recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Medalje for 14. gangs deltakelse i 4-dagers marsjen
**Nijmegenmarsjen** er en fire dager lang marsj som arrangeres hvert år den tredje uken i juli i byen Nijmegen i Nederland. 

Dagsetappene varierer fra 30 til 50 kilometer, med eller uten ti kilo pakning, avhengig av alder, kjønn, og om en går som sivil eller militær. Menn mellom 18 og 50 år i sivil klasse skal gå 50 km per dag. Menn mellom 18 og 50 år i militær klasse skal gå 40 km per dag, men med ti kilo pakning og i militær uniform. 

Marsjen har hatt opp imot 45.000 deltakere, og er dermed den største turmarsjen i verden.[] Omtrent 5.000 av deltakerne går i militær klasse, hvorav de fleste er forlagt i leiren Heumensoord, som bygges opp hvert år for å huse de militære deltakerne. Den 92. fire-dagersmarsjen, i 2008, hadde 43.450 registrerte deltakere, hvorav 5.018 ikke startet, og 3.470 ikke fullførte; noe som gir at 34.962 faktisk fullførte.[]

En etappemarsj starter tidlig om morgenen, mens det fortsatt er mørkt, og deltakerne må være i mål ved 16- eller 17-tiden på ettermiddagen. Etappene begynner og slutter samme sted hver dag, men ruten varierer bitte litt fra år til år, og danner nærmest en slags firkløver rundt Nijmegen.

Som et årlig arrangement, ble Nijmegen-marsjen første gang arrangert i 1909. Det var militære som var fremst for å få arrangert marsjen, men marsjen som sådan er ikke et militært arrangement. Fra 1915 ble marsjen arrangert i og rundt Nijmegen. Storbritannia, Tyskland og Norge var de første utenlandske nasjoner som var med på marsjen; i 1928. Marsjen var da som «prøvegren» i forbindelse med OL i Amsterdam. 

En hetebølge i 2006 førte til at Nijmegen-marsjen ble avlyst, etter at to personer omkom av hypertermi. Temperaturen den aktuelle dagen, 18. juli, var 36 °C på det varmeste.

Se også
-------

* KNBLO-medaljen

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) International Four Days Marches Nijmegen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell hjemmeside for marsjen (nederlandsk og engelsk)
* Den norske Nijemegendelegasjonen
* Nijmegenmarsjen på nett, privat side
* Nijmegenmarsjen i bilder, privat side Arkivert 19. juli 2019 hos Wayback Machine.
* Nijmegenmarsjens medalje (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Alternativ historie** er en litteratursjanger som foregår i en oppkonstruert verden hvor historien skiller seg fra vår på et eller flere punkter. Et eksempel er romanen og senere filmen *Fedreland* av Robert Harris. Den foregår i et tenkt, større Berlin kalt Germania etter at Tyskland vant Andre verdenskrig. Forfatteren Robert Conroy er kjent for sine fem alternativhistoriske romaner.

Norske forfattere har bare sjelden skrevet i denne sjangeren. Ett norsk eksempel er Helge Fauskangers roman *Fullmåne over Uroba* (2009). Fauskangers bruk av sjangren er egentlig satirisk, idet han rett og slett speilvender mye av verdenshistorien: Mayaene oppdaget Europa før Columbus kunne oppdage Amerika, så i moderne tid ligger det selvsagt en nasjon som er nesten identisk med USA i *Europa*, mens det kontinentet vi kaller Amerika, er blitt "Den gamle verden".

Se også
-------

* Kontrafaktisk historie
* Science fiction
* Fantasy

Litteratur
----------

* Øystein Sørensen: *Historien om det som ikke skjedde : Kontrafaktisk historie*, Aschehoug, Oslo 2004

Eksterne lenker
---------------

* Uchronia: Annotert database over alternativ historie i litteraturen. 2700+ titler fra 1700-tallet til i dag

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
**Nijs Cornelis Korevaar** (født 31. desember 1927, død 1. desember 2016) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London og 1952 i Helsingfors.

Korevaar vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo i OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Korevaar spilte alle sju kampene i OL-turneringen som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948 og han scoret fire mål.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i vannpolo, Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nijs Korevaar – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Nijs Korevaar – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Nijs Korevaar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Nijs Korevaar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
En **bygningskommune** var før 1970 en enhet innenfor et herred der bygningsloven var gjort gjeldende. Den tidlige bygningslovgivningen var primært rettet mot byene. I bynære og tettbygde strøk på landet hadde man et behov for regulering av byggevirksomheten, og løsningen ble å opprette bygningskommuner.

Historie
--------

I bygningsloven av 1869 ble det bestemt at en bygningskommune skulle ha et eget bygningskommunestyre med fem medlemmer. De skulle velges av og blant huseiere i området. Det skulle også være en bygningskommisjon, med tre medlemmer som ble utpekt av amtmannen og de valgte representantene.

I 1924 kom en lov om bygningskommuner. Den inneholdt bare mindre endringer av den gamle ordningen, det viktigste var at den ble utskilt som egen lov. En viktig endring som kom var at helserådets myndighet i bygningsrådssaker ble tillagt bygningskommunestyret.

Under andre verdenskrig ble bygningskommunestyrene avløst av nemnder oppnevnt av fylkesmannen. I 1965 kom det så en ny bygningslov for hele landet, og dermed falt grunnlaget for bygningskommuner bort. Bygningskommuneloven ble derfor opphevet i 1970.

Kilder
------

* Bergen byarkiv om bygningskommuner
**Byggherreforskriften** er en kortform for den norske forskriften som har det offisielle navnet: FOR-2009-08-03-1028 Forskrift om sikkerhet, helse og arbeidsmiljø på bygge- eller anleggsplasser. Denne forskriften avløste den tidligere byggherreforskriften:FOR 1995-04-21 nr 377. 

Byggherreforskriften gir regler om  byggherrens plikter angående helse, miljø og sikkerhet (HMS) i forberedelses- og gjennomføringsfasene for entrepriseprosjekter.

Forskriften behandler bl.a. hvilke oppgaver byggherren kan delegere (videreføre til andre) og ikke delegere, samt hvilke oppgaver og plikter som påhviler også prosjektledere og koordinatorer.

*(NB! Avsnittene nedenfor er ikke ennå oppdatert med forskriften av 2009 !)*

Byggherrens hovedoppgaver er:

1) Sørge for at forskriften blir gjennomført i forberedelses-, prosjekterings-, kontraherings- og gjennomføringsfasene

2) Inngå avtale med prosjektleder («PL»)

3) Informere kontraktsparter om allmenngjøringsforskriften

4) Informere egne ansatte som er på eller ved byggeplass og deres verneombud.

Av disse oppgavene kan byggherren ikke delegere den overordnede plikt til å sørge for at forskriften blir fulgt, det vil si at dens bestemmelser skal være inkludert i opplegget for prosjektet, samt at byggherren skal få rapportering og bestemme tiltak når forhold blir rapportert. Heller ikke kan han delegere å inngå avtale med prosjektleder om koordinator, HMS plan og forhåndsmelding.

Derimot kan byggherren delegere å utpeke koordinator, lage HMS plan før opprettelse av byggeplassen, sende forhåndsmelding til Arbeidstilsynet og legge forholdene til rette for HMS helt fra forberedelsesfasen.

Blant oppgaver som kan delegeres til koordinator, er følgende: informere kontraktsparter, lage HMS plan, samordne gjennomføring, føre lister over alle som arbeider på stedet, og lage dokumentasjon («som bygget» / «as built») for HMS ved framtidige arbeider.

Overtredelser av bestemmelser i forskriften kan lede til stansning av arbeidene, straff etter arbeidsmiljølovens kap XIV og straffeloven § 48 a og b, samt erstatning for skade på person og ting, dessuten til forsinkelse av byggeprosjektet med etterfølgende krav om tilleggsvederlag og erstatning.
* *Ikke forveksle med Lunga (Firth of Lorn).*

**Lunga** (skotsk-gælisk: *Lungaigh*) er den største av øygruppen Treshnish Isles i Indre Hebridene, Skottland. Øya er en del av regionen Argyll and Bute, og sammen med resten av øygruppen er Lunga en del av Loch Na Keals nasjonale naturskjønne område. Øya er ubebodd.

Historie
--------

Lunga har vulkansk opphav og er skildret som «en grønn juvel i en påfuglgrønn sjø». Stedsnavnet synes å ha en norrøn opprinnelse, *Langr-oy*, «øya med langskip». Det er tilsvarende med en annen øy med samme navn, Lunga i Firth of Lorn.

Øya var befolket fram til 1800-tallet, og man kan fortsatt se rester av svarthus her. Nordøst på øya ligger ruinene av en landsby som ble forlatt i 1857.

Plante- og dyreliv
------------------

Sjøfugler på Harp Rock, Lunga
Lunga har status som *Site of Special Scientific Interest* («sted med særskilt vitenskapelig interesse») på grunn av det rike plantelivet. Her finnes mange sjeldne og utrydningstruede planter som kusymre, tiriltunge, orkideer, strandsmelle, strandnellik, sverdlilje, murer, og østersurt.

Det lever gråsel i farvannet rundt øya, og av fugler finner man havsvale, krykkje og havlire. Teist, lundefugl og alke hekker på Lunga og på Harp Rock, en staur like ved øya. Hvitkinngås dukker opp på øya hver vinter.

Om sommeren besøker turistbåter Lunga fra Ulva Ferry, Tiree, Tobermory, Iona og Ardnamurchan. Øyas tusenvis av ynglende lundefugler, som er lite sky og lar besøkende nærme seg innen få meter fra dem, er øyas hovedattraksjon.

Referanser
----------

1. ↑   «National Scenic Areas», *Scottish Natural Heritage*. Arkivert fra originalen den 11. mars 2017
2. 1 2 3  Haswell-Smith, Hamish (2004): *The Scottish Islands*. Edinburgh: Canongate. ISBN 1841954543.
3. ↑  «Overview of Lunga». Gazetteer for Skottland. Besøkt 24. februar 2010.
4. ↑  Treshnish Isles – Puffin Territory, *Southern Hebrides*

Eksterne lenker
---------------

(en) Lunga, Treshnish Isles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Isle of Lunga Visitor Guide, ved Craig Neil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Allerheiligenvloed** (norsk: Allehelgensdagsoversvømmelsen) var en springflo på allehelgensdagen (1. november) 1570 som rammet kysten til Nederland og Flandern. Byer som ble truffet var blant annet Egmond, Bergen op Zoom og Saeftinghe.

I annalene til rådet som styrte deler av Zeeland (Ned. *Domeinraad*) ble følgende skrevet om denne dagen: 

«Med hensyn til de kraftige stormkastene i går, så ble advarsler sendt til *de dijkgraven* i Sør- og Nordkvarteret (lokale representanter som er ansvarlige for dikenes tilstand) at de kunne vente en uvanlig høy vannstand».
Stormen hadde vart lenge, og den drev vannet høyere opp enn noen gang, ikke engang under flodkatastrofen som rammet i 1953 steg vannet så høyt. Hvor mange diker som ble ødelagt langs den nederlandske kysten er ikke kjent, generelt sies det at *talløse diker ble ødelagt*. Dette førte til at (etter nederlandske begreper) enorme områder ble satt under vann og store verdier gikk tapt. Nøyaktig hvor mange som omkom i denne oversvømmelsen er ikke kjent, men man antar at den krevde mer enn 20 000 (medregnet andre land) liv. I Friesland alene skal mer enn 3 000 mennesker ha omkommet.

Titusener mennesker mistet hus og hjem, vinterforråd ble ødelagt og store antall buskap gikk tapt. Etter oversvømmelsen viste det seg at fire øyer i provinsen Zeeland var forsvunnet for alltid; Wulpen, Koezand, Cadzand og Stuivezand mens det som ble kjent som Verdronken Land van Saeftinghe (*verdronken* = «druknet») ble til.

Se også
-------

* Allerheiligenvloed i 1170
* Allerheiligenvloed i 1532
* Allerheiligenvloed i 1675
* Allerheiligenvloed i 2006
***Lungbarrow*** er en roman skrevet av Marc Platt basert på den britiske science fiction-serien *Doctor Who*. Den ble gitt ut av Virgin Books som den 60. boken i serien *Virgin New Adventures*. Det er den siste boken i denne serien med den sjuende Doktoren og også den siste boken, uavhengig av serie, med den sjuende Doktoren som den «nåværende» Doktoren.

Handling
--------

Doktoren drar til sin hjemplanet, Gallifrey, og huset Lungbarrow hvor hans 44 søskenbarn har vært fanget i over 800 år. Doktoren blir beskyldt for mord, men han får hjelp av de tidligere følgesvennene Ace, Romana, K-9 og Leela. Han oppdager også en hemmelighet som forbinder ham med en person fra Gallifreys historie kjent som Other.

Bakgrunn
--------

*Lungbarrow* avslutter historiene med den sjuende Doktoren i *New Adventures* og den sender ham for å hente Masters levninger fra planeten Skaro, som TV-filmen fra 1996 begynner med.

Romanen som fulgte *Lungbarrow*, Lance Parkins *The Dying Days*, handler om den åttende Doktoren. Virgin mistet deretter lisensen til å gi ut *Doctor Who*-bøker og de valgte å fortsette *New Adventures* med en figur fra serien som BBC ikke eier; tidligere følgesvenn Bernice Summerfield. *Lungbarrow* og *Dying Days* hjelper derfor til med å fremheve Summerfield mere og gjøre det mulig for den sjuende Doktorens daværende følgesvenn, Chris Cwej, å dukke opp i bøkene om Summerfield.

Platts roman handler stort sett om å fullføre det som var kjent som «the Cartmel masterplan». I de siste to sesongene av TV-serien, før den ble satt på pause (1988–1989), introduserte daværende manusredigerer Andrew Cartmel hint om bakgrunnen til Doktoren i TV-serien. Antydninger om at Doktoren er mer enn bare en time lord ble skrevet inn i manusene til Ben Aaronovitchs *Remembrance of the Daleks* og Kevin Clarkes *Silver Nemesis*. Hvis ikke produksjonen av serien hadde blitt stoppet, ville flere avsløringer ha kommet i den neste sesongen. Opprinnelig sendte Platt inn *Lungbarrow* som et forslag til en historie i TV-serien, men produsent John Nathan-Turner syntes den avslørte for mye om Doktorens bakgrunn. Elementer fra historien ble dog brukt i historien *Ghost Light*, som Platt skrev.

*Lungbarrow* avslører derfor mye om Doktorens hjemplanet og hans rase. Noe av dette har blitt hintet om siden den første *New Adventures*-romanen. Flere av forfatterne som jobbet på denne serien gikk over til å skrive for BBC Books' *Doctor Who*-serie og elementer fra *Lungbarrow* ble også brukt i noen av disse bøkene. Det har også blitt skrevet ting i disse bøkene som motsier *Lungbarrow*.

En ny versjon av boken med oppdatert innhold, kommentarer fra forfatteren og illustrasjoner, ble gitt ut som en e-bok på BBCs nettsider 22. august 2003.

Eksterne lenker
---------------

* *Lungbarrow* som e-bok på BBCs nettsider
* *Lungbarrow* hos Doctor Who Reference Guide
* *Lungbarrow* hos The Cloister Library
* *Lungbarrow* Arkivert 11. mars 2009 hos Wayback Machine. hos The Whoniverse Discontinuity Guide
**Christian Michelsen Research** (CMR) var et teknologisk forskningsinstitutt som fokuserte på næringsrettet forskning og innovasjon. CMR hadde i sitt 18. driftsår (2010) hoveddelen av sin oppdragsvirksomhet innen sektorene olje og gass, fornybar energi, energiteknologi, romfart, fiskeri, miljø, sikkerhet og beredskap. CMR holdt til på Fantoft like utenfor Bergen sentrum, og var samlokalisert med sine to datterselskap GexCon og Prototech. Instituttet var vertsinstitusjon for tre nasjonale forskningssentre innenfor temaene CO2-lagring, havvindkraft og geotermisk energi.

CMR ble opprettet i 1992 da den naturvitenskapelige avdelingen ved Chr. Michelsens Institutt (CMI) ble skilt ut i et eget aksjeselskap. Universitetet i Bergen var største eier. 

CMI var blant annet med på byggingen av kjernereaktoren på Kjeller som ble åpnet i 1951 og Den europeiske romfartsorganisasjons Ariane-raketter på 1960-tallet.[]

Den 1. oktober i 2018 ble Agderforskning, Teknova, Christian Michelsen Research, International Research Institute of Stavanger og Uni Research slått sammen til NORCE Norwegian Research Centre.

Referanser
----------

1. ↑  Magnus Nødland Skogedal (1. oktober 2018). «Agderforskning og Teknova er nå NORCE». Universitetet i Agder. Besøkt 24. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Chr. Michelsen Research
* Prototech
* GexCon
* Chr. Michelsens Institutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Alterasjon** (fra latin: *forandring*) som musikalsk begrep er en kromatisk endring av en eller flere toner i en akkord. I noteskrift medfører dette alltid fortegnsendring.

Begrepet anvendes innenfor tonal musikk og må sees i lys av forholdet mellom skalabruk og harmoniske strukturer. I tonal musikkteori dannes samklang etter et *diatonisk* prinsipp. Det vil si at akkordene bygges opp av toner fra melodiens skalastruktur. I all hovedsak dreier det seg om de syv tonene i dur- eller mollskalaen. Da det vestlige tonesystem består av tolv forskjellige toner, vil de gjenværende fem tonene betraktes som skalafremmede. Det er disse tonene som i prinsippet vil medføre alterasjon om de benyttes.

Skal en akkord anses som alterert, må alterasjonen normalt ikke oppløses i konsonans i løpet av akkordfeltets varighet. Det betyr at akkorder med altererte gjennomgangstoner, dreietoner eller andre midlertidige dissonanser ikke regnes som altererte.

I tersoppbygde akkorder benyttes alterasjon oftest på akkordens kvint (5.-trinn), men med unntak av grunntonen kan alle akkordtoner i prinsippet altereres. I funksjonsharmonisk teori blir likevel kromatisk endring av ters (3.-trinn) eller septim (7.-trinn) normalt betraktet som noe annet enn alterasjon.
**Lunna Holm** er en liten, ubebodd øy i nærheten av sundet Lunna Ness på øya Mainland, Shetland, Skottland. Øyas høyeste punkt ligger 27 meter over havet. Den har ingen naturlig havn, og har bratte klipper rundt hele den gresskledde øya. Det er ingen hus på øya, men har et fyrtårn.

Fyrtårn
-------

Lunna Holm fyr er et aktivt fyr som ligger på Lunna Holm ved østinngangen til Yell Sound. Den ble bygget i 1985 i glassfiber, den er helautomatisert og drives av solenergi; den avgir tre hvite, røde eller grønne blink hvert 15. sekund avhengig av retningen.

Referanser
----------

1. ↑  Rowlett, Russ: «Lighthouses of Scotland: Shetland», *The Lighthouse Directory*. University of North Carolina at Chapel Hill.
2. ↑  «Shetland Lighthouses», *Northern Lighthouse Board*

Eksterne lenker
---------------

(en) Lunna Holm – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* A stop off at Lunna Holm, *UK Lighthouse Tour 8. august 2021, har flere beskrivende dronebilder*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Christian Meyer** (født 22. oktober 1977 i Orkdal) er en norsk tidligere skihopper som konkurrerte for Selbu IL/Trønderhopp. Han er nåværende trener for det norske kvinnelandslaget.

Meyer debuterte i verdenscupen sesongen 1996/1997 med en 28.- og en 30.-plass i de to rennene han fikk delta i den sesongen. I sesongen 1998/1999 fikk han derimot med seg 22 verdenscuprenn. Hans beste individuelle plassering var en 6.-plass i Zakopane 16. januar 1999, og han endte på 31.-plass i verdenscupen med 168 poeng den sesongen.

I årene 2002–2004 deltok Meyer i kontinentalcupen, men uten store resultater.

Meyer har vært trener i Trønderhopp, og overtok som hovedtrener for det norske kvinnelandslaget i 2011, etter Frode Håre.

Han er også musiker.

Referanser
----------

1. ↑  NRK: Anette Sagen får ny trener (27. april 2011)
2. ↑  «Landslagstrener gir ut singel». *Aftenposten*. 18. april 2014. Besøkt 26. februar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christian Meyer – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Byggherre** (juridisk) er den som skal motta ytelser i forbindelse med bygg og anlegg. Byggherren kan også være betegnet som bestiller, kjøper eller oppdragsgiver. De to partene i en vanlig avtale om bygge- og anleggsarbeider er byggherre og entreprenør. Disse uttrykkene brukes i standardene (Norsk Standard forkortet til NS) for entreprenørkontrakter. I bustadoppføringslova brukes bare ordet *forbruker*, når byggherren er en forbruker. I kontrakter med tjenesteytere (prosjekt- og byggeledelse, prosjekterende, arkitekt, ingeniør og andre) brukes vanligvis betegnelsen oppdragsgiver. Ved mer omfattende bygge- og anleggsprosjekter brukes ofte ordet byggherre også i kontrakter med tjeneste- og materialleverandører.

Til den rettslige funksjon og posisjon som byggherre, hører normalt et eget såkalt *risikoområde* der byggherren må bære de økonomiske konsekvensene når det inntreffer noe uforutsett. For å føre kontroll med bygging kan byggherren engasjere en byggeleder.

Mens byggherre brukes som betegnelse i privatrettslige kontraktsforhold, blir ordet *tiltakshaver* brukt i det offentligrettslige forholdet til plan- og bygningsmyndighetene.

Se også
-------

* Byggherreombud
* Byggherrestyrte delentrepriser
* Byggherreforskriften

Litteratur
----------

* Hans Cappelen: «NS 3430 og byggherrene», Oslo 1992
* Hans Cappelen: «Byggherren og kontraktene», Oslo 2001 (1. opplag 1994), og i HolteProsjekts program «Bygglex», Oslo 2005
* Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «Oppføring av egen bolig» (Oslo 1998) om bustadoppføringslova
* Advokatfirmaet Cappelen & Krefting DA: «NS 8405 og byggherrene», Oslo 2005
* Hans Jakob Urbye: "Kommentarer til NS 8401 og NS 8402", Oslo 2011

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Joan Finney** (født 12. februar 1925 i Topeka i Kansas, død 28. juli 2001 i Topeka i Kansas) tjenestegjorde som den 42. guvernøren i Kansas fra 1991 til 1995.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Joan Marie McInroy ble født i Topeka i Kansas som datter av Leonard og Mary Sands McInroy. Hun gikk ut av high school i Manhattan i Kansas i 1942. I 1957 giftet hun seg med Spencer Finney jr. og de hadde tre barn, Sarah «Sally» Finney Timm, Richard Finney og Mary Finney Holladay. I 1978 ble hun uteksaminert fra Washburn University med en grad i økonomisk historie.

### Karriere

Fra 1953 til 1969 tjenestegjorde hun i staben til den republikanske senatoren Frank Carlson. Fra 1970 til 1972 tjenestegjorde hun som Commissioner of Elections for Shawnee County i Kansas. I 1972 forsøkte hun uten hell å bli valgt til et sete i Representantenes hus som republikaner.

Etter at hun byttet politisk syn fra å være republikaner til å bli demokrat tjenestegjorde hun som den første kvinnelige Kansas State Treasurer fra 1975 til 1991. I hennes stab i den første perioden som statskasserer var blant annet Nancy Claggett og Kathleen Boston Cole McCune visekasserere.

### Guvernør

Etter at hun overraskende vant over tidligere guvernør John W. Carlin i demokratenes 1990 nominasjonsvalg for guvernør, vant hun over den sittende republikaneren Mike Hayden i hovedvalget slik at hun ble den første kvinne som har slått en sittende guvernør i et vanlig valg i USA.

I tillegg til å være staten Kansas' første kvinnelige guvernør, var hun også Kansas' eldste guvernør ved at hun inntok guvernørstolen i en alder av 65, Kansas' først romersk katolske guvernør og en av de få demokratiske guvernører som var abortmotstandere.

Etter sin periode som guvernør forsøkte hun i 1996 å bli nominert som demokratisk kandidat til å fylle setet til Bob Dole, men ble slått i nominasjonsvalget av Jill Docking, som fikk 75% av stemmene i nominasjonsvalget, men som senere tapte i selve valget til Sam Brownback.

Joan Marie Finney døde av komplikasjoner ved leverkreft ved St Francis Hospital and Medical Center i Topeka og er gravlagt på Mount Calvary Cemetery i Topeka.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Joan Marie Finney, Find a Grave 6182143, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6s18wwr, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Find-A-Grave profile for Joan Finney
* http://www.kansas.gov

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Amelila Strickler** (født 24. januar 1994 i Ohio) er en USA-født engelsk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt. Hun ble britisk mester i kulestøt i 2018.

Hun er født i Ohio i USA, med britisk mor, og flyttet til Uttoxeter sommeren 2017. Hun har statsborgerskap både i USA og Storbritannia.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2016

Strickler kom på tredjeplass i det engelske U23-mesterskapet i friidrett 2016, og hun kom på fjerdeplass i Britisk mesterskap i friidrett 2016.

### Sesongen 2017

Hun satte personlig rekord i kulestøt innendørs i februar 2017, med 17,12 meter, under Meyo Invitational i South Bend i Indiana. I NCAA-mesterskapet i friidrett innendørs kom hun på tiendeplass.

Utendørs kom hun på andreplass i Mid American Conference, og kom på 17.-plass i NCAA East DI Preliminary, så hun ble ikke kvalifisert til NCAA-mesterskapet utendørs. Hun representerte Storbritannia under Lag-EM i friidrett 2017 (Super League), og kom der på tiendeplass, og i juli kom hun på andreplass i Britisk mesterskap i friidrett 2017, kun slått av Rachel Wallader. Sommeruniversiaden 2017 ble arrangert i Taipei, og Strickler kom der på sjetteplass med ny personlig rekord utendørs på 17,13 meter.

### Sesongen 2018

Strickler kom på tredjeplass i kulestøt under Britisk mesterskap i friidrett innendørs 2018. I European Cup Winter Throwing 2018 kom hun på 14.-plass i seniorklassen, og i Samveldelekene 2018 representerte hun England og kom på niendeplass. Hun representerte klubben sin, Thames Valley Harriers, under Europacupen for klubblag 2018, og kom der på fjerdeplass.

Under det sørengelske mesterskapet i friidrett 2018 (South of England AA Senior Championships) satte hun ny personlig rekord, med 17,26 meter, og kom på andreplass i dette mesterskapet. Hun vant Britisk mesterskap i friidrett 2018, og ble der kvalifisert til EM i friidrett. I juli representerte hun Storbritannia under Verdenscupen i friidrett 2018, og kom der på femteplass. Hun forbedret sin personlige rekord til 17,31 meter under kvalifiseringsrunden i EM i friidrett 2018, men endte på tiendeplass i finalen med 17,15 meter.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 296525[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  BBC Sport - *Amelia Strickler: Commonwealth Games shot-put medal a "definite possibility"*, besøkt 8. januar 2018.
3. 1 2 3 4 5  The Power of 10 - *Amelia Strickler*, besøkt 8. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amelia Strickler – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Amelia Strickler – Power of 10 Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Samveldelekene 2018
* (en) Profil hos Team England
**Byggmakker** (etablert 1963) er en norsk byggevarekjede med omkring 78 butikker over hele landet (2021). Det ble etablert i 1963 som innkjøpssamarbeidet **Norgros**. På 1980-tallet overtok de byggeutsalget P. L. Gipling (etablert 1930) i Steinkjer, den gang ledet av Gunnar Severeide (født 1954) og Arnfinn Kolberg (født 1947) som i 1991 etablerte det første utsalg med navnet *Byggmakker*. Under ledelse av adm.dir Hans Bjarne Dahl kjøpte de i 1998 Gann-Graveren som dekket Rogaland. Etter en fusjon i 2000 med Øgreid i Stavanger og Byggmo i Kristiansand var de blitt Nordens nest største. Året etter feilet forsøket på å få kontroll over det svenske byggevareimperiet *Optimera*, og året efter feilet intensjonsavtalen med finske Rautakesko, et datterselskap av Finland sitt største handelshus *Kesko*. Konsernsjef Tor Ivar Riise valgte da å gå av. Einar Vatne satt som konstituert sjef inntil Erik Øyno overtok i august 2002. Han satt til i 2005 da Byggmakker ble kjøpt av finske Rautakesko (Kesko) og fortsatte som datterselskap. Året etter tiltrådte Espen Hoff fra RimiNorge som sjef. Siden 2012 er kjeden ledet av Knut Strand Jacobsen

September 2020 godkjente konkurransetilsynet Byggmakkers oppkjøp av byggevarekjeden Carlsen Fritzøe handel AS. Med dette oppkjøpet vokste Byggmakker kjeden med ytterligere 25 byggevarehus. Mars 2021 er alle de 25 varehusene omprofilert med Byggmakker sin logo.

Referanser
----------

1. ↑  «Byggmakker får kjøpe Carlsen Fritzøe Handel». *ByggFakta* **(norsk)**. Besøkt 24. mars 2021.
2. ↑  «Carlsen Fritzøe blir nå til Byggmakker». *Byggmakker* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 26. september 2021. Besøkt 24. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Byggmakker
**Joan Ann Alderson-Rosazza** (født 5. mars 1935 i Torrington i Connecticut), amerikansk svømmer som deltok i de olympiske leker 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne. 

Alderson vant en olympisk bronsemedalje i svømming under OL 1952 i Helsingfors. Hun var med på det amerikanske laget som kom på tredjeplass på 4 x 100 meter fri for damer bak Ungarn og Nederland. De andre på laget var Evelyn Kawamoto, Jacqueline LaVine og Marilee Stepan.

Fire år senere, under sommer-OL 1956 i Melbourne, vant hun en sølvmedalje sammen med Sylvia Ruuska, Shelley Mann og Nancy Simons på 4 x 100 meter fri. Australia vant stafetten.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv i svømming, 4 x 100 m fri, damer USAs flagg USA
* Bronse 1952 Finlands flagg Helsingfors - Bronse i svømming, 4 x 100 m fri, damer USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 50950, besøkt 24. mars 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joan Alderson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joan Alderson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Agout** (oksitansk: Agot) er ei elv i det sørlige Frankrike. Den er ei venstre sideelv til Tarn og er 195 km lang, med et nedbørfelt på 3 497 km².

Elvas kilder er i *Monts de l’Espinouse* i den sørlige delen av Massif Central. Den renner derfra i vestlig retning gjennom departementene Hérault og Tarn, og passerer underveis gjennom flere kløfter og demninger. Agout munner ut i Tarn ved Saint-Sulpice. På sin vei renner elva gjennom følgende byer: La Salvetat-sur-Agout, Brassac, Castres, Lavaur og Saint-Sulpice. De største sideelvene er Dadou, Gijou og Thoré.

Referanser
----------

1. ↑  The Agout at the Sandre database

Eksterne lenker
---------------

* (en) Agout – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Cambon-et-Salvergues Cambon-et-Salvergues
* BrassacBrassac
* Bolighus langs Agout i Castres.Bolighus langs Agout i Castres.
* GiroussensGiroussens
* Saint-Sulpice-la-PointeSaint-Sulpice-la-Pointe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Anne Esgesdatter Bille** (– 1566) var en dansk adelsdame. 

Hun var datter av lensherre Eske Bille til Svanholm og Sophie Henriksdatter Krummedige (d. 1538), datter av den dansk-norske ridder Henrik Krummedige.

Utdannelse
----------

Anne Bille var først i pleie hos mormoren Anne Rud, hvoretter hun fikk undervisning i Vor Frue kloster i Roskilde. Under Grevefeiden var hun først på Vallen, men da foreldrene i 1535 reiste til Norge, kom hun til fru Karen Bille, enke etter Henrik Gyldenstjerne på Iversnæs. For å fullføre utdannelsen, tok Karen henne i 1536 med til jomfruklosteret i Preetz i Holsten. Her ble hun til foreldrene hentet henne hjem i slutten av 1537.

Ekteskap
--------

Knapt var hun vendt hjem før hun lot seg trolove med lensherre Jens Axelsson Brahe (d. 1560) til Vidskøfle i Skåne. Bryllupet stod i 1540 hos svigerfaren Axel Brahe på Krogholm. Paret rev den senmiddelalderlige gård Vidskøvle ned, og begynte i 1553 oppførelsen av det som skulle bli til Vidskøvle slott (Vittskövle), ikke langt fra middelalderkirken av samme navn. Over borgporten ble det oppsatt en minnetavle med parets navn og slektsvåpen. 

Anne og Jens fikk 9 barn. Han døde i 1560, hvoretter hun som enke trolig ble sittende med godset til sin død i 1566. Heretter overtok sønnen Henrik, som fullførte byggeriet i 1577.

Anne og Jens Brahe er gravlagt i den nærliggende Vittskövle kyrka.

Referanser
----------

1. ↑   Danmarks Adels Aarbog, side(r) 112, bind 1888[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Vidsköfle kirke. Gravsten over Jens Brahe og Anne Bille», besøkt 24. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Mollerup og Fr. Meidell, W.; Meidell, Fr. (1893). *Bille-Ættens Historie* (PDF). Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag. s. 674.
5. ↑  Mollerup og Fr. Meidell, W.; Meidell, Fr. (1893). *Bille-Ættens Historie* (PDF). Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag. s. 704.
6. 1 2  Asmussen, Jesper (2012). *På historisk rundrejse i Skåne*. Forlaget Globe. s. 74.
7. ↑  Olsson, Mats; Skansjö, Sten; Sundberg, Kerstin (2006). *Gods och bönder från högmedeltid till nutid: kontinuitet genom omvandling på Vittskövle och andra skånska gods* **(svensk)**. Nordic Academic Press. ISBN 978-91-89116-59-7.
8. ↑  «Vittskövle kirke». *www.gravstenogepitafier.dk*. Besøkt 24. juli 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***Charulata – en kvinne*** (originaltittel: bengali:  চারুলতা *Cārulatā*) er en indisk bengalskspråklig dramafilm fra 1964, med regi, dreiebok og musikk av Satyajit Ray. Forelegget til filmen er romanen «Nastanirh» (1901) av den Nobelprisvinnende forfatteren Rabindranath Tagore.

Priser og utmerkelser
---------------------

Filmen vant Sølvbjørnen for beste film ved Berlinalen i 1965. Samme år vant også Den gyldne lotus (Swarna Kamal) for beste film ved Indias internasjonale filmfestival (International Film Festival of India). Filmen ble også vist i Cannes Classics-programmet ved Filmfestivalen i Cannes i 2013.

Handling
--------

Historien dreier seg om Charulata (spilt av Madhabi Mukherjee) den intelligente og attraktive kona til Bhupati (spilt av Sailen Mukherjee). Han redigerer og gir ut en avis. Bhupati er en bengalsk intellektuell fra overklassen, med stor interesse for politikk og frihetsbevegelsen. Charu er interessert i kunst, litteratur og poesi. Selv om Bhupati elsker sin kone, har han ikke nok tid til henne. Hun har lite å gjøre i hjemmet deres som drives av en flåte av tjenere. Bhupati føler at hun kjeder seg, og inviterer Charus eldste bror Umapada og hans kone Manda til å flytte inn hos dem. Umapada hjelper til med å drive avisen hans og trykkpressen. Men Charulata og Mandu trives ikke sammen.

Amal (spilt av Soumitra Chatterjee) er Bhupatis yngre fetter, og kommer på besøk. Bhupati ber ham oppmuntre Charus kulturelle interesser. Amal er ung og kjekk, og han er i samme aldersgruppe som Charu. Han har litterære ambisjoner, og deler hennes interesser for poesi. Han gir henne sårt tiltrengt intellektuelt selskap og oppmerksomhet. Et intimt vennskap utvikler seg snart mellom Charulata og Amal. Men det utvikler seg et snev av rivalisering når hun publiserer en novelle på egen hånd uten hans viten, etter at han publiserte et dikt som hun hadde forbudt ham fra å publisere. Han innser at Charulata er forelsket i ham, men han er motvillig til å gjengjelde på grunn av skyldfølelsen. I mellomtiden svindler Charus bror og svigerinne Bhupati for pengene hans og stikker av. Det ødelegger Bhupatis avis og trykkpressen. Amal blir overveldet av skyldfølelse for å forrådt sin fetter.

Referanser
----------

1. ↑  «Cannes Classics 2013 line-up unveiled». *Screen Daily*. Besøkt 30. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Charulata – en kvinne* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Charulata – en kvinne* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Charulata – en kvinne* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Charulata – en kvinne* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Charulata – en kvinne* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Charulata – en kvinne* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Charulata – en kvinne* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Charulata – en kvinne* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Joan Dougherty** (født 2. mars 1927 i Montréal i provinsen Québec i Canada, død 18. desember 2020 i Westmount) var en kanadisk politiker i provinsen Quebec.

Biografi
--------

Dougherty var datter av legen Edward Mason og hans hustru Loretta O'Reilly, og studerte ved The Study, en privat pikeskole, og tok en Bachelor of Science-grad i 1947 og en mastergrad i histologi i 1950 fra McGill University. Hun tok forskerstudier ved Massachusetts Institute of Technology i biofysikk.

Hun representerte valgkretsen Jacques-Cartier i nasjonalforsamlingen i Quebec fra 1981 til 1987..

Hun døde av covid-19 i på Château Westmount i Westmont i Quebec..

Referanser
----------

1. ↑  Denis Monière: *L'Année politique au Québec*, Québec Amérique, Montréal, 1989, s 131 ISBN 2-89037-494-7  Arkivert 14. november 2019 hos Wayback Machine.
2. ↑  Aaron Derfel (24. desember 2020). «Joan Dougherty, former MNA and advocate for public education, dies at 93». *montrealgazette* **(engelsk)**. Besøkt 24. desember 2020.
La tour Charlemagne, et åttekantede klokketårn står fortsatt.
**Charroux-klosteret** (fransk *Abbaye Saint-Sauveur de Charroux*) var et benediktinerkloster i La Marche i Poitou på grensen av Aquitaine. Det ligger i en liten dal i nærheten av regionen Charente.

Historie
--------

Det var i sin tid et av de mest betydningsfull benediktinerklostre i Frankrike i løpet av middelalderen. Det ble grunnlagt av grev Roger av Limoges i 785 og ble beskyttet av kong Karl den store.

Kirkerådet i Charroux ble holdt i 989 som ble sammenkalt under beskyttelse av hertugen av Aquitaine og greven av Poitiers, Vilhelm IV, kalt «Fierebras» (*Sterk-arm*).

Det ble brent i 1422 under hundreårskrigen. En av de betydelige abbedene var Jean Chaperon, virksom fra 1444 til 1473.

Under hugenottkrigen (fransk *Guerres de Religion*, religionskrigen) ble klosteret herjet av Roger de Carbonnière. Det ble avgjørende for institusjonen, og det ble aldri gjenopprettet. Klosteret ble helt forlatt i 1762 og det ble solgt som nasjonal eiendom i 1790 og kirken lå da i ruiner. Stein fra anlegget ble solgt som skrap, men familien Loyzeau de Grandmaison, som da eide det eneste gjenværende tårnet, sto imot truslene fra kommunen fra å få det revet som en fare for omgivelsene. På begynnelsen av 1800-tallet økte interessen for bevarelse ved *Société des antiquaires de l'Ouest* og anlegget ble klassifisert i 1840 da staten gikk inn som eier.

Arkitektur
----------

Den store klosterkirken ble reist på 1000-tallet som en fortsettelse av karolingske arkitekturen. Hva som er igjen viser at det omgav en storartet rotunde, en rund bygning, komponert av tre konstruksjoner som var dedikert *Vår frelser*. I dag er det bare et åttekantede tårn igjen av rotunden som fortsatt står. Det blir kalt for «La tour Charlemagne» (*Karl den stores tårn*). Kapittelhuset er fra 1400-tallet og er det eneste levningen igjen etter klosterbygningene. Den består av skulpturer fra en gotisk portal.

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Joan Harris Nergaard** (født 26. mars 1920 i London, død 28. august 2020) var en britisk ballettdanser og ballettsjef utdannet hos Vera Volkova, Stanislas Idzikowski, Audrey de Vos og Ninette de Valois. Hun var ballettsjef for Operaballetten (nå Nasjonalballetten) og grunnlegger og sjef for Den norske Operas ballettskole.

Liv og virke
------------

Harris var tilknyttet Saddler's Wells Theatre i London fra debuten i 1935 og frem til 1947, med unntak av krigsårene 1940-45 da hun var solodanser ved International Ballet Company, som turnerte i England.

Fra 1947 til 1954 hadde hun oppgaver i flere filmproduksjoner, blant annet som assisterende ballettmester og solodanser i filmen *The Red Shoes* (1948), som koreografassistent for ballett- og eventyrfilmen *The Tales of Hoffmann* (1951) og som ballettassistent for Gene Kelly i filmen *Invitation to the Dance* (1956).

I årene 1954 til 1961 var hun ballettmester og ballettdirektør for Bayerische Staatsoper i München.

Harris var ballettsjef for Den Norske Opera fra 1961 til 1965. Kompaniet ble under henne bygget ut med corps de ballett, og hun skapte et repertoar som viste frem de norske dansernes særpreg, stil og personlighet.[] Hun hentet inn koreografene Anthony Tudor og Birgit Cullberg og benyttet ny norsk musikk av Arne Nordheim og Pauline Hall.

Harris bygget opp og ledet Den Norske Operas Ballettskole fra etableringen i 1965 og frem til 1987. Kveldsskolen hadde som mål å utdanne klassiske dansere til Nasjonalballetten (den gang Operaballetten). Skolens heldagslinje for dansere og pedagoger – etablert 1968 – fikk stor betydning for utviklingen av dansekunsten utenfor Den Norske Opera. 

Da Statens Balletthøgskole ble etablert i 1979, og heldagslinjen i Operaen samtidig ble lagt ned, ble Harris tilknyttet skolen. Hun var først timelærer, deretter lektor i klassisk ballett frem til 1988. I 1988 vendte hun tilbake til England med sin norske mann og bosatte seg i Dorset.

Priser og utmerkelser
---------------------

* Harris var æresmedlem av The Royal Academy of Dancing, London
* Den Norske Operas Venners hederspris (1987)
* Ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (1988)
* Danseinformasjonens ærespris (2001)

Referanser
----------

1. ↑  «Tidligere ballettsjef Joan Harris er død». *www.aftenposten.no*. Besøkt 29. august 2020.
2. ↑  Monique Skavland Sunderland: *Joan Harris* - Minneord i Aftenposten 4. september 2020
3. ↑  Loretnzen, Knut Breder: *Joan Harris* - Minneord i Aftenposten 7. september 2020
4. ↑  Den Norske Operas Venners hederspris - Den Norske Operas Venners hjemmesside

Kilder
------

* Dybdeintervju i Dansearkivets historieprosjekt Arkivert 20. februar 2018 hos Wayback Machine.
* Sunderland, Monique Skavlan (2017), *Joan Harris*, Kolofon Forlag.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joan Harris på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Johannes «Joop» Jacobus Rohner** (født 6. juli 1927 i Amsterdam, død 25. januar 2005) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Rohner vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var målvakt på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Rohner spilte fem kamper som målvakt i OL-turneringen, som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i vannpolo, Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joop Rohner – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Joop Rohner – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Joop Rohner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joop Rohner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En **etnolekt** er et talespråk som er knyttet til en etnisk gruppe (en gruppe mennesker fra et bestemt folkeslag). Etnolekter utvikler seg når en etnisk gruppe bor på et sted der de må lære seg andrespråk, for eksempel norsk. En etnolekt oppstår når språkbrukerne blander ord fra morsmålet sitt inn i andrespråket.

En av de første som brukte etnolektbegrepet i norsk sammenheng, er Tove Bull, som beskrev språkkontaktvarieteter i Nord-Troms.

Et annet eksempel på etnolekt er «vollanorsk», der norsk er blandet med slanguttrykk fra flere andre språk, blant annet berberspråk og arabisk. Et beslektet resultat er også kebabnorsk. Denne typen etnolekter kalles også multietnolekt.

Mange som har et annet morsmål velger å bruke ord, uttrykk og setningsstrukturer fra dette morsmålet i dagligtalen sin. Dette kalles etnolek.

Se også
-------

* Dialekt
* Idiolekt
* Kronolekt
* Multietnolekt
* Sexolekt
* Sosiolekt

Referanser
----------

1. ↑  Bull, Tove (1991). «Språklig identitet i ei nordnorsk fjordsamebygd». *Danske folkemål*. 33: 23-35.
2. Eriksen, Harald mfl. (2021). "intertekst essens". Fagbokforlaget.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin
 |
Hermann Göring, riksmarskalk i det nasjonalsosialistiske Tyskland, mottar en SS-offiser ved Carinhall, fritidsgodset i et skogsområde nordøst for Berlin, under andre verdenskrig. 
Hitler og Göring ved Carin Görings gravferd til Carinhall 19. juni 1934
**Carinhall** eller **Karinhall** var representasjonsbolig og fritidseiendom for Hermann Göring, ledende nazist og riksmarskalk i Hitler-Tyskland før og under andre verdenskrig. Residensen lå i skogsområdet Schorfheide 83 km nordøst for Berlin i Tyskland.

Arkitekt var Werner March som også sto bak Olympiastadion i Berlin. Göring gav godset navn etter sin opprinnelig svenske hustru Carin Göring som var født i Stockholm i 1888 og ble begravet der i 1931. I 1934 hentet han kroppen og begravde henne isteden på Carinhall. Levningene etter Carin ble etter krigen ført tilbake till Sverige og gravlagt der i 1951.

I 1945 lot Göring Carinhall sprenge før de fremadrykkede russiske tropper nådde Berlin. Restene av Carinhall ble ødelagt av de sovjetiske troppene.

Bildegalleri
------------

* Carinhall i ruiner 1947Carinhall i ruiner 1947
* Overnattingshytter ved inngangsporten til det tidligere Carinhall i 2008Overnattingshytter ved inngangsporten til det tidligere Carinhall i 2008
* Franz von Stuck: Kjempende  Amazone (1897) tidligere ved Carinhall.Franz von Stuck: *Kjempende Amazone* (1897) tidligere ved Carinhall.

Eksterne lenker
---------------

(en) Carinhall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Kunstsamlingen i Carinhall og i bunkeren

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
**Joan Beauchamp** (født 1890 i Somerset, død 1964) var en fremtredende kampanjeleder, suffragette og medgrunnlegger av det politiske partiet Communist Party of Great Britain som hun også var et livslangt medlem av.

I 1920 måtte hun sone ti dager i fengsel for sine omfattende antikrigsaktiviteter.[] Beauchamp ble regnet som en av den britiske suffragette-bevegelsens mest militante medlemmer.[] Hun var en av de første kvinnene som ble utdannet ved University of London.[]

Hun giftet seg med Harry Thompson og de hadde to sønner, Robin (født i 1924), og Brian, som begge var betydelig advokater og fagforeningsmedlemmer.

Under den andre verdenskrig ble Beauchamp alvorlige skader på grunn av en tysk bombe som ble sluppet over London.

Beauchamps ektemann Harry Thompson døde i 1947. Hun døde i 1964, 74 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6h80s50, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Kindred Britain ID I14207, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
**Joos de Moor** (født rundt 1548, død 18. februar 1618 i Vlissingen) var en nederlandsk admiral som levde i det 16. århundre. Han er best kjent for sin innsats i kampen mot Spania i Zeeland mellom 1572 og -74 og deltagelsen i Leidens befrielse under åttiårskrigen, 3. oktober 1574.

Joos de Moor var sønn av Zeelands første viseadmiral, Jan de Moor. Han var gift med Aernouldine Wigaers, og sammen fikk de sønnene Josias og Abraham. Hans far og sønner falt i strid med spanjolene (1573, 1624, 1630), mens barnebarnet Cornelis falt under en trefning med kapere fra Dunkerque i 1639.

I 1572 deltok de Moor i vanngeusenes første aksjoner ved Vlissingen med kapteins rang innen Zeelands admiralitet. I 1573-'74 slåss han mot den spanske flåten ved Antwerpen og Reimerswaal under beleiringen av Rammekens. 3. oktober 1574 deltok han i befrielsen av Leiden under åttiårskrigen.

Han ble forfremmet til viseadmiral i 1588, og samme år stengte han Alessandro Farnese, hertug av Parma og Piacenza, og hans hær inne i Dunkerque og forhindret dermed at den spanske armada transporterte den til England. I 1600 kommanderte han en eskadre som støttet Republikken av de Syv Forente Nederlandenes hær ved oppmarsjen som fant sted forut for slaget ved Nieuwpoort. Under slaget ved Sluis drepte han Frederico Spinola, kommandør av den spanske flåten i Nederlandene, og beseiret hans tolv skip, hvorav åtte galeier, da de prøvde å bryte ut fra Sluis 26. mai 1603. de Moor førte da kommandoen fra «de Zwarte Galei».

Joos de Moor nevnes i Zeelands nasjonalsang som en av provinsens store sønner.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** BPN
 |