recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**JYP Entertainment Corporation** (koreansk: JYP 엔터테인먼트) er et sørkoreansk multinasjonalt underholdnings- og plateselskap-konglomerat grunnlagt i 1997 av J. Y. Park. Det er et av de største underholdningsselskapene i Sør-Korea og opererer som et plateselskap, talentbyrå, musikkproduksjonsselskap, event management-selskap, konsertproduksjonsselskap og musikkforlag. I tillegg driver selskapet ulike datterselskaper og divisjoner over hele verden.

Viktige artister under byrået inkluderer gruppene 2PM, Day6, Twice, Boy Story, Stray Kids, Itzy og NiziU, samt soloartist Bernard Park. Den har også håndtert Rain, g.o.d, Wonder Girls, 2AM, Miss A, 15&, JJ Project, Got7, Jus2 og Baek A-yeon. JYP Entertainment Corporation er et sørkoreansk multinasjonalt underholdnings- og plateselskapskonglomerat.

Historie
--------

* 1997–1999: Dannelse og første generasjons K-popartist

* Park Jin-young, grunnlegger av JYP Entertainment

JYP Entertainment ble grunnlagt i 1997 av den sørkoreanske singer-songwriteren Park Jin-young (oppkalt etter artistnavnet hans, JY Park) som Tae-Hong Planning Corporation, som til slutt ble JYP Entertainment i 2001. I 1997 signerte selskapet sin første artist og kvinnelig soloartist Pearl.

I 1999 introduserte underholdningsselskapet SidusHQ de fremtidige medlemmene av guttebandet Groove Over Dose (g.o.d) for Park som deres produsent og mentor. I samarbeid med SidusHQ overvåket JYP dannelsen av g.o.d, som skulle debutere 13. januar 1999. Mens selve gruppen ble administrert av SidusHQ, var deres første album, Chapter.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) JYP Entertainment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz
 |
***Opgjørets dag*** (originaltittel: *Sweet Lavender*) er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Paul Powell og med Mary Miles Minter i hovedrollen. Filmen er basert på Arthur Wing Pineros engelske skuespill med samme tittel fra 1888.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Ruth Holt, eier av et pensjonat i en liten universitetsby, bor sammen med sin vakre niese kalt «Sweet Lavender» som tror at Ruth er moren hennes. Når Clem Hale ved universitet blir offer for en narrestrek utført av flere av klassekameratene hans, redder Lavender ham og de to blir snart forelsket. Clems verge, Horace Weatherburn, blir bekymret og dukker opp for å bryte opp den gryende romantikken deres.

Men Ruth Holt kjenner igjen Washburn som Lavenders virkelige far, motsetter seg denne konflikten. Hun sender derfor Lavender til en internatskole. Men etter å ha fått vite at Clem har blitt alvorlig syk, kommer Lavendel for å trøste kjæresten sin. Men underveis besvimer hun ved siden av veien. Weatherburn oppdager henne, og han blir så rørt av bekymringen hennes at han gir fra seg sin tidligere misbilligelse over forholdet deres.

Skuespillere
------------

* Mary Miles Minter som Lavender
* Harold Goodwin som Clem Hale
* Milton Sills som Horace Weatherburn
* Jane Keckley som Ruth Holt
* Theodore Roberts som Phenyl
* Sylvia Ashton som Dotty Driscoe
* J.M. Dumont som Mr. Driscoe
* Starke Patteson som Billy Driscoe
* Flora Hollister som Minnie

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 19. mai 2023.
3. ↑  Powell, Paul (1920). «Sweet Lavender». Besøkt 19. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sweet Lavender (1920 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Opgjørets dag* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Opgjørets dag* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Rainer Hartleb** (født 29. februar 1944 i Hildburghausen, Tyskland) er en tysk-svensk regissør av dokumentarfilmer som har fulgt en gruppe mennesker i Jordbro, *barnen från Jordbro*, fra de var sju år og begynte på skolen i 1972, fram til i dag. Dokumentarserien er foreløpig i seks deler. Dokumentarfilmen *En pizza i Jordbro* har blitt tildelt en guldbagge. 13. januar 2007 ble Hartleb tildelt TV4s filmpris Guldsolen for 2006. Utmerkelsen fikk han for arbeidet med de seks filmene om Jordbrobarna.

Filmografi
----------

* *Från en barndomsvärld* (1973)
* *Barnen från Jordbro* (1982)
* *Tillbaka till Jordbro* (1988)
* *Det var en gång... en liten flicka* (1992)
* *En pizza i Jordbro* (1994)
* *Nya barn i Jordbro* (2001)
* *Alla mår bra* (2006)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rainer Hartleb på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Rainer Hartleb i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) Rainer Hartleb på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Rainer Hartleb hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**JUnit** er et verktøy for å teste programvarekomponenter skrevet i programmeringsspråket Java. Det er et av flere test-rammeverk i xUnit familien, som stammer fra det tidligere SUnit.

JUnit-tester blir kjørt under kompilering. Klassene for å implementere rammeverket ligger i pakkene `org.junit`(JUnit 4 og oppover, ellers `junit.framework`). 

En «JUnit test fixture» er et java-objekt. Klassen bruker annotasjonen `@Test` for å definere testmetoder. 

Andre annotasjoner: 

* `@Before`, `@After`: Test kjøres før eller etter testen.
* `@BeforClass`, `@AfterClass`: Test kjøres før eller etter alle testene.
* `@Ignore`: Ignorer testen.
* `@Test(timeout=500)`: Test med pause.

#### Assertion

Klassen inneholder metoder for å: 

* Teste om vilkår er sanne eller falske.
* Teste om objekter er like eller ikke.
* Teste om objekter er null eller ikke.

Hvis testen feiler, blir det reist en AssertionFaildError.

#### Eksempel

```
import static junit.framework.Assert.*;

public class AddisjonsTest
{
	@Test
	public void addisjonsTest()
	{
		Adderer adderer = new Adderer();
		int sum = adderer.adder(5, 9);
		assertEquals(sum, 14);
	}
}
```

#### Alternativer skrevet for andre programmeringsspråk er

* Actionscript (FlexUnit)
* Ada (AUnit)
* C (CUnit)
* C# (NUnit)
* C++ (CPPUnit)
* Coldfusion (MXUnit)
* Erlang (EUnit)
* Eiffel (Auto-Test)
* Fortran (fUnit, pFUnit)
* Delphi (DUnit)
* Free Pascal (FPCUnit)
* Haskell (HUnit)
* JavaScript (JSUnit)
* Microsoft .NET (NUnit)
* Objective-C (OCUnit)
* OCaml (OUnit)
* Perl (Test::Class and Test::Unit)
* PHP (PHPUnit)
* Python (PyUnit)
* Qt (QTestLib)
* R (RUnit)
* Ruby (Test::Unit)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**JPL Horizons On-Line Ephemeris System** er et nettsted som gir rask tilgang til nøkkeldata om solsystemet og fleksible produksjoner av nøyaktige efemerider for objekter i solsystemet.

Oskulerende elementer ved en gitt epoke er alltid en tilnærming til et objekts bane, dvs. en ikke-perturbert konisk bane eller en tolegeme-bane. Den virkelige banen (eller den beste tilpasningen til denne) hensyntar perturbasjon fra alle planeter, noen få større asteroider og få andre dysiske uvanlige småkrefter, og krever numerisk integrasjon.

Efemerider fra Jet Propulsion Laboratory (JPL) bruker ikke slike ting som perioder, eksentrisitet, etc. I stedet integrerer JPL bevegelsesligninger inn i kartesiske koordinater (x,y,z), og justerer de opprinnelige forholdene for å tilpasse seg moderne, svært nøyaktige målinger av planetariske posisjoner.

Per august 2013 benytter Horizons efemeride DE431.

Bruk
----

Det finnes tre måter å bruke systemet på:

* WWW
* Email
* Telnet

Referanser
----------

1. 1 2  Alan B. Chamberlin (28. februar 2006). «Frequently Asked Questions (FAQ): What's the exact value of...». JPL Solar System Dynamics. Besøkt 20. januar 2011.
2. ↑  Acton (2013). «README.txt». Arkivert fra originalen 15. februar 2014.  *Fil fra NAIFs nettside.* «Arkivert kopi». Archived from the original on 15. februar 2014. Besøkt 30. mai 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------


|  |  |
| --- | --- |
| Portalikon | Portal:Astronomi  |

Portal: Astronomi

* JPL Horizons On-Line Ephemeris System (HORIZONS User Manual)
**«Det vackraste»** er en svensk popballade fra 1995 som fremføres av Cecilia Vennersten. Sangen var et av bidragene i svenske Melodifestivalen i 1995, der den kom på andreplass. Sangen er skrevet av Peter Grönvall, Maria Rådsten og Nanne Grönvall, alle fra popgruppen One More Time.

Sangen ble en kjempesuksess i Sverige, med 47 uker på singellisten – hvorav syv var på førsteplass. Også i Norge ble sangen populær, med 29 uker på singellisten der andreplassen var høyeste plassering. «Det vackraste» lå også 26 uker på Svensktoppen, der den nådde tredjeplass.

«Det vackraste» vant en Grammis som beste låt i 1995, der den slo Melodifestivalen-vinneren «Se på mig». Bare i Sverige alene solgte singelen i 100 000 eksemplarer.

Referanser
----------

1. ↑  karlsson, maria. «Nanne Grönvall - schlagerfakta». *www.nanne.se*. Besøkt 28. mai 2018.
2. ↑  Hung, Steffen. «swedishcharts.com - Cecilia Vennersten - Det vackraste». *swedishcharts.com*. Besøkt 28. mai 2018.
3. ↑  Hung, Steffen. «norwegiancharts.com - Cecilia Vennersten - Det vackraste». *norwegiancharts.com*. Besøkt 28. mai 2018.
4. ↑  «"Det vackraste" blev som en förbannelse». *Aftonbladet* **(svensk)**. Besøkt 28. mai 2018.
Kart over vannkraftverkene i Volga. Eksisterende kraftverk i fylt firkant, planlagte utbygginger i konturfirkant.
 **Uglitsj-demningen**  (russisk: У́гличская ГЭС, eller *Uglitsjskaja GES*) er en demning med vannkraftverk 150 km nord for Moskva i øvre deler av elva Volga, øst for Tver. Vannkraftverket ble ferdigstilt 1939 ved byen Uglitsj, og reservoaret strekker seg gjennom Tver oblast og Jaroslavl oblast. 

Demningen er 314 m lang og 27 m høy, med en sluse for skip som er 30 m bred og 5,5 m dyp. Kraftverket gir blant annet kraft til industrien rundt Moskva. Kraftverket har installert effekt på 454 MW, og produksjonen er på 1,0 TWh årlig i gjennomsnitt. 

Anleggets reservoar er den 143 km lange, 5 km brede og 249 km² store ***Uglitsj-sjøen***. Vannmengde er anslagsvis 1,2 km³, det er relativt lite fordi vannet er svært grunt, normalt 5 meter og maksimalt bare 27 meter. Langs sjøen ligger byene Uglitsj, Kaljazin og Kimry.

Eksterne lenker
---------------

* Rushydro - operatørselskapets websider.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Rain International selger kosttilskudd basert på svartkummen
**Rain International, LLC** er et amerikansk nettverksselskap etablert i 2009 av Byron Belka med hovedkontor i American Fork i delstaten Utah.

Rain International selger kosttilskudd og hudpleieprodukter basert på blant annet svartkummen. Produktene selges via uavhengige salgrepresentanter, og selskapet har siden 2017 også vært etablert i det norske markedet.

I 2021 gjennomførte Mattilsynet kontroll med den norske markedsføringen av produktene fra Rain International. Det ble konkludert med alvorlige brudd på lovverket, og selskapet fikk frist på seg til februar 2022 med å fjerne alle helsepåstander fra sin markedsføring.

Referanser
----------

1. ↑  Byron Belka Bloomberg
2. ↑  «Hønefoss-firma må fjerne reklame om kosthold på internett: – Klart og alvorlig brudd». *Ringerikes Blad*. 30. desember 2021. «– Dette vurderer vi som et klart og alvorlig brudd. Det er ikke tillatt å påstå eller gi inntrykk av at kosttilskudd forebygger, leger eller lindrer sykdom, sykdomssymptomer eller smerter, påpeker Mattilsynet i sin rapport.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
JL-2 missilet, sammen med JL-1
**JL-2** (kinesisk: 巨浪-2, med NATO-betegnelsen CSS-N-14) er et kinesisk missil utplassert på Jin-klasse-ubåter. JL-2 er et missil av typen andregenerasjon SLBM (forkortelse fra engelsk *submarine-launched ballistic missile*), og en marinevariant av DF-31-missilet. Missilet kan transportere ett eller åtte MIRV-stridshoder. Det er Kinas første sjøbaserte atomavskrekkingsmiddel.

Utvikling
---------

I 1985 begynte kinesiske myndigheter å utvikle både JL-2 og DF-31. JL-2 ble første gang testet i 2001, fra en ubåt av 031-klassen. Programmet var forsinket, og det ble utført en ny, mislykket missiltest i 2004. Vellykkede missiltester av JL-2 ble gjennomført i 2005 og 2008. Første gang kinesiske myndigheter gjennomførte en vellykket testet av JL-2-missilet fra en Jin-klasse-ubåt var i 2009, og en rekke missiltester ble også gjennomført i 2012. En ny missiltest av JL-2 fant sted i januar 2015, og i august 2015 ble det gjennomført en rekke nye missiltester. I desember 2015 begynte kinesiske styrker å avholde avskrekkingspatruljeringer med Jin-klasse-ubåter som hadde JL-2-missiler ombord.

Fra og med 2019 er 48 JL-2 løfteraketter utplassert på ubåter.

Om missilet
-----------

JL-2 er en tretrinns solidrakett med en maksimalt rekkevidde på 8000 kilometer. Nyttelasten er et enkelt 1 megatonn stridshode, eller fra 3 til 8 MIRV-stridshoder.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

(en) JL-2 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Rainer Decker** (født 1949) er en tysk historiker med fokus på inkvisisjonen.

Han tok doktorgrad i 1976 ved Ruhr-Universität Bochum med temaet *Untersuchungen zur Zusammensetzung der Oberschicht in Paderborn von den Anfängen bis ins beginnende 17. Jahrhundert*. Over hele Europa regnes han som ekspert på hekseprosessene, og da spesielt i Tyskland og Italia. Han har blant annet deltatt som vitenskapelig ekspert i forskjellige TV-programmer. Decker underviser ved Goerdeler-Gymnasium Paderborn i Paderborn og er fagleder for historie ved studieseminarer for lærere i Paderborn.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 128878401, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2005031116[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator ola2006345455[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC
 |
|  |
| --- |
| **Torra di Capu Rossu** |
|  |
| Torra di Capu Rossu på toppen av U Capu Rossu
  |
| **Generelt** |
| **Sted:**  | Korsikas flagg Korsika |
| **Byggeår:**  | 1500-tallet |
|  |  |
| **Arkitektur** |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| **Materiale:**  | Stein |
| **Form:**  | Rundt |
|  | m |
|  | m |
| **Diverse** |
|  | m3 |
| **Drift:**  | 1500-1850 |
|  |  |
|  |  |
|  |

**Torra di Capu Rossu** er et av mange vakttårn som ligger langs den korsikanske kysten. Tårnet ble antagelig bygget på starten av 1500-tallet da Korsika var underlagt Republikken Genova. Tårnet er et varslingstårn beregnet for å varsle om angrep på øya, tårnet har ingen utrustning og har aldri vært i kamp. Likevel var tårnet bemannet konstant fra starten av 1500-tallet til omkring 1820-1850. 

Torra di Capu Rossu på toppen av U Capu Rossu
Tårnet er lokalisert ikke så langt fra den lille havnebyen Portu i kommunen Orta, nordvest på Korsika. Tårnet ligger på toppen av fjellet U Capu Rossu og har god utsikt over de strategisk viktige områdene Golfe de Girolata, Lignaggia Cove og Golfe de Porto.

I dag benyttes tårnet som turistattraksjon og tårnet står på listen over fransk historisk arv. Tårnet er godt bevart, men har ikke blitt restaurert.
De olympiske ringer
***Olympic Review***, (fransk: ***Revue Olympique***), eller *olympiske tilbakeblikk* er Den internasjonale olympiske komités tidsskrift. Det har blitt utgitt under varierende titler, utgavehyppighet og formater siden etableringen av Den internasjonale olympiske komité (IOK) i 1894.

Historie
--------

Den første publikasjon kom kun på fransk i 1894 under tittelen *Bulletin du Comité International Olympique*. In 1896 hadde utgavene tittelen *Les Jeux Olympiques*. I perioden 1897 til 1900 kom ingen utgaver, men det var tilbake under tittelen *Revue Olympique* i 1901, og ble publisert frem til 1915, fortsatt på fransk, men med sporadiske engelske artikler. Den første verdenskrig avbrøt videre utgaver, og ingen publikasjoner kom i perioden 1916 til 1925. 

I 1926 var tidsskriftet tilbake under navnet *Bulletin Officiel du Comité International Olympique* og fortsatte til 1944. Både franske og engelske titler finnes under denne franske tittelen, med unntak av 1932 og 1935 da ingen engelske artikler er med. 

I periode 1938 til 1944 var det to journaler som ble utgitt sammen, *Bulletin Officiel du Comité International Olympique* og *Olympische Rundschau*. Mellom 1942 og 1944 kom publikasjonene uten artikler på engelsk, og fra 1945 opphørte alle utgaver. 

Journalen var tilbake fra 1946 under tittelen *Bulletin du Comité International Olympique*, en tittel som ble brukt helt frem til medio 1967, hvorpå utgavene kom i separate utgaver med navnene *Lettres d'information*, og *Newsletter*, på respektivt fransk og engelsk. Fra 1970 og frem til dagens utgaver har tidsskriftene blir utgitt som *Revue Olympique* på fransk og *Olympic Review* på engelsk.

Legatet etter sommer-OL 1984, *LA84 Foundation*, har samlet og gitt ut eldre utgaver gjennom 100 år. I tilknytning til dette har de laget en nettside der alle utgavene kan søkes.

Eksterne lenker
---------------

* Olympic.org med lenker til utgaver av Olympic Review
* LA84 Foundation om Olympic Review
Portal: Film

***Little Women*** er en romantisk dramafilm fra 1994 regissert av Gillian Armstrong. Filmen er basert på Louisa May Alcotts roman med samme navn fra 1868. Rollelisten inkluderer Winona Ryder, Susan Sarandon, Trini Alvarado, Claire Danes og Kirsten Dunst.

Handling
--------

Søstrene Meg, Jo, Beth og Amy vokser opp under og etter den amerikanske borgerkrigen. Faren deres kjemper i krigen. Sammen med sin viljesterke mor, Marmee, sliter søstrene med større og mindre problemer i dagliglivet. Naboen deres, den velstående Mr. Laurence har et barnebarn, Theodore, som flytter inn hos ham. Han blir snart en nær venn med de fire søstrene, og spesielt med Jo. Mr. Laurence veileder Beth, hvis utsøkte piano-spill minner ham om hans egen avdøde datter. Meg forelsker seg i Lauries lærer John Brooke.

Når faren deres blir skadd, reiser Marmee for å hjelpe ham. Mens hun er borte, fortsetter Beth å besøke en annen familie i området som sliter. Hun og sørger for mat og ved til dem, men blir smittet med skarlagensfeber av dem. I påvente av at Marmee kommer tilbake, sender Meg og Jo, som begge tidligere overlevde skarlagensfeber, Amy, for å bo hos tante March - for å slippe at hun også blir smittet. Fire år senere planlegger Meg (nå 20 år gammel) og John å gifte seg, samtidig som Beths helse blir stadig dårligere. Etter å ha blitt uteksaminert fra college, frir Laurie til Jo (nå 19 år gammel) og ber henne reise til London sammen med ham. Men hun ser på ham mer som en bror, enn en elsker.

Jo blir skuffet når tante March bestemmer seg for å heller ta med seg den 17 år gamle Amy til Europa, i stedet for henne. Hun har tidligere vært tante Marchs nære følgesvenn, og ønsker å videreføre sin kunstneriske opplæring i Europa. Jo reiser derfor til New York City på egen hånd. Der møter hun Friedrich Bhaer, en tysk professor som utfordrer og stimulerer henne intellektuelt, introduserer henne for blant annet opera og filosofi. Han oppmuntrer henne også til å skrive bedre historier enn de skumle viktorianske melodramatiske fortellingene hun hadde skrevet så langt.

Referanser
----------

1. 1 2  ; besøksdato: 9. mai 2016.
2. 1 2 3 4  ; besøksdato: 9. mai 2016.
3. ↑  ; besøksdato: 9. mai 2016.
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  ; besøksdato: 9. mai 2016.
5. 1 2 3 4 5 6   (på cs) *ČSFD*, 2001, Wikidata Q3561957,
6. ↑   Internet Movie Database, www.imdb.com, verkets språk engelsk, besøkt 14. april 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Little Women* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Little Women* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Little Women* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Little Women* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Little Women* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Little Women* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Little Women* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Little Women* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Little Women* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Little Women* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**RokokoPosten** er en dansk nettavis med satiriske og humoristiske nyhetsinnslag som har utgitt artikler siden september 2010.

RokokoPosten er grunnlagt av Mikkel Andersson, Annica Carlsen, Zenia Larsen og Marta Sørensen. Avisen karikerer medienes formspråk med dypt alvor, og er i samme genre som den amerikanske nettavis og organisasjon The Onion. RokokoPosten ble i 2011 kåret som årets beste medie av det danske online fagmagasinet *Kommunikationsforum*, og hadde i begynnelsen av 2012 rundt 200 000 sidevisninger om måneden. Høsten 2013 utkom avisens beste nyheter i bokform  og senere samme år, inngik nettavisen en avtale om å utkomme sammen med den jyske avisen Jyllands-Posten.

Referanser
----------

1. ↑  *September 2010* i rokokoposten.dk. Besøkt 25. juni 2013
2. ↑  *Den svære kunst*, information.dk Besøkt 25. juni 2013
3. ↑  *Rigtige nyheder — med løg på*, information.dk. Besøkt 25. juni 2013
4. ↑   *14.000 abonnerer på falske nyheder*, epn.dk. Besøkt 25. juni 2013[*død lenke*]
5. ↑  *RokokoPosten*, rosinante.dk. Besøkt 25. juni 2013[*død lenke*]
6. ↑  *Jyllands-Posten bliver sjovere*, epn.dk. Besøkt 25. juni 2013[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* RokokoPostens hjemmeside

Portal: Danmark
Vortigern
**Vortigern** var en britonsk høvding i Kent på 400-tallet i det som er dagens England. Tradisjonen forteller at han inviterte angelsakserne til Britannia som leiesoldater. De gjorde siden opprør og opprettet sine egne kongedømmer. Det eldste av disse, Kent, skal ha blitt opprettet ved at Vortigern ga området til brødrene Hengest og Horsa, som ble de første kongene i Kent.

Gildas historie
---------------

Den første forfatter som nevner Vortigern er Gildas, som skrev en gang på 500-tallet. Han sier at en krigsherre sammen med sine rådgivere gjorde en tabbe da han inviterte anglere og saksere til Britannia for å virke som leiesoldater. Kelterne og de romano-britiske aristokratene trengte større styrker i kampen mot pikterne. Det var først en liten gruppe som kom, men de inviterte flere, og tilslutt måtte Vortigern gi etter.

Bedas historie
--------------

Beda den ærverdige, som skrev i det 600-tallet, var den første som nevner Vortigerns navn. Det er ingen tvil om at han skriver om samme person som Gildas. Han oppgir årstallet 449 («da Markian ble keiser sammen med Valentinian») som datering for når Kent ble opprettet. Denne datering har inntil det 1900-tallet vært allment akseptert, men er siden trukket i tvil. Det er også Beda som først navngir Hengest og Horsa.

*Den angelsaksiske krønike*
---------------------------

I *Den angelsaksiske krønike* oppgis det flere detaljer, blant annet datoer for slag mellom angelsaksere og briter. Vortigern nevnes som britenes leder bare i det første slaget, men han kan ha ledet dem også senere. Krøniken tyder på at angelsakserne ble slått tilbake, da det siste slaget i Vortigerns tid sto i 465 ved Wippedsfleot, som er stedet hvor sakserne først gikk i land.

Geoffrey av Monmouth
--------------------

Geoffrey av Monmouth, som er notorisk uhistorisk, utdypet historien en del. Det er mulig at han kjente en muntlig tradisjon, men det ser også ut til at han arbeidet en del med å harmonisere forskjellige tradisjoner, noe som har ført til feilaktige eller fiktive framstillinger. Han forteller at Vortigern var etterfølger til Konstans, sønnen til keiser Konstantin III, og at han brukte Konstans nærmest som en lydkonge inntil han fikk ham drept ved hjelp av piktere som gjorde opprør. Han forteller at Vortigern ble etterfulgt av sønnen Vortimer, som hersket en kort periode, og at Vortigern så kom tilbake til makten. Geoffrey nevner Vortigern som en av de mytiske konger over britene. Han knytter også den mytiske skikkelsen Merlin til Vortigern.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Konstans** | **Mytisk konge av briteneFørste periode**(?–?) | Etterfølger:**Vortimer** |
| Forgjenger:**Vortimer** | **Mytisk konge av briteneAndre periode**(?–ca. 479) | Etterfølger:**Ambrosius Aurelianus** |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Rainbow Bar and Grill** er en bar og restaurant på Sunset Strip (9015 Sunset Boulevard) i West Hollywood, California, USA.

Rainbow var opprinnelig eid av Vincente Minnelli, på den tiden gift med Judy Garland, og ble raskt kjent som et tilholdssted for datidens kjendiser. John Belushi spiste sitt siste måltid (linsesuppe) ved bord #16, og Joe DiMaggio og Marilyn Monroe møttes der på en blind date.

På 60- og 70-tallet ble Rainbow kjent som fast tilholdssted for en rekke kjente rockemusikere. Stamgjester i denne perioden inkluderer John Lennon, Keith Moon, Grace Slick, Ringo Starr, Neil Diamond, Janis Joplin, Jim Morrison, Led Zeppelin og mange andre. Ritchie Blackmore's Rainbow er kalt opp etter utestedet.

Etterhvert som heavy metal gjorde sitt inntog på Sunset Strip på 80-tallet, gjenspeilte dette seg også på Rainbow. Medlemmer av Mötley Crüe, Poison, og Guns N' Roses var gjengangere. Rainbow er nevnt i en rekke sanger, som «Sunset and Babylon» av W.A.S.P. og «Peach Kelli Pop» av Redd Kross, og var med i videoene til «November Rain», «Estranged» og «Don't Cry» av Guns N' Roses.

I avdelingen Over the Rainbow i 3. etasje er det ofte lavmælte konserter med akustiske band, i sterk kontrast til lydnivået i 1. etasje og på uteserveringen.

Referanser
----------

1. ↑  Waserman, Kastle. "Rock 'n' Rollers, Your Tab Is Running at the Rainbow", *Los Angeles Times*, 2002-12-15, p. I8.
2. 1 2 3  "High life", *People Weekly*, **41** (2):56–62, 1994-01-17.
3. ↑  Bonino, Rick. "Soup up your own recipes", *Spokesman Review*, 1999-02-17, p. D1.
4. ↑  "Legends never die: Joe DiMaggio – 1914 to 1999: Yankee Clipper famous for far more than baseball exploits", *Toronto Star*, 1999-03-09, p. 1.
5. ↑  Zimmerman, Linda. "Scratchin' Around for Chicken Soup", *Los Angeles Times*, 1988-01-31, p. 90.
6. ↑  Haring, Bruce. "Metal bands regain a heavy attitude", *USA Today*, 1996-04-16, p. 4D.
**Guy baron Quaden** (født 5. august 1945 i Liège) er en belgisk økonom og politiker (Parti socialiste), som var sentralbanksjef i Belgias nasjonalbank (Nationale Bank van Belgie) fra 1. mars 1999 til 31. mars 2011. Som sentralbanksjef var han også medlem av Den europeiske sentralbankens styre (Council of governing board) og utvidede råd (general Council). Siden 2003 har han også vært president i den veldedige organisasjonen King Baudouin Foundation. 

Quaden er utdannet lisensiat i økonomi fra Université de Liège i 1967. I 1972 gikk han ut fra *École pratique des hautes études* ved Sorbonne-universitetet i Paris, og i 1973 tok han sin doktorgrad innen moteøkonomi (økonomi i moteindustrien) ved Université de Liège. 

Han startet sin yrkeskarriere ved Université de Liège, som assistent ved Institutt for samfunnsøkonomi fra 1968 til 1973. Samtidig jobbet han ved *École pratique des hautes études* ved Sorbonne-universitetet i Paris fra 1969 til 1971. Han fortsatte ved Université de Liège, og var førsteassistent fra 1974 til 1976, dosent fra 1977 til 1988, og professor fra 1988. 

Han interesserte seg for sosio-økonomiske problemstillinger, og var president i *Centrale Raad voor het Bedrijfsleven* fra 1984 til 1988. Dette er et felles organ for arbeidsgivere og fagforeninger. I 1988 ble han utnevnt til direktør i Belgias nasjonalbank, men fortsatte med undervisning ved universitetet. Sammen med Alfons Verplaetse, som ble sentralbanksjef i 1989, jobbet han i andre halvdel av 1990 med innføringen av euro i Belgia. Fra 1991 til 1996 var han president for internensjonsfondet for børsnoterte selskaper (Interventiefonds voor de beursvennootschappen). I 1996 ble han utnevnt til *General-kommisjonær* for euroen i Belgias regjering, en posisjon han hadde fram til 1999. 

I 1999 overtok han som sentralbanksjef etter Alfons Verplaetse. Hans hovedoppgave i starten var i sikre en vellykket overgang til euroen, som Belgia tok i bruk fra 1. januar 1999. I 2004 ble hans periode som sentralbanksjef forlenget med ytterligere 5 år, og i 2009 ble mandatet forlenget til hans pensjonsalder, i august 2010. Belgias regjering hadde trukket seg i denne perioden, så Luc Coene overtok ikke som sentralbanksjef før 1. april 2011. 

I juni 2007 ble han adlet av kong Albert II av Belgia – han fikk tittelen baron.

Eksterne lenker
---------------

* (be) Vacature.com - Het cv van Guy Quaden


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Alfons Verplaetse** | **Sentralbanksjef for Belgias nasjonalbank**(1999–2010) | Etterfølger:**Luc Coene** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL
 |
Skiterreng på Skei Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Skei** er området rundt fjellet Skeikampen i Gausdal kommune i Innlandet fylke. I tillegg til Skeikampen hører også Prestkampen, Bjørga og Kyrakampen til i Skeiområdet. En vanlig geografisk betegnelse er at Skei omfatter området mellom Slåsetra og Lisetra.

I 1876 ble Gausdal Høifjældssanatorium grunnlagt på Skei, og siden den gang har en rekke bedrifter slått seg ned i dette området som tidligere var setergrender og beiteområder. I 1936 ble Skeikampen Høifjellshotell reist, og senere kom blant annet Skeikampen Alpinsenter, Skei Fjellandsby og Skei Appartement. De to sistnevnte ble bygd i forbindelse med OL på Lillehammer i 1994.

4. november 2001 ble Skei Fjellkirke innviet av biskop Rosemarie Køhn. Kirken er tegnet av arkitekt Eivind Eriksen, og altertavlen er laget av dronning Margrethe II av Danmark. Den danske dronningen har egen hytte her, og også kong Harald V og dronning Sonja er hyppige gjester på Skei. Både dronning Margrethe II og dronning Sonja var til stede under innvielsen av kirken.

Skei er utgangspunktet for Peer Gyntveien, en grusvei som går over Fronfjellet til Gålå. Veien er en bomvei, og strekningen Skei – Toftesetra er kun åpen sommerstid. Peer Gyntveien er populær blant utenlandske turister og byr på en smakebit av det norske høyfjellet.
**Scutage**, eller *escuage*, var en føydal lov i England i middelalderen som tillot en ridder til å kjøpe seg ut av militærtjenesten som han skyldte kronen. Navnet Scutage er avledet fra våpenskjoldet, latin *scutum*. Begrepet blir stundom noe upresist benyttet for andre pengenivåer på basis av ridderens lønn (utarbeidet i henhold til verdien av det land han besatte).

Institusjonen eksisterte under kong Henrik I av England (regjerte 1100–1135) og Stefan av England (regjerte 1135–1154) da det framsto som *scutagium*, *scuagium* eller *escuagium*. Skapelsen av fraksjoner av ridderens lønn ble antagelig framskyndet av dens introduksjon: holderne av slike fraksjoner kunne bare fratre deres plikter via scutage. Den økende bruken av leiesoldater på 1100-tallet sørget også for pengebetaling fikk stadig større nytte for kronen.

Adskilte nivåer av scutage fikk sine navn fra hærtokt som de ble krevet, eksempelvis «scutage av Toulouse» (eller «den store scutage»), «scutage av Irland», og videre. Skatten som ble krevd fra hver lønn var en mark, et pund eller to marker, men alt over et pund synes unormalt inntil Johan av England (regjerte 1199–1216) som krevde skatter på to marker i de fleste år selv uten påskuddet av krig. Den irritasjonen som kom fra de mange skattene førte til at baronene insisterte på *Magna Carta* i 1215. Denne forskriften begrenset kongens rett til å pålegge en scutage. Det nye charteret av *Magna Carta* i 1217 presiserte at nivået for scutage skulle holde seg på det som var vanlig under regimet til Henrik II. I praksis derimot gikk det opp og under Henrik III av England (regjerte 1216–1272) var nivået på scutage på tre marker, men krevde godkjennelse fra baronene og skjedde kun ved fyllestgjørende anledninger.

Deretter skjedde en praksis, muligens så tidlig som under Rikard I av Englands regjering (1189–1199) med godkjennelse fra de store baronene for egne «bøteleggelser» for tillatelsen til ikke å delta i et hærtokt. Denne praksisen synes å ha hvilt på kronens rett til å avgjøre den ville kreve personell eller scutage i rede penger. Et system av spesiell overenskomst synes å ha utviklet seg hovedsakelig for å erstatte det gamle systemet med scutage. Under Edvard I av England (regjerte 1272–1307) utviklet et nytt system av seks skatter, hver så høy som to pund av betalingen.

Scutage ble raskt foreldet som en kilde for inntekt for kongene Edvard II (regjerte 1307–1327) og Edvard III (regjerte 1327–1377) som begge påla kun en skatt hver, og støttet seg heller på andre mer ensartet og direkte former for skattlegging.

Portal: Historie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Guy Krohg** (født 27. juli 1917 i Oslo, død 19. oktober 2002) var en norsk maler, illustratør, teatermaler og scenograf.

Han var født i Oslo, men vokste opp i Frankrike. Han var først gift med Lillian; senere i over 50 år gift med skuespilleren Sossen Krohg som han møtte i 1949. Guy Krohg var sønn av maleren Per Krohg og sønnesønn av malerne Oda Krohg og Christian Krohg.

Han studerte med sin far på Statens håndverks- og kunstindustriskole, og gikk også på Statens kunstakademi. Han debuterte på Høstutstillingen i 1937. Hans arbeider omfatter blant annet flere større utsmykkingsoppdrag: Stavanger Krematorium, Kongeskipet Norge, Folketeatret og flere cruiseskip. Han laget scenografi til mange oppsetninger ved Nasjonalteatret, Det Norske Teater og Oslo Nye teater. Paris var et hyppig motiv i hans malerier.

Flere designere og brukskunstnere var involvert da Kongeskipet ble innredet 1947-48: Birgit Wessel, Guy Krohg, Bjørn Ianke, Sigrun Berg, Alf Sture, Adolf Relling, Rolf Rastad.
Sammen med sin kone laget han i 1991 boken *Tankenes reise*, som er en collage av en familiehistorie og minnebok fra hans oppvekst i en kunstnerfamilie. Boken fikk Kirke- og undervisningsdepartementets fagbokpris. Paret laget også teater-«dokumentarfortellingen» *Hvor ble det av Hansemann?* (1994) og han skrev boken *Per Krohg, Guy Kroghs minner gjennom sin fars kunst* (1995). Andre bøker, som han har illustrert er *Barnas Wergeland* (1945) og Bjarne Kroepeliens *Tuimata* (1944). 

Han bodde vekselvis i Paris og i huset i Halvdan Svartes gate i Oslo som farfaren lot bygge. Guy Krohg er gravlagt på Hvaler.

Referanser
----------

1. ↑   Le Delarge, oppført som Guy KROHG, Delarge-ID 3411\_artiste\_KROHG\_Guy[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Guy\_Krohg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 1c00338e-c6b9-4e24-9b5e-d5a4bbbedee3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00101420, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Krohg er død, NRK.no, Publisert 20.10.2002, lest 23. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guy Krohg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Guy Krohg hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Skorpo** er ei øy i Kvinnherad kommune i Hordaland. Skorpo ligger i Hardangerfjorden utenfor Uskedalen. Storsundet skiller Skorpo og Snilstveitøy fra fastlandet, mens det smale Mjødnasundet skiller de to øyene. Skorpo har hatt en gård, men ingen kjent forhistorisk bosetning.

Øya Skorpo i Kvinnherad kommune har fra 2014 områdenavnet Skorpo som adresse.

Berggrunnen består stort sett av fyllitt. Øya har flere tydelige spor etter istiden. Berget er polert av isen og har tydelige skuringsstriper. Øst-/sørsiden har en mengde jettegryter eller rester av jettegryter, de fleste som halvsirkler med bare den nedre delen intakt. Isbreen presset seg trolig mellom øya og fastlandet. Navnet «Skorpo» beskriver noe høyt, rundaktig og berglendt.

Referanser
----------

1. ↑  Kvinnhersminne – Årbok XVI Kvinnherad sogelag
2. ↑  Stuland, Arne (1924). *Kvinnherad: naturtilhøve og gardssoga*. Norheimsund: [s.n.]
3. ↑  Vaage, Erling (1972). *Kvinnherad*. [Rosendal]: Kvinnherad bygdeboknemnd. ISBN 8299152801.
4. ↑  Framlegg til nye offisielle adressenamn[*død lenke*] kvinnherad.kommune.no
5. ↑  Holtedahl, H. (1967). Notes on the formation of fjords and fjord-valleys. *Geografiska Annaler. Series A. Physical Geography,* 49(2/4): 188-203.
6. ↑  Inge Aarseth (20. juli 2015). «Skorpo». *Grind - Ei reise gjennom natur og kultur i Hordaland* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 17. mai 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Viking Tour** er et ukeslangt norsk amatør-etapperitt på sykkel som arrangeres i slutten av juli hvert år. Løypa forandres med nye traseer hvert år og inneholder alltid over 10000 meters akkumulert klatring. Dagsetapper er typisk 80 til 130 kilometer. En egen trimklasse sykler uten tidtaking og kan forkorte eller stå over etapper. Om lag 200 amatørsyklister fra 10-12 nasjoner deltar hvert år. Arrangementet gikk av stabelen for første gang i 2005.

Løypene hadde per 2017 vært lagt til det vestnorske fjordlandskapet, innenfor ytterpunktene Ålesund – Lesja og Sauda - Rjukan.

Viking Tour var det første sykkelrittet bl.a. over Tindevegen Årdal - Turtagrø og Snøvegen Aurland - Lædal. Viking Tour er fortsatt alene om å besøke Osafjell, Røldal-Sauda, Vikafjell, Stalheimskleivene (Norges bratteste riksvei 18% i snitt over 1600 meter), Flåmsdalen, Gamle Strynefjell, Geiteryggen, Ørnevegen og Slådalen Vågå-Lesja, I 2018 arrangeres Viking Tour for første gang i Nord-Norge med løyper i Lofoten og Vesterålen. Start og mål er i Lødingen og Viking Tour har deltakerrekord med 285 påmeldte. 

Arrangør er Lødingen sykkelklubb.

Rittet er gjenstand for stor oppmerksomhet fra sykkelmedia i inn- og utland. Blant annet har tyske TourMagazin dekket Viking Tour som hovedreportasje (2006). Både Tour-Magazin, svenske Kadens og nederlandske Fiets har rangert Viking Tour blant de flotteste tursykkelrittene i verden.

Eksterne lenker
---------------

* Arrangementets hjemmesider
* Video fra Viking Tour 2012
**Oddvar Nes** (født 28. desember 1938 i Volda, død 18. september 2016) var en norsk lingvist og sakprosaforfatter. Han var professor emeritus i nordisk språkvitenskap, særlig nynorsk, ved Universitetet i Bergen.

Det meste av den faglige produksjonen hans faller innenfor navnegransking, og han har særlig arbeidet med etymologiske spørsmål. Det kommer til uttrykk alt i magistergradsavhandlinga hans i germansk språkvitenskap, «Studiar i dei eldste nordvestlandske fjordnamna». Nes har videre arbeidet med leksikografi, dialekter og fonetikk.

Sammen med Jarle Bondevik og Terje Aarset har Oddvar Nes stått bak Ivar Aasen-selskapet, og de tre har siden 1992 stått for et omfattende vitenskapelig arbeid med å gi ut de etterlatne skriftene til Ivar Aasen, med noter, innledninger og kommentarer.

Oddvar Nes har vært navnekonsulent for fylkeskartkontora i Sogn og Fjordane og Hordaland, og var navnekonsulent for Vestlandet. Han har i tillegg vært redaktør for tidsskriftet «Namn og Nemne».

Oddvar Nes var ansatt ved Universitetet i Bergen fra 1964 til han gikk av ved aldersgrensa som 70-åring i 2008. Han fikk i 2009 Kongens fortjenstmedalje i sølv for innsatsen sin.

Bibliografi
-----------

* Akselberg, Gunnstein og Jarle Bondevik (red.) 1998. "Ord etter ord. Heidersskrift til Oddvar Nes 27. desember 1998." Bergen: Norsk Bokreidingslag. ISBN 82-7834-013-7
* Nes, Oddvar. 2008. "Nes om namn. Heidersskrift til Oddvar Nes på 70-årsdagen 27. desember 2008.) Redigert av Gunnstein Akselberg og Ole-Jørgen Johannesen og med bibliografi redigert av Jarle Bondevik og Ole-Jørgen Johannesen. Bergen: Norsk Bokreidingslag. ISBN 978-82-7834-038-7

Referanser
----------

1. ↑  *Ord etter ord: heidersskrift til Oddvar Nes 27. desember 1998*. Bergen: Norsk bokreidingslag. 1998. s. 8. ISBN 8278340137.
2. ↑  «Oddvar Nes til minne». Arkivert fra originalen 3. oktober 2016. Besøkt 3. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Oddvar Nes i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Oddvar Nes i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**N.3** var det andre av den italienske luftskipskonstruktør Umberto Nobiles N.7,500-klassen som var bygd i 1925. N.7,500-klassen var en mindre variant av den mer kjente N,18,500-klassen med «Norge» som N.1 og «Italia» med kun to motorgondoler istedenfor tre, og med mindre volum tross samme konstruksjonsdesign. Luftskipet ble solgt til den japanske marinen, men forulykket den 22. oktober 1927 under turbulent vær.

N.3 som Nr. 6
-------------

Luftskipet ble demontert og sendt som skipslast til Japan, etter ankomsten i januar 1927 begynte sammenkoblingen i luftskipshangaren på Kasumigaura under ledelse av Umberto Nobile og hans team. Det ble ferdigbygd for prøveflyging, som fant sted 6. april med en besetning på 6 japanerne og 6 italienerne. Dermed fikk luftskipet betegnelsen «Marineluftskip Nr. 6» som det sjette luftskipet for den japanske marinen. 

Nr. 6 luftskipet fungerte utmerket under flygningene, og var sendt ut for å delta i en marineøvelse sør for Tokyo den 22. oktober. Men det oppsto turbulent vær med sterk vindkast, noe som fulgt til tap av kontroll så besetningen måtte nødlande. Etter å ha landet på øya Kozushima, kom besetningen seg ut bare for å se et kraftig vindkast slynget bort Nr. 6 ut til sjøs. En eksplosjon ødela luftskipet. Men erfaringene som hadde vært høstet i forveien, fikk den japanske marinen til å starte et nytt prosjekt hos Mitsubishi og Fujikura, hvor man skulle kopiere og improvisere Nobiles luftskipet. Det nye luftskipet med betegnelsen «Marineluftskip Nr. 8» ble levert i 1929 som det meste suksessrike japanskbygde luftskipet i historien.

Spesifikasjoner
---------------

* Type: Halvstiv luftskip
* Første flyvning:1925

### Dimensjoner

* Lengde: 82,28 m
* Diameter: 12,80 m
* Gasskapasitet: 7 500 m³
* Lasteevne: 3 450 kg
* Besetning: 12 ved prøveflygingen 6. april 1927

### Ytelser

* Motorer: 2 Maybach IV-L 245 hk rekkestempelmotor med total ytelse på 490 hk.
* Fart: 120 km/h

Se også
-------

N.2 (Luftskip)

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Giuseppe Pesce, s. 20

Eksterne lenker
---------------

* 
* (japansk-engelsk)
| Slaget ved Sandöström |
| --- |
| Konflikt: Del av Napoleonskrigene |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 2-3. august 1808 |
| Sted | Sandöström, ved Åbo i dagens Finland60°12'43,2"N 22°30'36,0"Ø |
| Resultat | Russisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Sveriges flagg Sverige | Keiserflagget Russland |
| Kommandanter og ledere |
| Önnert Jönsson | Fredrik Vilhelm von Buxhoevden |
| Styrker |
| Ukjent | Ukjent |
| Tap |
| Ukjent | Ukjent |

| Artikkelen inngår i serien om
**Finskekrigen** |
| --- |
|  |
| Pyhäjoki ·
Siikajoki ·
Revolax ·
Sveaborg ·
Pulkkila ·
Lemo ·
Nykarleby ·
Vasa ·
Kokonsaari ·
Lappo ·
Rimito Kramp ·
Sandöström ·
Kauhajoki ·
Alavo ·
Karstula ·
Grönvikssund ·
Ruona ·
Ömossa ·
Jutas ·
Oravais ·
Palva sund ·
Virta bro ·
Hörnefors ·
Sävar ·
Ratan |

**Slaget ved Sandöström** var et sjøslag under finskekrigen 1808-09.

Mens sjøkrigen pågikk i den Åbo-Ålandske skjærgården ankom russiske forsterkninger till Åbo. Det ble et prioritert mål for svenskene å forsøke å hindre disse forsterkninger fra å nå den russiske sjøstyrken som allerede kjempet i skjærgården. Svenskene hadde en stor styrke ved Sandöström, der man tenkte å utkjempe et avgjørende slag. Allerede den 21. juli ble det utkjempet et mindre slag i området når svenskene forberedte sine forsvarsverk.

Om morgenen den 2. august angrep russerne de svenske forsvarsposisjonene med en stor styrke på omkring 40 båter. Slaget utviklet seg i en dårlig retning for svenskene og den svenske kommandanten Önnert Jönsson ble truffet og døde av sine skader. Svenske forsterkninger kunde heller ikke anløpe på grunn av ugunstige vindretninger. De svenske landstyrkene på rundt 1000 mann som var avsatt for å støtte sjøoperasjonene satte igang først når Skärgårdsflottan innså at den var beseiret. Dagen ble avsluttet med at den russiske general Buxhoevden selv ankom for å feire seieren. Når han steg i land var han nær ved å bli tatt til fange av svenske styrker og var tvungen å raskt flykte ut til havs med sine båter.

Neste dag kunne den svenske skjærgårdsflåten dra seg tilbake i god orden til Åland. På tross av tapet kunne svenskene ennå kontrollere havet, takket være de kombinerte svenske og britiske maritime styrkenes aktiviteter. Den russiske baltiske flåten var tidvis blokkert i Baltischport i Estland. Etter slaget ved Sandöström var de russiske styrkene dog sterkere i skjærgården, ettersom de hadde klart å slutte seg sammen og forsterke hverandre.

Litteratur
----------

* Lars Ericson Wolke, Martin Hårdstedt, *Svenska sjöslag*, Medströms bokförlag, Stockholm 2009 ISBN 978-91-7329-030-2
* Olle Malmquist, Iréne Welander Larsson, *«De oändeligt förbannade sluparna...» Episoder från sjöstridern«a mot Ryssland 1808-1809'*, Maritima skrifter nr 6, Statens Maritima Museer 2008
Naas-veiseksjonen av N7 etter oppgradering.
**N7** er en nasjonal vei og av de viktigste veirutene i Irland, og går mellom Dublin og Limerick. Den er også tilfartsvei fra Dublin for N8 til Waterford og N9 til Cork. N7 har alltid vært den travleste veien i Irland. Selv på 1960-tallet var det trafikkproblemer som passerte gjennom Naas, den første store byen på vei sørvest ut av Dublin. Ettersom N7 er startpunktet for ruten som fører til de tre regionale byene Limerick, Cork og Waterford, er det en av de viktigste strategiske rutene i landet.

Veien starter sør for Clondalkin i Dublin, der den kalles *Naas Road*. Et stykke går det trikkeskinner mellom de to kjøreretningene. N7 krysser M50 ved *Red Cow Roundabout*, som på grunn av de store trafikkproblemene på folkemunne er kjent som *Mad Cow Roundabout*. Arbeid med å oppgradere denne delen av veien fra fire til seks felt startet i januar 2005. *Mad Cow Roundabout* skal også erstattes med en mer effektiv trafikkmaskin.

Utenfor Dublin gå veien forbi Naas, Newbridge, Kildare, Monasterevin og Portlaoise. Veien gikk opprinnelig gjennom disse byene, men har blitt lagt utenom og er oppgradert til motorvei under navnet **M7**. 

Etter Portlaoise går den forbi Roscrea og Nenagh før den når den sørlige ringveien rundt Limerick. Deretter går den forbi Annacotty og kommer inn i Limerick ved Castletroy.

Referanser
----------

1. ↑  «National Primary Route 7», *Irish Motorway Info*