recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Galleri Dronning Joséphine.

**Galleri Dronning Joséphine** ligger ligger i tilknytning til lystslottet Oscarshall på Bydøy i Oslo.

Galleriet
---------

Galleriet ble åpnet av Dronning Sonja den 13. juni 2013.

2013
Den første sesongen viste galleriet grafikk av Dronning Sonja, Kjell Nupen, Ørnulf Opdahl og Tiina Kivinen.

2014
Sommeren 2014 er det verk av Olav Christopher Jenssen som stilles ut på Galleri Dronning Joséphine. Utstillingen består av 40 nye monotypier og 25 etsinger.

Galleriet er plassert i den tidligere kjøkkenbygningen til Oscarshall. Her finnes det også en liten kafé.

Dronning Joséphine
------------------

Galleriet er oppkalt etter Kong Oscar Is dronning, Joséphine. Både Kong Oscar og hans dronning var svært engasjert i byggingen av Oscarshall. Begge var opptatt av kunst og kultur, og deres kunstsamling er en viktig del av grunnlaget De kongelige samlinger.

Litteratur
----------

* (Kongehusets nettsider)

Eksterne lenker
---------------

* Oscarshall (Kongehusets nettsider)
* Galleri Dronning Joséphine (Kongehusets nettsider)
**Helga Stene** (født 8. oktober 1904 på Notodden, død 2. oktober 1983 i Oslo) var en norsk pedagog og kvinnesakskvinne.

Liv og virke
------------

Helga Stene var datter av misjonspresten John Stene og lærer Helga Thomine Stene. I 1905 flyttet Helga Stene sammen med familien til Stavanger. Der bodde hun til 1920 og tok middelskolen ved Kongsgård skole i Stavanger. Stene tok examen artium ved Trondheim katedralskole i 1923, og studerte deretter ved Universitetet i Oslo. I 1932 tok hun språklig-historisk embetseksamen. Hun vikarierte ved Ålesund offentlige høiere almenskole i årene 1932 til 1933 før hun ble dosent i norsk språk og litteratur ved universitetet i Berlin. Etter to år i Tyskland arbeidet hun et par år som universitetslektor i Sverige.

Da hun returnerte til Norge var hun i 30 år i arbeid ved høyskoler i Oslo, fra 1937 til 1966. Hun jobbet som lektor, inspektør og midlertidig rektor. Under krigen var hun engasjert i arbeidet for å hindre tyskernes nazifisering av skolen. Årene 1944 til 1945 tilbrakte hun som flyktning i Sverige, og jobbet for norske myndigheter i Stockholm. Fra 1966 til 1974 var hun inspektør ved Pedagogisk seminar i Oslo.

Stene er spesielt kjent for sitt engasjement for likestilling innen utdanningsvesenet. I 1956 presenterte hun materiale om kjønnsdiskriminering i lærebøkene, og fra 1972 var hun engasjert av Grunnskolerådet for å granske lærebøker fra likestillings- og kjønnsrollesynspunkt. 

I 1949 søkte hun Norges almenvitenskapelige forskningsråd om midler til å skrive om norske kvinners krigsinnsats. Hun søkte 17 år på rad og fikk like mange avslag.

Hun var også aktiv i kvinnebevegelsen, og ble æresmedlem både i Norske Kvinners Nasjonalråd og i Internasjonal Kvinneliga for fred og frihet. I perioden fra 1938 til 1945 var hun formann i Oslo krets av Kvinnelige Akademikeres landsforbund.

Bibliografi
-----------

* *Lånord i Thomas Saga Erkibyskups, med en undersøkelse av de kristelige betydnings- og oversettelseslån i samme saga*, hovedoppgave, Universitetet i Oslo (1932)
* *Women's Political Activities in an occupied country – Norway 1940–43* (1946)
* *Norske kvinner i hjemmefronten. Et lite kapitel av vår egen tids historie*, Stockholm (1959)

Priser
------

* 1934 Kongens gullmedalje for en språklig avhandling om lånord
* 1946 Ella Victoria Dobbs pris (USA)
* 1977 Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Helge Stene, FemBio-ID 26047[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Stavanger Aftenblad: "Navn og nytt", 08. oktober 1983 s.4.
4. ↑  «De glemte motstandskvinnene», *VG*, lest 5. desember 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Om Helga Stene i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Galleri Espolin** er et kunstgalleri i Storvågan i Nordland. Galleriet ble opprettet i 1992 for å vise kunstverkene til billedkunstneren Kaare Espolin Johnson. I tillegg viser galleriet temporære utstillinger med andre kunstnere.

Galleriet er i dag (2018) en del av SKREI Opplevelsessenter, og tilknyttet Museum Nord.

Arkitekturen
------------

Anlegget ble tegnet av arkitekt Gisle Jakhelln. Han hentet inspirasjon fra islandsk tradisjonell byggekunst, fordi Espolin Johnson har islandske aner. I juni 2006 ble galleriet utvidet med en ny fløy på rundt 164 kvadratmeter. Galleriet fikk økonomisk støtte til utvidelsen fra Kulturrådet, Nordland fylkeskommune, Vågan kommune og Sparebanken Nord Norge.

Referanser
----------

1. ↑   www.galleri-espolin.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Galleri Espolin». *www.galleri-espolin.no*. Besøkt 21. januar 2018.
3. ↑  «Museum Nord – Galleri Espolin». *www.museumnord.no*. Besøkt 21. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Om Galleri Espolin på Museum Nords hjemmesider - besøkt 21. januar 2018
* Galleri Espolins hjemmesider - besøkt 21. januar 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |
**Gamle Ormelet** eller **Tjøme kunst og kultursenter** er i dag et galleri og konsertsted på øya Tjøme i Vestfold som holder åpent i sommermånedene. *Gamle Ormelet* åpnet i 1991, men det har vært pensjonatdrift på stedet fra 1923. En periode etter at pensjonatdriften opphørte, var det også danselokale og diskotek. Stedet drives i dag av Dorthe Endresen.

Utstillinger
------------

Kunstutstillingene på Gamle Ormelet inkluderer hvert år flere billedkunstnere, men mange kommer igjen år etter år. Kunstnere som har stilt ut på Gamle Ormelet inkluderer maleren Lars Elling, skulptøren Nico Widerberg, Kjartan Slettemark, Knut Steen, Mario Capone og Edyta Sobieriaj.

Konserter
---------

Gamle Ormelet er òg et velkjent konsertsted. Blant annet har Lars Lillo-Stenberg hatt konserter der siden åpningsåret. Også konsertscenen preges av gjengangere, Young Neils, Unni Wilhelmsen, Sondre Lerche, Minor Majority og Vamp er blant disse.

Publikum er både fastboende tjømlinger, tilreisende og hyttefolk.

Se også
-------

* Tjøme

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gamle Ormelet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Olaf Skavlan** (født 2. september 1884 i Minnesota, død 2. juni 1949 i San Francisco) var en amerikansk skuespiller og filmregissør.

Yrke
----

Skavlan var hovedsakelig teateraktør og startet på amerikanske scener i 1906. Han bemerket seg sammen med Douglas Fairbanks i *The Cub* (1910). Samme år medvirket han i komedien *Baby Mine* og senere i en *whodunit*, *Seven Keys to Baldplate*.

Siden 1914 gjorde Skavlan fra tid til annen roller i stumfilmer. Han nådde toppen av sin karriere gjennom sin portrettering av general John J. Pershing i propagandafilmen *Why America Will Win* (1918). Skavlan var regissør for filmen *The Yellow Traffic* fra 1914.

Filmografi
----------

* 1914: *The Yellow Traffic* (regi)
* 1915: *The Continental Girl*
* 1916: *Romeo and Juliet*
* 1918: *Why America Will Win*

Referanser
----------

1. ↑   oppført som olaf skavlan, www.fandango.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Wollstein, Hans J.: *Strangers in Hollyood*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olaf Skavlan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Olaf Skavlan hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Helga Bekker** (født 14. juni 1886 i Bergen, død 10. september 1969) var en norsk lege, lyriker, forfatter, lærer og redaktør.

Familie
-------

Helga Bekker var datter av den innvandrede tyske læreren og misjonspresten Franz Friedrich Bekker som underviste ved Hambros private skole i Bergen og hans hustru Sofie Cecilia Margrethe  Haugland.

Liv og virke
------------

Bekker tok middelskoleeksamen ved U. Pihls skole i fødebyen Bergen, før hun fullførte artium ved Hambros skole. Hun var i et års tid lærer ved Nikka Vonens privatskole for unge piker i Dale i Sunnfjord.

Hun ble cand.med. i januar 1917. I 1919 ble hun ansatt som lege ved Furuly sanatorium (Furuly helseheim) på Stord. Selv fremholdt hun oppholdet på Stord som det viktigste i hennes virke som lege, der hun ble kjent med nye, naturmedisinske fasetter av legegjerningen, i tillegg til opphold i Stockholm hvor hun lærte massasje, og hos doktor Ernst Westerlund i Enköping. Hun praktiserte fra 1921 i Bergen innenfor dietetisk-fysikalsk terapi med fastekurer som spesialfelt, der sol, vann og massasje inngikk i behandlingen.

I perioden 1925-1929 var hun redaktør for tidsskriftet *Naturlægen*. Hun redigerte også den første årgangen (1926) av *Tidsskrift mot vitenskapelig dyreplageri*.

Foruten sitt faglige virke utga Bekker lyrikk, ofte med et religiøst preg. Sammen med komponisten Ivar Skårset skrev hun *Hymne* for mannskor, utgitt i 1925.

Bibliografi
-----------

### Lyrikk

* 1916 – Digte (Kristiania: Albert Cammermeyers forlag)
* 1917 – Komme ditt rike (Kristiania: Albert Cammermeyers forlag)
* 1918 – Fugl Phønix (Kristiania: Albert Cammermeyers forlag)
* 1918 – Den hellige time (Kristiania: Albert Cammermeyers forlag)

### I tidsskrifter - et utvalg

* Lokalhistoriske artiklar Sogn og Fjordane[*død lenke*]

Referanser
----------

1. 1 2  Kobro, I. (1938). *Norges læger*. Aschehoug. s. 474.
2. ↑  *Firda Folkeblad 1969.09.15*. Norge, Sogn og Fjordane, Florø. 1969. s. 3.
3. ↑  Folketelling 1891 for 1301 Bergen kjøpstad: Bosted by: 0035 Fr. Melzersgade 10
4. ↑  Kommunal folketelling 1912 for Bergen kjøpstad: Bosted by: 2594\* Fosswinckelsgt.58 3.etage
5. ↑  *Hardanger Social-Demokrat 1919.03.22*. Norge, Hordaland, Odda. 1919. s. 3.
6. ↑  Hymne [Hymner (1925), mannskor] Ivar Skårset, Helga Bekker (1886-1969) (forfatter), 1925

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 27. ISBN 8257900109.
* *Studentene fra 1904*. Oslo: (Grøndahl). 1929. s. 26ff.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**«Gamle Hansens Polly»** er en coverlåt med humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 12. oktober 1981 på albumet *Den 5te*. Sangen ble innspilt 24.–27. august 1981 i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Lava var musikere.

«Mr. Slaters' Parrot» er originaltittelen og ble utgitt av Bonzo Dog Band på deres album *Keynsham* i november 1969. Gruppens medlem Vivian Stanshall både skrev og sang låten. Teksten handler om en papegøye som hilser i tide og utide. Johnny Morris blir nevnt, han var hallomann for BBC.

Prima Veras tekst tar for seg en papegøyen Polly, som de mener burde hatt en jobb på Stortinget, siden man der ikke trenger flere kvalifikasjoner enn å kunne si «hallo». Tom Mathisen synger, og Jahn Teigen har rollen som Polly. De to synger «trallala»-sekvensene sammen. For å illustere hvor irriterende Polly er, blir opptaket skrudd helt ned to ganger for så å komme tilbake igjen, slik at lytterne skal tro at det har gått lang tid mellom hver sekvens. Mot slutten høres et skudd, og Polly blir plutselig stille.

> Hallo!!! En fugl i hånden er bedre enn ti på tinget.
> 
> 
> Kommentar til «Gamle Hansens Polly» på albumomslaget.
> 
>

Andre utgivelser
----------------

* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994)
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – bonus-CD)
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
2. ↑  GRO Register of Deaths: MAY 1999 1d 263 DEV & MARL – Ernest John Morris, DoB = 20 Jun 1916, aged 82
Gunnar Piltingsrud viser 56 Squadrons resultattavle.
**Gunnar Piltingsrud** (født 23. april 1911, død 24. september 1944) var en norsk offiser og flyger, som omkom under annen verdenskrig.

Før krigen var Piltingsrud til sjøs som styrmann, før han sammen med broren Arvid fikk flygeropplæring hos Widerøe. Arvid fikk jobb hos Widerøe, mens Gunnar en tid jobbet for Wessels flyveselskap. 

Ved utbruddet av annen verdenskrig var han igjen til sjøs. Han var påmønstret Wilh. Wilhelmsen MS «Tudor» som 4.styrmann og ble torpedert nordvest av Kapp Finisterre på veg til Storbritannia. Piltingsrud og resten av mannskapet, mellom de salongpike Margit Johnsen, med unntak av én, overlevde torpederingen. 

Etter å ha kommet seg til Little Norway, der han ble instruktør, var han med på opprettelsen av 331 (Norwegian) Squadron på Catterick. Han ble forflyttet til en britisk skvadron, 615 Squadron, før han igjen var med på opprettelsen av en ny skvadron, denne gang 332 (Norwegian) Squadron, fra januar til juni 1942. Deretter var han ved 56 Squadron frem til juli 1943, før han fikk en hvileperiode som instruktør.

I januar 1944 kom han tilbake til 56 Sqdn. for en kort periode, før han ble forfremmet til major og beordret til en ny skvadron, 137 Squadron, der han ble skvadronsjef i april 1944. Denne skvadronen inngikk i den wing Erik Haabjørn var blitt operasjonsgruppesjef (Wing Commander Flying) for, 124 Wing. Ikke lenge etter var Piltingsrud en periode fungerende sjef for wingen.

24. september 1944 omkom Piltingsrud da flyet hans ble skutt ned av tyske fly nær Üdem.

I 1947 ble det avduket et minnesmerke over Piltingsrud i Begnadalen i Sør-Aurdal der speiderne hver 17. mai legger ned krans.

Hans bror Arvid var også flyger under krigen, og fortsatte som passasjerflyger for blant annet Widerøe etter krigen. En tredje bror, Rasmus, var forsyningssjef for Milorg-basen Elg i Begnadalen.

Utmerkelser
-----------

For sin innsats under krigen, fikk Piltingsrud blant annet følgende utmerkelser: St. Olavsmedaljen med ekegren, Krigsmedaljen og Distinguished Flying Cross.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| St. Olavs-medaljen med ekegren | Krigsmedaljen | Deltagermedaljen | Distinguished Flying Cross |

 |

Referanser
----------

1. ↑   Krigsseilerregisteret, norsk krigsseileregister person-ID 244147, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*. Oslo: Grøndahl Dreyer. 1995. s. 199. ISBN 8250421906.

Kilder
------

* *Flygerne fra Piltingsrud*. Jul Haganæs, 1988. ISBN 82-504-0956-6
* *Spitfire Saga, bind I*. Cato Guhnfeldt, 2009. ISBN 978-82-998071-0-4

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Krigsseilerregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
Agder Teaters tidligere bygg i Kongens gate 2 i brutalistisk stil
Et ensemble fra Agder Teater turnerte med dukketeaterforestillingen «Prinsessen på erten» for Den kulturelle skolesekken i 2013.  Foto: Heidi Arild, AAbk 
**Gamle Kristiansand Teater**, Kongens gate 2, Kristiansand, er det gamle bygget til Agder Teater (nå Kilden Teater), og gjenåpnet i september 2018 som et kulturhus i Kristiansand.

Dagens bygning er den tredje på denne tomten. De to tidligere teaterbygningen var eid av Det Dramatiske Selskab i Christiansand. Den første gikk tapt i brannen i 1892, den andre ble kondemnert og måtte rives i 1966. Teateret ble åpnet i september 1976. Bygningens fasade et utsmykket med et veggrelieff av Henrik Finne. Bygget ble tegnet av arkitekt Hans Paasche Thorne fra arkitektfirmaet Ugland & Thorne.

I januar 2012 flyttet Agder Teater sin virksomhet til Kilden teater- og konserthus, og bygget ble stående tomt. Etter flyttingen til Kilden teater- og konserthus ønsket Kristiansand kommune å selge den gamle teaterbygningen. Kommunen åpnet opp for at bygningen kunne rives. Vest-Agder fylkeskommune mente imidlertid at bygningen burde bevares, da den representerer den arkitektoniske stilretningen brutalismen og dermed er tidstypisk for 1970-tallet.

I april 2016 ble det gamle teateret solgt fra Kristiansand kommune til KNAS (Kristiansand næringsselskap), og snart kjøpte Glastad Farsund seg inn med 1/3 av aksjene. Ambisjonen var å lage et kulturhus i de gamle lokalene. I august 2016 ble Kjetil Nordhus ansatt for å gi teaterbygningen midlertidig innhold, samt planlegge og gjennomføre en omfattende oppussingsprosess frem mot gjenåpning i 2017. Nordhus kom fra jobben som daglig leder og prosjektleder i musikkorganisasjonen Sørf.

Etter oppussingen av den gamle teaterbygningen til Agder Teater, ga eierne bygget navnet Teateret.

Referanser
----------

1. ↑  Austegder stod bak brutalisme i Kristiansand, Avtrykk.no, 07.09.2018
2. ↑  «Henrik Finne». Arkivert fra originalen 28. desember 2013. Besøkt 21. august 2012.
3. ↑  Tegning av Agder Teater på *Flickr*, 01.09.2015
4. ↑  Fædrelandsvennen 2. mars 2013
5. ↑  Brutalismen står for fall Dagbladet 17. mars 2014
6. ↑  «Nordhus blir daglig leder i Gamle Kristiansand teater». *Fædrelandsvennen*. Arkivert fra originalen 21. mars 2017. Besøkt 20. mars 2017.
7. ↑  «VENDER TILBAKE TIL GAMLE AGDER TEATER». *Kristiansand Barne- og Ungdomsteater*. 29. april 2019. Besøkt 4. september 2019. «Det var lenge usikkert hva som skulle skje med gamle Agder Teater, og sannsynligheten for at KBUT igjen skulle få spille på teateret var veldig liten. Kommunen var nemlig svært nære ved å rive den gamle teaterbygningen. Planen om å rive bygget ble derimot stoppet, og det gamle teaterhuset ble solgt og deretter pusset opp av de nye eierne. Etter oppussingen er det blitt et flott og moderne teaterhus, som nå har navnet Teateret.»

Eksterne lenker
---------------

* Teaterets hjemmeside
* Bilder av interiøret i Gamle Kristiansand Kulturhus på nettstedet Scenerommet.no. Besøkt 4. september 2019.
* Agder Teater hos Store norske leksikon
**Gunnar Randers** (født 28. april 1914, død 7. februar 1992) var en norsk fysiker, kjent som den ledende innen norsk atomforskning i tiden etter den andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

Randers tok embedseksamen innen astronomi ved Universitetet i Oslo (1937), var assistent under Svein Rosseland ved Institutt for Teoretisk Astrofysikk og arbeidet blant annet med Oslo Analyzer, en av den tids største datamaskiner. Han hadde forskningsopphold i California og Chicago (1940–1942), blant annet gjestende Albert Einstein og Enrico Fermi.

Deretter virket han i London for den norske regjering, samarbeidet med Jomar Brun om tungtvann, radar og nærhetsbrannrør. Randers ble forskningssjef for fysikkavdelingen i det nyetablerte Forsvarets forskningsinstitutt (1946).

Med tilnavnet «Atom-Randers» forestod han utviklingen av atomreaktoren ved Institutt for energiteknikk i Halden der han var adm.dir. (1948–1968). Han var visegeneralsekretær i NATO med ansvar for forskningsprogrammer og vitenskapelige spørsmål (1968–1970) og virket der inntil 1973. Han var også administrerende direktør i Scandpower en tid (1975).

Han var far til Jørgen Randers og halvbror av Arne Randers Heen.

Utgivelser
----------

* *Atomkraften* (Cappelen, 1946)
* *Atomer og sunn fornuft* (Aschehoug, 1950)
* *Lysår* (Gyldendal, 1975)

Gunnar Randers forskningspris
-----------------------------

En pris for utmerket forskning innen energiteknikk og fysikk deles ut av Kong Harald annethvert år. Vinneren mottar 100 000 NOK og et kunstverk, utvalgt av en komite med Ivar Giæver, David Sherrington, Eivind Hiis Hauge og Arne Skjeltorp.

* 2001 Thomas Ebbesen ved universitetet i Strasbourg
* 2003 Amnon Aharony ved universitetet i Tel Aviv
* 2005 Øystein H. Fischer ved Universitetet i Genève
* 2007 Paul Meakin ved *Center for Advanced Modeling and Simulation* i Idaho
* 2009 Roger Pynn ved Indiana University, USA
* 2011 Mogens H. Jensen ved Universitetet i København

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Gunnar\_Randers[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gunnar Randers – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 13. desember 2015.
3. ↑  Biografi naturfag.no
4. ↑  Goksøyr, Matti (26. oktober 2017). «Arne Randers Heen». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 28. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Slesvig-Holsten-Sønderborg-Franzhagen** var fra 1689 til 1709 betegnelsen for hovedlinjen i hertughuset Slesvig-Holsten-Sønderborg. Navnet stammer fra slottet Franzhagen i Schulendorf i hertugdømmet Sachsen-Lauenburg. 

Hertugdømmet Slesvig-Holsten-Sønderborg ble etter svenskekrigene 1657–1660 slått konkurs, og hertug Christian Adolf mistet i 1667 lenet hvis fyrsterettigheter tilfalt kong Frederik III. Hertugens hustru Eleonore Charlotte av Sachsen-Lauenburg reiste til København hvor hun på mannens vegne, forsøkte å vinne Sønderborg tilbake. Det lyktes hun ikke med, men som plaster på såret fikk ektemannen i sted
et tildelt en livslang pensjon. Paret slo seg heretter ned på Eleonora Charlottes mors gods Franzhagen.

Paret fikk to sønner, som begge ble forelsket i Eleonora Charlottes tidligere hoffdamer og inngik ekteskap som ikke ble akseptert i samtiden. Linjen utdøde med den yngste sønnen, Ludvig Karls (1684–1708) sønn Christian Adolf II, hvoretter Franzhagen ble revet ned i 1716.

Hertuger
--------

* 1676–1702: Christian Adolf (1678–1707)
* 1702–1707: Leopold Christian (1678–1707), fikk barn med *Anna Sophia Segelke* som ikke var arveberettiget til tronen
* 1707–1708: Ludvig Karl (1684–1708), gift med Anna Barbara Dorothea von Winterfeld
* 1708–1709: Christian Adolf II (–1709), sønn av Ludvig Karl, døde ung

Referanser
----------

1. ↑  «Sønderjyske hertuglinjer | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk* **(dansk)**. Besøkt 14. august 2019.
2. 1 2  Rasmussen, Carsten Porskrog; m.fl. (2008). *Die Fürsten des Landes*. Neumünster: Wachholz. s. 241-242. CS1-vedlikehold: Eksplisitt bruk av m.fl. (link)
3. ↑  *Allgemeine Encyclopädie der Wissenschaften und Künste in alphabetischer Folge von genannten Schriftstellern bearbeitet und herausgegeben von J.S. Ersch und J.G. Gruber: A-G. 48. Franz 1.-Freiburg* **(tysk)**. Brockhaus. 1848.
Logoen til FreeRice
**FreeRice** er et veldedighetsnettsted hvor brukerne kan spille diverse utdannings-relaterte spill, for å gi penger til å bekjempe sult. Spillene spilles ved å trykke på ett av fire svaralternativer ved hver spørsmål; dersom svaret er riktig, doneres 20 riskorn via Verdens matvareprogram. Dette betales av flere sponsorer, gjennom reklamebannere på siden. FreeRice er laget av programmereren John Breen fra Indiana, og startet den 7. oktober 2007.

I utgangspunktet gikk spillet kun ut på synonymer til engelske ord, mens det i dag også inkluderer spill om flere språk, samt noen spill innen emnene kjemi, matematikk (multiplikasjonstabellen), kunst og geografi.

Nettsiden ble tildelt prisen «Charity Find of the Year» av Yahoo! i 2007.

Effekt
------

Total donasjon frem til i dag.
Én måned etter at programmets start, hadde brukerne tjent inn mer enn én million riskorn, hvilket, ifølge Verdens matvareprogram, er nok til å gi 50 000 mat en dag. Det anslås at 20 000 riskorn har tilstrekkelig energiinnhold til å gi én voksen mat daglig; ved å regne etter dette, blir det via dette nettstedet gitt nok ris til å gi 7 000 mennesker mat daglig. I løpet av de seks første månedene donerte FreeRice 42 millioner riskorn.

Referanser
----------

1. ↑  
«Charity Find of the Year 2007: Free Rice» **(engelsk)**. Yahoo!. Besøkt 22. oktober 2008.
2. ↑  
«Web game provides rice for hungry» **(engelsk)**. BBC News. 10. november 2007.
3. ↑  
«Total Donations By Date» **(engelsk)**. FreeRice. Arkivert fra originalen 26. mars 2008. Besøkt 28. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Free rice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Verdens matvareprogram om FreeRice
**Lene Aarnes Westerhaug** (født 28. oktober 1968) er en forfatter, matskribent Hun er utdannet bibliotekar med bachelor i bibliotek- og informasjonsvitenskap og har vin- og brennevinsutdannelse fra Wine & Spirit Education Trust, London med Intermediate Cretificate, Advanced Certificate og Diploma. Hun har jobbet mange år med nettmagasin i ABC Startsiden og som journalist i ABC Nyheter, og tidligere vært frilans mat- og vinjournalist og levert mat- og drikkeartikler og faste vinspalter i en rekke aviser og magasiner, blant dem ukebladet KK, Det gode liv, Maison Mat & Vin, Nord, Det Gode liv og Dagsavisen (pr 2013)

Westerhaug har i tillegg sittet i flere internationale vinfaglige juryer og blant annet vært jurymedlem for den østerrikske vinboken «Österreichs beste Rotweine». Westerhaugs er forfatter av bøkene «Akevitt - Livets vann» (2010).
 og Mat fra våre kjøkken (2011). Westerhaug er en av ti bidragsytere til boken Matmisjonen (2012)

Referanser
----------

1. ↑  Redaktionsbuero Wine-Times: The Making of Österreichs beste Rotweine [PDF]
2. ↑  
Omtale/Bok og Samfunn Arkivert 14. november 2010 hos Wayback Machine.
3. ↑  Omtale/Norske Akevitters Venner Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Freeciv*** er et turbasert flerspiller strategispill, inspirert av det kommersielle Sid Meier's Civilization. Spillet er åpen kildekode utgitt under GNU General Public License og utviklet av entusiastiske programmerere; kildekode, grafikk, lyd osv. har blitt bidratt fra mange mennesker rundt om i verden. *Freeciv* er inkludert i mange populære Linux-distribusjoner. Spillet er også tilgjengelig på norsk.

Beskrivelse
-----------

Freeland-brettet (stort)
Spilleren tar rollen som hersker over en sivilisasjon i år 4000 f.Kr. og må lede folket sitt gjennom århundrene. Over tid vil nye teknonologier bli oppdaget, som tillater konstruksjon av nye bygninger i byene og nye enheter. Spilleren kan erklære krig mot andre spillere i diplomati.

Spillet avsluttes når en av sivilisasjonene har utslettet alle de andre, når et folk har etablert en koloni i verdensrommet, eller ved et gitt årstall. Dersom mer enn en spiller gjenstår ved slutten av spillet, så vinner spilleren som har oppnådd den høyeste poengsummen, som blir beregnet ut fra størrelsen på sivilisasjonen, dens velstand, og kulturelle og vitenskapelige fremskritt.

*Freeciv* er meget konfigurerbart, så det kan spilles i *Civilization I*, *Civilization II*, *Freeciv* modus, eller i et egentilpasset modus. Grafikk og lyder kan erstattes, det er isometrisk, two-dimensjonal og sekskantet grafikk pakker tilgjengelig.

*Freeciv* bruker TCP/IP nettverksforbindelser til å gjøre flerspiller-modus mulig, Spiller må koble til en tjener, som kan bli kjørt lokalt, men som oftest kjøres tjeneren på internett. Freeciv kan også spilles av en spiller mot datastyrte spillere, eller i flerspiller-modus mot andre mennesker. Freeciv 2.0 setter automatisk opp en tjener for enspiller-modus.

En eller flere av spillerne opptrer som administrator og kan tilpasse reglene i spillet. Typisk endres følgende regler:

* Antallet spillere som må delta før spillet kan starte
* Farten på den teknologiske utviklingen
* Om det er datastyrte spillere
* Om det skal være barbarer som er med i spillet
* Hvor tett byer kan plasseres
* Hvordan kontinenter og øyer skal distribueres over kartet

Spillet er runde-basert, mens spillerne flytter samtidig. Datastyrte spillere flytter separat.

*Civworld* er en kart-editor som tidligere var tilgjengelig som separat nedlasting. Fra og med v2.2 er kartredigering integrert i *Freeciv*.

*Freeciv* kjører på Unix varianter med X Window Systemet og noen andre plattformer, inkludert Microsoft Windows, Amiga og Apple Macintosh.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «CivWorld». Besøkt 31. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Freeciv – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Freeciv – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Freeciv på Mastodon Rediger på Wikidata
* (en) *Freeciv* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Freeciv* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Freeciv* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Slepevei i bruk.
En slepevei langs Chesapeake- og Ohio-kanalen
Oljemaleriet *The leaping horse* av John Constable viser en hest som hopper over en hindring på en slepevei.
En **slepevei** er en vei eller et jernbanespor som går langs bredden til en elv, kanal eller en annen vannvei. Meningen er at et kjøretøy på land, et trekkdyr eller en arbeidsgjeng sleper en båt, ofte en lekter. Denne transportmetoden var vanlig der seiling ikke var mulig på grunn av sterk strøm, tunneler og bruer, eller ugunstige vindforhold. 

Etter den industrielle revolusjonen ble sleping på denne måten foreldet når båtene ble motoriserte og jernbanetransport erstattet den trege slepemetoden. Siden den gang har mange av disse slepeveiene blitt utviklet til gang- og sykkelveier eller bilveier. Mange av disse blir fremdeles kalt slepeveier selv om de ikke har blitt brukt til dette formålet på lang tid.

Gamle ferdselsårer i Norge kalles også *sleper*. Se f.eks. Nordmannsslepa.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Misjonen** er et radioprogram på P4, med programlederne Atle Antonsen og Johan Golden. Programmet sendes på fredager, i tillegg går det også en såkalt "destillert" sending på lørdager, som bringer frem gamle klipp. En typisk sending går stort sett ut på harselas med dagsaktuelle saker, og en egen seksjon for lokale nyheter. Det er også noen tilbakevendende spalter som dukker opp med jevne mellomrom. Forgjengeren Kommisjonen gikk på Kanal 24 med de samme programlederne. Egil Hegerberg har ved flere anledninger vært vikarierende programleder.

Atle Antonsen trakk seg i slutten av 2022 midlertidig fra programmet etter at det ble kjent at Sumaya Jirde Ali anmeldte Antonsen for hatefulle ytringer.

Referanser
----------

1. ↑  Weiberg-Aurdal, Jan Magnus (16. november 2022). «Dag Sørås blir vikar for Atle Antonsen i P4-program». *m24.no*. Besøkt 7. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Misjonen på Facebook Rediger på Wikidata
**Slesvigske Fodregiment** er et dansk regiment opprettet 1. oktober 1778. I år 2000 ble det nedlagt som del av et omfattende omstrukturering av forsvaret, men ble gjenopprettet 1. januar 2019.

Slesvigske Fodregiment er et av fire kamptroppsregimenter under Hærkommandoen. Regimentet består av et Command Team (CT), Tjenestegrensinspektør-elementet for Kamptjenesten (TIELM), Garnisonsstøtteenheden (GSE), Slesvigske Musikkorps (SMUK) og reserven benevnt XXII Reserve Bataljon (22.). Videre inngår XIII Lette Infanteribataljon (13.), som operativt er under kommando av 2. Brigade.

Fane
----

På regimentets fanebånd står: Boden 1813, Isted 1850, Haderslev 9. April 1940

Navn
----

* 1778 Fyenske Infanteri-Regiment
* 1785 Slesvigske Infanteri-Regiment
* 1842 13. Linie Infanteri-Bataillon
* 1863 13. lnfanteri-Regiment
* 1865 13. Infanteri-Bataillon
* 1867 13. Bataillon
* 1951 Slesvigske Fodregiment

(13. Bataljon tilgikk 2. Regiment i 1932)

Regimentet fikk sitt utskrevne mannskap fra Nordslesvig og det sydlige Nørrejylland, senere fra Sydslesvig til 1864. Regimentet hadde garnison i Slesvig til 1842, til 1854 i Fredericia, til 1923 i København, deretter i Viborg for i 1932 å flytte til Haderslev. Det har deltatt i krigene 1848-50 og 1864.

Regimentsmerke
--------------

Regimentsmerket er et skjold med Slesvigs landsdelsvåpen: to løver. Bagved sverd med festet opad. På dette Chr. VIIs navnetall.

Referanser
----------

1. ↑  Slesvigske Fodregiment har haft en omtumlet historie Sara Hai Abildtrup 8. februar 2019 på jv.dk
2. ↑  Slesvigske Fodregiment Arkivert 28. april 2019 hos Wayback Machine. Arkivert 2019-04-28 hos Wayback Machine på forsvaret.dk
3. ↑
4. ↑

Litteratur
----------

* *Grundbog for menige, hæfte 8: Hærens historie*, 3. utgave

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Lene Løvdal** (født 1976) er en norsk jurist med spesialisering i likestillings- og diskrimineringsrett og menneskerettigheter. Hun har arbeidet som jurist hos Likestillings- og diskrimineringsombudet og som fagrådgiver i Juridisk rådgivning for kvinner (JURK) og jurist i daværende LLH (nå FRI). Hun er en av grunnleggerne av Egalia senter mot diskriminering, som arbeider med likestillings- og diskrimineringsrettslige temaer gjennom foredrag og prosjekter med ulike organisasjoner. Siden 2019 har hun på vegne av Europakommisjonen overvåket implementeringen i norsk lov av to av EUs anti-diskrimineringsdirektiver gjennom European Equality Law Network. Hun har utgitt artikler om au pairer rettsstilling, tolkning av muslimsk rett i skandinaviske, britiske og franske domstoler, og *access to justice* i diskrimineringssaker i Norge. Hun har også utgitt lovkommentarer om Lov om endring av juridisk kjønn for Karnov og Lovdata.

Referanser
----------

1. ↑   Proff, oppført som Lene Løvdal, født 1976, besøkt 8. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Lene Løvdal». Karnov. Besøkt 25. oktober 2022.
3. ↑  «Menneskerettigheter for transpersoner». Likestillings- og diskrimineringsombudet. 2013. «1. oktober i år begynte Løvdal i ombudet. Hun har tidligere jobbet i LLH – Landsforeningen for lesbiske, homofile, bifile og transpersoner og i Juridisk rådgivning for kvinner (JURK). Løvdals juridiske og politiske kompetanse om diskriminering på grunn av seksuell orientering og kjønnsidentitet er viktig i LDOs arbeid.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Vindeleka Barne- og Ungdomsteater** ble startet i 1994 med utgangspunkt i Røde Mølle.

Vindeleka er et frittstående barne- og ungdomsteater som drives av aktørenes foresatte. Teaterets formål er å gi et helårstilbud til barn og ungdom i Fredrikstad. Målsetningen er å sette opp en stor oppsetting hvert år i høstsemesteret. Vindeleka Barne- og Ungdomsteater ønsker å gi barn og ungdom mulighet til egenutvikling og personlig vekst, derfor får alle aktørene aktive roller i Vindelekas teateroppsetninger.

1994 - Et juleeventyr

1995 - Annie

1996 - Skjønnheten og udyret

1997 - Jungelboken

1998 - Er førjulsmareritt

1999 - Ælvefolket

2000 - Charlie og sjokoladefabrikken

2001 - Rockeulven

2002 - Skatten fra Santa Maria

2003 - Ronja Røverdatter

2004 - Alice i Eventyrland

2005 - Askepott og Lillemus-Mei

2006 - Robin Hood

2007 - Peter Pan

2008 - Willy Nilsen

2009 - Pippi

2010 - Trollmannen fra Oz

2011 - Rødhette på ville veier

2012 - Folk og røvere i Kardemomme by

2013 - Skjønnheten og udyret

2014 - Mulan

2015 - Robin Hood

2016 - Aladdin

2017 - Den lille havfruen

2018 - Madagaskar

2019 - Shrek

2020 - Rødhette på ville veier (kun intern visnin pga korona)

2021 - Skjønnheten og udyret

2022 - Aladdin

2023 - Den lille havfruen, premiere 19. oktober

Eksterne lenker
---------------

* Vindelekas hjemmeside
**Misjonen Jesus Leger** (forkortet **MJL**) er en kristen stiftelse etablert i 1990 av Svein-Magne Pedersen. MJLs formål er å drive misjon, evangelisering og forbønn for syke og sjelesorg. Stiftelsens senter ligger på Hægeland i Vennesla kommune. MJL har siden desember 1990 gitt ut bladet *Legedom*. 

En kan bl.a bli bedt for på telefon (ordinær teletakst), eller bestille time for forbønn på kontoret, samt for forbønn ulike andre steder i landet (det taes ikke betalt, men arbeidet drives av frivillige gaver).

De lager også et TV-program som sendes over på ulike kanaler rundt omkring i verden, hvor en kan høre helbredelses-forkynnelse, folk som vitner om helbredelse, og hvor han ber for seerene på slutten av programmet. Flere av programmene legges også ut på YouTube: 

De har også noe som kalles Telekirke hver onsdag kveld (ordinær teletakst), med helbredelses-forkynnelse, vitnesbyrd, og forbønn på slutten.

Referanser
----------

1. ↑  «Tar 14 kroner minuttet for å beskytte deg mot sykdom». Aftenposten. 7. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Misjonen Jesus Leger på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Misjonen Jesus Leger på YouTube Rediger på Wikidata

* (en) Misjonen Jesus Leger på YouTube Rediger på Wikidata
Vindelälvens beliggenhet
**Vindelälven** (umesamisk: *Vidduolienuo*) er et 453 km langt vassdrag i den sørlige delen av landskapene Lappland og Västerbotten (Västerbottens län) med et tilsigsfelt på 12 650 km². Vindelälven er ei sideelv til Umeälven og er omtrent like vannrik som denne ved samløpet. Vindelälven er Sveriges største sideelv. Middelvannføringen ved munningen er 190 m³/s. 

Vindelälven starter nær grensen mot Norge i den sørlige delen av Arjeplog kommune, og renner sørøstover gjennom hele Sorsele kommune, inklusiv innsjøen Storvindeln, passerer gjennom Vindeln kommune og en liten del av Umeå kommune, og ender opp i Vännäs kommune hvor den munner ut i Umeälven like øst for Vännäsby, 25 km fra Bottenviken. På sin vei passerer den Ammarnäs, Sorsele, Rusksele, Åmsele og Vindeln. Vindelälvens største sideelv er Laisälven.

Renforsen i Vindelälven
Vindelälven er en av Sveriges fire store uregulerte fjellelver. Dens vannmengde under vårsmeltningen kan derfor være betydelig større enn i den regulerte Umeälven.

I 1993 ble Vindelälven utpekt som en nasjonal elv av Sveriges riksdag, sammen med Torneälven, Kalixälven och Piteälven.

Eksterne lenker
---------------

* Vindelälven

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** LIBRIS
 |
*Se Alpine A110 (2017) for den nyere med samme navn*
**Alpine A110** (1961–77) er en toseters sportsbil laget av franske Alpine.

Den var tegnet av Giovanni Michelotti og introdusert i 1961 som en videreutvikling av Alpine A108 som ble laget 1958–65. Begge besto av en rekke Renaultkomponenter, A108 mest fra Renault Dauphine, mens A110 mest fra Renault 8 (R8). Den største synlige forskjellen fra A108 Coupé var en endring av den bakre kroppen til å passe de større motorene. Som A108 hadde A110 et karosseri av glassfiber og en rørramme. A110 hadde først 1,1 liter motorer på 66 eller 95 hestekrefter men veide bare drøye 700 kilo og gikk ganske fort for det. Senere fikk den en 1,6 liters motor med 140 hestekrefter på det meste.

Bilen nådde internasjonal berømmelse i begynnelsen av 1970-årene, da den deltok i den nyopprettede International Championship for Manufacturers, et internasjonalt mesterskap for produsenter, og vant flere arrangementer rundt i Europa. Modellen blir betraktet som en av de sterkeste rallybiler for sin tid. Kjente prestasjoner inkluderer første-, andre- og tredjeplass i Rally Monte Carlo både i 1971 og 1973 (med svensk sjåfør Ove Andersson på første i 1971), og første-, andre- og tredjeplass i Rally Korsika i 1973.

Referanser
----------

1. ↑  Alpine A110 fra conceptcarz.com.
**Marvin Kaufmann Opler** (født 13. juni 1914 i Buffalo i delstaten, New York i USA, død 3. januar 1981) var en amerikansk sosialantropolog og sosialpsykiater. Hans bror Morris Edward Opler var også en velkjent antropolog. Morris og Marvin Opler var sønnene til Arthur A. Opler, en handelsmann født i Østerrike. Marvin Opler er best kjent for Midtown Community Mental Health Research Study i (New York). Dette studiet utforsket følgende av det urbane liv, og la mye av grunnlaget for sosialpsykiatrien på 1950-tallet.

Opler studerte ved Columbia University sammen med Ruth Benedict og Ralph Linton. Han mottok sin Ph.D. fra Columbia i 1938.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Marvin Kaufmann Opler, BNF-ID 134779079[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xf70kz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Vindelfjällen** er et fjellområde i kommunene Sorsele og Storuman i Västerbottens län, mellom Vindelälvens og Umeälvens dalfører. En stor del av området inngår i Vindelfjällens naturreservat, som med et areal på 550 000 hektar er Sveriges største naturreservat.

Dalføret Syterskalet i Norra Storfjället
Området består av mange mindre og tre større mer eller mindre sammanhengende fjellmassiver: Artfjället (*Aartege*) vest for Umeälven, Norra Storfjället øst for den samme elven og Ammarfjället (*Skiebllie*) vest for Vindelälven. Disse tre fjellmassivene ligger innenfor naturreservatet. Norra Storfjället krysses av Kungsleden mellom Ammarnäs og Hemavan samt av et antall mindre ferdselsårer sommars- og vinterstid, men i de to andre massivene finnes ingen markerte veier.

Referanser
----------

1. ↑  ; *database over svenske naturreservat*; utgivelsesdato: 25. februar 2020; besøksdato: 25. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Vindelfjällens naturreservat (offisiell hjemmeside)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Den skotske misjonæren David Livingstone var også oppdagelsesreisende
En **misjonær** er en person som har fått et kall, en livsoppgave og som er utsendt for å oppfylle sitt kall eller livsoppgave. Forutsetningen for å bli misjonær er en personlig tro og en motivasjon til å være en forkynner.

De fleste religioner har misjonærer. Vanligvis brukes misjonær om en person som forkynner en religion, som oftest i utlendighet. Ofte forstås *misjonær* som en person som arbeider med å forkynne den kristne troen. Når kristne misjonærer forkynner *evangeliet*, kalles det evangelisering. 

Også personer som viser stort engasjement for en sak kalles gjerne en *misjonær*, selv om saken ikke har noe med religion å gjøre.

Norske kristne misjonærer
-------------------------

Misjonærene er lønnet og sendes ut av de frivillige misjonsorganisasjonene og kristne menigheter. Noen misjonærer reiser uten å ha en organisasjon eller menighet som støtte. Mange norske kristne misjonsorganisasjoner samarbeider gjennom Norsk Råd for Misjon og Evangelisering.

* Den norske kirkes misjonsorganisasjoner har omkring 500 misjonærer i arbeid utenlands.
* Norske pinsemenigheter har omkring 300 misjonærer, hvorav omtrent halvparten er ute på såkalte misjonsfelt.

Se også
-------

* Kategori:Norske misjonærer
* Misjon

Eksterne lenker
---------------

* (no) Misjonær i Store norske leksikon
* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av misjonær

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Marvel Luciel Rea** (født 9. november 1901 i Ainsworth i Brown County i Nebraska i USA; død 17. juni 1937 i Los Angeles i California) var en amerikansk filmskuespiller.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Marvel Rea var datter av John Thomas Rea og hans hustru Nellie Thurman Rea. Hennes storebror, Thomas Rea (1898–1957), var på 1920-tallet kameramann for spillefilmer. I 1910, da Marvel Rea var ni år gammel, flyttet familien fra Nebraska til Los Angeles.

### Karrière og privatliv

Hun hadde lenge ønsket seg å bli skuespiller. I 1917 fikk hun kontrakt med Keystone Studios, og samme år gav de henne en birolle i kortfilmen *Dangers of a Bride* ved Gloria Swansons side. Rea fikk så en rekke filmtilbud, men det ble for det meste med biroller. Først i 1918 fikk hun med *Her Screen Idol* sammen med Ford Sterling en større rolle foran kamera. Hennes eneste hovedrolle hadde hun i 1919 i *Why Beaches Are Popular* som ble regissert av F. Richard Jones. Frem til 1921 var Rea med i 27 kortfilmer. Formodentlig var det hennes overgang til 20th Century Fox som førte til at hennes karrière kom til en brå avslutning.

Rea giftet seg da hun var 17 år gammel, i oktober 1918, med Henry Page Wells, men skilte seg fra ham allerede i november 1918. Rea beskyldte sin ektemann for å ha brukt mesteparten av sine inntekter på 800 dollar på rusgift. Skilsmissen ble rettskraftig i august 1922.

I august 1936 kunngjorde hun sin forlovelse med Edwin J. Wilkinson, og de giftet seg tidlig på høsten samme år.

### Overfall og død

Hennes liv tok en dramatisk vending den 2. september 1936. Dette var på en tid da det ikke var særlig vanlig at skuespillere hadde livvakter. Hun var underveis på gaten i Los Angeles da en bil med tre unge menn stanset ved siden av henne. De tilbød å kjøre henne hjem, men hun avslo. Så skjedde alt raskt: De tre overmannet henne, rev henne inn i kjøretøyet og kjørte henne til en ravine i South Los Angeles. Der voldtok de henne og skar henne opp med glassbrott. Da hun mistet bevisstheten forlot de henne.

Fire timer etter kom hun til bevissthet, og anmeldte overfallet kort tid etter på Los Angeles Police Department. De tre mennene ble raskt funnet, og ble i januar 1937 dømt til fengselsstraffer på mellom ett år og femti år.

Marvel Rea kom seg aldri psykisk. I juni 1937, ni måneder etter overfallet, begikk hun selvmord ved å drikke insektsgift.[]

Overfallsmennene apellerte sine straffer, og de ble løslatt i 1939.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 32886207, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marvel Rea på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Marvel Rea hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Leonardo da Vincis fødested
Bymurene
Utsikt mot Vinci
**Vinci** er en småby og *kommune* i Provinsen Firenze i den italienske regionen Toscana. Fødestedet til renessansegeniet Leonardo da Vinci ligger like utenfor byen.

Geografi
--------

Byen er omgitt av de toskanske åsene. Landskapet består av vingårder og olivenlunder som er omtrent uendret siden Leonardos tid.

Historie
--------

Leonardo
--------

Leonardo da Vinci ble født den 15. april 1452 i et gårdshus rundt 3 kilometer fra byen, mellom Anchiano og Faltognano. Leonardos fullstendige navn var "Leonardo di ser Piero da Vinci", som betyr "Leonardo, sønn av Piero, fra Vinci". En halv million besøkende kommer hvert år for å besøke Leonardo-museet og Leonardos fødested.

Severdigheter
-------------

Museo Leonardiano – museet for Leonardo da Vinci. I dette museet stilles det ut noen av oppfinnelsene som er tegnet i da Vincis notatbøker.

Casa di Leonardo – Dette gårdshuset er fødestedet til Leonardo da Vinci. I det uanselige Casa di Leonardo stilles det ut reproduksjoner av Leonardo da Vincis tegninger ved huset.

Vennskapsby
-----------

Vinci har en offisiell vennskapsby, tildelt gjennom programmet Sister Cities International:

* Allentown i Pennsylvania (USA).

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vinci – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Vinci – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Saffron Hill** er ei gate i sentrale London, i bydelen Camden. Den går fra Charterhouse Street på grensa mellom City of London og Camden nordover til Clerkenwell Road. Gata har navn etter safranløken, som grodde her på vestbredden av Fleet i middelalderen.

Utover på 1700-tallet ble området langs Fleet Londons første forstad, og utvikla seg etter hvert til et av byens fattigste, mest overbefolka og kriminelt belasta strøk. Etter napoleonskrigene tiltrakk området seg mange immigranter fra Italia, og det ble etter hvert kjent som «Little Italy»[]. Saffron Hill var hovedgata i Little Italy. I *Oliver Twist* har Charles Dickens har lagt den onde Fagins skumle bolig til Saffron Hill.

Etter at den åpne kloakken Fleet var blitt overbygd som Farringdon Road, ble området gradvis bedre. Saffron Hill nøt også godt av nærheten til den mer fasjonable Hatton Garden, og har som sin mer kjente nabo et preg av juvelérvirksomhet.

Saffron Hill utgjorde gjennom deler av 1800-tallet en del av en administrativ enhet (liberty) sammen med Hatton Garden, Ely Rents og Ely Place, som i 1889 ble en del av grevskapet London. I 1900 ble Saffron Hill en del av Holborn borough, til omorganiseringa i 1965 gjorde Saffron Hill til en del av Camden.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |