recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Isjenbaj Duysjonbijevitsj Kadyrbekov** (født 16. juli 1949) er en kirgisisk politiker som var formann i nasjonalforsamlingen i Kirgisistan og fungerende president fra 24. til 25. mars 2005. Kadyrbekov er partipolitisk uavhengig.

Våren 2005 kom det til store demonstrasjoner i Kirgisistan og hovedstaden Bisjkek mot regjeringen og president Askar Akajev spesielt. Bakgrunnen var misnøye med et styre som med årene var blitt mer og mer autoritært og korrupt. Den 24. mars stormet demonstranter i det som ble kalt Tulipanrevolusjonen presidentpalasset og tvang presidenten til å trekke seg. Akajev rømte til Moskva, og Kadyrbekov ble midlertidig i egenskap av sin stilling innsatt som fungerende president. Dagen etter, 25. mars, ble den tidligere statsministeren Kurmanbek Bakijev innsatt som fungerende president fram til nytt presidentvalg kunne avholdes.

Referanser
----------

1. ↑  «New leader tries to end rivalry in Kyrgyzstan». The New York Times. 29. mars 2005.
2. ↑  «Kyrgyz parliament names acting head». RTÉ News. 24. mars 2005.
**Arild Knutsen** (født 18. mars 1969) er en norsk politisk aktivist som arbeider for rusmiddelbrukeres rettigheter og endringer i den norske rusmiddelpolitikken. Han er styreleder Foreningen for human narkotikapolitikk (FHN).

Bakgrunn og arbeid
------------------

Knutsen er oppvokst på Stovner i Oslo. Deler av Knutsens oppvekst er skildret i Stovner-kapittelet i boken *Groruddalen – en reiseskildring* av forfatteren Øyvind Holen.

Arild Knutsen har hatt diverse verv i Human-Etisk Forbund og representerte Narkotikapolitisk Forening (2003–2006). I 2006 tok han initiativet til Foreningen for human narkotikapolitikk og ble valgt til foreningens leder.

Knutsen deltok i utviklingen av gatemagasinet *=Oslo*. Han var også vararepresentant i Human-Etisk Forbunds hovedstyre 2005–2009. Knutsen var styremedlem i Humanistiske Sosialdemokrater 2005–2009. Han har siden 2002 ledet en livssynsuavhengig samtalegruppe i Human-Etisk Forbund for tidligere rusmiddelavhengige.

Knutsen arbeidet som ungdomskoordinator i Samarbeidsrådet for tros- og livssynssamfunn 2004–2005.

Arild Knutsen stilte til valg som bystyrekandidat for Oslo Byaksjon i 2007. 18. november 2008 tok han med seg rusmisbrukere i Oslo Sentrum og marsjerte opp Karl Johans gate til Stortinget hvor de møtte en rekke rikspolitikere. Dette ble deretter en tradisjon kalt Stoffbrukerdagen. 

Høsten 2016 debuterte han som forfatter med boken *Fra forbud til fornuft - kampen for en ny narkotikapolitikk* .

Utmerkelser
-----------

I 2009 ble Knutsen kåret til Årets Osloborger av *Aftenposten*s lesere. Han ble også kåret til årets navn for 2009 av *Østkantavisa*.

I 2010 mottok Arild Knutsen Stortingets Presselosjes Toleransepris.

I 2014 ble Knutsen ble tildelt Amnestyprisen og Fagrådets/Rusfeltets hovedorganiasasjons pris for godt rusfaglig arbeid.

I 2020 ble Arild Knutsen tildelt Fagrådets pris for godt ruspolitisk arbeide/Rusfaglig pris, sammen med Kenneth Arctander i RIO/Rusmisbrukernes interesseorgansasjon.

Referanser
----------

1. ↑   A-magasinet, «Arild Knutsen: – Jeg pleide å ha med hjemmelaget vin på barneskolen. Men narkotika? Aldri i verden.», utgitt 7. mars 2021, besøkt 7. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Per Magnus Riseng:*På høy tid* - portrettintervju i Aftenposten/Lørdag 6. mars 2021
3. ↑  «Arild Knutsens fortelling – Fra forbud til fornuft». lillemane.no. Arkivert fra originalen 4. mars 2021. Besøkt 7. mars 2021.
4. ↑  11. februar 2010 Østkantavisa nettutgave, Hege Bjørnsdatter Braaten: *Arild Knutsen er «Årets navn»*. Arkivert 21. februar 2010 hos Wayback Machine. Besøkt 12. februar 2010.
5. ↑  Fagrådets pris - Fagrådet/Rusfeltets hovedorganisasjons hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arild Knutsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Anne Holtan** (født 14. april 1896 i Nes i Sauherad, død 24. april 1975 i Gvarv) var en norsk forfatter, dramatiker og lærer.

Familie
-------

Anne Holtan var datter av gårdbruker Kristoffer Olsson Hesthag og Kari Auversdotter Åsen på nordre Hesthag i Sauherad. Hun forble ugift.

Liv og virke
------------

Anne Holtan tok i 1921 examen artium, språkhistorisk embedseksamen (cand.philol.) med hovedvekt på historie i 1926. Hennes hovedoppgave bar tittelen *Striden med hanseatene i Bergen 1537-1588*. Hun tok pedagogisk eksamen samme år.

Holtan var i 1921-1922 lærer ved folkeskolen i Nes i Sauherad, i 1927-1928 lærer ved middelskolen på Gvarv og i 1928-1929 middelskolelærer i Bø i Telemark. I 1929-1932 var hun vikar ved Arendal høyere skole, og etter tre år med studiearbeid var hun i perioden 1933-1934 årsvikar i en adjunktpost ved Porsgrunn kommunale høyere allmennskole. Hun foretok to studie- og journalistreiser i Europa.

Hennes forfatterskap falt for det meste sammen i tid med henner vikargjerning i Arendal. Hennes to første utgivelser var de historiske dramaene *Knut Alvsson – skuespill i fem akter* (1928) og *Attalos og Kassandra – skodespel i tri akter* (1929), der det sistnevnte var forfattet på nynorsk. i 1931 kom hennes bok *Kampen om Balkan*, som tar for seg krigshistorien på Balkan.

Bibliografi
-----------

* 1928: *Knut Alvsson – skuespill i fem akter*, Skien
* 1929: *Attalos og Kassandra – skodespel i tri akter*, Skien
* 1930: *Eventyr for barn*, Skien
* 1931: *Kampen om Balkan*, Skien

Referanser
----------

1. ↑  *Varden 1975.04.26*. Norge, Vestfold og Telemark, Skien. 1975.
2. ↑  Kirkeby, Birger (1985). *Bygdebok for Sauherad*. Sauherad kommune. s. 850.
3. ↑  *Norges filologer og realister*. I hovedkommisjon hos Otto Floor's arvinger A/S. 1950. s. 356.
4. ↑  *Beretning om Porsgrunds kommunale høiere almenskole for årene 1929-1935*. Porsgrund: Porsgrunds kommunale høiere almenskole. 1935. s. 10.
5. 1 2  Holtan, Anne (1931). *Kampen om Balkan (1900-1914)*. Skien: [s.n.]

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 106. ISBN 8257900109.
* *Studentene fra 1921*. Bergen: Bokkomiteen for studentene 1921. 1949. s. 1952.
* *Norges filologer og realister*. Dreyer. 1933. s. 227.
***Den 25. timen*** (svensk originaltittel: *I lodjurets timma*) er et drama av Per Olov Enquist fra 1988*.* Dramatikeren selv har kalt skuespillet for en lignelse, som kan fortolkes slik lignelsene i *Bibelen* kan fortolkes.

Tittelen
--------

Den svenske tittelen betyr «I gaupens time», og henspiller på en oppfatning om at gaupens døgn består av 25timer, i motsetning til menneskets 24timer – derav den norske tittelen. I stykket er det hovedpersonen – den navnløse gutten – som sier at i *lodjurets timma* har man mindre kontroll enn i de øvrige 24timene.

Rollene
-------

* Gutten
* Lisbeth, behandlingsansvarlig
* Helen, en prest

Handlingen
----------

Første scene åpner med at hovedpersonen sitter alene på scenen. Han er en gutt som er alvorlig mentalt forstyrret og lever innestengt i sin egen virkelighet. Fordi han har drept to uskyldige mennesker, sitter han sperret inne på lukket psykiatrisk avdeling. Under oppholdet på avdelingen har gutten også begått flere selvmordsforsøk, stukket en medpasient med saks og drept en katt. Gradvis får vi vite flere detaljer om hva som har skjedd gutten så langt, og hvordan hans egne opplevelser avviker fra det omgivelsene ser og oppfatter.

Psykiateren Lisbeth er ansvarlig for guttens behandling på institusjonen. På bakgrunn av at han har begått et helt uforståelig dobbeltdrap, vil hun at gutten skal utvikle mer empati. Som et eksperiment gir hun ham en rødbrannet katt som han skal ta seg av. Han kaller katten for Valle. Eksperimentet utvikler seg til å bli fatalt: gutten tar livet av katten, og blir suicidal. Forskeren bak eksperimentet tilkaller da en prest. Vil presten lykkes med å nå inn til den mentalt syke gutten? Gjennom samtalen med gutten får presten ett innblikk i hans liv og tanker. Uten kontekst er voldshendelsene som han har begått meningsløse, men gradvis kommer det frem at guttens vrangforestillinger blant annet omfatter en overbevisning om at han har møtt Gud i katten *Valle* og at han oppfatter bestefarens hus som himmelen. Bestefaren som var hans nærmeste omsorgsperson, er død, og de to menneskene som gutten drepte, hadde overtatt bestefarens hus. I guttens sinn begikk de en stor og ufattelig synd ved å flytte inn i huset. Samtalen gjør at presten selv ender opp med å trenge hjelp. Hvem har egentlig rett til å definere hva som er Gud? Hva skal man gjøre når man som prest får høre at Gud er en rød katt?

Filmatiseringer
---------------

En norsk versjon med Lasse Kolsrud i hovedrollen ble sendt i Fjernsynsteatret i 1990. Regi var ved Carl Jørgen Kiønig.

Den danske regissøren Søren Kragh-Jacobsen laget spillefilmen *I lossens time* basert på skuespillet; filmen hadde premiere i 2013.

Referanser
----------

1. ↑  *Programhefte: Den 25. timen*. Bergen: Den Nationale Scene. 1998.
2. ↑  «Den 25. time». 27. juli 2015. Besøkt 8. mai 2022.
**Changshan** (kinesisk: 常山县; pinyin: *Chángshān Xiàn*) er et fylke i provinsen Zhejiang i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Quzhou.

Fylket hadde 317 853 innbyggere i 1999.

Administrative enheter
----------------------

Changshan består av syv storkommuner og 14 kommuner:

* Storkommunen Tianma 天马镇
* Storkommunen Zhaoxian 招贤镇
* Storkommunen Huibu 辉埠镇
* Storkommunen Fangcun 芳村镇
* Storkommunen Qiuchuan 球川镇
* Storkommunen Baishi 白石镇
* Storkommunen Qingshi 青石镇

* Kommunen Hejia 何家乡
* Kommunen Songfan 宋畈乡
* Kommunen Donglu 东鲁乡
* Kommunen Xinqiao 新桥乡
* Kommunen Jiarong 荚蓉乡
* Kommunen Xinchang 新昌乡
* Kommunen Jinyuan 金源乡
* Kommunen Longrao 龙绕乡
* Kommunen Tongyin 同弓乡
* Kommunen Qiankou 钳口乡
* Kommunen Daqiaotou 大桥头乡
* Kommunen Wuli 五里乡
* Kommunen Dong'an 东案乡
* Kommunen Gedi 阁底乡

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Kinas riksvei 320 går også gjennom området. Den begynner i Shanghai og løper sørvestover til grensen mellom provinsen Yunnan og Burma. Underveis er den innom blant annet Hangzhou, Nanchang, Guiyang, Kunming og Dali.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Cranborne** er en landsby i distriktet East Dorset i grevskapet Dorset, England. Den ligger i, og har gitt navn til, kalksteinsplatået Cranborne Chase. Det er en del av stor vidde med kalkstein i sørlige England som omfatter det nærliggende Salisbury-sletten og Dorset Downs.

I 2001 hadde landsbyen en befolkning på 779 innbyggere, noe som ikke endret seg ved folketellingen i 2011. Valgkretsen er kalt for «Crane» og omfatter Wimborne St. Giles i vest og sør til Woodlands. Den totale befolkningen i denne valgkretsen utgjorde ved folketellingen i 2011 til 2 189 innbyggere.

Historie
--------

Landsbyen ble grunnlagt i angelsaksisk tid, og er nevnt i *Domesday Book* som *Creneburne*. Navnet betyr «tranenes elv» ved elv = *bourne* og traner = *cranes*. Landsbykirken er fra normannisk tid.

Flere konger har bodd på en jakthytte i landsbyen i forbindelse med jaktturer til Cranborne Chase. Blant disse finner man Johan, Henrik VIII og Jakob I. Jakthytten ble bygget om av Robert Cecil, 1. jarl av Salisbury mellom 1607 og 1611, og er kjernen i hans herregård. 

I middelalderen var Cranborne en markedsby, og det var forlagt en garnison der for å beskytte kongen når han besøkte stedet. Byens befolkning var ved et tidspunkt sammenlignende høyt, men dens betydning og makt minsket da andre mer tilgjengelige byer har overtatt og forbigått den i størrelse. Byens charter ble siden inndratt. 

På 1980-tallet ble det framstilt en naturtro etterligning av et rundhus fra jernalderen på baksiden av Cranborne Middle School. Det er i dag ved Cranborne Ancient Technology Centre.

Referanser
----------

1. ↑   «Crane ward 2011»
2. ↑   «bourn (n.1)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑   «Iron-Age Round House» Arkivert 9. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Cranborne Ancient Technology Centre*
4. ↑   Russell, Miles (2011): *UnRoman Britain: Exposing the Great Myth of Britannia*, The History Press

Litteratur
----------

* Pitt-Rivers, Michael (1968): *Dorset*. London: Faber & Faber.
* Newman, J.; Pevsner, N. (1972): *The Buildings of England: Dorset*. Harmondsworth: Penguin. s. 170–171.

Eksterne lenker
---------------

* Cranborne Arkivert 6. mars 2005 hos Wayback Machine. *The Dorset Page*
* Cranborne, *Images of Dorset*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
«**Det finns et hellig kall til å forandre**», er en salme der både tekst og melodi er skrevet i 1983 av en gruppe brasilianske musikere. Salmen er oversatt til norsk av teologen Vidar Kristensen i 1994 og ble tatt med i Norsk salmebok 2013.

Både tekst og melodi er oppgitt å være skrevet av seks medlemmer av den brasilianske metodistkirken, Ernesto Barros Cardoso, Darlene Barbosa Schützer, Paolo Roberto Salles Garcia, Tércio Bretanha Junker, Déa Christiane Kerr Affini og Eder Soares de Almeida.

Salmens første linjer er «Det fins et hellig kall til å forandre og skape fred med ansvar for hverandre». Salmen er omskrevet fra portugisisk der originaltittel er «Momento novo» (nytt øyeblikk). Biskop Erling Pettersen var misjonær i Brasil og tok med sangen hjem til Norge. Ved Rønningen folkehøgskole ble det 1994 satt opp en musikal, «Det lovede land», og det var i forbindelse med denne musikalen at Vidar Kristensen oversatte salmen til norsk.

Publisert
---------

* *Norsk salmebok 2013* som nummer 541

Referanser
----------

1. 1 2 3  salmer.eideforlag.no: Februar 2022: Det fins et hellig kall til å forandre, hentet 4. mars 2024

Eksterne lenker
---------------

* NRK: Salmeboka minutt for minutt: Det fins et hellig kall til å forandre
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Naturkraft** er et aksjeselskap eiet 50% av Equinor ASA og 50% av Statkraft SF. Selskapet ble opprettet i 1994, og driver i dag et gasskraftverk på Kårstø i Rogaland. Selskapet ble stiftet av Norsk Hydro AS, Statoil ASA og Statkraft SF for å etablere Norges første gasskraftverk. 

Selskapets første administrerende direktør var Auke Lont, som kom fra Statoil (i dag administrerende direktør i Statnett SF). Under Lonts ledelse ble selskapet bygget opp til en organisasjon bestående av 35-40 ansatte. Selskapet fikk i 1996 konsesjon etter energiloven til å bygge to gasskraftverk med en installert effekt på 350 MW hver; ett på Kårstø og ett på Kollsnes. 

Da Statens forurensningstilsyn (SFT) ga selskapet utslippstillatelser for disse to kraftverkene, ble det imidlertid ikke gitt tillatelse til å slippe ut mer enn 10% av det forventede CO2-utslipp. Da teknologi for rensing av CO2-utslipp fra gasskraftverk ikke var – og ennå ikke er – tilgjengelig, innebar dette kravet at selskapet ikke kunne utnytte de to konsesjonene. Såvel konsesjonene som utslippstillatelsene ble påklaget til henholdsvis Olje- og energidepartementet og Miljøverndepartementet av miljøvernorganisasjonene, med Bellona og Natur og Ungdom i spissen. Selskapet på sin side klaget SFTs vedtak inn for Miljøverndepartementet. Ingen av klagene førte imidlertid frem; NVEs vedtak om tildeling av konsesjoner for bygging og drift av de to gasskraftverkene ble stadfestet av Olje- og energidepartementet, og SFTs vedtak ble med mindre endringer stadfestet av Miljøverndepartementet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Den buktende øyas søndre ende kan minne litt om en åpen munn
Ved å forstørre dette São Paulo-kartet som markerer kommunen Periube, ser, men i havet - en rød prikk enda lenger ut enn to mer lettkjennelige øyer - *Ilha da Queimada Grande*.
**Ilha da Queimada Grande** (kallenavn:  *Ilha das cobras*) i Brasil er en kystnær og ubebodd øy i Atlanterhavet. Øya har et areal på 0,43 km², høyeste punkt er på 200 meter og den ligger nærmere 35 kilometer sørøst for havnebyen Santos.

Verden over er Queimada grande og kjent som Slangeøya, på grunn av sin tette konsentrasjon av slanger, særlig de giftige lanseslangene. 

Både denne øya og den mindre øya Qeuimada pequenha, har siden 1985 vært landskapsvernområde. Skjøtselen av dette skjer i regi av den brasilianske marinen.

Historie
--------

Man har ikke funnet spor etter indianerbosetting på øya. Det portugisiske ordet *queimada* i navnet, betegner brann eller brannfare. Etter at Brasil var blitt kolonisert av Portugal fant det i historisk sted, usikkert når, svedjebrenning her og et forsøk på å anlegge en bananplantasje. Men dette slo feil. 

Nord på øya driver den brasilianske marine en helikopterplass og et automatisert fyr.

Slangeproblematikken
--------------------

Adgangen til øya er strengt regulert, her er ikke fri tilgang og det må i lang tid i forvegen søkes om å få komme dit.

Ilha da Queimada Grande er den eneste habitat for den kritisk utryddingstruede giftigslangen *Bothrops insularis* (engelsk navn: *Golden lancehead pit viper*), som lever av to arter fugler som holder til på øya; en art hussmetter og en art søramerikansk spurvefugler (*Elaenia chilensis*) som ligner noe en europeisk fluesnapper. Pattedyr finnes ikke på øya. 

Slangene ble isolert på øya da stigende havnivå ca 13.000-15.000 år f.Kr. avskar dem fra fastlandet. Det påfølgende seleksjonstrykk gjorde at slangene tilpasset seg sine omgivelser, økte raskt i antall og gjorde øya til et farlig sted å ferdes.

Tidlige overslag kom til at det kunne dreie seg om rundt 430.000 slanger, men nyere beregninger er langt mer beskjedne. Slangene er nesten bare inne i de skogsbevokste deler av øya, som tilsvarer fastlandets *mata atlântica*. Den første systematiske studien av populasjonen kom til et estimat mellom 2.000 og 4.000, og det ble advart om at antallet kunne være så lavt at det over tid er blitt en fare for arvestoffet på grunn av den innavl slike tall og den store tetthet innebærer. 

Øya er også tilhold for en mindre populasjon av *Dipsas albifrons*; den er ikke giftig.

Referanser
----------

1. ↑  «Snake Island - Ilha da Queimada Grande». *AtlasObsura*. Atlas Obscura. 11. november 2015. Besøkt 28. oktober 2015.

Litteratur
----------

* Martin Zinggl: *Die Schlangeninsel*. I: Terra Mater, 05/14
* Amaral, 1921 : *Contribuição para conhecimento dos ofídios do Brasil - A. Parte II. Biologia da nova espécie, Lachesis insularis*. Anexos das Memórias do Instituto de Butantan, vol.1, s. 39-44.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Tetraetylbly** (engelsk *tetra-ethyl lead*, forkortet TEL) er en fargeløs væske med en behagelig lukt. 

Den kjemiske formelen for tetraetylbly er (C2H5)4Pb. Tettheten er 1,65 g/cm³, og væsken har et kokepunkt ved ca. 200 °C, under delvis spalting. 

Tetraetylbly brukes ofte sammen med tetrametylbly som tilsetningsstoff til motorbrennstoffer (blybensin) for å øke oktantallet (antibankemiddel). Forbindelsen er meget giftig, og det gir opphav til blyforbindelser i eksosen.

Fordi tetraetylbly reageres i motoren med oksygen til forskjellige blyforbindelser som er ofte veldig giftig og miljøfarlig ble bruken av tilsetningsstoffer til motorbensin som inneholder bly i mange europeiske land forbudt. I 2024 er salget av motorbensin som inneholder bly forbudt i hele verden. 

Derimot finnes tetraetylbly fortsatt i bensin som brukes i små fly med bensinmotorer (AVGAS). Blyforbindelsene er nødvendig for å nå et høy oktantall uten bruk av etanol. Varianten av flybensin som selges i Norge kalles AVGAS 100ll (low lead). 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BBC Things
 |
Rothschild-familiens opprinnelige hus i Frankfurts jødekvarter
**Mayer Amschel Rothschild** (født **Mayer Amschel Bauer** 23. februar 1744 i Frankfurt am Main, død 19. september 1812 i Frankfurt am Main) var en tysk-jødisk handelsmann og bankier og grunnlegger av Rothschild-familiens bankimperium, en av de mest suksessfulle forretninger i historien.

Liv og virke
------------

Han ble foreldreløs da han var tolv år gammel, og lærte handelsfaget hos en venn av familien i Hannover. Rothschild vendte senere tilbake til Frankfurt, og grunnla selskapet i 1764. I begynnelsen handlet han særlig med antikviteter, særlig gamle mynter og medaljer. I løpet av 1790-tallet utviklet virksomheten seg til å bli mer av en bank enn et handelshus. Særlig viktig var forbindelsen til kurfyrste Vilhelm av Hessen-Kassel. Denne hadde en stor formue etter utleie av soldater, og trengte hjelp til å investere formuen. Rothschild tjente mye på vellykkete plasseringer av denne formuen, ikke minst da Vilhelm måtte flykte under Napoleonskrigene.

Han var sønn av Moses Amschel Bauer. Den 29. august 1770 giftet han seg med Gutlé Schnapper (1753–1849). De hadde følgende barn som vokste opp:

1. Schonge Jeannette Rothschild (1771–1859)
2. Amschel Mayer (1773–1855)
3. Salomon Mayer (1774–1855)
4. Nathan Mayer (1777–1836)
5. Isabella Rothschild (1781–1861)
6. Babette Rothschild (1784–1869)
7. Kalmann (Karl) Mayer (1788–1855)
8. Julie Rothschild (1790–1815)
9. Henriette ("Jette") (1791–1866)
10. James Mayer Rothschild (1792–1868)

Han fikk tidlig ambisjoner om at sønnene skulle drive selskapet etter ham. De fire yngste ble sendt til andre europeiske stormakter for å etablere filialer der. Eldstemann skulle drive virksomheten i Frankfurt. I 1810 etablerte de seks et formelt partnerskap, hvor faren fikk 46 prosent. Det ble også bestemt at selskapet skulle eies og drives av familiens mannlige etterkommere. 

Forretningsmodellen ble ekstremt vellykket, og Rothschild mente at nøkkelen til suksess var det sterke samholdet i familien. På dødsleiet oppfordret han sønnene til å holde sammen.

Han er begravet i Battonnstrasse-gravlunden i Frankfurt.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Rothschild, Maier Anselm (BLKÖ)[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6 7   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p19531.htm#i195307, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4 5   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Niall Ferguson (1998). *The House of Rothschild Volume 1: Money's Prophets*. New York: Penguin. s. 304. ISBN 0140240845.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE
 |
**Sørburøy** er ei øy som ligger i Froan i Frøya kommune i Trøndelag. Sørburøy er den største øya i Froan. Sørburøy er nesten delt i to, og den nordre delen av øya heter *Nordøya*. De fleste av de ca. 20 fastboende bor på Nordøya, som også huser butikk, hurtigbåtkai og fiskerikai. Det er også en brannstasjon der, som ble satt opp i 2012. Samme år ble helikopterlandingsplass laget midt på øya. 

Sørburøy ligger i det største sammenhengende havområdet som er fredet i Norge; Froan naturreservat og landskapsvernområde. 

Sørburøy skole er en barne- og ungdomsskole med 3 elever (2023). Det drives oppdrettsvirksomhet i området. Det er betydelig tilflytning til øya i sommerhalvåret.

Froan Forretningsdrift AS driver med kjøp og salg av fisk og krabbe fra fiskemottaket på øya. De selger også diesel og bensin. Bedriften ble stiftet i 1988 og er i stor grad eid av lokalbefolkningen.

Det er daglig båtforbindelse til Dyrøya på Frøya. MS Vetlefjord kjører i øyrekka.

Kaia og Sigvart på øya
----------------------

I 2012 lagde NRK en TV-dokumentar om livet på øya. Den handlet om søsknene Kaia (11) og Sigvart (13) Brendberg, som bor på Sørburøy. Dokumentaren følger Kaia og Sigvart og deres familie gjennom et år. Foreldrene Line og Hans Olav Brendberg er lærere og drev den lokale skolen fram til 2022.

Referanser
----------

1. ↑  Tore Strømøy (3. september 2012). «Sigvart og Kaia i beste sendetid». *Frøya Nyheter*. Arkivert fra originalen 2. februar 2017. Besøkt 25. januar 2017.
2. 1 2  Terje Sandstad (3. september 2012). «Forteller om livet ute i havgapet - på TV». *Hitra-Frøya*. Besøkt 25. januar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* «Kaia og Sigvart på øya», nrk.no

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kråkvågsvaet dyrefredningsområde** er et biotopvern i Ørland kommune, Sør-Trøndelag. Verneområdet omfatter noen strandområder, men for det meste et grunt havområde mellom øyene Storfosna og Kråkvåg, og nord for Storfosna, som er et viktig hekke-, raste- og overvintringsområde for sjøfugler og trekkfugler. 

Kråkvågbrua går gjennom verneområdet. Bilde tatt fra nordvest. Kråkvåg i forgrunnen, Storfosna i bakgrunnen
Reservatet ble opprettet i 1983 for å *sikre en viktig del av Ørlands våtmarkssystem og å bevare det rike fuglelivet i området, særlig av hensyn til hekkende og overvintrende lom, dykkere, dykkender, vadere og andre vannfugler*. Det er det nest største av de fire delområdene i ramsarområdet Ørland våtmarkssystem, og det eneste av de fire som ikke ligger til selve Ørlandshalvøya.

På flere av holmene i området var det tidligere egg- og dunvær.

Referanser
----------

1. ↑   Naturbase, faktaark.naturbase.no, besøkt 25. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Common Database on Designated Areas, besøkt 26. juni 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Ørland kommunes side om området, med kart og verneforskrift.
* (no) Kråkvågsvaet dyrefredningsområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase med litteraturliste

| * v
* d
* r
Ørland våtmarkssystem er et Ramsar-område i Norge |
| --- |
| Grandefjæra **·** Hovsfjæra **·** Innstrandfjæra **·** Kråkvågsvaet |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
*Se også Mellomriksvei, med andre veier kalt Mellomriksveien*
**Mellomriksveien** mellom Nyrud i Sør-Varanger (ved fylkesvei 8850, tidligere riksvei 885 eller fylkesvei 885) og Nellim i Finland har vært diskutert og utredet mange ganger siden ideen først ble lansert på 1930-tallet. I en periode da Finland regjerte på østsiden av Pasvikelva var det ferje over elva om sommeren og vei på isen om vinteren, og da ble til og med fundamentene for mellomriksveiens bro over elva laget og bro ble bestilt. Finske riksvei 4 gikk på østsiden av elva. Men så kom vinterkrigen mellom Finland og Russland og stoppet det videre arbeidet med prosjektet. Siden den gang har en mellomriksveien i Pasvikdalen blitt heftig debatert i årtier, uten at veien har blitt noe lenger av den grunn. 

Statens vegvesen holder i 2006 på med en konsekvensutredning for veien som skal gi et bedre grunnlag for det videre arbeidet med planene. Veien må gå gjennom eller nær Øvre Pasvik nasjonalpark gjennom vernet skog.

Regjeringen har i 2010 besluttet å legge prosjektet på is. Sør-Varanger kommune arbeider fortsatt på ideen (2014). Det sies at fylkesvei 885 har for dårlig standard for å brukes som langdistansevei, og utbedring må prioriteres før forlengelse, men det finnes for lite penger også til utbedring. I 2019 ble den tidligere primære fylkesveien 885 omnummerert til den sekundære fylkesvei 8850 uten skiltet nummer, hvilket gjør det mindre sannsynlig med utbedring.

Det er nå mulig å kjøre til Russland (via E105) men grensepassasjen langs gamle finske riksvei 4 er stengt. De vore mulig å bygge den gamle planlagte brua og få russene og åpne grensepassasjen til Finland, til mye lavere kostnad enn en helt ny vei. Det finnes også en privatvei over grensen ved Hestefoss kraftverk til den russiske regionalveien. Det russiske området er militært og forbudt for utlendinger.

Referanser
----------

1. ↑   Konsekvensutredning deltema naturmiljø
2. ↑   Konsekvensutredning deltema reindrift
3. ↑  Vei til Finland lagt på is
4. ↑  Sør-Varanger vil jobbe for vei fra Pasvik til Finland
5. ↑  Ministeren vil ikke bygge vei fra Pasvik til Finland
**Franz Seldte** (født 29. juni 1882 i Magdeburg i Tyskland, død 1. april 1947 i Fürth) var en tysk nazist som var arbeidsminister i Hitlers regjering. Han var en av grunnleggerne av frikorpset Stahlhelm.

Han døde etter krigen på et amerikansk militærsykehus før han kunne tiltales for krigsforbrytelser.

Liv og virke
------------

Seldte var sønn av en fabrikkeier som laget kjemiske produkter og sodavann. Han gikk på Wilhelm-Raabe-Schule i Magdeburg. Etter en læreplass som selger studerte han kjemi i Braunschweig og Greifswald. Senere overtok han virksomheten etter sin avdøde far.

Han deltok i første verdenskrig som offiser. Han ble under denne tiden skadet og mistet ene armen.

Han meldte seg inn i NSDAP den 30. april 1933, sterkt motivert av den nasjonalsosialistiske maktovertakelsen. Han ble på samme tid medlem av SA hvor han oppnådde graden *Obergruppenführer.* Samme år ble han (etter at Theodor Duesterberg hadde avslått å bli med i Adolf Hitlers første regjering) arbeidsminister i Hitlers regjering. Denne posten hadde han fram til krigens slutt. 

Ved andre verdenskrigs slutt ble han arrestert av amerikanerne i Mondorf-les-Bains. Han skulle etter planen tiltales for krigsforbrytelser, men døde på et amerikansk militærsykehus i Fürth.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000683, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id seldte-franz[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Snyder, Louis L. *Encyclopedia of the Third Reich*. London: Robert Hale, 1976, s. 320

Eksterne lenker
---------------

* (en) Franz Seldte – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Verk av og om Franz Seldte i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
**Elise Sanden Søvik** (født 1997) er en norsk friidrettsutøver som representerer IK Tjalve. Tidligere representerte hun IL Norna-Salhus.

Hun vant fem NM-medaljer i tresteg og stafett i perioden 2018–2023.

Idrettskarriere
---------------

2015
Hun deltok i Ungdomsmesterskapet i friidrett 2015, der hun endte på 9.-plass i lengde og 9.-plass i tresteg i J18/19-klassen.

2016
I Ungdomsmesterskapet i friidrett 2016 endte hun på 4.-plass i tresteg og 10.-plass i lengde i J18/19-klassen.
Hun deltok i NM i friidrett 2016, der hun endte på 12.-plass i tresteg.

2017
I NM i friidrett 2017 endte hun på 10.-plass tresteg med resultatet 11,49.

2018
I NM i stafetter 2018 var hun med på IK Tjalves stafettlag som vant bronse på 4x100 meter stafett.
Under Junior-NM i friidrett 2018 ble hun nummer fire på 100 meter og nummer fire i tresteg i U23-klassen.
I NM i friidrett 2018 endte hun på 9.-plass tresteg med resultatet 11,46.

2021
Hun deltok i NM i friidrett 2021, der hun vant bronsemedalje i tresteg.

2022
Under NM i friidrett 2022 vant hun sølv i tresteg med resultaet 12,46. Hun var også med på IK Tjalves lag som vant sølv på 1000 meter stafett.

2023
I NM i friidrett innendørs 2023 vant hun bronse i tresteg med et hopp på 12,01.

Medaljer i norske mesterskap
----------------------------

| Plassering | Øvelse | År |
| --- | --- | --- |
| Sølv | Tresteg | 2022 |
| Sølv | 1000 meter stafett | 2022 |
| Bronse | Tresteg | 2021 |
| Bronse | Tresteg innendørs | 2023 |
| Bronse | 4x100 meter stafett | 2018 |

Referanser
----------

1. ↑  UM 2015
2. ↑  UM 2016
3. ↑  friidrett.no: NM i friidrett 2016
4. ↑  friidrett.no: NM i friidrett 2017
5. 1 2  friidrett.no: Andre NM/UM 2018
6. ↑  JR-NM 2018
7. ↑  friidrett.no: NM i friidrett 2018
8. ↑  friidrett.no: NM i friidrett 2021
9. 1 2  friidrett.no: NM i friidrett 2022
10. ↑  friidrett.no: NM innendørs 2023
11. 1 2  friidrett.no: NM Tresteg kvinner. Arkivert 2. juli 2022 hos Wayback Machine.
12. ↑  NM Innendørs 2023 lørdag

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elise Søvik – World Athletics Rediger på Wikidata
* (no) Elise Sanden Søvik – Norges Friidrettsforbund
***Phrygena*** er en slekt av snutebiller (Curculionidae).

Utseende
--------

Små, korte, høyt hvelvede biller, gjerne brunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. De mangler fasettøyne og er blinde. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. **Hodet** er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (*mesosternum*). Antennene er festet rundt midten av snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. **Dekkvingene** er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. **Beina** er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (*tibiae*) ender i en krok (*uncus*). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **tresnutebiller, Cryptorhynchinae** Schönherr, 1825 eller Molytinae
						* Stammen **Sophrorhinini** Lacordaire, 1866
							+ Slekten ***Phrygena*** Pascoe, 1883
								- *Phrygena affinis* Pascoe, 1882
								- *Phrygena ephippiata* Pascoe, 1882

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Øksna** (eller **Yksna**) er ei grend i Elverum kommune i Innlandet. Grenda ligger på vestsida av Glåma, ved munninga til elva Øksna som grenda har fått navn etter. I 2024 bodde det 172 personer i Øksna grunnkrets, som inkluderer Rustad ved grensa mot Åmot.

Torgerstuen skole lå omtrent midt mellom Øksna og Rustad og var grendeskole for grenda fra 1876 til 1997. Like vest for grenda (ca. 6 km) ligger fjellet Nordhue på Hedmarksvidda.

Riksvei 3 og Rørosbanen går gjennom grenda. Sistnevnte hadde fram til 1985 regulær persontrafikk til Øksna stasjon. Etter 1985 var stasjonen kun betjent i skoletida, for å frakte skolebarn fra stasjonene på Grundset og Rustad til Torgerstuen skole. Stasjonen ble nedlagt sammen med skolen i 1997.

Navneformen med y i stedet for ø er den opprinnelige, og er mer bevart i Løtensdialekta. Elverumsingene har i mye større grad tatt i bruk skriftformen med ø fra jernbanestasjonen også som taleform.

Historie
--------

Øksnagrenda var opprinnelig kun sætrer under gårdene Grundset og Elverum prestegård på 1600-tallet. Det tidligste navnet som ble brukt om grenda var dermed "Grundsetsæter". Dette ble senere forkorta til bare "Sætern", som var navnet på grenda på dagligtalen helt til Rørosbanen ble etablert. Stasjonen i grenda fikk navn etter elva Øksna, og dermed ble det også vanlig å kalle selve grenda for "Øksna".

Referanser
----------

1. ↑  «Grunnkretsenes befolkning (G) 1999 - 2024». SSB. 2024. Besøkt 5. mars 2024.
2. ↑  Skirbekk, Håvard (1984). *Elverum bygdebok, bind 2*. Elverum kommune. s. 287. ISBN 8271041193.
3. 1 2  Skirbekk, Håvard (1984). *Elverum bygdebok, bind 2*. Elverum kommune. s. 216. ISBN 8271041193.
Oghuzernes opprinnelige område, 750-1055
**Oghuz-tyrkerne** regnes som en av hovedgrenene av de tyrkiske folkeslagene i historien.

Oghuz-tyrkerne er forfedrene til dagens *vestlige tyrkere* som teller mer enn 100 millioner mennesker og er bosatt i områdene i Vest-Asia og Øst-Europa.[] Disse inkluderer *aserbajdsjanere* (eller *aserier*) i Aserbajdsjan, Georgia og Iran, *tyrkerne* i Tyrkia, Irak og Kypros, *Balkan-tyrkerne* på Balkan-halvøya (Hellas, Bulgaria og tidligere Jugoslavia), *turkmenerne* i Turkmenistan, nordøstlige Iran og nordvestlige Afghanistan, *qashqai* og *khorasanerne* i Iran, i tillegg til *gagauserne* i Moldova.

Under tyrkisk massemigrasjon i 9. til 12. århundrene var oghuzene blant tyrkerne i Sentral-Asia som migrerte mot Vest-Asia og Øst-Europa via Transoxiana. Fra det 5. århundre var oghuzene grunnleggere og herskere av flere viktige tyrkiske kongedømmer og imperier, de mest kjente er göktürkene, seldsjukkene, safavidene og osmanene.

Selv om de også slo seg ned og dannet byer, førte deres nomadiske livsstil til en kjempende innstilling, sans for lederskap, vane for å flytte på seg, dyktighet som ryttere og en uvanlig evne som bueskyttere på hesteryggen.[] Fra tidlige tider i deres historie ble de anerkjent for moralske dyder som utholdenhet, lojalitet, selvdisiplin og fremsynthet.[]

I senere århundrer tilpasset de seg og innførte sine egne tradisjoner og institusjoner til den islamske verden og steg frem som byggere av imperium med en konstruktiv sans for statsvitenskap som gjorde et positivt bidrag til historien da de enorme regionene de styrte utviklet seg i nye faser av sosial, økonomisk, religiøs og intellektuell utvikling.[]

Litteratur
----------

* Milan Adamovic: *Die alten Oghusen*, in *Materialia Turcica* 7/8, 1981/1982,1983 S. 26-50
* Peter Benjamin Golden: *The migrations of the Oğuz*, in *Archivum Ottomanicum* 4, 1972, S. 45-84
* J. R. Hamilton: *Toquz-Oγuz et On-Uyγur*, in *Journal Asiatique* 250, 1962, S. 23-63
* Karl Reichl *Türkmenische Märchen: mit Übersetzung, Glossar und Anmerkungen*, aus der Reihe *Materialia Turcica*, Band 4, Bochum 1982, ISBN 3-88339-265-0
* Hanspeter-Achmed Schmiede: *Dede Korkuts Buch: Das Nationalepos der Oghusen*, Übersetzung aus dem oghus-türkischen, Hückelhoven 1995, ISBN 3-86121-034-7

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** NKC
 |
**Trøndelag Fremskrittsparti** ble stiftet 27. januar 2018, etter at Nord-Trøndelag og Sør-Trøndelag fylker ble sammenslått. Trøndelag FrP er Fremskrittspartiets fylkesorganisasjon i Trøndelag. Leder er Rikard Spets fra Malvik, mens Maria Alseth fra Trondheim og Bjarne Sæther fra Heim er nestledere.

Fremskrittspartiet har lokalorganisasjoner i Flatanger, Frosta, Frøya, Heim, Hitra, Indre Fosen, Levanger, Malvik, Melhus, Meråker, Midtre-Gauldal, Namsos, Nærøysund, Oppdal, Orkland, Osen, Overhalla, Skaun, Steinkjer, Stjørdal, Trondheim, Verdal, Ørland, og Åfjord.

I perioden 2023–2027 har Fremskrittspartiet fire medlemmer av Trøndelag fylkesting: Lill Harriet Sandaune (gruppeleder), Tommy Skatland, Maria Alseth og Mats Henriksen. I perioden 2021–2025 er partiet representert på Stortinget av Sivert Bjørnstad.

Ungdomsorganisasjonen Trøndelag FpU ble stiftet i 1978, og ledes av Marius Bjørnebekk.

Stortingsrepresentanter
-----------------------

| Periode | Navn | Kommune |
| --- | --- | --- |
| 2017–2021 | Sivert Bjørnstad | Trondheim |

Ledere
------

**Partiledere**

* Rikard Spets 2024-

* Tommy Skatland 2019–2024
* Anita Gilde 2018–2019

**Gruppeledere**

* Lill Harriet Sandaune 2017–

Referanser
----------

1. ↑  Fremskrittspartiet (u.d.). «Trøndelag FrP». Fremskrittspartiet. Besøkt 28. februar 2024.
***Karekizo*** er en slekt av snutebiller.

Utseende
--------

Små til middelsstore snutebiller, kraftig bygde. Kroppen er avlang, som oftest med mørk grunnfarge og mønster av lyse skjell som ofte danner uregelmessige tverrbånd. Kroppen har noen kraftige, oppstående, korte børster. **Hodet** er ganske stort med en lang, slank snute som ofte er noe utvidet i den ytre halvdelen. Antennene sitter vanligvis festet nær spissen av snuten og er ganske lange og kraftige, kenbøyde med en markert kølle ytterst. **Brystskjoldet** (pronotum) er litt bredere enn langt, med rundede sider, mer eller mindre kraftig punktert. **Dekkvingene** er vanligvis mer eller mindre ovale på form, med eller uten tydelige punktrekker. **Beina** er lange og kraftige, leggene ender i en kraftig, innoverrettet torn som gjør at billene kan klamre seg fast til det de sitter på slik at de kan være ganske vanskelige å få løs.

Levevis
-------

De fleste artene er knyttet til bartrær, særlig finner man mange arter på furu. Larvene utvikler seg i død ved, eller under barken på svekkede, men ennå levende trær. Larveutviklingen kan være flerårig, og de voksne billene kan også leve i flere år. De voksne billene gnager på barken på unge greiner og på nye skudd, og kan gjøre stor skade i plantefelt.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Japan og Taiwan.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **skogsnutebiller, Molytinae** Schönherr, 1823
						* Stammen **Acicnemidini**
							+ slekten ***Karekizo*** Morimoto, 1962
								- *Karekizo depressus* Lewis, 2023
								- *Karekizo impressicollis* Morimoto, 1962

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.
2. ↑  Jake H. Lewis (2023) A new species of *Karekizo* Morimoto, 1962 (Coleoptera: Curculionidae: Molytinae) from the Alishan Mountains of Taiwan and a first record of *Karekizo impressicollis* outside Japan. Zootaxa 5277.2.8

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Det er mange steder en tradisjon å spise fastelavnsboller ved fastelavn
**Tradisjon** (via fransk *tradition*, fra *latin* *tradere*, «overføre») er en sosial praksis, en forestilling, en institusjon eller et produkt som overføres over flere ledd (for eksempel fra generasjon til generasjon), i et samfunn eller i en gruppe. Tradisjonens oppgave er å binde sammen det gamle og det nye for å skape en historisk kontinuitet for en gruppe eller samfunnsmedlemmene. Innholdet i tradisjonen er ofte knyttet til kulturelle elementer som en mener er spesielt verdifulle fordi de utgjør en vesentlig del av et samfunns eller en gruppes sosiale arv.

Referanser
----------

1. ↑  «tradisjon», *NAOB*

Se også
-------

* Folklore
* Folkediktning

Eksterne lenker
---------------

(en) Traditions – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** BBC Things
 |
Det dansk-norske kongevåpen fra perioden 1535-1559. *De Venders'* våben i nederste felt i form av en kronet lindorm på rød bakgrunn. Til høyre for, og delvis under Oldenborgernes bjelker i hjerteskjoldet, ses Gothernes våpen i form av en gående blå løve over ni røde hjerter på gullbakgrunn. Opprinnelig var løven en heraldisk leopard med hodet en face. Våpenet utspringer av det danske riksvåpen, og før det, fra hertugene i Halland.
**De Venders og Gothers konge** («vendernes og goternes konge») var en kongetittel brukt av danske og svenske kongelige fra middelalderen frem til 1970-årene.

For eksempel titulerte Christian IV av Danmark og Norge seg «Konge av Danmark og Norge, de Vender og Gothers, Hertug til Slesvig, Holsten, Stormarn og Dietmarsken, Greve til Oldenburg og Delmenhorst», mens Gustav Vasa var «Sveriges, Götis och Vendes konungh». «De Venders og Gothers»-leddet gikk ut av den danske kongetittelen i 1972, mens «Götis och Vendes» gikk ut av den svenske i 1973.

«Venders»-delen av tittelen henspeilte på venderne, en slavisk folkegruppe Valdemar II av Danmark beseiret på 1200-tallet. Svenskene hadde derimot ingen reell begrunnelse for å titulere seg «vendernes konge», men i etterspillet av Kalmarunionens oppløsning var både svenskene og danskene glade i å tillegge seg ekstra titler for å matche erkefienden i pomp og prakt. «Gothers» konge hadde en noe forskjellig mening i de to landene; der den i Danmark viste til Gotland – dansk frem til 1645 – viste den i Sverige også til Götaland, som utgjorde den andre delen av goternes mytologiske hjemland.

Referanser
----------

1. ↑  *Goters*, Salmonens konversationsleksikon
2. ↑  *Götes konung*, Nordisk familjebok

Eksterne lenker
---------------

* *de goters konge*, Den store danske

Portal: Danmark
***Fury*** er en amerikansk stumfilm fra 1923 regissert av Henry King.

Handling
--------

Den unge Leyton (spilt av Richard Barthelmess) er andrestyrmann om bord på Lady Spray, skipet som faren hans Leyton Senior er kaptein på. Kaptein Leyton behandler sønnen sin alt for hardt i forsøk på å eliminere enhver svakhet, så den unge mannen blir ofte irettesatt og slått. Leyton blir derfor ikke fornøyd når gutten kommer hjem med den nye kjæresten sin, Minnie. Han ønsker å gifte seg med Minnie i Glasgow. Når kapteinen får vite om sønnens intensjon om å gifte seg, forteller ham endelig sannheten om moren hans, som mange år tidligere hadde forlatt gutten.

Kapteinen blir plutselig syk, men før han dør av et hjerteinfarkt får han sønnen sin til å love at han ikke vil gifte seg før han har funnet mannen som hadde forurettet moren hans mange år tidligere. Men han oppdager at den andre mannen som moren hans ble sammen med var styrmann på farens skip. Han slår ned denne mannen, som faller fra skipet i sjøen og forsvinner. Når skipet går tilbake i havn, er den unge mannen og Minnie gift.

Skuespillere
------------

* Richard Barthelmess som Boy Leyton
* Tyrone Power Sr. som Leyton
* Pat Hartigan som Morgan
* Barry Macollum som Looney Luke
* Dorothy Gish som Minnie
* Jessie Arnold
* Harry Blakemore som Mr. Hop

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   *American Film Institute*, AFI Film-ID 9264, Wikidata Q207460,
2. ↑   American Film Institute, AFI Film-ID 9264, besøkt 17. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 8. mars 2024.
4. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 8. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fury* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Fury* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Fury* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Fury* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Fury* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Høyangsfjorden** er en fjordarm på nordsida av Sognefjorden i Høyanger kommune i Vestland. Fjorden er åtte kilometer lang og strekker seg hovedsakelig i nordøstlig retning inn til Høyanger. Fjorden har innløp mellom Fureneset nedenfor Engelsbøfjellet i øst og Austreimneset ved bygda Austreim.

Like øst for Austreim ligger ferjekaia Nordeide som er en del av fergesambandet Ortnevik-Måren-Nordeide med ferge til Måren litt øst for innløpet til Høyangsfjorden og til Ortnevik på sørsida av Sognefjorden. Like ved Nordeide ligger bygda Berge oppover i fjordsida. 

Bortsett fra Høyanger innerst i fjorden er det få bosetninger langs fjorden. Østsida av fjorden er stort sett helt urørt og til tider svært bratt. Gråberget rett sør for Høyanger stiger opp til 849 moh, mens Bugeheii på sørsida av fjorden er 728 moh. På vestsida ligger Langefjellet, med en høyde på 878 moh.

Fylkesvei 55 går langs hele vestsida av fjorden og gjennom de to tunnelene Hovdetunnelen og Kvernhaugtunnelen. Hydro Aluminium Høyanger ligger innerst i fjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Høyangsfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |