recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Spjelkavik kirke
**Spjelkavik prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ålesund kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Spjelkavik kirke.

Spjelkaviks kirkesogn er nå en del av Ålesund kirkelige fellesråd, og underlagt Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Spjelkavik sognet fra gammelt av til Borgund prestegjeld, uten å ha egen kirke. Ved kgl.res. av 28. januar 1977 ble Spjelkavik prestegjeld opprettet ved deling av Borgund sogn, og Borgund residerende kapellani ble overført til det nye sognekallet.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Spjelkavik

Referanser
----------

1. ↑  Forskrift om deling av prestegjeld, Borgund prestegjeld, Spjelkavik prestegjeld, lovdata.no
2. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Rudolf Kristian Andresen** (født 18. januar 1914 i Kristiania, død 9. november 1990 samme sted) var en norsk sjøoffiser og diplomat, kjent som første direktør i Norsk Utviklingshjelp.

Han var sønn av ekspeditør Kristian Fredrik Andresen (1896–1952) og Magda Johanne Olsen (1897–1973). Etter å ha avsluttet Sjøkrigsskolen, øverste avdeling, i 1939, tjenestegjorde han på ubåten A3. Andresen forlot Norge ombord på MB «Pokal» 26. oktober og ankom Lerwick 7. november.. Han ble gift i 1942 med engelske Thelma May Perrin (1922–1979). I 1943 ble han torpedert i Den engelske kanal. Etter krigen bygde han opp Sjøforsvarets Stabsskole mellom 1948 og 1950, men måtte gå over i lærerjobb ved Forsvarets høgskole i 1950. Han var kontreadmiral da han i 1964 sluttet i Forsvaret. Fra 1962 ledet han Norsk Utviklingshjelp, i dag Direktoratet for utviklingssamarbeid, fra 1968 eget direktorat. Ikke uventet ble han i 1975 ambassadør til Norges ambassade i Nairobi i Kenya med tillegg av Etiopia og Madagaskar, og i 1979 etter at Idi Amin hadde gitt seg, ambassadør til Norges ambassade i Kampala i Uganda. Han pensjonerte seg i 1982.

Utmerkelser
-----------

Andresen mottok St. Olavsmedaljen med ekegren  og Deltakermedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Dag Nissen, Rudolf Andresen i Norsk biografisk leksikon.
4. ↑  Andresen, Rudolf Kristian i Hvem er Hvem 1973.
5. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1979). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. s. 302. ISBN 8252109829.
6. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 196. ISBN 8250421906.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Olav Johan Brænden** (født 1. juli 1919 på Norderhov, død 14. juli 1989 i Genève) var en norsk farmasøyt og oppfinner av Brændens nesedråper, som han fikk patent på i 1988.

Olav Brænden tok examen artium i 1938 og begynte deretter å studere farmasi ved Universitetet i Oslo. Han tok apotekereksamen i 1942 og arbeidet fra 1943 på apoteket Bien i Hønefoss. I 1944 ble han arrestert for illegalt arbeid og ført til Grini, hvor han ble dømt til døden. Henrettelsen ble imidlertid utsatt, så han ble sittende på Grini til krigen sluttet.

I 1947 dro Brænden til University of Minnesota i Minneapolis, hvor han tok Ph.D.-graden i 1950. Han ble ansatt hos Weiders Farmasøytiske A/S. Her fikk han interesse for narkotiske stoffer, og i 1951 reiste han tilbake til USA og arbeidet med narkotikaspørsmål ved National Institute of Health i Bethesda til 1953. Deretter var han «Social Affairs Officer» ved FNs hovedkvarter i New York i to år.

Til Genève
----------

I 1955 ble Brænden bedt om å lede oppbyggingen av FNs nye sentrallaboratorium for narkotikaundersøkelser og narkotikakontroll i Genève. Han hadde først et studieopphold ved Université de Sorbonne i Paris og ved «Institut de la Médecine Tropicale» i Bondy. Siden var han direktør for FNs laboratorium og bygget det opp til et moderne senter for forskning og opplæring i kampen mot narkotikasmugling. I denne tiden var han også leder for FNs forskningsprogram om narkotika. Han samarbeidet også mye med norske myndigheter om narkotikaspørsmål. I løpet av tiden i Genève samlet han 70 000 vitenskapelige artikler om narkotiske stoffer. Disse ga han til laboratoriet da han sluttet. Han var svært opptatt av å utvikle teknikk for å kunne spore hvor narkotiske stoffer kom fra.

Brændens nesedråper
-------------------

Da Olav Brænden i 1979 ble pensjonist, arbeidet han med tiltak for å hindre forkjølelse. Han medvirket etterhver til at hans gamle arbeidsgiver Weiders Farmasøytiske i 1987 lanserte Brændens nesedråper.

Bibliografi
-----------

* *The action of nitrogen tetroxide on sorbose* 1950 (doktorgradsavhandling).
* *Synthetic substances with morphine-like effect : clinical experience : potency, side-effects, addiction liability* (sammen med Nathan B. Eddy og H. Halbach) særtrykk av Bulletin of the WHO 17, 1957, s. 569–863.
* *Research on the chemical composition of khat*, i Problems of Drug Dependence, NIDA Research Monograph 27, Washington D.C. 1979, s. 320–321
* *Pharmacological aspects of the chewing of khat leaves* (sammen med P. Kalix), i Pharmacological Reviews 37, 1985, s. 149–164

Heder
-----

Olav Brænden ble i 1980 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden. Fra 1983 var han medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Olav Johan Brænden Braenden, Norsk biografisk leksikon ID Olav\_Brænden, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Artikkel om Olav Brænden i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Fangeregisteret

 |
**Statens helsepersonellnemnd** (**HPN**) var en norsk statlig klagenemnd som behandlet saker etter helsepersonelloven og apotekloven. I saker etter apotekloven ble nemnden satt som **Apotekklagenemnda** (**AKN**).

