stat, inn i Sovjetunionen. Sjefen sender en håndlanger ved navn Gennadiy Gesha Kozodoyev (spilt av Andrei Mironov) for å være kurer. Kozodoyev reiser til Tyrkia med et cruiseskip for turister. Men de lokale medsammensvorne vet ikke hvordan kureren ser ut. De vet bare at han skal si et spesielt kodeord for å identifisere seg selv. Men de forveksler en vanlig turist fra skipet, Semyon Gorbunkov, som kureren deres. De gir ham smykkene, men etter at cruise-skipet returnerer til Sovjetunionen lar Gorbunkov politiet få vite hva som skjedde.

En politimann, som arbeider undercover som drosje-sjåfør, bruker Gorbunkov som agn i håp om å arrestere de kriminelle bakmennene. Gesha og Lyolik (en annen av Høvdingens håndlangere) forsøker å lokke Gorbunkov inn i situasjoner hvor de, uten vitner, kan få tak i alle juvelene de har smuglet. Ved en slik anledning inviterer de Gorbunkov til en fancy restaurant, med den hensikt å få Gorbunkov full nok til at de kan slå til. Imidlertid blir både Gesha og Gorbunkov alt for fulle, og Gorbunkov blir sendt hjem av politiet etter at han og Gesha forårsaket en offentlig scene.

I mellomtiden begynner Gorbunkovs kone å mistenke at ektemannen har innledet en affære med en annen kvinne, eller at han har blitt rekruttert av utenlandsk etterretning. Gorbunkov forklarer at han samarbeider med det sovjetiske politiet på et hemmelig oppdrag, men kan ikke røpe noen detaljer. Men Gorbunkov oppdager senere at hans kone trodde at historien hans var en løgn for å dekke over en affære, og hun har derfor reist sin vei sammen med barna deres.

Skuespillere
------------

* Jurij Nikulin som Semyon Semyonovich Gorbunkov.
* Nina Grebesjkova som Nadia, Gorbunkovs kone.
* Andrei Mironov som Gennadiy Kozodoyev, aka Gesha.
* Anatoli Papanov som Lyolik, Høvdingens assistent.
* Nonna Mordyukova som Varvara Pliushch.
* Svetlana Svetlichnaya som Anna Sergeyevna, en femme fatale
* Stanislav Chekan som Mikhail Ivanovich.
* Vladimir Gulyaev som Volodya.
* Andrei Fajt som en selger.
* Nikolay Romanov, sjef for en kriminell gjeng
* Alexander Khvylya som Boris Savelyevich, en hovmester
* Tatyana Nikulina, en turist-guide.
* Viktoria Ostrovskaya, en prostituert

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Diamantarmen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Diamantarmen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Diamantarmen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Diamantarmen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
***Rhoia*** er en slekt biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae).

Utseende
--------

Middelsstore, nesten sirkelrunde, blanke, gule til brunrøde (i død tilstand) skjoldbiller. Antennene er trådformede og middels lange. Kroppen er egentlig ganske normalt proporsjonert, med pronotum og dekkvingene er noe utvidet mot sidene slik at de helt dekker oversiden, både hodet og beina er skjult under dette skjoldet. Med utvidelsen blir kroppsformen bredt oval. Pronotum er rundet, kan ha en mørk midtflekk, dekkvingenes "skuldre" ikke framskytende. Oversiden er fint og ganske jevnt punktert.

Levevis
-------

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De voksne (imago) sitter tett inntil planten og det store flate halsskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage, og det er vanskelig for rovdyr å nå den sårbare undersiden. Larvene gjemmer seg gjerne under et tak av gammel avføring og planterester som er festet til den fremoverbøyde bakkroppsspissen.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sør-Amerika (Fransk Guyana, Ecuador og Brasil).

Systematisk inndeling
---------------------

Den systematiske plasseringen av gruppen skjoldbiller er uavklart, den har tradisjonelt vært regnet som en underfamilie av bladbiller, slik som i denne oversikten. Mens enkelte plasserer den inn som en stamme (tribe) i delgruppe Hispinae, som tradisjonelt har vært regnet som søstergruppe til skjoldbillene, eller motsatt blir Hispinae plassert som en undergruppe (da kalt Hispini) av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien **Skjoldbiller**, Cassidinae Stephens, 1831
					- stamme (tribe) **Cassidini** Gyllenhal, 1813 – eneste gruppe som er representert i Europa
						* slekten ***Rhoia*** Spaeth, 1913
							+ *Rhoia clavareaui* Spaeth, 1913
							+ *Rhoia ochraceipennis* Spaeth, 1937

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Borowiec, L. 1999. *A world catalogue of the Cassidinae (Coleoptera: Chrysomelidae)*. Biologica Silesiae, Wroclaw.
* *Saulaspis* på ITIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Rhoia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Rhoia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Rhoia* hos ITIS Rediger på Wikidata
* Cassidinae of the world – an interactive manual (Coleoptera: Chrysomelidae)
* (en) Cassidinae – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**FLK «Aguila»** ble bygget i 1888 som SS «Amy (Gordon)» for R. Gordon & Co. ved verftet Pickergill i Southwick, England.
Skipet ble i 1910 solgt til Søren L. Christensen i Sandefjord og døpt om «Aguila». Hun ble bygget om til flytende hvalkokeri med en tonnasje på 2 368 brt og opererte ved San Pedro i Chile. I 1912 ble skipet solgt til H. Fredriksen i Kristiania og døpt om til «Thule». I sesongen 1912/13 opererte hun ved Sør-Shetlandsøyene med to hvalbåter for Fredriksens selskap Thule AS.

«Thule» ble i 1916 solgt til Johs. Leborg i Ålesund og døpt om til «Kolaastind». Den 12. april 1917 ble hun senket av en tysk ubåt (U 30), om lag 100 kilometer utenfor Fedje på vei fra New York til Stockholm. Fire personer omkom.

Se også
-------

* Liste over flytende hvalkokerier

Referanser
----------

1. 1 2  Miramar Ship Index
2. 1 2  Ian B. Hart (2006). *Whaling in the Falkland Island Dependencies 1904–1931. A history of shore and bay-based whaling in the Antarctic* **(engelsk)**. Pequena. ISBN 0955292409.
3. ↑  Kolaastind uboat.net
***Det største spillet*** er en norsk krigs- og dramafilm fra 1967, regissert av Knut Bohwim. Filmen er basert på en bok av Per Hansson ved samme navn. Premieren fant sted 2. juledag 1967, på kinoer i Oslo, Bergen, Stavanger, Kristiansand S, Drammen, Porsgrunn, Ålesund, Narvik og Flekkefjord.

Handling
--------

Filmen handler om sørlendingen Gunvald Tomstad og hans dramatiske opplevelser da han under okkupasjonen måtte ta på seg en byrde som ingen kunne bære uten å bli merket for livet, hvis de i det hele tatt fikk overleve. Ingen spesialister hadde lært den unge Gunvald opp i å mestre det største spillet. Han var amatør i verdens farligste yrke, men kanskje må man i verdens krigshistorie lete lenge for å finne et menneske, som i måneder og år gjennomførte et vellykket dobbeltspill under så grenseløst vanskelige og farlige omstendigheter.

Medvirkende
-----------

* Gard Øyen ... Gunvald Tomstad
* Carl Henrik Størmer ... Haugen
* Sverre Anker Ousdal ... Arne Nord
* Alf Hallgren ... Torjus
* Gunnar Eide ... Victor Arnesen
* Atle Merton ... Terjesen
* Else Heiberg ... Fru Tomstad
* Veslemøy Haslund ... Esther
* Wenche Sandnæs ... Fie
* Ragnhild Michelsen ... Fru Nord
* Sverre Sand ... NS-lederen
* Andreas Hauge ... Løytnant Bryn
* Bernt Erik Larssen ... Peileoffiseren
* Pål Pande-Rolfsen ... Pål
* Jakob Margido Esp ... Ragnar

Mer om filmen
-------------

Filmen hadde originalmusikk komponert av Egil Monn Iversen. Musikken ble fremført av Kringkastingsorkesteret under Øivind Berghs ledelse.

Mottakelse
----------

Den fikk terningkast fire av *VG*. «*En film som riktignok mangler den direkte appell, men som likevel er en fremragende rekonstruksjon av kontraspionen Tomstads innsats under krigen*», skrev anmelderen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «De norske filmene 1967». *Film & kino. 1968 Nr. 10*. Oslo: Kommunale kinematografers landsforbund. 1968.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Det største spillet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Det største spillet* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Det største spillet* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (nl) *Det største spillet* på MovieMeter Rediger på Wikidata
*For boken ved samme navn, se Det store togrøveriet (roman)*; *For filmen fra 1979, se Det første store togrøveriet*

***Det store togrøveriet*** (*The Great Train Robbery*) er en amerikansk stumfilm fra 1903. Den er regissert av Edwin S. Porter, og regnes blant de mest kjente og betydningsfulle stumfilmene noensinne.[] Filmen er den nest eldste filmen som ble tatt med i filmutvalget i den amerikanske boka *1001 filmer du må se før du dør* (2003).

Mange regner *Det store togrøveriet* som tidenes første western, til tross for at den er spilt inn i New Jersey.

Uansett er denne 12 minutter lange filmen mest kjent for sluttscenen: En av togrøverne løfter pistolen sin opp mot kamera og avfyrer syv skudd mot det. Dette førte til sterke reaksjoner blant dem som så filmen.

Handling
--------

To banditter bryter inn på et telegraf-kontor, hvor de tvinger en operatør til å stoppe et tog. De slår deretter ut operatøren, og binder ham fast. Når toget stopper, går bandittene om bord sammen med to andre banditter. De bruker dynamitt for å åpne en boks med verdisaker. De tvinger passasjerene av toget, og truer dem til å gi fra seg alle deres eiendeler. 

En passasjer forsøker å stikke av, men blir øyeblikkelig skutt og drept. Bandittene kommer seg deretter unna, sammen med alle pengene og verdisakene de har fått tak i. I mellomtiden, tilbake ved telegraf-kontoret, våkner den fastbundne operatøren, men kollapser igjen kort tid senere. Datteren hans dukker opp, oppdager hva som har skjedd, og hjelper ham løs. De må deretter forsøke å finne ut hvor bandittene har tatt veien.

Skuespillere
------------

* A.C. Abadie som Sheriff
* Gilbert M. nderson som en kjeltring
* George Barnes
* Justus D. Barnes
* Walter Cameron som en Sheriff
* John Manus Dougherty Sr. som en kjeltring
* Donald Gallaher som en liten gutt
* Frank Hanaway som en kjeltring
* Adam Charles Hayman som en kjeltring.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Det store togrøveriet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Det store togrøveriet* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Det store togrøveriet* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Det store togrøveriet* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Det store togrøveriet* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Det store togrøveriet* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Det store togrøveriet* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Det store togrøveriet* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Det store togrøveriet* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Filmen  
(visning i enkelte nettlesere kan være problematisk).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Arthur Soltvedt Møbelfabrikk**,også kjent som **Pega Møbler**, var en familiebedrift som ble etablert i 1942 og var en av de første møbelprodusentene i Norge med et fokus på serieproduksjon. Den var en de store aktørene innen norsk møbeleksport på 50- og 60-tallet. Produksjonen ble avviklet i 2011.

Historie
--------

Arthur Soltvedt Møbelfabrikk på møbelmessen i Köln, 1960. Foto: Hordaland fylkesarkiv 
Bedriften ble opprinnelig etablert i Øystese under andre verdenskrig, men ble flyttet til Florvåg på Askøy, like utenfor Bergen, i 1948.

Opprinnelig bestod produksjonen av enkle soveromsmøbler, men etter at et samarbeid ble inngått med den danske designeren Ib Juul Christiansen i 1952 ble den første Pega-hyllen utarbeidet. Pega-konseptet skulle bli den største suksessen til bedriften; en serie med møbler som kunne kombineres med hverandre på en stor mengde forskjellige måter.

Pega-systemet ble en viktig eksportvare allerede etter få år, og i perioder kan så mye som halvparten av produksjonen ha gått til eksport, hovedsakelig til USA og Tyskland. Eksporten til USA ble tatt hånd om av Scandialine og ScandiaCraft.

Økt etterspørsel i utlandet førte til at bedriften flyttet til nye lokaler i Bakarvågen, et lite stykke nord for Florvåg. Dette gav en økning i gulvareal fra 500m2 til 2 600m2 og muligheter for å ansette en større mengde personell.

I 1979 flyttet bedriften på nytt; denne gang til nybygde fabrikklokaler på Follese, på vestsiden av Askøy, to år etter at det var opprinnelig planlagt.

Fra 80-tallet av merket bedriften skiftet i bransjen fra tradisjonelle møbelprodusenter til store kjeder. Deler av eksportmarkedet forsvant, og behovet for ansatte falt kraftig. I 2003 var det bare 12 ansatte. Finanskrisen ødela siste rest av eksportmarkedet, og i 2011 valgte ledelsen å foreta en kontrollert avvikling før en eventuell konkurs.

Arkiv
-----

Arkivmaterialet etter bedriften er overlevert Hordaland fylkesarkiv. Arkivet etter bedriften gir et godt innblikk i norsk møbelindustri og eksport til Europa og USA, særlig på 50- og 60-tallet. Det omfattende korrespondansearkivet gir innblikk i eksportsituasjonen generelt for norsk møbel- og trevirkeindustri.

Arkivet inneholder også en stor mengde reklamebrosjyrer fra Pega Møbler og andre møbelprodusenter, både norske og utenlandske. Dette medfører at arkivet har en nytteverdi for studenter og forskere innenfor fagfeltene økonomi og kunsthistorie i tillegg til den historiske verdien av materialet. Arkivet etter Ib Juul Christiansen er oppbevart ved Bergen byarkiv.

Referanser
----------

1. ↑  Familien Soltvedts Klassiker, Bergens Tidende. Besøkt 17.12.2012
2. 1 2  Fossen, Anders B.: Askøys Historie III - Vår Egen Tid. Bergen 1998, s. 124
3. ↑  Fossen, Anders B.: Askøys Historie III - Vår Egen Tid. Bergen 1998, s. 188
4. ↑  Legger Bedriften På Hyllen, Bergens Tidende. Besøkt 17.12.2012
***Rhodtrispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En ganske liten (3,0 - 3,4 millimeter), avlang, matt svart bladbille, kroppen kledt med tynne pigger. Antennene er tynne, omtrent så lange som hode + pronotum, og består av 11 ledd. Pronotum har fire lange pigger på hver side, tre av disse går ut fra en felles rot. Dekkvingene er jevnbrede med tallrike, spisse pigger og 8 punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne arten lever på gress inkludert hirse og ris.

Utbredelse
----------

Arten er vidt utbredt, fra Etiopia og Eritrea i vest til Taiwan i øst.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Navnet har av og til blitt stavet *Rhoptrispa*.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Rhodtrispa*** Chen & Tan, 1965
							+ *Rhodtrispa dilaticornis* (Duvivier, 1891)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World- *Rhodtrispa*
* *Rhodtrispa* på ITIS
* *Artikkelen har ingen egenskaper for arter i Wikidata*
**Peter Thomas Smedvig** (født 28. august 1946 i Stavanger) er en norsk investor og mangemilliardær som bosatte seg i London. Han styrer familieformuen som er bygd på hermetikk-, rederi- og offshoreindustri. I 2017 overførte han store deler av formuen til datteren, Anna Margaret Smedvig. Smedvig ledet i flere år boreriggselskapet Smedvig ASA som ble solgt til John Fredriksen og Seadrill i 2006. Smedvig ASA ble grunnlagt av oldefaren, Peder Smedvig.

Tidlig liv
----------

Peter Thomas Smedvig ble født i august 1946. Smedvig var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Han fikk en bachelorgrad fra Newcastle University i 1970, og en MBA fra Wharton School of Finance and Commerce, University of Pennsylvania i 1972.

Karriere
--------

I 1996 ble han medgrunnlegger av Smedvig Capital med Johnny Hewett. Da faren Torolf Smedvig døde i 1977, overtok Peter T. Smedvik som leder for Smedvig ASA, og i 1988 kjøpe han opp et annet stort offshoreselskap, Dyvi Drilling. Smedvig ASA ble børsnotert i 1990. I 2005-06 kjøpte Seadrill (John Fredriksen og makker Tor Olav Trøim) stavangerbedriften Smedvig Offshore (Smedvig ASA) for åtte milliarder kroner. Nesten alle investeringer han har foretatt, slik som i fisk, skip, flytende borerigger, oljeleting og hermetikkfabrikker, er forbundet med sjøen. Men han har med firmaet også investert i gruvedrift, energi, navigasjon og utvikling av datasenter.

Smedvig var per 2017 nummer 12 på Kapitals rikingliste med en antatt formue på ni milliarder kroner. Formuen er plassert i eiendom i Norge og utlandet, samt ulike fond. Smedvig er også såkorninvestor i ulike næringer gjennom selskapet Smedvig Capital Limited, hvor blant annet datalagringsselskapet Green Mountain Data Centre AS er plassert. Med Green Mountain Data Centre AS bygget han et datalager på Rjukan, som hadde en investeringsramme på 600 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Fadnes, Jon Kristian (27. juni 2017). «Overlater milliardformue til datteren». Besøkt 30. juli 2018.
3. ↑  «Peter Thomas SMEDVIG - Personal Appointments (free information from Companies House)». Beta.companieshouse.gov.uk. Besøkt 13. mai 2017.
4. ↑
5. ↑  «Peter T. Smedvig MBA: Executive Profile & Biography». Bloomberg. Besøkt 13. mai 2017.
6. ↑  «Peter Smedvig – Smedvig Capital». Smedvigcapital.com. Besøkt 13. mai 2017.
7. 1 2  Våga, Finn E. (12. november 2015). «Eventyrere. Drevne forretningsfolk. Risikojegere. Krigshelter. Smedvig representerer 100 år med seire og nederlag, men aller mest historien om tre menn som aldri gav opp.». Besøkt 30. juli 2018.
8. ↑  Lewis, Hilde Øvrebekk (8. oktober 2015). «Ny Seadrill-sjef:– Vi flytter for at andre skal vokse». Besøkt 30. juli 2018.
9. ↑  Orskaug, Oliver (26. november 2013). «Milliardær investerer 600 millioner på datalagring». Arkivert fra originalen 30. juli 2018. Besøkt 30. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Smedvigs offisielle nettsiden
En Brock-tråd i bruk.
En **Brock-tråd** (oppkalt etter optometristen Frederick Brock, 1899-1971), er et verktøy som brukes til samsynstrening. Innretningen består av en ca. 10 meter lang hvit tråd med tre små kuler i forskjellige farger som man kan flytte langs tråden.

Bruk
----

Brock-strengen blir ofte brukt under behandling av konvergensinsuffisiens og andre problemer med samsyn. Tråden brukes til å trene opp øynenes ferdighet til å konvergere ved å fokusere på et nært punkt, samtidig som man unngår at synsbildet fra et av øynene blir undertrykt, som ellers vil skje ved strabismisk amblyopi.

Under behandling blir den ene enden av Brock-tråden holdt mot tuppen av nesen med en finger, mens den andre blir bundet til et fast punkt. De ulike kulene er plassert på ulike avstander langs tråden, og pasienten blir så bedt om å fokusere på en av kulene. Pasienten vil da føle at øynene jobber sammen og hjernen får kontinuerlig tilbakemelding gjennom synet på om øynene konvergerer korrekt ved at bildet av tråden ses dobbelt og danner en "X" ut ifra kulen. Treningen kan gjøres vanskeligere ved å bringe kulene nærmere eller lengre bort fra nesen (avhengig av synsproblemet til pasienten), ved å bruke linser og/ eller å bruke prismebriller.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. desember 2012. Besøkt 17. desember 2012.

* Scheiman, Mitchell og Wick, Bruce. *Clinical Management of Binocular Vision.* Lippincott, New York. 1994. side 188-192. ISBN 0-7817-3275-1

Se også
-------

* Ulike synsøvelser på geoffreylaurence.com
**Arthur Waskow** (født 1933 i Baltimore i USA) er en rekonstruksjonistisk rabbiner som av svært mange blir regnet som en av lederne av Jewish Renewal-bevegelsen. Han har vært involvert i Renewal-bevegelsen siden 1969, og han er en «stifinner» i ALEPH: the Alliance for Jewish Renewal. Han er grunnlegger og leder av The Shalom Center, en organisasjon som arbeider for å «verne og helbrede jorden» på måter fundert på jødisk tankegods og praksis.

Waskow har skrevet flere bøker — blant andre *Godwrestling* (1978), *Seasons of our joy* (1982) og *Down-to-earth Judaism* (1995). Han var en av skaperne av frihetssederen i 1969 og er grunnlegger og redaktør for tidsskriftet *New Menorah*. Waskow har også undervist ved the Reconstructionist Rabbinical College og ved religionsinstituttene ved flere amerikanske universiteter. Han underviser også ved *Elat Chayyim*, det transdenominasjonelle jødiske retreat-sentret i Catskills.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 131464884, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NUKAT, oppført som Arthur Ocean Waskow, NUKAT autoritetspost n2010045030[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Catalogue of the Library of the Pontifical University of Saint Thomas Aquinas, oppført som Arthur I. Waskow, Angelicum ID 31338[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Aleph.org
* Shalom Center Arkivert 21. juli 2021 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |