recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Helga Maria «Moa» Martinson** (født 2. november 1890 i Vårdnäs, Östergötland, død 5. august 1964 i Sorunda, Södermanland) var en svensk forfatter. 

Moa Martinson er blant de mest berømte og den eneste kvinnen blant de selvlærte *proletarforfatterne* som fremtrådte i Sveige på 1920- og 30-tallet. Hun var relativt bortglemt, men ble gjenoppdaget av kvinnebevegelsen på 1970-tallet. Ebba Witt-Brattström har skrevet doktoravhandlingen *Moa Martinson: skrift och drift i trettiotalet* (1988). Kerstin Engman publiserte biografien *Moa Martinson. Ordet och kärleken* i 1990.

Martinsons mest kjente verk er den selvbiografiske trilogien om Mia: *Mor gifter sig*, *Kyrkbröllop* og *Kungens rosor*. Romanserien bygger delvis på føljetongen *Pigmamma* som hun skrev i 1928-29 for tidsskriftet *Brand*. I bøkene forteller hun usentimentalt om hendelser i Norrköping omkring århundreskiftet. 

Et tilbakevendende tema i Martinsons forfatterskap er vennskap mellom kvinner. Blant hennes senere verk er de historiske romanene om bondeliv i Östergötland, *Vägen under stjärnorna* og *Brandliljor*. Den såkalte «Bettyserien» bygger på hennes egne år som alenemor på torpet Johannesdal.

I 1928 hadde hun truffet dikteren Harry Martinson, og de giftet seg 3. oktober 1929. De ble boende på torpet. Ekteskapet var til å begynne med lykkelig, men Harry var utro, og separasjon ble fulgt av gjenforening. Han forlot henne i 1939, vinteren 1940 tok Moa ut skilsmisse, og ekteskapet ble oppløst i 1941. Ivar Lo-Johansson, som var god venn av dem begge, skildret ekteskapet i *Tröskeln*.

Filmer
------

I 1986 ble det laget en spillefilm, *Moa*, om hennes liv, regissert av Anders Wahlgren med Gunilla Nyroos i hovedrollen.

Priser og utmerkelser (utvalg)
------------------------------

* Boklotteriets stipendiater 1957

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Moa-Martinson, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «H Maria (Moa) Martinson», Svensk biografisk leksikon-ID 9141[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id martinson-moa, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2   Sveriges dödbok 1901–2009[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**John Hartnett January** (født 6. mars 1882, død 1. desember 1917) var en amerikansk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

January vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Christian Brothers College* som kom på andreplass i fotballturneringen bak det canadiske laget *Galt Football Club*.
*Christian Brothers* tapte første kampen med 0-7 til det canadiske laget som også vant over det andre amerikanske laget, *St. Rose Parish*, med 4-0 og ble olympiske mestere i fotball.

De amerikanske lagene *Christian Brothers College* og *St. Rose Parish* spilte siden tre kamper innen de kunne kåre en sølvvinner. De to første kampene endte 0-0 og den tredje kampen vant *Christian Brothers College* med 2-0. Det var kun tre lag som deltok i fotballturneringen som ble gjennomført 16. til 23. november 1904. 
January var forsvarsspiller og spilte alle fire kampene.

Hans brødre Charles og Thomas spilte også på laget *Christian Brothers College*.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i fotball, USAs flagg USA

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=john;n=january[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John January – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John January – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John January – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
«Mitra» har flere betydninger.
En mitra med flagrende bånd og omgitt av tre liljer i våpenskjoldet til den franske kommunen Charroux (Vienne).Opprinnelig våpenet til slekten Corderoy de Tier 
**Mitra** har vært en betegnelse på flere typer hodebekledninger. 

Betegnelsen ble brukt om en hodebekledning av tøy som ble båret av flere orientalske folk i oldtiden, blant annet runde turbanplagg båret av jødiske yppersteprester. Den har også blitt brukt om de høye, spisse grenadérluene i den europeiske uniformsmoten på 1700-tallet.

I dag brukes ordet mitra mest i betydningen bispelue (jamfør pavens krone), særlig av den typen som brukes i den romersk-katolske kirke. En slik mitra med trekantet toppstykke – eventuelt også med to bånd som henger ned – brukes som symbol og grafisk figur, blant annet i våpenskjold og på øvre kant av skjold til katolske geistlige, fra og med middelalderen i både Norge (blant annet av biskop Erik Walkendorf) og andre land.

Se også
-------

* Bispelue
* Tiara
* Krone (hodebekledning)

Litteratur
----------

* J. Ursin: *Kristne symboler - en håndbok*, 3. utgave, Oslo 1975
* Digital bokkopi av Hans Biedermanns *Symbolleksikon* (Cappelen, 1992)
* Digital bokkopi av David Fontanas *Symbolenes språk* (Gyldendal, 1996)
* Digital bokkopi av Miranda Bruce-Mitfords *Tegn & symboler fra hele verden* (Gyldendal, 1997)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mitres – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNF (data)
 |
**Per Karlsen** (født 9. april 1935 i Tønsberg, død 26. mars 2005 i Bergen) var en norsk offiser i Luftforsvaret. Han utmerket seg i 1963 og 1964 ved innsats for FN i Den demokratiske republikken Kongo.

Karlsen fikk opplæring som jagerflyger og var senere instruktør ved Luftforsvarets flygeskole på Værnes. Han deltok i det norske helikopterstyrkebidraget i FN-styrken ONUC i Kongo, utstasjonert fra juli 1960. Karlsen ble i 1964 gjort til ridder av St. Olavs Orden for å ha reddet, i lag med Olav Johansen, mer enn 100 personer under dramatiske omstendigheter i Kongo i 1963 og 1964. Redningsinnsatsen vakte internasjonal oppmerksomhet og ble berømmet i et brev fra USAs president Lyndon B. Johnson.

Senere var Karlsen fem år i Etiopia. Han var også med ved forberedelsene til Thor Heyerdahls ekspedisjoner «Ra» og «Ra II».

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |
| --- | --- |
| St. Olavs Orden ridder | FN-medaljen (ONUC) |

 |

Referanser
----------

1. 1 2  «Fra krig til miljø», *Bergens Tidende*, 8. april 1995, s. 47.
2. ↑  Ola K. Christensen og Dag Leraand: *Med FN i fredens tjeneste*, Oslo: Gazette bok, 1995, s. 91–92.
3. ↑  *Norges Statskalender 1986* s. 556.
4. ↑  Bjørn Asle Nord «De glemte redningsheltene», bt.no, 11. november 2012, besøkt 12. november 2012.
5. ↑  Bjørn Asle Nord & Jo Hjelle «Kristian visste ikke hvilket helvete faren Per opplevde i Kongo», bt.no, 11. november 2012, besøkt 12. november 2012.
6. ↑  «Nordmenns bragd i Kongo», *Aftenposten*, aftenutgaven 19. mars 1964, s. 6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Om Isis og Osiris*** er en tekst av den greske filosofen Plutark (45-120); det er det 26. essayet i hans *Moralia*, en tekstsamling som ble redigert etter hans død. 

Teksten er den eneste sammenhengende versjonen av Osirismyten; om Osiris' død, og Isis' innsats for å vekke ham til live. 

Plutarks tolkning og gjenfortelling av denne myten fra egyptisk mytologi er et eksempel på det fagfolk kaller en «interpretatio graeca», det vil si en gresk tolkning av egyptisk kultur. Teksten er skrevet sent i Plutarks liv og gir en av de mest sofistikerte formuleringen av platonisk metafysikk som har blitt formidlet fra antikken. Det er uttrykkelig en filosofisk tekst, og det synes som Plutark i hovedsak benyttet det egyptiske materialet som et virkemiddel for å uttrykke de platonske tankene om struktur og skapelse. I Plutarks gjenfortelling av den egyptiske myten tar han leseren med seg i sitt argument at disse mytene ikke lenger kan bli trodd i sin tradisjonelle form, men at de likevel inneholder mye som fortsatt er verdifullt om mytene blir bedre forstått. De gir en symbolsk redegjørelse av naturen og de inneholder også i allegorisk form sannhetene om pytagoreisk matematikk.

Referanser
----------

1. ↑   Richter, Daniel S. (2001): «Plutarch on Isis and Osiris: Text, Cult, and Cultural Appropriation» (JStor) i: *Transactions of the American Philological Association* **131**, s. 191-216
2. ↑   Thiering, Barbara (August 2005): «Plutarch on Isis and Osiris», *The Pesher Technique*

Litteratur
----------

* «Isis and Osiris» (PDF), utdrag fra Plutarks *Moralia* i F.C. Babbitts engelske oversettelse fra 1936
Barn som leker med en rockering.
**Rockering**, også skrevet **rokkering**, er et leketøy i form av en enkel, vid ring som blir satt i rotasjon omkring hoftene, midjen, armen eller halsen når en beveger kroppen i en spesiell rytme. Det gjelder å holde ringen snurrende så lenge en klarer, uten at den stopper eller faller ned. Rockeringer er et redskap i rytmisk gymnastikk, men kan også brukes i trim og sjonglering. De er vanligvis laget av et plastrør, men kan også være av bambus eller andre lette materialer. Noen modeller er lagt til metall inne i røret for økt belastning og økt fysisk treningsutbytte.

Rockeringer som moderne leketøy ble tatt i bruk i USA og andre land på 1950-tallet. Rockeringer av plast ble først lansert i Australia i 1957 og i USA året etter. Rockeringer kalles *hula hoops* på amerikansk. 

Hoopdans er en nyere danse-og treningsform som oppstod i USA på 2000-tallet. Man bruker store rockeringer til å danse med. I Norge kan man gå på kurs i for eksempel Oslo og Bergen. 

Norgesrekorden ble satt i 1972 av Mette Johansen Berg, med 12 000 omdreininger, dokumentert i Sandefjords Blad.[]

* Idrettsutøver innen rytmisk gymnastikk som turner med rockeringIdrettsutøver innen rytmisk gymnastikk som turner med rockering
* Sirkusartist som sjonglerer med flere store ringerSirkusartist som sjonglerer med flere store ringer
* Indianer fra Arizona i USA som danser en tradisjonell hoop dance med flere store ringerIndianer fra Arizona i USA som danser en tradisjonell *hoop dance* med flere store ringer
*

Se også
-------

* Sjonglering
* Slå på hjul
* Ringspill

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hula hoops – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**United States Army War College** (USAWC) er en amerikansk militær høyskole i Carlisle, Pennsylvania. Det ligger på området til *Carlisle Barracks* som var en militær utpost i 1770-årene. Skolen er den høyeste krigsskolen i USA og utdanner militære og sivile i forskningsbasert ledelse, strategi, og internasjonale operasjoner.

*USAWC* har om lag 600 studenter, halvparten gjennom internettbasert fjernundervisning og halvparten på campus. Studiene leder fram til Mastergrad i strategiske studier.

Studentene må ha fullført Hærens stabsskole, og gjennomsnittsstudenten er en 45 år gammel oberstløytnant.

Skolen ble grunnlagt med basis i erfaringene fra Den spansk-amerikanske krigen, av forsvarsminister Elihu Root i november 1901. Høyskolen ble flyttet fra Washington, DC i 1940, og ble lokalisert i Carlisle fra 1950.

Tidligere studenter
-------------------

* John J. Pershing, 1905
* Dwight D. Eisenhower, 1928
* George S. Patton, 1932
* William Westmoreland, 1951
* Creighton Abrams, 1953
* Alexander Haig, 1966
* Norman Schwarzkopf, 1973
* George Joulwan, 1978
* Harald Sunde, 1999

Se også
-------

* United States Military Academy
* National War College
* US Naval Academy
* Naval War College
* US Air Force Academy
* Air War College

Eksterne lenker
---------------

* U. S. Army War College hjemmeside
* USAWC historie
* Strategic Studies Institute of the US Army War College Arkivert 10. april 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Brecknockshire
**Brecknockshire** (også kalt **Breconshire**, walisisk **Sir Frycheiniog**) er et tradisjonelt grevskap i Wales. Administrasjonsbyen var Brecon. Området tilsvarer hovedområdet Powys.

Det grenser mot Radnorshire i nord, Monmouthshire og Herefordshire (i England) mot øst, Monmouthshire og Glamorgan i sør og Carmarthenshire og Cardiganshire i vest. Grevskapet har et areal på 1923 km² og omkring 56 000 innbyggere (2004). 

Landskapet er preget av fjellområder, og området består for det meste av landsbygd. Black Mountains ligger i den sørøstlige delen, Brecon Beacons i den sentrale delen, Fforest Fawr i sørvest og Mynydd Eppynt i nord. Det meste av Brecon Beacons nasjonalpark ligger i Brecknockshire. Høyeste punkt er Pen y Fan på 886 moh. Elven Wye markerer nesten hele den nordlige grensen, mens elven Usk renner østover gjennom en sentralt beliggende dal. Det er mange fossefall, hvorav Henrhydfallene er det mest spektakulære. 

De viktigste næringsveiene er turisme, landbruk og skogbruk.

Viktige byer
------------

* Brecon
* Brynmawr
* Builth Wells
* Hay-on-Wye
* Llanwrtyd Wells
* Ystradgynlais

| * v
* d
* r
Tradisjonelle grevskap i Wales |
| --- |
| Wales’ flagg | Anglesey **·** Brecknockshire **·** Cardiganshire **·** Carmarthenshire **·** Caernarfonshire **·** Denbighshire **·** Flintshire **·** Glamorgan **·** Merionethshire **·** Monmouthshire **·** Montgomeryshire **·** Pembrokeshire **·** Radnorshire | Storbritannias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** GND
 |
**Brecon** (walisisk **Aberhonddu**) er en markedsby i Powys, Wales. Den har omkring 8000 innbyggere (2004), samt omkring 6000 i omegnen. Den var administrasjonsby for Brecknockshire inntil det tradisjonelle grevskapet ble innlemmet i Powys. Navnet Brecon skal komme fra den walisiske prinsen Brychan.

Elven Honddu, som har gitt byen sitt walisiske navn, renner ut i Usk like ved byens sentrum. Noen hundre meter lenger opp renner også Tarrell ut i Usk. Før det ble bygget en bro over Usk ar Brecon et av de få steder man kunne krysse sikkert. Dette, kombinert med at Honddu renner ut i Usk ved Brecon, gjorde byen til et strategisk viktig sted. Normanneren Bernard av Neufmarche bygget derfor Brecon slott mot slutten av det 11. århundre. 

Omkring halvannen kilometer fra slottet står Breconkatedralen. Den er av moderat størrelse til å være en britisk katedral, noe som skyldes at den inntil 1923 var en vanlig sognekirke. Det året ble Swansea og Brecon bispedømme opprettet, og den fikk status som katedral.

Brecon er et populært turistmål, spesielt som inngangsport til Brecon Beacons nasjonalpark. Fra byen kan man se Brecon Beacons, inkludert Pen y Fan, som med 886 moh. er det høyeste punktet i det sørlige Storbritannia. 

I august hvert år holdes en jazzfestival i byen, med en rekke utendørs- og innendørskonserter. 

Det ligger to militære områder ved østenden av byen, Derring Lines og Brecon Barracks. Disse leirene, samt Sennybridge Camp omkring 13 km unna, er blant annet kjent i forbindelse med de harde opptaksprøvene i Special Air Service, som inkluderer en rask marsj med tung oppakning i Brecon Beacons.

Vest for byen ligger et lite industriområde. Det gamle kvegmarkedet har i senere år flyttet fra sentrum til dette området.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brecon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
*Noctua fimbriata*
**Bredbåndfly** (*Noctua fimbriata*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Denne store og karakteristiske arten er funnet nord til Rogaland i Norge.

Utseende
--------

Et stort (vingespenn 53 – 60 mm), kraftig, livlig farget nattfly. Den virker renere i fargene enn andre båndfly. Den er samme størrelsen som hagebåndfly (*Noctua pronuba*), men skilles lett fra denne på bakvingens brede svarte tverrbånd. Forkroppen og forvingen er ofte lysgrå med et oransje skjær, men kan også være ganske mørke, sjokoladebrune. I så fall er vingens ytre del vanligvis lysere. **Forvingen** har lyskantede nyre- og ringmerker og en lys, krummet ytre mellomlinje ca. 2/3 ut i vingen. Langs ytterkanten går det en smal, lys bølgelinje. **Bakvingen** er guloransje med et bredt, svart tverrbånd som opptar omtrent halve vingebredden. Den har ikke noen mørk flekk i midten. Larven er lyst kanelbrun med runde, mørke flekker på sidene.

Levevis
-------

Bredbåndflyet finnes helst i løvskog, men kan også forekomme andre steder. Larven kan finnes på ulike løvtrær, busker og urter. De voksne sommerfuglene flyr om natten i juli – september.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over det meste av Europa og det nordlige Asia østover til Turkmenistan og Novosibirsk-området i Russland. I Norge finnes bredbåndflyet bare langs sørkysten vestover til Rogaland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 25. juli 2020. Besøkt 25. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Noctua fimbriata* på UK moths:
* Utbredelsesdata:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *bredbåndfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *bredbåndfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *bredbåndfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *bredbåndfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *bredbåndfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *bredbåndfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Noctua fimbriata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Noctua fimbriata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Mary Queeny** (født **Maria Boutros Younis** i 1913 i Tannourine i Libanon, død 25. november 2003 i Kairo) var en skuespiller og filmprodusent fra Egypt.

Queeny ble født inn i en kristen familie i Libanon i 1913. Hun flyttet til Kairo med sin mor Maria, og hennes tante Assia Dagher. Queeny var en populær skuespiller og anerkjent filmprodusent/regissør på egyptisk kino og film. Hennes mors fetter var Asaad Dagher, som var en forfatter og journalist ved den berømte avisen Al-Ahram. Queeny var gift med den egyptiske skuespiller og regissør Ahmed Galal, deres sønn er den egyptiske filmregissøren Nader Galal. Queeny var blant de aller første kvinnene i Egypt som opptrådte på egyptiske TV-skjermen uten noen form for slør eller annen tildekning av ansiktet. I 1958 etablerte Queeny hennes eget prosesseringslaboratorium for filmer, som hun solgte til Misr Company i 1963, og som nå heter Misr International.

Filmografi
----------

Hennes mest kjente filmer:

* Pangs of Conscience (1931)
* When a Woman Loves (1933)
* Rebellious Girl (1940) (hennes første hovedrolle)
* Prisoner No 17 (1949)
* The Seventh Wife (1950)
* Sacrificing My Love (1951)
* Women Without Men (1953) (hennes siste film som skuespiller), laget av Youssef Chahine

Referanser
----------

1. ↑  Se profil på Internet Movie Database

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mary Queeny på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Mary Queeny hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Mary Queeny filmografi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF
 |
**«Padde»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 18. oktober 1982 på musikkalbumet *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)*. Sangen ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Musikerne på dette sporet var Geir Holmsen (bass), Marius Müller (gitar), Magne Lunde (trommer), Geir Langslet (flygel).

Originalen heter «Feelings» og ble gitt ut på singel med Morris Albert i 1974. Han førte seg selv opp som komponist, men ble beskyldt for plagiat siden «Feelings» lignet på den franske sangen «Pour Tui» (betyr «for deg») som franskmannen Loulou Gasté hadde skrevet i 1957 for sin kone. I 1981 havnet dette i retten, og i 1988 vant Gasté 88 % av rettighetene til «Feelings». I 1976 ga Walter Jackson ut sin versjon, og det var Jackson som Prima Vera førte opp som komponist.

Originalteksten handler om en som har brent seg i kjærlighetslivet. Prima Veras tekst kan til å begynne med virke som en bizarr skildring hvor tekstens jeg har hatt et kjærlighetsforhold til en padde, men etterhvert kommer det fram at tekstens jeg-person skled på badegulvet og havnet oppå padden som fikk varige mèn av dette.

> Den paddofile øre, nese og hals negeren Arvid glimter til i en sang om de nære ting.
> 
> 
> Kommentar til «Padde» på albumomslaget.
> 
> 

«Padde» ble også utgitt januar 1994 på *Absolute Prima Vera*.

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)* – albumomslag informasjon
3. ↑  Louis Gaste v. Morris Kaiserman, 863 F.2d 1061 (2d Cir. 1988) columbia.edu
4. ↑
Den hengende klippe, Ergakifjellene i det vestlige Sajan
De vestlige Sajanfjellene
**Sajanfjellene** (russisk: Саяны – *Sajany*) er en fjellkjede i det sørlige Sibir i Russland. De utgjør en del av De sørsibirske fjellene som strekker seg fra Sentral-Asia i vest til Okhotskhavet i øst.

Sajanfjellene består av **Øst-Sajan**, som strekker seg fra Jenisej på 92° Ø til Bajkalsjøen og inn i Khövsgöl aimag (provins) i Mongolia, og **Vest-Sajan**, som danner en østlig fortsettelse av Altajfjellene, og strekker seg 500 km fra 89° Ø til midt på Øst-Sajan på 96° Ø. I Øst-Sajan finnes de høyeste fjellene, med Munku Sardyk på 3492 moh som det høyeste. Vest-Sajan er noe lavere, med topper opp til 2 930 moh.

I nord grenser Sajanfjellene til Det sentralsibirske platå, i øst til Angara og Bajkalsjøen, i sør til Tannu-Ola fjellene, i vest til Altajfjellene og i nordvest går fjellene over i Det vestsibirske lavland. Sør før Sajanfjellene ligger republikken Tuva, og i nord republikken Khakasia og Krasnojarsk kraj. 

I Sajanfjellene har elva Jenisej sitt utspring, sammen med mange av dens største sideelver, som Abakan, Irkut, Kan, Oka og Uda.

Geografi
--------

Altaj- og Sajanfjellene
Sajanfjellene ligger for det meste på høyder fra 2000 til 2700 meter, men enkelte topper, hovedsakelig bestående av granitter og metamorfe skifer, når opp i over 3000 meter, med Munku-Sardyk på 3492 meter som den høyeste. De viktigste fjellpassene ligger på 1800 til 2300 moh, som Muztaghpasset på 2280 m, Mongolpasset på 1980 m, Tenghyzpasset på 2280 m og Obo-sarympasset på 1860 m.

Ved 92° Ø blir Vest-Sajan gjennomskåret av Øvre Jenisej, og på 106° Ø ender Øst-Sajan over senkningen til Selenga-Orkhondalen. Fra Det mongolske platå er stigningen vanligvis ganske slakk, men opp fra slettene i Sibir er det mye brattere, til tross for at Sajankjeden ligger bak et belte av subsidiære fjellkjeder av alpin karakter, slik som Usinskfjellene, Ojafjellene, Tunkafjellene, Kitojfjellene og Belajafjellene. Mellom Jenisejkløfta og Khövsgölsjøen på 100° 30' Ø kalles fjellkjeden også Jerghik-taiga. 

Vegetasjonen i fjellkjeden er stort sett sparsom, men i de høyere områdene finnes gode skoger av lerk, gran, einer, bjørk og or, med rhododendron og flere arter av berberis og rips. Lav og mose vokser på de øverste hellingene.

Eksterne lenker
---------------

* Tuva – Sajanfjellene
* Tuva- og Sajanfjellene
* Foto av Sayanfjellene


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Waiblingen** er en by sørvest i Tyskland i delstaten Baden-Württemberg med rundt 55 000 innbyggere. Waiblingen er administrasjonssete i *landkreisen* Rems-Murr, og nærmeste naboby er Stuttgart.

Historie
--------

Bindingsverkshus i Waiblingen
Waiblingen ble først nevnt i karolingiske dokumenter i 885 på Karl den tykkes tid. Waiblingen fikk byrettigheterr i 1250.

Waiblingen hørte til de saliske kongene, som hertugene og kongene av Hohenstaufen arvet den fra. Man mener at det italienske navnet på Hohenstaufen party, Ghibelline, kommer av Waiblingen. 

Byen ble nesten helt ødelagt i 1634 under trettiårskrigen, og innbyggerne ble enten drept eller deportert. Den ble bygget opp igjen etter krigen, og gamlebyen som i dag eksisterer kommer fra årene mellom 1640 og 1700. Festningsverkene er fremdeles godt bevart.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   (på de) *Tysklands kommuneregister (4. kvartal 2022)*, Statistisches Bundesamt, 12. januar 2023, Wikidata Q116783074,

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Waiblingen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Waiblingen – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Kart over vannkraftverkene i Jenisej. Eksisterende kraftevrk i fylt firkant, planlagte utbygginger i konturfirkant.
Foto av demningen.
Foto av reservoaret.
 **Sajano Sjusjenskaja-demningen**  er en demning sør for byen Sajanogorsk i elva Jenisej, og ligger sørvest for hovedelvas løp. Vannkraftverket ble ferdigstilt i 1980–84, og gir blant annet kraft til et stort aluminiumsverk i Sajanogorsk. Denne gravitasjonsdemningen i betong er 242 – 245 meter høy, og 1 066 meter lang.

Kraftverket er et av verdens største målt etter installert effekt, som er inntil 6 721 MW. Produksjonen er på 23 – 27 TWh årlig (rekord 26,8 TWh i 2006). Operatør er RusHydro.

Anleggets reservoar er den 320 km lange, 10 km brede og 621 km² store Sajano Sjusjenskaja-sjøen som ligger over grensene som møtes mellom Khakasia-republikken, Tuva-republikken, og de sørligste deler av Krasnojarsk kraj (som grovt sett dekker Jenisej-vassdraget). Normal vannspeilhøyde blir 540 meter, som gir 621 km² reservoarstørrelse. Vannmengde er anslagsvis 31,34 km³, og vannstrømning 15 900 m³/sek.

Ulykker ved anlegget
--------------------

Den 17.august 2009 opplevde anlegget en alvorlig ulykke, da turbin 2 brøt sammen og kontrollrommet ble oversvømt i en periode hvor utbedringer av kraftverket var underveis.

Samme type uluykke skjedde også 23. mai 1979, mens ulykker i 1985 og 1988 gikk ut over rørgaten. Ulykken i 2009 var ekstra alvvorlig, innen 4.september var hele 74 mennesker bekreftet omkommet.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 29. januar 2011, arkiv-URL www.webcitation.org, www.lhp.rushydro.ru, besøkt 23. februar 2011[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Fatal dam blast: equipment problems revealed two years ago» – RT, 9. september 2009, besøkt 8. februar 2010.
3. ↑  «Fatal dam blast: equipment problems revealed two years ago» – RT, 9. september 2009, besøkt 8. februar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Rushydro – operatørselskapets websider.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
**Daniel Chopra** (født 23. desember 1973) er en svensk profesjonell golfspiller.

Chopra ble født i Stockholm og har svensk mor og indisk far. Han reiste til India som syvåring og vokste opp der hos sin fars foreldre. Han snakker derfor hindi flytende. Som junior vant han All India Junior Championship tre ganger, Doug Sanders World Junior én gang og UK Golf Foundation Championship én gang.

Chopra ble profesjonell i 1992. Han hadde problemer med å kvalifisere seg for Europatouren, og måtte gjennomføre kvalifiseringsskolen både 1993, 1994 og 1995. I 2004 førte to seire på Nationwide Tour til at han fikk spille på PGA-touren fra 2005. Den første seieren der kom helt på tampen av sesongen 2007, i Ginn sur Mer Classic at Tesoro. 2008 fortsatte der 2007 sluttet, med seier i sesongens første turnering på Hawaii. Men i 2010 klarte han ikke å beholde spilleretten på PGA-touren, og måtte i 2011 nøye seg med spill på Nationwide Tour.

Meritter
--------

### Seire på PGA-touren

* 2008 Mercedes-Benz Championship
* 2007 Ginn sur Mer Classic at Tesoro

### Seire på Nationwide Tour

* 2011 Fresh Express Classic at TPC Stonebrae
* 2004 First Tee Arkansas Classic, Henrico County Open

### Seire på Challenge Tour

* 1994 Challenge Chargeurs, Jamtland Open

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Chopra – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Daniel Chopra – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Chopra – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Chopra – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf
***Diskuteket*** var et norsk direktesendt debattprogram for ungdom som gikk på NRK fra 1985 til 1991. Programmet gikk en gang måneden og tok opp ulike temaer som opptok ungdom. Første sending handlet om ungdom og trafikkulykker, og her deltok blant annet daværende samferdselsminister Johan J. Jakobsen.

*Diskuteket* var resultat av en videreutvikling av «I stolen», som tidligere var en del av ungdomsprogrammet *Kluzz*. Det ble sendt vekselvis med dette *Kluzz*, samt en del dokumentarprogrammer og etterhvert *VVP*.

> Meningen er å plukke et rykende aktuelt tema like før sending, innkalle krigslystne ungdommer og høvelig øvrighetsperson til en grillfest av en seanse
> 
> 
> Terje Myklebost, 1985
> 
>

Programledere
-------------

* Terje Myklebost (1985 - )
* Bjørn Haavind (1985 - )
* Hans-Olav Thyvold (1986 – )
* Eivind Aaeng (1987 – )
* Kristin Lunde (1988 – 1989)
* Johs. Kalvemo (1988)
* Eirik «Pytten» Hundvin (1988 – 1989)
* Ingunn Kyrkjebø (1988 - )
* Synnøve Farstad (1989 – )
* Svein Ove Søreide (1990)
* Styrk Fjærtoft Trondsen
* Kirsti Moe
* Reidar Otto Johnsen (1991)

Trivia
------

I 1987 hadde Fredrik Skavlan sin tv-debut (som gjest) i dette programmet. Harald Eia hadde også sin første opptreden samme år i dette programmet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  VG - TV-Rampelys, J.J.J. på grillen (25.09.1985, s.48)
2. 1 2  VG - TV-program onsdag, NRK, kl 20:50 (20.11.1985)
3. ↑  VG - TV-program, onsdag, NRK, kl 20:00 (18.01.1989)
**Sakae Tsuruga** (japansk: 敦賀栄) er en japansk tidligere skihopper som konkurrerte internasjonalt i årene 1977-1982.

I VM i Lahtis i 1978 ble han nummer 19 i normalbakke og 45 (av 55 deltakere) i stor bakke. Han var på det japanske laget som ble nest sist av 10 lag i lagkonkurransen. I 1979 ble han nummer 23 i VM i skiflyging i Planica.

Tsuruga deltok i den tysk-østerrikske hoppuka i sesongene 1977/78-1980/81, og fikk sammenlagtplasseringene 36, 32, 83 og 60. I verdenscupens første sesong 1979/80 ble han nummer 42 sammenlagt. Hans beste plassering i enkeltrenn i verdenscupen var 4.-plass i storbakken i Sapporo 12. januar 1980.

Sakae Tsuruga ble japansk mester i normalbakke i 1980.

Referanser
----------

1. ↑  Japans skiforbund: Japanske mestere på ski, nordiske grener 1978-1985 (besøkt 8. mars 2016)

Hovedkilde
----------

* Adam Kwieciński: Hoppresultater Sakae Tsuruga (besøkt 8. mars 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sakae Tsuruga – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
*«Benk» kan også referere til styrkeøvelsen benkpress.*
Hagebenk
**Benk** er et smalt, langstrakt sittemøbel eller bord. Det finnes mange typer benker. Av sittemøbler finnes for eksempel kirkebenker, sofabenker, sengebenker og slagbenker til bruk innendørs og park- og hagebenker utendørs. En brugdebenk er setesdalsbenk med ryggstø, en briks er en sovebenk av tre. Reservespillere og innbytter i lagidretter sitter gjerne på reservebenken. Av arbeidsbord og disker finnes kjøkkenbenker, høvelbenker, skolebenker og en mengde andre typer. Benker lages vanligvis av tre, men kan også framstilles i stein, jern og plastmaterialer.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Benches – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Benches – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**SMS** «**Lützow**» var en tysk slagkrysser fra første verdenskrig. «Lützow» tilhørte Derfflinger-klassen, og var Franz Ritter von Hippers flaggskip. Skipet var oppakalt etter den prøyssiske generalen Ludwig Adolf Wilhelm von Lützow. «Lützow» var ved siden av søsterskipene SMS «Derfflinger» og senere SMS "Hindenburg" Tysklands mest moderne slagkryssere.

«Lützow» ble satt i tjeneste 8. august 1915, men på grunn av problemer med turbinene måtte skipet repareres i et halvt år før det kunne settes i aktiv tjeneste. I mars 1916 var skipet klart, to måneder før Jyllandsslaget.

I slaget ved Jylland hadde «Lützow» stor suksess, og senket de britiske skipene HMS «Defence» og HMS «Invincible». Dessuten ble admiral Beattys flaggskip HMS «Lion» uskadeliggjort av «Lützow».

Slaget medførte store skader på «Lützow» selv, og admiral Hipper måtte overføre flagget til en jager under slaget og ta «Lützow» ut av kampene. «Lützow» prøvde så å ta seg tilbake til havn, men skadene gjorde at man måtte oppgi skipet, som på dette tidspunktet lå for tungt i vannet til å komme seg over forkastningen "Horns rev". Den 1. juni ble «Lützow» senket av en tysk torpedobåt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Første verdenskrig
**Nordiska Sekretariatet** er en samarbeidsorganisasjon mellom nordiske jusstudenter som har som mål å fremme forståelse og samarbeid mellom de nordiske landene. Per 2019 var det 11 foreninger fra alle de nordiske landene med, og alle arrangerer sin egen «Nordiske Uke» med et bestemt juridisk tema hvert.

Historie
--------

Nordiska sekretariatet ble dannet i sammenheng med et møte i september 1991 i forbindelse med Justivalen (en av Juristforeningen i Oslos to festivaler) i Oslo. Alle internasjonale sekretærer i medlemsforeningene sitter i Nordiska Sekretariatet, og ledes av en president og visepresident. Nordiska Sekretariatet møtes to ganger i året.

Studentmøter mellom de nordiske studentene ble holdt sporadisk utover slutten av 1800-tallet. Det var spesielt jusstudentene som var aktive her, og det var nok noe på grunn av lovsamarbeidet mellom landene. I 1872 ble det første nordiske møtet mellom (ferdigutdannede) jurister holdt, noe som ga impulser til harmonisering av de nordiske lands lover. Et samarbeid mellom nordiske jurister var i begynnelsen sporadiske møter for de som var ferdig utdannet. Etter hvert som det dukket opp rene juristforeninger rundt om i Norden, begynte disse å arrangere stevner for jusstudenter.

Fra begynnelsen av 1900-tallet var det flere slike stevner med både professorer som gjesteforeleste og studenter som var lutter øre, fra de nordiske landene. Det første ordentlige stevne ble arrangert i København i 1918. Da holdt Juridisk Diskussionsklub et Nordisk Studenter-Juriststevne som varte i en hel måned med blant annet 60 norske deltakere. Selv om fokuset i begynnelsen kun var på det seriøse planet med diskusjoner og foredrag, ble det også forlanget litt mer festlige innslag under juriststevnene. 

Med utgangspunkt i alle de juridiske fakultetene i Norden, utviklet det seg en tradisjon der man inviterte hverandre til årsballene sine. Her hadde man det så hyggelig, og da en ballkveld gikk så altfor fort unna, utvidet man besøket gradvis til mini-uker.

I 1962 kom ideen om å utvide den Nordiske Uke for å få med flere mennesker. Til da hadde ukene vært forbeholdt en eller to representanter fra styrene, men nå skulle flere få være med. Codex var først ute med å invitere hele 30-35 deltakere, og av dem bare noen få fra styrene, til fire døgn med festligheter året etter. Og snart fulgte andre etter. Ukene ble utvidet mer og mer, med både faglige og rent sosiale arrangementer.

I løpet av 70- og 80-tallet ble også de andre ukene rundt om i Norden til mini-uker på fem dager, med en fin blanding av fag og fest. En Nordisk Uke inneholder faglige forelesninger og ekskursjoner til lokale advokatfirmaet og offentlige myndigheter, sightseeing, hyttetur, sittning, ball og sillis.

Medlemmer
---------

* Juristforeningen i Oslo
* Juristforeningen i Bergen
* Juridisk Selskab (Aarhus)
* Juridiska föreningen i Stockholm
* Juridiska föreningen i Uppsala
* Juristklubben Codex r.f. (Helsingfors)
* Pykälä ry (Helsingfors)
* Lex ry (Åbo)
* Artikla ry (Rovaniemi)
* Justus ry/r.f (Vasa)
* Orator (Reykjavík)
For nasjonalbiblioteket i Moskva, se Det russiske statsbiblioteket.

Bibliotekets «nye bygning» i Moskovskij prospekt.
**Det russiske nasjonalbiblioteket** (russisk: *Российская национальная библиотека*, mellom 1932 og 1992 kjent som *Det offentlige statsbiblioteket Saltykov-Schcedrin*) i St. Petersburg er Russlands eldste offentlige bibliotek, grunnlagt i 1795 av Katarina den store og tegnet av arkitekten Jegor Sokolov, med utvidelser ved Carlo Rossi.

Bygninger
---------

Bibliotekets hovedbygning mot Nevskij prospekt. Foto: George Shuklin 
Biblioteket består av til sammen seks ulike bygninger; Hovedbygningen, Krylov-huset, Plekhanov-huset, «den nye bygningen», «bygningen ved Fontankaelven» og bygningen i Litejnyj prospekt.

Samlinger
---------

Codex Leningradensis fra rundt 1008 e.Kr. er en del av bibilotekets samling.
Formålet med biblioteket var å ha en komplett samling av alle bøkene som var blitt utgitt i Russland, og alle bøker utgitt på russisk utenfor riket og å ha en komplett samling av de bøker som omhandlet Russland utgitt på andre språk.

Katarina den store tilførte biblioteket private samlinger hun hadde kjøpt fra Voltaires og Diderots hjemmebibliotek.

I 2011 besto samlingen av 36 476 000 bøker, tidsskrifter, aviser og andre gjenstander.

Historie
--------

Den 27. mai 1795 ga Katarina den store en formell godkjenning til arkitekten Yegor Sokolov til å tegne *imperiets offentlige bibliotek*. Konstruksjonen av hovedbygget foregikk i nesten tyve år fra juni 1795 frem til 1814. Bygget er oppført i nyklassisk stil og fikk flere tilbygg i det påfølgende århundret.

Referanser
----------

1. ↑  Det russiske nasjonalbiblioteket: How to Find Us Arkivert 20. november 2012 hos Wayback Machine. besøkt 5. november 2012 (engelsk).
2. ↑  Det russiske nasjonalbiblioteket: Figures for the years 2005-2011 Arkivert 20. november 2012 hos Wayback Machine. besøkt 5. november 2012 (engelsk).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) National Library of Russia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
**Benkt Jerneck** eller **Bengt Jerneck** (født 1917, død 2001) var en svensk journalist. Han var redaktør i *Expressen* og *Dagens Nyheter*. Fra 1960 var han diplomat ved ambassaden i København og årene 1979-1983 var han generalkonsul i Berlin. Han var svoger av diplomaten David John Edward Ratford som blant annet var britisk ambassadør i Norge.

Han kom til Norge sommeren 1942 på oppdrag for Tidningarnas Telegrambyrå og var sammen med Dag Sandström en av få svenske journalister i det okkuperte Norge. Hver gang han var på besøk i Stockholm rapporterte han fra Norge til den norske legasjonen. Jerneck rapporterte usensurert fra Norge til han ble utvist i 1943, telefonsamtalene til Sverige ble avlyttet. Han fikk ved en tilfeldighet være til stede ved rettssaken mot fem nordmenn som ble dømt til døden. Jerneck beskrev Josef Terboven som en lydig og samvittighetsløs administrator. Ifølge Jerneck gjorde han det han mente var nødvendig. Han var overbevist om at det han gjorde var riktig, uansett hvilke lidelser han påførte andre. Jerneck opplevde tyskerne i Norge som veldisiplinerte og uten den ondskapen han så hos Gestapo og i Rinnan-banden. Jerneck anså Vidkun Quisling som en narr og nikkedukke for okkupasjonsmakten. Quisling avslo intervju med Jerneck. Jerneck intervjuet ekspedisjonssjef Sigmund Feyling i Kirkedepartementet etter deportasjonen av jødene og der uttalte Feyling: «Det er en stor lykke for jødene at de nå kan samles på ett sted, slik som de så lenge har ønsket. Det kan kanskje i øyeblikket synes å være et grusomt skritt, men en dag vil jødene takke oss.»

Høsten 1942 skrev han om deportasjonen av jødene fra Norge og avdekket at Wilhelm Wagner var den ansvarlige tjenestemann på tysk side.

Han ble tildelt Haakon VIIs frihetsmedalje i 1946. Jerneck vitnet ved det norske rettsoppgjøret etter krigen.

Bøker
-----

* *Folket utan fruktan. Norge 1942-43*. Stockholm: Norstedt, 1943.
* *Folket uten frykt. Norge 1942-1943*. Oslo: Tanum, 1945.

Referanser
----------

1. ↑  «Nekrologer i Svenska Dagbladet 2001». *www.abc.se*. Arkivert fra originalen 29. oktober 2016. Besøkt 29. oktober 2016.
2. 1 2  Svenske pressefolk som ga Gestapo hodebry: Avslørte studentdeportasjonen. *Aftenposten*, 17. november 1992, s.16.
3. ↑  «Diplomatisk sans for humor». *Aftenposten*. 5. mai 1990. s. 23.
4. ↑  Skodvin, Magne: Nasjonal samling og "jødeproblemet". *Aftenposten* 1. februar 1998
5. ↑  Dahl, Hans Fredrik (1992). *Vidkun Quisling : En fører for fall*. Aschehoug. ISBN 8257409782.
6. ↑  «Kong Haakons frihetsmedalje til svensk pressmann». *VG*. 17. september 1946. s. 4.
7. ↑  «Mange vitnesbyrd om Schønnings illegale virksomhet». *VG*. 2. oktober 1948. s. 7.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
***Marikken på Junibakken*** (orig: *Madicken på Junibacken*) er en svensk barne- og familiefilm fra 1980 basert på Astrid Lindgrens bøker *Marikken* og *Marikken och Junibakkens Pims*. Filmen er regissert av Göran Graffman.

Handling
--------

Den rike jenta Margareta «Madicken» Engström bor på gården Junibacken, i en liten by i Midt-Sverige sammen med moren sin Kajsa, avis-redaktøren Jonas, lillesøsteren Lisabet og deres hushjelp Alva. Året er 1916, og dermed midt under første verdenskrig. Når moren Kajsa har bursdag reiser hele familien Engström på piknik, hvor en flokk okser plutselig dukker opp som jager etter dem. Hele familien blir derfor tvunget til å klatre i trær, for å søke ly.

I Junibackens nabohus kalt «Lugnet» bor den fattige Nilsson-familien, som inkluderer den arbeidsløse og alkoholiserte onkelen E.P. tante Emma og tenåringsgutten Abbe – sistnevnte liker Madicken mye. Abbe forteller Madicken at han er klarsynt og de bestemmer seg for å møte hverandre i bryggeriet en natt for å finne ut om Madicken også har de samme evnene. Abbe påstår at oldefaren hans, grev Kråk, hjemsøker og beskytter en nedgravd skatt. Madicken begynner å påstå at det har begynt en ny gutt i hennes klasse på skolen, om heter Rikard - som lærer bort upassende sanger, forsøker å spise viskelær eller bruker Madickens kalosjer som båter. Selv om dette egentlig var løgn, for å bortforklare at Madicken selv har begått disse regelbruddene.

En dag putter Lisabet en ert så langt oppi nesen sin at erten ikke kan tas ut igjen, så familien må en tur til Dr. Berglund. Men underveis møter de Madickens skole-venninne Mia, som Madicken ser på som skolens største bråkemaker og hun er dermed Madickens største hatobjekt. Det bryter ut slagsmål, og Madicken må deretter til doktor Berglund på grunn av sin blødende nese. En annen dag kommer Madicken hjem fra skolen glad over at hele klassen hennes skal på ekskursjon om to dager, men før denne turen rekker Madicken å få en hjernerystelse.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Jonna Liljendahl – Marikken
* Liv Alsterlund – Lisabet
* Monica Nordquist – Mamma
* Björn Granath – Pappa
* Lis Nilheim – Alva
* Sebastian Håkansson – Abbe Nilsson
* Allan Edwall – Farbror Nilsson
* Birgitta Andersson – Tant Nilsson
* Sif Ruud – Linus-Ida
* Fillie Lyckow – Frøken
* Björn Gustafson – doktor Berglund

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Marikken på Junibakken* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Marikken på Junibakken* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Marikken på Junibakken* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Marikken på Junibakken* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Marikken på Junibakken* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Marikken på Junibakken* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Marikken på Junibakken* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Dmitrij Sergejevitsj Sipjagin** (russisk: Дмитрий Сергеевич Сипягин, født 20. mars 1853 i Kiev, død 15. april 1902 i St. Petersburg) var en russisk politiker.

Sipjagin tilhørte en innflytelserik høyadelig slekt.[] I 1884 ble han valgt til adelsmarskalk i guvernementet Moskva. I 1888 blev han guvernør i guvernementet Kurland, i 1891 i guvernementet Moskva. 

Fra november 1899 var han Russlands innenriksminister, utnevnt av tsar Nikolaj II. På denne post bestrebet han seg på å befeste de sentrale forvaltningsinstitusjonenes myndighet og bekjempet all streben for å utvide den lokale selvforvaltningen, høyskolenes og universitetenes forsøk på å hevde sin autonomi, arbeiderbevegelsen og alla ytringer av radikalisme overhodet.[]

I 1902 kvalte han den i Kiev utbrutte studentbevegelse ved massearrestasjoner, forvisninger til Sibir og tvangsinnrolleringer av studenter i arméen.[] Derfor ble han myrdet av den sosialistrevolusjonære aktivist Stepan Balmasjov i Mariinskipalasset. Hans død var et hardt slag for finansminister Sergej Witte, som hadde mottatt viktig politisk støtte fra Sipjagin.[]

Han ble etterfulgt på posten som innenriksminister av Vjatsjeslav von Plehve, som også ble myrdet.

Referanser
----------

1. 1 2   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Сипягин Дмитрий Сергеевич, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Bastianøyane** er en gruppe på et ti-talls øyer beliggende syd i Hinlopenstretet, nordøst av delen av Spitsbergen som heter Olav V Land. Nærmest mot øst ligger Wilhelmøya og mot nord det sydlige innløpet til Hinlopenstretet som heter Sørporten. Bastianøyane ble oppdaget i 1867 av Nils Fredrik Rønnbeck, den første som seilte rundt Spitsbergen.

Bastianøyane er oppkalt etter Adolf Bastian, tysk polarutforsker og etnolog. De fleste øyene i øygruppen ble navngitt under den første tyske polarekspedisjonen (1868), ledet av Carl Koldewey. Arealet av øyene samlet er anslagsvis 5 km².

De største øyene, regnet fra vest mot øst:

* Langeøya
* Kiepertøya

Av mindre øyer kan fra vest mot øst nevnes:

* Pescheløya
* Konerøya
* Geograføya
* Klödenøya
* Deegenøya
* Ehrenbergøya

Syd for Bastianøyane ligger Rønnbeckøyane.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Oppslag i Stadnamn på Svalbard (med kart)[*død lenke*] - Norsk polarinstitutt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Dmitrij av Pereslavl** (født ca. 1250, død 1294) var storfyrste av Vladimir-Suzdal 1276-1281 og 1283-1293. Han var annen sønn av Aleksander Nevskij. 

Dmitrij grunnla festningen Koporye. Han ble tvunget til å flykte etter et opprør. Hans bror Andrej III fikk tillatelse av Den gylne horde å bli storfyrste og forsøkte å gjenerobre landet.[] Dmitrij, som ikke fikk støtte fra folket i Novgorod, måtte flykte enda lenger mot nordvest.[]

To år senere kom Dmitrij tilbake og fant at landet var rasert av mongolene og Andrej. Han søkte støtte fra Nogai Khan mot de herskende mongolene. Andrej trakk seg så tilbake. Men siden tok Andrej opp igjen kampen og fikk støtte fra mongoler og russisk adel.[] Til sist gav Dmitrij seg og gikk i kloster. Han døde ett år senere.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, oppført som Dimitri I, Grand Duke of Vladimir, The Peerage person ID p11480.htm#i114794, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dmitry I of Vladimir – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Dmitrij av Pereslavl hos The Peerage Rediger på Wikidata