Som HPN behandlet nemnden klager fra helsepersonell over vedtak om administrative reaksjoner fra Statens helsetilsyn, herunder:

* suspensjon og tilbakekall av autorisasjon, lisens og spesialistgodkjenning
* begrensning av autorisasjon
* ny autorisasjon eller lisens
* tap av retten til å rekvirere legemidler i gruppe A og B (rekvireringsrett, ofte kalt forskrivningsrett)
* suspensjon av rekvireringsrett
* advarsel
* forkortelse av frist for tap av rekvireringsretten.

Nemnden var også klageorgan for avslag på søknad om autorisasjon og lisens fattet av Statens autorisasjonskontor for helsepersonell og tilsvarende for spesialistgodkjenning fattet av Den norske legeforening, Den norske tannlegeforening og Norges optikerforbund på delegert statlig myndighet.

Som AKN var nemnden klageorgan for visse vedtak fattet av Statens legemiddelverk etter apotekloven. Når nemnden ble satt som AKN måtte to av nemndsmedlemmene ha farmasøytisk kompetanse på universitetsnivå og erfaring fra apotekvirksomhet.

Nemnden delte kontorer med Trygderetten på Grønland i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
2. ↑  Lov om helsepersonell m.v.
3. ↑  Om Apotekklagenemnda

Eksterne lenker
---------------

* Statens helsepersonellnemnd Arkivert 11. mai 2009 hos Wayback Machine.
**Colbjørn Torstensen Arneberg** (født i Solør 24. august 1628, død i Sørum 20. oktober 1720) var en norsk prest med hele sitt virke i Sørum.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Colbjørn Torstensen Arneberg var sønn av lensmann i Hof og storbonde på Arneberg i Solør Torsten Colbjørnsen Berger (ca. 1590-ca. 1672) og Birgitte Arnesdatter Gile (født ca. 1600). 

### Kirkelig virke

Arneberg ble i 1659 kapellan i Sørum, og fra 1662 var han sogneprest og lærer samme sted. Han tilbragte hele sitt liv som prest, i alt 62 år, i Sørum. Han etablerte seg også som en stor jordeier i distriktet, med blant annet Sørum gård, der han hadde sin prestebolig. Mye av inventaret i Sørum kirke er gaver fra Colbjørn Torstensen Arnebergs barn.

### Ekteskap og etterkommere

Han ble omkring 1662 gift med Johanna (Anna) Jacobsdatter Bie Kraft, en prestedatter fra Sørum. Med henne fikk han datteren Anna Colbjørnsdatter, senere prestefrue og nasjonalheltinne.

Arneberg ble gift annen gang ca. 1674 med Cathrine Stub, datter av krigerpresten Kjeld Stub. I dette ekteskapet var Hans og Peder Colbjørnsen blant barna. De var kjent for sin deltagelse i forsvaret av Fredrikshald (Halden) mot Karl XIIs angrep.

Colbjørn Torstensen Arneberg hadde fire barn i første ekteskap, og syv i det andre (noen kilder oppgir i alt 18 barn). Han er stamfar til slekten Colbjørnsen.

#### Barn

Anna Colbjørnsdatter, Hans Colbjørnsen, Peder Colbjørnsen, Liv Colbjørnsdatter, Kjeld Colbjørnsen

#### Oldebarn

Christian Colbjørnsen, Carsten Tank

Gravskrift
----------

Colbjørn Torstensen Arneberg er begravet ved Sørum kirke, og på hans grav finnes dette gravskriftet:

Under denne iern Plade   

hviler de iordische levninger   

af den   

welærværdige og wellærde   

nu salige mand   

Her Colbjøren Tostensen   

Fordum Sognepræst til Sørum præstegiæld   

Udi Nedre Rommeriges provstiie   

Hvis liv   

Begyndte af en god og ærlig herkomst   

Den 24 augusti aar 1628   

Endtes efter en Christelig Fræmdragelse   

Den 20 october aar 1720   

Efterat han havde oplevet   

I en opbyggelig præste stand 62 aar   

I en fornøielig ægtestand 59 aar   

Med de ærdyderige hustruer   

Den første Johanna Jacobsdatter Kraft i 12 aar   

Og efter de aars enchemands sæde   

Catharina Kieldsdatter Stub i 47 aar   

Sine graae haar   

Førde han til graven i sin høie alders 93 aar   

Sine børn og børnebørn   

Saa han med glæde i et velsignet tal av 67   

Med hvilche og alle Guds børn   

Han haaber at samles   

I de troendes glædelige   

Opstandelse

Kilder
------

* Hans Marius Trøseid – Hof bygdebok, bd. 3, Åsnes kommune 1995
* Blaker og Sørum historielag – Sørum-speilet
* Dansk biografisk leksikon –
* CapLex –
* Gravskrift, Sørum kirkegård

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
***Malthinus frontalis*** (Marsham 1802) er en av småbløtvingene (Malthininae), en bille som tilhører bløtvingene (Cantharidae).

Utbredelse
----------

*Malthinus frontalis* finnes i Europa, men er vanligst i vest. Finnes i Norge, utbredt, men ikke vanlig. Den er registrert fra området rundt Oslofjorden og i Trøndelag.

Utseende
--------

*Malthinus frontalis* er mellom 3,5-4,5 mm lang og er en langstrakt bille, bakkroppen er jevnt smal bakover. Palpenes (munnføtter) endeledd er smalt og ovalt litt tilspisset, ikke knivformet. Kjevenes innside har en tydelig (lang) tann. Antennene er mørke, men med lysere brungul rot. Antennene er festet litt fra fasettøynenes innside, omtrent så nært øynene som første antenneledd, ved roten, er bredt. Hodet generelt kort framover (sett ovenfra) og stikker knapt lengre frem enn fasettøynene. Det vil si at hodeformen er mer ovalformet, sett ovenfra, bredere enn langt. Bakhodet noe smalt bakover, slik at det blir en slags hals. Brystskjoldet med avrundede framhjørner og klart spissvinklede bakhjørner. Beina er brungule med noe mørkere legger og føtter. Føttenes første ledd (nærmest kroppen) omtrent like langt som de neste tilsammen. Klør ofte med en liten rottann. Dekkvingene mørkt farget og kortere enn bakkroppen, slik at de siste leddene synes. Dekkvingene har fint, men svakt, rekkevis ordnet punktur i overflaten og mangler en gul flekk på hver av dekkvingenes spiss, slik som hos de andre nordiske artene. Kroppen er generelt mørk, men undersiden kan være noe lysere.

Levevis
-------

De voksne (imago) finnes i juni, juli og ut i august. De oppsøker gjerne åpne blomster, men de kan observeres også på trær og busker. Selv om de oppsøker blomster er de rovdyr og lever både som larver og voksne av andre mindre dyr.

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 49. ISBN 8712166936
* Sandhall, Åke. (norsk oversettelse: Olsvik, Hans) *Cappelens naturhåndbøker: Småkryp.* Cappelen. Side 29. ISBN 82-02-13551-6

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Malthinus frontalis* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Malthinus frontalis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Malthinus frontalis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Malthinus frontalis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Malthinus frontalis* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Malthinus frontalis* hos NCBI Rediger på Wikidata
* *Malthinus frontalis* - Fauna Europaea - engelskspråklig
**United Church of Christ** (*UCC*) er et amerikansk kirkesamfunn innen en reformert og kongregasjonalistisk tradisjon. Samfunnet ble opprettet i 1957 ved sammenslåing av trossamfunnene Evangelical and Reformed Church og Congregational Christian Churches. Det lar seg imidlertid gjøre å følge sammenslutningens «stamtre» tilbake til de engelske innvandrere som i 1620 grunnla Plymouthkolonien og til puritanerne i Massachusetts Bay Colony som kom til Amerika i 1629 og 1630 og grunnla byen Boston. 

Ifølge UCCs egen årbok for 2018 hadde kirken da rundt 0,8 millioner medlemmer og rundt 4.882 enkeltmenigheter.

First Congregrational United Church of Christ i Long Beach, California.
De puritanske røtter innebærer at denne protest-strømningen i lang tid var entydig konservativ i kirkelig forstand. Men dette bildet skulle etterhvert få sine fasetter. 

Deres teologi ble på 1900-tallet influert av Reinhold Niebuhr og Paul Tillich, som var medlemmer av UCCs forgjengerkirker og fulgte med på sammenslåingen inn i UCC.

Teologisk anses UCC av amerikanske teologer å være blant de mer liberale kristne trossamfunn. Men det er en ganske stor teologisk spredning (noe som kjennetegner samfunn som følger den kongregasjonalistiske modellen), og noen menigheter og medlemmer kan ha ganske konservative syn i etiske og teologiske spørsmål. 

Siden midten av 1990-årene har kirken hatt en sentral kirkeforvaltning i Cleveland i delstaten Ohio.

Blant medlemmene av kirkesamfunnet finnes blant annet Barack Obama.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  A statistical profile 2019 Arkivert 12. desember 2019 hos Wayback Machine. Research from the ucc center for analytics, research and data (CARD) – United Church of Christ
3. ↑  Guess, J. Bennett (9. februar 2007). «Barack Obama, Candidate for President, is 'UCC'». *United Church News*. Arkivert fra originalen 29. oktober 2014. Besøkt 7. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United Church of Christ – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* United Church of Christ på Twitter Rediger på Wikidata

* United Church of Christ på Instagram Rediger på Wikidata
* (en) God is Still Speaking

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** NKC
 |
Uniqlo logo
**Uniqlo Co. Ltd.** (株式会社ユニクロ *Kabushiki-gaisha Yunikuro*) er et japansk selskap som designer, produserer og selger fritidsklær. Opprinnelig grunnlagt i Japan, ekspanderte selskapet utenfor Japan i det 21. århundre og ble raskt et stort klesmerke sammenlignet med selskaper som H&M. Uniqlo hadde mer enn 2400 butikker over hele verden i 2023.

Historie
--------

Uniqlo-butikk i Osaka
Uniqlo ble grunnlagt i 1949 i Ube (Yamaguchi) som en del av Fast Retailing-gruppen av selskaper.

I 1984 åpnet en unisex fritidsklær butikk kalt "Unique Clothing Warehouse", senere forkortet til "Uniqlo", i Hiroshima.

Uniqlo åpnet sin første butikk utenfor Japan i London i 2001 og sin første butikk i Shanghai i 2002. I 2005 åpnet den første amerikanske Uniqlo i New York.

Uniqlo sysselsetter i dag mer enn 30 000 personer og opererer i mer enn 25 land. Det er over 800 Uniqlo-butikker i Japan (over 100 i Tokyo alene) og over 70 butikker i Europa, de fleste av dem i Frankrike.

I Skandinavia åpnet den første Uniqlo-butikken i september 2018 i den svenske hovedstaden Stockholm og i april 2019 i den danske hovedstaden København. Det er i dag fire Uniqlo-butikker i Skandinavia, inkludert tre i Sverige (en annen butikk i Stockholm og en i Gøteborg) og en i Danmark. Det er i dag ingen Uniqlo-avdeling i Norge.

Logoer
------

* Tidligere Uniqlo-logo (1998-2009)Tidligere Uniqlo-logo (1998-2009)
* Uniqlo-logo på alfabetetUniqlo-logo på alfabetet
* Uniqlo-logo på japanskUniqlo-logo på japansk

Referanser
----------

1. ↑  «Group Outlets» **(engelsk)**. 2023.
2. ↑  «1949-2003 | FAST RETAILING CO. LTD.» **(engelsk)**. 2023.
3. ↑  «Annual Report 2005» (PDF) **(engelsk)**. 2023.
4. ↑  «UNIQLO Business» **(engelsk)**. 2023.
5. ↑  «Succéstart för Uniqlo – kö utanför butiken hela helgen: "Fantastisk öppning"» **(svensk)**. 2018.

Eksterne lenker
---------------

* UNIQLO offisielle nettsted
Gulset kirke
**Gulset prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Skien prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Gulset sogn i Skien kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Gulset kirke.

Gulset prestegjeld og dets sogn er nå en del av Skien kirkelige fellesråd, som er underlagt Skien prosti.

Historikk
---------

Kirkelyden i Gulset sognet fra gammelt av til Gjerpen sogn og prestegjeld. Den 7. desember 1986 ble Gulset kirke innviet av biskop Halvor Bergan.

Ved kgl.res. av 6. mai 1983 ble Gjerpen delt ved at Gulset sogn ble utskilt som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1984.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Gulset

Referanser
----------

1. ↑  *Gulset*. Skien: Thure forlag. 2020. s. 125. ISBN 9788291634258.
2. ↑  Deling av Gjerpen prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  *Gulset kirke*. no#: Gulset menighet. 2013. s. 150. ISBN 9788230322352.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Svolvær kirke
**Svolvær prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lofoten prosti. Det omfattet sogn i Vågan kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Svolvær kirke.

Svolværs kirkesogn er nå en del av Vågan kirkelige fellesråd, og underlagt Lofoten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Svolvær sognet fra gammelt av til Vågan kirke og sognekall. Ved kgl.res. av 15. mars 1918 ble fiskeværet Svolvær ladested, gjeldende fra 1. juli 1918.

Ved kgl.res. av 5. januar 1934 ble det tillatt å bygge kirke i Svolvær ladested, og ved kgl.res. av 18. september 1936 ble Vågan prestegjeld delt i Vågan og Svolvær sogn. Ved kgl.res. av 27. september 1946 ble Svolvær utskilt fra Vågan som eget *Svolvær prestegjeld*, gjeldene fra 1. juli 1946. Digermulen kirke ble oppført i 1951. Ved kgl.res. av 14. mai 1969 ble Gimsøy, Vågan og Svolvær prestegjeld regulert slik at de områdene i Vågan kommune som lå vest for en linje trukket mellom *Kjellbergbukta* og *Festvågaksla*, forble i Vågan prestegjeld, mens områdene øst for linjen dannet Svolvær prestegjeld, samtidig med at Gimsøy sogneprestembete ble nedlagt.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Svolvær
* Strandlandet

Referanser
----------

1. ↑  Alsvik, Olav (1963). *Svolværs historie*. no#: [s.n.] s. 260-1.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Benzons gravkapell i Holmens kirke hvor han ble begravet med sin far og slektninger.  Foto: Ib Rasmussen 

|  |
| --- |
| **Ridder av Elefantordenen**1763 |

**Jacob Benzon** (født 31. oktober 1688, død 25. november 1775) var en dansk adelsmann, embetsmann og stattholder i Norge.

Benzons karriere begynte som hoffjunker, og ved det ridderlige Akademi i København 1704-06. Han hadde ulike stillinger i København 1715-1726. I 1726 ble han stiftamtmann i Trondhjems stiftamt, og fra 1730 til 1737 hadde han samme stilling i Akershus stiftamt. Han var deretter stiftamtmann i Århus fra 1740, overpresident i København 1747-50 og var fra 1750 visestattholder i Norge. 

Etter at Karl av Hessen i fire år (1766–70) hadde vært titulær stattholder uten å oppholde seg i Norge, ble Benzon 26. januar 1770 utnevnt til fullverdig stattholder, et embete han bare beholdt ett år. Han ble avsatt 8. februar 1771. 

I *Dansk biografisk Lexikon* karakteriseres han blant annet med disse utsagnene: 

*«Han havde efterhaanden ejet en Mængde Herregaarde som Aastrup, Aggersvold, Bjørnkjær, Benzonsdal, som han atter solgte, Cathrinebjærg og Rugaard og efterlod en betydelig Rigdom, som han dog til Dels ansaas for at have samlet ved en Gjerrighed, der lidet sømmede sig for hans høje Stand.*»
*«Som norsk Embedsmand gjennem en lang Række af Aar havde Benzon erhvervet baade Indsigt i og Interesse for Norges specielle indre Anliggender, hvilket selvfølgelig paa mange Maader gjorde sig gjældende i hans Embedsførelse, som ogsaa nød almindelig Anerkjendelse i Norge, hvor han i Virkeligheden baade var agtet og afholdt, hvad der fremgaar af mange samtidige og efterfølgende Vidnesbyrd*»
Han ble ridder av Dannebrogordenen i 1731, og ridder av Elefantordenen i 1763. Benzon var ugift, og hans formue ble arvet av en brorsønn.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 129[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Benzon, Jacob» *Dansk biografisk Lexikon*, 2. bind, 1888.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Vakanse fra 1739** | **Stattholder i Norge**(1750–1771) | Etterfølger:**Embetet nedlagt inntil 1809** |

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Dansk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF
 |
Von Dahlheims tegning over forsvaret ved slaget ved Stäket (Krigsarkivet).
**Karl Baltzar von Dahlheim** (født 22. mars 1669 i Pommern, død 16. mai 1756 i Stockholm) var en svensk offiser og senere 
adelsmann av tysk opphav.

Von Dahlheim var spesialist innen ingeniør- og befestningsvåpenet. Han deltok i alle Karl XIIs felttog i perioden 1703 til 1709, 
herunder ved slaget ved Poltava, og senere fulgte han kongen under Karl XIIs opphold i Bender. 

I 1718 hadde von Dahlheim post som generalkvartermester ved den bohuslänska armén, og sto der for flyttingen av en svensk flotilje over land via Galärvägen til 
Iddefjorden under det norske felttoget. Von Dahlheim er særlig kjent for sin rolle under slaget ved Stäket nær Stockholm i 1719, hvor han lyktes i å holde tilbake en russisk angrepsstyrke.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Carl Baltzar Dahlheim, von», Svensk biografisk leksikon-ID 15816[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Dahlheim, Karl Baltzar von *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Geni **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
*Se også: Skjold prestegjeld (Rogaland)*
Skjold kirke
**Skjold prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Fana prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Skjold kirke.

Skjolds kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Fana prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Skjold sognet fra gammelt av til Fana prestegjeld, dels til Birkeland og dels til Fana sogn. Søreide sogn ble skilt ut fra Birkeland prestegjeld og opprettet som eget Nordås sognekall, gjeldende fra 1. januar 1971. Samtidig ble Skjold annekssogn opprettet, dels fra Birkeland og dels fra Fana sogn.

Den 1. januar 1997 ble Nordås prestegjeld delt ved at Skjold sogn ble skilt ut som et eget sognekall. Skjold kirke ble vigslet av biskop 5. april 1998.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Skjold

Referanser
----------

1. ↑  «Bergens tidende 1970.12.31». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 31. desember 1970. s. 3.
2. ↑  *Birkeland kirke 100 år*. no#: Birkeland menighetsråd. 1978. s. 25.
3. ↑  «Fanaposten 1998.03.31». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 19980331. s. 4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
4. ↑  «Bergensavisen 1998.04.06». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 19980406. s. 4.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Kirkelandet kirke
**Kristiansund prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ytre Nordmøre prosti. Det omfattet sogn i Kristiansund kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Kirkelandet kirke.

Kristiansunds hovedsogn er nå en del av Kristiansund kirkelige fellesråd, og underlagt Ytre Nordmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Øyene som Kristiansund ble anlagt på, sognet fra gammelt av til Bremsnes sogn. Ved åpent brev av 6. januar 1708 fikk innbyggerne i Lille-Fosen tillatelse til å bygge kirke, og 9. september 1709 ble den første kirken innviet. Ladestedet skulle fortsatt tilhøre Bremsnes sogn. Grip ble formelt sett på som et residerende kapellani inntil 1827, men kapellanene fikk alt i 1635 tillatelse til å flytte fra fiskeværet og var siden bosatt i Kristiansund.

Ved kgl.res. av 20. august 1827 ble det residerende kapellaniet på Grip nedlagt, og Qværnæs prestegjeld delt i to prestegjeld, ved at Christiansund ble skilt ut og sammen med Frei sogn fra Tingvoll prestegjeld gjort til eget sognekall med byen som hovedsogn. Ved kgl.res. av 14. juli 1911 ble det gitt tillatelse til å bygge Nordlandet kirke, og ved kgl.res. av 26. august 1966 ble den delen av Kristiansund sogn som lå på øyen Nordlandet skilt ut som eget Nordlandet prestegjeld. Ved kgl.res. av 7.juni 1985 ble Frei sogn utskilt som eget Frei prestegjeld. gjeldende fra 1. januar 1986.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Kristiansund

Referanser
----------

1. ↑  Hestnes, J. (1925). *Kristiansund N*. Kjenn ditt land. s. 7.
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
3. ↑  Deling av Kristiansund prestegjeld – eget Frei prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  *Frei kirke 1897-1997*. [Frei menighetsråd]. 1997. s. 17.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Burfjord kirke
**Kvænangen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Troms prosti. Det omfattet sogn i Kvænangen kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Burfjord kirke. 

Kvænangens kirkesogn er nå en del av Kvænangen kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Troms prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Fra gammelt av sognet kirkelyden i Kvænangen til Skjervøy kirke i Tromsø prestegjeld. Ved kgl.res. av 18. januar 1776 *blev [Tromsø Kaldet] delt således at Karlsø, Lyngen og Skjervø bleve egne Sognekald.* 
Ved kgl.res. av 10. september 1862 ble Skjervøy prestegjeld delt i tre sogn; Skjervøy hovedsogn, Reisen og Kvænangen annekssogn. Ved kgl.res. av 11. februar 1972 ble Kvænangen sogn utskilt som eget *Kvænangen prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Kvænangen

Referanser
----------

1. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 182-3.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
3. ↑  Kvænangen prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Vår Frelsers kirke, Haugesund
**Haugesund prestegjeld**, fra 1962 benevnt **Vår Frelsers menighet**, var et prestegjeld tilhørende Haugesund prosti. Det omfattet sogn i Haugesund kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Vår Frelsers kirke.

Haugesunds kirkesogn er nå en del av Haugesund kirkelige fellesråd, og underlagt Haugaland prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Haugesund sognet fra gammelt av til Skåre kirke under Torvastad prestegjeld. Ved kgl.res. av 14. oktober 1879 ble Torvastad delt, ved at sognene Haugesund og Skaare ble utskilt og opprettet som eget *Haugesund sognekall*. Vår Frelsers kirke ble vigslet 6. mars 1901.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Haugesund ble ved kronprinsreg. res. av 2. november 1962 delt i *Vår Frelsers*, Skåre og Rossabø menighet.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vår Frelsers menighet

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Rogaland fra Arkivverket
2. ↑  Åsland, Ragnar (2013). *Kirkene i Rogaland*. Dreyer bok. s. 263. ISBN 9788293193272.
3. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
4. ↑  Forskrift om deling av prestegjeld, Haugesund prestegjeld, Vår Frelser menighet, Skåre menighet, Rossabø menighet, Rogaland. lovdata.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Christian Nielsen Holberg** (født ca. 1620, død 1686) var en norsk offiser.

Holberg i SkognChristian Nielsen Holberg skal ha vært av bondeslekt, men ble soldat, og i 1645 fenrik ved det Throndhjemske Regiment. 1653 ble han løytnant og fikk som sådan, antagelig samme år, tillatelse til med bibeholdelse av sin gasje å foreta en utenlandsreise til sin videre militære utdannelse. Han skal ha vært i maltesisk og venetiansk tjeneste, og skal ha vandret gjennom hele Italia. Antagelig kom han hjem i anledning krigen mot Sverige, og ble utnevnt til kaptein ved det søndenfjordske kompani. 

I 1658 deltok han med berømmelse i tilbakeerobringen av Trondhjem, og var i begynnelsen av 1660 tilstede under svenskenes beleiring av Frederikshald. I mai samme år ble han major, og i 1667 ble han oberstløytnant. Han deltok i innfallet i Sverige i 1676 under stattholder Ulrik Frederik Gyldenløve. Han var bosatt i Bergen, hvor han undertiden fungerte som visekommandant på Bergenhus. I 1679 fikk han avskjed med pensjon, men oppga den senere til fordel for privilegium på inspeksjon av bøndenes armatur i Bergenhus amt.

Det er antatt at han hadde navnet fra gården Holberg i Skogn. Gården, slik den er i dag, er vist på innlagte bilde. Den gamle gården lå midt oppe i bakken i bakgrunnen. Den som ønsker å lese mer om hans liv og virke, kan gå til Digitalarkivets Web-debatt, debatt nr 38610.

Han var gift med Karen Lem, datter av magister Peder Lem og bispedatteren Abel Munthe. Han og Karen Lem var foreldre til Ludvig Holberg.

Referanser
----------

1. ↑  «[#38610] Ludvig Holbergs slekt.». *Arkivverket*. Besøkt 19. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Dansk biografisk Leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Peter Elias von Gähler** (født 1718, død 2. mai 1783) var en dansk adelig offiser, general og leder for Krigskollegiet i Struensees tid ved makten. 

Sammen med C.L. de Saint-Germain arbeidet von Gähler for reformer etter tysk forbilde innen hæren. Han fortsatt dette arbeidet under Struensee og ble utnevnt til leder av Krigskollegiet. 

Ektefellen Christine Sophie var på samme tid hoffdame hos dronning Caroline Mathilde.

I forbindelse med kuppet mot Struensee natten mellom 16. og 17. januar 1772 ble ekteparet arrestert i sitt hjem og satt i fangenskap i Kastellet. I juni samme år ble von Gähler avskjediget fra alle sine embeter og fikk forbud mot å oppholde seg på Sjælland, Fyn og i Slesvig. Paret ble forvist og slo seg ned i Holstein.

Ordener
-------

* Dannebrogordenen

Eksterne lenker
---------------

* DBL – biografi

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
Birkeland kirke
**Storetveit prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Fana prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Storetveit kirke.

Storetveit kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergensdalen prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Storetveit sognet fra gammelt av til Årstad kirke. Da Årstad på 1600-tallet ble uten kirke, kom først en bestemmelse i 1667 at menigheten skulle sogne til St. Jørgens Hospital i Bergen, men dette ble omstøtt allerede to år senere; Årstad menighet skulle fra da av sogne til Birkeland kirke i Fana prestegjeld. På slutten av 1740-årene kom det imidlertid til strid om sogneinndelingen. En del bønder i Årstad, som hadde ryddet utmarksområder øst i sognet til gårdsbruk, nektet nå å reise den lange veien til Birkeland kirke, og bad om at deres gårder måtte bli skilt ut fra Birkeland sogn og legges under St. Jørgens Hospital, ettersom den lå atskillig nærmere og derved var lettere tilgjengelig. Ved kgl.res. av 25. april 1749 besluttet kong Fredrik V at *Aarstad sogn bestandig skal være forened med Hospital-kaldet.*

Dette skapte imidlertid strid og protester fra befolkningen syd i dette distriktet, så lenge de ikke fikk egen sognekirke, ville de ikke skilles fra Birkeland sogn. Tingmøtet på Møllendal den 7. mars 1752 avgjorde av sognet skulle deles, slik at gårdene Storetveit, Fjøsanger, Fantoft og Birkeland fortsatt skulle sogne til Birkeland kirke, og at et betydelig redusert Aarstad sogn ble overført fra Fana prestegjeld og lagt som anneks til St. Jørgens Hospital.

Storetveit kirke ble vigslet 3. november 1930 som menighetskirke for den nordlige delen av Birkeland. Ved kgl.res. av 3. januar 1948 ble det besluttet at Fana prestegjeld skulle deles i tre selvstendige prestegjeld, ved at respektive Birkeland og Storetveit sogn ble skilt ut som egne Birkeland og Storetveit sognekall, gjeldende fra 1. januar 1948.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Storetveit
* Bønes

Referanser
----------

1. 1 2 3  Skeie, Arne (1980). *Storetveit kirke*. Storetveit menighetsråd. s. 12,47. ISBN 8271280414.
2. ↑  Bing, Just (1922). *Aarstads historie*. [s.n.] s. 62,134.
3. ↑  *Årstad kirke 100 år*. no#: Menighetsrådet. 1990. s. 13,22-30.
4. ↑  Hartvedt, Gunnar Hagen (1994). *Bergen byleksikon*. xx: Kunnskapsforlaget. s. 438. ISBN 8257304859.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Landås kirke
**Landås prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bergen domprosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Landås kirke.

Landås' kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergensdalen prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Bydelen Landås sognet "fra gammelt av" til Årstad kirke og sognekall. Ved Kronprinsreg.res. av 21. juni 1957 ble Årstad delt i tre selvstendige menigheter, ved at det skiltes ut to nye, Fridalen med Slettebakken og Landås, og Solheim, gjeldende fra 1. mars 1958. Ved kgl.res. av 23. oktober 1959 ble Fridalen igjen delt ved at det skiltes ut to nye, selvstendige menigheter under navn av Landås og Slettebakken, gjeldende fra 25. august 1960. Landås prestegjeld omfattet området mellom Årstad, toppen av Ulriken, Fana og Slettebakken. Landås kirke ble vigslet den 27. november 1977

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Landås

Referanser
----------

1. ↑  Hartvedt, Gunnar Hagen (1994). *Bergen byleksikon*. xx: Kunnskapsforlaget. s. 290. ISBN 8257304859.
2. ↑  *Kirken på fortauet*. Løvstakksiden menighetsråd. 2006. s. 21. ISBN 8299722500.
3. ↑  Forskrift om menighetsinndeling i Bergen av 1957, lovdata.no
4. ↑  Forskrift om menighetsinndeling i Bergen av 1959, lovdata.no
5. ↑  *Landås*. Kanonhaugen forl. 2002. s. 325-6. ISBN 8299637104.
6. ↑  Bergen Tidende, 1966-11-26
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
*«Du er så kroket i ord du,» sa prinsessen. «Nei, jeg er ikke kroket, men dette er kroket,» svarte gutten, og tok opp det ene bukkehornet. «Nei! nå har jeg aldri sett maken!» ropte prinsessen. «Her ser du maken,» sa gutten, og tok opp det andre.*  
  
Illustrasjon av Carl Larsson til folkeeventyret *Prinsessen som ingen kunne målbinde* til en svensk utgave av Asbjørnsen og Moes eventyrsamling utgitt 1927.
***Prinsessen som ingen kunne målbinde*** er et norsk folkeeventyr som først ble utgitt under tittelen "Spurningen" i Peter Chr. Asbjørnsen og Jørgen Moes første utgave av *Norske Folkeeventyr* fra 1843, men ble senere også trykket opp i andre utgaver.

Handling
--------

Eventyret forteller om en prinsesse som er «så vrien og vrang i ord», og en konge som lover henne bort til den som kan målbinde henne. Etter hvert blir kongsgården så nedrent av folk som vil prøve seg at de får beskjed om at hvis de mislykkes, så skal de få svidd ørene med et svijern han har liggende i en glohaug. Askeladden og de to storebrødrene drar avsted for å prøve lykken. Underveis samler Askeladden opp to bukkehorn, en utgått skosåle og annet skrot – mener de eldre brødrene, iallfall.

Vel fremme mister de eldre brødrene munn og mæle straks prinsessen viser til glohaugen. Lillebrorens evner som ordsmed, sammen med samlingen av gjenstander han skaffet underveis, gjør imidlertid at han klarer å målbinde prinsessen. Dermed vinner Askeladden både kongsdatteren og halve kongeriket.

Se også
-------

* Prinsessen som ingen kunne målbinde (film), norsk kortfilm fra 1932
* Kjekt å ha

Referanser
----------

1. 1 2  Asbjørnsen, Peter Christen; Moe, Jørgen (1841). «Prinsessen som ingen kunne målbinde (Norske Folkeeventyr)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 11. mai 2022.
2. ↑  «Prinsessan som aldrig blev svarslös - Wikisource». *sv.wikisource.org* **(svensk)**. Besøkt 11. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Asbjørnsen, P. Chr. (Peter Christen) (1812-1885) og Moe, Jørgen (1932). «Prinsessen som ingen kunne målbinde». *Folke og huldreeventyr: norske kunstneres billedutgave. 2*. Oslo: Gyldendal. s. 183-186. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* «Prinsessen som ingen kunde målbinde». Nedlastbar tekst hos Wikisource
**Johan von Fircks** (død 3. januar 1667 i Fredrikstad) var en dansk offiser. Han var sønn av en kurlandsk godseier, Magnus von Fircks, og Anna von Syberg. 

I 1641 ble han kaptein i dansk tjeneste. På samme tid giftet han seg med enken etter Ditlev Rantzau til Clewitz, Anna van der Wisch, en datter av Johan van der Wisch. Senere skrev han seg til Åby i Norge og Blansgård i Sundeved. 1645 tjenestegjorde han i den norske hær under Hannibal Sehested med grad av oberstløytnant som rytterfører, og 1648 ble han sjef for det regimentet i Båhus. 

At han var ansett for en erfaren og krigskyndig offiser, kan man slutte av at Frederik III kalte ham ned fra Norge for å ta del i forhandlingene på herredagen i Odense i februar 1657, da krigen mot Sverige nærmest ble besluttet. I april samme år ble han utnevnt til å være nestkommanderende under Iver Krabbe over den norske hær. Han deltok med heder i felttoget, ble utnevnt til generalmajor og ble kommandant i  Fredrikstad, hvor han døde.

Kilder
------

* *Dansk biografisk leksikon*

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
Kvaløy kirke
**Kvaløy prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Tromsø domprosti. Det omfattet sogn i Tromsø kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Kvaløy kirke. 

Kvaløys kirkesogn er nå en del av Tromsø kirkelige fellesråd, og underlagt Tromsø domprosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Kvaløy sognet fra gammelt av til Tromsø kirke og prestegjeld, som ved kgl.res. av 18. oktober 1856 ble delt ved at Tromsøe Landdistrict herunder Kvaløy, ble utskilt som eget Tromsøysund prestegjeld, gjeldende fra 10. november 1860. Kvaløy kirke ble innviet 5. august 1962, og ved kgl.res. av 27. august 1965 ble det opprettet et nytt *Kvaløy sognekall* under Tromsø domprosti, bestående av Hillesøy sogn i Lenvik prestegjeld og et nytt Kvaløy sogn som omfattet de deler av Tromsøysund sogn og prestegjeld som ligger på Kvaløya, Ringvassøy, Vengsøya og øyene utenfor. Bentsfjord tilhørte Tromsøysund menighet inntil utgangen av 1997. Da ble sognegrensene endret, og Bentsjord innlemmet i Kvaløy prestegjeld under Hillesøy sogn, gjeldende fra 1. januar 1998.

1. januar 2004 ble Sandnessund skilt ut som egen menighet under Kvaløy, og er i 2023 ennå uten egen kirke.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Kvaløy
* Hillesøy
* Sandnessund

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
2. ↑  *Kirkene i Troms*. Bok i nord. 2017. s. 107. ISBN 9788293393108.
3. ↑  Kvaløy prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  *Kirkene i Troms*. Bok i nord. 2017. s. 178. ISBN 9788293393108.
5. 1 2  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  Sandnessund menighet, kirken.tromso.no
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Eskil Mogensen Gøye** (senere også *Gjøe*), (født 1450, død 1506) var en dansk riksråd og marsk.

Han var sønn av Mogens Axelsen Gøye (død tidligst 1450) og Ide Eskilsdatter Falk. Omkring 1470 giftet han seg med Mette Eriksdatter Rosenkrantz (1460–1503), datter til Erik Ottesen Rosenkrantz og Sofie Henriksdatter Gyldenstierne. Med henne fikk han sønnene Mogens Eriksen Gyldenstierne og Henrik Gøye. Etter Mettes død giftet han seg med Sidsel Brahe (død tidligst 1532) som var datter av Axel Brahe (død 1487) og Maren Tygesdatter Lunge.

Han inntok en fremtredende plass i det offentlige liv, og deltok 1483 og 1495 i Kalmarmøtene og i Lødøse i 1494. Videre underla han seg mange gods, hvilket kan ses i hans sønnedatter Elline Gøyes jordebok. Han hadde et tett forhold til kong Hans. Eskil døde på Torsjö og ble begravet i Maribo domkirke.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Eskild Mogensen Goye, www.genealogics.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Eskil Gøye*, Den store danske

Eksterne lenker
---------------

* *Göye*, Nordisk familjebok

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Geni
 |
Nordreisa kirke
**Nordreisa prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Troms prosti. Det omfattet sogn i Nordreisa kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Nordreisa kirke. 

Nordreisas kirkesogn er nå en del av Nordreisa kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Troms prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Nordreisa sognet fra gammelt av til Skjervøy sogn i Tromsø sognekall. Ved kgl.res. av 18. januar 1776 *blev [Tromsø Kaldet] delt således at Karlsø, Lyngen og Skjervø bleve egne Sognekald.*

Det første gudshuset i Nordreisa var det såkalte "Finnekapellet" oppført i 1722 på Soleng. Det var "finnenes apostel", prest og misjonær Thomas von Westen, som på en av sine reiser i Nord-Norge tok initiativ til dette. Finnekapellet ble bare betjent noen få ganger i året, ved de årlige markedsstevnene, der kvener, samer og nordmenn møttes for handel og samkvem. Kapellet ble revet i 1830. Arbeidet med å få kirke startet før 1830-tallet, og den 8. oktober 1856 ble Nordreisa kirke innviet av biskop Knud Gislesen.

Ved kgl.res. av 10. september 1862 ble Skjervøy prestegjeld delt i tre sogn; Skjervøy hovedsogn, Reisen og Kvænangen annekssogn. Ved kgl.res. av 22. april 1977 ble Nordreisa sogn i Skjervøy prestegjeld utskilt som eget *Nordreisa prestegjeld*, og Skjervøy residerende kapellanembete nedlagt fra samme tid.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Nordreisa

Referanser
----------

1. 1 2  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
2. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 182-3.
3. ↑  *Kirkene i Troms*. Bok i Nord. 2015. s. 92-3. ISBN 9788293393054.
4. ↑  Digre, Kari (2006). *tømmerkirke for en fleretnisk menighet*. Nord-Troms museum. s. 59. ISBN 8299145473.
5. ↑  Nordreisa prestegjeld, lovdata.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.