recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Austrheim Musikklag** er en folkemusikkgruppe fra Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Laget ble etablert i 1917 i en smie, da under navnet «Smiemusikken». Laget er dermed fylkets eldste, og et av de eldste i landet. I 2007 feiret laget 90 år med en jubileumsturné gjennom hele fylket. Turnéen ble i 2008 bok, under tittelen «*Speleferda gjennom fylket*».

Historie
--------

«Smiemusikken» hadde i 1917 syv medlemmer, fire hardingfeler og tre gitarer.

Austrheim musikklag ble formelt stiftet i 1920, og drev parallelt med Smiemusikken. Flere av de samme aktørene var med i begge gruppene. Etter hvert slo de seg sammen i musikklaget. Hardingfelene ble byttet med vanlige feler, bratsj, cello og kontrabass, og laget tok mer form av et strykeorkester. De spilte klassisk musikk og til salmene i Vereide kirke. 

Da to av medlemmene flyttet til USA, ble det lite aktivitet i laget, men i 1947 ble det igjen samlinger og regelmessige øvelser. De hadde samlingene hjemme hos hverandre, frem til de fikk bruke kjøkkenet ved ungdomshuset, Gimle, tilhørende ungdomslaget i Austrheim krets. Laget var igjen en tydelig folkemusikkgruppe, spilte til gammeldans og for tilstellinger i hele Nordfjord. Men de spilte hovedsakelig lokalt til St. Hans, 17. mai og den årlige festen til Austrheim Ungdomslag.

I 1994 meldte laget seg inn i Sogn og Fjordane folkemusikklag, og året etter inn i Landslaget for spelemenn. 

### 2007 - jubileumsåret

I 2007 feiret laget sine 90 år med en omfattende jubileumsturné, der de spilte i alle av fylkets 26 kommuner i løpet av jubileumsåret. Turnéen fikk mye oppmerksomhet i lokalpressen i fylket. Historiene er samlet i en bok skrevet av musikklærer ved Firda videregående skole og medlem av musikklaget, Trygve Apalset og redaktør i Firda Tidend, Bjørn Grov.

Kilder
------

* *Speleferda gjennom fylket – Austrheim Musikklag 1917-2007* Bjørn Grov og Trygve Apalset, Valdres Trykkeri, 2008 ISBN 82-303-0109-3
**Jacob Tomlin** (født 28. oktober 1793 i Standen Hall i Lancashire i England, død 5. september 1880 i Ilchester) var en protestantisk misjonær i London Missionary Societys tjeneste i Siam og i det sene Qingdynasti i Kina.

Jacob Tomlin var sønn av John Tomlin fra North Riding (Yorkshire) og Tabitha Rawthorne. Han fikk sin høyere utdannelse ved St. John's College i Cambridge.

I 1826 reiste Tomlin for London Missionary Society til Malacca. I 1828 og 1829 oppholdt han seg i ni måneder Siam og forfattet en beretning om sine opplevelser der, blant andre om hendelser vedrørende kong Anuvong av Vientiane. Han virket også i Kina.

I 1836 vendte han hjem til England. I 1845 ble han hjelpepredikant i Liverpool, og senere i Yorkshire og Derbyshire. I 1860-årene var han *vicar* i Irchester (Northamptonshire) og forble der til 1877.

Jacob Tomlin døde i 1880 i Irchester og etterlot seg to døtre, Emily og Harriet, som begge var født i Malacca.

Verker
------

* Jacob Tomlin: *Journal of a nine months' residence in Siam*. London 1831, se Google Books
* Jacob Tomlin: Missionary Journals and Letters Arkivert 16. februar 2012 hos Wayback Machine. London: James Nisbet and Co. [digitized by University of Hong Kong Libraries, Digital Initiatives, "China Through Western Eyes.", 1844 ]

Referanser
----------

Litteratur
----------

* American Presbyterian Mission (1867). *Memorials of Protestant Missionaries to the Chinese*. Shanghai: American Presbyterian Mission Press.
* Broomhall, Alfred (1982). *Hudson Taylor and China's Open Century: Barbarians at the Gates*. London: Hodder and Stoughton.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Hilderik** (født ca. 460, død 533) var konge over vandalenes kongedømme i Karthago fra 523 til 530.

Hilderik er kjent som en mild og fredelig konge som var mer innstilt til forhandlinger enn krigføring. Hans religiøse toleranse overfor katolikker og hans fredelige manerer, førte til at hans undersåtter begynte å se ned på ham som svak og uverdig. Prinsen Gelimer dro nytte av denne situasjonen, tok kontroll over hæren og gjorde opprør mot kongen. Hilderik overga seg uten kamp og ble satt i fengsel, mens Gelimer overtok kongeverdigheten.

Men Hilderik hadde knyttet vennskapsbånd med den østromerske keiser Justinian I den store og keiseren kunne ikke tolerere Gelimers tronrøving. Etter noen få forsøk på en fredelig løsning gikk Justinian til krig mot vandalene, under påskudd av å ville gjeninsette Hilderik som vandalenes konge. Men før den romerske general Belisarius rakk å befri ham ble Hilderik henrettet av Gelimer. Justinians plan var imidlertid ikke knyttet til Hilderik spesielt, men til en gjenerobring av Vestromerriket og Kartago var det første skritt på veien i denne planen. Under Belisarios ledelse ble vandalene slått og Gelimer måtte overgi seg i mars 534.

Referanser
----------

1. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, oppført som Hilderic, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0032657[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Deutsche Biographie
3. ↑  Norwich 1997 s. 102
4. ↑  Norwich 1997 s. 103-104

Kilder
------

* «Deutsche Biographie, *Hilderich, König der Vandalen*». Besøkt 16.02.2019.
* Norwich, John Julius (1997). *Bysants' historie*. Pax. ISBN 8253019122.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Trasamund** | **Vandalenes konge**(523–530) | Etterfølger:**Gelimer** |

| * v
* d
* r
Vandalenes konger |
| --- |
| Godigisel **·** Gunderik **·** Geiserik **·** Hunerik **·** Guntamund **·** Trasamund **·** Hilderik **·** Gelimer |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Frue** er en betegnelse som kan ha flere betydninger. Den vanligste moderne betydningen er en gift kvinne, altså en hustru. En ugift kvinne blir kalt en frøken. I Norge gikk betegnelsene fru, frøken og herr stort sett ut av bruk rundt 1970, men i en del andre land er slike betegnelser fortsatt mer vanlige.

Historie
--------

Opprinnelig er frue den kvinnelige varianten av herre, og kom inn i norsk i norrøn tid som lånord fra gammelsaksisk *frua*, dvs. «herskerinne». Den opprinnelige betydningen er en (gift) herskerinne, dvs. en person som er høyerestilt i forhold til andre eller er herskerinne over et område. I løpet av middelalderen kom betegnelsene *herre* og *frue* også til å angi adelig stand.

Dronning Margrethe I ble for eksempel kalt «Norges frue og husbond». Jomfru Maria, Jesu mor, blir kalt «vår frue» (latin: *domina nostra*).

Frue og den avledede foranstilte formen *fru* ble som tittel brukt først om gifte adelskvinner og andre kvinner av høy rang; fra omkring 1800 ble tiltaleformen *fru* brukt som generell høflighetsform for alle «kondisjonerte» kvinner, dvs. i første rekke kvinner som tilhørte borger- og embedsmannsklassen. Denne språkbruken holdt seg et godt stykke inn på 1900-tallet. Et eksempel på forsøket på å reservere fru for gifte kvinner av høy stand, i tråd med den tradisjonelle bruken, gir Johan Borgen i *Lillelord* med handling fra begynnelsen av 1900-tallet, der fru utelukkende brukes om borgerskapets kvinner, mens fiskerkona Frisaksen blir kalt *madam* Frisaksen; det må nevnes at også *madam* historisk var forbeholdt kvinner med en viss sosial plassering, men lavere enn kvinner som ble kalt *fru*. I løpet av 1900-tallet ble *fru* en alminnelig høflighetsform for alle gifte kvinner, særlig på 1950- og 1960-tallet. Fra ca. 1970 gikk betegnelsen imidlertid stort sett ut av bruk i Norge.

I helt ny tid har det på andre språk enn norsk vært tendens til å bruke ord som tilsvarer fru om voksne kvinner uavhengig av sivilstand, og Språkrådet har tilsvarende foreslått å bruke ordet på samme måte på norsk. Denne endringen i moderne språkbruk i andre språk kom imidlertid etter at uttrykket fru i all hovedsak uansett hadde gått ut av bruk i Norge.

Se også
-------

* Madam

Referanser
----------

1. ↑  sprakradet Kjønnsbalansert språk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hildur Andersen** (født 25. mai 1864 i Kristiania, død 20. desember 1956 samme sted) var en norsk pianist, blant sin tids ypperste.

Hun debuterte i Christiania Musikforening 1886 etter å ha studert i Leipzig. Som kammermusiker 1899–1907 var hun ofte med kvartetten til Gustav Fr. Lange (1861–1939). Under Johan Halvorsen urfremførte hun noe av Bach med mesterpianistene Martin Knutzen og Erika Nissen. Etter hvert ble hun mer pedagog og administrativt engasjert blant annet i Oslo Filharmoniske Orkester. Hun var nær venn av Henrik Ibsen som Hilde Wangel i Byggmester Solness 1892.

Familie
-------

Hun var datter av Oluf Martin Andersen (1826–1908) og Annette Fredrikke Sontum (1824–95). Faren var stadsingeniør og brannsjef i Kristiania. Hildur giftet seg aldri, men var søster til geografen Aksel Kristian Andersen Arstal (1855–1940).

Premier
-------

* Kongens fortjenstmedalje i gull 1924
* Cæciliaforeningen æresmedlem
* Statens kunstnerlønn 1946

Referanser
----------

1. 1 2   www.fembio.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 19. april 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  (no) Hildur Andersen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
'***49–'17*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Ruth Ann Baldwin.

Handling
--------

Historien begynner når dommer Brand og hans sekretær, Tom Reeves, slapper av på kontoret deres og dommeren mimrer om det gamle livet hans i det gamle vesten. Brand forteller Tom om hvordan han og partneren hans, Adams, deltok under Klondike-gullrushet. Brand og Adams hadde begge forelsket seg i den samme kvinnen, selv om Adams til slutt var den som vant hennes kjærlighet. De to blir etter hvert gift, og fikk et barn sammen.

Men Adams sin kone forlater ham etter hvert, til fordel for en annen mann og tok barnet deres med seg. Ikke lenge etter ble Brand og Adams velstående, men Adams sin kone kom aldri tilbake til ham. Brand avslutter historien med å be Tom reise vestover for å gjenoppbygge byen Brand og Adams tidligere hadde bodd i - Nugget Notch. Brand ønsker både å gjenoppleve noen av sine tidligere dager, og for potensielt å finne Adams sitt barn - og arvingen til formuen hans.

Skuespillere
------------

* Joseph W. Girard som dommer Brand.
* Leo Pierson som Tom Reeves AKA Tom Robbins.
* William J. Dyer som J. Gordon Castle.
* Mattie Wittingas som Ma Bobbett.
* George C. Pearce som Ezra Pa Bobbett.
* Jean Hersholt som Raynor.
* Donna Drew som Peggy Bobbett AKA Lorena Adams.
* Harry L. Rattenberry som oberst Hungerford.

Referanser
----------

1. ↑  '49-'17
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) '*49–'17* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Froðba** (IPA: [ˈfɹoːba], dansk: *Frodebø*) er en bygd på Færøyene. Den ligger ved Trongisvágsfjørður på østkysten av Suðuroy, og omfattes av Tvøroyrar kommuna. Froðba er i dag vokst sammen med Tvøroyri, og danner dermed Suðuroys største tettsted sammen med Tvøroyri og Trongisvágur. 1. januar 2010 hadde Froðba 287 innbyggere, mot 206 i 1985.

Et sagn forteller at Froðba er den eldste bygda på Suðuroy, oppkalt etter kong Frode, en konge i en av de danske kongesagaene. Kongen skal ha kommet ut for storm ved hjemreise fra Irland til Danmark omkring år 625, og havnet til slutt ved Froðba, hvor han grunnla bebyggelsen. Bygda er sannsynligvis grunnlagt i landnåmstiden etter år 825.

Atlantic Airways har faste helikopteravganger fra Froðba hver mandag, onsdag og fredag.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Hagstova Føroya Arkivert 26. februar 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  Heimabeiti Arkivert 15. juli 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Froðba – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Froðba – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Froðba på *faroeislands.dk*

  


| * v
* d
* r
Tvøroyrar kommuna |
| --- |
| Froðba **·** Trongisvágur **·** Tvøroyri **·** Ørðavík **·** Ørðavíkarlíð | Færøyenes flagg |

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***The Christian*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Frederick A. Thomson.

Handling
--------

John Storm bestemmer seg for å melde seg inn i et kloster etter at kjæresten hans, Glory Quayle, har blitt en diva på teater-scenen i London. Men ute av stand til å glemme kvinnen han elsker, forlater John snart klosteret for å vie seg til de underprivilegerte og fattige ved å åpne et hjelpesenter i slummen. Glory, som har blitt hans nabo, forteller ham om venninnen Polly som ble gjort gravid av Lord Robert Ure - en aristokrat. John konfronterer derfor Robert, og beordrer ham til å gjøre sin plikt ved å gifte seg med den unge kvinnen.

Men Robert, rasende over Johns innblanding, gifter seg i stedet med Vera - en velstående amerikansk kvinne. John anklager derfor Robert i all offentlighet, men Robert gjengjelder dette ved å spre falske rykter om Robert. Dette fører til at opptøyer bryter løs i slummen. Men Glory klarer å overbevise folk om at det hele er oppspinn, og at John er uskyldig. Til slutt bestemmer Glory og John seg for å tilbringe livet sammen.

Skuespillere
------------

* Edith Storey som Glory Quayle
* Carlotta De Felice som Polly Love
* Harry Northrup som lord Robert Ure
* Donald Hall som Francis Horatio Drake
* Alberta Gallatin som den rike, amerikanske enken fru MacCrae
* Jane Fearnley som Vera MacCrae
* James Lackaye som prosten Wealthy
* Charles Kent som pastor Lamplugh
* Earle Williams som John Storm
* James Morrison som Paul, en munk som er Pollys bror
* Edward Kimball som lord Storm
* J.W. Sambrook som sogneprest Quayle

Referanser
----------

1. ↑  THE CHRISTIAN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Christian* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Christian* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Christian* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Knut Odmund Dæhlin** (født 7. april 1923 i Oslo, død 23. september 2010) var ekspedisjonssjef i Industridepartementet fra 1964 til 1978, da han fikk samme stilling i Olje- og energidepartementet, hvor han senere også ble departementsråd. 

Dæhlin tok juridisk embetseksamen på Universitetet i Oslo i 1949. Han fulgte norsk oljeutvikling fra 1965 til 1989 og var en sentral tilrettelegger. Blant annet var han formann for delegasjonen som skulle føre forhandlinger med Storbritannia om utnyttelsen og fordelingen av Friggfeltet, herunder også om et felles transportopplegg for transport av gassen fra Frigg-feltet til Skottland. I 1990 etterfulgte han Charles Philipson som leder av Petroleumslovsutvalget, som han ledet fram til det avga utredningen i 1993.

Dæhlin ble i 1989 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for embetsfortjeneste. Han innehadde også Deltagermedaljen og den franske nasjonale fortjenstorden.

Bibliografi
-----------

* *Entreprenørkontrakter som alternativ til utvinningstillatelser, sett fra en juridisk synsvinkel* 1981
* *Mål og midler i konsesjonspolitikken* 1985
* *Myndighetenes ambisjoner og styring av norsk oljevirksomhet*
* NOU 1993:25 *Avslutning av petroleumsproduksjon – fremtidig disponering av innretninger* – utredning fra et utvalg oppnevnt ved kongelig resolusjon 24. mars 1972 – avgitt 22. juni 1993 ISBN 82-583-0363-5

Referanser
----------

1. ↑  Anmeldte dødsfall september 2010[*død lenke*]
2. ↑  St.prp. nr. 183 (1975–76) Tilråding fra Utenriksdepartementet av 14. mai 1976
3. ↑  NOU 1993:25
4. ↑  «Knut Dæhlin 85 år», *Stavanger Aftenblad*, 7. april 2008, s. 11.

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1990 ISBN 82-516-1267-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Jaime Arbós Serra** (født 29. februar 1952 i Terrassa), spansk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1972 i München, 1976 i Montréal og 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Arbós vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1980 i Moskva. Han var med på det spanske laget som kom på andreplass i landhockeyturneringen bak India. Spania vant den innledende runden der alle seks lagene spilte en enkeltserie, de vil si alle lagene møttes en gang. I finalen møtte de India som ble nummer to i den innledende runden. Spania tapte finalem med 3-4. Arbós spilte seks kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - Sølv Sølv i landhockey, menn Spanias flagg Spania

Referanser
----------

1. ↑   Catalan Sport Encyclopedia, oppført som Jaume Arbós Serra, Enciclopèdia de l'Esport Català ID 308[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jaime Arbós – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jaime Arbós – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***Narpus*** er en slekt av biller som kryper rundt på bunnen av rennende vann. De voksne billene puster ved hjelp av et såkalt plastron, og trenger ikke komme opp til overflaten etter luft. Til gjengjeld er de avhengige av oksygenrikt vann.

Utseende
--------

Små (ca. 4 mm), avlange biller. Artene i underfamilien Elminae er glatte og blanke, med litt metallisk glans. Hos denne slekten har dekkvingene gjerne lysbrune bånd ved roten og spissen. Gamle biller kan kjennes på at de er «tilgrodde» med alger og mikroorganismer. Familien kan særlig kjennes på lange fotledd med store klør, som brukes til å klamre seg fast til bunnen. **Hodet** er lite, antennene er middels lange, 11-leddete, trådformede. **Dekkvingene** er avlange med punktrekker. **Larvene** er sylindriske og langstrakte. Ryggplater (tergitter) og bukplater (sternitter) er tydelig markerte. Hodet er ganske lite med korte antenner og små kjever (mandibler). De tre parene med bein er korte og kraftige, og bakkroppen langt tilspisset.

Levevis
-------

Elvebillene kryper rundt på bunnen av rennende vann. De kan ikke svømme og er avhengige av å klamre seg fast til bunnen. Både larvene og de voksne lever av å skrape alger og detritus fra steiner og grus. Noen få arter lever på vannplanter i stillestående vann.
Larvene puster med gjeller som sitter inne i endetarmen (kan skytes ut), mens de voksne billene har et såkalt plastron. Undersiden er dekket av vannavstøtende (hydrofuge) hår. Disse holder på plass en sølvaktig hinne av luft, og oksygenutveksling skjer mellom denne og det omringliggende vannet. Denne tilpasningen gjør at billene ikke trenger komme til overflaten for å få luft, men til gjengjeld er de avhengige av vann med høyt oksygeninnhold, slik som kaldt, raskt rennende vann. De utvokste larvene kryper på lang og forvandler seg til en puppe i en utgravd hule på bredden. De nyklekte billene kan fly langt, men når de først har funnet en passende bekk slår de seg vanligvis til der for resten av livet. De kan leve flere år.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det vestlige Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea)
			* Familien **elvebiller**, Elmidae Curtis, 1830
				+ Underfamilien elvebiller (Elminae) Curtis, 1830
					- Slekten ***Narpus*** Casey, 1893
						* *Narpus angustus* Casey, 1893
						* *Narpus arizonicus* (Brown, 1930)
						* *Narpus concolor* (Leconte, 1881)

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 17. oktober 2020. Besøkt 17. oktober 2020.

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Narpus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Narpus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Narpus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Narpus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Narpus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
***The Chinatown Mystery*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Reginald Barker.

Handling
--------

Frank Sloan, den beste reporteren for «Daily Metropolitan» skal arbeide i Chinatown for å løse mysteriet rundt forsvinningen til en kinesisk jente som heter Woo. Men Sloan sliter med dårlige nerver og over-arbeid, og blir snart avhengig av opium. Han mister derfor stillingen sin for avisen, og blir avvist av den unge kvinnen han var forlovet med.

Men Senere overhører han Yo Hong, som tilstår drapet av jenta til en annen kineser. Sloan forteller kaptein Wells at han har lokalisert morderen, og han kommer til å levere ham til myndighetene hvis kapteinen går med på å holde arrestasjonen av morderen hemmelig i en time. Sloan ønsker deretter å sikre at han er den eneste som får skrive om avsløringen av morderen, for den gamle avisen sin.

Skuespillere
------------

* Howard Hickman som Frank Sloan
* Leona Hutton som Grace Adams
* Sessue Hayakawa som Yo Hong
* Tsuru Aoki som Woo
* Walter Belasco som Hop Lee
* Louis Morrison som Kaptein Wells

Referanser
----------

1. ↑  THE CHINATOWN MYSTERY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Chinatown Mystery* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Bøgeberg mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
**Knut Bøgeberg** (født 15. juni 1911, død i februar 1970) fra Gamvik i Finnmark var en norsk offiser, som er kjent for sin innsats om bord på norske motortorpedobåter (MTBer) under andre verdenskrig. For sin innsats ble han dekorert med Krigskorset med sverd, Norges fremste utmerkelse.

Bøgeberg tjenestegjorde under andre verdenskrig i det norske sjøforsvaret i Storbritannia, der han var knyttet til MTB-flotiljen. Han gjorde seg særlig bemerket for innsats under operasjoner på norskekysten vinteren 1944–1945. Bøgeberg var styrkesjef for en av gruppene som satte over fra Shetland til norskekysten 6. januar 1945. Selv var han sjef på MTB 722. En tysk konvoi på to handelsskip med fire eskortefartøyer ble angrepet i Stavfjorden ved Askrova. Bøgebergs MTB torpederte og senket «Dora Fritzen», som var lastet med 11 500 tonn jernmalm.

Bøgeberg ble senere britisk statsborger. I 1962 ble han utnevnt til norsk honorær konsul i Weymouth i Storbritannia.

Utmerkelser
-----------

Bøgeberg ble i statsråd 26. januar 1949 tildelt Krigskorset med sverd «For fremrakende [sic] ledelse, mot og dyktighet som sjef for M.T.B.'er i kamp med tyske flåteenheter på norskekysten, hvorunder påført fienden store skader.» Han ble også tildelt St. Olavsmedaljen med ekegren, samt det britiske Distinguished Service Cross.

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigskorset med sverd | St. Olavsmedaljen med ekegren | Distinguished Service Cross |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Knut Bøgeberg - Store norske leksikon
2. ↑  Kjell Pedersen: «Drama i Korsfjorden krigsjulen 1944», *Bergens Tidende*, 28. desember 1994, s. 24.]
3. ↑  Kjell Pedersen: «Dristige MTB-aksjoner siste krigsvinteren», *Bergens Tidende*, 9. januar 1995, s. 26.
4. ↑  *Verdens Gang*, 26. september 1962, s. 14.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 191.
6. ↑  Gjems-Onstad, Erik (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Dreyer 1995, s. 197.
7. ↑  «Tapper innsats av marinefolk», *Verdens Gang*, 8. januar 1946, s. 8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***The Childhood of Jack Harkaway*** er en amerikansk stumfilm fra 1910.

Handling
--------

Jack Harkaway er aristokrat av fødsel, og er sønn av en velstående engelskmanns datter og en fattig ung mann - som moren hans hadde stukket av sammen med. Men foreldrene hennes tvinger dem til å ta ut separasjon, og tvinger kvinnen til å gi bort barnet til fremmede. Disse blir bestukket for å holde guttens oppholdssted hemmelig for den biologiske moren. I en alder av tolv år blir Jack plassert på en skole, hvis rektor har fordommer mot ham på grunn av guttens rampete sinnelag. Etter å ha fått streng og urettferdig straff fra skolens ledelse, bestemmer Jack seg for å stikke av fra skolen.

Han rømmer snart fra rommet han er låst i, gjennom et vindu. Vandrende langs en landevei, overhører han ved et uhell to innbruddstyver som planlegger å rane et hus. Men Jack forhindrer disse planene, og de potensielle tyvene blir umiddelbart tatt til fange. Jack får en fin kveldsmat av fruen i huset, som er ham veldig takknemlig. Men både Jack og kvinnen får seg en stor overraskelse, når det viser seg at hun faktisk er Jacks biologiske mor som ble tvunget til å gi fra seg sønnen sin når han var spedbarn.

Referanser
----------

1. ↑  THE CHILDHOOD OF JACK HARKAWAY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Childhood of Jack Harkaway* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Childhood of Jack Harkaway* på Silent Era Rediger på Wikidata
*Erik Eriksen kan også være en tidligere dansk statsminister*

**Erik Eriksen** (født 1820, død 1888) var norsk ishavsskipper født i Lyngør. Eriksen gikk i land på Kong Karls Land på Svalbard som første mann den 27. juli 1859. Eriksen var videre idehaver, oppfinner og designer av granatharpunen brukt i moderne hvalfangst. Erik Eriksen dro til Tønsberg med en tremodell for å kommersialisere granatharpunen med hjelp av Svend Foyn. Svend Foyn fikk senere patentert og industrialisert granatharpunen. Erik Eriksen fikk verken penger eller ære. Eriksen forlot kone og ni barn og emigrerte til USA hvor han døde under en snøstorm i Dakota.

Erik Eriksenstretet mellom Nordaustlandet og Kong Karls Land er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Runeberg forfatter-ID erikserk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *The Discovery of King Karl Land, Spitsbergen*, Adolf Hoel, The Geographical Review Vol. XXV, No. 3, July, 1935, s. 476-478, American Geographical Society, Broadway AT 156th Street, New York

Eksterne lenker
---------------

* Erik Eriksenstretet (Svalbard). Norsk Polarinstitutt.
* Erik Eriksen 1820 – 1888. Norsk Polar Historie.
* Jan Erik Ringstad. "Erik Eriksen, Ishavsskipper. Norsk biografisk leksikon.
* Norsk Polarhistorie biografiside om Erik Eriksen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** KulturNav
 |
**Erik Finstad** (født 25. desember 1992) er en norsk fysioterapeut og volleyballspiller/trener som spiller for Askim VBK i volleyballens 1. divisjon. 

I sesongen 2018/2019 bidro Finstad med 112 poeng i Mizunoliagen, hvilket plasserte ham på 13. plass på toppscorerlisten for Mizunoligaen. Erik Finstad var kaptein for Askim VBK de to årene de spilte i Mizunoligaen, men har i senere tid gått over i en rolle som spillende trener. Etter sesongen 2017/2018 rykket Askim VBK opp til Mizunoliagen, hvilket ble klubbens første sesong på toppnivå på 20 år. Denne endte med sjetteplass i seriespillet og sjuendeplass i sluttspillet.

Finstad har store deler av karrieren spilt posisjonen diagonal, men mestrer også diverse andre posisjoner på banen. Finstad har spilt i Askim VBK hele sin junior- og seniorkarriere, som samlet strekker seg tilbake til 2005.

Referanser
----------

1. ↑   nvbf-web.dataproject.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sesong 18/19». *nvbf-web.dataproject.com*. Norges Volleyballforbund. Besøkt 9. oktober 2020.
3. ↑  «Erik Finstad». *nvbf-web.dataproject.com*. Norges Volleyballforbund. Besøkt 9. oktober 2020.
4. ↑  «Askim V.B.K.». *nvbf-web.dataproject.com*. Norges Volleyballforbund. Besøkt 9. oktober 2020.
**Knut Einar Schrøder** (født 7. november 1941 i Harstad i Troms) er tidligere administrerende direktør ved Universitetssykehuset Nord-Norge (UNN) i Tromsø. Han fratrådte stillingen i 2007, og ble etterfulgt av Tor Ingebrigtsen.

Knut Einar Schrøder tok medisinsk embetseksamen i 1968 i Zürich, og ble godkjent spesialist i øre-nese-hals-sykdommer i 1977. Han kom til Tromsø i 1971 etter å ha praktisert som lege flere steder i Nord-Norge. Han arbeidet som assistentlege og senere overlege ved Universitetssykehuset Nord-Norge, og han ble sykehusdirektør i 1984. 

Schrøder arbeidet som sykehusdirektør særlig med oppbyggingen av Universitetssykehuset Nord-Norge til en fullverdig universitetsklinikk og utviklingen av nye spesialiteter ved sykehuset så som fullverdig hjertekirurgisk og medisinsk tilbud i landsdelen, kreftbehandling med stråleterapi, nevrokirurgisk avdeling og satsing på telemedisin som virkemiddel for å flytte spesialisthelsetjenester ut til pasientene.

Schrøder ble utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden i 2007. Han kom på en tredjeplass i avisa Tromsøs kåring av Årets tromsøværing samme år.

Referanser
----------

1. ↑  Feiring, Eline (1. mars 2007). «Nytt om navn». *Tidsskrift for Den norske legeforening*. ISSN 0029-2001. Besøkt 24. juli 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
En avrundet grunnfjellskolle. Denne landformen er typisk for sørlige deler av Skandinavia.
En **kolle** er en mer eller mindre avrundet forhøyning der berggrunnen stikker opp i dagen. Koller og kollelandskaper finnes hovedsakelig i områder der grunnfjellet er av grovkornede krystallinske bergarter. Slike bergarter eroderer korn for korn i stedet for å sprekke opp i større biter når de slites ned, og danner typiske avrundede former. Der kollen ligger under marin grense vil de løse sedimentene på toppen og langs sidene være vasket av, slik at kollen har lite eller intet jordsmonn, og vegetasjonen vil være dominert av nøysom vegetasjon som lyng og furu. Kollenes karakteristiske form er også et resultat av istiden. De fleste koller vil ha en avrundet side liggende mot isbreens flyterettning, mens den på den motsatte siden vil ha en mer kantet side der isen har tatt med seg flyttblokker.

I Norge er koller og kollelandskaper er særlig vanlige på Østlandet i områder i Oslo, Akershus og deler av Buskerud. Der kollelandskaper er delvis oversvømmet av hav, vil det dannes skjær, et typisk landskapstrekk langs kysten på Øst- og Vestlandet. Den typiske fasongen på en isskurt kolle med an slak og en bratt side gir oppgav til hvalskrottskjær.

I land der istiden ikke på samme måte har formet landskapet finner vi ikke de typiske avrundede grunnfjellskollene. Beslektede begreper som de amerikanske *mesa* og *butte* viser til rester av berggunn som står igjen der store elver har gravd seg gjennom et geologisk platå (høyslette). Slike formasjoner har gjerne en flat topp, i motsetning til de istidspåvirkede kollene i som er avrundede. Det britiske *hillock* kan vise til en typisk berggrunnskolle, men brukes også om andre forhøyninger i terrenget, endog noen ganger om gravhauger.

Referanser
----------

1. ↑  Just Gjessing (1978): Norges landformer. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-01772-9. 207 s.
2. 1 2 3  Erikstad, L. Halvorsen, R. Moen, A. Thorsnes T. Andersen, T. Blom, H.H. Elvebakk, A. Elven, R. Gaarder, G. Mortensen, P.B. Norderhaug, A. Nygaard, K. Ødegaard, F. (2009): Landformvariasjon (terrengformvariasjon og landformer). Naturtyper i Norge. Bakgrunnsdokument no 14: side 13.
3. ↑  Webb, C. & Bøckman, P. (2010): Spor etter istiden, Undervisningsressurs fra Naturhistorisk museum i Oslo
4. ↑  «Mesa and Butte». *Science Clarified*. 2008. Besøkt 30. juni 2008.
***Ceratopsia*** var en gruppe av dinosaurer i ordenen Ornithischia som omfatter nesehorndinosaurene og deres nærmeste slektninger. Til gruppen regnes de nesehornlignende dinosaurene som omfatter *Styracosaurus* og *Triceratops*. Også noen dinosaurer som gikk på bakbena, deriblant *Psittacosaurus* medregnes gruppen.

Gruppen er lett gjenkjennelig på hodeskallen, som alle hadde et nebb, og et batteri med kinntenner til å tygge plantemateriale. Nakkebeinet var trukket opp i en krage. Hos de små formene som *Psitacosaurus* kunne kragen være av moderat størrelse, men hos noen av de større artene kunne kammen nå anselige størrelser, slik som hos *Torosaurus*, der kragen dekket halve ryggen. Kammen hos de fleste hadde store åpninger, slik at strukturen var relativt lett. Hos *Torosaurus* besto kammen nærmest av en ramme av bein, trukket med skinn. Hos disse artene har trolig kragen først og fremst hatt en funksjon for å se stor ut, muligens i forbindelse med konkurranse individene i mellom. Hos kanskje den mest kjente arten *Triceratops*, har beinkragen vært massiv, og trolig tjent som en form for beskyttelse. Ikke alle gruppene av *Ceratopsia* hadde horn, men de mange av dem var godt utstyrt i så måte.

Noen mener at det det vitenskapelige navnet Ceratopsia egentlig er grammatisk feil og at *Ceratopia* vil være mer korrekt latin.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ceratopsia* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Ceratopsia* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Ceratopsia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Ceratopsia* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Ceratopsia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
***Nine-Tenths of the Law*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av B. Reeves Eason..

Handling
--------

Leneau og hans kone, som bor i en hytte, mister sin egen baby tidlig i historien. Red Adair og partneren hans har kidnappet Lille Roughneck, men gutten går sin vei mens kidnapperne er i en full orgie. Barnet vandrer bort og faller i en bjørnefelle, hvor han blir oppdaget neste morgen. Men Leneau og kona hans, som fremdeles sørger over deres eget barn, nekter først å gi ham opp eller lete etter den virkelige familien hans.

Senere, etter at Leneau har hatt dødelig kamp mot kidnapperne, oppdager han at lille Roughneck egentlig kommer fra en dommer, som er bosatt i Vancouver.

Skuespillere
------------

* Mitchell Lewis som Jules Leneau
* Jimsy Maye som Jaane Leneau
* B. Reeves Eason som Red Adair
* B. Reeves Eason Jr. som lille Roughneck
* Julius Frankenburg som Pappineau
* Molly Shafer som en sykepleier

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 18. april 2016.
2. ↑  NINE-TENTHS OF THE LAW

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nine-Tenths of the Law* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Nine-Tenths of the Law* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Friskole**, eller frittstående skole, er et norsk begrep som betegner private skoler med rett til statsstøtte. Skolene er godkjent etter friskoleloven, i motsetning til private skoler uten statsstøtte som er godkjent etter opplæringsloven § 2-12. De frittstående skolene mottar statsstøtte tilsvarende om lag 85 prosent av det som brukes på offentlige skoler, og kan ta inntil 15 prosent i skolepenger.

Begrepet friskole ble innført av den borgerlige samarbeidsregjeringen i 2003, men ble fjernet fra lovverket da privatskoleloven trådte i kraft 1. juli 2007. Begrepet friskole ble igjen innført da loven på nytt endret navn til friskoleloven fra 1. august 2015.

De fleste friskolene i Norge er livssynsskoler eller skoler med en alternativ pedagogisk retning. Blant livssynsskolene var det kun religiøse skoler som kunne bli godkjent, frem til Humanistskolen i 2013 fikk medhold av Likestillings- og diskrimineringsombudet i at denne praksisen var diskriminerende. Innenfor kategorien «alternativ pedagogisk retning» er det kun steinerskoler og montessoriskoler som har fått godkjenning. I august 2015 ble det åpnet for godkjenning av såkalte «profilskoler».

Det er Utdanningsdirektoratet som godkjenner og fører tilsyn med de frittstående skolene.

Se også
-------

* Privatskole
* Friskoleloven
* Kristne Friskolers Forbund
* Norske fag- og friskolers landsforbund (NFFL)
* Godkjente Norske Utenlandsskolers Forbund (G.N.U.F)

Referanser
----------

1. ↑  lovdata.no opplæringslova §2-12
2. ↑  regjeringen.no Om lov om endringar i friskolelova odelstingsproposisjon nr. 37 (2006-2007)
3. ↑  regjeringen.no Bred politisk enighet om ny privatskolelov 22.05.2007
4. ↑  «12/793: Spørsmål om diskriminering på grunn av livssyn ved søknad om godkjenning av privatskole». *Likestillings- og diskrimineringsombudet*. Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 28. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charter schools – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Friskoleloven på Lovdata
* (no) Informasjon om den nye friskoleloven – Utdannings- og forskningsdepartementet
* (no) Fag- og Friskolers Landsforbund (NFFL)
* (no) FRI - Forum for friskoler

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Isak Isaachsen** (født 11. august 1863 i Kristiansand, død 1955) var en norsk forfatter, vitenskapsmann og diplomingeniør. Da Videnskapsakademiet i 1924 hadde organisert sin gruppe for tekniske og praktisk-øknonomiske vitenskaper, var Isaachsen en av de aller første som ble valgt i den nye gruppen. Da han ble innvalgt i akademiet i 1925, var han 62 år gammel, og hadde en rekke arbeidsår bak seg i Tyskland og i Sveits. Han kom tilbake til Norge ved utbruddet av den første verdenskrig.

Han publiserte en rekke vitenskapelige arbeider om sentrifugalkrefter i vœsker og gasser, samt regulering av kraftmaskiner, og ble regnet som en av pionerene i reguleringsteknikken. Han var også opptatt av almenmenneskelige, etiske og filosofiske spørsmål, og publiserte i 1919 boken *Tanker*, som kom ut på Aschehougs forlag.

Bøker
-----

* *Tanker*, 1919 Aschehoug & Co
* *Die Bedingungen fur Eine Gute Regulirung*, 1899 Verlag von Julius Springer

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Isak Tobias Isaachsen, www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Årbok 1959*, Det Norske Vitenskaps-Akademi i Oslo (Særtrykk til minne om Isak Isaachsen)

Eksterne lenker
---------------

* A/S De norske saltverker – en fiasko med positive ettervirkninger

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
Luftfoto fra 2007
Foto fra dengang grenseposten var operativ, i 1976
**Checkpoint Alpha** eller **Grenzkontrollpunkt Helmstedt–Marienborn** (på DDRs side betegnet *Grenzübergangsstelle Marienborn*) lå ved byen Helmstedt i Niedersachsen og var den største og mest betydningsfulle grenseovergangen på den tysk-tyske grensen da Tyskland var delt. På grunn av den geografiske nærheten til Vest-Berlin ble størstedelen av transitt-trafikken mellom Vest-Tyskland og Vest-Berlin avviklet her. Dessuten tjente den som grenseovergang for trafikk til DDR, Polen og tidligere Tsjekkoslovakia. Den besto mellom 1945 og 1990.

Historie
--------

Fra den sovjetiske grenseposten
Kontrollpunktet ble opprettet 1. juli 1945 av de fire allierte seiersmaktene på overgangen mellom den britiske og sovjetiske okkupasjonssonen. Det omfattet «Intersonetrafikken» på jernbane og biltrafikken på den daværende Reichsautobahn Hannover-Berlin.

Med tiden ble dette kontrollpunktet betegnet Checkpoint Alpha av de vestallierte. Kontrollpunktet Dreilinden-Drewitz lenger øst på grenseovergangen mellom DDR og Vest-Berlin fikk navnet Checkpoint Bravo og Checkpoint Charlie ble betegnelsen på grenseovergangen mellom Vest-Berlin og Øst-Berlin i Friedrichstrasse i Berlin.

Etterhvert som spenningen mellom de vestallierte og Sovjetunionen økte i løpet av den kalde krigen, ble grensekotrollanleggene bygd ut og forsterket.

Litteratur
----------

* Hans-Jürgen Mielke: *Die Autobahn Berlin-Helmstedt*, Reimer-Verlag 1984, ISBN 3-496-00787-7

Film
----

* *Halt! Hier Grenze – Auf den Spuren der innerdeutschen Grenze*, Dokumentarfilm, Tyskland 2005

Eksterne lenker
---------------

* (en) Checkpoint Helmstedt-Marienborn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Grenzübergang Helmstedt-Marienborn – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gedenkstätte Deutsche Teilung Marienborn
* Sachsen-Anhalt: Gedenkstätte Marienborn
* Zonengrenzmuseum Helmstedt Arkivert 2. januar 2007 hos Wayback Machine.
**Gun Kessle**, egentlig **Gunborg Myrdal**, (født *Isaksson* 15. juni 1926 i Haparanda, død 23. oktober 2007) var en svensk kunstner, fotograf og forfatter. 

Kessle ble kjent for sine fotografier og illustrasjoner fra den tredje verden, blant annet fra Afghanistan, Kina, India, Albania og Mexico. Hun gjorde seg også bemerket for sine bilder av arkitektur og skulpturer. Hun benyttet som kunstner en naiv stil og som fotograf en realistisk stil. 

Kessle gav ut mange reportasjebøker sammen med ektemannen forfatteren Jan Myrdal.

Kessle var medlem i den svenske PEN-klubben samt i foreningen Folket i Bild/Kulturfront. Hun var også i en periode redaktør for tidsskriftene *Folket i Bild/Kulturfront* og *Förr och Nu*. Hun var gift med Jan Myrdal fra 1963 og frem til sin død.

Referanser
----------

1. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 2. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* "Till minne av Gun Kessle" - Minnesord i Folket i Bild/Kulturfront[*død lenke*]
* "Gun Kessle talade själv på sin begravning" - Folket i Bild/Kulturfront[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
Dubai Metro-tog
**Dubai Metro** (på arabisk: مترو دبي) er en førerløs, helautomatisk metro i byen Dubai i De forente arabiske emirater. Den røde linjen åpnet i september 2009. Mens den grønne linjen åpnet i september 2011. De to første linjene går under jorden i sentrum av Dubai og på en forhøyet bane andre steder. Dubai internasjonale lufthavn er knyttet til Den røde linjen, med to stasjoner ved henholdsvis terminal 1 og 3.

Det foreligger større ekspansjonsplaner, blant annet en lilla og blå linje, som skal knytte Al Maktoum internasjonale lufthavn (Dubai World Central International Airport), og Dubai internasjonale lufthavn sammen, men tidsperpektivet er usikkert.

Nåværende nettverk
------------------


|  |
| --- |
| Network mapNetwork map |
| Linje | Åpnet | Stasjoner | Lengde(km) | Endestasjoner |
|   | Rød-linje | 9. september 2009 | 29 | 52,1 | Al Rashidiya | Jebel Ali |
|   | Grønn-linje | September 2011 | 18 | 17,6 | Etisalat  | Creek |

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dubai Metro – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Dubai Metro – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Cheese Mites, or Lilliputians in a London Restaurant*** er en britisk stumfilm fra 1901, regissert av Walter R. Booth.

Handling
--------

En jovialt utseende mann sitter nærmest vinduet på en restaurant. Han har nettopp gjort seg ferdig med måltidet, og en servitør kommer med et glass øl til ham. Men når han setter glasset på bordet, dukker en liten sjømannsgutt som bare er omtrent seks centimeter høy opp fra skummet, og klatrer ned på siden av glasset. Han fortsetter med å dansee på bordet.

Den lille sjømannen går så mot en stor kake som også står på bordet, som er høyere enn ham selv. Fra kaken kutter han frem en liten kvinne på sin egen høyde, som han fører en svært livlig samtale med - til stor glede. En annen liten mann dukker også opp på scenen, og alt går på skinner helt til det oppstår en krangel blant de små menneskene.

Referanser
----------

1. ↑  The Cheese Mites, or Lilliputians in a London Restaurant
2. ↑  CHEESE MITES; OR, LILLIPUTIANS IN A LONDON RESTAURANT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cheese Mites, or Lilliputians in a London Restaurant* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Gunde Lange** (født ca. 1570, død ca. 1645) var en norsk offiser og godseier med store besittelser i Norge og Danmark.

Gunde Lange var sønn av Dorthe Christoffersdatter Lindenov og Frederik Lange (død 1612). Farsslekta var jysk adelslekt, Gundes farfar kom til Norge i begynnelsen av 1570-årene. Frederik var lensherre i Tønsberg og da han døde overtok sønnen Tønsberg len med St. Olavs kloster. Han eide betydelige jordegods i Norge og Danmark; i 1625 utgjorde det omkring 2 562 tønner hartkorn. Han eide godsene Søfde i Skåne, Brunla, Fossesholm, Strømsgodset, Falkensten, Melø, Fritsø, og gods på Romerike, i Aker, Follo, Hedemarken og langs vestkysten fra Sunnhordland til Senja og Trondenes, foruten gammelt norsk adelsgods på Shetland. Lange styrte sine mange gods på en lite heldig måte og i 1626 måtte han selge alle sine danske gods og det meste av det han eide i Norge. I 1633 måtte han gi avkall på Tønsberg len.

Gunde Lange ble ansett for å være en av de fremste i den norske adelen. Ved landmilitsens opprettelse i Norge 1628 ble han oberstløytnant med kommando over det tønsbergske regiment og fungerte fremdeles som oberst under Hannibalsfeiden 1644–1645, da han lå ved grensen mot Sverige på strekningen fra Halden til Vinger. Han var på det tidspunktet en gammel og skrøpelig mann som fikk assistanse av sønnen, generalkrigskommissær Niels Lange, major Jens Bay og magister Kjeld Stub, som tidligere hadde reist utenlands med hans sønner. Gunde Lange synes å være død ikke lenge etter at krigen var slutt.

Gunde Langea hustru, Anne Hansdatter Litle (eller Basse), var datter av den norske kansler Hans Pedersen Litle (ca. 1540–1602) til Fossesholm.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Gunde\_Lange[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ole Henrik Gjeruldsen: «Adelsmøtet på Bolærne i 1631», Njotarøy 2003, notteroyhistorielag.no 7. januar 2017

Kilder
------

* *Dansk biografisk Lexikon*

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Pikkolofløyten** er et av de minste treblåseinstrumentene og halvparten av tverrfløytens lengde. Pikkoloen låter en oktav høyere enn tverrfløyten, selv om man leser de samme notene og bruker de samme grepene.

Piccolo fløytist på Jean de la Fontaine festivalen i 2008 i Château-Thierry
Som oftest er den laget av tre med metallklaffer, men finnes i en rekke metaller som legert nikkel, sølv og gull, men de finnes også i plast. Plast-pikkoloer har ikke like klare lyd som de i metall, men de er rimeligere og mer holdbare mot temperatursvingninger. Bruker man en pikkolo av tre når man spiller ute (eller marsjerer), kan det hende den sprekker av at temperaturen endrer seg raskt.

I orkesterlitteraturen blir pikkoloen ofte brukt til morsomme soloer, for eksempel i Mahlers og Sjostakovitsj' symfonier. Piccoloens glansnumre er Tsjaikovskijs 4. symfoni (3. sats), Sjostakovitsj' 7. 8. 9. og 10. symfoni, og ikke minst Sousas marsj «Stars and Stripes».

Fløytenes område. Rød = Pikkolo, Gul = Tverrfløyte, Grøn = Altfløyte, Blå = Bassfløyte

### Beslektede instrumenter

* Tverrfløyte
* Altfløyte
* Bassfløyte
* Kontrabassfløyte
* Subkontrabassfløyte
* Hyperbassfløyte

Referanser
----------

1. 1 2  «What’s the Difference Between a Flute and a Piccolo?». *Yamaha Music* **(engelsk)**. 23. april 2021. Besøkt 4. november 2022.
2. 1 2  «Piccolo flute: History, classification, repertoire» **(engelsk)**. 20. juni 2022. Besøkt 4. november 2022.

| * v
* d
* r
Instrumenter i symfoniorkester |
| --- |
| Strengeinstrumenter: | Fiolin • Bratsj • Cello • Kontrabass • Harpe |
| Treblåseinstrumenter: | Fløyte • Pikkolofløyte • Klarinett • Bassklarinett • Obo • Engelsk horn • Fagott • Kontrafagott |
| Messingblåseinstrumenter: | Valthorn • Trompet • Trombone • Tuba |
| Slagverkinstrumenter: | Pauke • Trommer • Triangel • Cymbal |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |