recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Terje Inge Aarset** (født 7. desember 1945) er professor i norsk språk ved Høgskulen i Volda.

Han er født i Årsetdalen på Vartdal i Ørsta kommune. Han tok examen artium i Volda i 1966, og lærereksamen samme sted i 1968. I 1974 tok han hovedfag i nordisk på Universitetet i Trondheim, og han har også universitetsutdanning i tysk. I 2009 ga han ut praktverket *Den nynorske songskatten*, som av Dag og Tids lesere ble kåret til årets nynorskbok det året.

Terje Aarset har tatt initiativet til å gi ut flere eldre bøker på nytt. Han har mellom annet vært medredaktør til nyutgivelser av skrifter av Ivar Aasen. Han har skrevet bibliografier og samlet bakgrunnsstoff til biografier og diktsamlinger av andre forfattere. Han skriver også artikler i aviser, særlig om forfattere, dikt og sanger.

Bibliografi
-----------

* *Den nynorske songskatten* (2009)
* Ivar Aasen: *Ordbok over det norske Folkesprog*. Ny utgave sammen med Kristoffer Kruken (2000)
* Steinar Buset: *Eg ser ei dagrand-. Dikt og prosa i utval. (1980) Bibliografi s. 55-62*
* Arnt Eikremsvik: *Det høyrest sus av vengjeslag*. (198) Redigert saman med Heidi Eikremsvik. Bibliografi, ordforklaring med mer s. 75-88

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 14509219q, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**«Wenden»** var et tremastet linjeskip som ble sjøsatt den 5. september 1742 som det tredje av Norske Løve-klassen på fem skip. Som et 70-kanoners krigsskip bygd ved hjelp av tegninger på «Norske Løve» lagd av skipskonstruktør Knud Nielsen Benstrup, var «Wenden» på flåtens lister i førti år fram til det ble utrangert i 1781. Det var også det meste aktive skipet av klassen i en tid hvor linjeskipene normalt var i opplag i fredstid.

«Wenden» ble ombygd i 1757, og var utrustet flere ganger, blant annet som del av en eskorte som beskyttet konvoier i Nordsjøen i året 1759 under syvårskrigen. Under den samme konflikten sluttet Russland fred med Preussen etter tsarina Elisaveta Petrovna ble etterfulgt av Peter III som forberedte seg på krig med Danmark-Norge om herredømmet over Holstein-Gottorp i 1762. I denne anledningen ble orlogsflåten sendt til sjøs for å avvente den russiske reaksjonen, blant annet var «Wenden» med hovedflåten i sommeren. Krigen ble avverget av Katarinas statskuppet.

Etter førti år som for det meste i opplag på Flådens Leje, ble «Wenden» utrangert og deretter opphugd i 1781.

Se også
-------

* «Norske Løve»

Litteratur
----------

* Henrik Christiansen: *Orlogsflådens skibe gennem 500 år* 2010 ISBN 978 87 89022 78 9
**Fullriggeren «Western Monarch»** var bygget som et jernskip i Barrow, Storbritannia i 1875. Den målte 1397 tonn brutto. Som de fleste større seilskipene i tiden mot slutten på 1800-tallet var «Western Monarch» et utsøkt seilskip med falske svartemalte kanonporter på hvitt bånd langs siden og svart reling mot værdekket mellom poopen som var gitt hvalryggdekk, på akterskipet og fordekket eller bakk som på engelsk kaltes «fo´csle».

Den var bygget av skipsverftet Barrow Shipbuilding Company på vegne av rederiet «Royal Exchange Shipping Company» og sjøsatt den 21. august 1875. Fullriggeren ble tatt i bruk for kolonifarten med passasjertransport til New Zealand og Australia fra om desember 1875, ført av kaptein Watson. Fra Gravesend i England hadde Watson ført sitt skip til Brisbane, Australia i 85 dager, under den andre reisen tok det 76 dager til Bluff på New Zealand, og den tredje reisen til Wellington tok 85 dager.

«Western Monarch» var solgt til Robert Thomas & Co av Criccieth og Liverpool i 1888. Den ble deretter innkjøpt av L. Lydersen, Sundet, Staubø (nå i Arendal kommune) i 1899. Fullriggeren ble overtatt i 1911 av slektningen N.A. Lydersen som senere solgt den i 1913. Den var under norsk flagg i årene 1899 til 1913 i fjorten år. Den ble solgt til utlandet, og så bruk under den første verdenskrigen som et lekterfartøy under navnet «Derg». I 1957 hadde den tidlige fullriggeren kommet til Limerick på Irland.

* Brutto tonnasje: 1 397 tonn
* Netto tonnasje: 1 385 tonn
* Lengde: 237,0 engelsk fot
* Bredde: 37,2 engelsk fot
* Dypgang: 22,2 engelsk fot

Litteratur
----------

* Norske seilskuter 2. bind, Fredhøis Forlag A/S, 1933

Eksterne lenker
---------------

* Western Monarch, an emigrant ship built at Barrow-in-Furness
***Karnaval*** (originaltittel: *Карнавал*) er en sovjetisk film fra 1981, regissert av Tatjana Lioznova.

Handling
--------

I en liten by i Uralfjellene bor en ung kvinne, Nina Solomatina, sammen med moren sin. Faren hennes forlot henne som barn, og flyttet til Moskva. Nina drømmer om å studere skuespill og kommer til Moskva, men hun stryker på opptaksprøvene til å studere teater. Nina flytter midlertidig inn hos faren sin, og familien hans.

Nina har også et forhold til studenten Nikita, som snart avbryter forholdet deres for å bli sammen med en annen kvinne. Som et resultat begynner Nina å forstå at storbyen ikke er det evige karnevalet hun opprinnelig hadde sett for seg. Hun velger derfor å reise hjem, for å heller ta seg av sin syke mor.

Skuespillere
------------

* Irina Muravjova som Nina Solomatina
* Jurij Jakovlev som Mikhail Solomatin
* Klara Lutjko som Josephine Viktorovna
* Aleksandr Abdulov som Nikita
* Vera Vasiljeva

Referanser
----------

1. ↑  Google посвятил дудл Татьяне Лиозновой
2. ↑  Карнавал

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Karnaval* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Karnaval* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Asbjørn Erlend Lerheim** (født 28. april 1977) er en norsk jazzgitarist, komponist og musikkpedagog fra Langevåg i Sula kommune. Lerheim har nå base i Oslo. Han er utdannet ved musikklinja på Fagerlia videregående skole, Viken folkehøgskole, Universitetet i Oslo og Norges musikkhøgskole  Lerheim er ansatt som universitetslektor ved Institutt for musikkvitenskap, Universitetet i Oslo og arbeider også som lektor i Oslo musikk- og kulturskole. Tidligere har han vært høgskolelektor ved Fjellhaug Internasjonale Høgskole samt undervist ved Oslo Private Musikkskole og på musikklinja ved Steinerskolen i Bærum. Han har undervisningbakgrunn både i gitar, samspill, satslære og hørelære på ulike nivåer.

Bak seg har han en rekke plateutgivelser. Lerheims to viktigste prosjekter er bandet Chrome Hill (tidligere Damp), hvor han sammen med Atle Nymo (sax, Nymo erstattet Jørgen Munkeby ca. 2015), Torstein Lofthus (trommer) og Roger Arntzen (bass) komponerer og spiller barytongitar, og duoen Quite Quiet Project, hvor han sammen med Lisa Dillan nytolker materiale kjent fra Elvis Presleys framføringer. På duoens første plate *Love Me Tender – the Quite Quiet Way* og ved en rekke liveframføringer har flere medlemmer fra Presleys TCB Band bidratt. Som jazzmusiker har Asbjørn Erlend Lerheim turnert i flere europeiske land samt i Zimbabwe, Nepal og Japan. Han har mottatt diversestipend fra Statens kunstnerstipend, stipend fra Komponistenes vederlagsfond, TONO-stipendet samt tildelinger fra Fond for utøvende kunstnere.

Diskografi
----------

* 2020: Chrome Hill: *This is Chrome Hill* (Clean Feed Records CF557LP, CF557CD)
* 2018: Chrome Hill: *The Explorer* (Clean Feed Records CF471LP, CF471CD)
* 2015: Lisa Dillan & Asbjørn Lerheim: *Change of Habit* (Kirkelig Kulturverksted KKV FXCD411)
* 2013: Chrome Hill: *Country of Lost Borders* (Bolage BLGCD020)
* 2013: Suzy&2: *In Kathmandu* (MUSIC NEPAL LTD.)
* 2012: Lisa Dillan and Asbjørn Lerheim: *Love Me Tender – the Quite Quiet Way* ( Kirkelig Kulturverksted KKV FXCD377)
* 2008: Chrome Hill: *Earthlings* (Bolage BLGCD007)
* 2005: Damp: *Hoatzin* (Aim Records AIMCD 110)
* 2004: Subtonic: *In This House* (Aim Records AIMCD 106)
* 2003: Damp: *Mostly Harmless (Songs)* (Aim Records AIMCD 110)
* 2001: O J Trio: *Breaks Even* (OJCD 01)

Referanser
----------

1. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Asbjørn Lerheim – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Pyrolytisk karbon er blant stoffer med høyest diamagnetisk konstant, her vises et flak av stoffet som *flyter* over et sterkt magnetisk felt
**Diamagnetisme** er en effekt som finnes i alle stoffer som utsettes for et magnetfelt. Diamagnetismen gjør at det oppstår et motsatt rettet magnetfelt (proporsjonal med den magnetiske flukstetthet) internt i materialet, hvorved magnetfeltet i materialet blir mindre enn det ville ha vært uten materialet. Dvs. materialet *motvirker* magnetfeltet.

Diamagnetisme skyldes de elektroner som beveger seg i orbitaler omkring materialets atomer. Når disse utsettes for et magnetfelt, påvirkes de av en kraft (Lorentzkraft), som dreier orbitalene så elektronenes bevegelse danner et magnetfelt, som er motsatt rettet det påtrykte. Dette er en konsekvens av Lenz' lov.

Referanser
----------

Kilder
------

* «Diamagnetisme», fra *Store norske leksikon*
* «Paramagnetisme og diamagnetisme», video fra Khan Academy

Se også
-------

* Paramagnetisme
* Ferromagnetisme
* Susceptibilitet
* Meissner-effekten

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL
 |
**Opplysning 1890** er en norsk opplysningstjeneste med hovedsete i Bergen. Tjenesten drives av firmaet EasyConnect AS.

Historie
--------

EasyConnect AS startet sin virksomhet med nummeropplysning på slutten av 90-tallet. Dette var før monopolet for nummeropplysning ble opphevet, og tjenesten ble bare tilbudt til registrerte brukere. Kunder av mobiloperatøren Sense var blant de første som kunne bruke tjenesten.

Opplysningsnummeret 1890 ble tatt i bruk etter at Post- og teletilsynet tildelte nye, firesifrede numre for opplysningsvirksomhet til interesserte søkere 17. desember 2001. Nummerblokken som brukes for opplysningstjenester er 1850 – 1899. Konkurransen i opplysningsmarkedet startet 15. februar 2002, og dette var det siste, gjenværende telemonopolet som ble fjernet i Norge. Kort tid etter starten hadde Opplysning 1890 avdelingskontorer i Gloppen, Karasjok, Skånevik, Vaksdal og Ulvik. Avdelingen i Karasjok drev i tillegg til Opplysning 1890 den samiske opplysningstjenesten 1860. Nå er det bare hovedkontoret i Bergen som fortsatt er i drift.

I august 2003 lanserte Opplysning 1890 sin telefonkatalog på nett under navnet 1890 Online. Dette var da det eneste alternativet til Gule sider som omfattet både privatpersoner og bedrifter. 1890 Online har siden byttet navn, og heter det samme som de andre tjenestene; Opplysning 1890.

I mai 2005 ble den talestyrte opplysningstjenesten Autofonen 1899 lansert, men klarte ikke å slå igjennom i markedet. 

I dag er Opplysning 1890s hovedinntektskilde opplysningsdata til storkunder.

Eksterne lenker
---------------

* Selskapets informasjon om virksomheten
**Asbjørn Magne Gjengedal** (født 18. april 1940 i Hyen, Gloppen kommune) er en norsk prest og forfatter. 

Gjengedal er utdannet cand.theol. fra Menighetsfakultetet. Han arbeidet som feltprest i Bardu fra 1967, før han ble residerende kapellan i Breim i 1969. Han var sogneprest i Gloppen kommune fra 1976 til 1982. I 1982 tok han over som generalsekretær for Norges kristelige ungdomsforbund. I 1987 ble han sogneprest i Ålesund og prost i Nordre Sunnmøre prosti frem til 1996. Han ble prostiprest i Nordfjord fra 1996 til 2007, og var blant annet sykehusprest ved Nordfjord sjukehus.

Han er far til statsviter og journalist Hildegunn Gjengedal,

Forfatterskapet
---------------

På slutten av 1990-tallet dro Gjengedal til USA for et lengre opphold. Han samlet der informasjon om Abraham Vereide, som utvandret fra Gloppen 19 år gammel. Vereide ble en markant skikkelse innen metodistkirken i USA og etablerte The Fellowship Foundation, og en bønneseremoni som i dag er kjent som National Prayer Breakfast, et nasjonalt årlig arrangement som trekker presidenter til talerstolen. Gjengedal samlet og gjennomgikk et omfattende kildemateriale og utga en biografi om Abraham Vereide i 2001 på Lunde Forlag. 

### Bibliografi

2001: *Abraham Vereide – Utvandraren frå Noreg som samla leiarar i Amerika og i andre land til frukost med bibel og bøn.* Oslo. Lunde forlag

Referanser
----------

1. ↑  sffarkiv.no: *Minneplate i Vereidskyrkja – om Abraham Vereide*[*død lenke*] Besøkt 21. april 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
En **webutvikler** er en programmerer som er spesialisert eller spesifikt interessert i utvikling av nettsider og webapplikasjoner, eller av applikasjoner som kjører over HTTP mot en nettleser.

Utviklingssyklus
----------------

Webutviklere jobber ofte i forskjellige typer små til mellomstore bedrifter, men kan også være ansatt i store konsern, i myndighetsorganer eller arbeide som frilanser. Noen webutiklere jobber for en bedrift på permanent basis, men andre ofte jobber som konsulenter, eller som innleide for en begrenset periode. Webutiklere jobber ofte med både frontend og backend på servernivå. Dette inkluderer implementering av visuelle elementer som sluttbrukeren kan benytte på nettsiden/webapplikasjonen, så vel som API-er (grensesnitt) som er nødvendig for frontend. Lønnsnivået for en webutvikler kan variere veldig, avhengig av hvilken type utvikling det er snakk om, hvor de jobber og vanskelighetsgraden på arbeidet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Det synoptiske problem** er et berømt problem innen bibelforskningen, som dreier seg om tilblivelseshistorien til de tre synoptiske evangeliene: Matteus-, Markus- og Lukasevangeliet i Det nye testamentet. Disse evangeliene har mange enten helt eller nesten identiske vers, noe som gjør det nærliggende å anta at de på en eller annen måte forutsetter hverandre.

Bakgrunn
--------

Når man sammenligner Markusevangeliet, Matteusevangeliet og Lukasevangeliet, vil man oppdage at disse har mange sammenfallende vers. Evangeliene til Lukas og Matteus inneholder nesten hele Markusevangeliet. Markusevangeliet har totalt ca. 35 vers som kan regnes som særstoff, resten finner man også i Matteus og/eller Lukas. I tillegg finner man flere vers som Matteus og Lukas har felles, da særlig såkalte *Jesuord*. Denne problemstillingen kalles for *det synoptiske problem*, og har vært diskutert opp gjennom historien. Den mest utbredte teorien er den såkalte *tokildehypotesen*.

Tokildehypotesen
----------------

Illustrasjon av Tokildehypotesen
De fleste forskere mener at Markusevangeliet er det eldste, og man antar derfor at forfatterne av Lukasevangeliet og Matteusevangeliet kan ha hatt Markusevangeliet foran seg da de skrev.

Dette kan således gi en forklaring på versene som er felles for alle de tre evangeliene, men det finnes også mange vers som bare står i et av de tre evangeliene og derfor regnes som såkalt *særstoff*. Det finnes eksempelvis vers som er felles for Matteus- og Lukasevangeliet, men som ikke står i Markusevangeliet. En velkjent hypotese som blant annet forsøker å forklare dette er at det skal ha eksistert en samling med Jesusord, den såkalte *Q-kilden*, som senere har gått tapt. Q-kilden vil i såfall kunne være opphavet til det stoffet som er likt i Lukas- og Matteusevangeliet, men som ikke står i Markusevangeliet.

De viktigste argumentene for tokildehypotesen er at Markusevangeliet nærmest i sin helhet finnes i Matteus- og Lukasevangeliet, i samme rekkefølge.

Se også
-------

* Flerkildehypotesen

Litteratur
----------

* *Synnes, Martin*, «Hvordan Arbeide med Nytestamentlige Tekster», 2003, ISBN 82-300-0034-4

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNE
 |
Det autonome nervesystem.
**Det sympatiske nervesystem** (i forkortet form **SNS**; også kalt **det adrenerge nervesystem** eller **sympaticus**) danner sammen med det parasympatiske nervesystem det autonome nervesystem. Det sympatiske nervesystem gjør det, forenklet sett, mulig for kroppen å reagere hurtig og målrettet på fare.

Funksjon
--------

Den sympatiske delen av det autonome nervesystemet er et krisesystem som setter kroppen i stand til bedre å mestre en krisesituasjon. Det kan tre i kraft ved fysiske anstrengelser, oksygenmangel og nedkjøling. Det virker blant annet med at pulsen øker, og blodtrykket stiger for å øke blodsirkulasjonen. Det stimulerer også til å skille ut hormonene adrenalin og noradrenalin. Disse hormonene påvirker organene på samme måte som økt aktivitet i de sympatiske nervene. 

Det sympatiske nervesystem aktiverer hva som populært kalles «kjemp eller flykt»-responsen. Denne respons er også kjent som den *sympatetisk-adrenale* kropprespons, da visse sympatiske fibre som ender i binyrene (men også alle andre sympatiske fibre) utskiller acetylcholin, noe som aktiverer utskillelsen av adrenalin og noradrenalin. Denne responsen, som primært virker inn på det kardiovaskulære system, blir formidlet gjennom impulser sendt gjennom det sympatiske nervesystem og indirekte gjennom catecholaminer som utskilles fra binyrene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Arbeidstidsdirektivet** er en kortform for EF-direktiv 2003/88/EF. Direktivet er innlemmet i EØS-avtalen, og gjelder således for Norge. 

Arbeidstidsdirektivet tar sikte på å verne arbeidstakere, i hovedsak gjennom bestemmelser om arbeidstid. Medlemsstatene har adgang til å gi arbeidstakerne *bedre* vern enn det som er nedfelt i direktivet. Direktivet gir arbeidstakerne rett til minst 4 ukers betalt ferie (artikkel 7), minst 11 timers daglig hviletid (artikkel 3), 35 timers ukentlig hviletid (artikkel 5) og maksimalt 48 timers gjennomsnittlig arbeidsuke, inkludert overtid (artikkel 6). Forutsatt at det gis tilstrekkelig beskyttelse på annen måte, kan medlemsstatene fravike slike bestemmelser for bestemte grupper (jf. direktivets artikkel 18) eller gjennom kollektive avtaler (jf. direktivets artikkel 19). 

EF-domstolen har avsagt flere dommer knyttet til direktivet. I én dom har det blitt presisert at passivt arbeid på arbeidsstedet skal regnes fullt ut som arbeidstid.

Endringsforslag
---------------

Kommisjonen foreslo endringer i direktivet i 2004, for å øke fleksibiliteten og gi bedre vern av arbeidstakerne. Endringene gjaldt blant annet klargjøring av hvorvidt hvilende vakt på arbeidsstedet skal regnes som arbeidstid og betingelser for å fravike regler om maksimal arbeidstid. Rådet støttet forslaget, med endringer som ble akseptert av Kommisjonen. Europaparlamentet gikk imidlertid inn for sterkere vern av arbeidstakerne da de behandlet forslaget for andre gang 15.–17. desember 2008. Det lyktes ikke å få enighet mellom Europaparlamentet og Rådet, og 29. april 2009 bestemte forlikskomiteen at lovprosessen skulle innstilles.

Referanser
----------

1. ↑  EF (23. april 2004). «Afgørelse truffet af Det Blandede EØS-udvalg nr. 45/2004 af 23. april 2004 om ændring af bilag XVIII (sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen, arbejdsret og ligebehandling af mænd og kvinder) til EØS-aftalen» **(dansk)**. Besøkt 17. juni 2023.
2. ↑  Kommisjonens opprinnelige forslag til endringer i arbeidstidsdirektivet, KOM/2004/0607, senere endret ved KOM/2005/0246
3. ↑  «Fælles holdning (EF) nr. 23/2008 af 15. september 2008 fastlagt af Rådet i henhold til fremgangsmåden i artikel 251 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om ændring af direktiv 2003/88/EF om visse aspekter i forbindelse med tilrettelæggelse af arbejdstiden» **(dansk)**. 2008. Besøkt 17. juni 2023.
4. ↑  «Procedure File: 2004/0209(COD) | Legislative Observatory». *oeil.secure.europarl.europa.eu*. European Parliament. Besøkt 17. juni 2023.
5. ↑  Europaparlamentets oppsummering av resultene i forlikskomiteen, OEIL 29.4.2009[

Eksterne lenker
---------------

* Direktiv 2003/88/EF (arbeidstidsdirektivet) i dansk, offisiell versjon
* Omtale av endringsforslaget[*død lenke*], KS 20. juni 2008.
* Dom C-437/05 om begrepet "arbeidstid" (leges vakttjeneste på arbeidsplassen)
**Olaf Martiniussen Kynsveen**, født 15. mars 1869 i Elverum, død 20. desember 1948, var stasjonsmester, fagforeningsleder og Ap-politiker på Gjøvik. Olaf Kynsveens veg på Gjøvik er oppkalt etter ham.

Olaf, født Oluf, vokste opp i Elverum. Han var sønn av Martinus Olsen Kynsveen (1842-1912) og Anne Gulbrandsdatter Lindengen (1839-1887). 

I 1892 begynte Kynsveen å arbeide for NSB som anleggsarbeider på Hamar-Selbanen der han ble utsatt for en sprengningsulykke. Et skudd gikk av og Kynsveen kastet seg frem for å redde en boregutt som stod i veien og ikke fikk flyttet seg av ren skrekk. En skarp stein traff Kynsveens venstre arm og kuttet den av ved albuen. Etter arbeid ved forskjellige anlegg ble Kynsveen deretter flyttet over til Gjøvikbanen i 1898. Da banen åpnet i 1902 ble Kynsveen ansatt som betjent og han ble senere formann ved jernbanens brygge. 

Olaf Kynsveen var i 1898 med på å stifte jernbanearbeidernes forening, og forble en sterk forkjemper for arbeidernes rettigheter resten av livet. I 1901 var han med på å starte Gjøvik sosialdemokratiske forening som ble forløperen for dagens Gjøvik arbeiderparti. Kynsveen hadde mange verv og forskjellige stillinger i partiet og i kommunen, blant annet var han i bystyret i 18 år, hvorav seks år i formannsskapet. Kynsveen var også med i skolestyret, han var forlagskommisær og satt i styret for Kauffeldske pleiehjem.

Referanser
----------

1. ↑  «Olaf Kynsveen – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 9. mai 2020.
2. ↑  «Nasjonalbiblioteket». *www.nb.no*. Besøkt 9. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Terje Torberg Vevik Bratberg** (født 17. januar 1955 i Beitstad) er en norsk historiker og forfatter.

Bratberg ble cand. philol. i historie ved UiO i 1990. Han har gjort seg bemerket som byhistoriker og -kommentator i Trondheim. Som leksikonforfatter har han utgitt *Trondheim byleksikon* og vært fagansvarlig for artikler i Store norske leksikon. Han har også utgitt en rekke artikler og arbeider om historiske temaer, blant annet innen gårds- og slektshistorie. Bratberg var tidligere formann i Fortidsminneforeningen i Trøndelag. Han er ansatt som konservator ved Sverresborg Trøndelag Folkemuseum. Han har også arbeidet som historielærer ved Grong vgs. i to år.

Bratberg var leder for Arbeidsgrupper for Homofil Frigjøring i 1980-årene. Han utga sammen med Bente Arnesen i 1981 en mellomfagsoppgave i kriminologi om vold mot homofile, som gjerne blir regnet som begynnelsen på homoforskningen ved kriminologisk institutt i Oslo.

Sammen med venner kjøpte han i 2005 den fredede bygningen Thomas Angells Stuer i Trondheim, hvor han fortsatt bor.

Publikasjoner (utvalg)
----------------------

* *Munkholmen*, redaktør med Øivind Lunde og Jill Løhre, 2008
* *Gårds- og slektshistorie for Rissa*, 2007
* *Austrått : herregård i tusen år*, 2006
* *Trondheim byleksikon*, 1996, Kunnskapsforlaget, senere utgitt i flere nyutgaver
* *Utviklingen av et norsk storgods på 1660-tallet : Jens Bjelkes gods 1610-1665*, hovedoppgave i historie, UiO, 1990, 386 s.
* Harald Nissen og Terje Bratberg: *Schønings våpenbok – Gamle Norske Adel Efter et gammelt Manuskript Assessor Ifver Hirtzholm tilhørende*, Pirforlaget, Trondheim 2013

Referanser
----------

1. ↑  Oversikt over ansatte ved Sverresborg
2. ↑  Terje Bratberg
3. ↑  Eikvam, Turid (2001) «Norsk homoforskning – status og fremtid». I: *Norsk homoforskning*, s. 415. Oslo: Universitetsforlaget. ISBN 82-15-00091-6

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Terje Bratberg i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ajmer** (hindi: अजमेर) er en by i distriktet med samme navn i delstaten Rajasthan i India. Ajmer var under britisk styre del av provinsen Ajmer-Merwara. Etter at India ble uavhengig ble denne provinsen delstat kalt Ajmer. 1. november 1956 ble denne delstaten slått sammen med Rajasthan. 

Sufi-helgenen Moinuddin Chishtis dargah (grav/pilegrimsmål) ligger i Ajmer.

Historie
--------

Ajmer ble grunnlagt i andre halvdel av 600-tallet av Chauhan-dynastiet. Chauhan-dynastiet fortsatte å regjere området rundt Ajmer på tross av gjentatte tyrkiske invasjoner inn i resten av India. Fra 1193 var Ajmer vasall av Delhisultanatet, frem til det ble erobret av herskeren av Mewar i 1365. Ajmer ble da en kilde til konflikt mellom Mewar og Marwar og Ajmer ble erobret av Marwar i 1532. I 1559 ble Ajmer overtatt av Mogulriket, som beholdt kontrollen over Ajmer til det ble avstått til Marathariket i 1770. Marathariket solgte Ajmer til Det britiske ostindiske kompaniet i 1818. Frem til selvstendigheten i 1947 ble Ajmer styrt av Generalguvernørens agent i Rajputana.

Geografi
--------

Ajmer ligger i hjertet av delstaten Rajasthan ved foten av Aravallifjellene. Den kunstige innsjøen Anasagar ligger nord for byen.

Samferdsel
----------

Ajmer er et viktig jernbaneknutepunkt med bredsporlinjer til Jaipur, Marwar, Ahmadabad og Mumbai og en metersporlinje (under ombygging til bredspor) til Udaipur.

Utdannelse
----------

Mayo College, grunnlagt av den britiske raj i 1870 for å utdanne barna til adelen i Rajputana etter britisk standard, ligger i Ajmer.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ajmer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Akaba** (arabisk: العقبة‎) er den femte største by i Jordan. Den er spesiell ved å være den eneste by ved kysten, og har således den eneste havneen i landet. Den er lokalisert helt sør i landet og helt nord i Akababukten,på østsiden av byen Eilat i Israel. Byen er den mest folkerike byen i Akababukten og hadde en befolkning på 148 398 innbyggere i 2015 og et landareal på 375 km2. Akaba er det administrative sentrum i guvernement Akaba. Byen har en viktig rolle i utviklingen av Jordans samfunnsøkonomi med omfattende turisme og handel. Havnen i Akaba betjener også andre land i regionen.

Historie
--------

Akaba sett fra Eilat.
Akaba har vært bebodd siden 4000 f.Kr. på grunn av beliggenheten ved handelsrutene mellom Asia, Afrika og Europa. Byen er omtalt i Bibelen som et sted hvor kong Salomo bygget skip. Siden den tid har byens betydning svingt med skiftende regimer. Korsfarerne bygget et festning der som fremdeles er bevart. Under den første verdenskrig ble den erobret av T.E. Lawrence og fra 1925 hørte den til Transjordan. I 1965 byttet kong Hussein 6000 km² ørkenland med 12 km kystlinje i Saudi-Arabia, noe som førte til at byen også fikk tilgang til korallrevet Yamanieh. Med dette fikk byen ekspansjonsmuligheter og turismen kunne begynne å utvikle seg.

Næringsliv
----------

Turismen er vel utviklet i byen og flere store hotellkjeder er representert. Flere turoperatører tilbyr charterturer til Akaba. Byen har fått status som frisone, noe som har gjort at utbyggingen har skutt fart.

Referanser
----------

1. ↑  «العقبة.. مدينة الشمس والبـــحر والسلام» Arkivert 12. april 2020 hos Wayback Machine. *Ad Dustour* (på arabisk), 1. april 2016
2. ↑   Ghazal, Mohammad (22. januar 2016): «Population stands at around 9.5 million, including 2.9 million guests», *The Jordan Times*.
3. ↑   «Fact Sheet», *Aqaba Special Economic Zone Authority*. 2013
4. ↑  «Port expansion strengthens Jordanian city of Aqaba's position as modern shipping hub» Arkivert 27. mai 2019 hos Wayback Machine. *The Worldfolio*. 27. februar 2015

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**«Jennie, Jennie»** er en svensk popsang fra 1975, skrevet og fremført av Lasse Berghagen. Sangen vant svenske Melodifestivalen 1975 og representerte Sverige i Eurovision Song Contest 1975, der den ble nummer 8 av 19 deltakere. Sangen toppet Svensktoppen og nådde en syvendeplass på norske VG-lista.

Eurovision Song Contest
-----------------------

Den svenskspråklige versjonen av sangen vant Melodifestivalen 1975, som ble arrangert i Göteborg 15. februar 1975. «Jennie, Jennie» ble dermed det svenske bidraget til den internasjonale finalen som dette året ble arrangert i Stockholm lørdag 22. mars 1975. 

Foran den internasjonale finalen fikk låten engelsk tekst, med samme tittel. I årene 1973–1976 kunne nemlig deltakerne synge på det språket de ville, og Sverige deltok med den engelske versjonen. I finalen deltok rekordmange 19 land, og Sverige var det 18. og nest siste bidraget ut på scenen. I avstemningen fikk sangen 72 poeng og en åttendeplass. De høyeste poengene kom fra Norge og Tyrkia som ga åtte poeng.

Oppkjøringen frem mot Eurovision Song Contest var preget av dramatikk. Blant annet ville det svenske Teaterförbundet nekte Lasse Berghagen å opptre i finalen, siden sendingen også skulle overføres til Chile. Bakgrunnen var Augusto Pinochets militærkupp i Chile to år tidligere, og forbundet ville vise sin sympati med sine chilenske kollegaer. Teaterforbundet kunne nekte Berghagen å opptre, siden programmet også ble sendt utenfor Det europeiske kringkastingsområdet. Til slutt bøyde Sveriges Radio av, og programmet ble ikke kringkastet til Chile. På finaledagen fikk også Berghagen politieskorte på grunn av drapstrusler.

Listeplasseringer
-----------------

Sangen lå på Svensktoppen i seks uker, fra 2. mars til 6. april 1975, der den gikk rett inn på førsteplass. Sangen nådde også norske VG-lista.

| Liste (1975) | Høyesteplassering |
| --- | --- |
| Norges flagg Norge (VG-lista) | 7 |

Christer Sandelin fremførte i 2010 en versjon av låten i *Så mycket bättre*, den svenske utgaven av *Hver gang vi møtes*.

Referanser
----------

1. ↑  «Lars Berghagen – Jennie, Jennie». discogs.com. Besøkt 3. juni 2018.
2. ↑  «Sveriges poeng i Eurovision Song Contest 1975». *eurovision.tv*. Besøkt 3. juni 2018.
3. ↑  «Grand Prix boikotter Chiles TV». *Arbeiderbladet*. 22. mars 1975. s. 1.
4. ↑  «Geopolitics of Eurovision: Chile Edition». *CommoditiesControl*. 5. mai 2015. Arkivert fra originalen 17. oktober 2017. Besøkt 6. mai 2017.
5. ↑  Svensktoppen – *1975*
6. ↑  «JENNIE JENNIE av LASSE BERGHAGEN». *NostalgiListan* **(svensk)**. Besøkt 3. juni 2018.
7. ↑  Hung, Steffen. «norwegiancharts.com - Lars Berghagen - Jennie Jennie». *www.norwegiancharts.com*. Besøkt 3. juni 2018.
8. ↑  «Svensk mediedatabas». Besøkt 21. mai 2011.

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Waterloo» medABBA**

 | **Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest**1975 | Etterfølger :**«Beatles» medForbes** |
European University Institute
**European University Institute** (**EUI**), norsk: Det europeiske universitetsinstituttet, er et forskningsuniversitet i Firenze.

Universitetet ble grunnlagt i 1972 av de seks opprinnelige medlemslandene i det som nå er EU. Institusjonens formål er å drive forskning på høyt nivå samt gi utdanning på høyeste nivå. EUI har dermed doktorgradsprogrammer som en del av sin utdanningsvirksomhet, bortsett fra innen rettsvitenskap der EUI også gir mastergradsutdanning. EUI har omkring 550 doktorgradsstudenter. Både forskere og doktorgradsstudenter ved EUI er rekruttert fra hele Europa. I 2006 opprettet EUI et Stein Rokkan-professorat i sammenlignende politikk. Norges forskningsråd finansierer videre en rekke doktorgradsstipend for norske studenter ved EUI.

EUI er organisert i fire institutter for økonomi, historie, juss, samt statsvitenskap og samfunnsvitenskap. Videre har universitetet et tverrfaglig senter for studier av europeisk integrasjon, Robert Schuman Centre for Advanced Studies, og et Akademi for europeisk rett som konsentrerer seg om EU-rett og menneskerettighetslovgivning.

Referanser
----------

1. ↑   eua.eu, besøkt 16. juli 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) European University Institute – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Historical Archives of EU

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
En **webtjeneste** eller **vevtjeneste** (engelsk: *«web service»*) er definert av W3C som et program som er utformet for å støtte interopererbar kommunikasjon mellom maskiner i et datanettverk. Webtjenester brukes til å realisere tjenesteorientert arkitektur. Kommunikasjonen foregår over protokollene HyperText Transfer Protocol (HTTP) eller Sikker HTTP (HTTPS).

SOAP
----

*XML-baserte webtjenester* bruker i tillegg protokollen Simple Object Access Protocol (SOAP) til å utveksle XML-baserte meldinger i formater som gjerne er beskrevet i Web Services Description Language (WSDL). De kalles derfor også *WSDL-baserte webtjenester*. Det finnes en rekke supplerende standarder for XML-webtjenester, bl a for å gjøre dem søkbare og for å gjøre tjenesteutvekslingen privat, sikker, autentisert og transaksjonell. Mange av disse tilleggsstandardene forvaltes av organisasjonen Organization for the Advancement of Structured Information Standards (OASIS).

REST
----

*JSON-baserte webtjenester* sender i stedet JSON-baserte meldinger direkte over HTTP/HTTPS. Slike webtjenester er gjerne utformet i henhold til RESTful-prinsippene. De kalles derfor også *RESTfulle webtjenester*. JSON-webtjenester er enklere enn XML-tjenester, og det finnes færre supplerende standarder.

Bruk
----

Webtjenester blir ofte brukt av offentlige etater som sykehus, apoteker og mange andre, blant annet for å hente informasjon fra folkeregisteret til for eksempel registrering av en ny pasient. Mens XML-baserte webtjenester tidligere var mest utbredt, tar JSON-baserte tjenester mer og mer.

Se også
-------

* GraphQL, et språk brukt til spørring og manipulering av programmeringsgrensesnitt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC
 |
**Jenne Langhout** (født 27. september 1918 i Batavia i Nederlandsk Østindia, død 29. mars 2010) var en nederlandsk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Langhout vant en olympisk bronsemedalje i landhockey under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i landhockeyturneringen bak India og Storbritannia. Nederland tapte semifinalen med 1-2 til India som siden vant finalen og ble olympiske mestere. I bronsefinalen møtte de Pakistan og første kampen endte uavgjort 1-1 og i neste kamp vant Nederland med 4-1. 
Langhout spilte alle sju kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i landhockey Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jenne Langhout – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jenne Langhout – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jenne Langhout – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Wedmore** er en stor landsby og et verdslig sogn i distriktet Sedgemoor i grevskapet Somerset, England. Landsbyen står på en høyde i området Somerset Levels, beliggende mellom kystsletten og et område med lyngmo, og mellom elvene Axe og Brue. I tider med oversvømmelser dannes det et trygt område mellom vann og myrene. Den kalles således for «Isle of Wedmore», selv om den ikke er en ekte øy. Sognet består i tillegg av to andre landsbyer: Blackford og Theale, og med 14 grender, inkludert Bagley, Cocklake, Mudgley, Panborough og Sand. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 3318 innbyggere.

I landsbyen finnes medisinsk praksis, tannlege, apotek, slakter, butikk, tre puber, restaurant, café og flere andre lokale butikker. Den er lokalisert 6 km sør for landsbyen Cheddar, 11 km vest for byen Wells, og 11 km nordvest for byen Glastonbury.

Historie
--------

Det er avdekket flere levninger fra bosetningen i jernalderen i området. Det er antall av steder tilknyttet romersk tid.

Stedsnavnet Wedmore har angelsaksisk opprinnelse, og har antagelig betydningen «jakthytte». Det var et angelsaksisk kongelig eiendom i området. Centwine, konge av Wessex, tok kontroll over området i 682 og ga det navnet «Vadomaer» etter Vado den kjente, en av høvdingene. Etter å ha vunnet slaget ved Ethandun i 878, tvang Alfred av Wessex den norrøne høvdingen Guthrum, leder for den store hedenske hæren, til å bli døpt ved landsbyen Aller med sine folk, og feiret ved Wedmore. Deretter trakk de norrøne vikingene seg tilbake til East Anglia.

Referanser
----------

1. ↑  «Welcome to the Official Website of Wedmore Parish Council» Arkivert 18. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Wedmore parish Council*.
2. ↑  «Statistics for Wards, LSOAs and Parishes — Summary Profiles» (Excel). *Somerset Intelligence*.
3. ↑  «History of Wedmore Somerset» Arkivert 18. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Isle of Wedmore*
4. ↑  Gathercole, Clare: «A brief history of Wedmore» Arkivert 5. juli 2016 hos Wayback Machine. *Somerset Urban Archaeological Survey*. Somerset County Council.
5. ↑  Williams, Robin (1992): *The Somerset Levels*. Ex Libris Press, ISBN 0-948578-38-6, s. 39

Eksterne lenker
---------------

(en) Wedmore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Wedmore» hos DMOZ

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
1906 American Simplex Touring Car
**Amerikansk Simplex** (engelsk: American Simplex) var et bilmerke som ble produsert fra 1907 til 1914.

Bilen ble bygd av Simplex Automobile Co, Inc. i USA. Bilen var enkelt bygd, men ble solgt til en høy pris. Bilmerket utviklet seg fra en bilforhandler i New York, Smith and Mabley. De solgte opprinnelig Mercedes, Panhard og Renault, men begynte i 1904 å bygge bilen *Smith and Mabley Simplex*, først med en 18 hk motor, senere 30 hk. De gikk imidlertid konkurs i 1907 og ble kjøpt opp av Herman Broesel, som hadde en nyutviklet bil med 9,8 liters 50 hk motor. Denne bilen het Simplex. Bilen var stor og eksklusiv, og bare chassiset kostet USD 5.400. En modifisert utgave av bilen gjorde det også svært godt i amerikanske baneløp. Modellene fra 1910 hadde også selvstartingsmekanisme, et trekk som ikke var tilgjengelig hos de fremst konkurrentene, som Cadillac, for enda et år eller to. Fra 1911 bygde de også en variant med 38 hk, og i 1912 kom de med en kraftig motor med 75 hk! 50 hk-modellen ble fortsatt produsert.

Firmaet ble kjøpt opp i 1914, og dette ble slutten på Simplex. Den siste ble bygd i 1917.

Referanser
----------

1. ↑  Clymer, Floyd (1952): *Historical Motor Scrapbook Number Four*, s. 80

Eksterne lenker
---------------

* The American Simplex and the Amplex – A quality car from Mishawaka, Indiana
* American Simplex Motor Car Company-Mishawaka
**Per Arvid Juvang** (født 17. april 1923 i Kristiansund, død 10. mai 1982 i Oslo) var en kristen predikant, men mest kjent som sanger. Han har skrevet mange sanger og hans stil var de enkle evangeliske sangene. Per Juvang var blant de mest verdsatte forkynnere i Misjonsforbundet.

Per Juvang ble frelst sommeren 1942 i et møte i *Byskogen* utenfor Kristiansund. Han hadde kall til å arbeide på heltid og var en periode førstepastor i Misjonsforbundets menighet i Oslo. Han var selvlært på gitar, holdt gitaren oppned og tok grepene med høyre hånd. Han brukte mye tid til å ha teltmøter rundt om i Norge, og gitaren var alltid med. På 1960 og 1970-tallet ble han etterhvert en kjent sanger, kanskje særlig på Sørlandet. 

I sorgen etter sin kone, som døde i 1963, skrev han flere sanger om himmellengsel. En av de mest kjente er nok sangen «Nå ser jeg min kjære frelser».

I 2006 kom en utgivelse med 13 av hans best kjente sanger fra 1960- til 70-tallet. De var laget av originalinnspillinger fra perioden 1964–1977, hvor Hermund Tronviks orkester akkompagnerte sammen med sanggruppa Nytt Liv.

Diskografi
----------

* 1963 ... Ansgar Grammofon EP EPANS 58
* 1964 ... Ansgar Grammofon (lisensiert av Prima Music) EP EPANS 73
* 1975 *Jeg vandrer mot et lys*. Golden Voice (lisensiert av MTG music) LP
* 1977 *Jeg er på vandring*. Klango (lisensiert av Farstad Sound Productions) LP
* 1992 *Hvor du går*. Lynor
* 1975 *En dag*. Pilot (lisensiert av MTW-More Than Words)
* 2006 *Nå ser jeg min kjære frelser. Per Juvangs beste.* CD Lynor 0613

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet, oppført som Per Arvid Juvang, www.digitalarkivet.no, besøkt 7. april 2021[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Løvås, Edin. 2006. *Per Juvang.* i plateomslag:  *Per Juvangs beste.*, Lynor CD 0613
**Aang** er en fiktiv person i animasjonsserien *Avatar: Legenden om Aang* og oppfølgerserien *Legenden om Korra*. 

Aang var en mannlig luftnomade og avataren under den ett århundre lange konflikten kjent som Hundreårskrigen. Forgjengeren hans var avatar Roku, og etterfølgeren hans er avatar Korra. Som avataren på sin tid var han den eneste personen i stand til å praktisere alle de fire temmekunstene: lufttemming, vanntemming, jordtemming og ildtemming. Han var også en av få utvalgte avatarer, og den første på mange sykluser, til å lære den eldgamle kunsten å energitemming, og den første avataren kjent for å aktivt ha brukt teknikken.

Kort tid før Hundreårskrigen begynte, ble Aang frosset i et isfjell. Hundre år senere kom han ut, fremdeles biologisk tolv år gammel, til en verden oppslukt av krig. Mens han var borte hadde Ildnasjonen ført krig mot de andre nasjonene og klart å fullstendig utrydde de pasifistiske Luftnomadene. Det sto og falt på at Aang, den siste lufttemmeren og avataren, avsluttet krigen ved å mestre de andre tre elementene og bekjempe ildhersker Ozai. Han forble en snill og godhjertet gutt gjennom hele sin ett år lange strid, tross det overveldende tapet av folket hans og de tunge byrder han var tvunget til å bære. Etter å ha beseiret fønikskongen, begynte Aang et romantisk forhold med sin nære venn Katara. Senere giftet paret seg og stiftet familie bestående av tre barn: Bumi, en ikke-temmer som ble en lufttemmer senere i livet, Kya, en vanntemmer, og den yngste, Tenzin, en lufttemmer.

Portal: Avatar
**Ballykellybomben** var en terroraksjon i den nordirske byen Ballykelly i Derry den 6. desember 1982. Målet for aksjonen var et diskotek, Droppin Well, hvor mange britiske soldater fra Shackleton Barracks pleide å gå. 

Royal Ulster Constabulary (RUC) kom frem til at bomben hadde vært liten nok til å få plass i en veske, men fordi støttepillarene for det tunge betongtaket på bygningen var for svake kollapset bygningen. Det tok flere timer å få ut de overlevende. Av de omkring 150 gjestene ble sytten drept og mer enn tredve alvorlig såret. Elleve av de drepte var britiske soldater, mens seks var sivile. De aller fleste av gjestene var protestanter, men minst en katolikk ble drept. Under rettssaken mot bombemennene kom det frem at INLA hadde utført flere rekognoseringer på diskoteket «for å se om det var nok soldater til å rettferdiggjøre muligheten for sivile ofre»

Mistanken falt straks på Den provisoriske IRA, som nektet for å ha vært involvert. Kort tid etter tok Irish National Liberation Army på seg ansvaret, og uttalte: «Vi tror at bare angrep av denne typen kan få budskapet hjem til folket i Storbritannia og det britiske etablissementet. Å skyte en individuell soldat har for folket i Storbritannia svært liten effekt i forhold til media eller den britiske administrasjonen».

Angrepet ble sterkt kritisert fra begge sider i konflikten. Ingen av de seks sivile som ble drept var eldre enn 26. Åtte av de drepte soldatene var fra 1. bataljon, Cheshire Regiment, to fra Army Catering Corps og en fra The Light Infantry. 

Fire år etter angrepet ble fem personer dømt. Fire fikk livstids fengsel for flere mord, mens den femte, datter av en av de medtiltalte og kjæreste av en annen, fikk ti års fengsel for uaktsomt drap ettersom retten kom til at hun hadde blitt presset til å være med på aksjonen.

Eksterne lenker
---------------

* Sutton CAIN Chronological Index
* Irish News om Ballykellybomben Arkivert 26. januar 2021 hos Wayback Machine.
Området rundt Jadebusen
**Jadebusen** er en 190 km² stor bukt på den tyske Nordsjøkysten mellom elvene Wesers og Ems' munninger. Jadebusen ble til ved omfattende oversvømmelser i og siden middelalderen og har fått sitt navn fra elven Jade. I nord er Jadebusen åpen mot Nordsjøen og viktige byer omkring bukten er Wilhelmshaven og Varel. 

Fyret Arngast ved Wilhelmshaven
Midt i bukten står Arngast fyr som merke for sjøtrafikken til Wilhelmshaven.

Historie
--------

Jadebusen ble til den 17. februar 1164 ved den såkalte Julianeoversvømmelsen, som etter samtidige kilder krevde 20000 menneskeliv langs Nordsjøkysten. Handelsbyen Aldessen (Haroldsheim) forsvant i bølgene og ligger nå på Jadebusens bunn for alltid. Sin største utstrekning fikk Jadebusen ved Antonioversvømmelsen den 16. januar 1511 da fødeleggelsene etter oversvømmelsene i 1509 og 1510 ble fullendet. I disse tre år forsvant eller solgtes en stor del av den tyske kyst, og nye bosettinger ble til på høyere grunn.

Jadebusen kom til å bli utnyttet som både havn for krigsfartøy og handelsreisende i de kommende årene. Kong Kristian V av Danmark lot i 1681 bygge byen Christiansborg ved Varel, men vannveien dit kunne med datidens teknikk ikke holdes åpen. Derfor oppgav danskene sitt prosjekt om å utvide Danmarks innflytelse vesterover i 1693. I begynnelsen av 1700-tallet planla tsar Peter den store p anlegge en orlogshavn i Hooksiel, der han hadde en av mange allierte. Men heller ikke denne nådde lengre enn tegnebordet og det eneste som gjenstår er et minnesmerke om det i Hooksiels havn.

Wilhelmshaven og Jadebusen omkring 1888
Utover vanskelighetene med å holde vannveiene farbare var også leveforholdene vanskelige langs kystene da forsørgningen uten havn ble komplisert. Preussen klarte til slutt å grunnlegge byen Wilhelmshaven i år 1853 på det erhvervede Oldenburgs territorium. Store deler av arbeiderstokken led onder knappheten av ferskvann og de febersykdommer som herjet i områdets sumpmarker. Tidvis var oppimot 40 % syke, noen med malaria.

Ved Preussens erverv av landområdet tok man en stor risiko ettersom det ikke var sikkert at det var mulig å kunne opprette en orlogshavn i Jadebusen. Man begynte 1854–55 med en måling av vanndybdene i og utenfor bukten og fant langs nordøstsiden av swn østfrisiske øya Wangerooge en farbar led som etter bearbeidelse ennå i dag benyttes som farled til Jadebusen. Det første sjøkartet ble til i 1856, og det første offisielle sjøkartet ble offentliggjort 1858/59.

Gjennom Jadebusen går i dag Tysklands dypeste farled, som imidlertid ikke tillater dyperestikkende fartøy enn tankers. Det er arbeide på gang med å bygge JadeWesterPort på Jadebusens vestside, nord i Wilhelmshaven, og da skal også containerfartøy kunne gå inn i bukten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jadebusen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Havner ved Jade Arkivert 16. mars 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |