recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Artois våpen
**Artois** var fram til 1789[] en fransk provins og et historisk grevskap (fransk: *comté*) nord i Frankrike. Under første verdenskrig gikk Vestfronten gjennom Artois.

Geografisk plassering
---------------------

Grensene og omfanget har variert i seklenes løp da ulike landområder vekselvis har tilhørt Artois og de tilgrensende grevskapene Boulonnais og Flandern. Tradisjonelt bruker Artois' areal å regnes som et område på rundt 4 000 km² som idag rommer omkring en million innbyggere. De viktigste byene er Arras, Saint-Omer, Lens og Béthune.

Artois ligger sentralt i departementet Pas-de-Calais, hvor de vestre delene utgjorde deler av Boulonnais. Artois dekker også de vestre delene av et kullfelt som strekker seg østover gjennom det tilgrensende departementet Nord og videre inn i Belgia.

Historie
--------

I den galliske perioden ble området kalt Atrebatia, atrebaternes land med Nemetocenna som hovedstad (dagens Arras).

Artois utgjorde en del av grevskapet Flandern før det i 1180 ble annektert av Frankrike og i 1237 omgjort til et fransk grevskap. I 1384 ble det en del av Burgund og ble ikke tilbakeført til Frankrike før i 1659.

I andre halvdel av 1800-tallet gjennomgikk Artois en rask industriell utvikling takket være sin rike tilgang på kull. Under første verdenskrig gikk vestfronten tvers gjennom Artois som ble utsatt for enorme ødeleggelser. I senere tid har Artois likesom andre regioner som har hatt kullindustri som hovednæring opplevd en nedgang.

Referanser
----------

1. ↑  Congress, The Library of. «LC Linked Data Service: Authorities and Vocabularies (Library of Congress)». *id.loc.gov*. Besøkt 2. april 2020.
2. ↑  «retro|bib - Seite aus Meyers Konversationslexikon: Artilleriewerkstätten - Artois». *www.retrobibliothek.de*. Besøkt 2. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Norsk Bergindustri** (stiftet i 2008) er en bransjeforening for mineralnæringen i Norge. Foreningen består av ca. 170 medlemsbedrifter som produserer pukk, grus og andre byggeråstoffer, malm og mineraler eller naturstein, samt leverandører av varer og tjenester til bransjen.

Foreningen ble opprettet i 2008 som en sammenslåing av tre eldre foreninger; Berindustriens Landssammenslutning (BIL), etablert i 1907; Pukk- og grusleverandørenes landsforening (PGL), etablert i 1972; og Stenindustriens Landssammenslutning (SIL), etablert i 1952. Før sammenslåingen utgjorde de og sammen, fra august 2003, Bergindustriens Fellessekretariat.

Norsk Bergindustri samarbeider med Norsk Industri og holder til i NHO-bygget i Oslo. Siden etableringen av foreningen i 2008 er en egen minerallov blitt innført (2009) og landets første mineralstrategi ble presentert i 2013. I 2017 var "Mineraler for det grønne skiftet" blant hovedtemaene under NHOs årskonferanse.

Fagkomiteer
-----------

Norsk Bergindustri har en rekke ulike fagkomiteer der representanter for bedriftene møtes for å diskutere emner som miljø, HMS, bergteknikk, drift og vedlikehold med mer. Mange av komiteene arrangerer jevnlig kurs og konferanser for den øvrige medlemsmassen i samarbeid med foreningens sekretariat.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss Norsk Bergindustri». *www.norskbergindustri.no* **(norsk)**. Besøkt 22. mai 2023.
2. ↑  «Vedtekter Norsk Bergindustri». *www.norskbergindustri.no* **(norsk)**. Besøkt 22. mai 2023.
3. ↑  Nøstberg, Ingrid (31. august 2021). «Norsk Bergindustri avleverer sine eldre arkiver til Riksarkivet». *Norsk bergindustriarkiv*. Besøkt 22. mai 2023.
4. ↑  Bygg.no (15. august 2003). «Bergindustriens brasjeforeninger forener kreftene». Besøkt 22. mai 2023.
5. ↑  Høring - Utkast til lov om naturområder i Oslo og nærliggende kmmuner (Marka) (pdf) *www.regjering.no.* 15. november 2007. Besøkt 22. mai 2023.
6. ↑  «Grønne mineraler for framtiden». *www.vg.no*. 4. januar 2017. Besøkt 22. mai 2023.
7. ↑  «NGU-rapport: - Norge trenger en ny steinalder». *www.nho.no* **(norsk)**. 13. desember 2016. Besøkt 22. mai 2023.
8. ↑  NGU - Mineraler for det grønne skiftet (pdf). November 2016. Besøkt 22. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Bergindustriens Landsforening på SNL.no
* Geologiske foreninger i Norge på SNL.no
**Siri Graff Leknes** (født 1978) er en norsk hjerneforsker og professor i nevrovitenskap ved Psykologisk institutt (PSI) ved Universitetet i Oslo, der hun leder sin egen forskergruppe, *Leknes Affective Brain Lab*.

Hun tok bachelorgrad i kognitiv vitenskap ved University of Exeter og master- og doktorgrad i nevrovitenskap ved University of Oxford; doktorgraden *Pain, Pleasure and Relief* fra 2008 ble skrevet ved Oxford Centre for Functional Imaging of the Brain. Fra 2008 var hun postdoktor ved universitetene i Göteborg og Oslo, og fra 2014 til 2016 seniorforsker ved intervensjonssenteret ved Oslo universitetssykehus. Hun ble professor i nevrovitenskap ved PSI i 2016, og leder forskergruppen *Leknes Affective Brain Lab*.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Leknes, Siri Graff 1978-, besøkt 21. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   orcid.org, besøkt 11. februar 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Siri Leknes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** CRIStin **·** Google Scholar

 |
**Enrico Fermi kjernekraftverk** (også kjent som **Trino kjernekraftverk** eller **Trino i Vercelli**) var et kjernekraftverk i Trino kommune i Italia. Det ble ofte kalt *Trino Vercellese*, på grunn av dets beliggenhet i Trino i provinsen Vercelli i nordvestre Italia. Byggingsprosjektet startet i 1960, og fem år senere ble anleggets ene reaktor satt i kommersiell drift. Det var aktivt frem til 1990, da reaktoren ble slått av som følge av myndighetenes avgjørelse tatt i etterkant av den katastrofale Tsjernobylulykken. Kjernekraftverket ble tatt ut av drift samtidig med Caorso kjernekraftverk.

Anlegget bestod av en trykkvannsreaktor (PWR) som hadde en installert maksimal elektrisk effekt på 270 MW (brutto). Den termiske effekten var på rundt 825 MW.

Referanser
----------

1. 1 2  Power Reactor Information System på IAEA: „Italy (Italian Republic): Nuclear Power Reactors - Alphabetic" (engelsk)
2. ↑  «PIE:Trino Vercellese». Arkivert fra originalen 23. februar 2008. Besøkt 12. august 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av kjernekraftverket
* Kjernekraft i Italia på world-nuclear.org Arkivert 11. juni 2020 hos Wayback Machine.
**Nat Reeves** (født i 1955 i Lynchburg, Virginia er en amerikansk jazzbassist. For tiden bor han i Hartford, Connecticut og underviser ved University of Hartford. Han spiller også med internasjonale jazzstjerner. Hans største forbilder som bassist er Sam Jones, Paul Chambers og Ron Carter.

Samarbeid med bandledere
------------------------

Reeves har arbeidet med en rekke bandledere som Jackie McLean (altsaksofon) Kenny Garrett (alt- og sopransaksofon), Pharoah Sanders (tenorsaksofon), René McLean (alt- og tenorsaksofon og fløyte), Sonny Stitt (piano), Harold Mabern (piano), Steve Davis (trombone), Eric Alexander (tenorsaksofon), David Hazeltine (piano), Mike Clark (trommer), Houston Person (tenorsaksofon), Larry Willis (piano), Mark Templeton (piano), Pat Metheny (gitar), Mike LeDonne (piano), John Scofield (gitar), Jack Wilson (piano), Curtis Fuller (trombone), Eddie Henderson (trumpet), Joe Farnsworth (trommer), Randy Johnston (gitar), Javon Jackson (tenorsaksofon), og Benny Green (piano).

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14219565d, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bogdanov, Vladimir; Woodstra, Chris; Erlewine, Stephen Thomas (2001). *All music guide: the definitive guide to popular music*. Hal Leonard Corporation. s. 1292. ISBN 9780879306274. Besøkt 7. juni 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en)  Offisielt nettsted
* (en) Diskografi for Nat Reeves hos Yahoo

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Norsk Eternit Fabrikk** var en fabrikk for produksjon av eternitt. Fabrikken lå på Bjerkås i Asker, og var i drift fra 1942 til 1978. 

Selskapet ble etablert som et datterselskap av Christiania Portland Cementfabrik på Slemmestad under andre verdenskrig, men produksjon i full skala starta ikke før krigen var over. Eternitt blir hovedsakelig laga av sement og asbest, og asbest ble først og fremst brutt i Canada og Sovjetunionen. Under krigen ble det derfor benytta finsk asbest.

Fabrikken var hele tida den eneste eternittfabrikken i Norge, og eternitt ble mye benytta i 1950–60-åra. Eternittfabrikken benytta sement fra sementfabrikken på Slemmestad i produksjonen, opp til 300 tonn i døgnet. Denne sementen ble blåst over i tørr form gjennom rør.

De første tilfella av lungesykdommen asbestose var oppdaga på 60-tallet. Etter hvert ble det forbudt å benytte asbest, og eternitt ble et spesialavfall. Eternittfabrikken ble lagt ned i 1978. Slemmestad Arbeiderforening reiste sak, og i 1983 ble det inngått et forlik mellom Norsk Kjemisk Industriarbeiderforbund og Norcem som da var eier. Norcem tok ikke noe rettslig ansvar, men tok ansvaret for den medisinske oppfølginga av de tidligere ansatte. Selskapet ga også økonomisk kompensasjon til dem som ble rammet av sykdom. Så seint som i 1996 dukka det fremdeles opp nye tilfelle av asbestrelatert kreft (malignt mesotheliom). En undersøkelse fra 2002 viser en kraftig økning i tilfeller av kreft blant tidligere tilsatte, særlig av kreft i brysthinna (pleura), malignt mesoteliom.

Litteratur
----------

* Gartmann, Frithjof (1990). *Sement i Norge 100 år*. Alf Jacobsen.
* Lars Thue (1984). *Asker 1840-1980*. Universitetsforl. s. 290-296. ISBN 8200063461.
* Bente Ulvestad, Kristina Kjærheim et. al. Cancer incidence among workers in the asbestos-cement producing industry in Norway. *Scand J Work Environ Health* 2002;28(6);411-417.
**Norsk Billedvev** A/S var et norsk selskap som eksisterte fra 1959 til 1967, og som ble etablert som følge av et samarbeid mellom Den Norske Husflidsforening og Kunstindustrimuseet i Oslo med Else Halling som daglig leder. Virksomheten ble nedlagt i 1967 og atelieret overført til Stiftelsen Norsk Billedvev. Selve virksomheten ble overført til Husfliden, ledet av Synnøve Thorne.

Blant veverskene i Norsk Billedvev var Randi Bierman, Maria Koppen, Berit Sigmundsøn, Synnøve Thorne og Tove Østby.

Oppgaver
--------

Norsk Billedvevs virksomhet var i stor grad innrettet på monumentaloppgaver basert på tradisjonell norsk grunn. Blant de mange oppgavene som atelieret utførte, var Else Poulssons teppe i bystyresalen «St. Hallvard» i Oslo, kopier av alle de gamle teppene i Kunstindustrimuseet i Oslo, Kåre Jonsborgs tepper «Skipsfarten», «Sagbruket», «Batalje på Lilletorget», «Kjølhalingsplassen», (Oslo rådhus), «Håkon den Vs bryllup på Akershus slott»" (Golå høyfjellshotell), «Fremmed havn», «Musikk i det fri», «Historien», «Geografien» (Haugesund rådhus), «Midtsommerdans» (Den norske Creditbank, Oslo), «Jeg tok min Nystemte», «Overflødighetshornet», (Hotell Norge, Bergen).

Utforsking
----------

Else Halling utforsket i samarbeid med Synnøve Lunde, hvilke plantefarger som var benyttet i de gamle, norske billedteppene. Sammen med Kåre Jonsborg fant de frem til en palett av plantefarger som egnet seg til fargene i billedvev. Jonsborg tilpasset i samarbeid med Else Halling sine farger i sine kartonger til denne paletten.

Se også
-------

* Billedvev

Litteratur
----------

* Parmann, Øistein: *Norsk Billedvev*, 1982, ISBN 82-09-10017-3

Eksterne lenker
---------------

* Kunstindustrimuseet i Oslo

Portal: Kunst
**Małgorzata Mogore-Tlałka-Długosz** (født 27. april 1963 i Zakopane, Polen) var sammen med tvillingsøsteren Dorota Mogore-Tlałka blant verdens beste slalåmkjørere i flere år.

Hun oppnådde sin første pallplassering i verdenscupen i et slalåmrenn i Schruns i Østerrike i 1983. Hun tok andreplassen etter østerrikske Anni Kronbichler. Det fulgte flere pallplasseringer i slalåm, men noen verdenscupseier oppnådde hun aldri.

I motsetning til søsteren Dorota utviklet Malgorzata seg til en allroundalpinist. I 1986, 1987 og 1988 oppnådde hun også plasseringer blant de 15 beste i disiplinene storslalåm, Super-G og kombinasjon.

Etter at hun giftet seg med en franskmann, startet hun fra og med 1986 for Frankrikes landslag. Ektemannens tvillingbroren er gift med tvillingsøsteren Dorota. Małgorzata Mogore-Tlałka la opp i 1988.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Małgorzata Mogore-Tlałka – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Małgorzata Mogore-Tlałka – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Małgorzata Mogore-Tlałka – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Małgorzata Mogore-Tlałka – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Małgorzata Mogore-Tlałka – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Małgorzata Mogore-Tlałka – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Małgorzata Mogore-Tlałka – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Małgorzata Mogore-Tlałka – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Norsk Bibel** eller **Bibelen Den hellige skrift** er en norsk bibeloversettelse. Den kom første gang ut i 1988, som en reaksjon på Det Norske Bibelselskaps oversettelse fra 1978. Initiativtagere til denne bibeloversettelsen var Carl Fr. Wisløff, Arthur Berg og Thoralf Gilbrant. For å gi ut denne utgaven ble forlaget Norsk Bibel AS dannet. Bak dette forlaget står Lunde Forlag, Filadelfiaforlaget og Sambåndets Forlag.

Norsk Bibel er en konkordant oversettelse. Det vil si at man har forsøkt å la bibelske uttrykksmåter og tankegang gjenspeiles i den norske teksten i størst mulig grad. Begreper på grunnspråkene blir oftest oversatt med tilsvarende norske ord, selv om man i noen tilfeller har måttet bruke andre ord for å gjøre oversettelsen mer forståelig.

Utgaver
-------

* *Bibelen, Den hellige skrift* (1988) Bokmål
* *Bibelen, Den heilage skrifta* (1994) Nynorsk
* *Bibelen, Den hellige skrift* (1988 – Revidert 2007) Bokmål

Eksterne lenker
---------------

* www.norsk-bibel.no
* Grundig redgjørelse for oversettelsesprinsippene.[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Bibelutgaver i Norge |
| --- |
| 
* Stjórn (ca. 1200)
* Christian IIIs Bibel (1550)
* Den Resen-Svaningske Bibel (1647)
* Bibal daihe Bassi čala (1895)
* Det Nye Testamentes Kanoniske Bøker (1902/1938)
* Fyrebilsbibelen (1921)
* NO30 (1930)
* Indrebøbibelen (1938)
* NO78 (1978)
* Norsk Bibel (1988)
* Bibelen Guds Ord (1997)
* Bibel 2011

 |
Kirkefaderen Irenaeus omtaler dette skriftet, og advarer mot det som «kjettersk».
***Sannhetens evangelium*** er et gnostisk skrift fra ca 140-180. 

Skriftet er, til tross for navnet *evangelium*, en prekenaktig fremstilling av Frelsen, og om at det er nødvendig å lære Faderen å kjenne. «Til grunn ligger en tanke om at verden er blitt til ved uvitenhet – verden er i virkeligheten ikke annet enn uvitenheten selv, som fortettet seg til materie. Når Faderen blir kjent, oppløses verden i intet. Da vender Altet – som er navnet på de barn som er utgått fra Faderen – tilbake til sitt opphav». Skriftet har «en egenartet poetisk styrke».

Skriftet tilhører den valentianistiske retningen innen gnostisismen, og er muligens forfattet av Valentinus selv. Det inneholder sitater fra, eller henvisninger til, flere av bøkene i Det nye testamente: Matteus, Johannes, Galaterbrevet, Efeserbrevet, Kolosserbrevet, Korinterbrevene, Åpenbaringen og Hebreerbrevet. 

Det er nevnt av Irenaeus i *Adversus Haereses* – «Mot kjetterne» – fra 185. Skriftet, som er en koptisk oversettelse av en gresk original, ble oppdaget i *Codex I* blant Nag Hammadi-skriftene i 1945. Teksten er gjengitt på norsk i samlingen *Gnostiske skrifter*, 2002.

Referanser
----------

1. ↑  Fremstillingen og sitat er hentet fra Gilhus' og Thomassens innledning til *Gnostiske skrifter*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Plasseringen til De Long-øyene. En trodde Sannikov Land lå nord for disse.
**Sannikov Land** (russisk Земля Санникова) var en fantomøy i Nordishavet. Myten om øya oppstod i Russland på 1800-tallet.

Jakov Sannikov og Matvej Gedensjhtrom hevdet å ha sett øya under kartleggingsekspedisjonen sin til Nysibirøyene i 1809-1810. Jakov Sannikov var den første som rapporterte å ha sett «ukjent land» nord for Kotelnyjøya i 1811 (derfor «Sannikov Land»).

I 1886 rapporterte den russiske oppdageren baron Eduard Toll om at han hadde sett land i det fjerne under en ekspedisjon til Nysibirøyene. I august 1901 satte han ut på en ny ekspedisjon, *Den russiske polekspedisjonen*, med det russiske polarskipet «Zarja» over Laptevhavet for å finne det sagnomsuste Sannikov Land, men ble raskt blokkert av pakkis ved Nysibirøyene. I 1902 gjorde Eduard Toll og tre av mannskapet fra Zarja forsøk på å nå Sannikov Land nord for De Long-øyene til fots mens Zarja lå fanget i isen. De fant ikke øya og forsvant sporløst i november 1902 da de reiste sørover fra Bennettøya på løse isflak. 

På første halvdelen av 1900-tallet ble det klart at det ikke fantes noe Sannikov Land. 

På bakgrunn av det solide arbeidet Sannikov ellers gjorde, og fordi det ligger grunne sandbanker der øya visstnok ble observert, mener noen historikere og geografer at øya virkelig eksisterte, men ble ødelagt av erosjon og ble til en undersjøisk sandbanke som flere andre øyer i området. Denne prosessen er observert med flere øyer i Nysibirøyene, som for eksempel Semjonovskij som forsvant på 1950- eller 1960-tallet. Andre igjen mener at Sannikov Land kan ha vært en luftspeiling, som en ofte kan se i arktiske strøk, av Bennettøya. Andre igjen regner Sannikov Land som en form for pseudohistorie.

Sannikov Land
-------------

Sagnet om Sannikov Land kan ha vært opphavet til adventurespillet *Syberia*

Den russiske geologen og science fiction-forfatteren Vladimir Obrutsjev skrev en fiktiv fortelling om øya i romanen *The Sannikov Land* (1926). 

I 1973 ble en science fiction-film kalt *Zemlya Sannikova* (russisk: Земля Санникова; engelsk: *The Sannikov Land*) gitt ut i Sovjetunionen.

Referanser
----------

1. 1 2  Mills, W. J. 2003, *Exploring polar frontiers: a historical encyclopedia.* ABC CLIO Publishers, Oxford, Storbritannia.
2. 1 2  Gavrilov, A.V. N.N. Romanovskij, V.E. Romanovskij, H.-W. Hubberten og V. E. Tumskoj, 2003, *Reconstruction of Ice Complex Remnants on the Eastern Siberian Arctic Shelf.* Permafrost and Periglacial Processes. vol. 14, s. 187–198.
3. ↑  Grigorov, I.P. 1946, *Disappearing islands.* Priroda, s. 58–65 (in Russisk)
**Heiner** eller **Heider** (norrønt *heiðnir*) var navnet på en norsk folkegruppe, eller stamme, før og under rikssamlingstiden. Heiner var folket i det gamle høvdingdømmet og småkongeriket *Hedmarken*, som omfatter dagens Hedmark. Navnet inngikk også i det gamle navnet på Mjøsa, *Heiðsær*. Folkenavnet i sin tur stammer fra ordet *heiðr*, norsk «hei», dvs «ubygd mark», «skogsbygd» og kan altså oversettes som «folket fra skogsbygdene». Høvdingdømmet vokste fram rundt maktsenteret Åker gård ved Hamar, der småkongene holdt til inntil Olav den hellige slo ned opplandskongenes opprør omkring 1021. Kong Rørek, den siste kongen på Hedmark, ledet opprøret mot kongen.

Skalden Sigvat Tordsson nevner heinene i et kvad som Snorre gjengir i Olav den helliges saga. Et utdrag lyder slik:

*Sant er det nu (sverde*  

*svang de), at Heinene kunne*  

*øve meget mere*  

*enn øl hos kongen at drikke*

Heinene blir også nevnt i Harald Hardrådes saga. Harald Hardråde førte kamp mot opplendingene (folket på Opplandene, det vil si det indre Østlandet) for å få dem til å underkaste seg. Snorre forteller at Harald brente gårder og gjorde hærverk på Hedmarken, og skalden Tjodolv Arnorsson diktet et kvad om dette. Et utdrag lyder slik:

*Høvdingers herre [Harald] rammet*  

*Heiner med onde stener*

Ordet *heiner* eller *heider* har gitt navn til regionen Hedmarken og fylket Hedmark.

Referanser
----------

1. ↑  Krag (2005): 102
2. ↑  Norsk stadnamnsleksikon: Hedmark
3. ↑  Helle (2006): 59
4. ↑  Snorre, Olav den helliges saga, kap. 36-37
5. ↑  Sigvat Tordsson, i Olav den helliges saga, kap. 52
6. ↑  Tjodolv Arnorsson i Harald Hardrådes saga, kap. 73

Litteratur
----------

* Helle, Knut, mfl. Norsk byhistorie. Urbanisering gjennom 1500 år. Pax forlag, Oslo 2006
* Krag, Claus, *Vikingtid og rikssamling*. Aschehougs Norgeshistorie, Aschehoug, Oslo 2005
* Snorre Sturlasson, *Norges Kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979
**Silvester Li Jiantang** (født 13. desember 1925 i Dong'ergou i provinsen Shanxi i Kina, død 13. august 2017) var katolsk biskop av erkebispedømmet Taiyuan i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. 

Li Jiantang kom fra en katolsk familie fra en helt katolsk landsby, Dong'ergou, i bispedømmet Yuci i Shanxi, rett ved et stort Mariavalfartssted. Landsbyen ble grunnlagt tidlig på 1800-tallet, og produserer bl.a. altervin.

Han fikk sin presteutdannelse litt rundt omkring i Shanxi på grunn av den politiske instabiliteten i 1950-årene, og ble presteviet for Yuci den 12. mars 1956. Han gjorde så tjeneste der.

Da religionene etter kulturrevolusjonen ble tillatt å gjenoppta sitt arbeide, regulerte myndighene det slik i Shanxi at Dong'ergou falt inn under Taiyuan. Fader Li ble tilknyttet Taiyuan og ble generalvikar der. 

Han ble bispeviet 18. desember 1994 av sin forgjenger fransiskanerbiskopen Bonaventure Zhang Xin (1911–1999), i katedralen i Taiyuan. Bispedømmet hadde da 50 000 katolikker; ti år senere var det vokst til minst 80 000 katolikker. 

I 2000 kunne han gjenåpne etter 60 års stengning det regionale presteseminaret *Monte Corvino*, i nye lokaler i Xiazhuang. Det lå tidligere i Geliagou. Han har arbeidet sterkt for kateketisk opprustning og for å få myndighetene til å returnere katolsk eiendom i maotiden. Han har renovert den hundre år gamle katedralen som også er blitt erklært et verneverdig kulturminnesmerke, åpnet sykestuer, et ekteskapsbyrå for katolikker og et katolsk bibliotek. Han foresto i 2007 også utbyggingen av en kirke i Liuhe til en størrelse som kunne ta imot 5 000 besøkende – en av Kinas største katolske kirker. 

Katolisismen kom til Taiyuan i 1633 da belgiske jesuitter forkynte der. I 1844 kom italienske fransiskanere.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Pietro Bertani** (født 4. november 1501 i Nonantola i Italia, død 8. mars 1558 i Roma) var en av Den katolske kirkes kardinaler.

Han kom fra en fremstående familie fra Modena. Han trådte inn i dominikanerordenen og ble der undervist blant annet av den senere kardinal Tommaso Badia. Han ble en fremragende teolog.[] Bertani underviste blant annet i Bologna, Ferrara og Venezia. Han ble kardinal Ercole Gonzagas personlige teolog, med særlig kjennskap til Augustin og Thomas Aquinas[].

Han var biskop av Fano 1537, tjente Pavestolen i diplomatisk oppdrag og var involvert i Tridentinerkonsilets kirkelige reformarbeide. Pave Paul III hadde i sin tid påtenkt hans kardinalsutnevnelse, men døde før det ble virkeliggjort.[]

Han ble kreert til kardinal den 20. november 1551 av pave Julius III.

Eksterne lenker
---------------

* The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Njuguna S. Ndung'u** (født 1960) er en kenyansk økonom, som var sentralbanksjef for Kenyas sentralbank i to perioder, fra mars 2007 til mars 2015.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Ndung'u har en Bachelor- og Mastergrad i samfunnsøkonomi fra University of Nairobi, og har en Ph.D i samfunnsøkonomi fra Göteborgs universitet. 

Før han ble sentralbanksjef har han bl.a. direktør ved African Economic Research Consortium, og han har undervist i økonomi og økonometri ved University of Nairobi, der han var førsteamanuensis. Han har også jobbet for International Development Research Centre (IDRC), der han jobbet med sørlige Afrika og Kenya Institute of Public Policy Research and Analysis (KIPPRA). 

Han ble utnevnt til sentralbanksjef i mars 2007, og ble utnevnt for fire nye år i 2011. Da han gikk av i mars 2015 overtok visesentralbanksjef Haron Sirima som fungerende sentralbanksjef inntil Patrick Njoroge stillingen i juni 2015.

Han har blitt utnevnt til CS Treasury i Kenyas femte administrasjon under president William Samoei Ruto.

I oktober 2022 ble Njuguna Ndung'u utnevnt til finansminister.

Referanser
----------

1. ↑  Reuters - *PROFILE - Kenya's central banker governor Njuguna Ndung'u* Arkivert 1. mars 2014 hos Wayback Machine. besøkt 26. november 2014.
2. ↑  Business Daily - *Ndung’u tenure as CBK governor ends Tuesday*, besøkt 5. august 2018.
3. ↑  TUKO - *Dr Patrick Njoroge Now Officially The New CBK Governor* Arkivert 5. august 2018 hos Wayback Machine. besøkt 5. august 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Presentasjon på sentralbankens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Radu Alexei Sarbu**, kjent under artistnavnet **RadU** (født 14. desember 1978 i Peresecina) er en moldovsk musiker. 

RadU ble kjent i Europa da han slo gjennom med gruppa O-Zone sammen med Arsenie Toderas (Arsenium) og Dan Balan (Crazy Loop) i 2002 med plata "number 1", men de slo gjennom for fullt med plata "Disco-O-Zone" som fikk god respons i store deler av verden.

Radu startet for seg selv etter bruddet med O-Zone, og kalte seg selv RadU, men så startet Radu og Anastacia "Ana" gruppen; Mr & Ms.

Nå produserer Radu musikk for den nye stjernen Dj Layla som synger med både Dee-Dee og Alissa.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, oppført som Radu Sîrbu, Discogs artist-ID 2046696, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Radu Sîrbu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) RadU på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) RadU på Discogs Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**RadArt** er en nettverksorganisasjon for frie scenekunstnere. Organisasjonens medlemmer representerer scenekunstfeltet med en stor radius, både geografisk og kunstnerisk. Prosjekt Radart er et samarbeid mellom RadArt og Tromsø kommune, ved Rådstua Teaterhus.

The wild North
--------------

Det frie scenekunstfeltet en voksende underskog. Scenekunstnere kommer til byen, tilbake til byen, med bakgrunn og virke fra store deler av verden og fra ulike fagfelt og sjangere. Som organisasjon for det frie scenekunstmiljøet i Tromsø, stimulerer RadArt disse ressursene. Dette vil Tromsø kommune være med på. På initiativ fra RadArt lages det nå et pilotprosjekt i samarbeid med Tromsø kommune. På oppstartmøtet for dette sa kultursjef Kåre Sørensen:

*«Æ har sedd mange spennanes folk komme tel den her byen førr å glæde oss me impulsa fra alle værdenshjørna. Men så førsvinn de jo ette ei stund og det står ingenting igjen. Nu e æ jo så gammel at æ snart ska daue, og da hadde det vært fint om det stod nokka igjen ette mæ.»*

RadArt gir medlemmene mulighet til å delta i en organisasjon med hele sitt kunstneriske virke som ressurs. Dette er verktøykassa til RadArts virksomhet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Radbard av Gardarike**, *Radbart* (norrønt: *Ráðbarðr*) var konge i Gardarike (i nåværende Russland og muligens deler av Ukraina) rundt år 700 som ble gift med Aud Djupauga, datter til skånekongen Ivar Vidfamne (han hatt siden Ingjald Illrådes død også vært konge av Sveariket), ifølge fornaldersagaen Sögubrot af nokkurum fornkonungum í Dana- ok Svíaveldi.

Sögubrot
--------

Aud Djupauga hadde vært gift med Sjællandskongen Rørik av Lejre, men hennes far Ivar Vidfamne hadde etter noen intriger tatt livet av Rørik og tok selv makten i det danske riket hans. Aud dro først hjem til sin far, men flyktet så videre til Gardarike med sin og Røreks sønn Harald Hildetann. Aud og Radbard giftet seg uten Ivars samtykke og Ivar samlet en hærstyke og dro mot Gardarike. Underveis, da hæren skulle landsettes ved Karelen, druknet Ivar Vidfamne. Radbard satte sin stesønn Harald Hildetann som leder for en hær som dro til Sjælland og ble hyllet som konge der. Senere dro Harald til Skåne og la under seg hele Sveariket som Ivar Vidfamne før hadde hersket over.

Radbard og Aud hadde sønnen Randver som ifølge sagaen Hvordan Norge ble bygd ble far til Sigurd Ring og farfar til Ragnar Lodbrok.

Hervors saga
------------

Hervors saga nevner ikke Aud som datter av Ivar, men forteller om en datter Alfhild som ble gift med kong Valdar i Danmark, og som der fikk sønnene Harald Hildetann og Randver.

Referanser
----------

1. ↑  Sögubrot, kap. 2-3
2. ↑  Hvordan Norge ble bygd, kap. 6, «Haralds ætt fra Adam»
3. ↑  Hervors saga, kap. 16

Eksterne lenker
---------------

* Hervors saga, til dansk ved G. Thorarensen (heimskringla.no)
* Sögubrot, til svensk ved C. G. Kröningssvärd
Montering av en sfærisk radom over en radarantenne.  
Bildet er fra monteringen av Meteorologisk institutts værradar på «Vestkapp» på Stad sommeren 2009. Foto: met.no 
En **radarkuppel**, eller **radom** (en sammentrekning av ordene *radar* og *dom*), er en værbestandig kuppel som monteres over radarantenner, primært for å beskytte radarantennen mot vær og vind, som underkjølt regn som kan legge seg som en iskappe på radarantennens overflater. Sekundært brukes radomer for å skjule sensitivt radarutstyr mot allment innsynt, samt å beskytte personell i nærheten mot den roterende radarantennen.

Selv om kuleformede (sfæriske) radomer er det mest vanlige på landjorden, kan radomer ha mange forskjellige utforminger avhenging av radartype og bruksformål.  Felles for alle radomer er imidlertid at de skal være konstruert av materialer (plast, glassfiber, PTFE-belagt stoff e.l.) som gir minimal dempning av den elektromagnetiske strålingen som radarantennen sender ut og mottar.

Oppfelt radom på et fly
Også fly kan ha radomer. Alle større moderne fly har radar i nesetippen, slik at det aerodymisk utformede nesepartiet foran og under cockpiten kalles *radom*. Overvåkningsfly har dessuten andre former for radomer. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nordre Fjell Allianseidrettslag** hører hjemme på Ågotnes på Sotra utenfor Bergen. Idrettslaget ble grunnlagt 15. desember 1981. Idrettslaget driver med fotball, håndball, friidrett og idrettsskole for barn. I 2011 er John Egil Sørensen leder for allianseidrettslaget, Kari Dahl leder for håndballstyret og Oddvar Monslaup leder for fotballstyret.

Førstelaget til Nordre Fjell Fotball har de siste årene spilt i 5. divisjon. Laget endte på tredjeplass i 2010, på fjerdeplass i 2011 og på andreplass i 2012. Dette medfører at laget skal spille i 4. divisjon i 2013. I 2012 var Frode Misje hovedtrener for førstelaget. Andrelaget spiller i 6. divisjon.

11. mai 2007 ble den nye krøllgress-banen til Nordre Fjell offisielt åpnet. Den er, som gressbanen/friidrettsbanen på Ågotnes, eid av Fjell kommune, men bygget grunnet Nordre Fjell sin enorme rekruttering de siste årene. I tillegg har klubben egen grusbane. Håndballaget holder hus i Ågotneshallen. Pr. januar 2010 hadde klubben 667 medlemmer, fordelt slik på grupper: Fotball 417, Håndball 107, Friidrett 61, Idrettsskole 51, Ingen idrett 31.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Nordre Fjell Fotball
* Nordre Fjell Håndball
Tittelbladet til *Norsk Billedbog for Børn. Ny Samling* fra 1890
***Norsk Billedbog for Børn*** er en av Norges aller første fargeillusterte billedbøker for barn. Den ble utgitt i 1888 av Elling Holst og Eivind Nielsen (illustrasjoner). Boka inneholder tradisjonelle barnerim fra Holsts familietradisjon sammen med tekster av Aasmund Olavsson Vinje, Bjørnstjerne Bjørnson og Henrik Wergeland. Til slutt i boka er det melodier til sju av tekstene. Hjelp til melodiene hadde Holst fått av Thorvald Lammers.

Denne boka ble svært populær og er blitt utgitt i en rekke utgaver; sist i 2011. En effekt av boka var også at en rekke barnerim, som tidligere hadde levd i lokale varianter, ble standardisert. Av innholdet i *Norsk Billedbog* kan nevnes *Ride ride ranke*, *Bake kake søte*, *Ro ro til fiskeskjær*, *Sko Blakken*, *Per spellmann*, *Blåmann, Blåmann, bukken min*, *Vesle Hans i skogen*.

I 1890 kom oppfølgeren *Norsk Billedbog for Børn. Ny Samling*. Denne har et forord som forteller at Elling Holsts sønn Thorodd var den som gav ham anledning til å gi ut Norsk Billedbog. Blant innholdet i oppfølgeren er *Hoppe sa gåsa og danse sa reven*, *Kjerringa med staven*, *Kråka sitter på garestaur*, *Liten ekorn satt* og *Bekken går i engen*.

En tredje oppfølger kom i 1903, med tittel *Norsk Billedbog for Børn. Tredie Samling*. Oppfølgerne har ikke vært gjenutgitt i samme grad som den første samlingen.

Bøker
-----

* Elling Holst, Eivind Nielsen (1888). *Norsk Billedbok for Børn*. Christiania: Alb. Cammermeyers forlag.
* Elling Holst, Eivind Nielsen (1890). *Norsk Billedbok for Børn. Ny Samling*. Christiania: Alb. Cammermeyers forlag.
* Elling Holst, Eivind Nielsen (1903). *Norsk Billedbok for Børn. Tredie samling*. Christiania: Tvedtes forlag.

Referanser
----------

1. ↑  Hagemann, Sonja (1898-1983) (1969). *Elling Holst: norske barnerims plass i den fellesnordiske tradisjon*. Oslo: Damm.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Norsk Billedbog for børn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | Norsk Billedbog for børn – originaltekst fra Wikikilden |
**Mažeikiai** (samogitisk *Mažeikē*) er en by i Telšiai fylke i Samogitia i Litauen, ikke langt fra grensen til Latvia.

Historie
--------

Mazeikiai ble første gang nevnt i skriftlige kilder i 1335 av en krønikeskriver fra den liviske orden, som skrev om et angrep hvor ordenen herjet fyrstedømmet Mažeika. Byen begynte å vokse raskt i 1869, da en jernbanelinje som forbinder Vilnius og Liepaja ble bygd. I 1893 hadde byen 13 butikker og 5 ølutskjenkningssteder. I 1894 ble en ortodoks kirke bygd, i 1902 en katolsk kirke og i 1906 en evangelisk-luthersk kirke. Fra 1899 til 1918 ble byen kalt *Muravjov*.

Økonomi
-------

Mažeikių nafta
I 1980 ble olieraffineriet *Mažeikių nafta* åpnet. I dag er det ett av de største industrielle anlegg i Litauen. Privatiseringen til Williams, en amerikansk energiselskap, medførte mange skandaler og rystet den litauiske regering. Da Williams International fikk økonomiske problemer solgtes Mazeikiu Nafta til Yukos. Etter Yukos' konkurs undertegnet den litauiske regjering og det polske selskap PKN Orlen en kjøpsavtale for Mazeikiu Nafta i 2006, hvorpå Yukos International UK BV inngikk en salgsavtale med PKN Orlen om salget av Mazeikiu Nafta til det polske selskap. Kjøpet ble avsluttet den 15. desember 2006. PKN Orlen betalte 1.492 millioner USD til Yukos International og 852 millioner USD til den litauiske regjering. I oktober 2006 eksploderte deler av raffineriet. Selskapet ble siden blitt anklaget for ikke å gjennomføre nødvendig vedlikehold.

Bydeler i Mažeikiai
-------------------

I Mažeikiai er det 9 seniūnijos (bydeler).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Laižuva
* Mažeikiai by
* Mažeikiai oppland
 | * Reivyčiai (Har sete i Mažeikiai)
* Seda
* Šerkšnėnai
 | * Tirkšliai
* Viekšniai
* Židikai
 |

Vennskapsbyer
-------------

Mažeikiai har 6 vennskapsbyer:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Maribo, Danmark
* Paide, Estland
 | * Navapolatsk, Belarus
* Saldus, Latvia
 | * Płock, Polen
* Havirov, Tsjekkia
 |

Referanser
----------

1. ↑   *Resident population by city / town at the beginning of the year*, State Data Agency of Lithuania, 16. januar 2023, Wikidata Q112626509,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mažeikiai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Fugletelg** (latin: *Gymnocarpium dryopteris*) er en art av bregner innenfor småtelgslekten i storburknefamilien *(Woodsiaceae)*. Den kan danne hybrider med både kalktelg og finntelg. 

Fugletelg er en liten krypende bregne på 10-30 cm, med en tynn, opprett stengel. Bladplaten er 2-3-dobbelt fliket, og primærflikene er trekantede og ordnet som tre litt atskilte, like store plater på hver sin bladstilk. Alternativt kan man uttrykke det som at de bladplaten nederst har to primærfliker som er dobbelt fliket, og at det øverst er en dobbelt fliket bladplate. Småflikene kan være grovt tannet innerst mot primærflikens midtnerve.

Bladskaftene er gjennomskinnelige, og brekker lett. Bladplatene kan ha noen lysebrune eller brungule skjell, og være svarte nederst. Bladet er ellers lyst grønt og uten skjell eller hårdekke.

Fugletelg vokser i skog, myrlandskap og i åpen eng og hei opp til fjellet over tregrensen. Den vokser i hele Norge, opp til 1.600 moh. i Ulvik i Hardanger. Ellers vokser den på hele den nordlige halvkulen. 

Det er registrert to sterile hybrider i Norge – *Gymnocarpium dryopteris x robertianum* med kalktelg (Østlandet og Nord-Norge), samt hybriden *Gymnocarpium continentale x dryopteris* med finntelg (Nord-Troms, Finnmark).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fugletelg* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fugletelg* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Fugletelg* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Fugletelg* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Fugletelg* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Fugletelg* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Fugletelg* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Fugletelg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Fugletelg* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Gymnocarpium dryopteris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Gymnocarpium dryopteris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Liste over Gymnocarpium-arter i USA.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Marcus Haus** (født 1995 i Eid) er en norsk svømmer, som er psykisk utviklingshemmet og konkurrerer i klassen S14. Han har flere gull fra Special Olympics. Han representerer Eid symjeklubb.

Idrettskarriere
---------------

Etter å ha drevet med svømming i nesten ni år kom han i kontakt med Norges svømmeforbund høsten 2010, og i 2011 deltok han i sitt første Special Olympics, i Athen i Hellas. Der fikk han bronse på 100 meter rygg og 100 meter fri, og han vant 200 meter bryst. I november ble han tildelt Ungdommens kulturpris for Eid kommune for sine resultater i Special Olympics.

Ved Landsstevnet 2012 fikk han fire sølvmedaljer, bak Adam Ismael Wenham på alle distansene. Ved NM i svømming 2012 fikk han 5 gull og 4 sølv. Året etter, ved NM kortbane 2013 fikk han syv medaljer, hvorav gull på 100 meter rygg

Han deltok ved Special Olympics Europeiske Sommerleker i Antwerpen i september 2014. Der vant han 50 meter fri og kom på 2.-plass på 50 meter butterfly. I tillegg deltok han på Norges lag som vant 4x50 meter fri, sammen med Arja Johansen, Ronja Hjelmstad og Adam Ismael Wenham. Haus vant ingen gullmedaljer ved NM i svømming 2014, men endte opp med tre sølv- og fire bronsemedaljer.

Ved Special Olympics 2015 i Los Angeles fikk han to medaljer og en femteplass. Han vant 100 meter fri og kom på 2.-plass på 200 meter fri, og kom på femteplass på 100 meter medley.

Referanser
----------

1. ↑  NRK.no - *To bronse i handikap-OL*, besøkt 4. august 2015
2. ↑  Special Olympics - *HAUS, Marcus - Norway* Arkivert 13. september 2015 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2015
3. ↑  Eid kommune - *Ungdommens kulturpris til Marcus Haus* Arkivert 6. mars 2016 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2015.
4. ↑  Norges svømmeforbund - *Landsstevnet 2012*, besøkt 4. august 2015.
5. ↑  Resultater fra NM Junior-UM 2012 Medaljeopptelling funksjonshemmede, besøkt 4. august 2015.
6. ↑  Fjordabladet - *Gullmedalje til Marcus Haus* Arkivert 13. august 2015 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2015.
7. ↑  Fjordabladet - *Ny medalje til Marcus Haus* Arkivert 14. august 2015 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2015.
8. ↑  Fjordabladet - *Norge tok gull på stafetten* Arkivert 14. august 2015 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2015.
9. ↑  Resultater fra NM Junior-UM 2014 Medaljeoversikt funksjonshemmede, besøkt 4. august 2015.
10. ↑  Fjordabladet - *Marcus Haus avslutta med 5.-plass* Arkivert 14. august 2015 hos Wayback Machine. besøkt 4. august 2015.
**Marcus Henrik Florentz** (født 11. mai 1775 på Risør, død 12. desember 1869 i Kviteseid) var en norsk fogd og stortingsrepresentant i 1814 til det første overordentlige Storting. Han representerte Bratsberg Amt.

Florentz tok juridisk embedseksamen i København i 1800. Han var først fogdbetjent, siden ansatt som kopist i rentekammeret og ble fogdfullmektig i 1807. Han var fogd i Øvre Telemark 1811–1836 og var da bosatt på Kviteseid. Han var medlem av øvre Telemarkens matrikulkommision i 1819 samt forlikskommisær.

Florentz var gift to ganger, første gang med Adelaide Kloumann, datter av sorenskriver og eidsvoldmann Peder Jørgen Cloumann. Han giftet seg andre gang i 1813 med Anna Dorothea Rye, datter av oberstløytnant Mathias Andreas Rye og søster til Johan Henrik Rye og den kjente offiseren Olaf Rye.

Kilder
------

* Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet, 1814-1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K digital utgave side 252
* Biografisk informasjon om Marcus Henrik Florentz , NSD Norsk senter for forskningsdatas politikerarkiv (nedlagt)
* *genealogy – Sherri’s Family History*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Marcus Henrik Florentz hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Sara Oust** eller **Ousten** (1778-1822) var en haugianerpredikant fra Vingelen i Tolga. Hun var leder for haugianerbevegelsen i Nord-Østerdal. Sara omtales som kanskje den mest kjente og avholdte av pionerpredikantene i Norge.. 

Sara vokste opp som bondedatter og mistet sin far Engebret Engebretsen Vingelen da hun var sju år gammel. Hun ble med sin mor Mari Persdatter Røe (1745–1818) på kullkjøring til Røros Kobberverk. Der møtte hun haugianere. Hun var i begynnelsen av 20-årene da hun ble interessert i haugianerbevegelsen og ble selv aktiv i bevegelsen omkring år 1800. Venner spurte Hans Nielsen Hauge om hva han mente om dette. På denne tiden var det ikke lov å holde husmøter uten at presten var til stede (Konventikkelplakaten) og helt uvanlig at kvinner snakket. Hauge støttet at hun kunne få tale. 

Sara vandret blant annet sammen med Randi Hevle fra Drivdalen og Kirsten Fossen fra Kvikne. Sara giftet seg 26. juli 1805 med bonde Ola Toresen Røe (Utistuhaugen). (1776–1862). De fikk tre barn, men den førstefødte døde etter få måneder. Sara var 34 år da hun fikk sitt første barn, noe som var høyst uvanlig på den tiden. Sara døde sannsynligvis i barselseng.

I 2011 var det premiere på friluftsteateret «Noen må gå foran. Spelet om Sara Oust». Framføringen skjedde på tunet i gården Ousta der hun vokste opp. Manusforfatter og regissør var Rolf Norsen, komponist Tone Hulbækmo, skuespiller Ingunn Løvold og sangerne Kjersti Tingelstad, Rønnaug Tingelstad, Lars Tingelstad samt Andreas Moen framførte stykket.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sara\_Oust[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Finn Wiig Sjursen Den Haugianske periode, 1796-ca 1850. nr 5 : Artikler om Hans Nielsen Hauge, s 114
3. ↑  Sara Oust fortsetter å gå foran Artikkel av Karin Tørklep Sletten i Østlendingen.no 1. juli 2011

Kilder
------

* (no) Sara Oust i Norsk biografisk leksikon
* Sara Ousten fra Vindgelen (Vingelen) : presentert av H. G. Heggtveit i bokverket «Den norske Kirke i det nittende Aarhundrede. Et Bidrag til dens Historie». Første Bind. Haugianismens Tid – Første Halvdel. 1796 – 1820. Chra. 1912 – 1920 side 228 – 230

Eksterne lenker
---------------

* Om Sara Oust på Setesdalswiki
* Om Sara Oust på lokalhistoriewiki


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Hilde Synnøve Lid** (født 18. mars 1971 på Voss) er en tidligere norsk freestylekjører (hopp), som konkurrerte i verdenstoppen i flere år. Hun er den eneste norske utøveren som har satset så hardt i denne grenen, og trente mesteparten av sin karriere med det sveitsiske landslaget. Hun debuterte i verdenscupen i 1987 på Voss der hun endte på 14.-plass. En uke senere tok hun bronsemedaljen i junior-VM.

I VM i 1999 tok hun bronse, noe som hun selv beskriver som karrierens høydepunkt.

Hun deltok i OL fire ganger i løpet av karrieren. Hun debuterte med sjetteplass i OL 1992 i Albertville, der hopp var demonstrasjonsøvelse, og i OL 1994 i Lillehammer tok hun bronse. Hun fikk en ny sjetteplass i OL 1998 i Nagano, og avsluttet karrieren med OL 2002 i Salt Lake City, der hun ikke kvalifiserte seg til finalen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hilde Synnøve Lid på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Hilde Synnøve Lid – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hilde Synnøve Lid – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hilde Synnøve Lid – FIS (freestyle) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**María Elena Mondragón de Villar** er en honduransk økonom, som fra 2010 til 2014 var sentralbanksjef for Honduras’ sentralbank. 

Hun ble utnevnt til sentralbanksjef fra 27. januar 2010, og hadde denne stillingen i fire år, fram til Marlon Tábora Muñoz overtok som sentralbanksjef da Juan Orlando Hernández' nye regjering tiltrådte 27. januar 2014.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

De Villar har en mastergrad i økonomi fra University of Memphis og en BA i økonomi ved Universidad Nacional Autónoma de Honduras. 

Før hun ble sentralbanksjef var hun økonomidirektør ved rådgivningsselskapet FUNDEMOS. Hun har også tidligere vært sentralbanksjef; hun var sentralbanksjef fra 2002 til 2006, etter 22 års tjeneste ved sentralbanken (Banco Central de Honduras).

Referanser
----------

1. ↑  María Elena Mondragón de Villars CV på sentralbankens hjemmeside Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. besøkt 3. august 2015.
2. ↑  El Heraldo - *Nombran a nuevo presidente del Banco Central de Honduras*, besøkt 3. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* CV på sentralbankens hjemmeside Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine.