recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stephan Henrik Barratt-Due sr.** (født 19. februar 1919 i Oslo, død 18. november 1985 i Oslo) var en norsk fiolinist og musikkpedagog virksom blant annet ved Barratt Due musikkinstitutt.

Biografi
--------

Barratt-Due var sønn av fiolinisten Henrik Adam Due (1891–1966) og pianisten Mary Barratt Due (født Barratt, 1888–1969). Han begynte tidlig å studere fiolin hos sin far og studerte i tillegg piano hos Dag Kristoffersen og musikkteori hos Trygve Torjusen og Karl Andersen. Barratt-Due hadde også et studieopphold i London der han studerte hos Max Rostal.

Barratt-Due hadde sin debutkonsert i Universitetets Aula den 12. september 1940 akkompagnert av sin mor på piano. Deretter innledet han en omfattende konsertvirksomhet som solist og kammermusiker i Norden, England og USA. Som kammermusiker var han medlem av Opera-kvartetten og Oslo Kammertrio (Barratt-Due, fiolin, Arne Melsom, cello og Wilhelm Schwarzott, piano), og han var solist med alle de profesjonelle symfoniorkestrene i Norge. Som orkestermusiker var han i mange år fiolinist i Nationaltheatrets orkester og orkesteret til Den Norske Opera. 

I 1970 overtok han sammen med sin søster, Esther Fladmoe, driften av Barratt Due musikkinstitutt etter sine foreldre, og var kunstnerisk leder ved instituttet fra 1970 og fram til sin død i 1985. Som pedagog underviste han også ved sommerkursene for lærere på Vestby, og drev kursvirksomhet og opplæring av strykere i Finnmark og var med på å danne Finnmark Symfoniorkester i 1970.

Barratt-Due var gift med Else Barratt-Due (født Holst, 1925–2006), og sammen hadde de fem barn, blant dem pianisten Cecilie Barratt-Due (født 1950), dramaturgen Else Barratt-Due (født 1954) og fiolinisten Stephan Barratt-Due jr. (født 1956).

Priser og ordener
-----------------

* 1978: Ridder 1. klasse av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. ↑  «Gravferdsetaten i Oslo kommune». BegravdeIOslo.no. Besøkt 9. mai 2015.
2. 1 2 3  Herresthal, Harald (20. november 1985). «Stephan Barratt-Due». *Aftenposten*. s. 15.
3. 1 2  «Stephan Henrik Barratt-Due». *biografi*. Store Norske Leksikon. 14. februar 2009. Besøkt 9. mai 2015.
4. ↑  Dahm, Cecilie (13. februar 2009). «Mary Barratt Due». *biografi*. Norsk Biografisk Leksikon. Besøkt 9. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stephan Henrik Barratt-Due på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* Stephan Barratt-Due sr. i et NRK-opptak fra 1970 fremfører «Meditasjon» fra *Thaïs* av Jules Massenet akkompagnert av Kringkastingsorkesteret dirigert av Øivind Bergh
* Stephan Barratt-Due sr. i et NRK-opptak fra 1970 fremfører «Mazurka», op. 19, nr. 1 av Henryk Wieniawski akkompagnert av Kringkastingsorkesteret dirigert av Øivind Bergh

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav **·** MusicBrainz
 |
**Ulvintunnelen** er en 3985 m lang jernbanetunnel på Dovrebanen ved Ulvin og Morskogen i Eidsvoll kommune. Bygging av tunnelen inngår som en del av utbygging av dobbeltspor på jernbanen mellom Eidsvoll og Hamar. Traséen på strekningen der jernbanen gikk langs strandkanten til Mjøsa har vært omstridt, de berørte kommunene Stange og Eidsvoll ønsket tunneler på store deler av strekningen. Miljøverndepartementet avgjorde i 2009 at Ulvintunnelen blir den eneste lengre jernbanetunnelen på strekningen. Tunnelen ble påbegynt 2. september 2011 og ble tatt i bruk høsten 2015. Planlegging og utbygging på strekningen har foregått parallelt med utbygging av E6. E6 går i samme område gjennom Morskogstunnelen.

Referanser
----------

1. ↑  «Dette er Eidsvoll-Hamar». Jernbaneverket. 12. desember 2011. Besøkt 19. desember 2011.
2. ↑  «E6 langs Mjøsa: 24 kilometer hodebry». Teknisk Ukeblad. 10. september 2008. Besøkt 19. desember 2011.
3. ↑  «E6 og jernbane i tunnel under Morskogen». eub.no. 24. februar 2009. Arkivert fra originalen 27. februar 2009. Besøkt 19. desember 2011.
4. ↑  «Her blir det dobbeltspor». NRK. 2. september 2011. Besøkt 19. desember 2011.
5. ↑  «Fellesprosjektet E6 - Dovrebanen i Eidsvoll og Stange». e6-dovrebanen.no. Arkivert fra originalen 17. mars 2012. Besøkt 19. desember 2011.
Certina DS Podium
**Certina Kurth Frères SA** er en sveitsisk produsent av eksklusive armbåndsur, opprinnelig grunnlagt i Grenchen i 1888 av Adolf og Alfred Kurth. Det er for tiden en del av Swatch-gruppen.

Historie
--------

Certina Kuth Frères SA ble grunnlagt i 1888 da Adolf og Alfred Kurth grunnla sin første urverksfabrikk i Grenchen. Fra starten av var det tre ansatte i fabrikken som var en del av familiehjemme. Certina begynte ikke å produsere hele klokker og tidsmålere, dette var noe som etterhvert ble gjort parallelt med produksjon av verkproduksjon for andre firmaer. I 1938 var det 250 ansatte i firmaet da det feiret sitt femtiårsjubileum. På denne tiden hadde Certina fått et rykte for å være nyskapende.

I 1972 var over 900 mennesker ansatt i firmaet og 600 000 klokker ble produsert av Certina hvert år. Selskapet var rangert først i de fleste store juvelklokkeoversikter og firmaet mottok både "International Diamonds Awards" og "Golden Rose"-prisene. På denne tiden produserte Certina 375 000 klokkekompontenter hver dag og brukte 53 000 edelstener i produksjonen.

Forbindelse med General Watch Co, Allgemeine Gesellschaft der schweizerischen Uhrenindustrie AG (ASUAG)
-------------------------------------------------------------------------------------------------------

I 1971 hadde familien som eide Certina bestemt seg for å gå med i General Watch Co, den da nydannede underavdelingen av ASUAG. Den japanske klokkeindustrien, som utmerket seg med pålitelighet og svært billige produkter, hadde en voldsom fremgang og bidrog til å stanse Certinas ekspansjon. Restruktureringen til firmaet involverte ikke bare en søken etter å slå sine krefter sammen med andre, men også til at de la ned sin egen verkproduksjon. Ved slutten av 1970-tallet var Certinas fabrikker flyttet til Biel. Under ny ledelse klarte bedriften å holde noen av sine gamle markdeder, deriblant i Skandinavia. Da SSIH- og ASUAG-selskapene slo seg sammen ble Certina en del av en organisasjon og sammen med Mido og Tissot har selskapet nå etablert seg i Le Locle.

Navnet Certina
--------------

Certina Basic
I 1906 ble Certina navnet brukt for første gang av fabrikanten. Adolf og Alfred Kurth kalte sine klokker «Grana», kortformen av «Granatus», det lantinske navnet for «Grenchen».

I 1938 adopterte firmaet navnet «Certina», fra latin «certus» som betyr «trygg», «sikker» som sitt eksklusive kjennemerke.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Certina – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* history of the Swatch Group SA and the various re-organisation
* Vintage Certina Time-Line and various info
* Official Swatch Group History
* Alliance Horlogère: listing of the Certina calibres
* Vintage Certinas
* Watch-Wiki:Certina

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** HDS
 |
Gransherad kirke
**Gransherad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Notodden og Tinn kommuner i Telemark fylke, og hovedkirken var Gransherad kirke.

Gransherad prestegjeld og dets sogn er nå en del av Notodden kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Grandásheraði sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Gransherad antas å være lagt under Hjartdal prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Ved kgl.res. av 23. februar 1859 ble Gransherred opprettet som eget prestegjeld, ved at Gransherred sogn ble skilt ut fra Hjertdal og Hovin sogn fra Tinn prestegjeld, gjeldende fra 1. juli 1859.

Navnet *Gransherad* på kommune og prestegjeld ble innført ved kgl.res. av 3. november 1917.

Ved kgl. res. av 31. januar 1986 ble det fastsatt ny kirkelig inndeling i Aust-Telemark prosti, ved at Gransherad prestegjeld opphørte og dets hovedsogn ble lagt til Notodden prestegjeld og annekssognet Hovin ble lagt til Tinn prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 287.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 54.
3. ↑  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 498.
4. ↑  Einung, H. H. (1978). *Tinn soga*. [s.n.] s. 467.
5. ↑  «Telemark Arbeiderblad (Skien) 1986.09.06». Norge;Vestfold og Telemark;;Skien;;;;. 6. september 1986. s. 27.
Haugerud kirke
**Haugerud menighet**, inntil 1. januar 1977 benevnt **Tveten menighet**, var et prestegjeld tilhørende Søndre Aker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet bydelen Haugerud i Oslo kommune, med Haugerud kirke som menighetskirke.

Haugerud menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Østre Aker og Haugerud sokn underlagt Groruddalen prosti.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 1. oktober 1965 ble det gjennomført en omfattende restrukturering av sogneinndelingen i Oslo. En av disse var at det opprettes en ny *Tveten menighet* av deler av Oppsal og Østre Aker menigheter, gjeldende fra 1. januar 1966.

Fra 1. januar 1977 fikk den navnet Haugerud menighet.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Haugerud

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Tveten menighet, lovdata.no
3. ↑  «Akers Avis Groruddalen 1976.12.17». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. 17. desember 1976.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Vejen kraftvarmeverk** er et varmekraftverk utenfor Vejen i Vejen kommune i østlig-sentrale Jylland i Danmark. Dette anlegget er et såkalt kraftvarmeverk som utnytter 83 % av energien i brenselet, ved at spillvarmen utnyttes til levering av fjernvarme. Operatør er DONG Energy.

Anlegget ble ferdigbygd i 1992 og har et kombinert brenselsystem da kjelen, levert av Ansaldo Vølund AS, kan fyres med avfall, treflis, halm eller pulverisert kull. Ved konstruksjon ble det antatt at anlegget ville bruke 1 200 tonn treflis per år som supplement til avfallsforbrenningen, men i praksis fyres det kun med treflis ved oppstart og stans da forbrenningstemperaturen blir for lav til fullstendig forbrenning av avfall. Kraftvarmeverket kan produsere 2,5 MW elektrisitet og 9 MW fjernvarme. Elektrisiteten genereres ved full last av 15,7 tonn damp i timen ved 50 bar og 425 °C i en AEG Kanis-turbin.

Årsproduksjonen er 16 GWh strøm og 1206 TJ varme. Fjernvarmen leveres via *Vejen Varmeværk*.

Eksterne lenker
---------------

* DONG Energy – Vejen CHP Plant.
* «Træ til energiformål» Arkivert 26. juni 2011 hos Wayback Machine. av Videncenter for Halm- og Flisfyring (da)

Portal: Danmark
**«Chant de Ralliement»** er Kameruns nasjonalsang. Den var brukt uoffisielt siden 1948, før uavhengigheten. Den har vært Kameruns offisielle nasjonalsang siden 1957. Musikken er komponert av René Djam Afame, som også skrev teksten sammen med Samuel Minkio Bamba og Moïse Nyatte Nko'o. Teksten ble endret i 1978.

Fransk tekst
------------

O Cameroun berceau de nos ancêtres,
Va debout et jaloux de ta liberté,
Comme un soleil ton drapeau fier doit être,
Un symbole ardent de foi et d'unité.
 
REFRENG:
Chère Patrie, Terre chérie,
Tu es notre seul et vrai bonheur,
Notre joie, notre vie,
En toi l'amour et le grand honneur.
 
Que tous tes enfants du Nord au Sud,
De l'Est à l'Ouest soient tout amour,
Te servir que ce soit le seul but,
Pour remplir leur devoir toujours.
 
REFRENG:
Chère Patrie, Terre chérie,
Tu es notre seul et vrai bonheur,
Notre joie, notre vie,
En toi l'amour et le grand honneur.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted (inkludert lydfil) Arkivert 6. mars 2008 hos Wayback Machine.
* Nasjonalsang: Nedlastbare MP3-fil, tekst i engelsk oversettelse

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Må ikke forveksles med Mistral (missil) eller Maserati Mistral.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Mistral** er et vindfenomen i Golfe du Lion (Løvebukta) i Middelhavet om vinteren og våren. Den skaper en kald og kraftig nordvestlig vind langs kysten fra Marseille til Toulon i Sør-Frankrike, og på øya Sardinia. 

Den er et eksempel på en katabatisk vind, som kommer av at luften blir avkjølt over fjell på grunn av et høytrykk eller varmeutstråling. Luften over Massif Central, det sentrale platået i Frankrike, og Alpene kjøles ned, og blir tyngre enn den omkringliggende luften. Dette fører til at luft strømmer ned Rhônedalen og ut mot kysten. 

Marseille merker denne vinden omtrent halvparten av dagene i løpet av et år. Vinden kan også påvirke været i Nord-Afrika, på Sicilia, på Malta og i store områder av det vestlige Middelhavet, særlig når det har vært et lavtrykk over Genovabukten. 

Navnet mistral blir også brukt om en nord til nordvestlig vind i Adriaterhavet, som også har sitt opphav i Alpene, men som også kan komme fra Dinarafjellet i Kroatia.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Hovin kirke
**Hovin prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Øvre Romerike prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Ullensaker kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Hovin kirke.

Hovin prestegjeld og dets sogn er nå en del av Ullensaker kirkelige fellesråd underlagt Øvre Romerike prosti.

Historikk
---------

*Hofvinar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet.  Hovin antas å være lagt under Ullensaker prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Nyere tid
---------

Ullensaker prestegjeld ble fra 1. januar 1995 delt i to, ved at Hovin sogn med Mogreina kapelldistrikt ble eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Hovin
* Mogreina

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1898). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 321.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 16.
3. ↑  *Norske bygder*. xx: John Grieg. 1932. s. 101.
4. ↑  «Romerikes Blad 1995.01.12». Norge;Viken;;Lillestrøm;;;;. 12. januar 1995. s. 2.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Jar kirke Foto: Hans A. Rosbach 
**Jar menighet**, også benevnt **Jar-Eik prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Bærum prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Jar sogn av Bærum kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Jar kirke.

Høvik menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Jar sokn, underlagt Bærum prosti.

Historikk
---------

Ved kgl.res. av 11. desember 1964, ble Haslum prestegjeld delt, og Jar(-Eik) utskilt som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1965. Ved kgl.res. av 18. oktober 1968 ved delingen av Jar sogn og prestegjeld, ble det opprettet et nytt Eik sogn og prestegjeld under Asker og Bærum prosti av Eik kirkebokføringsdistrikt.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Jar

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------



1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  «Asker og Bærums budstikke 1965.01.18». Norge;Viken;;Bærum;;;;. 19650118. s. 1.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
3. ↑  Forskrift om opprettelse av Jar sokn og prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
***For galleriet*** er et norsk underholdningsprogram som ble sendt på NRK i 1991 og 1992. Programledere var Per Ståle Lønning og Marit Christensen.

Om programmet
-------------

Programmet inneholdt humor, musikk, diverse stunt samt debatt. I tillegg var det i hver episode en tilfeldig forbipasserende på gaten som fikk en utfordring av en utegående reporter. Anne Enger Lahnstein og Erik Solheim var programmets første gjester. 

Tor Erling Staff hadde en egen sekvens hvor han inviterte en profilert gjest til samtale. Første gjest som ble «grillet» av Staff var den omstridte innvandringsmotstanderen Arne Myrdal.

Humoristene Knut Borge og Torkjell Berulfsen hadde også faste innslag i programmet.

### Seertall og anmelderne

Til tross for høye seertall (2,5 millioner på det meste) ble programmet tidvis slaktet av anmelderne. Flere sinte TV-seere kontaktet NRK og Kringkastingsrådet ønsket på et tidspunkt å legge det ned. Særlig krass var omtalen av premieren i 1991 der VG hevdet at Oslo og Akershus «totalslaktet» programmet, mens det fikk kjølig mottakelse i resten av landet. VG baserte seg på en TV-undersøkelse utført av Scanfact.

På slutten av 1990-tallet ble episoden der Lønning og Christensen sang duett (med pålagt lyd) harselert med av humorprogrammet *Åpen post*.

Referanser
----------

1. ↑  «Takk for oss!». *VG*. 28. mars 1992. Besøkt 23. mars 2009. «*Det har vært «bombenedslag» i Norge hver gang «For Galleriet» har vært sendt. Kritikerne har rast, sinte folk har ringt både NRK og avisene - og medlemmer av Kringkastingsrådet prøvde å stoppe programmet. Likevel har Marit og Per Ståle samlet to millioner TV-seere foran skjermen på lørdagene i høst og vinter. Selv med slakt økte seeroppslutningen - fra gang til gang*.»
2. ↑  Rønningen, Trygve (7. oktober 1991). «TOTALSLAKTES I OSLO». *VG*. Besøkt 24. mars 2009. «*Totalslakt i Oslo og Akershus. Kjølig mottagelse i resten av landet. Slik reagerer TV-seerne på Marit Christensens og Per Ståle Lønnings lørdagsprogram «For galleriet». Halvparten av oss så programmet, en oppslutning NRK kan være rimelig godt fornøyd med. Bunnkarakteren 2,3 betyr at folk i Oslo og Akershus som fulgte «For galleriet» lørdag, egentlig kunne tenkt seg å ha gjort alt annet enn å se på Marit og Per Ståle.*»

Eksterne lenker
---------------

* For galleriet i NRK nett-tv
Jelsa kirke
**Jelsa prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ryfylke prosti. Det omfattet sogn i tidligere Jelsa, nå Suldal kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Jelsa kirke.

Jelsas kirkesogn er nå en del av Suldal kirkelige fellesråd, og underlagt Ryfylke prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Jalsa sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Jelsa prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Jelsa med Erfjord annekssogn.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Jellsze Præstegjeld* under Ryefølckes Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Jelsøe prestegjeld dannet grunnlaget for Jelsøe formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 24. april 1858 ble Sand sogn utskilt fra Jelsa og Sauda sogn fra Suldal prestegjeld opprettet som Sand prestegjeld med virkning fra 1. oktober 1858. Ved kgl.res. av 19. oktober 1877 ble Erfjord opprettet som eget sogn i Jelsa prestegjeld.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

I 2003 ble Jelsa prestegjeld avviklet og dets sogn Jelsa og Ervik ble overført til Suldal prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 331.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 70.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 354.
8. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
9. ↑  «Suldalsposten 2003.11.07». Norge;Rogaland;;Suldal;;;;. 7. november 2003. s. 2.
**Kaarlo Johan Jalmari «Kalle» Anttila** (født 30. august 1887 i Muhos, Norra Österbotten, død 1. januar 1949 i Helsingfors, Nyland) var en finsk bryter som deltok i de olympiske leker i 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Anttila ble olympisk mester i bryting under OL 1920 i Antwerpen. Han vant den nest letteste vektklassen, lettvekt opp til 67,5 kg, i fristil. I finalen beseiret han svenske Gottfrid Svensson. Det var ni brytere fra seks nasjoner i denne vektklassen som ble avviklet i perioden 25. til 28. august 1927. Fire år senere, under OL 1924 i Paris, vant han sin andre olympiske gullmedalje. Han vant tittelen i gresk-romersk stil i fjærvekt.

Anttila ble verdensmester i bryting både i 1921 og 1922.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1920 Belgias flagg Antwerpen - **Gull** i bryting, lettvekt fristil Finlands flagg Finland
* Gull 1924 Frankrikes flagg Paris - **Gull** i bryting, fjærvekt gresk-romersk stil Finlands flagg Finland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kalle Anttila – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Anttila – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Anttila – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Anttila – FILA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |




1. ↑   The National Biography of Finland, Kansallisbiografia-ID 1887[Hentet fra Wikidata]
«**Tannpussevise**» er en barnesang med melodi av Kåre Grøttum og tekst av Sissel Castberg. Den ble først fremført i barneprogrammet *Kosekroken* tidlig i 1969 med vaktmester Svein Byhring, tante Ragne Tangen og postmann Ulf Wengård. Teksten oppfordret til å pusse tennene.

Melodien ble utgitt på single for Fontana i 1969 og var blant landets bestselgende. 
Utgivelsen ga VGs sølvskrin til de tre artistene, for å ha solgt over 10 000 eksemplarer.
Og i 1976 vant man en sølvplate for å ha passert 20 000 solgte.
Grøttum og Castberg ga forøvrig ut oppfølgeren «Akevise» tidlig 1970, også den med Ragne Tangen. Formålet var å gjøre det tryggere å ake for barn.

Andre sanger med samme navn
---------------------------

I 1978 avstedkom Trond-Viggo Torgersen komposisjonen med teksten
«Puss, puss, så får du en suss», ofte bare kalt «Tannpussevisa». Likens hadde Halvdan Sivertsen si «Tannpussevise» med
Labbetuss som skulle pusse tanna.

Utgivelser
----------

* Postmannen, vaktmester'n og tante Ragne, *Tannpussevisa, spill selv* (Fontana, 1969).
* Halvdan Sivertsen, *Labbetussviser* (1983).
* Trond-Viggo Torgersen, *Noe med Flode* (Lydbok, 2003)

Referanser
----------

1. ↑  «Tannpussvisen klar for plate». VG. 13.3.1969.
2. ↑  Espen Eriksen og Enok Skau (18.2.1970). «Sølvskrin til Kosekroken». VG.
3. ↑  «Sølvgutten personlig». VG. 6.9.1976.
**Hovedmatrikkel** er et register, en fortegnelse, eller en liste over en organisasjons, forenings, eller virksomhets medlemmer eller deltakere. Ordet matrikkel kommer av det latinske matricula, som betyr fortegnelse eller liste. Matrikkel kan brukes om forskjellige typer lister eller registre, men forekommer i dag helst som betegnelse på et offentlig register over grunneiendom. 

Hovedmatrikkel kan for eksempel være betegnelsen på en protokoll en kan finne i eldre skolers arkiv. Det er en innskrivningsprotokoll eller elevprotoll der skolens elever blir skrevet inn etter hvert som de begynner på skolen. Alle elevene ble gitt hvert sitt unike løpenummer ved den skolen de startet på, og fikk et nytt dersom de byttet skole. Løpenummeret finner en igjen i andre protokoller i et skolearkiv, som i fraværsprotokoller og karakterprotokoller. En hovedmatrikkel i skolesammenheng gir informasjon om elevens navn, fødselsdato, adresse, dato for skolestart, eventuelt tidligere skoler eleven har gått på og utskrivelsesdato. Ellers finnes opplysninger om forsørgers navn og stilling. I dag føres det ikke slike protokoller, og oversikt over elever ved skolen finnes i klasselister, som imidlertid ikke kalles matrikler.

Eksterne lenker
---------------

* Hovedmatrikler skoler - oppslagsverket oVe, artikkel av Ine Merete Baadsvik, Bergen Byarkiv.Bergen Byarkiv.
**Amirantene** eller **Amiranteøyene** er en gruppe koralløyer tilhørende Seychellene i Indiahavet. Desroches er den største av øyene i gruppen.

Geografi
--------

Øyene ligger omkring 320 km sørvest for den indre øygruppen i Seychellene. Avstanden til Zanzibar i vest er ca. 1500 km. 

Amirantene ligger på en banke med en utstrekning på ca. 6 300 km². Ved kanten av banken er havdybden 11 til 27 meter. Det er et dypere område i sentrum av banken. Øyene i Amirantene er dannet av sand som har samlet seg på korallplattformer.

Landarealet er på til sammen 6,6 km². Poivre og St. Joseph er atoller.

Amirantene består av flere øyer og rev. De største øyene er:

* Africaøyene
* D'Arros
* Boudeuse
* Desnoeufs
* Desroches
* Etoile
* Marie-Louise
* Poivre
* Rémire
* St. Joseph

Historie
--------

Handelsmenn fra Arabia kjente til øyene før portugiseren Vasco da Gama kom over dem under sin andre India-reise i 1502.

En britisk beskrivelse fra 1609 nevner ni ubebodde øyer uten ferskvannskilder, men det man mente var spor av bosetting. Etter 1770 utforsket franske sjøfarere øyene, men fattet ellers liten interesse for dem.

Øya Desroches tilhørte fra 1965 til 1976 Det britiske territoriet i Indiahavet.

Forvaltning
-----------

Øyene regnes som en del av De ytre øyene i Seychellene, også kalt Outer Islands eller Zil Elwannyen Sesel.

Samfunn
-------

Strand på Desroches, den største av Amirantene
D'Arros, Desroches, Poivre og Rémire er befolket. Folketellingen i 2002 viste en befolkning på 115.

Det har vært dyrket kokosnøtter på øyene, med produksjon av kopra. Videre har det vært innsamling av terneegg og det har vært produsert guano.

Turisme er en viktig næringsveg, særlig på Desroches, der det ble bygget hotell i 1987. Desroches, Poivre og Rémire er eid av staten og selskapet Islands Development Company har ansvar for den økonomiske utviklingen. D'Arros og St. Joseph er i private eie.

Referanser
----------

1. ↑  S. Jennings, S.S. Marshall, P. Cuet og O. Naim: «The Seychelles», i Tim R. McClanahan, Charles R.C. Sheppard og David O. Obura (red.): *Coral Reefs of the Indian Ocean. Their Ecology and Conservation*, New York: Oxford University Press, 2000, s. 385.
2. 1 2  *Britannica Book of the Year 2014*, Chicago: Encyclopaedia Britannica, s. 716.
3. 1 2  «Amirante Isles»[*død lenke*], *Encyclopædia Britannica*. Lest 4. februar 2018.
4. ↑  Mohamed Amin, Duncan Willetts, Adrian Skerrett og Judith Skerrett: *Journey Through Seychelles*, Nairobi: Camerapix Publishers International, 1994, s. 160.
5. ↑  Schedule 1, *Constitution of the Republic of Seychelles*. WIPO.
6. ↑  «Location and topography» Arkivert 4. mars 2018 hos Wayback Machine. Islands Development Company. Lest 4. mars 2018.
7. ↑  «The Creation of the Islands Development Company» Arkivert 4. mars 2018 hos Wayback Machine. Islands Development Company. Lest 4. mars 2018.
8. ↑  «D’Arros» Arkivert 5. januar 2018 hos Wayback Machine. Seychelles Tourism Board. Lest 4. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**EM i fotball for kvinner 1995** ble arrangert først som en kvalifisering, og deretter som en ren cup med hjemme- og bortekamper fram til finalen, som ble trukket til å bli spilt i Tyskland. EM i fotball for kvinner er en turnering for europeiske landslag som er tilknyttet UEFA, og som har kvalifisert seg til turneringen. Hensikten med turneringen er å avgjøre hvilket kvinnefotballag som er best i Europa. Tyskland slo Sverige i finalen. Det var Tysklands tredje seier.

Kvalifisering
-------------

*Se hovedartikkel: EM i fotball for kvinner 1995 kvalifisering*  

Innledningsvis ble de deltakende landene fordelt i 8 grupper, med tre eller fire lag i hver gruppe. Bare gruppevinnerne kom videre. Gruppevinnerne var England, Island, Russland, Tyskland, Danmark, Sverige, Italia og Norge. Seirene var relativt klare, med unntak av Englands, de vant med ett poeng på Spania. De åtte lagene ble satt opp i et kvartfinalespill med hjemme- og bortekamp.

Cupspill
--------

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kvartfinaler |  | Semifinaler |  | Finale |
|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |   |   |  |   |   |  |
|  |
|  |  Englands flagg England |  4 |
|  |  |
|  |  Islands flagg Island |  2 |   |
|  |  Englands flagg England |  2 |
|  |  |
|  |   |   |  Tysklands flagg Tyskland |  6 |   |
|  |  Russlands flagg Russland |  0 |
|  |  |  |
|  |  Tysklands flagg Tyskland |  5 |   |
|  |  Tysklands flagg Tyskland |   3 |
|  |  |   |   |
|  |   |  Sveriges flagg Sverige |  2 |
|  |  Danmarks flagg Danmark |  2 |
|  |  |  |
|  |  Sveriges flagg Sverige |  3 |   |
|  |  Norges flagg Norge |  5 |
|  |  |
|  |   |   |  Sveriges flagg Sverige |  7 |   |
|  |  Italias flagg Italia |  3 |
|  |  |
|  |  Norges flagg Norge |  7 |   |
|  |
|  |   |

| Europamester |
| --- |
| Tyskland Tyskland |

| * v
* d
* r
Europamesterskapet i fotball for kvinner |
| --- |
| Mesterskap | 
* Italia 1969 (uoffisielt)
* Italia 1979 (uoffisielt)
* 1984
* Norge 1987
* Tyskland 1989
* Danmark 1991
* Italia 1993
* Tyskland 1995
* Norge/Sverige 1997
* Tyskland 2001
* England 2005
* Finland 2009
* Sverige 2013
* Nederland 2017
* England 2022
* *Sveits 2025*

 |  |
| Tropper | 
* 1984
* 1987
* 1989
* 1991
* 1993
* 1995
* 1997
* 2001
* 2005
* 2009
* 2013
* 2017
* 2022
* *2025*

 |
| Kvalifisering | 
* 1984
* 1987
* 1989
* 1991
* 1993
* 1995
* 1997
* 2001
* 2005
* 2009
* 2013
* 2017
* 2022
* *2025*

 |
**Måstadfjellet landskapsvernområde** er et landskapsvernområde og ramsarområde på øya Værøy i Værøy kommune i Nordland. Området ble fredet for å «bevare et egenartet natur- og kulturlandskapsområde, sikre zoologiske, geologiske og kulturhistoriske element som er med på å gi området dets særpreg, og de botaniske forekomstene i tilknytning til Sanden.»

Skilt ved grensen til Måstadfjellet naturreservat
Måstadfjellet landskapsvernområde er på 5 145 dekar - hvorav 3 210 dekar sjøareal, og grenser i vest til Måstadfjellet naturreservat. Naturreservatet utgjør den vestlige, bratte delen av Værøy. Landskapsvernområdet omslutter Måstadbukta, med unntak av den gamle bebyggelsen og dyrkamarka i grenda Måstad.

Måstadfjellet naturreservat og Måstadfjellet landskapsvernområde ble i 2013 utpekt til ett samlet ramsarområde.

Referanser
----------

1. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Måstadfjellet landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
* Verneforskriften hos Lovdata
* De norske ramsarområdene hos ramsar.org
* Miljostatus.no
* Informasjonsplakat med kart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
Kartet viser de indiske og kinesiske påstandene om grensen i Aksai Chin-regionen, Macartney-MacDonald-linjen, Foreign Office Line, samt fremgangen til kinesiske styrker da de okkuperte områder under den kinesisk-indiske krigen.
**Den sino-indiske krig**, også kjent som *den sino-indiske grensekrig* eller *den kinesisk-indiske krig*, var en grensekrig som ble utkjempet i de høytliggende, omstridte grenseområdene mellom India og Folkerepublikken Kina. Krigen er kjent for sine vanskelige forhold, ettersom hele krigen ble utkjempet over 4250 meter over havet. Dette førte til store problemer for begge sider, ettersom alpin krigføring er en svært krevende form for krigføring. Krigen er kjent for at ingen av partene tok i bruk sine luftstrids- eller sjøstridskrefter.

Referanser
----------

1. ↑  H.A.S.C. by United States. Congress. House Committee on Armed Services — 1999, side 62

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Lomstjønna naturreservat** er et naturreservat på Harøya i Ålesund kommune, Møre og Romsdal. Området ble vernet i 1988 for å ta vare på et viktig våtmarksområde. 

Tjernet ligger i et hei og fattigmyrlandskap, som er både flatt og ensartet. Området omfatter både tjernet, myr og flere små dammer, og utgjør en representativ del av denne landskapstypen på øya. Flere arter som foretrekker kystheiene hekker her: grågås, heilo, spover og måker. Her finnes også noen ender og noen spesielle arter som svømmesnipe og lappspurv.

Reservatet er ett av 4 naturvernområder som inngår i ramsarområdet Harøya våtmarksystem, som ble etablert i 1996.

Referanser
----------

1. ↑   Naturbase, faktaark.naturbase.no, besøkt 8. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lomstjønna naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

  


|  |
| --- |
| **Harøya våtmarksystem** er et Ramsar-område i Norge |
|  Lomstjønna | Lyngholman | Malesanden og Huse | Selvikvågen  |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**New York Film Academy – School of Film and Acting** (NYFA) er en filmskole og skuespillerskole basert hovedsakelig i New York i USA. Skolen tilbyr kortere kurs og workshops, såvel som 1-2 års konservatorium programmer, AA, BFA og MFA programmer. NYFA tilbyr instruksjon innen blant annet filmproduksjon, animasjon og filmskuespill. 

NYFA ble grunnlagt i 1992 av Jerry Sherlock, en tidligere film-, fjernsyns- og teaterprodusent. Skolen befant seg opprinnelig ved Tribeca Film Center, men flyttet i 1994 til Union Square. 

Skolens filosofi er å «lære ved å gjøre», og alle elever møter meget intensiv trening. Skolen henter regelmessig inn lærere fra blant annet: Tisch School of the Arts, Columbia University, AFI Conservatory, University of Southern California, Stanford University, Harvard University, Yale University og University of California, Los Angeles.

NYFA er godkjent innen NASAD National Association of Schools of Art and Design (CHEA godkjent).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) New York Film Academy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |



1. ↑   (på en) *ROR Data* (v1.19 utgave), 16. februar 2023, DOI:10.5281/ZENODO.7644942, Wikidata Q116976023
2. 1 2   *Intergrert IT-system for akademisk utdannelse*, Wikidata Q6042926,
**Raumabrua**, også kalt **Rauma bru**, er en bro på E136 i Rauma kommune. Den krysser Rauma (elv) nær utløpet ved Åndalsnes. Den ble åpnet i november 1963 da veiforbindelsen mellom Åndalsnes og Veblungsnes ble utbedret. Før Raumabrua ble oppført gikk trafikken mellom Åndalsnes og Veblungsnes om Grøttørbrua (Grøtør bru). Den har fem spenn med en samlet lengde på 131 meter og er oppført av betong.

I 2016 ble det oppdaget at elven hadde gravd bort fundamentet under den ene pillaren som ble hengende løst. Broen ble stengt for tyngre kjøretøy som måtte ta veien om Åfarnes-Sølsnes inntil broen var utbedret. Busser til Trollstigen ble sendt om Soggebrua.

Raumabrua midt på bildet. Steinfylling for broen og langs elven er laget med steinmasser fra utvidelse av Skafonntunnelen og Runehamartunnelen. Området øst for steinfyllingen langs elveløpet er senere fylt ut til industriområdet Øran. Grøttør bru i venstre kant (foto ca. 1960).

Referanser
----------

1. 1 2  Torvik, Inge mfl: *Samfunn og ferdsel.* Molde: Møre og Romsdal fylkesbåtar, 2000.
2. ↑  Rosbach, Marius (6. juni 2016). «Europavegen i Romsdalen kan bli lenge stengt». *Sunnmørsposten* **(norsk)**. Besøkt 30. april 2017.
3. ↑  Bratteng, Per-Kristian (6. juni 2016). «Rauma bru stengt - kan bli stengt i uker». *andalsnes-avis.no* **(norsk)**. Besøkt 21. februar 2024.
4. ↑  Olsen, Stine Vandevjen (7. juni 2016). «Turistbusser får bruke Sogge bru til Trollstigen». *andalsnes-avis.no* **(norsk)**. Besøkt 21. februar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
Kart over bukta mellom Castletown og Langness.

**Langness** er en halvøy som stikker ut fra sørøstlige kysten av øya Man i Irskesjøen. Navnet har en norrøn opprinnelse og betyr rett og slett et langt nes. Det er forvansket til *Langlish* på mansk. Langness kapsler inn og gir den gamle middelalderbyen Castletown en naturlig havn der hvor Silverburn River renner ut i Castletown Bay innenfor Langness.

I forhistorisk tid var Langness en øy som over tid ble knyttet til fastlandet Man på grunn av strøm og avleiring i det som kalles for en tomboloeffekt.

Den lille bygda Derbyhaven ligger på den tynne stripen med land som er Langness, kort veg fra Castletown. Helt på sydtippen av halvøya er Dreswick Point, den del av Man som ligger lengst sørøst, mens den nordligste delen av Langness er St. Michael's Isle, og blir også populært referert til som «Fort Island». Stedet var tidligere ikke sammenføyd ved høyvann, men er nå forbundet med en tynn, opphøyd veg som ble bygget på midten av 1700-tallet. Øya består av skifer og av svært surt jordsmonn.

*Krøniken om kongene av Mann og Øyene* har nedtegnet to store slag på St. Michael's Isle på midten av 1200-tallet da England, Skottland og Man sloss om kontrollen over øya. Det første slaget var i 1250, og ble vunnet av manxmenn, men 25 år senere i 1275 tapte de mot Skottland. I begge slag gikk invasjonsstyrkene i land på St. Michael's Isle.

Men øya var også et sted for religiøs dyrkelse. Det ble først bygget et lite *keeill* og deretter et kapell og kirkegård. Fortsatt er det ruiner fra denne bebyggelsen. Øya ble omgjort til et fuglereservat i 1936 hvor vegetasjonen og klippene gir naturlige reirområder. Mange ulike insekter holder også til på øya.

Castletown Golf & Country Club, som også fungerer som hotell, ligger på halvøya og har hatt flere internasjonale mesterskap. I 2005 ble mesterskapet Duke of York Young Champions Trophy holdt av klubben.

Eksterne lenker
---------------

* Dan Karrans bilder av Langness
* Castletown Golf & Country Club
* Jon Wornham's Island-Images.co.uk
* There are also pictures and stories at Castletown website – Ladies Golf page

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Union Bryggeri** var et bryggeri som ble etablert i 2009 i de gamle lokalene til Norske Skog Union på Klosterøya i Skien. Bryggeriet eies og drives av Macks Ølbryggeri. Samtidig som det nye bryggeriet ble opprettet, ble Trio bryggeri på Kjørbekk lagt ned. Bryggeriet ble solgt til United Bakeries Holding AS og skiftet navn til Det Lille Presseriet AS i 2012. Etter flere år med tap, ble driften avviklet i 2014.

Produkter
---------

Ølboks fra Union bryggeri i Skien.  Foto: Bitjungle 
Union Bryggeri produserer lokalt bryggede ølvarianter, mineralvann og frukt- og bærprodukter. I tillegg fungerer bryggeriet som produsent av øl og mineralvann for sin eier Macks Ølbryggeri, samt Arcus.

Historie
--------

Trio bryggeri var et familieeid selskap som ble opprettet i 1924. I år 2000 gikk Macks Ølbryggeri inn på eiersiden, og i 2004 overtok de hele eierskapet. Dette bryggeriet ble nedlagt i 2009, samtidig som Union bryggeri ble oppretta. Flesteparten av de ansatte i Trio bryggeri fikk jobb i det nye bryggeriet. I tillegg ble en del produksjonsutstyr tatt med fra Trio bryggeri.

Bryggeriet
----------

Hovedinngangen til Union bryggeri på Klosterøya i Skien.  Foto: Bitjungle 
Union bryggeri ble etablert i en bygning som tidligere huset en av papirmaskinene til Norske Skog Union på Klosterøya. En del av produksjonsutstyret fra Trio bryggeri ble flytta, i tillegg til at det ble investerte 25 millioner kroner i det nye bryggeriet. Det er planlagt en pub i forbindelse med bryggeriet.

Bryggeriet markedsfører seg selv som et «åpent bryggeri», og grupper kan bestille omvisning i lokalene. Det er også mulig for alle å se deler av produksjonen gjennom store glassvinduer i fasaden.

Referanser
----------

1. ↑  Firmapresentasjon Union bryggeri AS[*død lenke*], purehelp.no (besøkt 2009-10-05)
2. ↑  «Full stopp for bryggeriet». *www.ta.no* **(norsk)**. 6. mai 2014. Besøkt 4. november 2019.
3. ↑  Mack lanserer Union Bryggeri på Klosterøya Arkivert 2. oktober 2009 hos Wayback Machine. Om Klosterøya (besøkt 2009-10-05)
4. ↑  Bygger bryggeri på brygga[*død lenke*], avisa Varden, 2009-07-29 (besøkt 2009-10-05)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Union bryggeri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
En **omorganiseringsreaksjon** er en bred klasse av organiske reaksjoner der karbonskjelett av et molekyl er omorganisert for å gi en strukturell isomer av det opprinnelige molekylet. Ofte vil en substituent beveger seg fra ett atom til et annet atom i samme molekyl. I eksemplet nedenfor vil substituenten R beveger seg fra karbonatom nr 1 til karbonatom nr 2:

{\displaystyle }
Intermolekulær omleiring kan også finne sted. 

En omorganiseringsreaksjon er ikke godt representert med enkel elektronoverføringer (representert ved buede piler i organisk kjemi). Den faktiske mekanismen for alkyl grupper i bevegelse, som i Wagner-Meerwein omleiring, trolig innebærer overføring av bevegelse alkyl-gruppen flytende langs et bånd, ikke ioniske bond-brudd og forming. I perisyklikse reaksjoner, forklaring ved hjelp av orbital vekselsvirkningene gi et bedre bilde enn enkel elektron overføringer. Det er likevel mulig å trekke den buede pilene for en sekvens av elektron overføringer som gir samme resultat som en omleiringsreaksjon, selv om disse ikke nødvendigvis er realistiske. I allylisk omleiring  er reaksjonen faktisk ioniske.

1,2-omleiring
-------------

En 1,2-omleiring er en organisk reaksjon der en substituent beveger seg fra ett atom til et annet atom i en kjemisk forbindelse. I en 1,2-omleiring involverer to naboatomer, men bevegelser over større avstander er mulig. Skjelett isomerering er normalt ikke mulig i laboratoriet, men er grunnlaget for store aplikasjoner i olje-raffinerier. Generelt rett-kjeder, er konvertert til forgrenet isomerer ved oppvarming i nærvær av en katalysator. Eksempler inkluderer isomerisation av n-butan til isobutan og pentan til isopentane. Svært forgrenet alkaner har gunstige forbrenningsegenskaper for forbrenningsmotorer.

Perisykliske reaksjoner
-----------------------

En perasyklisk reaksjon er en type reaksjon med flere karbon-karbon bånd som blir dannet og brutt hvor overgangstilstanden av molekylet har en syklisk geometri, og reaksjonen utvikler seg i en samordnet måte. Eksempler er hydrid skift

og Claisen omleiring:

Referanser
----------

1. ↑  March, Jerry (1985). *Advanced Organic Chemistry: Reactions, Mechanisms, and Structure* (3. utg.). New York: Wiley. ISBN 0-471-85472-7.
2. ↑ . doi:10.1002/14356007.a13\_227.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Akkarvik
**Akkarvik** er ei lita bygd på sørsiden av Arnøya i Nord-Troms. Stedet har vært bebodd iallfall siden 1600-tallet, men funn på øya tyder på at den har vært bebodd i flere tusen år.

På slutten av 1950-åra var Akkarvik på sitt mest aktive. Det var nærmere 400 innbyggere der, og blant annet to butikker, bakeri, post, telefon og flere lokalbåtanløp daglig. Det var også et svært aktivt ungdomslag (Ungdomslaget Viljen) som bidro til kulturell aktivitet.

Fra midten av 60-tallet begynte fraflyttingen fra Utkant-Norge og så også fra Akkarvik, og i 1984 ble skolen lagt ned. 1.1.2024 var det registrert 12 personer bosatt i bygda (selv om mange av disse i praksis bor andre steder, som på Skjervøy), og i tillegg kommer et titalls personer som kun bor i Akkarvik i sommerhalvåret.

Referanser
----------

1. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *55420204 Akkarvik*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 21. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bruno Mussolini** (født 22. april 1918 i Milano, død 7. august 1941 i en flystyrt) var den andre sønnen til den italienske diktatoren Benito Mussolini og Mussolinis kone Rachele.

I 1919 fikk Mussolini difteri, og hans foreldre fryktet at han aldri ville komme seg igjen etter denne sykdommen.[] I 1935, 17 år gammel, ble han den yngste piloten fra Italia.[] Den 7. november 1938 giftet han seg med Gina Ruberti i Roma. Konen var datter av lederen for det italienske Kunnskapsdepartementets avdeling for moderne kunst.[] Den 18. mars 1940 ble parets første barn, Maria, født i Roma.

I 1935 vervet Mussolini seg til det italienske flyvåpenet (Regia Aeronautica Italiana) og utdannet seg til militærpilot. Han fløy for Regia Aeronautica Italiana under den andre italiensk-etiopiske krigen. Etter Etiopia deltok Bruno i den spanske borgerkrigen og under den andre verdenskrig.[]

I august 1941 ble han drept under en testflyging av en ny prototype av Piaggio P.108, et nytt firemotors italiensk bombefly.[] Flyet fløy for lavt og krasjet inn i et hus. Cockpiten ble delt fra resten av flyet, og Mussolini døde av de store skadene. Maskinen tok ikke fyr, men ble likevel fullstendig ødelagt i sammenstøtet med huset. Fem medlemmer av mannskapet ble skadd og tre ble drept. Mussolini var en av de tre drepte. Faren Benito Mussolini reiste i all hast til Santa Chiara-sykehuset for å sitte ved siden av sin døde sønn.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 156513527[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |