recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Stammer i det før-islamske Arabia.
**Quraisj** (arabisk: قريش, betyr muligens «hai»), også stavet **Qurayš**, **Qiraish** eller lignende, var stammen i Før-islamske Arabia som kontrollerte handelen i Mekka og beskyttet Kaba.

Quraisjittene nedstammet fra Banu Kinanah, hvis grunnlegger Kinanah kunne føre sin slekt tilbake til Adam, via Ismael. Stammen var relativt uorganisert fram til Qusai ibn Kilab forente dem i det femte århundre e.Kr. og la da grunnlaget for deres senere maktposisjon. Quraisjittene i Mekka kjempet mot Muhammed i en rekke slag, inkludert det avgjørende slaget ved Badr i 624, før de ble beseiret og massekonverterte til islam i 630.

Quraisjittene (*Bantantu Qurayš*) var oppdelt i en rekke ulike underklaner og underfamilier, inkludert Banu Hasim, klanen til profeten Muhammed og Ali ibn Abi Talib, som også senere har spilt en ledende rolle i utbredelsen av islam. Stammen eksisterer ennå i det vestlige og sentrale Arabia. 

En hadith om at alle framtidige kalifer skulle være quraisj ble allment akseptert, med unntak av kharjittene. Klansymbolet var en falk, og falken er siden benyttet i mange moderne arabiske statssymboler.

Referanser
----------

1. ↑  Francis E. Peters. «Mecca: A Literary History of the Muslim Holy Land» **(engelsk)**. s. 13.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Finlands flagg Finland |
| Friidrett |
| Friidrett U23-EM i friidrett |
| Bronse | 2017 Bydgoszcz |  Tikamp |
| Friidrett Nordisk-baltisk U23-mesterskap i friidrett |
| Bronse | 2016 Esbo |  110 mH |
| Friidrett Nordisk juniormesterskap i mangekamp |
| Gull | 2015 København |  Tikamp (U23) |
| Gull | 2014 Kópavogur |  Tikamp (U20) |
| Sølv | 2013 Huddinge |  Tikamp (U20) |
| Sølv | 2012 Sandnes |  Tikamp (U18) |

**Elmo Savola** (født 10. mars 1995 i Lappajärvi) er en finsk friidrettsutøver som konkurrerer i mangekamp. Han ble nordisk U23-juniormester i tikamp i 2015 og fikk bronse i tikamp under U23-EM i friidrett 2017.

Idrettskarriere
---------------

### 2012

Savola deltok i Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2012 i Sandnes, og kom der på andreplass i tikamp i U18-klassen, bak svenske Fredrik Samuelsson.

### 2013

Under Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2013 i Uddinge i Sverige kom han på andreplass i U20-klassen, med 7242 poeng, der Fredrick Ekholm vant.

### 2014

Han vant tikamp i U20-klassen under Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2014, med ny personlig rekord på 7532 poeng. Han deltok også i junior-VM i friidrett 2014 i Eugene, der han kom på 17.-plass med 7278 poeng.

### 2015

I 2015 konkurrerte han i U23-klassen under Nordisk juniormesterskap i mangekamp 2015, og vant tikampen med 7129 poeng. Han vant også tikamp i det finske mesterskapet i friidrett. Han satte personlig rekord med 7743 poeng under U23-EM i friidrett 2015, som holdt til sjuendeplass sammenlagt.

### 2016

Savola deltok på 110 meter hekk under Nordisk-baltisk U23-mesterskap i friidrett 2016 i Esbo, og fikk der bronse bak Rapolas Saulius og Fredrik Samuelsson. I det finske mesterskapet i friidrett måtte han se seg slått av Juuso Hassi, og fikk sølv i tikamp med 7704 poeng.

### 2017

Han fikk bronse i tikamp under U23-EM i friidrett 2017, med ny personlig rekord på 7956 poeng.

Referanser
----------

1. ↑  Nordic Athletics - *2012*, besøkt 23. juli 2017.
2. ↑  Nordic Athletics - *2013*, besøkt 23. juli 2017.
3. ↑  Nordic Athletics - *2014*, besøkt 23. juli 2017.
4. ↑  European Athletics - *European Athletics U23 Championships - Tallinn 2015*, besøkt 23. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elmo Savola – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics Arkivert 1. april 2016 hos Wayback Machine.
Skogsvei i den polske delen av Rominckaskogen
**Rominckaskogen** (polsk: *Puszcza Romincka*, tysk: *Rominter Heide*, russisk: Красный лес – *Krasnyj Les*) er et skogsområde lengst sørøst i Kaliningrad oblast i Russland og nordøst i det Ermlandskmasuriske voivodskap i Polen. Skogen har et flateinnhold på rundt 360 km². På polsk side ligger verneområdet Puszcza Romincka landskapspark.

Det polske og tyske navnet på skogen er avledet av det gammelprøyssiske ordet *rom*, som betyr «rolig» eller «hellig», ettersom skogen hadde tilknytning til gammelprøyssisk mytologi. Det russiske navnet, *Krasnyj Les*, betyr «Den røde skogen».

Før 1945 var skogen en del av det tyske Østpreussen, men ble ved Potsdam-avtalen etter andre verdenskrig delt mellom Polen og Sovjetunionen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Romincka Forest – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
En **romlig modell** er en sentral modell og komponent innenfor statsvitenskap. Den brukes særlig for å forstå velgeratferd og har vært svært innflytelsesrik i studien av valg siden den ble popularisert av Anthony Downs i 1957. Ingen annen formell paradigme har hatt like vidstrakt bruk eller like stor innflytelse på hvordan folk tenker på politikk.[1]

Modellen ble først utviklet uavhengig av hverandre til bruk innenfor markedsanalyse (Harold Hotelling 1929) og innenfor psykologi for å forstå individuell oppførsel/valg (Clyde Hamilton Coombs 1950).[1]

Nøkkelkomponenter
-----------------

1. Hver velger kan representeres som et punkt i et hypotetisk rom slik at punktet reflekter personens idealpolitiske verdi.
2. Den politiske posisjonen til kandidaten kan representeres av et punkt i det samme rommet.
3. Velgeren velger den kandidaten som har en posisjon som ligger nærmest sin egen posisjon.

Kritikk
-------

Den romlige modellen har blitt kritisert vidt. Den mest systematiske kritikken kom i 1963, fra Donald Stokes, som særlig fikk gjennomslag for kritikken av «ordnede dimensjoner». Her stilles det spørsmålstegn ved antalgelsen i den romlige modellen som sier at velgerne mottar ordnede alternativer på de relevante sakene/dimensjonene i valgkampanjen. George Rabinowitz (1978) konkluderte med at det konvensjonelle romlige paradigmet var feil fordi «sak» opererer på en diffus/gemyttelig måte. Hovedpoenget i kritikken mot den romlige modellen ligger i at velgerne ikke ser på «sak» på samme skarpe posisjonsmessige måte som teorien antar at velgerne gjør.[1]

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rabinowitz, George & MacDonald, Stuart Elaine, (1989). *A Directional Theory of Issue Voting*, American Political Science Review, Vol 83 NO.1
**Burton Watson** (født 13. juni 1925 i New Rochelle i New York i USA, død 1. april 2017) var sinolog og oversetter av litteratur fra kinesisk og japansk. 

Watson underviste ved Columbia University, Stanford University og Kyoto University. 

Han oversatte *The Lotus Sutra*, *Vimalakirti Sutra*, *Chuang Tzu: Basic Writings*, *Mo Tzu: Basic Writings*, *Han Fei Tzu: Basic Writings*, *Ryōkan: Zen Monk-Poet of Japan*, *Saigyo: Poems of a Mountain Home* og *The Columbia Book of Chinese Poetry: From Early Times to the Thirteenth Century*, *Records of the Grand Historian* (= Shiji, utvalg), *The Tso chuan* (= Zuozhuan, utvalg); alle er utgitt av Columbia University Press.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 125297104[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.lionsroar.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Kort biografi
* Werke von Burton Watson in der Niedersächsischen Staats- und Universitätsbibliothek Göttingen
* Foto: Donald Keene (t.v.) og Burton Watson (t.h.)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
***The False Friend*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Harry Davenport.

Handling
--------

Venal De Witt Clinton tvinger Byron, en desperat fattig ung student i hans makt, til å bryte seg inn i leiligheten til danseren Marietta for å stjele brev som er i hennes besittelse som kompromitterer Venal. Men i kampen om brevene blir Marietta drept av Byron, før han stikker av. Clinton ønsker å skjule sin affære med Marietta fra Virginia Farrell, dommerens datter som Clinton er forelsket i.

Når Clinton oppdager at hans tidligere kollega, advokat William Ramsdell, også er romantisk tiltrukket av Virginia - doper han ned advokaten. Han ødelegger ryktet hans, og gifter seg deretter med Virginia som er nedbrutt etter det som skjedde med Ramsdell. Men problemene deres er fremdeles ikke overstått.

Skuespillere
------------

* Robert Warwick som William Ramsdell.
* Gail Kane som Virginia Farrell.
* Jack Drumier som Robert Farrell.
* Earl Schenck som De Witt Clinton.
* P.J. Rollow som J. Carleton Clinton.
* Lewis Edgard som Byron.
* Pinna Nesbit som Marietta.

Referanser
----------

1. ↑  THE FALSE FRIEND

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The False Friend* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The False Friend* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**The Fabulous Poodles** var et britisk new wave-band stiftet i 1975. Kjent for snåle sceneopptredener som eksploderende ukuleler såvel som sanger som *Bionic Man*. Sangen handler om en mann som blir hardt skadet i en bilulykke og får operert inn mekaniske deler. I førstningen er han glad for sin nye kropp, men finner fort ut at han er en "man made freak".

Historie
--------

The Fabulous Poodles startet som bare the Poodles før de la til "Fabulous", etter et påfunn av Frank Zappa. Bandet besto av Tony De Meur på vokal og gitar, Richie Robertson på bass og vokal, Bobby Valentino på fiolin og vokal, og Bryn Burrows på trommer. Tony De Meur skrev alle låtene, enkelte ganger i samarbeid med John Parsons. 

The Fabulous Poodles var influert av the Who og the Kinks, men lagde "parodier" på både Buddy Holly (You Wouldn`t Listen) og Roy Orbison.

Pudlene utga tre offisielle album på Pye mellom 1977 og 1979. Den ble produsert av the Who's legendariske bassist John Entwistle, som også deltok som musiker på enkelte av låtene. 

Den andre platen, *Unsuitable* inneholdt deres to beste låter, *Mirror Star* og *Chicago Boxcar (Boston Back)*. 
I 1979 kom deres siste album, *Think Pink*. Tittelen var hele teksten på en av låtene, *Pink City Twist*. 
I 1980 kom den siste singelen, *Stompin' on the Cat*, med to låter på baksiden, *Anna Rexia* og *Don't You Lie To Me*.
Bandet ble oppløst i 1980.

Diskografi
----------

Album:

* *Fabulous Poodles* 1977
* *Unsuitable* 1978
* *Mirror Star* 1978 (USA, samle)
* *Think Pink* 1979
* *His Master's Choice* 1995 (Compact Disc personal best-of compilation)

Besetning
---------

* Tony De Meur – vokal, gitar, munnspill
* Richie Robertson – bass, gitar, vokal
* Bobby Valentino – fiolin, mandolin, gitar, vokal
* Bryn Burrows – trommer og perkusjon

Diverse
-------

* På sent 1970-tall turnerte the Fabulous Poodles i USA sammen med The Ramones og Tom Petty and the Heartbreakers.
* The Fabulous Poodles solgte mer i USA i 1979 enn the Clash.
* Vokalisten Tony De Meur opptrer nå under navnet Ronnie Golden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Fabulous Poodles på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Fabulous Poodles på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Fabulous Poodles på Songkick Rediger på Wikidata
* Think Pink: The Fabulous Poodles Fan Page
* Ronnie Golden Arkivert 22. februar 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***The Fall and Rise of Reginald Perrin*** er en britisk komiserie som ble sendt på BBC fra 1976 til 1979. Serien kretset rundt den middelaldrene desillusjonerte mellomlederen Reginald "Reggie" Perrin som ofte viklet seg inn i bisarre situasjonen grunnet den meningsløse jobben han hadde ved Sunshine Desserts. Etter et nervøst sammenbrudd simulerte han sin egen død i håp om å finne en mer meningsfull tilværelse. Han returnerte så til sin gamle arbeidsplass under forkledning, bare for å finne ut at alt var ved det samme. Deretter startet han en suksessfull butikkjede, men i frykt for å ha skapt et kommersielt monster med dårlig produkter valgte han å ødelegge den. Deretter forsøkte han sammen med kona å etablere et alternativt samfunn hvor desillusjonerte som han selv kunne oppnå indre harmoni. Det hele endte i kaos og opprør. Hovedrollen som Reginald ble spilt av Leonard Rossiter, mens andre sentrale roller ble spilt av Pauline Yates, Sally-Jane Spencer, David Warwick, Tim Preece, Leslie Schofield, John Barron, Sue Nicholls, Geoffrey Palmer, Trevor Adams og Bruce Bould. Serien ble skapt av David Nobbs' og var i basert på hans egen humoristiske roman *The Death of Reginald Perrin* (1975).

Serien hadde høye seertall og fikk god omtale hos tv-anmelderne.

Avledede serier
---------------

I 1996 kom en oppfølger kalt *The Legacy of Reginald Perrin.* Den gikk én sesong og hadde Geoffrey Palmer i en av de ledende rollene. Denne handlet om kollegene til Perrin og deres utspekulerte forsøkte å få tak i hans millionformue etter at han hadde blitt drept. Serien består av syv episoder og ble laget flere år etter Leonard Rossiter død.

I 2009 gjenoppstod en modernisert versjon av serien kalt *Reggie Perrin*. Den gikk i én sesong og hadde Martin Clunes i hovedrollen.

En kortlivet amerikansk versjon med Richard Mulligan i hovedrollen ble sendt på ABC i 1983. Den het *Reggie* og bestod av seks episoder.

Referanser
----------

1. 1 2  «Fall and Rise of Reginald Perrin, The – Nostalgia Central». *nostalgiacentral.com* **(engelsk)**. 27. juni 2014. Besøkt 1. september 2022.
2. ↑  SRH, Laurence Marcus &. «The Fall and Rise of Reginald Perrin». *Television Heaven*. Besøkt 1. september 2022.
3. ↑  «Reggie». *TVGuide.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. september 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Fall and Rise of Reginald Perrin* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Fall and Rise of Reginald Perrin* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Bølling sø sett mod sør
**Bølling sø** er en gjenskapt innsjø ved landsbyen Engesvang, ca. fem kilometer vest for Silkeborg på Jylland, Danmark. 

Sjøen lå uforstyrret fram til 1870-årene. Da ble den kanalisert og tappet ut for nydyrking. Det mislyktes, siden det aldri gikk an å få området helt tørt. Men uttappingen hadde blottlagt store områder med dyp torvdannelse, og torven ble intensivt utnyttet, særlig fra begynnelsen til midten av 1900-tallet.Torvgravingen opphørte for godt rundt 1970, og det ble reist krav om at sjøen skulle gjenskapes. Etter mange års debatt og utredninger ble det vedtatt å gjenskape sjøen med et vannspeil på ca. 360 hektar. Sjøen og et område rundt på til sammen 850 hektar skulle fredes som landskapsvernområde.

Utløpet ble stengt i 2004, og sjøen bygget seg snart opp igjen til et vannspeil på 67,25 moh. Den er meget grunn, største dybde er tre meter. Sjøen ligger på vannskillet. Hovedavløpet er mot nordvest og er begynnelsen på Karup Å, men i motsatt ende er det et vannsig ut til et elveløp som igjen munner ut i Gudenå ved Silkeborg. Etter at sjøen ble rekonstruert har den bygget seg opp som en meget rik fuglebiotop.

Bølling sø og arkeologien
-------------------------

Bølling sø, steinalderboplassen på Dværgebakke under utgravning. Tollundmanden utstilt i Silkeborg MuseumOmrådet rundt denne lille sjøen er usedvanlig rikt på store, kjente arkeologiske funnsteder. Det var ved pollenprøver fra torvlagene her at man fant spor etter en varmeperiode ved slutten av siste istid, ca. 14 300-15 700 før nåtid. Den fikk følgelig navnet Bølling interstadial etter funnstedet.
 

Ved høydedraget Dværgebakke på vestsiden av sjøen, helt oppe ved oset, ble det tidlig på 2000-tallet funnet et par steinalderboplasser. Den ene ble undersøkt i 2004-05, og stammer fra den aller tidligste steinalderbosetningen i Norden, fra pionerbosetningen.

I 1936 undersøkte arkeologen Therkel Mathiassen en boplass ved Klosterlund på østsiden av sjøen. Han mente at den var spor etter en egen steinalderkultur fra 7500-7000 f.Kr. og kalte den Klosterlundkulturen. I dag vil man heller se denne fasen som en tidlig del av Maglemosekulturen. Funnene fra Klosterlund er presentert i et lite, ubetjent musem ikke langt fra funnstedet.

Under torvgraving i 1950 ble det funnet et meget vel bevart moselik, ikke langt fra Bjældskovdal på østsiden av sjøen. Funnet er i dag utstilt på Silkeborg Museum, og er viden kjent som Tollundmannen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark


1. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,
Ivan Goremykin og Gerhard i et maleri av Ilja Repin fra 1903
**Nikolaj Nikolajevitj Gerhard**, eller *Gerard* (født 3. september 1838 i guvernementet Mahiljoŭ, død 9. desember 1929 på sanatorium i Halila) var en russisk jurist og embetsmann som var generalguvernør i Storfyrstedømmet Finland i årene 1905 til 1908

Han ble utnevnt til generalguvernør etter storstreikene som fulgte av 1905-revolusjonen. Ideologisk sett var han liberal og prøvde i sin virksomhet å ivareta Finlands konstitusjonelle rettigheter. Da Russifiseringen av Finland overtok som offisiell politikk i februar 1908, ble han avløst som generalguvernør, først av Vladimir Aleksandrovitsj Boeckmann, som også ble avsatt av samme grunn, og deretter av Franz Albert Seyn.

Gerhard var godt likt i Finland, og i 1923 fikk han politisk asyl i landet, hvor han bodde resten av livet.

Eksterne lenker
---------------

* Nikolaj Nikolajevitj Gerhard i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1908)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |
Logoen til Missile Defense divisjon av Nasjonalgarden, en del av det moderne amerikanske missilforsvarssystemet
**USAs anti-ballistiske missilforsvar** (engelsk: United States national missile defense (**NMD**) er en fellesbetegnelse for en type missilforsvar ment å skjerme hele USA mot innkommende missiler, for eksempel interkontinentale ballistiske missiler (ICBMs) eller andre ballistiske missiler (SLBM).

Bærerakett (PLV) frakter en prototype exoatmosfærisk anti-missil-missil som blir skutt opp fra Meck Øya på Kwajalein Missile Range den 3. desember 2001, for å ødelegge et ballistisk missil over det sentrale Stillehavet.
Dette er også brukt til å referere til den amerikanske landsdekkende antimissile programmet USA har utviklet siden 1990-tallet. Etter omdøping i 2002, refererer nå begrepet til hele programmet, ikke bare bakke-baserte avskjæringsmissiler og tilhørende fasiliteter..

Andre elementer som ennå ikke er integrert i NMD kan inneholde anti-ballistiske missiler, eller sjø-baserte, verdensrom-baserte, laser, og missilsystemer i stor høyde. NMD programmet er begrenset i omfang og er utformet for å møte et relativt lite ICBM-angrep fra en mindre sofistikert motstander. I motsetning til den tidligere Strategic Defense Initiative program, er ikke NMD designet for å være et robust skjold mot et massisvt angrep fra en teknisk avansert motstander.

Gjeldende NMD-program
---------------------

I 1990-årene og tidlig i det 21. århundre, har NMD har endret seg til mer beskjedne mål om å hindre at USA kan bli underlagt kjernefysisk utpressing eller kjernefysisk terrorisme av en såkalt "rogue state".

Systemet administreres av Missile Defense Agency. Det er flere andre etater og militære kommandoer som spiller en rolle, for eksempel United States Army Space - og Missile Defense Command.

Referanser
----------

1. ↑  ПРО как противороссийская оборона. Дональд Трамп обнародовал новую стратегию ракетной защиты США // Газета «Коммерсантъ» № 8 от 18.01.2019

Eksterne lenker
---------------

* Missile Defense system diskusjon under presidentvalget debatter, 2016.
* Missile Defense Programmet Beveger Seg Fremover, 2006.
* Missile Defense Agency nettstedet
* USA for å studere mulige plass-basert defense (2008)
* NMD side på Federation of American Scientists nettstedet Arkivert 13. august 2016 hos Wayback Machine.
* Theodore Postol presentasjon for sin kritiske rapport på Kongressen (August 2007)
* "Vil Eagle kvele Dragen?", vurdering av utfordringene til Kina er avskrekking av NMD, (februar 2008).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**USA trakk seg fra atomavtalen med Iran** i 2018 og gjeninnførte sanksjoner mot landet. Handlingen annullerte en avtale Iran inngikk i 2015 med de fem faste medlemmene av FNs sikkerhetsråd Russland, Kina, Storbritannia, Frankrike og USA samt Tyskland og EU.

Atomavtalen ble inngått da den demokratiske Obama-administrasjonen satt med regjeringsmakten. USA valgte å trekke seg fra atomavtalen i 2018 da den republikanske Trump-administrasjonen hadde fått regjeringsmakt. USAs annullering av atomavtalen med Iran skyldtes endring i amerikansk politikk og en rekke punkter Trump-administrasjonen mislikte ved den.

Trump-administrasjonen mente avtalen var for dårlig fordi den tillot Iran å fortsette å anrike uran og nå terskelen for å konstruere atomvåpen. Atomavtalen omfattet heller ikke Irans missilprogram, som flere[*hvem?*] mente var et regionalt sikkerhetsproblem. Avtalen påvirket ikke Irans rolle i konflikter i regionen, som i Syria og Jemen. Regjeringen mente også at atomavtalen ikke beskyttet USAs allierte i Midtøsten. Israel og Saudi-Arabia befinner seg fremdeles innen rekkevidde av Irans ballistiske langdistanseraketter. Dermed støttet Israel og Saudi-Arabia USAs opphevelse av atomavtalen med Iran.

Trump-administrasjonen kan ha svekket Irans økonomi ved å gjeninnføre sanksjoner mot landet. Det iranske regimet kalte USAs opphevelse av atomavtalen for «økonomisk krigføring».

Eksterne kilder
---------------

* «Trump trekker USA ut av atomavtalen med Iran. «Alvorlig tabbe», sier Obama.». Aftenposten. 8. mai 2018.

* Trym Mogen (8. mai 2018). «Fnyser av Trumps strategi: - Skruppelløs, talentløst». Dagbladet.
**Vilhelm Hannes Finsen** (født 30. september 1863 i Tórshavn, død 11. desember 1935 i København) var en dansk postmester.

Han ble ansatt i postvesenet i 1879, og ble kontormedhjelper og ekspeditør i 1885. Finsen var assistent i Generaldirektoratet 1893–1900, postmester på Gammelholm i København 1902–1906, postmester i Charlottenlund 1906–1908 og sjef for avispostkontoret i København (titulert overpostkontrollør) 1908–1927.

Hans islandske avstamning og oppvekst på Færøyene gjorde at han ble brukt til ekspedering av post til Island og Færøyene. I 1885 utgav han den første islandske postadresseboken, *Islenzkt bæjatal*. Finsen var redaktør for *Postadressebog for Kongeriget Danmark* 1893–1927, og sørget for at denne ble utgitt i nye utgaver i 1897, 1903, 1909, 1915 og 1921. Finsen gav dessuten ut *Telegramadressebog for Kongeriget Danmark* (1910) og *Stedfortegnelse for de Sønderjyske Landsdele* (1922), og bidro til *Fabers Post-, Jernbane- og Telegrafhaandbog* 1881–1914, *Posthaandbogen* 1914–1923 og alle utgavene av *Hages Haandbog i Handelsvidenskab*. Han var medlem av Dansk genealogisk Instituts forretningsutvalg samt medlem av Statens Stednavneudvalg 1909–1927.

Finsen var sønn av Hannes Finsen og bror av Niels Ryberg Finsen og Olaf Finsen. Han var selv gift og hadde tre barn.

Kilder
------

* *Dansk biografisk leksikon*, 2. utgave, bind 7 (1935), s. 49–50. (PDF)

Portaler: Danmark | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
**Aud Johanne Kvalbein** (født Nersnæs 4. mai 1948 i Oslo) er en norsk politiker (KrF).

Hun var første gang varamedlem av Oslo bystyre fra 1976 til 1979. Hun var ansatt som informasjonssjef i Kristelig Folkeparti fra 1990 og 1997, og kom tilbake til Oslo bystyre som varamedlem i 1995, og fra 2003 til 2015 som fast medlem. Fra 1997 til 2000 var hun politisk rådgiver for utenriksminister Knut Vollebæk i sentrumsregjeringen. Kvalbein var Oslos varaordfører fra 2007 til 2011, så Oslos byråd for eldre fra 2011 til 2015.

Hun har hatt styreverv i kristne organisasjoner som Bibelleseringen, Stefanusalliansen (Norsk Misjon i Øst), Den norske Israelsmisjon, og har sittet i representantskapet for *Alternativ til Abort i Norge* (AAN) i Vest-Agder (nå Amathea), og i styret for samme organisasjon i Oslo. Fra 2000 til 2003 var hun generalsekretær og informasjonssjef i organisasjonen Menneskeverd. I 2016 ble hun daglig leder i Hjernerådet. Hun var medlem av Oslo bispedømmeråd og Kirkemøtet før hun meldte seg ut av Den norske kirke i 2017.

Hun gikk Berles skole og så Oslo lærerskole. Hun har sin yrkesbakgrunn som journalist og redaktør ved Kristelig pressekontor (KPK), og som lærer i journalistikk ved Gimlekollen mediesenter. Fra 1990 til 1998 var hun oppnevnt som medlem av Kringkastingsrådet.

Hun giftet seg i 1969 med Asbjørn Kvalbein.

Referanser
----------

1. ↑  «Aud Kvalbein». Stortinget.no.
2. 1 2 3  «Om Aud Kvalbein». Aud Kvalbeins blogg. Arkivert fra originalen 29. september 2018.
3. ↑  Kirkebøen, Stein Erik og Sørgjerd, Christian (6. november 2014). «Aud Kvalbein gir seg som toppkandidat for Oslo KrF». *Aftenposten*. Besøkt 29. september 2018. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  «Historikk». Hjernerådet. Besøkt 29. september 2018.
5. ↑  Bjåen, Bjørgulv K. (3. februar 2017). «Aud Kvalbein ut av Den av norske kirke i protest». *Vårt Land*. Besøkt 29. september 2018.
6. ↑  «Bekjennende nøkkelbarn». *Vårt Land*: 24–25. 13. august 2011.
7. ↑  «Lysinger». *Vårt Land*: 6. 20. juni 1969.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Aud Kvalbein hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Aud Kvalbein hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Aud Langbo** (født 1934 i Drammen) er en norsk likestillingsforkjemper, lærer og statstjenestekvinne.

Langbo er utdannet lærer og arbeidet som lærer ved Abildsø skole i Oslo fra 1957 til 1997. Fra 1981 til 1993 arbeidet hun i en deltidsstilling i likestillingssekretariatet i det daværende Kirke- og undervisningsdepartementet/Utdannings- og forskningsdepartementet/Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet, der hun arbeidet med temaet likestilling i skolen. Hun redigerte bibliografien *Likestilling* Som Likestillingssekretariatet utgav i 1993. .

Langbo har vært medforfatter på *Likestillingsboka* sammen med Inger Johanne Arnesen, som er utgitt i 6 bind i perioden 1983–1985 på Cappelen forlag. Likestillingsboka er tenkt brukt i grunnskolen og forfatterne har også laget lærerveiledning.

Langbo er medlem av Norsk Kvinnesaksforening og var leder i organisasjonens største lokallag Oslo Kvinnesaksforening fra 1996 til 2001. Hun var senere også nestleder i Oslo Kvinnesaksforening 2010–2011.

Hun er datter av Kirsten Langbo og har vært engasjert i formidling av morens forfatterskap.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Langbo, Aud, 1934-[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NRK.no, «Barnetimetanten Kirsten Langbo», besøkt 15. november 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2  *Aftenposten*. 2004-10-24.
5. ↑  *Dagsavisen*. 24. oktober 2014.
6. ↑  *Fædrelandsvennen*. 1982-10-19.
7. ↑  Langbo, Aud (1993). *Likestilling*. Oslo: Likestillingssekretariatet.
8. ↑  Arnesen, Inger Johanne (1983). *Likestillingsboka 1*. Oslo: Cappelen. ISBN 8202023130.
9. ↑  «Styret mv. i Oslo Kvinnesaksforening». 11. august 2010. Besøkt 12. november 2019.
10. ↑  «Holdt foredrag om moren». *Hadeland*. 2009-10-06. s. 10.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett |
| Konkurrerte for Nederlands flagg Nederland |
|  VM |
| Bronse | Paris 2003 | 4 x 100 meter |

**Caimin Douglas** (født 11. mai 1977 i Rosmalen) er en nederlandsk friidrettsutøver (sprinter).

Douglas deltok i OL 2000 på 100 meter, men ble utslått i forsøkene. Han deltok også i VM 2001 på 200 meter, og ble denne gang utslått i kvartfinalen.

I VM 2003 løp han sammen med Timothy Beck, Patrick van Balkom og Troy Douglas på det nederlandske laget på 4 x 100 meter stafett som tok bronsemedaljene. Samme lag var også med i OL 2004, men bommet på vekslingen i forsøket og gikk ikke videre til finalen.

Han deltok også i EM 2006 men her ble han også utslått i kvartfinalen på 200 meter.

Under OL 2008 i Beijing løp han 4 x 100 m stafett, der det nederlandske laget kom på sjuendeplass.

Personlige rekorder
-------------------

* 100 meter – 10,23
* 200 meter – 20,48

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 175624[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caimin Douglas – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Caimin Douglas – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Caimin Douglas – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Caimin Douglas – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Caimin Douglas – World Athletics Rediger på Wikidata
| Artikkelen inngår i serien om
**Skogbruk** |
| --- |
| Tømmerlunne |
| **Produkter** |
| Skog • Tømmer • Sagbruk • Trelast • Treforedling • Papirmasse • Ved |
| **Skog** |
| Barskog • Gran • Furu • Bjørk • Gammelskog • Urskog • Bonitet • Hogstklasse |
| **Skogsdrift** |
| Hogst • Foryngelse • Bærekraftig skogbruk • Tømmerfløting • Skogsmaskin • Motorsag |
| **Skogbruk i Norge** |
| Norges skoger • Norges Skogeierforbund • Norskog • Det norske Skogselskap |

**Skogsdrift** er arbeidet med å hogge, kviste, kappe og transportere tømmeret fra skogen og til bilvei. En eller flere av disse operasjonene kan foregå ved bilveien eller senere i verdikjeden, ved at det for eksempel uttransporteres hele stammer eller hele trær. Det finnes også driftssystemer som hugger opp trevirket til flis i skogen. Det er vanligvis hogstklasse fem, som også kalles moden skog, som avvirkes.

Historikk
---------

De første trærne ble hugget med steinøks, og benyttet nært hogststedet til husbygging, brensel eller kanovirke. En vanlig grunn til trefelling var også rydding av skog for oppdyrking.

Da jernredskaper kom i bruk, kunne tømmer hogges i et mye større omfang. I tillegg til å være et viktig lokalt byggemateriale, ble tømmer en viktig handelsvare, og råstoff til sagbruksdrift. Transportbehovet ble løst med hestedrift, senere har traktoren tatt over, og i dag blir den overveiende delen av tømmeret kjørt ut med spesialbygde lastetraktorer.

Driftssystemer
--------------

Skogsdriften må blant annet tilpasses terrenget, markas bæreevne, trærnes egenskaper og klima.

### Motorsaghogst, traktortransport

Fra en totalt dominerende posisjon på 1950-tallet, har andelen som hugges manuelt gått ned til en brøkdel etter årtusenskiftet. 

### Hogstmaskin og lastetraktor

Hogstmaskiner, nå stadig mer av ettgrepstypen, står for mesteparten av avvirkningen i Norge. Ettgreps hogstmaskiner er en stor maskin på 6 eller 8 hjul, den har en kran med et hogstaggregat. Med dette hogstaggreggatet kan føreren felle, kviste, apterer (kappe) og sortere stokkene og legge de på bakken for videre transport. Hogstmaskinens prosesser er i stor grad styrt av datasystemer. En hogstmaskin koster i dag (2009) ca. 4,5 mill. kroner. Ca 95% av tømmeret som hogges i Norge er tatt med hogstmaskin.[]

### Taubane- og slepebanedrift

Når terrenget blir så bratt at det er umulig å kjøre med traktor eller hogstmaskin, må tømmeret felles manuelt, og dras fram med taubane eller slepebane, ofte som hele stammer eller heltrær.

### Tynningshogster

Gjennom skogkulturtiltak lages det plantefelt som har en større tetthet enn det som er optimalt for eldre skog. Dermed må det på et eller annet tidspunkt foretas en tynning eller flere, der de beste trærne settes igjen, jevnest muilg fordelt, i riktig tetthet. Tynning er arbeidskrevende, og i større og større grad blir også dette arbeidet utført maskinelt.
**Elna Arbo Windfeld**, fødenavn **Anna Christine Eleonore Arbo** (født 31. januar 1884 i Kristiania, død 18. oktober 1957 i Oslo) var en norsk maler, og datter av malerne Eliza Arbo og Peter Nicolai Arbo.

Hun var dessuten datterdatter av kjemiingeniør og industrileder Stephen Henry Thomas, kalt «Kong Thomas».

Elna Arbo oppholdt seg sommeren 1901 i Bretagne, hvor hun begynte å male etter naturen. I 1910 debuterte hun i Kristiania Kunstforening med kopier etter italienske mestere. Samme sted hadde hun i 1913 en portrettutstilling.

Arbo sluttet tidlig å male. I årene 1916-24 dekorerte hun fem værelser i Halling skole i Kristiania, preget av en stilisert naturalisme med naivistisk preg, og etter dette opphørte hennes virke som kunstmaler fullstendig. Imidlertid arbeidet hun de ti siste årene av sitt liv med messehakler og alterbroderier til en rekke kirker, blant annet Oslo domkirke, Hamar domkirke og Uranienborg kirke.

Hennes minnebok fra slektsgården Gulskogen ble utgitt posthumt i 1975, *Minder fra Gulskoven*.

I 1914 ble Elna Arbo gift med den danske maleren Knud Windfeld-Hansen.

Bibliografi
-----------

* Windfeld, Elna Arbo (1975). *Minder fra Gulskoven*. Hemming Arbo Windfeld-Hansen.

Referanser
----------

1. 1 2   nkl.snl.no, besøkt 21. november 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10032505T2[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID fdc4b6b4-eead-4f93-b698-a8559492e85e, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Eliza Arbo». Norsk kunstnerleksikon. Besøkt 19. juli 2017.
5. ↑  Scheen, Erland (1957). *"Kong" Thomas i Kåfjord og hans reisedagbok fra Vestlandet i 1844*. (Bokcentralen).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
Kart over Winnipegsjøen og nabosjøene Winnipegosis, Manitobasjøen, og helt nederst til høyre Skogsjøen (Lake of the Woods).
**Skogsjøen** (engelsk: *Lake of the Woods*) er en innsjø på grensen mellom delstaten Minnesota i det nordlige USA og provinsene Manitoba og Ontario i Canada. Arealet er 4 168 km², og innsjøen ligger hovedsakelig på kanadisk side. En liten eksklave på vestbredden av sjøen tilhører Minnesota, men er kommunikasjonsmessig avskåret fra resten av USA; den kan bare nås via selve innsjøen eller landveien via Canada. Denne eksklaven er forøvrig det nordligste punktet innenfor *the lower 48*, USAs stater når Alaska og Hawaii er fraregnet.

Grenseelven Rainy River renner vestover inn i innsjøen, den kommer fra grensesjøen Rainy Lake lengre øst. Skogsjøen har selv avløp nordover via elven Winnipeg og inn i Winnipegsjøen.

Skogsjøen og Rainy River hadde stor økonomisk betydning fra 1700-tallet, da franske og senere britiske pelshandlere etablerte stasjoner langs innsjøen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Lakepedia.com: *Lake of the Woods*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lake of the Woods – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GNIS
 |
*Traktorkjørerens måltid*, 1951. På frimerke fra 1973.
**Arkadij Aleksandrovitsj Plastov** (russisk: Аркадий Александрович Пластов; født 19. januarjul./ 31. januar 1893greg. i det nåværende Uljanovsk oblast, død 12. mai 1972 samme sted) var en sovjet-russisk sosialistisk realistisk kunstmaler og bokillustratør.

Liv og arbeid
-------------

Plastov ble født i landsbyen Prislonikha i det daværende guvernementet Simbirsk. Faren var ikonmaler. Plastov studerte fra 1914 ved billedhugger-avdelingen på Moskvas skole for maling, billedhugging og arkitektur. Etter tre år, i 1917, reiste han hjem til fødebyen. Der var han opptatt med å male bilder som viser naturen på stedet.

Plastov ble kjent for allmennheten i 1935 da han viste frem sjangermaleri som var fullt i samsvar med tidens strikse politisk-kunstneriske doktrine. Denne åpnet bare for verk som fulgte den sosialrealistiske stilen, og det i alle typer kunst. Plastov heroiserer livet i Sovjetunionen, og yter sitt i oppbyggingen av det sosialistiske samfunnet. Verkene er preget av hans kjennskap til landsbylivet i Sovjetunionen og hans kjærlighet til fedrelandet. De er kjennetegnet av livfulle, kraftige avbildinger, samt ypperlige håndverk. Som en følge av de hendelsene som forandret livet til folk i Sovjetunionen, viste Plastov i sine malerier khvordan landsbylivet hadde blitt endret av kollektiviseringen. Til modeller som hovedpersoner i sine verk valgte Plastov personer på hjemstedet.

Etter utbruddet av andre verdenskrig kom nye motiver inn i Plastovs kunst. Disse viser folkets lidelser under krigen. Flere verk viser kvinner, gamle mennesker og barn i arbeid på engene på kolkhozene. Etter verdenskrigen holdt Plastov seg til motiver som viste landsbylivet.

Maleriet *Vår* fra 1954 er karakteristisk for Plastovs verk. Det viser ei ung, naken kvinne som kler av ei jente ved ei hytte, trolig ei "banja" (tilsvarende den finske sauna). Det snør, og i bakgrunnen ser en snødekte beitemarker. *Vår* blir regnet som et vendepunkt i sovjetisk kunsthistorie. For første gang siden begynnelsen av sosialrealismen ble et verk som viste hverdagslivet utstilt, og det helt fritt for politisk innhold. Bildet var verken politisk aktuelt eller idealiserende, slik tilfellet var i Plastovs tidligere verk, de som glorifiserte kollektiviseringen. Den kunstneriske endringen, bare et år etter Stalins død, gjenspeiler den politiske oppmykingen i Sovjetunionen under Nikita Khrusjtsjov.

Plastov døde i fødebyen Prislonikha, 79 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Store russiske encyklopedi, Den store russiske encyklopedi artikkel-ID 3143992, besøkt 31. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   RKDartists, «Arkadi Aleksandrovich Plastov», RKD kunstner-ID 63806[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 84343, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Plastov, Arkady, oppført som Arkady Plastov[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
**Georgios Kolettis** (gresk: Γεώργιος Κωλέττης) var en gresk syklist som deltok i de første moderne olympiske lekene i Athen i 1896.

Kolettis kom på andreplass i sykling 100 kilometer bak Léon Flameng fra Frankrike under OL 1896 i Athen. Det var kun de to som fullførte, når Flameng passerte målstreken etter 300 runder hadde Kolettis elleve runder igjen.

Han deltok også på 10 kilometer men brøt konkonkurranse etter cirka 7 kilometer etter en kollisjon med sin landsmann Aristidis Konstantinidis.

OL-medaljer
-----------

* 1896 Hellas’ flagg Athen - Sølv Sølv i sykling, 100 kilometer

Eksterne lenker
---------------

* (en) Georgios Kolettis – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Georgios Kolettis – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Georgios Kolettis – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Georgios Kolettis – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Georgios Kolettis – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (gr) Georgios Kolettis – Hellas olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Georgios Kolettis – Cycling Archives Rediger på Wikidata
**Daniel Mulville** (født 1939) er en amerikansk ingeniør. En kort periode fungerte han som administrerende direktør for den amerikanske romfartsorganisasjonen NASA.

Mulville studerte til en bachelorgrad i maskinteknikk i 1962, en mastergrad i ingeniørfag i 1966 fra George Washington University og en doktorgrad i konstruksjonsmekanikk fra det Catholic University of America i 1974. Han studerte også ved Industrial College som var en del av det amerikanske forsvaret i 1986. Mulville arbeidet som ingeniør for NASA fra 1995 til 1999. Han var i denne posisjonen ansvarlig for total gjennomgang av den tekniske beredskapen og gjennomføringen av alle romfartsprogrammer for NASA. 

Han var en kortere periode konstituert administrator for NASA, en posisjon som han ble tildelt den 19. november 2001, som følge av oppsigelsen til Daniel Goldin som tidligere administrator. Mulville satt som administrerende direktør for NASA frem til Sean O'Keefe ble bekreftet av det amerikanske senatet til denne posisjonen, den 21. desember 2001. Mulville har mottatt flere medaljer og utmerkelser, blant disse var Distinguished Service Medal, Outstanding Leadership Medal og Distinguished Executive Rank Awards.

Referanser
----------

1. ↑  «Dr. Daniel R. Mulville». NASA. Arkivert fra originalen 28. oktober 2020. Besøkt 24. april 2021.

| * v
* d
* r
NASAs administratorer |
| --- |
| 
* T. Keith Glennan (1958)
* James E. Webb (1961)
* Thomas O. Paine (1969)
* James C. Fletcher (1971)
* Robert A. Frosch (1977)
* James M. Beggs (1981)
* James C. Fletcher (1986)
* Richard H. Truly (1989)
* Daniel S. Goldin (1992)
* Sean O’Keefe (2001)
* Michael Griffin (2005)
* Charles F. Bolden, Jr. (2009)

 |
| Fungerende Administratorer
* Hugh L. Dryden (1961)
* Thomas O. Paine (1968-69)
* George Low (1970-71)
* Alan M. Lovelace (1977 og 1981)
* William Robert Graham (1985-86)
* Dale D. Myers (1989)
* Richard H. Truly (1989)
* Daniel Mulville (2001)
* Frederick D. Gregory (2005)
* Christopher Scolese (2009)
 |

| * v
* d
* r
NASAs viseadministratorer |
| --- |
| 
* Dryden
* Seamans
* Paine
* Low
* Lovelace
* Mark
* Graham
* Myers
* Thompson
* Cohen (fungerende)
* Dailey (fungerende)
* Mulville (fungerende)
* Gregory
* Dale
* Garver

 |
**Messerschmitt Me 410** «Hornisse» (geithams) var et tysk tungt jagerfly / jagerbomber utviklet og produsert av Messerschmitt for Luftwaffe under andre verdenskrig. Flyet var hovedsakelig en forbedring av det svært mangelfulle Messerschmitt Me 210 og fikk et helt nytt produksjonsnummer for å tydeligere skille mellom de to modellene. Flyet fløy første gang i 1942.

Historie og utvikling
---------------------

Messerschmitt hadde hatt planer om å introdusere Me 210 siden 1939, men flyet hadde vist seg å være svært mangelfullt både i motorkraft og manøvreringsevne. Flyet kom derfor aldri i produksjon i Tyskland. I Ungarn derimot hadde de gjort en rekke endringer i designet, noe som resulterte i Me 210C, som var en bedre modell enn den tyske. Dette ble tatt til etterretning i Tyskland, og man planla å produsere en Me 210D-modell. For å unngå det dårlige ryktet Me 210 hadde fått blant pilotene, ble det bestemt å gi det nye flyet et nytt navn; Me 410.

Den største forskjellen på de to flyene var motorene. Mens Me 210 var drevet av to Daimler-Benz DB 605 motorer på 1 500 hp, hadde Me 410 to Daimler-Benz DB 603 på 1 750 hp. Dette økte makshastigheten på flyet til 625 km/t, marsjfarten til 579 km/t, samtidig som det økte stigningshastigheten og makshøyden. Flyet kunne også bære flere våpen enn forgjengeren.

Spesifikasjoner (Me 410 A-1)
----------------------------

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 2 |
| Lengde | 12,40 m |
| Vingespenn | 16,38 m |
| Høyde | 4,20 m |
| Vingeareal | 36,20 m² |
| Vekt (uten last) | 6 146 kg |
| Vekt (maksimalt) | 10 659 kg |
| Motor | 2 × Daimler-Benz DB 603 A (2 × 1 850 hk ) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 625 km/t |
| Rekkevidde | 2 300 km |
| Marsjhøyde | 10 000 m |
| Klatrefart | 650 m/min |
| Bevæpning |  |
| Maskingeværer | 2 × MG 131, 13 mm 2 × MG 17, 7,92 mm |
| Maskinkanoner | 2 × MG 151, 20 mm |
|

Litteratur
----------

* Stocker, Werner and Peter Petrick. Messerschmitt Me 210 / Me 410 Hornisse/ Hornet. Hinckley, UK: Midland Publishing, 2007. ISBN 1-85780-271-3.

Eksterne lenker
---------------

* Wings Palette-fargelegging Arkivert 26. september 2018 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Fly produsert av Messerschmitt |
| --- |
| 
* Bf 108
* Bf 109
* Bf 110
* Me 155
* Bf 161
* Bf 162
* Bf 163
* Me 163
* Me 209
* Me 210
* Me 261
* Me 262
* Me 236
* Me 264
* Me 265
* Me 309
* Me 310
* Me 321
* Me 323
* Me 328
* Me 329
* Me 334
* Me 409
* Me 410
* Me 509
* Me 510
* Me 600
* Me 609
* P.1101

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN **·** NKC
 |

  

Portal: Andre verdenskrig
Translasjonen av et protein, som så settes inn i det endoplasmatiske retikulumet. Grønt og gult representerer ribosomet, mørkeblå tRNA-ene, og lyseblå andre proteiner involvert i prosessen.
**Ribosomer** ( av ribonukleinsyre, RNA og gr. *soma* – kropp) er små komplekser av protein og RNA som produserer proteiner i celler.

Ribosomer finnes i et stort antall i cellenes cytosol hos de fleste organismer. Her fungerer de i translasjonen, det vil si oversetting av den såkalte genetiske koden, som er lagret i DNA, til proteiner.

Proteiner er bygd opp av aminosyrer, og i første omgang bestemmes strukturen til et protein av aminosyrenes rekkefølge. Denne rekkefølgen er igjen bestemt av basene i DNA. Ribosomene binder til RNA. Tre baser, eller tripletter, tilsvarer en aminosyre. Flere tripletter kan kode for samme aminosyre. Aminosyrene binder til hverandre via peptidbindinger, og et polypeptid frigjøres.

I cellene finnes mRNA; budbringer-RNA fra DNA til ribosomene, rRNA; ribosomalt RNA som er bestanddel av ribosomene, og tRNA. tRNA er transport-RNA som binder aminosyrer til seg og frakter dem til ribosomene. tRNA er relativt små makromolekyler med en helt bestemt oppbygning som gjør dem i stand til å gjenkjenne triplettene i mRNA.

Som nevnt finnes ribosomene i cellens cytosol. Her kan de enten være frie eller assosiert med det det såkalte ru endoplasmatiske retikulum (ru ER). Produksjon av proteiner foregår da til innsiden av ER, og det er gjerne proteiner som skal til cellemembranen eller som skal skilles ut av cellen.

Oppbygning
----------

Ribosomene består av små og store subenheter med ribosomalt RNA (rRNA) og proteiner. Disse finnes i alle celletyper og i tillegg til celletypenes egne ribosomer har andre organeller slik som plastider (planter) og mitokondrier (både planter og dyr) sine egne ribosomer.

Eukaryotene har 80S ribosomer satt sammen av 40S (18S rRNA) og 60S (28S og 5.8S rRNA) med ca. 80 forskjellige proteiner. Prokaryotene har 70S ribosomer bestående av stor 50S (23S og 5S rRNA) og liten 30S (16S rRNA) subenheter med ca. 75 forskjellige proteiner. Ribosomene funnet i plastider og mitokondrier ligner mest på prokaryotenes ribosomer. Plastidene har 70S satt sammen av 30S (16S rRNA) og 50S (23S, 5S og 4.5S rRNA) sammen med ca. 75 forskjellige proteiner. Mitokondriene har 77-78S ribosomer med 24-26S og 5S i den store subenheten og 18S rRNA i den lille.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Et primtall {\displaystyle p} er et **Sophie Germain-primtal** når {\displaystyle 2p+1} også er et primtall. Dette fikk betydning da Sophie Germain beviste at Fermats siste teorem er sann for slike primtall. Det anses at det finnes uendelig mange Sophie Germain-primtall, men dette har som tvillingprimtallsformodningen aldri kunnet bevises. Det er 190 Sophie Garmain-primtall under 10 000:

```
   2,    3,    5,   11,   23,   29,   41,   53,   83,   89,  113,  131,
 173,  179,  191,  233,  239,  251,  281,  293,  359,  419,  431,  443,
 491,  509,  593,  641,  653,  659,  683,  719,  743,  761,  809,  911,
 953, 1013, 1019, 1031, 1049, 1103, 1223, 1229, 1289, 1409, 1439, 1451,
1481, 1499, 1511, 1559, 1583, 1601, 1733, 1811, 1889, 1901, 1931, 1973,
2003, 2039, 2063, 2069, 2129, 2141, 2273, 2339, 2351, 2393, 2399, 2459, 
2543, 2549, 2693, 2699, 2741, 2753, 2819, 2903, 2939, 2963, 2969, 3023,
3299, 3329, 3359, 3389, 3413, 3449, 3491, 3539, 3593, 3623, 3761, 3779,
3803, 3821, 3851, 3863, 3911, 4019, 4073, 4211, 4271, 4349, 4373, 4391,
4409, 4481, 4733, 4793, 4871, 4919, 4943, 5003, 5039, 5051, 5081, 5171,
5231, 5279, 5303, 5333, 5399, 5441, 5501, 5639, 5711, 5741, 5849, 5903,
6053, 6101, 6113, 6131, 6173, 6263, 6269, 6323, 6329, 6449, 6491, 6521,
6551, 6563, 6581, 6761, 6899, 6983, 7043, 7079, 7103, 7121, 7151, 7193,
7211, 7349, 7433, 7541, 7643, 7649, 7691, 7823, 7841, 7883, 7901, 8069,
8093, 8111, 8243, 8273, 8513, 8663, 8693, 8741, 8951, 8969, 9029, 9059,
9221, 9293, 9371, 9419, 9473, 9479, 9539, 9629, 9689, 9791
```

En heuristisk estimat for antall Sophie Germain-primtal mindre enn *x* er *C*2*x* / (log *x*)2 hvor *C*2 er tvillingprimtalskonstanten, omtrent 0,660161. For *x* = 10.000 gir anslaget 413 Sophie Germain-primtal, som fortsatt er altfor upresis.

Eksterne lenker
---------------

* SIDN A005384