recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***The City of Her Dreams*** er en amerikansk stumfilm fra 1910.

Handling
--------

Ella Brown er det eneste barnet til en fattig enkemann. Hjemmet deres ligger i en liten by i det amerikanske Midtvesten, og Ella har aldri sett New York – selv om hun alltid har ønsket å reise dit. Faren hennes, som opplever problematiske økonomiske tider, bestemmer seg for å ta en risiko i gull-feltene i Alaska. Han overlater Ella i omsorgen hos en tante, en sur gammel person som driver sitt eget pensjonat. Tanten krever hele tiden at Ella skal arbeide hardt, og hun sliter seg ut ved pensjonatet.

Men fordi hun ikke har andre slektninger, er det ingenting for henne å gjøre – annet enn å underkaste seg. Sittende på rommet sitt en kveld, trøtt etter en dags hardt arbeid, sovner hun. I drømmene sine blir hun fraktet til New York, hvor hun finner nok penger til å gjøre det mulig for henne å kjøpe alle de vakre tingene hun noensinne har ønsket seg. Ella stortrives i New York, og blir ekstremt ulykkelig når hun våkner igjen ved det gamle slitne pensjonatet. Men hun oppdager at drømmen hennes kan bli virkelighet om ikke særlig lenge, for faren hennes har omsider kommet tilbake fra gull-gruvene med en formue, og et ønske om å oppfylle alle ønskene til hans vakre datter.

Referanser
----------

1. ↑  THE CITY OF HER DREAMS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The City of Her Dreams* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Symbolpolitikk** er betegnelse på politisk virksomhet som ikke resulterer i budsjetter, lover, regelendringer eller vedtak med konkrete virkninger. I politisk debatt brukes begrepet ofte noe nedsettende om politikk som oppfattes som substansløs. I denne betydningen betyr symbolpolitikk retorikk til fortrengsel for realiteter. 

I statsvitenskap er ikke symbolpolitikk et negativt begrep. I faget ser på hvordan politikere kan bruke symboler for å fremme politiske budskap. Dette fordi symboler gir mer tilhørighet, engasjement blant velgerne, mens selve politiske innholdet oppfattes som langt mer kjedelig. Symbolpolitikk kan også referere til rituelle handlinger i politikken, for eksempel trontalen eller grunnloven. Dessuten kan alle politiske uttalelser og handlinger ha symbolske tolkninger. For eksempel kunne hvilke partiledere som hadde sitteplass ved siden av hverandre vise/symbolisere hvem som har mest innflytelse i statsledelsen («kremlologi»).

Litteratur
----------

* Bjørn Erik Rasch (red.), *Symbolpolitikk og parlamentarisk styring*
**Rebekkalogen Konkylie** ble opprettet i Bodø den 24. oktober 1984 som rebekkaloge nr 72 i Den Norske Odd Fellow Ordenen. 

Konkylie var den andre av tre rebekkaloger som ble opprettet i Bodø.

Logens historie starter med Bodø Rebekkaforening. Eks.OM Kristine Rønnemyr hadde tatt initiativet til å stifte foreningen etter oppfordring fra DDRP Edith Skyrud. Den 10. april 1984 ble Bodø Rebekkaforening stiftet, bestående av 52 søstre, hvorav 28 søstre hadde meldt overgang fra rebekkalogen Providentia.

Foreningen ble opphøyd til rebekkaloge og instituert den 24. oktober 1984 av Rådspresident Aase Vergemann, og rebekkarådets embedskollegium. Stor Sire var representert av DDSS Johs. Frantzen.

Logen ble underlagt Rebekkaleiren Polarsirkelen i Bodø den 30. april 1988.

Logen deler ordenshus sammen med Rebekkaleiren Polarsirkelen, rebekkalogene Providentia og Sildre, begge Odd Fellow-leirene i Bodø, og Odd Fellow-logene Landego, Morild, Bodin, Stella Nova, Stella Nova og *Børrvasstind*.
***Musulmanin*** (originaltittel: *Мусульманин*) er en russisk film fra 1995, regissert av Vladimir Khotinenko.

Handling
--------

En russisk soldat som tilbrakte 10 år i fangenskap i Afghanistan, kan endelig vende tilbake til hjembyen sin. Men der sjokkerer han alle de andre innbyggerne, på grunn av hans konvertering til islam. Under hans fravær begikk faren hans selvmord ved hengning, broren sonet en fengselsstraff, og hans tidligere forlovede har blitt en kvinne med veldig lav moral.

Landsbyen er nå et åsted for endeløs alkohol-forbruk, samtidig som stadig mer av området blir solgt til nyrike russere. Filmens hovedperson viser seg snart som det eneste edru og virkelig hardtarbeidende medlemmet av det lille samfunnet. Men han møter imidlertid ofte hat og avvisning fra resten av innbyggerne, inkludert fra hans egen familie.

Skuespillere
------------

* Jevgenij Mironov som Kolja Ivanov
* Aleksandr Balujev som Fedja
* Nina Usatova som Sonja
* Jevdokija Germanova som Verka
* Aleksandr Peskov

Referanser
----------

1. ↑  Мусульманин (1995)
2. ↑  В Голливуд не попал и на экранах не видать: почему так мало стало актера Балуева

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Musulmanin* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Musulmanin* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Musulmanin* på MovieMeter Rediger på Wikidata
***Symfoni nr. 2** i d-dur op. 36* er den 2. symfonien til Ludwig van Beethoven. Sammenliknet med oppfølgeren, og særlig *Skjebnesymfonien*, framtstår den som roligere og mindre dramatisk, of sammenliknes ofte med *Symfoni nr. 4* og *Pastoralesymfonien*. Omstendighetene til Beethoven da han skrev 2. symfonien er spesielle; han var i ferd med å bli døv, og det er derfor interessant at han valgte en i utgangspunktet så lett og udramatisk symfoni i denne sammenhengen.

Inndeling
---------

Den andre symfonien består av fire satser:

1. Adagio molto 3/4 – Allegro vivace con brio, 4/4 D-dur
2. Larghetto, 3/8 - A-dur
3. Scherzo Allegro 3/4 (D-dur)
4. Allegro molto, {2/2 (D-dur)

Verket varer i ca. 33 minutter.

Den første satsen har en lengre adagio enn i den foregående symfonien, og den introduserer også komplekse rytmeendringer. Den andre satsen, Larghetto, inneholder karakteristisk ornamentering. Larghettoen er også lengre enn vanlig, og følger en form for sonatesatsform, noe som ofte er forbeholdt førstedelen.

Tredjesatsen er muligens inspirert av Haydns scherzo-lek med menuetter.

Finalen, fjerdesatsen, er også spøkefull og munter, og også denne viser spor av Haydn. Også denne er skrevet i en form for sonatesatsform.

Referanser
----------

1. 1 2  Symphony No. 2 in D major, Op. 36 - Allmusic.com
2. ↑  Fred-Olav Vatne: Kronikk: En guide til Beethovens symfonier - Aftenposten 1. september 2016, hentet 6. mars 2017
3. 1 2  Beethoven - Symphony no 2 - The Music Salon
4. 1 2  Symphony no 2 - Symphony Salon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |

| * v
* d
* r
Ludwig van Beethoven |
| --- |
| Symfonier | 1  • 2  • 3 (Eroica)  • 4  • 5 («Skjebnesymfonien»)  • 6 (Pastoral)  • 7  • 8  • 9 (Ode til gleden) |  |
| Andre verk | Fidelio (opera) • Måneskinnssonaten  • Til Elise  • Pianosonate nr. 8 (Pathétique)  • Keiserkonserten |
| Personer | Joseph Haydn (lærer)  • Johann Georg Albrechtsberger (lærer)  • Rudolf von Habsburg-Lothringen (velgjører) |
**Valneva SE** er et børsnotert legemiddelselskap med sete i Saint-Herblain i Frankrike, som utvikler og produserer vaksine.

Valneva ble etablert i 2013 ved en fusjon av østerrikske Intercell og franske Vivalis SA. Det er notert på Wiener Börse og på Euronext i Paris siden 2013. Det arbeider hovedsakelig med vaksiner for reisende og for sykdommer som overføres av smittebærere *(vector-borne diseases)*.

Selskapet har en utviklingsenhet i Wien og produksjonsanlegg i Livingston i Skottland og i Solna i Sverige. Anlegget i Sverige var opprinnelig Statens Bakteriologiska Laboratorium/Smittskyddsinstitutets tillverkningsenhet, som ble overtatt av selskapet Crucell Sweden AB (eid av nederlandske Crucell BV, i sin tur et datterselskap til Johnson & Johnson). Valneva kjøpte Crucell Sverige AB i februar 2015.

Koronavirus
-----------

Valneva har siden april 2020 utviklet en inaktivert helviruskoronavaksinekandidat, kalt VLA2001. Denne bygger på selskapets «plattform» for sin godkjente og brukte vaksine mot japansk encefalitt. Valneva samarbeider i dette prosjekt med amerikanske Dynavax Technologies Corporation.

Valneva og den britiske regjering inngikk i juli 2020 en avtale om samarbeid, innebærende at Storbritannia får forkjøpsrett på 100 millioner doser av selskapetss SARS-CoV-2-vaksinekandidat, planlagt å produseres i Livingston i Skottland. Regjeringen påtar seg å medfinansiere kliniske studier i Storbritannia og av utbygging av Livingstonfabrikken. Kliniske studier antas påbegynt i slutten av 2020, med forhåpning om å kunne bli godkjent i annenhalbvdel av 2021.

Valneva planlegger også å utbygge sin fabrikk i Solna.

Kilder
------

* 'Valneva Universal Registration Document 2019

Referanser
----------

1. ↑  *Fabrik räddad i sista minuten* på www.lifesciencesweden.se den 8. juni 2013
2. ↑  *Vinge biträder Valneva SE vid förvärv av Crucell Sweden AB* på Advokatfirman Vinges nettsted den 18. januar 2016
3. ↑  *Advancing Vaccines for Better Lives – Company Presentation, July 2020*, s 14–16, på Valnevas nettsted
4. ↑  *Valneva Confirms Participation in UK Government COVID-19 Vaccine Response Program*, pressemelding fra Valneva 20, juli 2020

Eksterne lenker
---------------

* Valnevas nettsted
**Victor Batista Falla** (født 1933 i Havanna i Cuba, død 12. april 2020 i Havanna) var en kubansk redaktør og publisist, en særlig velgjører for kubanske forfattere som etter den kubanske revolusjon levde i eksil.

Biografi
--------

Victor Batista Fallas far var forretningsmannen Agustín Batista y González de Mendoza, som grunnla Trust Company of Cuba. Moren var María Teresa Falla Bonet, som var datter av Laureano Falla Gutiérrez og arvet hans sukkerforetak og bank.

Falla var onkel (morbror) til María Teresa Mestre, som i 1981 giftet seg med Henri av Luxembourg og dermed i 2000 ble storhertuginne av Luxembourg.

Falla flyktet fra Cuba etter det sosialistiske kuppet og slo seg ned i New York City. I USA finansierte han opprettelsen av magasinet *Exilio*, ment for å publisere kubanske forfattere i landflyktighet. Han grunnla forlaget *Colibri* i Madrid etter forslag fra forfatteren Jesús Díaz. Han bodde i Madrid resten av sitt liv.

Etter seksti års landflyktighet besøkte han i 2020 Cuba, der han ble rammet av covid-19 og døde.

Referanser
----------

1. ↑   teresa.cce.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.lecturas.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Coronavirus: Muere en La Habana el mecenas Víctor Batista Falla», utgitt 13. april 2020, besøkt 18. april 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.monarchie.lu[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.cuballama.com, besøkt 18. april 2020[Hentet fra Wikidata]
6. 1 2 3 4  «Mort à La Havane de Victor Batista Falla, mécène de la littérature cubaine». *ActuaLitté* **(fransk)**. 14. april 2020.
7. 1 2  «Décès de M. Victor Batista Falla, oncle de S.A.R. la Grande-Duchesse - Cour Grand-Ducale de Luxembourg - Avril 2020». *www.monarchie.lu*. Besøkt 18. april 2020.
**Certificate of Merit** er en militær utmerkelse fra USA, innstiftet 3. mars 1847 under Den meksikansk-amerikanske krigen av USAs kongress til belønning av den som utmerket seg med mot i felt.
 Utmerkelsen besto av et diplom tildelt av USAs president. 

Utmerkelsen var opprinnelig utelukkende for menige, men i 1854 ble det bestemt at den også kunne tildeles sersjanter. I løpet av den meksikansk-amerikanske krigen ble Certificate of Merit tildelt 545 menn. Etter at tildeling en tid holdt opp, ble utmerkelsen fra 1874 av igjen tildelt og fra 1892 av ble i fredstid benyttet som påskjønnelse for edel dåd i forbindelse med livredning. Til sammen ble det utstedt noe i overkant av 1 200 diplomer.

Utmerkelsen regnes som USAs nest eldste militære utmerkelse, etter Badge of Military Merit, som ble innstiftet i 1782. Da regnes ikke Fidelity Medallion, innstiftet i 1780 med, siden ettertiden anser dette som en minnemedalje over en spesiell hendelse.

I 1905 ble Certificate of Merit omgjort til en medalje: Certificate of Merit Medal.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kerrigan, Evans E.: *Guidebook of U.S. Medals: A Complete Guide to the Decorations and Awards of the United States from 1782 to Present*, Noroton Heights, CN: Medallic Publishing Co. 1994, s. 18.
2. 1 2 3 4  Foster, Frank og Lawrence Borts: *Military Medals of the United States*, Fountain Inn: MOA Press, 2010, s. 11 og 59.
**Victor Danielsen** (født 28. mars 1894 i Søldarfjørður, død 2. februar 1961 i Fuglafjørður) var en færøysk misjonær, bibeloversetter og salmedikter. Danielsens bibeloversettelse ble utgitt 19. mars 1949 etter ca. 20 års arbeid, og var den første noensinne på færøysk. 

Han tok lærerutdannelse i Tórshavn i 1914, og arbeidet som lærer i Søldarfjørður et års tid før han viet seg til et kall som indremisjonær i den færøyske Brøðrasamkoman. I 1930 ble han av menigheten utfordret til å lage en færøysk bibeloversettelse. Hans oversettelse ble en *indirekte oversettelse*, basert på andre nordiske bibeloversettelser. Det nye testemente forelå i 1937, og hele Bibelen i 1949.

Danielsen skrev 27 salmer, gjendiktet mer enn 800 salmer og sanger, og skrev to oppbyggelsesromaner på færøysk.

Victor Danielsen var sønn av sysselmann Daniel Jacob Danielsen og hustru Anna Malena Weihe. Han giftet seg i 1920 med Henrikke Malene Olsen. Han ble morfar til lagtingsmann Jógvan á Lakjuni.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Victor\_Danielsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Victor Danielsen i Store norske leksikon
3. ↑  Davidsen, John. «Victor Danielsen». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 3. oktober 2016.
4. ↑  Hansen, Jóhannes (3. juli 1997). «Aldurnar tala við serskiltum ljóði». *Sosialurin* **(færøysk)**: 16–17.

Eksterne lenker
---------------

* Biblian.fo – Danielsens Bibel (færøysk)
* stamps.fo[*død lenke*] biografi ved frimerkeutgivelse

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
***Ceruchus lignarius*** er en bille som hører til familien hjortebiller.

Utseende
--------

En nokså liten (10-15 millimeter), blankt svart, flat og avlang hjortebille. Hannens kjever er noe forstørrede, rette og framstrakte. Dekkvingene har dype punktstriper.

Levevis
-------

*Ceruchus*-artene er skogsinsekter som er knyttet til gammel skog – svarthjorten som forekommer i Norge er regnet som en utpreget urskogsart. De europeiske artene er knyttet til løvtrær. Larvene spiser trefibre, som er svært næringsfattige, og utviklingen går derfor ganske langsomt – de kan bruke 3-4 år eller enda lengre på larveutviklingen. Til slutt forvandler larven seg til en puppe i et kammer fôret med opptygde trefliser. De voksne insektene er forholdsvis kortlivede og spiser lite, men de kan ta til seg noe nektar og saft fra frukt. De er aktive om natten. Denne arten forekommer i høytliggende skoger.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Japan (Hokkaido, Honshu, Shikoku og Kyushu).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae
				+ Underfamilien valsehjorter, Syndesinae – 4 slekter og ca. 30 arter
					- Slekten *Ceruchus* MacLeay, 1819
						* ***Ceruchus lignarius*** Lewis, 1883
							+ ***Ceruchus lignarius lignarius*** Lewis, 1883
							+ ***Ceruchus lignarius monticola*** Nakane, 1978
							+ ***Ceruchus lignarius nodai*** Fujita, 1987

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av en hann
* (en) *Ceruchus lignarius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ceruchus lignarius* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Ceruchus lignarius* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Valpesyke, hvalpesyke** eller **distemper** (CDV) er en svært smittsom sykdom som forekommer blant hundedyr. Sykdommen forårsakes av et RNA-virus i slekten *Morbillivirus*, som er hjemmehørende i familien Paramyxoviridae. Derfor kalles det også paramyxovirus. Sykdommen er verdensomspennende og en av de mest alvorlige virussykdommene hos hunder – med høy dødelighetsprosent. Valper under seks måneder er mest utsatt, men sykdommen kan ramme hunder i alle aldere og ha fatale følger. Vaksine forebygger.

Forekomster
-----------

Sykdommen forekommer sjelden i Norge fordi vi vaksinerer. Det har vært større og mindre utbrudd av sykdommen i våre naboland. I 1994/1995 døde bl.a. flere hundre hunder av valpesyke i Finland.
I 2013 ble det registrert et tilfelle i Hedmark fylke i Norge. Dette er det første registrerte tilfellet i Norge siden 1970-årene.

Symptomer
---------

Få dager (4-7 dager) etter smitte får hunden høy feber uten andre tegn på sykdom. Etter et par dager med feber blir gjerne temperaturen normal igjen, og vil holde seg slik i 1-2 uker. Deretter kommer en ny temperaturstigning, samtidig som hunden får betennelse i øynene (konjunktivitt) med utflod og utflod fra nesen. Hoste, diaré, oppkast, manglende matlyst, dehydrering (uttørring) og vekttap er også vanlige symptomer hos hunder med akutt valpesyke. Ofte får de også sekundære bakterieinfeksjoner.

Hunder kan også utvikle senskader, som muskelrykninger, kramper, ukoordinerte bevegelser, unormale fryktreaksjoner og blindhet. Ofte opptrer slike nervøse symptomer flere uker eller måneder etter at hunden er kvitt de akutte symptomene. Selv etter milde former kan det oppstå nevrologiske senreaksjoner. I mange tilfeller må hunden da avlives.

Referanser
----------

1. ↑  Megid, J. Teixeira, C. R. Amorin, R. L. Cortez, A. Heinemann, M. B. de Paula Antunes, J. M. A. ... & Richtzenhain, L. J. (2010). First identification of canine distemper virus in hoary fox (*Lycalopex vetulus*): pathologic aspects and virus phylogeny. *Journal of wildlife diseases*, **46**(1), 303-305. DOI: 10.7589/0090-3558-46.1.303.
2. ↑  Swedrup 1991, s. 97-99
3. ↑  Indrebø 1991, s. 136
4. ↑  Valpesyke påvist hos hund Arkivert 16. januar 2014 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Indrebø, Astrid, red. (1991). *Hund - Avl og helse* **(norsk)**. Smådyrpraktiserende Veterinærers Forening. ISBN 82-991649-2-3.
* Swedrup, Ivan (1991). *Alt om hunden* **(norsk)**. J.W. Cappelens forlag. ISBN 82-02-12687-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC
 |
En **understrøm** er en havstrøm som går under havoverflaten og som har større hastighet i dypere vannlag, ofte nær bunnen. Et eksempel er den norske kyststrømmen. Gjennom sund går det ofte understrømmer i motsatt retning av overflatestrømmen, som i den baltiske strømmen eller gjennom Bosporussundet. Andre eksempler er det ekvatoriale strømsystemet med understrømmer som Cromwellstrømmen i Stillehavet, samt strømmer i Atlanterhavet, Indiahavet, understrømmen i California, Agulhas-understrømmen, den dype termohaline sirkulasjonen i Atlanterhavet, og de dype tygdekraft-strømmene nær Antarktis. De underliggende mekanismene varierer for de ulike typene av understrømmer.

Forveksling
-----------

Av og til blir utgående strømmer feilaktig kalt understrømmer, men dette er feil oversettelse.

Se også
-------

* Undervannsstrøm
* Utgående strøm
* Tidevannstrøm

Referanser
----------

1. ↑  Pierce, S. D. et al (2000). "[Pierce, S.D.; Smith, R.L.; Kosro, P.M.; Barth, J.A.; Wilson, C.D. (mai 2000). «Continuity of the poleward undercurrent along the eastern boundary of the mid-latitude north Pacific». *Deep-Sea Research Part II: Topical Studies in Oceanography*. 47 (5–6): 811–829. Bibcode:2000DSRII..47..811P. doi:10.1016/S0967-0645(99)00128-9.
2. ↑  Beal, Lisa M. (2009). «A time-series of Agulhas Undercurrent transport». *J. Phys. Oceanogr*. 39 (10): 2436–50. Bibcode:2009JPO....39.2436B. doi:10.1175/2009JPO4195.1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Mikhail Gorbatsjov og Ronald Reagan undertegner INF-avtalen
**INF-avtalen** (engelsk navn: *Intermediate-Range Nuclear Forces Treaty*) var en nedrustningsavtale mellom USA og Sovjetunionen underskrevet 8. desember 1987 av Ronald Reagan og Mikhail Gorbatsjov. Avtalen hadde i hovedsak følgende klausuler:

* Eliminering av alle landbaserte atommissiler av mellomdistansetypen
* Overvåkning av atomeksplosjoner
* Løfter om nedskjæringer av strategiske våpen

Av de våpen som ble bestemt destruert ved avtalen, var RT-21M (NATO-betegnelse SS-20) og de amerikanske missilene BGM-109 Tomahawk og Pershing II.

INF-avtalen ble i 1991 etterfulgt av den første Start-avtalen (*Strategic Arms Reduction Treaty*), også kalt Start I, der antallet langtrekkende atomvåpen ble redusert ytterligere.

USA trakk seg fra INF-avtalen 2. august 2019 med anklage om at Russland hadde brutt avtalen.

Referanser
----------

1. ↑

| * v
* d
* r
Traktater om forbud mot kjernefysiske våpen |
| --- |
| 1963 Den delvise prøvestansavtalen **·** 1968 Ikkespredningsavtalen **·** 1972 ABM-avtalen **·** 1974 Traktaten om begrensning av testing av kjernefysiske undergrunnsvåpen **·** 1970-tallet SALT-avtalene **·** 1987 INF-avtalen **·** 1991 START I **·** 1993 START II (Moskva-avtalen) **·** 1996 Prøvestansavtalen **·** 1997 START III **·** 2002 Traktaten om strategiske offensive reduksjoner **·** 2010 New START |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Certeparti** (engelsk: *Charter-party*) er et dokument som inneholder transportavtalen mellom befrakter og eier av skip. Det foreligger en rekke internasjonalt anerkjente standardcertepartier. For stykkgods i linjefart kalles fraktavtaleformularet for konnossement.

Navnet kommer av latin *Charta partita* som direkte oversatt betyr *delt avtale*, og viser til at avtalen blir laget i to identiske eksemplarer, ett til befrakter og et til skipets eier.

En slik avtale kan gjelde leie av skip (med eller uten mannskap) for gods- eller passasjerfrakt for et gitt tidsrom eller strekning, eller frakt av nærmere spesifisert gods eller passasjerer for en gitt strekning. Avtalen inneholder typisk opplysninger om skipets navn, størrelse og satsene for frakt. Dessuten fastsettes antall liggedager, og det gis bestemmelser om returfrakt.

Det ligger egne bestemmelser innenfor amerikanske lovgivning knyttet til Carriage of Goods by Sea Act.

Kilder
------

* Peter J. Bernhardt, *Sjørett 2: Fraktavtaler, havari, sjøforsikring*, Universitetsforlaget 1975, ISBN 82-00-25716-9 (Ebok fra bokhylla.no)
* Per Gram, *Fraktavtaler og deres tolkning*, Tanum-Nordli 1977, ISBN 82-518-0606-2 (Ebok fra bokhylla.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Ullmyrklegg** (*Pedicularis dasyantha*) er en flerårig urt i snylterotfamilien.

Planten vokser alene, altså ikke sammen med andre av samme art. Den er 10–15 cm bred, og har en kraftig pælerot med bladrosett. Opp fra rosetten stikker én eller flere blomsterstengler. Stenglene er 10–15 cm lange og tett dekket med hvite, ullaktige hår. Blomsterfargen varierer fra hvit til mørk purpur.

Ettersom den er en halvparasitt må den vokse der vegetasjonen er ganske tett, ofte i heier med reinrose og kantlyng. Det antas at den på Svalbard snylter på reinrose. Andre myrkleggarter bestøves av humler, men disse insektene mangler på Svalbard, så fluer utfører sannsynligvis bestøvningen.

Utbredelsen omfatter Svalbard, der den kun finnes på Spitsbergen. Videre finnes arten på Novaja Semlja og fastlandet innenfor, og på den vestlige delen av Tajmyrhalvøya.

Ullmyrklegg tilhører et artskompleks av fire nærstående arter. *P. alopecuroides*, *P. dasyantha* og *P. lanata* er til sammen nærmest sirkumpolart utbredt i Arktis, mens *P. pallasii* vokser ved Sibirs stillehavskyst.

Litteratur
----------

* R. Elven m.fl. (red.) *Pedicularis dasyantha* i *Annotated Checklist of the Panarctic Flora (PAF): Vascular plants*. Besøkt 3. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ullmyrklegg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ullmyrklegg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Ullmyrklegg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Ullmyrklegg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Ullmyrklegg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Ullmyrklegg* hos Panarctic Flora Rediger på Wikidata

* (en) *Ullmyrklegg* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Ullmyrklegg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pedicularis dasyantha* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Pedicularis dasyantha* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

Ullmyrklegg sett ovenfra
* Svalbards flora - *Pedicularis dasyantha* (Trautv.) Hadac[*død lenke*] (velg engelsk tekst for en fyldigere beskrivelse)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***The Golden Thought*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Tom Mix.

Handling
--------

Tom Daton, en marskalk, blir beordret til Chico County for å holde øye med en rekke desperate karakterer som rapporteres å ha terrorisert dette området. Bess Jackson, en vakker ung kvinne, fungerer som bank-ansatt i et tilstøtende fylke, og når Tom kommer dit blir han raskt tiltrukket av hennes skjønnhet. Gene Hammond, en velstående gruve-eier, tar farvel med sin kone og reiser også til Chico County på grunn av en jobb.

I området bor også Doc Breede, leder for en gjeng kriminelle banditter, som misliker Tom Daton. Han planlegger derfor, sammen med gjengen sin, å bli kvitt Tom en gang for alle. Men Hammond blir arrestert av en sheriff, og siktet for å ha skutt Tom. Revolveren hans, som er blitt tuklet med, blir plassert som bevis mot ham. Hammonds kone, som får høre om arrestasjonen hans, skynder seg å hjelpe ham.

Skuespillere
------------

* Tom Mix som Tom Daton.
* Victoria Forde som Bess Jackson.
* Barney Furey som Gene Hammond.
* Lillian Clark som Estella Hammond.
* Sid Jordan som Doc Breede.
* Pat Chrisman som Bill Blevens.
* Baby Lillian Wade som Baby Lillian Wade.

Referanser
----------

1. ↑  The Golden Thought

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Golden Thought* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Golden Thought* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Ullsteinstraße undergrunnsstasjon** er en stasjon på Berlins undergrunnsbanenettverk. Ullsteinstraße er på linjen U6. Stasjonen ligger på grensen mellom Tempelhof og Mariendorf i Tempelhof-Schöneberg under gatene Tempelhofer Damm og Ullsteinstraße. Gaten stasjonen er oppkalt etter, har navnet sitt fra den tyske foreleggeren Leopold Ullstein og Ullsteinhaus, det tidligere hovedkvarteret til Ullstein-forlaget, ligger i nærheten av stasjonen.

Allerede før andre verdenskrig var det planer om å utvide C-linjen som den het den gang, gjennom sentrum av Tempelhof til Mariendorf. Byggingen kom ikke igang før i 1961 og stasjonen ble åpnet 26. februar 1966.


| **Forrige stasjon** |   |  Berlins undergrunnsbane |   | **Neste stasjon**
 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Kaiserin-Augusta-StraßeAlt-Tegel |  | U6 |  | WestphalwegAlt-Mariendorf |

Eksterne lenker
---------------

* (en) U-Bahnhof Ullsteinstraße (Berlin) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
INTERFETs øverstkommanderende, generalmajor Peter Cosgrove (til høyre)
**INTERFET** eller **International Force for East Timor** var en internasjonal militærstyrke, som i september 1999 ble sendt til Øst-Timor for å stabilisere situasjonen der i påvente av etableringen av FN-styrke i landet.

Øst-Timor var okkupert av Indonesia og en folkeavstemning i august 1999 skulle avgjøre om landet skulle velge selvstendighet eller tilhøre Indonesia. FNs sikkerhetsråd autoriserte den fredsbevarende styrken UNAMET 11. juni 1999 for å sikre gjennomføring av folkeavstemningen, men før denne kunne utplasseres eskalerte volden i Øst-Timor. FN og Indonesias regjering ble enige om at en midlertidig internasjonal styrke kunne settes inn for å gjenopprette ro og sikkerhet. FNs sikkerhetsråd autoriserte i resolusjon 1264 en flernasjonal styrke. Etter at INTERFET tok kontroll over Øst-Timor ble landet i oktober 1999 overført til FN-administrasjon, UNTAET. INTERFET overlot 23. februar 2000 militær kontroll til denne. Militærpersonell fra INTERFET fortsatte imidlertid i tjeneste for UNTAET.

INTERFET var ledet av Australia. Generalmajor Peter Cosgrove fra Australia førte kommandoen over INTERFET. INTERFET hadde en styrke på nær 10 000 mann, halvparten av disse var australske. 21 andre land bidro med de resterende troppene. Norge bidro med seks offiserer til INTERFET.

Referanser
----------

1. ↑  Terry M. Mays: *Historical Dictionary of Multinational Peacekeeping*, 3. utgave, Lanham: Scarecrow Press, 2011, s. 143–144.
2. ↑  Resolution 1264 (1999), FNs sikkerhetsråd, 15. september 1999. Besøkt 13. august 2011.
3. ↑  Interfet leaves East Timor, *BBC News*, 23. februar 2000. Besøkt 13. august 2011.
4. ↑  «Tabell 3.1 Oversikt over norske militære bidrag i utenlandsoperasjoner etter 1945 og frem til 2008» i *«Fra vernepliktig til veteran» Om ivaretakelse av personell før, under og etter deltakelse i utenlandsoperasjoner*, St.meld. nr. 34 (2008–2009), Forsvarsdepartementet, s. 15–16. Besøkt 13. august 2011.
***Stormfulle toner*** (originaltittel: russisk: *Композитор Глинка*) er en sovjetrussisk historisk-biografisk film fra 1952, regissert av Grigorij Aleksandrov. Filmen omhandler den russiske komponisten Mikhail Glinkas liv.

Handling
--------

Den unge komponisten Mikhail Glinka fremfører sitt nye verk ved en soaré i grev Vielgorskijs hjem. Publikum liker imidlertid annerledes musikk, og er ikke interessert i komponistens produksjon. Den skuffede Glinka bestemmer seg for å lære seg å bedre musikk i Italia. Etter å ha kommet hjem fra Italia ønsker han å skrive en ny russisk opera. Men Tsar Nicholas I forandrer deretter navnet på operaen til «Et liv for tsaren» og han tildeler en librettist: Baron Georg von Rosen.

Når Glinka møter ham blir han sjokkert. Rosen snakker russisk med en merkbar tysk aksent. Premieren for stykket blir imidlertid vellykket, men Glinka er likevel ikke helt fornøyd med von Rosen sitt arbeid. Når tsaren får vite at Glinkas opera «Ruslan og Ljudmila» er basert på et emne av Aleksandr Pusjkin, ser tsaren på dette som oppvigleri. Dette ender med å bli en bitter opplevelse for Glinka.

Referanser
----------

1. ↑  КОМПОЗИТОР ГЛИНКА
2. ↑  Композитор Глинка (1952)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stormfulle toner* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Stormfulle toner* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Stormfulle toner* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Stormfulle toner* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Stormfulle toner* på MovieMeter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Hudningsvatnet** (også skrevet *Huddingsvatnet*; sørsamisk: *Hutnegejaevrie*) er en innsjø i Røyrvik kommune i Trøndelag. Elvene Renselelva (fra Renselvatnet) og Orvasselva (fra Orvatnet i Joma) renner ut i østre del av sjøen. Utløpet er i vest, der Hudningselva renner videre til Vektaren. Sjøen er langstrakt og nesten delt i to av små øyer og grunne sund.

På grunn av omfattende forurensning fra Grong Gruber ble den 2,8 km² østre (indre) del av sjøen i 1989 avstengt med en terskel midtveis, og samtidig underlagt overvåkning av forurensningsnivå (NIVA). Orvasselva er ledet forbi dette nå avstengte bassenget og renner ut i det som nå har blitt et betraktelig renere vassdrag. Inntil avstengningen hadde all avrenning fra gruvene gått direkte ut i vassdraget.

Første bosetning ved sjøen var samisk, omtrent på 1800-tallet. Sjøen er et populært fiskevatn for grunneierne, og det finnes både ørret og røye. Ørekyt ankom i 1975. 

Det kjente Jomaløpet arrangeres langs Hudningsvatnet, med oppstart i Joma og avslutning i Røyrvik sentrum.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juli 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juli 2015
3. ↑  «Hudningsvatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 29. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Åke kansler** var en norsk kapellgeistlig og statsmann.

Herr Åke hadde muligens svensk eller dansk opphav og var senest 1293 blitt vigslet til diakon og knyttet til den kongelige kapellgeistligheten. I 1296 var han kannik ved hovedkapellet Apostelkirken i Bergen. I den islandske biskop Laurentius' saga heter det at herr Åke var magister etter universitetsstudier utenlands og en fremragende klerk som kunne gjøre rede for kirkerettslige spørsmål på både latin og norrønt mål.

Han dukker opp i kildene i 1293 som kansler for hertug Håkon og tjente ham fra 1299 som Norges rikes kansler, nære rådgiver og medlem av kongens råd. Senest fra 1306 hadde herr Åke underhold av et prebende ved Mariakirken i Oslo, hvor han i 1312 var prost med lendmanns rang, en stilling han trolig hadde allerede i 1306.

Dette i 1312 er det siste man vet om Åke. Neste kansler etter Åke var Ivar Olavsson som tiltrådte omkring 1314.

Sammen med Håkon Magnusson skapte Åke en ny og fastere kanselladministrasjon i tilknytning til Mariakirka, og la dermed grunnlag for at rikskanslerembet skulle tillegges prosten ved Mariakirka som fast ordning. Herr Åke beseglet en lang rekke hertug- og kongebrev. Han beseglet bl.a. det store privilegiebrevet til Mariakirken fra 1300.

Referanser
----------

1. ↑  Åke i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Åke Petzäll** (født 3. juli 1901 i Borås, død 23. august 1957 i Råda) var en svensk filosof.

Liv
---

Petzäll studerte ved Göteborgs högskola og fikk doktorgraden i 1928 med en avhandling om 1600-tallets filosofi, særlig John Locke. Den fremste læreren hans var Malte Jacobsson. Emnet fra doktoravhandlingen ble senere videreutvikliet i avhandlingene *Der Apriorismus Kants* (1933) og *Ethics and epistemology* (1937). I 1928 ble han utnevnt til dosent i teoretisk filosofi ved Göteborgs högskola.

I 1930 og 1931 besøkte Petzäll Wien og satte seg inn i Wienerkretsens filosofiske synspunkter, som han presenterte i avhandlingen *Logischer Positivismus* (1931). I 1939 ble han utnevnt til professor i praktisk filosofi ved Lunds universitet.

Petzäll tilbragte mye tid på reiser, for forskningen hans var svært internasjonalt orientert. I 1937 var han med på å etablere *Institut International de Philosophie* i Paris. I 1935 stiftet han det svenske filosofiske fagtidsskriftet *Theoria*, og var redaktør for dette til sin død.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Åke Petzäll», Svensk biografisk leksikon-ID 7237[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator mub20201096568, Wikidata Q13550863,

Litteratur
----------

* Svante Nordin: *Från Hägerström til Hedenius. Den moderna svenska filosofin*. Lund: Doxa, 1983. ISBN 91-578-0183-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Franco Bertoli** (født 29. april 1959 i Udine), italiensk volleyballspiller som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles. 

Bertoli vant en olympisk bronsemedalje i volleyball under OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det italienske laget som kom på tredjeplass i volleyballturneringen for menn bak USA og Brasil. Italia tapte semifinalen mot Brasil med 1-3 men vant bronsefinalen med 3-0 over Canada. Bertoli spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Bronsel Bronse i volleyball, menn Italias flagg Italia

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Franco Bertoli – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Franco Bertoli – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Franco Bertoli – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Franco Bertoli – European Volleyball Confederation Rediger på Wikidata

* (it) Franco Bertoli – Lega Pallavolo Serie A (menn) Rediger på Wikidata
Esso-stasjon i Japan.
**Esso** er et internasjonalt varemerke som blir brukt av det amerikanske oljeselskapet ExxonMobil og tilknyttede selskap, tidligere kjent som Standard Oil Company of New Jersey (skiftet navn til Exxon i 1972). Navnet Esso kommer av forkortelsen SO (uttales «ess-o») for Standard Oil. Esso blir også brukt som firmanavn av flere av ExxonMobils datterselskap i utlandet. Selskapet ble etablert i 1911, samme år som Standard Oil ble delt opp i flere deler grunnet antitrust-lovgivning, og merkenavnet Esso dukket opp året etter.

Oljetank for Esso på havna i Andenes (2008)

Esso i Norge
------------

A/S Norske Esso ble etablert i 1953 gjennom en fusjon mellom Østlandske Petroleumscompagni og Vestlandske Petroleumskompani. I Norge er varemerket mest kjent fra bensinstasjoner. Esso Norge AS har hovedkontor i Sandnes og har bygd opp et stort oljeraffineri på Slagentangen ved Tønsberg, det såkalte Essoraffineriet. Fra 1904 hadde selskapet et mindre raffineri på Valløy ikke langt unna.

Esso i USA
----------

I USA blir varemerket Exxon mest brukt, og Esso er ikke så kjent der. Standard Oil Company opparbeidet seg nærmest monopol innen oljeindustrien i USA like etter forrige århundreskifte. Etter flere rettssaker ble selskapet delt opp sju selvstendige selskap, og hvert av disse hadde rett til å bruke varemerket «Standard» i ulike delstater. Standard Oil Company of New Jersey hadde rettighetene i New Jersey, i tillegg til Maryland, Vest-Virginia, Virginia, Nord-Carolina, Sør-Carolina og District of Columbia. Innen 1941 hadde selskapet dessuten sikret seg rettighetene i Pennsylvania, Delaware, Arkansas, Tennessee og Louisiana. I disse statene markedsførte selskapet produktene sine under varemerket «Esso». Varemerket ble også brukt i New York og de seks statene i New England. 

I 1972 døpte Standard Oil of New Jersey seg om til Exxon Corporation, og brukte Exxon som varemerke.

Esso i verden
-------------

I andre land i verden blir varemerkene Mobil og Esso brukt, og varemerket Exxon er nærmest ukjent.

Se også
-------

* Exxon Mobil
* Standard Oil

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Esso – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Esso – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Astrid Båhl** (født *Astrid Margarete Bål* 6. juni 1959 i Karesuando i Sverige) er en norsk samisk artist, som i 1986 skapte samenes flagg.

Biografi
--------

Samenes flagg som Astrid Båhl skapte
Båhl flyttet som barn til Skibotn i Storfjords kommune i Troms fylke.. Hun startet sin kunstnerutdannelse allerede på Solhaugens gymnas i Narvik, og fortsatte siden på Statens håndverks- og kunstindustriskole i Oslo, hvor hun studerte tekstiltrykk, grafikk, grafisk design og frihåndstegning. Båhl har vært representert på flere utstillinger, blant annet «Mijjen luunie – Kums oss», en sydsamisk vandringsutstillning som ble åpnet den 6. februar 1994 i Elverum samt «ČSV- å visualisere Sápmi» på Galleri F15 på Jeløya i 2006.

I 1986 utlyste Nordisk sameråd en konkurranse om et samisk flagg, hvor Astrid Båhls forslag gikk av med seieren. Flagget ble heist første gangen på samerådets konferanse i Åre den 15. august 1986. Ifølge Båhl symboliserer flagget at solen gir liv til jorden. Som inspirasjon til flagget gikk Båhl tilbake i gamle skrifter og bøker om samenes formspråk, mytologi og symbol.

Båhl har selv utformet de norske frimerkene til «Tråante 2017», en markering av 100-åreminnet av det første samiske landsmøtet i Trondheim 1917.

Referanser
----------

1. ↑  «Sameflaggets mor fylte 50». NRK.
2. ↑  «Astrid Bål». birthday.no.
3. ↑  «Astrid Båhl». Storfjord kommune.
4. ↑  «Sameflaggets mor». NRK.
5. ↑  «Samisk flagg». trestammersmote.no.
6. ↑  Tråante er det
7. ↑  «Tråante 2017 – frimerkene». tråante2017.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Peder Martin Ottesen** (født 17. september 1783 på Høyland på Jæren, død 18. mars 1852) var en norsk embedsmann og politiker.

Han hadde studentereksamen fra 1804 og juridisk embedseksamen fra 1807, og begynte sin karrière som byråsjef i regjeringskommisjonen 1807–1810. Ottesen var senere kansellisekretær 1811–1813, sorenskriver ved Inderøy sorenskriverembede 1813–1818, assessor ved Akershus stiftsoverrett 1818–1826, amtmann i Stavanger amt 1826–1828, borgermester i Kristiania 1828–1837, konstituert stiftsamtmann i en periode i 1830 samt assessor i Høyesterett fra 1837. Ottesen var valgt til statsrevisor fra 1824.

Ottesen var innvalgt på Stortinget fra Nordre Trondhjems amt 1818–1820, etter å ha vært 1. vararepresentant 1815–1817. Ottesen satt i 17 komiteer, herav én som formann og fire som sekretær. I 1818 var han også visesekretær i Lagtinget.

Han var sønn av prost Otto Ottesen og Christine Realfsdatter Ording samt bror av prostene Otto Christian Ottesen og Realf Ottesen. 

Peder Martin Ottesen var gift med kjøpmannsdatteren Inger Andrea Riis fra Kristiania, som ble foreldre til assessor Peter Vogt Ottesen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 677[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet : samt tillæg. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø*. Kristiania. s. 677.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Peder Martin Ottesen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jens Erichstrup** | **Stavangers amtmann**(1826–1828) | Etterfølger:**Christian Ulrik Kastrup** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
Hudson H9.
**Hudson H9** er en pistol som ble lansert på SHOT Show i 2017 etter tre års utvikling, og ble produsert frem til mars 2019 da Hudson Mfg gikk konkurs.

Pistolen kombinerte mange patenterte og patentsøkte funksjoner i et nytt design. Kjent teknologi var avtrekker som går rett bakover (lik som M1911), et kort rekylsystem og S&W 5900-magasiner. Nye designelementer var pipeklakker fremfor avtrekkerbøylen, hake som kombinerer lineær avtrekker med et fjærdrevet tennstempel med fallsikring, plasseringen av rekylfjæren og kombinasjonen med en stålramme og et innsatschassis.

Teknisk
-------

H9 ble kamret i 9×19 mm, hadde en masse på 960 g og en kapasitet på 15 skudd. Vekten gjør H9 sammenlignbar med tradisjonelle aluminiumsramme-pistoler som Beretta 92, SIG P226 og SIG P229, på tross av at H9 har stålramme. H9 oppnådde den lettere vekten gjennom en kombinasjon av innsatsen og at glidestykket sitter nærmere grepet. Til sammenligning er tradisjonelle stålpistoler vanligvis tyngre: 1911 (1200 g), S&W 5906 (1100 g) og CZ-75 SP-01 (1150 g).

Aluvariant
----------

H9A-varianten ble vist frem på på SHOT Show i 2018, og hadde en aluminiumsramme og stålinnsats som reduserte vekten til 740 g. Glide- og slagflatene var dermed fortsatt stål, i motsetning til de fleste andre pistoler med aluminiumsramme.Vekten gjør pistolen sammenlignbar med HK VP9 (725 g), Arsenal Strike One / Archon Type B (840 g) og 1911 lightweight defender -varianter.

Kjernelinje og bevegelig masse
------------------------------

Cy Hudson uttalte i et intervju at plasseringen av rekylfjæren nede foran avtrekkerbøylen medvirket til at pistolen fikk et "høyt grep, eller det de fleste kaller lav kjernelinje, altså veldig nært glidestykket. Med pipen rett over grepet vil rekylimpulsen skje nærmere skytterens hånd." Hudson hevder at dette fører til mindre munningsvipp og følt rekyl.

Referanser
----------

1. 1 2  Cox, Matthew. «Hudson Mfg.'s H9 Pistol Shines at SHOT Show 2017». Besøkt 29. januar 2017.
2. ↑  «Hudson Mfg--New Company and Mysterious Pistol». *Recoil* **(engelsk)**. 23. november 2016. Besøkt 25. januar 2017.
3. ↑  «RECOIL Exclusive: Hudson H9 Revealed». *Recoil* **(engelsk)**. 7. januar 2017. Besøkt 25. januar 2017.
4. ↑  Blog, The Firearm. «BREAKING NEWS: Hudson Manufacturing Files For Bankruptcy». Besøkt 20. mars 2019.
5. ↑  «SHOT Show 2017: Hudson Mfg. H9 Pistol». Besøkt 25. januar 2017.
6. ↑  «Hudson H9A Revealed | RECOIL». *Recoil* **(engelsk)**. 20. januar 2018. Besøkt 12. mai 2018.
7. ↑  «VP9 - Heckler & Koch». *Heckler & Koch* **(engelsk)**. Besøkt 12. mai 2018.
8. ↑  «Buy 9 mm Pistol - STRYK-B Polymer Pistol». Arkivert fra originalen 1. juli 2018. Besøkt 12. mai 2018.
9. ↑  «First Look: New Colt Defender Pistol | Gun Digest». *Gun Digest* **(engelsk)**. 22. november 2016. Besøkt 12. mai 2018.
10. ↑  Slowik, Max (11. januar 2017). «The Hudson Mfg. H9: Rethinking Handgun Design». *GunsAmerica Digest* **(engelsk)**. Besøkt 29. januar 2017.
Essoskogen avbildet i februar 2020.

**Essoskogen** er en skog med turstier på Slagentangen i Tønsberg kommune i Vestfold. Området er et kulturlandskap ved kysten av Oslofjorden og har en rik vegetasjon som vokser på skjellsand. Det finnes blant annet et stort utvalg av edelløvtrær og bartrær, og om våren er store deler av skogbunnen dekket av hvitveis og blåveis. Skogen har også kystplanter som kubjelle (humleblom). Skogen eies av det amerikanske oljeselskapet ExxonMobil og fikk navnet da området ble beholdt som verneskog sør for Essoraffineriet som ble bygd på Slagentangen i 1960.

Essoskogen er fredet av Vestfold fylkeskommune og ligger i nær tilknytning til Karlsvika friområde like sør for skogsområdet. Det var tidligere feriekoloni i Essoskogen.

Referanser
----------

1. ↑  «Essoskogen». *www.ut.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2020.
2. ↑  Askheim, Svein (21. februar 2018). «Essoskogen». *Store norske leksikon*. Besøkt 16. februar 2020.
3. ↑  «FRA RAFFINERI TIL RAFFINERI». *VESTFOLD GUIDE* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2020.

Se også
-------

* Slagentangen

Eksterne lenker
---------------

* Søkeordet «Essoskogen» i lokalavisa Tønsbergs Blads nettarkiv[*død lenke*]
* Biofokus-rapport om Essoskogen[*død lenke*]
* Miljolare.no om Essoskogen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Peder Kåsmoli** (født 1884, død 2. april 1929 i Tromsø) var en norsk arbeiderleder, pressemann, redaktør og politiker (NKP).

Han var i ung alder gruvearbeider, og jobbet blant annet i gruvene i Sulitjelma og gruvene i Kirkenes. I 1914 var han blant lederne for arbeiderne ved en konflikt på Aura-anlegget.

I 17-årsalderen begynte han å skrive i arbeiderpressen. I 1915 ble han redaktør for *Vest-Finnmarken Socialdemokrat* i Hammerfest. I mai 1917 tiltrådte han stillingen som redaktør i arbeideravisen *Nordlys* i Tromsø.

Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte Kåsmoli, og i første omgang også avisen, det nystiftede Norges Kommunistiske Parti. Splittelsen førte imidlertid til en dramatisk avisstrid i Tromsø. AP klarte raskt å ta over *Nordlys*. Det førte til at NKP lanserte sin egen avis, *Troms Fylkes Kommunistblad*, med Kåsmoli som redaktør. Denne avisen var knapt lansert, før NKP og Kåsmoli klarte å gjenerobre *Nordlys*. I januar 1924 tok imidlertid AP over avisen nok en gang, og denne gangen for godt. *Troms Fylkes Kommunistblad* ble dratt i gang på nytt, men NKP-avisen kom bare ut en kort periode før den ga opp.

Rett etter partisplittelsen var Kåsmoli også engasjert i avisstriden i Kirkenes, der AP hadde sikret seg den lokale avisen *Folkets Frihet*. Da kommunistene lykkes å gjenerobre avisen for ett enkelt nummer i 1923 var der med Kåsmoli som redaktør.

Kåsmoli var aktiv i politikken i Tromsø, og satt i ni år som medlem av bystyret.

Referanser
----------

1. ↑  Faksimile av dødsannonse, Side 213, *Flammende budbringer : Nordlys gjennom 100 år*, Bladet Nordlys AS ISBN 82-91668-19-1
2. ↑  Side 143, *Flammende budbringer : Nordlys gjennom 100 år*, Bladet Nordlys AS ISBN 82-91668-19-1
3. ↑  Side 88. Einhart Lorenz: *NKPs presse i 1920-årene*, *Tidsskrift for arbeiderbevegelsens historie* 1/1979, Pax, Oslo ISBN 82-530-0957-7
4. ↑  Side 270. Einhart Lorenz: *Det er ingen sak å få partiet lite. NKP 1923–1931*, Pax, Oslo (1983) ISBN 82-530-1255-1
5. ↑  «Kåsmoli, Peder», Bind IV, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1934)

  

Portal: Litteratur