recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bergens Arbeiderforening** ble stiftet i 1850 av generalkonsul Prahl. Han fikk en av sine ansatte, Johannes Borge, interessert i «arbeidersaken», og i mars 1850 tegnet 18-20 arbeidere medlemskap. I midten av 1860-årene var medlemstallet oppe i 1.600. Foreningen var «borgerlig», og arbeidere satt ikke i styret. Bergens Arbeiderforening avviste kategorisk samarbeid med Thranitterbevegelsen som var stiftet på Østlandet. Foreningen ble et forbilde for Eilert Sundts stiftelse av det «borgerlige» Christiania Arbeidersamfund i 1864. 

Bergens Arbeiderforenings formål var «at befordre Flid, Orden, Sparsommelighed og Velvære blandt dens Medlemmer og at bistaa hverandre i Sygdommens og Nødens sørgelige dage; i første Tilfælde ved Understøttelse, i sidste ved Laan.» En av betjentene i foreningen var Knud Olai Rasmussen, faren til senere partistifter Christian Holtermann Knudsen. Medlemmene fikk fri lege og medisin, sykekasse og begravelseskasse. To aldershjem ble også reist av foreningen på 1860-tallet, eget forsamlingshus, og et bibliotek. 

Bergens Arbeiderforening ble aldri knyttet til den politiske arbeiderbevegelsen eller Arbeiderpartiet, slik samfunnet i Oslo senere ble, og den har fortsatt sitt sosiale og humanitære arbeid under navnet *Foreningen Forum*.

Arbeiderforeningen motsatte seg Arbeiderpartiet under valget i 1933 og oppfordret medlemmene til å stemme Høyre, spesielt på grunn av Arbeiderpartiets innflytelse på fagforeningene, som de beskrev som et «fagforeningsdiktatur».

Formenn
-------

* Trygve solberg

Referanser
----------

1. ↑  Egil Helle (red.), «Christian Holtermann Knudsen», i: *Pionerene - Den socialdemokratiske Forening og Christian Holtermann Knudsen*, Tiden norsk forlag, 1985, side 11-12.
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Foreningen Forum Arkivert 29. mai 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Christian Collett Kjerschow** (født 23. august 1821 i Akers prestegård, død 10. april 1889 i Tromsø) var en norsk embedsmann og politiker.

Han var sønn av sogneprest, senere biskop Peder Christian Hersleb Kjerschow. Student fra Tromsø skole (best i sitt kull) 1839. Cand. jur. 1844. Amtsfullmektig i Finmarken, først hos konstituert amtmann Mons Lie, senere hos Tromsøs første stiftsamtmann Anton Theodor Harris. Deretter en periode fullmektig hos amtmannen i Søndre Bergenhus. Foged og sorenskriver i Øst-Finmarken 1851. og ved dette embedets deling foged og sorenskriver i Varanger 1854. Amtmann i Tromsø fra 1869.

Han var suppleant til Stortinget i tre perioder. Først fra kjøpstadskretsen Hammerfest og Vadsø 1859–1860, deretter fra kretsen Tromsø, Hammerfest, Vardø og Vadsø 1862–1864 og 1865–1867. Valgt til stortingsrepresentant for samme krets 1867.

Ridder av St. Olavs Orden. Kommandør av første klasse av Nordstjerneordenen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 477[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tallak Lindstøl (1914). «Stortinget og statsraadet : 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K».

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree **·** KulturNav
 |
Politisk kart med subsaharisk Afrika farget grønt
**Afrika sør for Sahara** (også kalt *Neger-Afrika*) er de landene i Afrika som ikke tilhører Nord-Afrika. Siden forrige istid har det afrikanske kontinentet vært delt av det ekstreme klimaet i Sahara-ørkenen, noe som laget en barriere for reising, med unntak av Nilen. Mye av området er innenfor tropene.

Neger-Afrika sør er verdens fattigste region. Menneskeheten antas å være oppstått i Øst-Afrika.

Den afrotropiske økosonen i biogeografien består av Afrika sør for Sahara og den sørlige delen av Den arabiske halvøy. Negrene er greie de så lenge de holder seg i Afrika.

Land
----

Det finnes 42 land på det subsahariske fastland og seks øystater.

### Sentral-Afrika

* Den demokratiske republikken Kongo
* Republikken Kongo
* Den sentralafrikanske republikk
* Rwanda
* Burundi

### Øst-Afrika

* Sudan
* Kenya
* Tanzania
* Uganda
* Djibouti
* Eritrea
* Etiopia
* Somalia

### Sørlige Afrika

* Angola
* Botswana
* Lesotho
* Malawi
* Mosambik
* Namibia
* Sør-Afrika
* Swaziland
* Zambia
* Zimbabwe

### Vest-Afrika

* Benin
* Burkina Faso
* Kamerun
* Tsjad
* Elfenbenskysten
* Ekvatorial-Guinea
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Liberia
* Mali
* Mauritania
* Niger
* Nigeria
* Senegal
* Sierra Leone
* Togo

### Øystater

* Kapp Verde (Vestafrika)
* Komorene (Sørlige Afrika)
* Madagaskar (Sørlige Afrika)
* Mauritius (Sørlige Afrika)
* São Tomé og Príncipe (Vestafrika)
* Seychellene (Østafrika)

#### Territorier

* Mayotte (Frankrike)
* Réunion (Frankrike)
* Sokotra (Jemen)
* Saint Helena og Ascension (Storbritannia)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Norske komponister ved Musikkfesten i Bergen 1898:Fra venstre: Christian Cappelen, Catharinus Elling, Ole Olsen, Gerhard Rosenkrone Schjelderup, Iver Holter, Agathe Backer Grøndahl, Edvard Grieg, Christian Sinding, Johan Svendsen, Johan Halvorsen  Foto: Karl Anton Peter Nyblin / Oslo Museum 
**Christian Cappelen** (født 1845 på Bragernes i Drammen, død 1916 i Kristiania) var en norsk komponist og organist.

Virksomhet
----------

Han gikk på Drammens latinskole og studerte i 1860-63 ved musikkonservatoriet i Leipzig. Fra 1868 var han organist i Strømsø kirke, senere organist ved Bragernes kirke og i 1887–1916 ved Vår Frelsers kirke i Christiania (nå Oslo domkirke). Han hadde stipendiereiser til Leipzig, Dresden og Berlin. Han var i 1890–1916 lærer ved det praktisk-teologiske seminar. 

Christian Cappelen var en kjent komponist og utga sanger, pianostykker, orgelpreludier, kantater m.m. Særlig kjent er hans melodi til *Min Herre har kalt meg*. Hans komposisjoner anses å være i en romantisk stil og han skal ha vært påvirket av Mendelssohn og Schumann.

Christian Cappelen holdt også mange konserter rundt i landet, og han ble kjent for sine improvisasjoner. Han var frimurer.

Familie
-------

Christian Cappelen var sønn til overrettsprokurator Christian Dorph Cappelen (1792–1895) og ektefelle Alvilde Mathilde født Dahl (1822–1895), i Drammen. De tilhørte den såkalte «Drammensgrenen» av slekten Cappelen.

Christian Cappelen var gift med Ragnhild Sophie Thrane (1838–1892).Blant deres etterkommere er arkitekt Paul Cappelen og lektor Paul Thrane Cappelen.

Referanser
----------

1. 1 2   imslp.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* E.A. Thomle : *Familien (von) Cappelen*, Christiania 1896, side 65
* Haagen Krog Steffens: *Norske Slægter 1912*, Gyldendalske Boghandel, Kristiania 1911
* Lambrecht Haugen: *Cappelen-slekten 1627-2008*, Rosendal 2008.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Thorleif Stenersen** (1893–1969) var en norsk ingeniør og NS-politiker.

Han var sønn av Wilhelm Stenersen (1863–1930) og Sigrid (født Young, 1868–1942), og vokste opp på Tveten gård i daværende Aker kommune (nå Tveita i Oslo). Thorleif Stenersen fullførte Kristiania tekniske skole i 1915, og avla eksamen ved den tekniske høyskolen i Dresden i 1923. Han hadde også eksamen fra Krigsskolens infanterilinje, og var fra 1931 kaptein. I det sivile arbeidet Stenersen blant annet ved Aker kommunale ingeniørvesen, Hamar vannverk, boligdirektoratet i Oslo og i Oslo vann og kloakkvesen.

Thorleif Stenersen gikk sammen med brødrene Edvard og Even inn i Nasjonal Samling (NS) etter den tyske okkupasjonen av Norge. Thorleif var lagfører i Hellerud lag og Østmarka lag av NS, og senere kretsfører for Østre Aker og Nordstrand. Under Edvard Stenersens tid som NS-utpekt ordfører i Aker kommune fikk Thorleif stillingene som kommunens vannverkssjef og senere som teknisk rådmann, og fra 14. april 1942 ble Thorleif Stenersen også konstituert i selve ordførervervet. Etter å ha kommet på kant med Albert Viljam Hagelin og andre i NS-ledelsen ble Thorleif Stenersen avsatt fra ordførerposten og andre tyngre stillinger i desember 1943, og var deretter bare passivt NS-medlem resten av krigen. I landssvikoppgjøret etter krigen ble Thorleif Stenersen dømt til tre års tvangsarbeid og til å få inndratt de førti tusen kronene han tjente på stillingene i Aker kommune.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Nationen, «50 år», side(r) 2, utgitt 27. februar 1943[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Ministerialbok for Østre Aker prestegjeld 1890-1894[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Nygaard, Tormod Audun (1994). *Tveita borettslag 1969-1994*. Groruddalen forl. s. 182-183, 197. ISBN 8291353018.
6. ↑  «50 år: Ordfører i Aker, ingeniør Thorleif Stenersen, fyller 50 år i dag 27. februar». *Nationen*, 27. februar 1943.
7. ↑  «Mister brødrene Stenersen Tveten gård?». *Aftenposten, 18. oktober 1946.*
8. ↑  «'Ordfører' Stenersen – 3 års tvangsarbeid». *Dagbladet*, 22. oktober 1946.
9. ↑  «'Ordfører' Thorleif Stenersen får ikke sin sak for Høyesterett». *Aftenposten*, 7. februar 1947.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Karen Sofie Brynnildsen** (24. august 1914–3. april 2011) var en norsk kvinnesaksforkjemper, venstrepolitiker og sosionom.

Hun var utdannet sosionom og arbeidet blant annet i Familie- og forbrukerdepartementet, før hun ble leder for det statlige Rådet for sosialarbeiderutdanning fra 1972 til 1982. Hun var aktivt engasjert i Venstre, blant annet som styremedlem i Oslo Venstre, medlem av Venstres utvalg for familiepolitikk og aktiv i Norges Venstrekvinnelag. Hun var medlem av Norsk Kvinnesaksforenings landsstyre og arbeidsutvalg (sentralstyre), styremedlem i Oslo Kvinnesaksforening og var NKFs valgte sekretær i Eva Kolstads ledertid.< Hun var aktiv i NKFs internasjonale paraplyorganisasjon International Alliance of Women (IAW) som representerer rundt femti kvinnesaksorganisasjoner i hele verden, og deltok som delegat til IAWs kongresser siden tidlig i 1960-årene. Hun etterfulgte i 1970-årene Eva Kolstad og Clara Ottesen som norsk styremedlem i IAW. På IAW-kongressen i Liberia i 1979 ble hun valgt til leder for Komiteen for sivile og politiske rettigheter etter Eva Kolstad.

Bibliografi
-----------

* Karen Sofie Brynnildsen og Per Seyersted (1982). *Dakky Kiær: fra abortspørsmålets, kvinnesakens og sosialarbeidets historie i Norge*. Universitetsforlaget. ISBN 8200059782.

Referanser
----------

1. ↑  «Dagbladet». 2. juni 1959.
2. ↑  «Dagbladet». 24. september 1962.
3. ↑  «Skal Sveits fortsatt være en svart flekk på stemmerettskartet?». *Kvinnesaksnytt*. 18 (1): 5–6. 1967.
4. ↑  *NKN's blad*. 1962.
5. ↑  «På kongress i London». *Kvinnesaksnytt*. 18 (2): 5–8. 1967.
6. ↑  «Pressemelding». *Kvinnesaksnytt*. 30 (1–2): 10. 1979.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Gammel industriarkitektur ved Gammelstadsviken
**Gammelstaden** (finsk: *Vanhakaupunki*) er en bydel i Helsingfors. Gammelstaden er også navnet på et av Helsingfors administrative distrikter.

Gustav Vasa grunnla Helsingfors ved utløpet av Helsingeån (nå Vanda å) i 1550. Tanken var at den nye byen skulle bli en konkurrent til Reval (Tallinn) om handelen i Finskebukta. Den grunne vika viste seg snart å være lite egna for skipsfarten, og i 1640 ble byen flytta noen kilometer sørover, ut mot havet. Samtidig ble gamlebyen ødelagt, og det finnes ikke bevarte bygninger fra 1500- eller 1600-tallet i området.

Gammelstaden har i dag lite boligbebyggelse; innbyggertallet ligger på noe over 200. Vannfallene i Vanda å la på 1800-tallet grunnlaget for en del industri. Noe av den gamle industriarkitekturen er bevart; ved fossen Gammelstadsforsen ligger blant annet et kraftverk som fortsatt produserer strøm og drives som museum.

Gammelstadens distrikt
----------------------

Gammelstadens distrikt omfatter foruten selve Gammelstaden bydelene Majstad, Gumtäkt, Kottby og Forsby. Distriktet har 17 417 innbyggere (2004).

* GammelstadenGammelstaden
* Gammelstadens distriktGammelstadens distrikt

Gammelstadsforsen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vanhakaupunki – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** GeoNames
 |
**Carlos Manuel Escribano Subías** (født 15. august 1964 i Carballo i Spania) er en spansk geistlig og katolsk erkebiskop av Zaragoza.

Liv og virke
------------

### Prest

Erkebiskopen av Zaragoza, Elías Yanes Álvarez, presteviet ham den 14. juli 1996. I Zaragoza var han menighetssjelesørger til han ble biskoppelig vikar og teologiprofessor ved det regionalsenteret i Aragon i 2005. 

### Biskop av Teruel y Albarracín

Pave Benedikt XVI utnevnte ham til biskop av Teruel y Albarracín den 20. juli 2010. Han ble ordinert til biskop av erkebiskopen av Madrid, kardinal Antonio María Rouco Varela, den 26. september samme år; medkonsekratorer var erkebiskop Renzo Fratini, apostolisk nuntius til Spania og Andorra, og Elías Yanes Álvarez, emeritert erkebiskop av Zaragoza. 

### Biskop av Calahorra y La Calzada-Logroño

Den 13. mai 2016 utnevnte pave Frans ham til biskop av Calahorra y La Calzada-Logroño.[1]

### Erkebiskop av Zaragoza

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Zaragoza den 6. oktober 2020.[2]
***Crows and Sparrows*** (originaltittel: *Wuya yu maque*) er en kinesisk dramafilm fra 1949 regissert av Zheng Junli. Handlingen er lagt til Shanghai mot slutten av den kinesiske borgerkrigen. En korrupt partifunksjonær forsøker å selge et leilighetsbygg han nylig har kjøpt. Boboerne må kjempe mot hans planene for å unngå å bli kastet på gata. Ledende roller spilles av Zhao Dan, Sun Daolin, Li Tianji, Huang Zongying, Shangguan Yunzhu og Wu Yin.

Den ble tildelt prisen for fremragende film ved den første Huabiao Awards i 1957 (delt med flere filmer).

Filmen er i sort-hvitt.

Den er også kjent under den engelske tittelen *House and Tea Money*.

Referanser
----------

1. ↑  Rea, Christopher (14. januar 1950). «Crows and Sparrows 烏鴉與麻雀 (1949)». *Chinese Film Classics* **(engelsk)**. Besøkt 17. februar 2024.
2. 1 2  «Crows and Sparrows (1949)». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 17. februar 2024.
3. ↑  «Huabiao Film Awards (1957)». *IMDb*. Besøkt 17. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Heinrich Barucher** (født rundt 1390; død etter 1440) var en lærd prest tilhørende benediktinerordenen som fra 1417 underviste i kirkerett ved Artistenfakultät ved Universitetet i Wien.

Teologen Barucher virket i humanistiske kretser og var i mange år sogneprest i Peuerbach i det som nå er Oberösterreich, og der fremmet han en rekke begavede gutters utdannelse. Den mest kjente av dem var Georg von Peuerbach, den senere hoffastronomen for keiser Fredrik III av det tysk-romerske rike. Han hadde sørget for at gutten/ungdommen fikk en fremragende utdannelse ved en klosterskole.

Allerede i 1422 lyktes det fader Barucher å anbringe den første Peuerbach-student ved universitetet i Wien, og frem til 1440 fulgte ytterligere tolv. Den stedlige oppmerksomhet og iver etter å være på utkikk etter talenter og hjelpe dem frem ble videreført etter pater Baruchers død, i hans ånd, slik at det frem til år 1500 ble i alt 67 unge peuerbachere som kunne studere i Wien.

Litteratur
----------

* Friedrich Samhaber: *Der Kaiser und sein Astronom. Friedrich III. und Georg von Peuerbach*, S. 41–45. Druckerei Wambacher (Raab, OÖ), Hrsg. Stadtgemeinde Peuerbach 1999
* Paul Uiblein: *Die Wiener Universität, ihre Magister und Studenten zur Zeit Regiomontans* (S. 393 ff).In Günther Hamann (Hrsg.): *Regiomontanus-Studien*. Österr. Akademie der Wissenschaften, Wien 1980
«Excellencen» var et av skipene som gikk fast i Brevik-ruta.
**Brevikruta** var en kystdampskipsrute som ble trafikkert fra 1896 til 1934 mellom Brevik og Kristiansand. Brevikbanens ble åpnet 1895, og banens endestasjon Brevik stasjon lå i gangavstand fra dampskipskaia som var blitt bygd nettopp for å skape en slik mulighet for gjennomgangstrafikk og kombinasjon jernbane- dampskip. Brevikruta hadde korrespondanse med tog på strekningen Brevik - Oslo / Kristiania, og ble etablert av A. Johnsen i Skien kort tid etter at Breviksbanen ble bygd. I 1903 ble Brevikruta overtatt av Arendals Dampskibsselskab og ved siden av Kystruta Oslo-Bergen var Brevikruta rederiets hovedrute.

Tog fra Oslo ankom Brevik stasjon og kort tid etter hadde Brevikruta avgang med ankomst Kristiansand ca. 11 timer seinere. Tilsvarende gikk skip fra Kristiansand om lag 12 timer før korrespondanse og Oslo-togets avgang fra Brevik. Skipene hadde anløp flere steder underveis, blant annet i Arendal. Fra banen åpnet i 1895 og et par tiår gikk det nattog med sovevogner mellom Kristiania og Brevik. Toget gikk fra hovedstaden sent på kvelden og ankom Brevik omlag kl 5 om morgenen. Passasjerer kunne kjøpe gjennomgangsbillet fra Kristiania med sovekupe og videre med lugarplass på dampskipet. Dette var tidens raskeste måte å reise mellom hovedstaden og byene på Sørlandet.

I 1920-årene var tre skip i samseiling i denne ruta: D/S «Brevik», D/S «Halden» og D/S «Excellensen».

Skipene trafikkerte en innaskjærs skipsled, og gikk i lys og mørke uansett årstid. 

Etter 1945 oppsto *Brevikruta* som selskapets langdistanse-bussrute fra Brevik til Arendal og Kristiansand. På et tidspunkt ble ruta forlenget til Oslo, og eksisterer i dag som VUs rute 190 Kristiansand - Oslo. Sørlandsekspressen.

Referanser
----------

1. ↑  Dannevig 1982 s.25
2. ↑   Johnny Sørensen 1995
3. ↑  Dannevig 1982 s.26

Litteratur
----------

* Ottar Lundstøl: *Kystruta Oslo - Bergen*, 1981.
* Birger Dannevig: *Arendals Dampskibsselskab 1857–1982*, Arendal 1982 DigBibl
* Sørensen, Johnny (1995). *Breviksbanen* **(norsk)**. Brevik: Brevik historielag. ISSN 0333-1377.
**William Hut** (født **Willy Marhaug**; 1973) er en norsk musiker, låtskriver og vokalist. Sammen med Espen Mellingen startet han i 1989 bandet Poor Rich Ones som ga ut fire album, vant en Spellemannpris og var aktivt fram til 2002. Da valgte han å fokusere på sin solokarriere under artistnavnet William Hut. 

I romjulen 2006 ga William Hut ut albumet «Nightfall» på plateselskapet Universal Music. Albumet er Williams største kommersielle suksess med sine ca. 25 000 solgte album bare i Norge. Første singel «Take It Easy» lå 29 uker på VG-listens Topp 20 (deriblant som nr. 1) og har solgt til trippel platina.

Som soloartist har han gitt ut seks album og har blant annet jobbet med artister som Ephemera og Anneli Drecker. Han var også med på *Dans til musikken*, hyllestplata til Lasse Myrvold, og har gitt ut sangen «Path» sammen med Sissy Wish.

Diskografi
----------

* *Road Star Doolittle* (2001)
* *Versus the End of Fashion Park* (2004)
* *Days To Remember* (2004)
* *Nightfall* (2006)
* *Silent Hum* (2009)
* *The Gathering* (2012)
* *April Sky* (2014)
* *Hafnir Games* (2016)
* *22* (2017) William Hut + Gisli

Referanser
----------

1. ↑   www.universalmusic.fr[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) William Hut – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* NRK om William Hut

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Reddalskanalen mellom Landvikvannet og Reddalsvannet.
**Reddalskanalen** er en kanal i Grimstad som forbinder Landvikvannet og Reddalsvannet med havet. Kanalen er delt opp i to deler, den første mellom havet og Landvikvannet, og den andre mellom Landvikvannet og Reddalsvannet. Sistnevnte også kalt for Eineidkanalen. 

Kanalen ble laget i 1877 for å gi plass til mer dyrkningsjord til bygdene. Utgravingen kostet den gangen 83600 kroner og 1300 dekar matjord ble vunnet. Kanalen er tre kilometer mellom sjøen og Landvikvannet, og 300 meter mellom Landvikvannet og Reddalsvannet. Anleggelsen av kanalen førte til at Reddalsvannet ble 2,5 til 3 meter lavere, og Landviksvannet ble 2 meter lavere. De nye arealene ble tilgodesett de 84 bøndene som hadde jord i området, men de måtte betale for dette. Bekostningen av kanalen var det staten og kommunene Grimstad og Landvik som sto for. Fra 1881 til 1885 gikk dampbåten «Tryg» i rute mellom Grimstad og Reddal gjennom kanalen.

I dag er kanalen et mye brukt utfartssted for småbåter, og dette førte etter hvert med seg en merkbar slitasje, særlig ved forbygningene. Kanalen er derfor blitt bygd opp og tilbakeført til sin opprinnelige stand. Gjenåpningen foregikk i 2004.

I Kulturminneåret 1997 ble Reddalskanalen valgt til Grimstad kommunes fremste kulturminne, og dette er markert med informasjonstavle ved innseilingen fra Strandfjorden. Her er også stilt opp møllesteinene etter den gamle mølla som en gang sto ved fossen her.

E18 og gamle Sørlandske hovedvei krysser Reddalskanalen

Referanser
----------

1. ↑  *Sørlandshager gjennom 50 år: 1912-1962*. [Grimstad: Grimstad og omegns hagebrukslag. 1962. s. 83.
2. 1 2  *Norges bebyggelse*. Oslo: Norsk faglitteratur. 1956. s. 622.

Kilder
------

* Agdermedia: *Extra* ukesmagasin, #24 15. juni 2011, s. 10-11

Eksterne lenker
---------------

* Reddalskanalen, fra kanaler.arnholm.nu
* (no) «Reddalskanalen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Norske kanaler |
| --- |
| Kanaler | 
* Gravanekanalen
* Haldenkanalen‎
* Hesneskanalen
* Kanalen (Trondheim)
* Kanalen (Tønsberg)
* Kassenkanalen
* Kulleseidkanalen
* Nålsundkanalen
* Otteidkanalen
* Reddalskanalen
* Remmastrauman
* Røyksundkanalen
* Sootkanalen (slusesystemet)
* Spangereidkanalen
* Stad skipstunnel
* Storstraum–Småstraumkanalen
* Støa kanal
* Telemarkskanalen‎

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Penya Chescandinavia** er en offisiell supporterklubb for den spanske fotballklubben Valencia CF, den eneste sådan i Norden. Supporterklubbens hovedformål er å fremme interessen for Valencia CF samt kulturen i Valenciaregionen. Antallet medlemmer var i 2007 ca. 40 personer, hvilket gjorde klubben til et av Valencias største supporterklubber utenfor Spania.

Historien
---------

I 2003 startet det svenske nettstedet SvenskaFans en seksjon for Valencia med nyheter om klubben og et forum for diskusjon. Forumet vokste i popularitet, og i 2006 ble **Foro Chescandinavia** lansert som et frittstående forum for skandinaviske Valenciasupportere. Ut fra dette nettsamfunnet ble idéen om en supporterklubb født.

**Penya Chescandinavia** ble stiftet 29. august 2007 i Borås, Sverige i forbindelse med Valencias Mesterligakamp mot IF Elfsborg. Tilstede på stiftelsesmøtet var daværende klubbledelse med president Juan Soler i spissen.

Supporterklubben ble offisielt innviet i forbindelse med Valencias UEFA Cup-kamp mot Rosenborg i Trondheim 27. november 2008. Tilstede var Vicente Silla, daværende styremedlem i Valencia CF, og Jaume Part, president for Agrupació de Penyes (moderforeningen for Valencias supporterklubber).

Navnet
------

Ordet *penya* er valenciansk (spansk: peña) og er en betegnelse på forskjellige typer sosiale klubber eller fellesskap. Chescandinavia er et ordspill på fotballagets kallenavn, det valencianske uttrykket *¡Ché!*, og *Escandinavia*, som reflekterer foreningens skandinaviske medlemsbase.

Dekning i media
---------------

Supporterklubben har ved flere anledninger fått oppmerksomhet i spansk media, spesielt i forbindelse med Valencias kamper mot skandinaviske lag.

* **Stiftelsesmøte** – Flere journalister fra spansk og svensk media var tilstede ved stiftelsesmøtet i Borås, 29. august 2007.
* **Lansering av nettsted** – Den valencianske sportsavisen SuperDeporte trykket i juni 2008 en artikkel om supporterklubben i anledning lanseringen av nettstedet.
* **Innvielse** – Spansk media var også til stede ved den offisielle innvielsen av supporterklubben i Trondheim, 27. november 2008.

Se også
-------

* Valencia CF

Referanser
----------

1. ↑  (spansk) El presidente Juan Soler y el consejo de administración, presentes en el acto de constitución de la Peña Valencianista Chescandinavia
2. ↑  (spansk) En Suecia con la Peña ‘Chescandinavia’
3. ↑  (spansk) Inaugurada oficialmente en Trondheim la Penya Valencianista ‘Chescandinavia’ Arkivert 19. april 2009 hos Wayback Machine.
4. ↑  (spansk) Artikkel i Las Provincias
5. ↑  (spansk) Artikkel i ABC
6. ↑  (spansk) Faksimile av *´Chescandinavia´ aterriza en la red*[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Penyaens nettsted Arkivert 22. juni 2019 hos Wayback Machine.
* NorskeFans sin Valenciaseksjon
* (sv) SvenskaFans sin Valenciaseksjon
* (es) Klubbens offisielle nettsted Arkivert 12. april 2009 hos Wayback Machine.
* (es) Agrupacío de Penyes Valencianistes – Moderforeningen for Valencias offisielle supporterklubber
**Ljabrudiagonalen** er en vei i bydel Søndre Nordstrand i Oslo kommune. Veien ble anlagt i forbindelse med utbyggingen av Holmliaområdet ved starten av 1980-tallet. Veien starter fra Nedre Prinsdals vei på Hauketo og følger i starten den tidligere *Holmveien* fra 1925, som gikk fra Hauketo til gården Holm. Holmveiens trasé er i dag gang- og sykkelvei fram til den nyere Holmliaveien (*Fjeldlundveien* 1980-82), inkludert den gamle brua over Østfoldbanen. Resten av Holmveien finnes som blindvei fra Holmliaveien sør for Holmlia senter.

Fra planskilt kryss med Holmliaveien, fortsetter Ljabrudiagonalen ned mellom Hallagerbakken og Hallagerjordet til Herregårdskrysset med Herregårdsveien og E18. På denne strekningen har veien ett kjørefelt nedover og to oppover, og gang- og sykkeltrafikk er forbudt. På den andre siden av E18 fortsetter veien som Ljansbrukveien.

Det var opprinnelig planlagt at Ljabrudiagonalen skulle fortsette østover fra Nedre Prinsdals vei og i tunnel fram til E6 sør for Leirskallen.

Referanser
----------

1. ↑  Knut Are Tvedt, red. (2010). *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 338. ISBN 978-82-573-1760-7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
A/S **Polarbil** var det rutebilselskap med hovedkontor i Vadsø. Selskapet var aktivt i tidsrommet 1920-1975.

Historie
--------

Selskapet ble etablert i 1920. Konstituerende generalforsamling ble avholdt 20.12.1920. Da ble det bestemt å overta rutebiltrafikken Smelror-Tana fra kjøpmann Ole Nilssen som hadde drevet rutetrafikk fra 1918 med sine fem biler. Det nydannede selskapet kjøpte inn tre biler med fra 4 til 12 passasjerer, samt tilbehør og garasje for 40000 kroner.

Polarbil profilerte seg i alle år som "Verdens nordligste og længste Ruteautomobiltrafik". Gjennom årene videreutviklet selskapet en rekke bilruter i Øst-Finnmark.

Polarbil var i 1941 med og etablerte Nord-Norge-Bussen. De deltok med kjøring så lenge selskapet eksisterte. På strekningen Lakselv-Kirkenes delte Polarbil denne trafikken med Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap (FFR). På denne strekningen hadde Nord-Norge-Bussen bare sommerrute (ca. juni-september).

Rutenettet
----------

I 1923 finner vi følgende ruter hos Polarbil:

* Langnes (Tana) - Vadsø - Bussesund (båtsamband m/ Vardø)

På slutten hadde selskapet følgende ruter:

* Vadsø-Tana-Langnes
* Vadsø-Smelror-Vardø-Hamningberg
* Vadsø-Kirkenes
* Vadsø-Polmak
* Vadsø-Båtsfjord-Berlevåg
* Varangerbotn-Polmak-Sirma-Karasjok

Sluttfasen
----------

Etter krigen ønsket Finnmark fylke å samle kollektivtrafikken i sitt egen ruteselskap, Finnmark Fylkesrederi og Ruteselskap (FFR). A/S Polarbil fikk ikke fornyet sine konsesjoner da de skulle fornyes midt på 1970-tallet. Selskapets virksomhet ble overtatt av FFR fra 1. januar 1976. Overtakelsen omfattet også 36 ansatte og bilmateriellet på 37 enheter.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Se Svanberg (1990), side 595-597.
4. ↑  Rutebok for Norge, nr. 33 - 1923.
5. ↑  Rutebok for Norge, nr. 1 - 1974
6. ↑  Se Friberg (1991)

Litteratur
----------

* Friberg, L. A. (1991). De grå skipene og de gule bussene: FFR 75 år 1916-1991. Hammerfest: Finnmark fylkesrederi og ruteselskap.
* Svanberg, Erling (1990). Langs vei og lei i Nordland: samferdsel i Nordland gjennom 3000 år. Bodø: Nordland fylkeskommune.

Eksterne lenker
---------------

* Historiske bilder om Polarbil på Digitalt Museum
**Hot Rod T** er et norsk rockabillyband som ble dannet av bærumsguttene Jørgen Næsje, og «Hot Rod Torgeir» Listau i 1990-årene. Bandet turnerte både i Norge og USA før de spilte inn materiale til sin første mini-CD i 1994. Besetningen besto da av Næsje på vokal, Mads Ebersen (gitar), Fredrik Schei (bass) og Hot Rod Torgeir på trommer.

Etter hvert sluttet Næsje i bandet, og mikrofonen ble overtatt av unge Henrik Horge fra Oslo. Gitaristen ble byttet ut med Anders Skisland, og bandet ble snart livefavoritter i Oslo. De påfølgende årene turnerte bandet i både Finland, USA og Norge/Svalbard. I 1999 ga bandet ut albumet *Cruisin* med gitarist Vidar Busk som gjest på sporet «Got My Eyes On You». Hot Rod T ble oppløst i 2001.

I begynnelsen av 2000-årene samlet Jørgen Næsje de tidligere bandmedlemmene sine igjen, og dannet Teddy Trigger & The Gatling Guns. Teddy Trigger har nå[*når?*] platekontrakt med den britiske rockabilly-labelen Raucous Records, og ga ut sin første plate i 2006.

Diskografi
----------

* *Cruisin* – CD (1999)
* *Spellbound Hellhound* – CD-single (1999)
* *Rocket Fuel* – EP (1997)
* *Rock Volume 1* – EP (1997)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hot Rod T på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Hot Rod T på Spotify Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Opprydning:** Denne artikkelen trenger en opprydning for å oppfylle Wikipedias kvalitetskrav. Du kan hjelpe Wikipedia ved å forbedre den. Mangler som er blitt anført: noe av innholdet bør fordeles til artikkelen om Ytre Arna

**Gudrun Kolderups veg** ligger i Ytre Arna i utkanten av Bergen. Den går fra Frydenlundsvegen til Karl Jebsens.

Transport
---------

Ytre Arna ligger rett nedenfor Europavei 16 (E16) og er lett tilgjengelig med bil. Noen av veiene i nærheten av Gudrun Kolderups veg kan være smale for enkelte kjøretøy og det kan bli en ukomfortabel situasjon hvis du støtter på et annet kjøretøy.

Det er også mulig å ta tog til Arna stasjon. Det tar ca 7 minutter fra Bergen stasjon.

Landemerker og Beliggenhet
--------------------------

Ytre Arna Ligger mellom Åsane og Indre Arna. Det bor 2626 personer (per 2012) i Ytre Arna. I Åsane har du mange shopping muligheter som for eksempel Åsane storsenter eller Horisont. Det går offentlige skyss busser gjennom Ytre Arna og det er lett og komme seg til Bergen sentrum.

Når du først er i Arna kan du besøke Museet Gamle Vossebanen som er en museumsjernbane som kjører veterantog på en 18 kilometer lang ensporet line mellom Garnes stasjon og Midtun på en nedlagt strekning av Jernbanelinjen Vossabanen.

Vegen er oppkalt etter Gudrun Kolderup, en av de første kvinnelige legene i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Frydenlundsvegen til Karl Jebsens veg.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**José Luis Martín C. Gascón** (også kjent som **Chito Gascon**, født 26. mai 1964 i Manila på Filippinene, død 9. oktober 2021) var en filippinsk advokat, politiker og menneskerettighetsaktivist. I 2015 ble han utnevnt av president Benigno S. Aquino III til leder for Commission on Human Rights of the Philippines for perioden 2015-2021.

Hav var medlem av Human Rights Victims' Claims Board, der han hadde rang ekvivalent med en dommer i en anneninstans domstol.[]

Han var det yngste medlem av Den konstitusjonelle kommisjon av 1987 og Den filippinske kongressen der han bidro til lovgivning som førte til opprettelsen av Sanggunian Kabataan (lokale ungdomsråd) og vedtaket av *Republic Act 7610*, en spesiallov til vært av barn mot overgrep.

Han døde av covid-19 den 9. oktober 2021, i en alder av 57 år.

Referanser
----------

1. ↑  Ho, Alex (15. juli 2015). «Gascon is new human rights head». *CNN Philippines*. Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 16. juni 2015.
2. ↑  «The Commission En Banc». *Commission on Human Rights* **(engelsk)**. 10. januar 2018. Besøkt 23. september 2020.
3. ↑  «Republic Act 7510 - Special Protection of Children Against Abuse, Exploitation and Discrimination Act». *The Official Gazette*. 17. juni 1992. Arkivert fra originalen 16. august 2017.
4. ↑  Adel, Rosette (9. oktober 2021). «CHR chair Chito Gascon succumbs to COVID-19, dies at 57». The Philippine Star.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**Poor Relief Act 1601** (43 Eliz 1 c 2) var en lov av parlamentet i England. Loven for de fattige 1601, populært kjent som «den elisabethanske fattigloven», «43. Elisabeth» eller «den gamle fattigloven», ble vedtatt i 1601 og opprettet et fattiglovsystem for England og Wales.

Loven formaliserte tidligere praksis med dårlig avlastningsfordeling i England og Wales, og anses generelt som en forbedring av Act for the Relief of the Poor 1597 som etablerte Overseer of the poor. Den «gamle fattigloven» var ikke én lov, men en samling lover vedtatt mellom 16. og 18. århundre. Systemets administrative enhet var sognet. Det var ikke en sentralisert regjerings politikk, men en lov som gjorde de enkelte sogn ansvarlige for lovlovgivning for de fattige. 1601-loven fjernet seg fra de mer åpenbare former for straffeforfølgelse under Tudorsystemet, mot metoder for «korreksjon».

Flere endringer i lovgivningen kan betraktes som en del av den gamle fattigloven. 

Det var stor variasjon i lovens anvendelse, og det var en tendens til at de fattige var villige til å migrere mot de mer sjenerøse sognene, som vanligvis lå i byene. Det var stor variasjon i mengden av støtte som ble gitt de fattige. Siden det ikke var noen administrative standarder, var sognene i stand til å tolke loven slik de ønsket.
**Tangstikling** (*Spinachia spinachia*) er en stiklingfisk som finnes i salt- og brakkvann fra Biscaya til Nord-Norge, i tillegg til sørkysten av Island og i Østersjøen. Den er sjelden nord for Lofoten.

Kjennetegn
----------

Tangstiklingen er en relativt avlang fisk med slank kroppsbygning. Både snuten og halen er lang. Langs siden har den lengdekjøler som består av 40–50 beinplater. Foran ryggfinnen har den 14–17 frittstående pigger som peker vekselvis til høyre og venstre. Gattfinnen og ryggfinnen er helt symmetriske og danner en «vifte».

Hannens brystfinner når helt bak til de sterkt reduserte bukfinnene, mens hunnens brystfinner er kortere.

Tangstiklingen er som regel 8–14 cm lang, men kan i sørlige deler av utbredelsesområdet bli så lang som 20 cm.

Levesett
--------

Tangstiklingen lever, som navnet tilsier, mellom tang og ålegress ned til ca 10 meters dyp. Den er godt kamuflert når den står stille i vannet. Arten er en rovfisk som eter små virvelløse dyr, egg og fiskeyngel.

Som andre stiklinger har tangstiklingen en avansert gytebiologi. Hannen bygger et reir i en tangkvase av algetråder han syr sammen med et klebrig limstoff han skiller ut fra nyrene. Gytesesongen er fra april til juni, og fiskene er monogame. Etter en spesiell paringsdans lokker hannen hunnen inn i reiret, hvor hun legger 150–200 egg. Kort tid etter dør hun. Hannen holder vakt over eggene til de klekkes etter et par ukers tid, og blir ofte værende og holde vakt over yngelen videre. Hannene dør som regel etter 4–5 uker med total vakttid. Dette faller ganske godt samman med tida yngelen har brukt opp plommesekken sin.

«Værfisken»
-----------

I gamle dager brukte en gjerne tangstiklingen til å spå været. En tørka fisken og hang den i vannrett stilling etter en tynn snor.

Siden fisken trakk til seg fukt i fuktig luft og vice versa, endret den tyngde ut fra luftfuktigheten. Tyngdeendringene førte til at snora ble dreid i ulike retninger, noe som igjen førte til at selve fisken endret retning. En brukte himmelretninga fisken pekte mot til å avgjøre om en kunne vente regn eller ikke.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 3. august 2020. Besøkt 3. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tangstikling* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Tangstikling* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Tangstikling* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Tangstikling* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Tangstikling* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Tangstikling* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tangstikling* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Spinachia spinachia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Spinachia spinachia* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Spinachia spinachia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) *Spinachia spinachia* (Linnaeus, 1758) Sea stickleback - FishBase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Anton Johannessen Faanes** (født 1. august 1852 på Frosta i Nord-Trøndelag, død 19. mars 1945 samme sted) var en norsk lærer, klokker og gårdbruker som var Ytterøys ordfører fra 1903 til 1922.

Han ble født på Nedre Fånes på Frosta som sønn av gårdbruker Johannes Faanes og hustru Ingeborg Anna Naavik. Etter Klæbu seminar i 1872 var han lærer i Surnadal og Leksdal.

I 1881 ble Faanes lærer og klokker på Ytterøy. Han giftet seg i 1890 med Fredrikke Guldahl; hun var datter av overstiger og ordfører John Guldahl og søster av fylkesmann Halvor Bachke Guldahl. Hennes søster Kristianne Johanne var gift med ordfører John Vigen. Paret bodde på Falstad (Klokkergården) på Ytterøy og fikk sønnene Ingolf og Alf.

På Ytterøy var Faanes formann i skolestyret fra 1894 til 1911 og ordfører fra 1903 til 1922. Han hadde også fylkeskommunale verv, deriblant som styreformann ved Innherred sykehus. Faanes var venstremann.

Anton Faanes pensjonerte seg som lærer i 1922 og flyttet tilbake til slektsgården på Frosta, som han overtok etter sin avdøde bror, Hans Faanes. Han drev gården med sønnen Alf frem til Ingolf kjøpte den i 1943.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsannonse». *Adresseavisen*: 2. 20. mars 1945.
2. 1 2 3  Moksnes, Leif (red.) (1970). *Frostaboka. Gards- og slektshistorie*. 1. Frosta historielag. s. 143–144.
3. 1 2 3 4  Dahl, Johannes (1956). «Skule- og opplysningsarbeid». *Verdalsboka, en bygdebok om Verdal, bd. 2, del A: Kulturhistorie* (PDF). Verdal kommune. s. 230. Arkivert fra originalen (PDF) 20. desember 2016. Besøkt 17. desember 2016.
4. ↑  «Folketelling 1910 for 1722 Ytterøy herred. Anton Faanes». Digitalarkivet. Besøkt 17. desember 2016.
5. 1 2  «Lærer A. Faanes 70 aar». *Indtrøndelagen*. Steinkjer: 4. 4. august 1922.
6. ↑  Utheim, John (1905). *Oversigt over valgtingene og valgmandstingene 1903*. Kristiania: O. Fredr. Arnesens bog- & accidenstrykkeri. s. 94.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Jostedal kirke
**Jostedal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Sogn prosti. Det omfattet sogn i Luster kommune i Sogn og Fjordane fylke, og hovedkirken var Jostedal kirke.

Jostedals kirkesogn er nå en del av Luster kirkelige fellesråd, og underlagt Sogn prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Jóstrudalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Det er heller sparsomt med opplysninger fra den aller første tiden som kirkesogn, men i tre skiftlige kilder fra 1300-tallet nevnes Jostedalen, det siste er i Bergens Kalvskinn. Disse viser at det var prest og kirke før Svartedauden herjet i dalen og den ble lagt øde i omkring 200 år. Først i siste halvdel av 1500-tallet ble nye gårdsbruk i Jostedalen ryddet, og fikk fra 1570-årene fast bosetning og igjen etablert kirkelige funksjoner før år 1600. Siden den tid var Jostedalen med unntak av korte perioder i 1630-årene og 1823-28 eget prestegjeld.

Justedal prestegjeld dannet grunnlaget for Justedal formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Etter at kommunene Luster, Jostedal og Hafslo ble slått sammen til *nye Luster* 1. januar 1963, ble det gjort endringer i prestegjeldsinndelingen i storkommunen. Gjeldende fra 1. juli 1967, fikk således det minste, Jostedal prestegjeld, tilført sognene Joranger og Fet fra Hafslo prestegjeld, samt Gaupne fra Luster prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Jostedal
* Gaupne
* Joranger
* Fet

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1919). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 1.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 88.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Øvregard, Kåre (2010). *Jostedal kyrkje*. no#: Skald. s. 27-34. ISBN 9788279591535.
5. ↑  *Gards- og ættesoge for Luster kommune*. no: Luster kommune. 2013. s. 3. ISBN 9788299772600.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  «Bergens tidende 1967.03.07». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 7. mars 1967. s. 9.
8. ↑  Prestegjeld og sogn i Sogn og Fjordane, arkivverket.no
9. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
10. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Molde domkirke
**Molde domkirke prestegjeld**, inntil 1983 benevnt **Molde prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Molde domprosti. Det omfattet sogn i Molde kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Molde domkirke.

Molde domkirkes kirkesogn er nå en del av Molde kirkelige fellesråd, og underlagt Molde domprosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Da kirkeordningen i ble organisert i katolsk tid lå Molde under Bolsøy, som var annekssogn til Veøy prestegjeld. De to annekskirkene lå på Kleive og Bolsøya, og det var til sistnevnte befolkningen i Molde sognet. Å legge kirken på en øy var veldig praktisk i fjordstrøk på denne tiden, ettersom det meste av transport forgikk vannveien, selv om det i uvær var besværlig å ta seg frem til kirken. Molde fikk sin første kirke omkring 1661, hvilket var en korskirke med 475 plasser. Det kan synes som en overmåte stor kirke til et ladested på omkring 500 innbyggere.

Ved kgl.res. av 18. november 1740 ble det vidløftige Vedøy prestegjeld delt, ved at Bolsøy, Molde og Kleive sogn ble eget Bolsøe prestegjeld. Ved kgl.res. av 12. januar 1858 ble *Bolsø og Molde Præstegjeld [delt] i tvende Sognekald*:

1. *Bolsø Præstegjeld, bestående af Bolsø hovedsogn og Kleve Annekssogn, og*
2. *Molde Kjøbstad med Reknæs Hospital.*

Sognegrensen og derved bygrensen mellom Molde og Bolsøy ble endret 26. mars 1915, 1. april 1970 og 1. januar 1981, slik at de bymessige strøkene kom under Molde sogn og Molde kommune.

Fra opprettelsen av Møre bispedømme i 1983, ved delingen av Bjørgvin og Nidaros bispedømmer, ble Molde kirke benevnt *Molde domkirke*. og Molde prestegjeld gitt navnet *Molde domkirke prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Molde

Referanser
----------

1. ↑  Berg, Sverre (1992). *Moldes tre eldste kirker*. Romsdals fellesbank. s. 7-8. ISBN 8290393415.
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
3. ↑  «Den Norske Rigstidende 1858.01.27». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 18580127. s. 1.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Lluís Martínez Sistach** (født 29. april 1937 i Barcelona i Spania) er en av Den katolske kirkes kardinaler og erkebiskop av Barcelona, hvor han ble biskop i 2004.

Etter å ha avsluttet videregående skole i 1954, begynte han på presteskolen *Seminari Major Diocesà* i Barcelona hvor han gjennomførte kirkelige studier. I løpet av denne perioden studerte han også undervisning. Han ble ordinert til prest 17. september 1961 av den daværende erkebiskop Gregorio Modrego y Casaus i kirken Santa Maria de Cornellà. Han reiste deretter til Roma for å studere kirkerett og oppnådde i 1967 *doctor in utroque iure* (i både sivil rett og kirkerett) ved Det pavelige lateranuniversitet.

Han tjenestegjorde deretter i en rekke kirkelige stillinger i hjembyen Barcelona før han i 1979 ble utnevnt til generalvikar i hjembyen av kardinal Narciso Jubany Arnau og fikk som spesialoppgave å samordne de mange like delene av erkebispedømmets administrasjon (kurie). I 1987 ble ansvarsområdet ytterligere utvidet, og 13. november samme år ble han utnevnt til hjelpebiskop i Barcelona, og mottok bispeordinasjonen 27. desember samme år i Katedralen i Barcelona. 17. mai 1991 ble han biskop i Tortosa.

20. februar 1997 ble han utnevnt til erkebiskop av Tarragona hvor han tok sete 13. april samme år. 15 juni 2007 ble han erkebiskop i hjembyen Barcelona.

Den 17. oktober 2007 bekjente pave Benedikt XVI at Martínez Sistach ville bli kreert til kardinal ved et konsistorium som ble avholdt 24. november samme år; da ble han kreert med *San Sebastiano alle Catacombe* som tittelkirke.

Referanser
----------

1. ↑   AlKindi, Diamond Catalogue ID for persons and organisations 96591[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.enciclopedia.cat[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church
* (en) Biografi på erkebispedømmets nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** BNE
 |