recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aker sykehusmuseum** er et museum for Aker sykehus i Oslo, som viser gjenstander, bilder og beskrivelser fra sykehusets historie gjennom over 200 år. Museet har utstillinger i to gamle, fredede bygninger på sykehusområdet; våningshuset og stabburet på Tonsen gård. I dag er museet og hele Aker sykehus en del av Oslo universitetssykehus. Museet ble opprettet i 1995 og drives av en museumsgruppe med pensjonerte sykehusmedarbeidere og andre frivillige.

Om Aker sykehus
---------------

Fra 1794 lå sykehuset på ulike steder i tidligere Aker herred. I 1895 fikk sykehuset sin nåværende plassering i Trondheimsveien på Tonsen gård. Med årene ble sykehusområdet utvidet til å omfatte også Nordre Sinsen gård. I løpet av 1900-tallet utviklet sykehuset seg til å bli et av landets største sykehus, med mange ulike spesialiteter. Fra 2010 ble Aker en del av Oslo universitetssykehus.

Eksterne lenker
---------------

* «Aker sykehus - Museum, Tonsen gård (bygg 62)» Museets sider på nettstedet til Oslo universitetssykehus
* Sykehushistorier - Aker sykehus Videointervjuer hvor tidligere ansatte forteller om arbeid og utvikling ved Aker sykehus.
* Aker sykehusmuseum OUS - Nasjonalt museumsnettverk for helse- og medisinhistorie (NMHM)
* Aker museum OUS - Groruddalen Historielag
* Aker sykehus, Oslo Byleksikon

Portal: Oslo
En lege svinger Liston-kniven mens pasienten blir holdt nede på bordet for amputasjon. Fra en medisinsk militærleir i Gettysburg i Pennsylvania
**Liston** er en type kirurgisk kniv som blir brukt ved amputasjon.

Kniven er oppkalt etter den skotske kirurgen Robert Liston  Liston ble kjent for sine evner i tiden før anestesi, hvor hurtighet spilte en kritisk rolle med hensyn til smerte og overlevelse. Kniven var laget av gdt metall og hadde en typisk lengde på 15–20 cm.Kirurgiske amputasjonskniver kom i mange former og varianter, og utviklingen så markante fremskritt mellom 1840 og den amerikanske borgerkrigen. Disse endringene speilte seg i de tekniske fremskrittene som utviklet seg hos kirurgene på denne tiden.

Amputasjonskniver fra 1700 til 1840 er spesiele ved en nedovervendt krumming i knivbladet. Frem mot 1870 ble amputasjonsknivene rettere og mer like de europeiske variantene, slik som Liston-kniven.

Tidligere knivskaft, særlig de før 1850, hadde ofte mye større og tyngre samensetning Etter den amerikanske borgerkrigen i 1865, og slutten av Krimkrigen i 1856, ble det vanligere å lage smalere og mer lette kniver.

Mye av historien om amputasjonskniver kjenner en fra den amerikanske boken *Handbook of Surgical Operations*, som ble skrevet under den amerikanske borgerkrigen av legen Stephen Smith. Boken inneholder også en rekke tegninger.

Liston-kniven er ofte tilknyttet Jack the Ripper, fordi den er nevnt i romanen *From Hell* av Alan Moore og Eddie Campbell.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkup, John.*The Evolution of Surgical Instruments* (2005)

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av kniven Arkivert 12. januar 2017 hos Wayback Machine.
**«Love Is in the Air»** er en discosang, skrevet av George Young og Harry Vanda. Versjonen til John Paul Young ble utgitt på singlen Scotti Brothers DK 4610. B-siden var «Won't Let this Feeling Go By». Produsenter var George Young og Harry Vanda. «Love Is in the Air» ble Youngs eneste verdensomspennende hit i 1978 og hans eneste amerikanske Top 40-hit.

Andre versjoner
---------------

I Canada gjorde artist Martin Stevens (døpt Roger Prud'homme) fra Quebec en coverversjon av sangen.

Tom Jones gjorde en coverversjon av «Love Is in the Air» i 1979. Gary Barlow (under artistnavnet Kurtis Rush) gjorde det i 1989.
«Love Is in the Air» var temasangen i Baz Luhrmanns debutspillefilm *Strictly Ballroom* (1992). I 1997 gjorde Krush med Bonobo en coverversjon. I 2007 gjorde Rupert Everett og Colin Firth en coverversjon av sangen i filmen *St. Trinian's*.

Sangen blir regelmessig fremført på fotballkamper av supporterne til Dundee United, som har antatt den som en uoffisiell hymne for deres klubb.

Norsk versjon
-------------

Rolf Løken har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Lengter etter vår».

### Innspilling

* Nemesis. Utgitt på singlen EMI 8C 006-37613 i 1978.

Listeplasseringer
-----------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| John Paul Young | Storbritannias flagg Storbritannia | # 5 | 13 | 29. april 1978 |
| John Paul Young | USAs flagg Billboard Adult Contemporary-listen | # 1 | # 1 i 2 uker | 1978 |
| John Paul Young | USAs flagg Billboard Hot 100-listen | # 7 |  | 1978 |

Martin Stevens' coverversjon hadde utmerkelsen av å dele Torontos CHUM (AM) Top 30-liste, den fremste poplisten i Canada, med John Paul Youngs versjon.

Stevens' versjon debuterte 7. oktober 1978 som # 11, seks uker etter John Paul Youngs versjon, som lå som # 12 på det tidspunktet. Neste uke delte de tiendeplassen, og ble angitt i den samme posisjonen resten av tiden begge versjonene lå på CHUM-listen. Begge versjonene lå på listen til slutten av november.

Referanser
----------

1. ↑  Whitburn, Joel (2004). *The Billboard Book of Top 40 Hits*, 8th Edition (Billboard Publications)

Eksterne lenker
---------------

* Martin Stevens (franskspråklig nettsted) Arkivert 13. mars 2012 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Iglesia ni Cristo*** (INC, tagalog for *Kristi Kirke*) er en religion med kristen karakter som er oppstått på Filippinene. Trossamfunnet har sin egen helt særegne kirkearkitektur med smale og spisse spir. Trossamfunnet forstår seg selv som i skarp opposisjon til Den katolske kirke, men retter også teologisk kritikk mot de protestantiske kirker.

Beskrivelse
-----------

Land med offisielt INC-nærvær, 2014
*Iglesia ni Cristo* (noen ganger skrevet *Iglesia ni Kristo*) ble grunnlagt av Felix Manalo den 27. juli 1914. Den forstår seg som egentlig opprettet av Jesus Kristus, og begrunner dette med bibelske profetier som den fortolker slik. Trossamfunnet har, til tross for sin betydelige tallmessige størrelse, en stram organisasjon som gjør seg gjeldende i hele medlemsmassen gjennom forskjellige former for tett sosial rettledning og personlig oppfølgning. Dette gjelder også, om enn ofte i klart mindre grad, i de filippinske utenlandsmiljøer der INC har et nærvær. 

På Filippinene har INC en relativt stor politisk innflytelse fordi trossamfunnets anbefalinger i forbindelse ved valgene i meget høy grad blir fulgt av medlemsmassen. 

*Iglesia ni Cristo* har mer enn 200 menigheter i 84 land utenfor Filippinene. Trossamfunnet oppgir ikke samlet medlemskapsstatistikk, men det anslås at det omfatter rundt seks millioner personer, de aller fleste av filippinsk bakgrunn. 

INC er antagelig det nest største trossamfunnet på Filippinene etter Den katolske kirke (dersom man ikke summerer de forskjellige forgreningene av Iglesia Filipina Independiente, som i så fall ville innta annenplassen).

Noen av læresetningene for *Iglesia ni Cristo* er:

* Det er bare én sann Gud, og det er Faderen (Joh. 17,1 og 3)
* Jesus Kristus var et menneske (ikke Gud) sendt av Gud for å være mellommann mellom mennesker og Gud (1 Tim 2,5)
* Bibelen alene er grunnlaget for åndelig rettledning
* Man må være utvalgt og utsendt (Rom 10,15) av Gud for å forkynne Kristi evangelium
* Felix Manalo er utsendt av Gud for å gjenopprette den opprinnelige Kristi Kirke som er omtalt i Apg 20,28, det var han som den eneste i moderne tid ble gitt myndighet til å forkynne Bibelens lære og bud

INC har sitt hovedkvarter i nabolaget *New Era* i bydelen Diliman i Quezon City, og administreres nå (pr. desember 2004) av de folkevalgte etterfølger, sønnesønnen Eduardo V. Manalo, som tok over etter at faren, tidligere valgte etterfølger Eraño Manalo døde i 2009. Trossamfunnet eier og driver *New Era University* og *New Era Hospital* (begge nær hovedkvarteret i Diliman), og har egne radiostasjoner.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Iglesia ni Cristo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *The Iglesia Ni Cristo*, Innlegg i *SacredTribesJournal's Encyclopedia of New Religious Movements* (PDF; 135 kB)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Shankillbomben** var et av de verste terrorangrepene under konflikten i Nord-Irland 1968-1997. Den ble sprengt den 23. oktober 1993 på Shankill Road i Belfast, og drepte ti mennesker inkludert en av bombemennene fra Den provisoriske IRA (PIRA).

Det var planlagt et møte mellom flere ledende lojalister i en leilighet over Frizzell's Fish Shop på Shankill Road den 23. oktober 1993. Blant de som skulle delta var Johnny Adair, en av lederne for Ulster Freedom Fighters. Av ukjente årsaker ble møtet flyttet, enten til et annet sted eller en annen dag. PIRA hadde fått vite om den opprinnelige planen for møtet, og innså at de kunne utrydde noen av sine største fiender.

Thomas Begley og Sean Kelly fikk i oppdrag å plassere en bombe der. De tok med seg en bombe på et tildekket plastbrett inn i butikken, og planla å etterlate den der. Bomben skulle gå av etter en viss tid, slik at de kunne slippe unna, men den gikk av for tidlig. Butikken var full av handlende. Blant de drepte var bombemannen Begley, eieren av butikken John Frizzell og hans datter Sharon McBride, en gravid kvinne og to barn som var med foreldrene sine for å handle. 

Bygningen kollapset, hvilket førte til at det tok flere timer før alle overlevende ble reddet ut. 57 mennesker ble såret, mange av dem alvorlig. 

Gerry Adams, lederen for Sinn Féin, ble sterkt kritisert fordi han var kistebærer under Begleys begravelse.

I etterkant av bobmen ble nitten mennesker drept som hevn av Ulster Volunteer Force og Ulster Freedom Fighters. De fleste av ofrene var tilfeldige sivile, som de åtte som ble drept i Greysteelmassakren 30. oktober. 

Sean Kelly, bombemannen som overlevde, ble alvorlig såret. Da han ble skrevet ut fra sykehus ble han straks fengslet og tiltalt for ni mord. Han fikk livstidsdom for hvert av disse, men ble løslatt i 2000 som en følge av Belfastavtalen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**World Federation of Direct Selling Associations** (**WFDSA**) er en internasjonal organisasjon som representerer direktesalgindustrien. WFDSA ble grunnlagt i 1978, og består i dag av over 60 nasjonale organisasjoner samt en regional føderasjon med Seldia (den europeiske direktesalgorganisasjonen). WFDSA sine arbeider inkluderer blant annet å tale for direktesalgsindustrien, samt utvikle og vedlikeholde informasjon, statistikk, standarder og retningslinjer.

Verdenskongressen (*World Congress of Direct Selling Associations*) arrangeres av WFDSA hvert tredje år. WFDSA har utformet etiske retninglinjer (*Code of Practice*, også kalt *Code of Ethics*) som gjelder for WFDSA medlemsorganisasjoner.

Direktesalgsforbundet er det norske medlemsforbundet av WFDSA.

Referanser
----------

1. ↑  World Federation of Direct Selling Associations | History
2. ↑  WFDSA – World Federation of Direct Selling Associations – Ukrainian direct selling association – UDSA
3. ↑  DSA Member Associations
4. ↑  Global Statistics | WFDSA
5. 1 2  World Federation of Direct Selling Associations - DSA New Zealand
6. ↑  WFDSA Code of Ethics[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* ICC International Code of Direct Selling, utvikler av International Chamber of Commerce (ICC) og World Federation of Direct Selling Associations (WFDSA)
«Anton Chr Houens plass» i Arendal  Foto: KEN 
**Anton Christian Houen** (født 18. september 1823 i Arendal, død 26. juli 1894 i Sveits) var en norsk lærer, mesén og forretningsmann. Han ble utnevnt til Kommandør av St. Olavs ordenen i 1892, og fikk det italienske Æreskorset og tittelen Baron

Han var sønn av Ole Houen og Christiane Margarete Lund, og bror av Christopher Holfeldt-Houen. Faren var lærer ved Arendal Borger- og realskole, men ble senere kjøpmann. Som 15-åring reiste han fra Norge, og i 1845 startet han eget firma i Newcastle i England, hvor han drev handel med diverse land rundt Middelhavet. Der giftet han seg med Mary Ann Tompson, og sammen fikk de fire barn. Han trakk seg tilbake som 50-åring med en betydelig formue, og han tilbrakte mesteparten av sine siste år i Firenze i Italia.

Han donerte mange store pengesummer til diverse formål i Norge, blant annet en større sum til Fridtjof Nansens «Fram»-ekspedisjon 1893–1896, Nasjonalgalleriet, og til nytt orgel i den nye Trefoldighetskirken i hjembyen Arendal, som ikke hadde råd til nytt orgel på grunn av bankkrakket i 1886. Han opprettet også «Den Houenske Margaretastiftelse» hvor han donerte 200.000 kr til opprettelse av et aldershjem til minne om hans mor, «A.C. Houens legat» som gir stipend til norske forskere og kunstnere, og arkitekturprisen «Houens fonds diplom».

Som takk for donasjonen til Fram-ekspedisjonen fikk han en øy i Nordishavet oppkalt etter seg, «Houens Ø». Øya bærer fortsatt Houens navn, men navnet er en russisk oversettelse, *Ostrov Khouena*.

I Arendal er minnelunden «Anton Chr Houens plass» oppkalt etter Houen. Plassen ligger ved Trefoldighetskirken og fungerer som minnelund for falne fra Arendal under andre verdenskrig.

Bibliografi
-----------

* Astrid Høvik: *Houen, Anton Christian: Reisedagbok 1841 - 1858. Arendalsborger - Europeer - Mesén*, Larvik 1993 ISBN 9788291004211

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Anton\_Christian\_Houen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Nansens velgjører fra Arendal, *Avtrykk.no*, 7.9.2017

Kilder
------

* Trefoldighet Menighetsråd: *Skagerrak-katedralen 100 år, Trefoldighetskirken i Arendal 1888-1988*, 1988

Eksterne lenker
---------------

* Om Anton Christian Houen, fra *Norsk biografisk leksikon*
* Kulturminneløypa – Anton Chr Houens plass

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Geni **·** VIAF
 |
**Forbønnskirken  i Fili** Church of the Intercession at Fili (russisk: Це́рковь Покрова́ в Филя́х) er en Naryshkin barokkirke begget av bojaren Lev Naryshkin på hans eiendom i Fili; territoriet. Den har tilhørt Moskva by siden 1935. Den ligger på 6, Novozavodskaya Street (i nærheten Bolshaya Filyovskaya Street).

Den eksisterende kirken erstattet en trekirke fra 1619 reist av Mikhail Romanov, innviet i navnet på til den hellige Jomfru for å feire seieren over polske tropper i 1618. I 1689 ble Fili landsbyen kjøpt av Lev Naryshkin, bror av Natalia Naryshkina og onkel til Peter I. Naryshkins to brødre ble myrdet under Moskva-opprøret i 1682; det antas at Natalia reddet Lev fra samme skjebne, og at Lev Naryshkin lovet å vie kirken til sine avdøde brødre.

Kirken ble bygget mellom 1689 og 1694 i form av et gresk kors, med korte, avrundede annex, faktisk er det to kirker: en vinterkirke, Forbønnskirken i kjelleren, og en uoppvarmet sommerkirke over den. Alle beskrivelser ble tapt i en brann i 1712, og dermed er det eksakte året for ferdigstillelse ukjent, samt navn på arkitekten og entreprenører (med unntak av ikonmalerne Karp Zolotaryov og Kirill Ulanov). Både Natalia og Peter var hyppige gjester i Fili og donerte penger til kirken. I det 18. århundre var den utstyrt med en klokke, tatt fra Narva. 

Kirken ble ødelagt av franske tropper i 1812, og enda mer av bolsjevikene og i Andre verdenskrig. I 1945 var alle kupler, korsene og det øvre åttekantet lag. Interiøret hadde blitt plyndret tidligere, i 1922. Den ble restaurert i 1955-1971 (utvendig) og 1971-1980 (interiør) og malt blek rød, selv om den opprinnelige fargen er fortsatt omstridt. De tidligste lagene av maling avdekket ved restaurering er blek blå, «»senere lag er enten gul eller rød.

Litteratur
----------

* William Craft Brumfield. *A History of Russian Architecture* (Cambridge: Cambridge University Press, 1993) ISBN 978-0-521-40333-

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Tradisjonell Aiwowo
Aiwowo, industrielt produsert
**Aiwowo** (tradisjonell kinesisk: 艾窝窝 eller forenklet kinesisk: 爱窝窝), «kjærlighetsdråper», er en tradisjonell kinesisk kald snack fra pekingkjøkkenet. Det dreier seg om små baller av dampet klebrig ris med søtt fyll.

Historie
--------

Slike risboller kan tilbakeføres til Yuandynastiet (1279–1368) da de ble tilberedt for keiseren i Den forbudte by. Under det påfølgende Ming-dynastiet var de blitt utbredt i hoffet nærtstående familier, og omtales blant annet i *Jin Ping Mei*. Ifølge Liu Ruoyu, en evnukk ved Wanli-keiserens hoff, ble de tidligere kalt *buluojia*.[]

Ifølge legenden het de imidlertid til å begynne med *wowo*.[] En keiser skal ha etterspurt dem med ordene *Yu Ai Wowo* («Yeg vil ha wowo» - *yu* er den for keiseren reserverte form for «jeg»). Da retten ble vanlig blant vanlig folk, kunne ikke hele dette sies på grunn av navnetabuet, og dermed oppstod navnet *Aiwowo*.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. januar 2013. Besøkt 19. september 2012.
**Den gammelkatolske kirke** eller **Den kristeligkatolske kirke** er navnet på en gruppe biskoppelig styrte kirker som har skilt lag med Den romersk-katolske kirke og er i stor grad, men ikke fullstendig, overlappende med *Utrechtunionen* grunnlagt i 1889. Den eldste av kirkene oppstod i 1723 i Nederland i forbindelse med striden om den såkalte jansenismen, da erkebispedømmet Utrecht og dets suffraganer Haarlem og Deventer ble ekskommunisert av paven og dermed uavhengige. 

I 1870 fikk den gammelkatolske kirke en viss internasjonal utbredelse, etter at de kristne som ikke ville akseptere beslutningene fattet under det første Vatikankonsil, bl.a. dogmet om pavens ufeilbarlighet og jurisdiksjonsprimatet, også ble ekskommunisert. Et større antall prester og legmenn grunnla dermed egne menigheter og kirker, hovedsakelig i Tyskland, Østerrike og Sveits, senere også i USA, Polen og Kroatia. Disse kirkene knyttet seg til den gammelkatolske kirke i Nederland, og deres biskoper mottok bispevielsens sakrament av erkebiskopen av Utrecht. Den gammelkatolske kirke har dermed beholdt sin apostoliske suksesjon, og dens bispevigsler blir derfor ansett som gyldige av Den katolske kirke, selv om kirken fra pavens synspunkt er skismatisk.

Det finnes idag omkring en halv million gammelkatolikker, halvparten i USA. I Norge finnes den nordisk-katolske kirke som regner seg som gammelkatolsk kirke.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Old Catholic Church – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |
***7 mordere i bakhold*** (originaltittel: *The Last Run*) er en amerikansk kriminal-thriller og dramafilm fra 1971 regissert av Richard Fleischer. Filmen handler om en tidligere gangster fra Chicago som har bosatt seg i Portugal. Etter ni års fravær fra bransjen ta han på seg et siste oppdrag. Det går ut på å frakte en rømling fra Portugal til Frankrike. På turen oppstår det imidlertid et trekantdrama mellom sjåføren, rømlingen og dennes venninne. Hovedrollen spilles av George C. Scott, mens sentrale biroller spilles av Tony Musante, Trish Van Devere og Colleen Dewhurst.

Den amerikanske filmanmelderen Roger Ebert gav den 2 av 4 stjerner.

Handling
--------

Harry Garmes er en aldrende amerikansk karriere-forbryter som en gang var veldig aktiv innenfor organiserte kriminalitet i Chicago-området. Han lever nå i selvpålagt eksil i Albufeira, en liten fisker-landsby i det sørlige Portugal. Han søker sporadisk følgesvenn fra Monique, en lokal prostituert.

Uventet får Harry en jobb, hans første faste jobb på ni år, for å kjøre en rømt drapsmann Paul Rickard og mannens kjæreste Claudie Scherrer gjennom Portugal og Spania til Frankrike. Han aksepterer denne jobben. I løpet av turen, forfølges Harry og hans passasjerer av både politiet og Harrys tidligere kriminelle samarbeidspartnere.

I rollene
---------

(utvalg)

* George C. Scott .... Harry Garmes
* Tony Musante .... Paul Rickard
* Trish Van Devere .... Claudie Scherrer
* Colleen Dewhurst .... Monique
* Aldo Sambrell .... Miguel (as Aldo Sanbrell)
* Antonio Tarruella .... Motorcycle Policeman

Referanser
----------

1. ↑  Ebert, Roger. «The Last Run Movie Review & Film Summary (1971) | Roger Ebert». *www.rogerebert.com* **(engelsk)**. Besøkt 5. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *7 mordere i bakhold* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *7 mordere i bakhold* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *7 mordere i bakhold* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *7 mordere i bakhold* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *7 mordere i bakhold* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *7 mordere i bakhold* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**«Lady Rose»** er en britisk popsang og hitsingle med gruppa Mungo Jerry.

Den ble skrevet av ledesangeren i Mungo Jerry, Ray Dorset. Den ble utgitt på gruppas tredje single Dawn DNX 2510. Produsent var Barry Murray.

I likhet med gruppas debutsingle, «In the Summertime», var dette også en maxisingle som skulle spilles på 33 omdreininger i minuttet.

«Lady Rose», som er på A-siden, inneholder munnspill og piano. B-sidens spor er «Little Louis» av gruppemedlem, Paul King, samt oppussinger av Lonnie Donegans «Have a Drink on Me» (som «Have a Whiff On Me») og den gamle Elvis Presley-sangen, «Milk Cow Blues».

Norsk versjon
-------------

Jan Swensson har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Anne Britt».

### Innspilling

* Dei Nye Kapellanane. Utgitt på CD-singlen Tylden & co GTAS 75 i 1999.

Listeplassering
---------------

«Lady Rose» begynte på den britiske singlelisten som # 30 i mai 1971, nådde femteplassen i juni og forlot til slutt listen i august 1971.

Referanser
----------

1. ↑  *Lyrics to Lady Rose | Mungo Jerry | Share Spotify Playlists* på Sharemyplaylists.com
2. ↑  Ray Dorset & Barry Murray www.discogs.com
3. ↑  Chart Stats - Mungy Jerry - Lady Rose
Bildet viser synklinal (bunn) og antiklinal (topp). Bildet viser også effekten av erosjon.
En antiklinal fra Bjerkås. Det opprinnelige flate skiferlaget er brettet slik at det nå kommer rett opp nedenfra før det bøyer seg mot høyre i bildet. *(Foto: Kjetil Lenes)*
Folding med antiklinal til venstre og synklinal til høyre.
**Folding** er en geologisk prosess hvor bergarter blir utsatt for høyt trykk og temperatur slik at de blir plastiske (bøyelige). De blir så bøyd og foldet. Blir kreftene for store blir de revet fra hverandre og en får en forkastning. Størrelsen på foldingen kan variere sterkt.

Topper i foldingene blir kalt for antiklinaler, mens bunnene blir kalt synklinaler. Når erosjon, f.eks. på grunn av en isbre, høvler flaten flat står de opprinnelige lagene igjen som striper på tvers av retningen på foldingen. Der toppene var vil det eldste laget ligge i midten med stadig yngre lag vekk fra dette. Der bunnen var vil det bli omvendt.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
***The Wraith*** er en amerikansk actionthriller og sciencefictionfilm fra 1986 med Charlie Sheen i hovedrollen. Andre sentrale roller spilles av Sherilyn Fenn, Nick Cassavetes og Randy Quaid. Regi er ved Mike Marvin.

*The Wraith* gjorde det beskjedent på amerikanske kinoer, hvor den innbrakte kun $3,5 millioner. Filmen inneholder en rekke musikkinnslag fra kjente artister som blant annet Ozzy Osbourne, Mötley Crüe, Billy Idol, Bonnie Tyler og Robert Palmer.

En egen soundtrack ble utgitt i 1986.

Handling
--------

Packard Walsh og hans motoriserte gjeng terroriserer en småby i Arizona ved å tvinge ungdommer til kappkjøring med bilen som innsats. En dag blir den fryktede gjengen utfordret av en mystisk ung mann i en like mystisk bil. Den mystiske føreren slår konkurrentene og starter deretter en dødelig jakt på gjengen. Det viser seg at den mystiske bilføreren er en overnaturlig skapning som ble skapt av liket til tenåringsgutten Jamie Hankins. Hankins ble på et tidligere tidspunkt drept av Walsh etter at han hadde tatt ham sammen med kjæresten hans. Hankins har nå kommet tilbake for hevn, og er tilsynelatende udødelig og i besittelse av en bil som ingen har sett maken til.

Om filmen
---------

Det meste av filmen ble innspilt i Tucson i Arizona.

### Anmelderne

*The Wraith* fikk lunken mottakelse av kritikerne og har bare fått 36 % på Rotten Tomatoes.

Rollebesetning
--------------

* Charlie Sheen ... Jake Kesey / The Wraith
* Nick Cassavetes ... Packard Walsh
* Sherilyn Fenn ... Keri Johnson
* Randy Quaid ... Sheriff Loomis
* Matthew Barry ... Billy Hankins
* David Sherrill ... Skank
* Jamie Bozian ... Gutterboy
* Clint Howard ... Rughead
* Griffin O'Neal ... Oggie
* Chris Nash ... Minty
* Christopher Bradley ... Jamie Hankins

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «The Wraith (1986)». *Rotten Tomatoes* **(engelsk)**. Besøkt 4. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *The Wraith* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *The Wraith* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *The Wraith* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *The Wraith* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *The Wraith* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Wraith* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Wraith* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Wraith* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Wraith* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Wraith* på Metacritic Rediger på Wikidata
* The Wraith Car – Official Restoration website

Portal: Film
Steinkjerringa i Drammensmarka. Bildets datering er ukjent, fotograf er Robert Halvorsen og kilde er Drammen kommune.
**Steinkjerringa** er en steinfigur som står utenfor en hytte med samme navn. Steinfiguren skal ha oppstått av en såkalt kasterøys i Drammensmarka mellom Landfalltjern og Tverken, med røtter flere hundre år tilbake, i 1994 ble den restaurert. Hytta med samme navn ble opprinnelig reist i 1932. Fra 1943, da Egil Eilertsen overtok hytta ble den brukt som utfarts- og serveringssted frem til slutten av 1980-årene. Den opprinnelige hytta var ganske liten så da den begynte med servering, måtte den utvides. Den gamle hytta var kjent for sine veggdekorasjoner i en stilisert nørrøn stil etter forbilde av Gerhard Munthe.

Hytta på Steinkjerringa rives
-----------------------------

Drammen kommune kjøpte eiendommen i 2015 for å sikre at allmennheten hadde tilgang til området, som ligger i nærheten av markadestinasjonen Tverken. De to siste årene har kommunen revet uthus og begynt arbeidet med å rydde på tomta. 11. mai 2022 bestemte hovedutvalget for kultur, idrett og frivillighet, at det lafta hovedbygget skal bort og at uteområdet på 27 mål skal tilrettelegges og videreutvikles for markagjester med blant annet rasteplass.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Sellæg, Jo. (1993). *Drammen : der folk møtes*. Brakar AS Lokalhistorisk forlag. s. 99. ISBN 8291263019.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. januar 2023. Besøkt 6. januar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
**Unitarisk kristendom** eller **unitarisme** er en gren av kristendommen som legger vekt på antitrinitarisme, fornuftsbasert og dogmefri tro. De unitariske kirkesamfunn oppsto på 1560-tallet som en direkte følge av reformasjonen i Transilvania og Polen. I Ungarn og Romania i dag regnes unitarkirkene som nasjonale kirker, og har en felles sammenhengende historie som går tilbake til grunnleggeren Frans David 1568. De første unitarinspirerte kirker i Polen (De polske brødre eller socinianere) døde ut som kirkesamfunn på 1600-tallet. 

Felles for de fleste unitarkirker er at de betrakter treenighetslæren som uforenlig med troen på at Gud er én, derav navnet «unitar» (fra latin: *unitas*, som betyr «énhet»). Allikevel stilles den enkelte unitar fritt til selv å bestemme sitt forhold til treenighetslæren og andre dogmer. Dette har ført til at det i mange land – og særlig i Tyskland og USA – har vokst fram unitarmenigheter som enten har forlatt kristendommen eller som består av både kristne og ikke-kristne grupperinger. Blant de mest kjente norske unitarer finner vi Hans Tambs Lyche, Kristofer Janson, Herman Haugerud og ekteparet Nina og Edvard Grieg. I Norge er unitarismen i dag representert ved Den norske unitarkirke. (Unitarforbundet) Norske unitarprester med godkjenning fra den transilvanske unitarisme i Ungarn er i dag Knut Heidelberg og Kjell Morten Bråten.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Unitarianism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Center for Socinian Studies
* (en) Dictionary of Unitarian and Universalist Biography
* (nb) Unitarforbundet Béd Dávid (Den norske unitarkirke)

| * v
* d
* r
Kristologi |
| --- |
| Kristus på korset | 
* Adoptianisme
* Aftartodoketisme
* Antitrinitarisme
* Apollinarisme
* Arianisme
* Doketisme
* Dynamisme
* Dyoenergisme
* Dyofysittisme
* Dyoteletisme
* Ebjonitisme
* Eutychianisme
* Homoousios
* Homoiousios
* Modalisme
* Monarkianisme
* Monoenergisme
* Monofysittisme
* Monoteletisme
* Nestorianisme
* Patripassianisme
* Photinianisme
* Psilantropisme
* Sabellianisme
* Socianisme
* Socinianisme
* Unitarisme

 | Staurogram |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |
**Tina Samara** (født 26. juli 1974 i Oslo) er en norsk-amerikansk tidligere profesjonell tennisspiller og siden tennistrener.

Biografi
--------

Samara har norsk mor og far fra Sri Lanka. De bodde den første tiden i Oslo, men slo seg siden ned i Laurel Hollow, New York.

Fra 1992 til 1996 studerte Samara ved University of Georgia, og ble to ganger All-American i tennis. I 1994 var hun aktiv del av universitetets lag som vant NCAAs studentmesterskap.

Hun representerte sitt fødeland, Norge, i Fed Cup, og spilte 12 kamper i perioden 1996 til 1998. Som profesjonell spiller lyktes hun best i double og var på det beste ranket som 223.

### Trener

Etter karrieren som spiller har Samara lykkes som trener, og siden 2008 har hun vært hovedtrener for tennislagene til University of Louisiana at Lafayette, West Virginia University, University of Wisconsin-Madison og University of the Pacific.

Referanser
----------

1. ↑   Billie Jean King Cup player ID 800198371, besøkt 27. april 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Badger Women's Tennis full of international flavor». *WISC*. 11. september 2013.
3. ↑  «Sport». *Panama City News*. 18. mai 1994. s. 20.
4. ↑  «Tina Samara Named Pacific Women's Tennis Coach». *wccsports.com*. 17. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tina Samara – WTA Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Tina Samara – ITF Tennis Rediger på Wikidata

* (en) Tina Samara – FedCup Rediger på Wikidata
**Kim Ofstad** (født 25. november 1969) er en norsk trommeslager fra Trondheim. Han er kjent fra popbandet D'Sound hvor han var medlem fra starten i 1993 til 2009, og 2013 til i dag. D´Sound vant Spellemansprosen i 1998 for årets pop band med albumet Beauty Is A Blessing

Han er utdannet ved Heimdal videregående skole og Berklee College of Music i Boston, hvorfra han flyttet til hovedstaden i 1991 og dannet D'Sound (1993). Med Jonny Sjo fra samme band har han også bidratt til Sofian. Ofstad var en tid i Knut Værnes jazztrio. Han har også spilt inn plate med Ab und Zu (1996) og vant da Smugetprisen i 1997. Med Audun Kleive har han spilt meget i ren trommeduett (2008).

Etter bruddet med D'Sound, etablerte Ofstad produksjonsduoen Element sammen med Hitesh Ceon. Sammen med Jonny Sjo utgjorde de to tidligere 3Elementz. Deres produksjoner inkluderer blant annet «Beggin'» med Madcon samt hele *An InCONvenient Truth*-albumet, to låter med engelske X Factor vinneren Alexandra Burke, ITS OK med Cee-Lo Green, Yes med Musiq Soulchild, Bottles med Madcon og Rick Ross, Is You With Me Fet Snoop Lion, Till The Rope Gives Way med Joe og reproduksjon av to låter med Michael Jackson for Motown Records i USA og Storbritannia. Albumet "The Lady Killer" med CeeLo Green som ble Grammynominert i 2011, inneholdt låta "It's Ok" som var produsert av Element og skrevet av CeeLo Green, Hitesh Ceon, Kim Ofstad og Noel Fisher Madcon vant Spellemann i 2010 for årets hit med låta Glow som var produsert av Element og skrevet av Hitesh Ceon, Kim Ofstad, Tshawe Baqwa og Yosef Wolde-Mariam. I januar 2016 ble Element oppløst. gac i 2021 ut låtene Save Some med Macy Gray & D´Sound, Necesarry Love med D´Sound & Shontelle og Good Nature med D´Sound, Cory Henry og Pher.[]

Han grunnla labelet Tight Music i 2018 der han signerte artistene EHI, Marie Noreger og Shontelle fr Barbados. Han produserte albumet under Toni Braxton under Tight Music med Ehi som ble nominert til Spelleman for beste Rnb& Soul i 2020. Han produserte singelen Sancity med Shontelle som kom ut 29 oktober 2021. []

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 358465, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «ELEMENT». ElementMusicWorld.com.
3. ↑  *elementmusicworld.com*. Besøkt 27. januar 2019.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Kilder
------

* 
* Arkivert 4. november 2021 hos Wayback Machine.
* 
* 
* 
* 
* 
* Arkivert 4. november 2021 hos Wayback Machine.
*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kim Ofstad på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Kim Ofstad på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Kim Ofstad på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Gustave Joseph Waffelaert** (født 27. august 1847 av Rollegem i Belgia, død 18. desember i 1931 i Brussel) var den 22. biskopen av Brugge i Belgia.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Gustave-Joseph Waffelaert fikk utdannelse ved St. Vincents kollegium i Ypres og gutteseminaet i Roeselare (1865–1867), og begynte så på presteseminaret i Brugge. 

### Prest

Han ble presteviet i Brugge den 17. desember 1870, og var fra 1871 til 1875 kapellan i Blankenberge.[1]

Han ble sendt til Det katolske universitet i Leuven for videre studier, og tok sin doktorgrad i teologi i 1889 med en avhandling om tvilstilfeller i moralteologien, «De Dubio solvendo in re morali».[2] Han ble deretter utnevnt til å undervise i moralteologi ved presteseminaret i Brugge. I 1890 var han generalvikar og ble i 1894 utnevnt til erkeprest for katedralkapittelet.

### Biskop av Brugge

```
Han ble bispeviet som biskop av Brugge 25. juli 1895.[2]
```

Under sin tid som biskop støttet han utviklingen og moderniseringen av katolsk utdanning i sitt bispedømme, særlig innen yrkesfaglige og tekniske felt, og oppmuntret til etableringen av *Revue pratique de l'Enseignement* i 1896. I tråd med utviklingen av katolsk sosiallære favoriserte han en rekke av sosiale apostolater, slik som gjensidige forsikringsselskaper, spareforeninger, arbeidsformidlere, fagforeninger, landbrukskooperativer og ungdomsarbeid, men ønsket å sikre at disse forble under geistlig ledelse i stedet for lekmannsledelse. Han motsatte seg også fremveksten av daensisme og }}kristendemokrati]], og advarte mot deres «falske løfter» i et pastoralbrev av 1896, og nektet Arthur Verhaegen tillatelse til deltakelse på et møte i Lige démocratique i Brugge i 1899.[2]

Han mottok palliet 21. mai 1920.[1] I 1929 ble Henricus Lamiroy utnevnt til hans koadjutorbiskop, for å etterfølge ham ved hans død. 

Biskop Waffelaert døde i Brugge den 18. desember 1931.[2] Han ble opprinnelig gravlagt på byens kirkegård, men i 2002 blehans levninger overført til krypten til katedralen i Brugge.[1]
**Slottskapellet** er et kapell i Det kongelige slott i Oslo og åsted for mange begivenheter for den norske kongefamilien. Blant annet blir kongelig dåp og konfirmasjon avholdt her. På søndager avholdes det gudstjeneste i Slottskapellet i regi av studentmenigheten i Oslo. Ved siden av dette har kapellet blitt brukt til konserter, hovedsakelig i samarbeid med Oslo kammermusikkfestival.

Kapellet har et sideskip med galleri, og i brystningen er det felt inn gipsrelieffer av de fire evangelistene. Verket er av billedhuggeren Hans Michelsen. Koret avsluttes i en halvsirkel, apside, og veggen bak alteret er i rosa stukkmarmor. På galleriet over er orgelet plassert. Alteret i seg selv er i hvit stukkmarmor, og til venstre for det står prekestolen i hvitt og gull. Ved siden av dette er fargene gråe, beige, grønne, fiolette og brune, og innredningen er preget av trearkitekturen som preget 1850–1900-tallet. Himlingen, som er rikt dekorert, ble utført av Peter Frederik Wergmann i 1843.

Historie
--------

Slottskapellet ble grunnlagt da kong Karl III Johan la ned grunnsteinen for Slottet den 1. oktober 1825, og er det eneste rommet som bærer kong Karl III Johans monogram. Rommet stod likevel ikke ferdig før i 1844. Slottsarkitekten Linstow sendte sine tegninger for kirkerommet og korpartiet i 1837, og hadde tydelig hentet inspirasjon fra Karl Friedrich Schinkel, en tysk arkitekt.

I 2004 ble kapellet restaurert i forbindelse med dåpen til prinsesse Ingrid Alexandra, men står frem på samme måte som Slottet var ved innvielsen i 1849.

Eksterne lenker
---------------

* «Slottskapellet» **(nynorsk)**. Kongehuset. 24. november 2006. Besøkt 21. mai 2008.

| * v
* d
* r
Kirkearkitektur |
| --- |
| Kirkebygningen | 
* Apside
* Arkade
* Galleri
* Kapittelhus
* Kirkeskip
* Klerestorium
* Kor
* Krypt
* Kryss
* Narthex
* Oktogon
* Omgang
* Sakristi
* Sideskip
* Skrudhus
* Transept
* Travé
* Triforium
* Våpenhus

 |  |
| Monumenttyper | 
* Arbeidskirke
* Basilika
* Dåpskapell
* Kapell
* Katedral
* Kirke
* Kloster
* Korskirke
* Hallkirke
* Langkirke
* Sentralkirke
* Småkirke

 |
| Bygningsdetaljer | 
* Arkivolt
* Bue
* Hvelv
* Kapitél
* Kuppel
* Portal
* Rotunde
* Strebebue
* Stuke
* Støpul
* Søyle
* Takstol
* Takrytter
* Tårn

 |
| Dekorasjon | 
* Freskomaleri
* Glassmaleri
* Ikon
* Innvielseskors
* Kalkmaleri
* Kors
* Krusifiks
* Rosemaling
* Rosevindu
* Skulptur
* Tympanon
* Vannkaster

 |
| Inventar | 
* Alter
* Alterfrontal
* Alterskap
* Altertavle
* Baldakin
* Ciborium
* Døpefat
* Døpefont
* Epitafium
* Ikonostasis
* Kirkeorgel
* Korstol
* Misericordia
* Prekestol
* Sakrarium
* Sedilia
* Tabernakel
* Triptyk
* Votivskip

 |
| Perioder | 
* Tidlig kristen
* Bysantinsk
* Romansk
* Gotikk
* Renessanse
* Barokk
* Rokokko
* Klassisisme
* Historisme
* Nygotikk
* Dragestil
* Sveitserstil
* Jugendstil
* Funksjonalisme
* Modernisme
* Postmodernisme

 |
| Kirker i Norge | 
* Liste over kirker
* Katolske klostre
* Korskirker
* Middelalderkirker i stein (liste)
* Oktogonale kirker
* Stavkirke (liste)

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
***Elskede kjøtere*** er en meksikansk dramafilm fra 2000 i regi av Alejandro González Iñárritu. Filmen var regissørens debutfilm.

Sjelden har en debutfilm vakt så stor internasjonal oppmerksomhet som *Elskede kjøtere*. Filmen ble både Oscar-nominert og fikk en rekke priser fra festivaler verden over. I hjemlandet Mexico satte den publikumsrekord.

Handling
--------

Filmen handler om mennesker med forskjellige tilknytninger til hunder. I Mexico by møter vi Octavio (Gael García Bernal). Han forelsker seg i sin brors kone Susana mens broren raner apoteker og banker. For å skaffe de pengene de trenger for å rømme sammen lar han hunden sin Cofi delta i hundekamper. Det er kamper med høy innsats. Men det er ikke alle som liker at hans hund vinner og det får dramatiske følger både for han og hans hund.

Samtidig flytter Daniel fra sin kone og barn for å flytte sammen med Valeria, en vakker og ung fotomodell. Men skjebnen innhenter de lykkelige. I en tragisk ulykke skjendes Valeira så hele hennes karriere står på spill.

Vevd inn i hendelsene møter vi en eldre mann med en broket fortid og utkomme som leiemorder. I et dramatisk høydepunkt møter vi alle på en gang.

Tolkning
--------

Slik spinner regissøren tre historier inn i hverandre. Elskede kjøtere er full av doble bunner, full av symbolikk – og den er slett ingen hyllest til menn. Filmen viser oss hvordan tilfeldigheter styrer våre skjebner, og at det kanskje tross alt er noe i at hunden er menneskets beste venn, men at det er vi mennesker som oppfører oss som kjøtere som glefser og biter når vi er truet, og som vil hverandre vondt når vi ikke får det som vi vil.

Referanser
----------

1. ↑  Iñárritu, Alejandro G. (13. april 2001). «Elskede kjøtere (Amores perros)» **(engelsk)**. Altavista Films, Zeta Film. Besøkt 6. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elskede kjøtere* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Elskede kjøtere* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Elskede kjøtere* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Elskede kjøtere* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Elskede kjøtere* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Elskede kjøtere* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Elskede kjøtere* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Elskede kjøtere* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Elskede kjøtere* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Elskede kjøtere* på Metacritic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**ULTIMA Oslo Contemporary Music Festival**  er en årlig musikkfestival for samtidsmusikk og relaterte kunstarter.
Festivalen finner sted hvert år i september–oktober. 

Foreningens formål er å arrangere en årlig internasjonal samtidsmusikkfestival på høyt kunstnerisk nivå i Oslo.
Fundamentet for festivalen er medlemmenes koordinering av ressurser. 

Ultima ble etablert i 1990 da Foreningen Ny Musikk arrangerte Verdensmusikkdagene i Oslo, men den første festivalen ble avholdt høsten 1991.
Initiativtakere var Knut Høyland (NRK), Geir Johnson (Ny Musikk), John Persen (Norsk Komponistforening), Jostein Simble (Musikkinformasjonssenteret) og Helge Skansen (Ny Musikk). I utgangspunktet ble Ultima etablert som et spleiselag mellom 16 – seinere 17 – musikkinstitusjoner, men etterhvert fikk festivalen offentlig støtte, bl.a. gjennom Norsk kulturråd og Oslo kommune. Den viktigste finansieringskilden de første ti årene var likevel oljeselskapet FINA Exploration, som inngikk en mangeårig sponsoravtale med festivalen, fra begynnelsen til 1999. 

Fra 2006 til 2017 var festivalen en knutepunktinstitusjon med finansiering av Kulturdepartementet (60%) og Oslo kommune (40%). Ordningen ble lagt ned i 2018. 

Direktører for Ultima har vært:

* John Persen (1990–94)
* Åse Hedstrøm (1994–98)
* Geir Johnson (1998–2008)
* Lars Petter Hagen (2009–2010)
* POING og Luca Francesconi (2011)
* Lars Petter Hagen (2012–2017)
* Thorbjørn Tønder Hansen (2018–)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) ULTIMA Oslo Contemporary Music Festival på *Operabase* (produksjoner, besetning, kalender)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Brasils flagg Brasil |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | London 2012 | T11 - 100 meter |
| Sølv | London 2012 | T11 - 400 meter |
| Gull | Beijing 2008 | T11 - 100 meter |
| Gull | Beijing 2008 | T11 - 200 meter |
| Gull | Beijing 2008 | T11 - 400 meter |
|  VM i friidrett for blinde (IBSA) |
| Gull | Sao Paolo 2007 | 100 meter |
| Gull | Sao Paolo 2007 | 200 meter |
| Gull | Sao Paolo 2007 | 400 meter |

**Lucas Prado** (født 27. mai 1985) er en brasiliansk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen T11. Dette er en klasse for blinde og svaksynte.

Prado mistet 90% av synet sitt etter en netthinneløsning i 2003.

Karriere
--------

I 2007 vant han tre gullmedaljer ved VM for blinde (*IBSA World Championships and Games*) i São Paolo i Brasil. Han vant både 100, 200 og 400 meter. Samme år vant han også gull på 100, 200 og 400 meter ved Parapanamerikanske leker i Rio de Janeiro, der han satte verdensrekord på denne distansen, i sin klasse, med tiden 11,29. Han løp på denne tiden både i semifinalen og finalen, og slo med det Jose Armandos tidligere rekord fra 2004 (11,37).

Ved Paralympiske sommerleker 2008 i Beijing, der han også vant tre gullmedaljer. Han vant 100, 200 og 400 meter, og på 100 meter forbedret han sin egen verdensrekord til 11,03.

Også ved VM i friidrett for handikappede i 2011 (*IPC Athletics World Championships*) i Christchurch vant han de tre sprintøvelsene, 100, 200 og 400 meter.

Han deltok ved Paralympiske sommerleker 2012 i London, sammen sin ledsager Justino Barbosa dos Santos. På 100 meter fikk han sølv, bak kinesiske Lei Xue. I semifinalen løp han på ny personlig rekord, med 11,15. Også på 400 meter fikk han sølv, denne gangen bak Jose Sayovo Armando. På 200 meter kom han på fjerdeplass i finalen, 5 hundredeler bak Jose Sayovo Armando, som tok bronsen.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - Lucas Prado - August 2007[*død lenke*], besøkt 25. september 2012.
2. ↑  Americas Paralympic Committee - *Rio 2007 Parapan American Games* Arkivert 3. september 2011 hos Wayback Machine. besøkt 25. september 2012.
3. ↑  Xinhua News Agency - *Bird's Nest in grip of athletics fever despite rainfall*, besøkt 25. september 2012.
4. ↑  IPC - *Results Book from 2011 IPC Athletics World Championships* Arkivert 4. desember 2019 hos Wayback Machine. (PDF), besøkt 24. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* London 2012 - Lucas Prado
* London 2012 - Athletics - Men's events (resultater PL 2012)