recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Igor Orlic** (født 27. mai 1986) er en kroatisk fotballtrener og tidligere fotballspiller. Han har tidligere vært trener for den kroatiske klubben NK Pomorac Kostrena, samt i de norske klubbene Follebu FL, Lillehammer FK og Ham-Kam.

Karrieren som fotballspiller
----------------------------

Som utøver spilte han for NK Opatija og NK Pomorac Kostrena. I Opatija spilte Orlic fra 1993 til 2004 der han gikk gjennom hele yngres avdeling og spilt kroatisk nasjonal liga både for G16 og G19. I 2004 signerte han for Rijeka-laget i 1. div, hvor han spilte til 2007. I denne perioden var Orlic på prøvespill både i US Triestina Calcio (italiensk Serie B) og LASK Linz (østerriksk 1. divisjon).

Karrieren som fotballtrener
---------------------------

En trafikkulykke stoppet spillerkarrieren hans, og i 2008 startet Orlic sin trenerkarriere. Orlic var trener for junior laget i Pomorac Kostrena fra 2008 til 2010 som spilte kroatisk National liga. Han har trent G16 og G19 i Lillehammer FK fra 2011 til 2013. Deretter fortsatte han i Follebu FL både som junior hovedtrener og assistenttrener for Senior laget. Han opplevde suksess blant annet gjennom å satse på unge lokale talenter. I 2014 signerte Orlic for Ham-Kam. Han har jobbet som trener for G19, samt i Senior fotball. I perioden 2017- 2020 Orlic kommet tilbake i sin forrige klubb og jobbet som trener på A-laget i Lillehammer Fotballklubb.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Norges fotballforbund
* Pripreme norveskih nogometasa u Opatiji
* Lillehammer FK - artikler/Igor Orlic
* Skal vi beholde de talentfulle spillerne må det være en arena for dem
**Keratoglobus** (fra gresk: *kerato-* horn og *globus* rund), er en degenerativ, betennelsesfri funksjonsfeil i hornhinnen -cornea. Ved strukturendringer i cornea blir denne ekstremt tynn og får en uttalt sfærisk form til forskjell fra den normale mer hyperbolske formen. Cornea tynnes særlig i ytterkanten, noe som gi den karakteristiske sfæriske formen og normalt et noe forstørret øye.

Epidemologi
-----------

Forekomsten er vesentlig mindre enn forekomsten av keratoconus som er den mest vanlige form for funksjonsfeil i cornea.
Som for keratoconus er det vanlig at keratoglobus diagnostiseres i slutten av ten-årene og når gjerne sin mest uttalte form i 20- eller 30-årene.

Keratoglobus er lite forstått sykdom med uklare årsaker og ofte med en usikker prognose over utviklingen etter at diagnose er stilt. Dersom begge øynene er rammet, kan synet reduseres så sterkt at det kan vansekliggjøre bilkjøring og lesing av vanlig skrift. Dog er det ikke vanlig at keratoglobus fører til blindhet.

Prognose
--------

Selv om keratoglobus fortsatt er en mystisk sykdom, kan den vanligvis behandles med en rekke kliniske og kirurgiske teknikker. Det foreligger en viss fare for brist i cornea grunnet at den kan være ekstremt tynn og svak.

Kirurgisk behandling
--------------------

I et fremskredent stadium kan det være nødvendig med hornhinnetransplantasjon.

Referanser
----------

1. ↑  
Om tilpasning av kontaktlinser for keratoconus og keratoglobus Arkivert 10. mars 2007 hos Wayback Machine.
Asia 1200 e.Kr. viser hvor Keraitene bodde og deres naboer.
**Keraitene** eller **Kereyitene** (kasakisk: Керейлер *Kereiler*) er en kasakhisk stamme av tyrkisk opprinnelse. Det er flere hundretusen keraiter i regionene Pavlodar, Qaraghandy, Qostanai og Shyghys Qazaqstan i Kasakhstan, provinsen Bayan-Ölgiy i Mongolia og det kasakiske autonome prefektur i Folkerepublikken Kina.

Opprinnelse
-----------

De bodde opprinnelig ved elven Orkhons øvre løp, vest for elven Tula og nord for elven Ongiin. Ifølge den syriske historieskriveren Bar Hebraeus ble keraitene omvendt til syro-orientalsk  kristendom omkring år 1008. De bodde da øst for naimanerne. Området rundt Ulaanbaatar, den nåværende mongolske hovedstad, var bebodd av karatiene. 

Deres khan Toghrul ble gitt tittelen Wang Khan (konge) av Jin-keiseren i 1183. Toghrul er best kjent som fosterfaren til Temüjin (senere Djengis Khan) inntil det ble splid mellom dem. 

Keraitene var del av det mongolske folk som Djenghis Khan maktet å forene under seg tidlig på 1200-tallet. Siden det mongolske folk erobret store deler av Asia under Djengis Khan ble også de forskjellige gruppene spredt over store områder slik at vi idag kan finne dem igjen langt borte fra opprinnelsesstedet.

Keraitene var ikke den eneste av stammene som ble omvendt av de syro-orientalske misjonærer  og handelsfolk; også uigurene, naimanerne og merkitene ble kristnet. De bodde alle sammen i områdene sør og øst for Bajkalsjøen. Keraitenes hovedstad var den gang Karakorum, dit Marco Polo senere kom og kunne berette om en kirke. Djengis Khans eldste svigerdatter var en prinsesse ved navn Sorghaghtani Beki (eller Sorghaghtani). 

I senere tider ble keraitene sunnimuslimer.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Hanna Georgine *«Gina»* Schou Borchgrevink** (født Schou 30. september 1870 i Trøgstad, død 5. februar 1939 på Lillehammer) var en norsk feminist og politiker, og første leder av Lillehammer kvinneråd.

Liv og virke
------------

Gina Schou Borchgrevink tok i 1886 middelskoleeksamen ved Nissens Pikeskole. Skoleåret 1889–1890 tilbrakte hun på en pansjonatkosle for piker i Dresden, hvor hun fikk undervisning i sang og musikk. Deretter ble hun guvernante hos sognepresten i Vågå

Borchgrevink næret et livslangt engasjement for kvinnesaken og dyrebeskyttelsen. Omkring 1910 stiftet hun kvinnestemmerettsforeningen og i 1911 Lillehammer kvinneråd. Hun satt også en periode i bystyret for partiet Frisinnede Venstre. Hun var også et engasjert og handlekraftig medlem av Lillehammer og Gudbrandsdalens Dyrebeskyttelsesforening, som hun medvirket til opprettelsen av i 1907. Samme år tok hun initiativ til torghandelen i Lillehammer.

Hun var en kjent og ettertraktet foredragsholder, og holdt blant annet foredrag i Stockholm, Budapest og Rostock om kvinners stemmerett. Da kvinner fikk stemmerett i Norge hadde hun besøk av den britiske suffragetten Sylvia Pankhurst. 

Hun ble gravlagt på Borchgrevink-gravstedet ved Hoff kirke på Toten.
I 1967 ble det reist et minnesmerke over henne i Lillehammer.

Familie
-------

Gina Schou Borchgrevink var datter av distriktslege Hans Marius Christian Schou og forfatter Alhed Schou.
Hun ble 12. september 1893 gift med forstassistent Peder Andreas Borchgrevink (1855–1930) av slekten Borchgrevink.

Referanser
----------

1. ↑  Raabe, Jens (1919). *Evenrud i hundrede aar 1819 - 1919*. Det Mallingske Bogtrykkeri. s. 33.
2. ↑  *Aftenposten 1939.02.06*. Norge, Oslo. 1939.
3. ↑  *Fåberg kommune gjennem 100 år*. [s.n.] 1938. s. 139.
4. ↑  *Lillehammer kvinneråd*. [Rådet]. 1971. s. 6.
5. ↑  *Studenterne fra 1873*. Kristiania. 1898. s. 39.

Kilder
------

* *"Århundrets døler"*. Thorsrud, Lokalhistorisk forl. 1999. s. 36–37. ISBN 8278470499.
* *Fåberg og Lillehammer*. Fåberg og Lillehammer historielag. 1988. s. 85 ff.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Gina Michaells** (født 17. september 1975 i Manila på Filippinene) er en skandinavisk countryartist (vokalist, og komponist) som spiller amerikansk countrymusikk. 

I 2008 deltok hun i TV2 programmet norske talenter. Hun har skrevet låter til flere europæiske countryartister. Heriblant norske Big-B.

Hennes debutsingle, *Somebody´s angel*, utgitt i 2008, skrevet og produsert av den amerikanske låtskriveren og produsenten Lonnie Ratliff (produsert Garth Brooks & Kenny Chesney), fikk over natten mer enn 1000.000 youtube-hits, og nådde så langt som #10 på NMW MAIN COUNTRY USA samt #13 på Den europeiske country radio hitliste ECMA. Videoen til låten gikk på NRK country i mer enn et år.

Diskografi
----------

* 2008 - CD Single *Somebody`s angel*
* 2008 - CD Single *Wildhorse*
* 2009 - CD Single *Rollin on home for christmas*
* 2009 - CD Single *Jesus Heard*
* 2014 - CD Album *On the road*, Baily Danceband

Eksterne lenker
---------------

* Ginamichaellsmusic.com Arkivert 27. desember 2016 hos Wayback Machine.
* Baily.dk
* Redneck Records Arkivert 17. januar 2016 hos Wayback Machine.
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | AllMusic
 |
Fra fjellet Cangyan (storkommunen Cangyanshan) i fylket Jingxing (2007)
**Jingxing** (kinesisk: 井陉县; pinyin: *Jǐngxíng Xiàn*) er et fylke i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Shijiazhuang.

Fylket hadde 328 121 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

**Storkommuner:**

* Weishui 微水镇, Shang'an 上安镇, Tianchang 天长镇, Xiulin 秀林镇, Nanyu 南峪镇, Weizhou 威州镇, Xiaozuo 小作镇, Nanzhangcheng 南障城镇, Cangyanshan 苍岩山镇, Ceyu 测鱼镇

**Kommuner:**

* Wujiayao 吴家窑乡, Beizheng 北正乡, Yujia 于家乡, Sunzhuang 孙庄乡, Nanjing 南陉乡, Xinzhuang 辛庄乡, Nanwangzhuang 南王庄乡

Samferdsel
----------

### Jernbane

Qingdao-Taiyuan høyhastighetstog stanser her på sin vei fra Qingdao til Taiyuan.

### Vei

Kinas riksvei 307 passerer gjennom området. Den begynner i Qikou i Hebei og fører gjennom provinsene Shanxi og Shaanxi til Yinchuan i den autonome region Ningxia Hui.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Infoside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Jining-prefekturet i Shandong
**Jining** (kinesisk: 济宁 ; pinyin: *Jǐníng*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Shandong nordøst i Kina. Befolkningen anslås (31. desember 2001) til 508.000 innbyggere. 

Jining ligger i et kullrikt område og er derfor preget både av gruvedrift og elektrisitetsverker. Jining har også meget annet industri, som tekstilindustri, medisinsk industri, vinproduksjon, naturgjødsel og sementindustri. Huaneng Jining kullkraftverk, Shidongkou-1 kullkraftverk og Shidongkou-2 kullkraftverk ligger her.

I nærheten er Weishansjøen som er Shandongs største innsjø med rik akvakultur. Jining er i dag (2007) den nordligste by som ennå kan nås på Keiserkanalen.

I prefekturet Jining ligger Qufu, fødested til Konfucius, og Zoucheng, som var hjembyen til Mencius.

Administrative enheter
----------------------

Administrativt består Jining av to bydistrikter, syv fylker og tre byfylker:

* Bydistriktet Shizhong (市中区), 39 km², 420 000 innbyggere, administrasjomssentrum;
* Bydistriktet Rencheng (任城区), 881 km², 630 000 innbyggere;
* Fylket Weishan (微山县), 1 780 km², 690 000 innbyggere;
* Fylket Yutai (鱼台县), 654 km², 450 000 innbyggere;
* Fylket Jinxiang (金乡县), 885 km², 610 000 innbyggere;
* Fylket Jiaxiang (嘉祥县), 973 km², 780 000 innbyggere;
* Fylket Wenshang (汶上县), 877 km², 730 000 innbyggere;
* Fylket Sishui (泗水县), 1 070 km², 600 000 innbyggere;
* Fylket Liangshan (梁山县), 963 km², 720 000 innbyggere;
* Byfylket Qufu (曲阜市), 896 km², 640 000 innbyggere;
* Byfylket Yanzhou (兖州市), 648 km², 600 000 innbyggere;
* Byfylket Zoucheng (邹城市), 1 619 km², 1,12 mill. innbyggere.

Samferdsel
----------

Jining er et av Shandongprovinsens viktigste jernbaneknutepunkter, og har en flyplass med forbindelser de de fleste kinesiske hovedbyene. 

### Vei

Kinas riksvei 105 løper gjennom byprefekturet og selve byen Jining. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, løper sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.

Kinas riksvei 327 løper gjennom området. Den fører Heze i Shandong til Lianyungang i Jiangsu.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
***Postmankind*** er et musikkalbum av de britiske musikerne Ian Mosley (trommer) og Ben Castle (saksofon). Albumet ble utgitt i april 2001.

Marillion-trommeslager Ian Mosley traff Ben Castle første gang da Castle var 12 år gammel og en pur ung og håpefull trommeslager. Da de møttes igjen mange år senere, hadde Ben Castle skiftet instrument og blitt en dyktig saxofonist. Marillion inviterte Castle til å spille en saxofonsolo på deres album *marillion.com* i 1999, og han og Ian Mosley bestemte seg for å lage noe sammen når anledningen bød seg.

Etter at innspillingen av Marillions album var ferdig, kom Ben Castle med noen låter som han, Ian Mosley og bassist Pete Trewavas (også han fra Marillion) begynte å arbeide med. Sammen med keyboardist Mark Edwards, to brass-musikere og tre gjestegitarister spilte de inn albumet Postmankind i 2000. Albumet ble utgitt på Marillions plateselskap Racket Records.

Musikken på albumet kan kalles (instrumental) jazz eller jazzrock.

> ...trying to describe the music is like trying to glue down smoke, as it is so diverse.
> 
> 
> Ian Mosley
> 
>

Sporliste
---------

1. «Someday in May»(7.39)
2. «Glass Eye» (4.16)
3. «The Continuing Adventures of Colonel Svene» (6.08)
4. «The Flying Scroll» (6.06)
5. «Any Time» (4.25)
6. «Why Me?» (5.45)
7. «Postmankind» (4.52)
8. «The Viewpoint» (7.36)

All musikk er skrevet og arrangert av Ben Castle.

Musikere
--------

* Ben Castle – saxofon, bassklarinett, klarinett, fløyte
* Ian Mosley – trommer
* Pete Trewavas – bass
* Mark Edwards – keyboards

**Andre medvirkende, på enkeltspor:**

* Steve Hackett – gitar
* John Etheridge – gitar
* Steve Rothery – gitar
* Mike Lovett – trompet
* Mike Innes – trombone, eufonium

Eksterne lenker
---------------

* Postmankind på Marillions nettsted

Portal: Jazz


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Ludewig under Henninger Turm 2006
**Jörg Ludewig** (født 9. september 1975 i Halle (Westf.)) er en tidligere tysk proffsyklist. 
I årene 2003, 2004 og 2005 deltok han i Tour de France. Ludewig var en allroundrytter, men hadde ingen spissferdigheter som gjorde ham til et godt kapteinsemne. Av den grunn var han svært ofte hjelperytter, blant annet for Gilberto Simoni i Saeco. 

4. juli 2006 begynte det å gå rykter om at Ludewig hadde vært involvert i dopingbruk i 1998. Ludewig innrømmet å ha sett på muligheter for doping, men at han aldri hadde tatt steget helt ut. 2. august samme år bestemte T-Mobile at han, på grunn av dopingproblematikken, verken ville få kjøre flere ritt i 2006 eller få forlenget kontrakten. Som følge av dette signerte han for det tyske kontinentallaget Team Wiesenhof-Felt.

En uke før Eurobike 2007 la Ludewig opp. Dette var noe han hadde tenkt på lenge, og den utløsende faktoren var det at han ikke ble tatt ut på Team Wiesenhof-Felts lag til Tyskland rundt 2007.

Ludewigs største prestasjon er nok 2.-plassen på 6. etappe i Paris-Nice 2005. På den kuperte etappen, som blant annet inneholdt en førstekategorisert bakke, angrep Ludewig flere ganger for å ta seieren, men Joost Posthuma ble for sterk på slutten. De største seirene hans er nok etappen i Tour de l'Avenir, samt spurt- og fjelltrøyene han har vunnet.

Viktigste resultater
--------------------

* Viseverdensmester i lagtempo 1993
* Seier i GP Bünde-Dünne 1997
* Seier i Großer Frühjahrspreis (Fürth-Cadolzburg) 1998
* Etappeseier og bærer av ledertrøyen under Tour de l'Avenir 1999
* Seier i GP Solidarnosz 1999
* Vinner av klatretrøyen i Regio-Tour 2000
* Etappeseier i Bayern-Rundfahrt 2001
* Vinner av poengtrøyen i Tour Down Under 2002
* 38.-plass i Tour de France 2003
* 14.-plass Flandern rundt 2004
* Vinner av fjell- og spurtrøyen i Hessen-Rundfahrt 2005
* 2.-plass på 6. etappe av Paris-Nice 2005
* 7.-plass 16. etappe av Tour de France 2005
* 37. sammenlagt i Tour de France 2005
* Fullført Tour de France tre ganger

Han hadde dessuten en rekke seire i lavkategoriritt og ikke-kategoriserte ritt.

Lag
---

* 1997 Team EC Bayer-Worringen
* 1998 Team EC Bayer-Worringen
* 1999 Team Gerolsteiner
* 2000 Saeco
* 2001 Saeco
* 2002 Saeco
* 2003 Saeco
* 2004 Saeco
* 2005 Domina Vacanze
* 2006 T-Mobile Team
* 2007 Team Wiesenhof-Felt

Referanser
----------

1. ↑  «Joost Posthuma's day of glory».

Eksterne lenker
---------------

(de) Jörg Ludewig – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Jörg Ludewig – UCI Rediger på Wikidata
* (en) Jörg Ludewig – ProCyclingStats Rediger på Wikidata
* (en) Jörg Ludewig – Cycling Archives Rediger på Wikidata
* (en) Jörg Ludewig – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Jörg Ludewig – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
En **statssekretær** (tysk: **Staatssekretär**) er i Tysklands politiske system en politisk utnevnt stilling i et departement eller i nasjonalforsamlingen.

Det skilles mellom statssekretærer som er embetsmenn (tysk: Beamtete Staatssekretäre) og de politisk utnevnte parlamentariske statssekretærer (tysk: Parlamentarische Staatssekretäre). Ordningen med parlamentariske statssekretærer har eksistert siden 1967. En parlamentarisk statssekretær i forbundsregjeringen, skal være medlem av Forbundsdagen. Dermed fungerer de som et bindeledd mellom regjering som de er en del av og Forbundsdagen. Det kan gjøres unntak fra dette ved utnevning av statssekretærer ved forbundskanslerens kontor. I noen tilfeller blir en statssekretær gitt tittelen statsminister (tysk: Staatsminister), for å gi posisjonen ytterligere vekt.

Referanser
----------

1. ↑  Machura, Stefan. «Ministerialbürokratie | bpb». *bpb.de* **(tysk)**. Besøkt 9. desember 2021.
2. ↑  «Parlamentarische Staatssekretäre». *Bund der Steuerzahler e.V.* **(tysk)**. Besøkt 9. desember 2021.
3. ↑  «§ 1 ParlStG - Einzelnorm». *www.gesetze-im-internet.de*. Besøkt 9. desember 2021.
**Dag Nævestad** (født 13. april 1950, død 4. september 2021) var en norsk maritim arkeolog.

Nævestad var bare 18 år da han deltok på Norsk Maritimt Museums utgraving av «Lossen», et orlogsskip fra sent 1600-tallet. Prosjketet innledet norsk marinarkeologi. Eventyrlysten til Nævestad dro ham på ryggsekktur gjennom Sør-Øst Asia, hvorpå han haiket hjemover med et handelsskip. Interessen for det maritime gjorde at han kombinerte studier med deltakelse på undervannsarkeologiske prosjekter langs norskekysten. Han var også med på utgravinger på Svalbard. 

I 1989 ble han fast ansatt ved Norsk Maritimt Museum. Hans fagområder var forvaltning og forskning på museets kulturminner. I tillegg arbeidet han med polarhistorie gjennom en rekke prosjekter ved begge polområdene.

Referanser
----------

1. ↑  «Nekrolog Dag Nævestad». *Aftenposten (s49)* **(norsk)**. 20. september 2021.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
***Ctesibius*** er en slekt av biller som trolig er beslektet med smellere (Elateridae). Lite er kjent om denne gruppens biologi, men noen arter har blitt klekket fra mose. Larvene kan fôres opp på døde insekter i laboratoriet og det er mulig de også spiser dette i naturen. De voksne billene kan finnes mellom løvverk.

Utseende
--------

Små til middelsstore, avlange, blanke, hårete, mørke biller. Hodet er midelsstort og bredt med middelsstore, utstående fasettøyne. Antennene er nokså lange, 11-leddete og trådformede. Brystskjoldet (pronotum) er forholdsvis lite, bredere enn langt. Dekkvingene har fine punktstriper. Beina er slanke, med 5-leddete føtter.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere (Elateroidea) (ev. ofam. Artematopodoidea)
			* Familien **Artematopodidae**
				+ Underfamilien Artematopodinae
					- Slekten ***Ctesibius*** Champion, 1897
						* *Ctesibius eumolpoides* Champion, 1897

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ctesibius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Ctesibius* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Ctesibius* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Pønskarlagets medlemmer fotografert omkring 1912
**Pønskarlaget** var en krets av filologer ved Universitetet i Oslo (Kristiania) som holdt foredrags- og diskusjonsmøter på nynorsk i en årrekke fra 1903 til 1927.

Historie
--------

Pønskarlaget ble stiftet i 1903 etter initiativ av studenten Johan Fredrik Voss, senere rektor i Volda og på Eidsvoll. Han fikk med seg en krets av studenter som ble enige om å møtes på en av medlemmenes hybel en gang i måneden for å høre et foredrag på nynorsk med påfølgende diskusjon. Det første foredraget handlet om Per Sivle og ble holdt av Olav Skjerven på hans hybel i Pilestredet 47. Kretsen fikk navnet «pønskarlaget». Etter en pause i 1905 fikk Voss med nye medlemmer og fortsatte foredragsrekken. Fra 1911 ble det ført en protokoll over møtene, som ble oppdatert helt til det siste møtet 13. desember 1927.

Kretsens mest aktive tid var i årene før 1912. Mange av medlemmene ble senere professorer ved universitetet eller rektorer ved de høyere skolene.

Medlemmer
---------

* Johan Agerholt
* Arne Bergsgård
* Francis Bull
* Johs. A. Dale
* Severin Eskeland
* Kaare Fostervoll
* Leiv Heggstad
* Albert Joleik
* Wollert Keilhau
* Hans Kjæstad
* Oluf Kolsrud
* Nils Lid
* Knut Liestøl
* Olav Midttun
* Olav Næs
* Olav Rytter
* Didrik Arup Seip
* Sigmund Skard
* Olav Skjerven
* Asgaut Steinnes
* Asbjørn Stensaker
* Bjarne Svare
* Jakob Sverdrup
* Peter Tennfjord
* Rolv Thesen
* J. Jørgen Thompson
* Johan Fredrik Voss
* Eivind Vågslid
* Fredrik Wexelsen

Litteratur
----------

* Fredrik Wexelsen og Lars Reinton: «Or «pønskara saga»», i *Syn og segn. 1958 Vol. 64*. Oslo: Samlaget. 1958.
**Thore Albert Boye** (født 27. oktober 1912 i Kristiania, død 1. oktober 1999 samme sted) var en norsk diplomat.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Thore Albert Boyes foreldre var høyesterettsadvokat Thorvald Boye (1871–1943) og Mia Esmarch (1880–1966). Han giftet seg i 1945 med Nøste Siem (1918–1999) som var datter av kommandørkaptein Ole Siem og søster til industrileder Martin Siem. De to var blitt kjent da Thore var dommerfullmektig i Tromsø 1936–38.

Etter cand.jur. 1936 var han sakfører og dommerfullmektig i Tromsø, inntil han i 1938 ble sekretær i Utenriksdepartementet med Halvdan Koht (også fra Tromsø) som sjef. 

### Annen verdenskrig

Boye flyktet på ski den 11. april 1940, da konge og regjering skulle nordover. Sin sjef møtte han igjen etter å ha tatt toget til Otta, og deltok på statsrådet ved Stuguflåten den 22. april i Romsdalen. Herfra måtte Boye være budbringer mellom Koht og de som hadde flyktet til Stockholm, noe Boye gjorde ved å gå på ski over Rørosvidda. Han returnerte 29. april og fant Koht og resten i et brennende Molde. Koht forlot i HMS «Glasgow» (C21), mens Boye måtte finne seg ei fiskeskøyte fra Gjemnes, og reiste den 1. mai sammen med andre departementsråder og notabiliteter som Einar Gerhardsen, Kristian Gleditsch, Fredrik Haslund og Nordahl Grieg. Dette var en av de fem skøytene som fraktet gulltransporten, og de gikk først opp til Tromsø, ankom 9. mai.

Boye reiste med krysseren «Devonshire» fra Tromsø til London den 7. juni. Boye tok en rekke fotografier av det utbombede Molde, såvel som gulltransporten, ikke oppdaget før i 1999 av hans sønn Thorvald Boye.

I Londonregjeringen var han sekretær i Handelsdepartementet ett år, før han ble byråsjef med Oscar Torp i
Forsvarsdepartementet 1941–44. Han returnerte til Nord-Norge da han i 1944 ble med til det frigjorte Finnmark, men måtte i 1945 tiltre som sekretær for det temporære regjeringsutvalget.

### Etterkrigstiden

Så var han sendemann til Brussel 1946–48, byråsjef og underdirektør i UDs handelspolitiske avdeling 1948–53, der han blant annet deltok i oppbyggingen av NATO.
Boye reiste i 1955 til Stockholm for å bli viseadm.dir. i SAS, var ambassadør ved Norges ambassade i Roma 1961–65, var utenriksråd 1966–73, ambassadør til Madrid 1973–78 og ved Norges ambassade i Stockholm 1978–81. Han ble kommandør av St. Olavs Orden i 1969 samt mange andre utenlandske.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Thore\_Boye, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Thore Albert Boye i Store norske leksikon
3. ↑  Iver B. Neumann og Halvard Leira (2005). *Aktiv og avventende. Utenrikstjenestens liv 1905–2005*. Pax forlag.
4. ↑  Terje Stemland (1990). *9. april 1940*. Aftenposten.  [63 sider]
5. ↑  Cato Guhnfeldt (26.6.2006). «Unik fotoskatt fra gulltransporten». Aftenposten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Thore Larsen Braut** (født 7. juni 1878 i Klepp, død 11. juli 1923 samme sted) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker for Venstre.

Braut tok først militær utdanning og blei i 1900 tilsatt som sersjant i Hærens sanitet. Han tok så eksamen ved Elverum lærerskole i 1904. Han var lærer ved en amtsskole, før han i 1906 begynte ved Jærens folkehøgskole. Samme året overtok han farsgården Braut på Klepp. Fra 1915 var han i noen år formann i Norigs Folkehøgskulelærarlag.

Han var viseordfører i Klepp fra 1911, og deretter ordfører fra 1913 til 1916. Han hadde også flere andre kommunale verv, og på nasjonalt plan satt han i en del komiteer om militære forhold.

I valgperiodene 1913–15 og 1916–18 satt han på Stortinget fra enmannskretsen Jæderen i Stavanger amt. Han var først medlem av jernbanekomiteen, så av militærkomiteen.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 149[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 124[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Navnet skrives også Thore Larsson Braut.
4. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 149.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Thore Larsen Braut hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Zion Bryne** er en kristen frikirkelig menighet på Bryne, i Time kommune i Rogaland fylke. Menigheten er tilsluttet den norske pinsebevegelsen. Zion Bryne ble stiftet i 1936 og har et konservativt bibelsyn. 

Menigheten hadde 159 tilskuddstellende medlemmer i 2022. Jon Erling Henriksen har vært pastor siden 2006.

Historikk
---------

1 1934 fikk en smed ved navn Ole Aarre et kall til å starte en menighet i Bryne på Jæren. Sammen med familien og venner ble Zion Bryne etablert i 1936, som en pinsemenighet. Menigheten ble offisielt stiftet den  4. august 1937. Fra starten var det 18 medlemmer. De første årene ble det holdt møter i hjemmene eller i leide lokaler. 

I 1960 tok menigheten i bruk eget menighetsbygg i sentrum av Bryne. I 2007 ble menighetsbygget ferdig totalrenovert, etter dugnadsarbeid over 5 år. Høsten 2019 startet menigheten utvidelse av bygget for å tilrettelegge for vekst i antall møtebesøkende samt gi flere muligheter for barne- og ungdomsarbeid

Aktiviteter
-----------

Menigheten har søndagsgudstjenester kl 11:00 hvor det er søndagsskole for barn og kirkekaffe. Den har også kvinnegrupper (søstermisjon), arbeid for funksjonshemmede, bibelgrupper og eldretreff. For ungdom i konfirmasjonsalder tilbyr menigheten den frikirkelige konfirmantundervisningen Tentro.

Misjon
------

Zion Bryne er engasjert i misjonsarbeid og støtter norsk pinsemisjons arbeid, og har vært utsendermenighet for misjonærer i flere perioder. Menigheten støtter misjonsprosjekter i Kongo, Sør-Sudan, Den sentralafrikanske republikk, Israel, Canada, Ibra Radio og Paraguay.

Motto
-----

Menighetens motto er: *Den lokale menighet er verdens beste sted for alle slags mennesker med alle slags behov*.

Referanser
----------

1. ↑  Regjeringen (13. mai 2022). «Antall tilskuddstellende medlemmer i tros- og livssynssamfunn i 2022» (PDF). regjeringen.no. Besøkt 26. mars 2023.
2. ↑  Om oss – www.zionbryne.com Arkivert 12. august 2007 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Kilder
------

* Brox, Torill F. (redaktør). 2007. *Årbok 2007. For Pinsebevegelsen i Norge.* Korsets Seier Publikasjoner AS

Eksterne lenker
---------------

* Zion Bryne – hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**ZipGenius** er en freeware programvarepakker for Microsoft Windows som ble utviklet av de italienske programmereren Matteo Riso fra M.Dev Software. ZipGenius er i stand til arkivere i komprimerte programvarepakker som ZIP og nesten to dusin ulike filformater, inkludert de mest vanlige og passordbeskyttede arkiver, og kan arbeide direkte med diskenheter som CD-R/RW. Hensikten med programmet er pakke store og mange filer til en håndterbar fil av minst mulig størrelse. ZipGenius kommer i to utgaver, standard og suite. Sistnevnte inkluderer en del valgfrie moduler mens standardutgaven består utelukkende av selve ZipGenius-programmet. Ved at ZipGenius er freeware det fritt til å installere og bruke programmet.

ZipGenius ble først utgitt som «Mr. Zip 98» til en begrenset gruppe brukere, og ble omdøpt til ZipGenius i mars 1998. I april 1999 ble den første offentlige utgaven utgitt. Per 2017 er den siste utgaven eller versjonen 6.3.2.3116, hovedsakelig bugfikser og utbedringer av programkoden.

ZipGenius 6 er i stand til å åpne en rekke arkivformater som er særegen for Linux, som RPM, TAR, TAR.GZ, TGZ, GZ og 7Z.

ZipGenius er fullt integrert med Windows Explorer i funksjonen «shell». Den vil si at man kan pakke inn eller pakke ut arkivfiler i Windows Explorer uten at programmet i seg selv først må startes.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Offisielt internasjonalt nettsted
**-- For Dummies** er en serie bøker som sikter på å gi lettforståelige innføringer for brukere av datautstyr og -programmer. Bøkene finnes på engelsk, men noen er oversatt, blant annet til norsk.

Den første: *DOS For Dummies* kom ut i for mer enn 20 år siden (1991), og har blitt fulgt opp med tilsvarende om håndtering av operativsystemer og spesielle programmer, med revisjoner og nyutgivelser i takt med utviklingen. Det opprinnelige forlaget er kjøpt opp og viderekjøpt i flere omganger, og heter pr. 2010 Arnold Reinhold

Veiledningene er trinn for trinn, og legges på minimum to nivåer: For dem som bare vil manøvrere og håndtere, og egne avsnitt for de som vil ha de tekniske detaljene i tillegg.

I dag kan en også få Dummies- bøker om andre emner, som billedbehandling, finans og økonomi, sjakk, helse/kosthold og hjem-/ hagestell.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) For Dummies – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNE
 |
Heinrich Fehlis, sjef for *Einsatzgruppe Norwegen*, SS' «sikkerhetspoliti» og «sikkerhetstjeneste», og kommandant ved Gestapos hovedkvarter i Victoria terrasse under krigen, helt til venstre i bildet. På første rad sitter også NS-føreren Vidkun Quisling og rikskommissar Josef Terboven. Fra Colosseum kino i Oslo 1944. Foto: Riksarkivet 
***Einsatzgruppe Norwegen*** (tysk for 'Innsatsgruppe Norge') var en særenhet innen SS, den paramilitære fløyen av det tyske nazistpartiet NSDAP, i virksomhet i Norge under andre verdenskrig 1940–1945. *Einsatzgruppen der Sicherheitspolizei und des SD* (forkortet *EGr*), innsatsgruppene i *Sicherheitspolizei* og *Sicherheitsdienst* (SD), var ideologisk skolerte, delvis mobile og delvis stasjonære enheter. De ble opprettet av *Reichsführer SS und Chef der Deutschen Polizei* Heinrich Himmler på oppdrag av føreren Adolf Hitler i henhold til *Führererlass*. Gruppene ble satt inn for skrittvis å iverksette den nasjonalsosialistiske raseideologien og folkemordpolitikken og var sammen med andre menneskerettighetsforbrytere hovedansvarlige for holocaust og porajmos.

Organisering
------------

Som SS-gruppe var *Einsatzgruppe Norwegen* underlagt *Höherer SS- und Polizeiführer Nord* (HSSPF) under ledelse av *SS-Obergruppenführer* Fritz Weitzel (1904–1940) og senere *SS-Obergruppenführer und General der Polizei* Wilhelm Rediess (1900–1945). I Norge var gruppens oppgave å gjennomføre rikskommissæren Josef Terbovens forordninger. I tillegg stod gruppen til rådighet for sjefen for de tyske militære troppene i Norge etter behov.

Medlemmene var engasjert i Sicherheitspolizei (Sipo) bestående av *Geheimer Staats-* (Gestapo) und *Kriminalpolizei* (Kripo) –, des Sicherheitsdienstes (SD), der Ordnungspolizei (Orpo) og Waffen-SS.

### Regionale enheter

* *Einsatzkommando 1, Oslo*
* *Einsatzkommando 2, Kristiansund*
* *Einsatzkommando 3, Stavanger*
* *Einsatzkommando 4, Bergen*
* *Einsatzkommando 5, Drontheim* (Trondheim)
* *Einsatzkommando 6, Tromsö*

Innsatsgruppen i Norge ble ledet av Heinrich Fehlis i perioden 14. november 1940 til 8. mai 1945. Hovedkvarteret lå fram til 1944 i Victoria terrasse i Oslo sentrum og senere Festung Furulund, et bunkeranlegg i Vækerøåsen.

Referanser
----------

1. ↑  Berit Nøkleby (1992). *Josef Terboven -Hitlers mann i Norge* **(norsk)**. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. ISBN 82-05-20221-4.
2. ↑  Meldungen aus Norwegen 1940-1945

Portal: Andre verdenskrig
**Infanteriets øvingsavdeling nr. II (IØ2)** var en øvingsavdeling i Forsvaret for infanterister til Brigaden i Nord-Norge fra 1953 til 1995. Da det kom ny hærordning i 1953, ble IØ II først lagt til Ulven leir ved Bergen. Men allerede året etter, i 1954, ble IØ II overført til Evjemoen i Evje. 24. mars 1954 kom de aller første rekruttene tilhørende IØ II til Evjemoen for å få grunnopplæringen sin. IØ II ble værende på Evjemoen til 1995. 
Rekruttskolen varte i tre måneder. Etter at den var gjennomført, ble de soldatene som var stridsdyktige sendt til Nord-Norge for å tjenestegjøre i Brigaden i Nord-Norge. Evjemoen hadde regelmessig fire innrykk av nye rekrutter i året. Opptil 1 000 soldater kunne være inne på Evjemoen på én gang. Årlig ble det utdannet om lag 2 500 soldater til de stående avdelingene, og da altså først og fremst Brigaden i Nord-Norge. 
Den første kvinnen som gikk inn portene på Evjemoen for å få sin rekruttutdannelse, var Ruth Kathrin Landa. Det skjedde i juli-innrykket i 1978. 
I 1995 ble Hæren omorganisert. Infanteriet sine øvingsavdelinger, herunder IØ II, ble lagt ned. Siste sjefen for IØ II var oberstløytnant Jan Kristensen. Han forlot avdelingen i august 1995. Da hadde nær på 100 000 menn og kvinner fått sin rekruttopplæring ved IØ II, Evjemoen.

Litteratur
----------

* *Infanteriets øvingsavdeling nr 2, 25 år*. IØ II. 1978.
**Lycée Saint-Louis-de-Gonzague** er en privat katolsk utdanningsinstitusjon under en tilknytningskontrakt med staten, vanligvis kalt «Franklin» med henvisning til gaten den ligger i, i det 16. arrondissementet i Paris. Det ble grunnlagt i 1894 og er under tilsyn av jesuittene og gir utdanning fra barnehage til forberedende klasser. Det er kjent for sin akademiske fortreffelighet.

De fleste studenter velger å fortsette studiene i forberedende klasser som Lycée privé Sainte-Geneviève, Collège Stanislas eller Lycée Janson-de-Sailly. De går da vanligvis videre til topp franske Grande école som HEC Paris, ESSEC, ESCP (for forretnings- og ledelsesstudier) eller École Polytechnique, CentraleSupélec (for ingeniør- og vitenskapsstudier). Franklin har også en høy akseptrate ved Sciences Po Paris, hvor studenter studerer offentlig politikk og samfunnsvitenskap. Studenter som ønsker å studere juss blir vanligvis tatt opp til Université Panthéon-Assas eller, for en medisinsk grad, blir de tatt opp til Université Paris Cité, som begge anses som de beste i Frankrike på sitt felt.

Berømte alumni
--------------

* Sindika Dokolo, en kongolesisk forretningsmann og kunstsamler
* Seán MacBride, en irsk politiker

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Saint-Louis de Gonzague, le lycée très prisé des riches de l'Ouest parisien
3. ↑  Portrait d'un lycée bien classé : Saint Louis de Gonzague, Paris 16

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lycée Saint-Louis-de-Gonzague – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Musken skole** (lulesamisk: **Måske skåvllå**) var en fådelt grunnskole i Musken i Hamarøy. Skolen ble bygd i 1974.[] Sløydsal og andre spesialrom, det blei bygd til først på 1980-tallet. Skolen hadde på det meste 23 elever, men hadde bare tre elever til skolestart august 2009. Senere samme år ble skolen vedtatt nedlagt.

Skolen var ved siden av Drag skole, som også ligger i Hamarøy, den eneste skolen i Norge som underviste i lulesamisk språk.

Rektorer ved skolen
-------------------

* Mikal Urheim
* Willy Åmo
* ?–1987 Elin Ludviksen
* 1988–2000 Paul Gælok
* 2001–2009 Gunnar Solstrøm

Referanser
----------

1. ↑  «Måske skåvllå». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 19. oktober 2016.
2. ↑  Fremover 12. oktober 2009, Slutt for Musken skole. Besøkt 20. januar 2016.
3. ↑  Fylkesmannen i Nordland. Kongens fortjenstmedalje til .... Besøkt 20. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Musken skole på Skoleporten.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Peter Qvam** (født 12. desember 1822 i Molde, død 11. mai 1907) var en norsk skolemann, kjent for å ha startet tradisjonen med barnetog på 17. mai i 1869.

Hans far var bonde og politiker Ole Larssen Kvam (1782–1844) fra Kvam i Hafslo. Han flyttet til Mek vest for Molde i 1810, og endret senere gårdens navn til Kvam. Hans bror var stortingspolitiker og skolemann Ole Anton Qvam (1834–1904).

Qvams skole ble flyttet til Maribogaten og benevnt *Maribogadens Latin- og Realskole*.
Peter Qvam tok eksamen ved Molde middelskole, og flyttet til Christiania i 1842. I 1857 etablerte han *Qvams skole* i Teatergata 3. Senere flyttet skolen til Mariboes gate 11, og fikk navnet *Maribogadens Latin- og Realskole*. Her tok en av landets første kvinnelige elever, Charlotte Lund, middelskole-eksamen i 1875. På få år steg antallet kvinnelige elever jevnt, og dette var en viktig faktor da Stortinget i 1878 tillot kvinner å ta middelskoleeksamen. Skolen hadde flere kjente elever, deriblant Arne Garborg.

Qvam ble en god kollega av den noe yngre skribenten Bjørnstjerne Bjørnson, som var en av Qvams timelærere og blant annet drev frem det *andre barnetog* i 1870, etter Peter Qvam hadde testet det året før med tretti gutter fra sin skole.

Referanser
----------

1. ↑  *Aschehougs Norgeshistorie*, bind 9: *Det moderne gjennombrudd*. Oslo, 1997. Side 40.
2. ↑  Tekster og brever

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jurij Konstantinovitsj Sevenard** (russisk: Ю́рий Константи́нович Севена́рд; født 29. juni 1935 i Malaja Ulba i Glubokovskjij rajon i Øst-Kasakhstan oblast i Den kasakhiske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 23. juni 2021 i Odintsovo i Moskva oblast i Russland) var en sovjetisk og russisk hydrologisk ingeniør og politiker. Fra 1993 til 1999 var han medlem av Statsdumaen.

Liv og virke
------------

Sevenard var som hydrologisk ingeniør med på konstruksjonen av Krasnojarskdemningen i elven Jenisej i Sibir og hadde oppsynet med byggingen av St. Petersburgsdemningen, Aswandemningen i Nilen i Egypt og Nurekdemningen i elven Vakhsj i Den tadsjikiske sosialistiske sovjetrepublikk. Han innehadde femten patenter for forskjellige oppfinnelser knyttet til hydraulisk ingeniørarbeid.

Sevenard var medlem av Sovjetunionens kommunistiske parti fra 1963 og 1991, og deretter medlem av Den russiske føderasjons kommunistparti. I 1990 ble han valgt til representant i Leningrad bys deputertråd, og innehadde dette politiske verv til rådet ble oppløst i desember 1993. Han stilte som kandidat til valg til borgermester i Leningrad i 1991, men tapte mot Anatolij Sobtsjak.

Fra 1993 til 1999 var han medlem av Statsdumaen. 

Sevenard døde den 23- juni 2021 av covid-19 i Odintsovo i Moskva oblast, i en alder av 85 år. Han ble gravlagt med sine foreldre den 26. juni i Nizjnij Novgorod oblast.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «Создатель петербургской дамбы Юрий Севенард скончался от коронавируса» **(russisk)**. abnews.ru. 24. juni 2021. Besøkt 26. juni 2021.
**Menno P. Witter** (født 1953 i Nederland) er professor på Fakultet for medisin og helsevitenskap ved NTNU. Menno Witter leder forskergruppen for funksjonell nevroanatomi på Kavli instituttet; Kavli Institute's Functional neuranatomy Group, også omtalt som Witter-gruppen.

Menno Witter har i mange år deltatt i forskningssamarbeid med May-Britt og Edvard Moser (Moser-gruppen). Forskning som etter hvert ledet frem til oppdagelsen av gridceller i 2004/5. Witter var den første professoren som sammen med Moserne dannet det som het Senter for hukommelsesbiologi, the Centre for the Biology of Memory på Kavli Instituttet (Kavli Institute for Systems Neuroscience). Menno Witter var først gjesteforsker fra 2004. I 2007 flyttet han til Trondheim og startet sin egen forskergruppe på Kavli Instituttet; Witter-gruppen.

Witter-gruppen forsker på hjernens anatomi; på funksjon og oppbygning av lateral og medial entorhinal cortex, områder i hjerne som er viktig for hukommelse og stedsans. Forskningen ser på hvordan hukommelsesnettverket i hjernen fungerer og også hvilke endringer som skjer, i friske hjerner og ved sykdom. Gruppen har funnet endringer som kan forekomme tidlig i utviklingen av demens.

Witter-gruppens resultater innen demens viderføres i K.G. Jebsen Centre for Alzheimer's Disease. Senteret ser på hvordan resultater fra grunnforskningen kan kobles med studier fra forskere og klinikere innen Alzheimer-sykdom

Menno Witter var en av initiativtakerne til forskerskolen for nevrovitenskap, NRSN; the Norwegian Research School in Neuroscience, som ble grunnlagt i 2013. Witter er direktør for forskerskolen.

Menno Witter er medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab og Det Norske Vitensskaps-Akademi. Han mottok i 2016 Olav Thon Foundation International Research Award. Witter er Visiting Professor ved Tohoku University, Graduate School for Life Sciences og President i styret for the FENS (Federation of European Neuroscience Societies) Trust Foundation, Nederland.

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Menno P. Witter i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

* (no) Publikasjoner av Menno P. Witter i BIBSYS

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Menno P. Witter - NTNU». *www.ntnu.edu* **(engelsk)**. Besøkt 7. september 2021.
2. ↑  «Witter Group - Kavli Institute for Systems Neuroscience - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 7. september 2021.
3. ↑  «Mosers dedikerte team». *Gemini.no*. 8. september 2015. Besøkt 10. september 2021.
4. ↑  «Menno Witter | www.temporal-lobe.com». *www.temporal-lobe.com*. Arkivert fra originalen 28. september 2021. Besøkt 7. september 2021.
5. ↑  «Inn i skodda». *Gemini.no*. 1. juni 2011. Besøkt 8. september 2021.
6. ↑  «K. G. Jebsen Centre for Alzheimer’s Disease - Kavli Institute for Systems Neuroscience - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 8. september 2021.
7. ↑  «NRSN - NTNU». *www.ntnu.edu*. Besøkt 7. september 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Menno Simons** (født 1496, død 31. januar 1561) var en nederlandsk-frisisk teolog og reformator i døperbevegelsen. Mennonittene er oppkalt etter ham. 

Menno vokste opp i Frisland i det nordlige Nederland og studerte filosofi og teologi i Utrecht. Sin første stilling som katolsk prest, fikk han i den frisiske byen Pingjum. Her begynte han å lese reformatoriske skrifter og drev intensivt bibelstudium. Han begynte etterhvert å nærme seg reformatoriske tankene om blant annet transsubstansiasjonslæren og dåpspørsmålet. 

I 1536 sluttet han seg til den anabaptistiske bevegelsen, ble døpt igjen (såkalt troende dåp) og begynte å virke som evangelist. Med dette gikk han også ut av Den katolske kirke. Han sluttet seg til døperbevegelsen ti år etter dens begynnelse, men ble etterhvert en av dens mest fremtredende ledere. Hans største fortjeneste er å ha isolert de gruppene som ville ty til vold og ha samlet den fredelige, men spredte og forfulgte grenen av bevegelsen i det nederlandske-nordtyske området. Teologisk orienterte han seg ved bergprekenen og utviklet en eksplisitt pasifistisk teologi. Hans mest kjente verk er *Fundamentboken*, som kom ut i 1540. Selv om han tilhørte den eksplisitt pasifistiske hovedlinje i den anabaptistiske bevegelse, ble han forfulgt av den tysk-romerske keiseren Karl V.

Han døde en naturlig død i en alder av 65 år. Mange av de øvrige lederne av døperbevegelsen led derimot martyrdøden.

Referanser
----------

1. ↑  Felix Manz (død 5. januar 1527), Leonhard Schiemer (død 14. januar 1528) og Ludwig Hetzer (død 4. februar 1529) ble halshugget, mens Eboli Bolt (død 29. mai 1525), Michael Sattler (død 21. mai 1527), Balthasar Hubmaier (død 10. mars 1528), Jörg Blaurock (død 4. september 1529) og Jakob Hutter (død 25. februar 1536) ble brent på bålet. Konrad Grebel (død 1526) og Hans Denck (død november 1527) derimot døde av pesten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Menno Simons – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Menno Simons – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Mennokate museet
* (en) Menno Simons.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BPN **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** Hymnary
 |
**Toothing** (*eng.*) var opprinnelig en mediebløff om bruk av blåtann på mobiltelefoner eller PDAer til å elektronisk signalisere overfor andre at man er tilgjengelig for seksuelt samkvem, ofte offentlig og med ukjente mennesker. Konseptet toothing ble iscenesatt som en avart av det virkelige fenomenet dogging, der tilfeldig sex på offentlig sted med fremmede er hovedkonseptet, men altså ikke ved hjelp av blåtannteknologien som kommunikasjonsmiddel.

Funksjonen man angivelig nyttiggjorde seg av er muligheten til å søke etter andre mobile enheter i nærheten som har blåtann (rekkevidden er rundt 10 meter), for eksempel mobiltelefoner eller lommedatamaskiner. Dersom man ønsker å gjøre apparatet tilgjengelig for søk, må man navngi enheten. Det er dette navnet eller referansen som blir brukt til å signalisere at man er tilgjengelig for toothing. Man kan dermed søke etter apparater med blåtann og således finne ut om det er andre med interesse for toothing i nærheten (eksempel: «toothing?»). Videre kan modifisering av navnet på samme måte fungere som en kommunikasjonsmedium for nærmere avtale, omtrent som ved SMS over mobilnettet. Den tekniske funksjonen er fortsatt reell, det som derimot ble avslørt som usant var bruken av teknologien i forbindelse med seksuelle aktiviteter.

Den store bløffen
-----------------

Det kan se ut som toothing begynte i mars 2004 i form av et falskt forum opprettet av Ste Curran, sjefredaktør for spillmagasinet *Edge* og eks-journalist Simon Byron. Etter de første medieoppslagene kom det frem påstander om at fenomenet *toothing* aldri hadde eksistert. Etter en kritisk artikkel på Slashdot innrømmet grunnleggerne av forumet 4. april 2005 at hele saken var oppdiktet. Kameratgjengen hadde overtalt sine venner til å delta i fiktive fora på nettet og således skapt et inntrykk av at toothing virkelig foregikk.

Toothing likevel
----------------

Selv om idéen om *toothing* ble opprettet som en bløff koblet den sammen de svært reelle konseptene trådløse nettverksforbindelser over korte avstander og ønsket om seksuelle partnere. Nyere informasjon fra mer troverdige kilder viser imidlertid at fenomenet virkelig eksisterer, men grunnet Blåtanns innskrenkede funksjonalitet og brukervennlighet er det ikke uventet at toothing først og fremst forekommer i ekstreme datingsituasjoner.

Populærkulturelle referanser
----------------------------

I en episode av CSI: Miami refereres det til toothing når en av personene mister sitt politiskilt i forbindelse med en toothing-kontakt.

Referanser
----------

1. ↑  «Toothing: The (Abridged) Truth». The Triforce. 4. april 2005. Arkivert fra originalen 20. november 2006. Besøkt 19. oktober 2006.  *blogg*
2. ↑  Heather Sharp (29. juli 2005). «Phone technology aids UAE dating». BBC News. Besøkt 19. oktober 2006.

Eksterne lenker
---------------

### Produkter som muliggjør kontaktsøking lik toothing

* BuZZone Programvare for laptoper og PDA-er som kan brukes til *toothing*
* Jambo
* Enpresence
* MobiLuck
* Easy Jack
* Sensor fra Nokia