recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Charwelton** er en liten landsby og et verdslig sogn i distriktet Daventry i grevskapet Northamptonshire, England. Den ligger ved A361, noen kilometer sørvest for byen Daventry. Stedsnavnet er avledet fra elven Cherwell som landsbyen ligger ved siden av. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet (inkludert Fawsley) har en befolkning på 220 innbyggere.

Puben Fox and Hounds i 2006
Landsbyen hadde tidligere en jernbanestasjon ved Great Central Railway, som også var endestasjon for en privat jernbanestrekning hvor man fraktet jernmalm fra bruddene ved Hellidon ned til hovedjernbanelinjen.

Charwelton har en pub, Fox and Hounds. Den ble stengt i 2112, og i september 2013 ble den solgt til et eiendomsselskap, men selskapet ga landsbyen en frist til slutten av oktober 2013 til å kjøpte det. Landsbybeboerne klarte å samle inn nok kapital til å opprette et samvirke, og således kjøpe tilbake Fox and Hounds og gjenåpne den. Den er nå en samfunnspub kombinert med en italiensk restaurant ved navn La Volpe (italiensk for «Reven»).

Referanser
----------

1. ↑  «Area: Charwelton (Parish), Key Figures for 2011 Census: Key Statistics» Arkivert 11. oktober 2016 hos Wayback Machine. Neighbourhood Statistics. Office for National Statistics
2. ↑  «Northamptonshire residents raise over £100,000 to save pub» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. Daventry Express. Johnston Press. 6. oktober 2013.
3. ↑  «Fox & Hounds» Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine. Charwelton.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charwelton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Charwelton

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
*For øya utenfor Bombay, se Elephanta-øya*

Elefantøya.
Elefantøya sett fra sjøen.
**Elefantøya** (engelsk: *Elephant Island*; spansk: *Isla Elefante*) er en isdekt kupert øy i øygruppen Sør-Shetlandsøyene nordvest for Antarktishalvøya. Øya ligger 1290 km vest-sørvest av Sør-Georgia, 940 km sør for Falklandsøyene og 890 km sørøst for Kapp Horn. Øya ligger innenfor kravområdet til Argentinsk Antarktis, Chilensk Antarktis og Britisk Antarktis. Øyas høyeste punkt er 852 moh og ligger i fjellkjeden Pardo Ridge. 

Øya har ingen flora av betydning og været er preget av tåke og snø. Bøylepingviner og seler finnes langs kysten og ringpingviner hekker på øya.

Elefantøya har antagelig fått sitt navn etter sin elefanthodelignende form og av elefantselene som ble sett på øya av kaptein George Powell i 1821.

Elefantøya er kjent for å være tilfluktssted for Ernest Shackleton og hans mannskap på 28 som i 1916 mistet sitt skip «Endurance» i Weddellhavets ismasser. De innså at de ikke kom til å bli reddet av et forbipasserende skip, så Shackleton besluttet å sette kursen mot Sør-Georgia i en liten redningsbåt for å berge det øvrige mannskapet. Sør-Georgia hadde på den tiden flere landbaserte hvalfangststasjoner. Shackleton og fem andre seilte avgårde andre påskedag (24. april) 1916 i den åpne redningsbåten «James Caird» på en ferd som var 1290 km lang. Etter to uker kom de frem til Sør-Georgia. Den 30. august 1916 returnerte Shackleton til øya og kunne konstatere at samtlige av mannskapet hadde overlevd ventetiden. 

Mannskapet hadde i fire måneder brukt to livbåter dekt med teltduker som husly. Hvalspekk ble brukt som stearinlys. Kostholdet bestod av pingviner og seler.

En byste av kaptein Luis Alberto Pardo på «Yelcho» som kom mennene til unnsetning, samt en steinstøtte og plaketter på Point Wild er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten. En vik på den sørvestre kysten av Elefantøya der det ligger et seilskutevrak, er også oppført på denne lista.

* Seilingsruta for livbåten «James Caird» fra Elefantøya til Sør-Georgia.Seilingsruta for livbåten «James Caird» fra Elefantøya til Sør-Georgia.
* «James Caird» settes i sjøen på stranden på Elefantøya 24. april 1916.«James Caird» settes i sjøen på stranden på Elefantøya 24. april 1916.
* 
*

Referanser
----------

1. 1 2  Elephant Island SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 4163
2. ↑  Historic Sites & Monuments in Antarctica Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.. International Polar Heritage Committee

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Johann Dzierzon** (født 16. januar 1811 i Lowkowitz i Øvre Schlesien i Preussen, død der 26. oktober 1906) var en polsk katolsk prest og birøkter. 

Han var sogneprest i den katolske menighet i Karlsmarkt utenfor Oppeln 1837-1869.

Han er kjent som den første moderne birøkteren.[] En av Dzierzons viktigste innsatser som birøkter var oppfinnelsen av en praktisk anvendbar bikube med flyttbare rammer,[] noe som gav mulighet til å regulere bienes virksomhet uten å skade dem eller deres virksomhet. Dzierzon publiderte en mengde arbeider, trykte i lokale bitidskrifter, og publikasjonene *Theorie und Praxides neuen Bienenfreundes* 1848 og *Rationelle Bienenzucht* i 1861.

Byen Dzierżoniów i Nedre Schlesien, tidligere kalt Reichenbach im Eulengebirge, fikk sitt nye navn til minne om Dzierzon 1946 etter at byen var tilfalt Polen ved andre vedenskrigs avslutning.[]

Kilder
------

* *Svensk uppslagsbok*. Malmö 1931.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
**Irene Fernandez** (født 18. april 1946 i Malaysia, død 31. mars 2014 i Sepang) var direktør og medgrunnlegger av den ikke-statlige organisasjonen Tenaganita, som tar opp rettighetene til migrantarbeidere og hjelper undertrykte og fattige mennesker i Malaysia. I 1995 publiserte Fernandez en rapport om levekårene til migrantarbeidere.

Fernandez ble arrestert i 1996 og siktet for å ha publisert falske nyheter som stilte myndighetene i Malaysia i et dårlig lys.[] Hun ble funnet skyldig i 2003 og dømt til ett års fengsel. Hun ble løslatt mot kausjon i påvente av appell. Fernandes ble utestengt fra å stille som kandidat ved valget i 2004. I 2005 ble hun tildelt Right Livelihood Award for sin enestående og modige jobb for å stoppe vold mot kvinner og misbruk av gjestearbeidere. Hennes anke til høyesterett ble tatt opp den 28. oktober 2008. Nesten en måned senere ble hun frikjent.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000025807, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Freebase-data fra Google[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   theculturetrip.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Organization Tenaganita
* Organization SUARAM

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
**The Nice** var en britisk psykedelisk progressiv rockegruppe som ble dannet i 1967. De var en fremgangsrik gruppe, særlig i England, fram til Keith Emerson sluttet i 1970 for å bli en del av trioen Emerson, Lake & Palmer. De vakte stor oppmerksomhet for sin tolkning av Leonard Bernsteins «America» fra *West Side Story*, og sin bruk av komponister fra andre musikksjangrer som blant andre Carl Philipp Emanuel Bach («Sinfonietta»), Dave Brubeck («Blue Rondo a la Turk»), Antonín Dvořák (Symfoni nr.9) og Jean Sibelius («Kareliasuiten, opus 11»); noe som på den tiden var nytt innen rockeverdenen.

The Nice bestod opprinnelig av Lee Jackson (sang, bass), Keith Emerson (keyboards, piano), David O'List (gitar) og Brian Davison (trommer).

O'List forlot bandet etter det første albumet *The Thoughts of Emerlist Davjack* i 1967. Bandet ble oppløst i 1970 da Emerson forlot The Nice til fordel for Emerson, Lake and Palmer. Davison og Jackson dannet gruppen Refugee sammen med Patrick Moraz (keyboards) i 1974. De publiserte en LP, og i 2007 kom et konsertopptak fra Newcastle på markedet. Den inneholder også to coverversjoner fra Jacksons og Davisons tid i The Nice. Patrick Moraz forlot bandet i 1974 og ble keyboardist i Yes.

The Nice ble gjenforent i 2002 for en serie av konserter. O'List var da blitt erstattet av Dave Kilminster. 

Brian Davidson døde den 15. april 2008 av hjernetumor.

Diskografi
----------

### Studioalbum

* 1968 – *The Thoughts of Emerlist Davjack*
* 1968 – *Ars Longa Vita Brevis*
* 1969 – *Nice*
* 1970 – *Five Bridges*
* 1971 – *Elegy*

### Livealbum

* 2003 – *Vivacitas – Live at Glasgow 2002*
* 2009 – *Live at The Fillmore East December 1969*

### Samlealbum (utvalg)

* 1972 – *Autumn '67 – Spring '68* (også kjent som *The Nice Featuring America* og *Autumn to Spring*)
* 1972 – *The Nice featuring Keith Emerson*
* 1988 – *Greatest Hits*
* 1995 – *The Immediate Years*
* 2002 – *The Immediate Anthology*

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Nice – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) The Nice på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Nice på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Nice på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) The Nice på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) The Nice på AllMusic Rediger på Wikidata

Portal: Progressiv rock

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC **·** BBC Things **·** Munzinger **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
«Alcester» har flere betydninger.

**Alcester** er en liten markedsby og verdslig sogn i Warwickshire, England. Den ligger hvor elvene Alne og Arrow møtes, omkring 13 km vest for Stratford-upon-Avon og rundt 12 km sør for Redditch, nær Worcestershires grense. Byens historie går tilbake til romersk tid, da den hete Aluana. Den romerske byen hadde en bymur og en festning, og lå ved den romerske veien Ryknild Street rett nord for den krysset Fosse Way ved Bourton-on-the-Water. Flere hus fra tudorperioden er bevart, blant annet de to standsmessige husene Coughton Court og Ragley Hall. I henhold til folketellingen i 2011 har byen en befolkning på 6 939 innbyggere.

Den britiske polarforskeren Frederick George Jackson, ridder av 1. klasse av den norske St. Olavs Orden, ble født og vokste opp i Alcester.

Etymologi
---------

Det romerske navnet på byen var Alauna og har åpenbart vært utgangspunktet for dagens navn. Endelsen *-cester* i Alcester er avledet fra angelsaksiske *ceaster*, og henviste til den romerske festningen eller bymurene, castrum/castellum (opphavet til engelske *castle*), slik også er tilfelle flere andre engelske byer som ender på *-chester*; Manchester, Winchester, Gloucester etc. Fortidsminnegranskeren John Leland skrev på midten av 1500-tallet at navnet Alcester var avledet fra elven Alne, hvilket antagelig også var tilfelle for det latinske navnet.

Vennskapsbyer
-------------

Alcester har følgende vennskapsbyer:

* Frankrikes flagg Vallet, Loire-Atlantique, Frankrike

Referanser
----------

1. ↑  «Alcester (Warwickshire)», *City Population*
2. ↑  «Jackson, Frederick George (1860-1938), explorer»[*død lenke*], Oxford Index
3. ↑  «chester» og «castle (n.)», Online Etymology Dictionary
4. ↑  Piesse, A.J. red. (2000): *Sixteenth-century Identities*, Manchester University Press, s. 68

Litteratur
----------

* Cave, Lyndon F. (1976): *Warwickshire Villages*, London, ISBN 0-7091-5509-3
* Saville, George Edward et al. (1986): *Alcester—a History*. Brewin Books.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Alcester – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Alcesters samfunnsportal
* Fotografier av Alcester og omgivelsene rundt hos *Geograph*
* Alcester, *British History Online*
* Alcester (England) i Open Directory Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Irene Laskarina** (gresk: Ειρήνη Λασκαρίνα), død 1239, var keiserinne av Keiserriket Nikea mellom 1221 og 1239. Hun var datter av keiser Teodoros I Laskaris og hans kone Anna Angelina. Hennes besteforeldre på morssiden var keiser Alexios III Angelos og Euphrosyne Doukaina Kamaterina. Hennes søster Maria Laskarina ble gift med kong Béla IV av Ungarn.

Irene ble først gift med general Andronikos Palaiologos, og etter hans død en gang på 1210-tallet. Tidspunktet for ekteskapet er omdiskutert, men man mener nå det fant sted så sent som 1216. Da Andronikos døde kort tid etter, ble hun gift med Johannes III Dukas Vatatzes som av keiseren var utsett til hans etterfølger. Med Johannes hadde hun sønnen Teodoros.

Etter sønnens fødsel ble hun utsatt for en fallulykke fra hest og ble så hardt skadet at hun ikke kunne få flere barn. Hun trakk seg tilbake til et kloster og tok navnet Eugenia. Hun døde i klosteret i 1239, femten år før sin ektemann. Hun er av senere historikere betraktet som en beskjeden og forsiktig kvinne, og er blitt rost for å ha vært et moralsk forbilde for sin tid.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p14554.htm#i145537, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5  
*Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

|  |
| --- |
| Search Wikisource |
| Wikisource inneholder tekst fra 1911 Encyclopædia Britannica artikkel Irene Laskarina ***Laskarina***. |
| 
	* v
	* d
	* r |
4. ↑  Macrides 2007, s. 149–150 (note 3)

Eksterne lenker
---------------

* Macrides, Ruth (2007). *George Akropolites: The History – Introduction, Translation and Commentary*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-921067-1.
***Adventures of Sonic the Hedgehog*** er en animert TV-serie fra 1993, basert på Sonic The Hegdehog-spillene. Serien ble produsert og sendt på TV samtidig som Sonic the Hedgehog (også kjent som Sonic SatAM).

I Norge ble serien sendt på TV3 med norsk tale.

Handling
--------

Serien handler om Sonic og bestevennen hans Tails som forsvarer hjemplaneten Mobius fra Dr. Robotnik som konstant prøver å overta den med hjelp av hans inkompetente robot-medhjelpere Scratch, Grounder og Coconuts.

På slutten av hver episode pleide det også å være et «Sonic Says»-innslag som handlet om å lære barn diverse ting, som å være ærlig og ikke leke med skarpe ting.

Rollefigurer
------------

* Sonic
* Miles «Tails» Prower
* Dr. Ivo Robotnik
* Scratch
* Grounder
* Coconuts
* Mamma Robotnik (engelsk: Momma Robotnik)

Norske stemmer
--------------

* Aksel Hennie som Sonic
* Lena Meieran som Tails og Mamma Robotnik
* Bernhard Ramstad som Dr. Ivo Robotnik
* Rune Alstedt som Scrath og Coconuts
* Hallvard Lydvo som Grounder

Engelske/originale stemmer
--------------------------

* Jaleel White som Sonic
* Christopher Welch som Tails
* Long John Baldry som Dr. Ivo Robotnik
* Phil Hayes som Scratch
* Garry Chalk som Grounder
* Ian James Corlett som Coconuts
* Kathleen Barr som Mamma Robotnik
* Jay Brazeau som julenissen (i "Sonic Christmas Blast")
* Tabitha St. Germain som Prinsesse Sally Acorn (i "Sonic Christmas Blast")

Julespesial
-----------

I 1996 kom julespesialen Sonic Christmas Blast.

Julespesialen ble utgitt i Norge på DVD i 2005 med norsk tale. Julespesialen brukte andre stemmeskuespillere enn resten av serien.

### Handling i julespesialen

Spesialen handlet om at Dr. Robotnik hadde kidnappet julenissen og sagt til innbyggerne i Mobius at han har pensjonert seg og at han har erstattet han, under falske tittelen hans, prøver Robotnik å utnytte stillingen sin og manipulere innbyggerne til å gi han presangene sine. Sonic undersøker saken og må redde julenissen. 

I mellomtiden skylder Sonic Prinsesse Sally julegaver for 2 år.

### Norske stemmer i Sonic Christmas Blast (julespesialen)

* Harald Stoltenberg som Sonic, Dr. Ivo Robotnik, Scratch, Grounder og julenissen
* Camille Buttingsrud som Tails, liten gutt, folkemengde og fuglemamma

Prinsesse Sally har ingen vanlig dialog i Sonic Christmas Blast, og dermed ingen norsk stemmeskuespiller
Ordenstegn for Kroneordenen
**Kroneordenen** (fransk: *Ordre de la Couronne*) er en monegaskisk orden innstiftet 20. juli 1960 av fyrst Rainier III til belønning av fortjenester av fyrsten og som et tegn på anerkjennelse. Ordenen tildeles både monegaskere og utenlandske borgere. Kroneordenen rangerer som den nest fremste i Monacos ordensvesen, etter Den hellige Carls orden, men foran Grimaldiordenen og Den kulturelle fortjenstorden. Regjerende fyrste er ordensherre.

Inndeling
---------

Kroneordenen er inndelt i fem grader:

* Storkors (*Grand-Croix*)
* Storoffiser (*Grand Officier*)
* Kommandør (*Commandeur*)
* Offiser (*Officier*)
* Ridder (*Chevalier*)

Insignier
---------

Ordenstegnet for Kroneordenen består av et kors med utbøyde armer. Korset består av fem deler, den midtre i gull, de fire øvrige i sølv. Midtmedaljongen er i hvit emalje og bærer en krone i gull med rødemaljert lue. Medaljongen er omgitt av en bord i sølv uten innskrift. Reversen har Monacos riksvåpen i gull. Rainier IIIs monogram er plassert i korsvinklene. Ordenskorset er opphengt i båndet i et ledd utformet som en krans av eikeløv og laurbærblader. Ordensbåndet er grønt med rød midtstripe. Ordenstegnet er i utforming lik for de forskjellige grader, men er av ulik størrelse og er opphengt i bånd med forskjellig utforming.

Ordensstjernen er en større versjon av ordenskorset.

Tildeling
---------

Det er ikke kjent at Kroneordenen noen gang er tildelt andre enn fyrst Rainier III, som var ordensherre.

Kilder
------

* Rafal Heydel-Mankoo: «Monaco» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 675

Eksterne lenker
---------------

* Royal Orders and Decorations, Fyrstepalasset i Monaco
Skjematisk fremstilling med kronesteinen i grått
**Kronestein** eller **kronstein**, også kalt **toppstein** eller **sluttstein**, er den øverste, midterste steinen i en buebro. Steinen er kileformet i likhet med de andre steinene i selve buen, men har tradisjonelt blitt hogd større enn de øvrige. Betegnelsen «kronestein» viser at de utgjør kronen på verket – og de ble ofte utstyrt med monogram for kongen som regjerte ved åpningen. I svensketiden ble det nok litt vanligere å utsmykke kronesteiner i Norge med riksvåpen og årstall.

Kronestein i Besançon.
Slik broen ble konstruert, tilsa all erfaring at en bare kunne ha én og ikke to steiner øverst.

Andre betydninger
-----------------

**Kronestein** kan også referere til en edelstein i en krone og til det ytre dekklaget i en fyllingsdam.

Eksterne lenker
---------------

Wikikilden: artikkel om *keystone*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN
 |
***Advokat Judd tar saken*** (orig: *Judd for the Defense*) er en amerikansk krimserie som gikk på ABC fra 1967 til 1969. Serien handlet om en Clinton Judd, en advokat i Houston som tok saker som de fleste andre kviet seg for å ta. Hovedrollen som Judd ble spilt av Carl Betz, mens hans assistent Ben Caldwell ble spilt av Stephen Young.

Deler av serien ble sendt på NRKs *Detektimen* i 1969.

Handling
--------

Stephen Young og Carl Betz fra en scene i serien (1969).
Judds spesialitet er kriminalsaker, og ellers mange andre saker som de fleste andre advokater vil kvie seg for å ha noe med å gjøre. Men Clinton Judd og hans assistent (Stephen Young) stiller seg til disposisjon for personer som er i virkelig vanskeligheter, og personer som søker rettferdighet. Hovedkontoret hans er i Houston i Texas, men advokatens klienter kommer fra hele USA.

Referanser
----------

1. ↑  VG - Ny kriminalserie starter i kveld (11.4.1969, s.31)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Advokat Judd tar saken* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Advokat Judd tar saken* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Alcatraz, hvor mye av serien utspiller seg
***Alcatraz*** er en amerikansk mystery- og thrillerserie som gikk på Fox i 2012. Serien handler om fengselet Alcatraz og om fanger og ansatte som uforklarlig forsvant fra fengselet i 1963. Forsvinningene ble dekket over og personene «døde» fiktivt etter flytting fra fengselet. De forsvunne, som går under navnet «63s» (63-erne), dukker nå opp uten å ha blitt eldre. FBI-agent Emerson Hauser (Sam Neill), med hjelp av politibetjent Rebecca Madsen (Sarah Jones) og Dr. Diego Soto (Jorge Garcia), prøver å spore de opp ettervert som de dukker opp og begår forbrytelser. Målet er å få fanget dem og forsket på hva som egentlig skjedde på Alcatraz i 1963. Da forsvinningene er hemmelighold, er også hele operasjonen holdt strengt hemmelig. Det viser seg at Rebecca Madsens bestefar Tommy Madsen var fange på Alcatraz, og ikke fangevokter som Rebecca trodde. Han har også kommet tilbake, og drepte partneren hennes i episode en. Det er også mistanke om at Tommy er nøkkelen til hva som egentlig skjedde. Serien skifter mellom å vise fra 1960-tallet og nåtiden.

Serien ble laget av Elizabeth Sarnoff, Steven Lilien og Bryan Wynbrandt, produsert av J. J. Abrams' Bad Robot Productions. Serien hadde premiere på Fox 16. januar 2012.

Serien startet med over 10 millioner seere i USA,

I Norge har serien vært å se på TVNorge, hvor den hadde premiere den 9. februar 2012.

Episoder
--------

1. «Pilot»
2. «Ernest Cobb»
3. «Kit Nelson»
4. «Cal Sweeney»
5. «Guy Hastings»
6. «Paxton Petty»
7. «Johnny McKee»
8. «The Ames Brothers»
9. «Sonny Burnett»
10. «Clarence Montgomery»
11. «Webb Porter»
12. «Garrett Stillman»
13. «Tommy Madsen»

Referanser
----------

1. ↑  «Monday Final Ratings: ‘2 Broke Girls’ Adjusted Up; ‘Castle’ Adjusted Down». *TV By The Numbers by zap2it.com* **(engelsk)**. 18. januar 2012. Arkivert fra originalen 1. november 2016. Besøkt 1. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alcatraz (TV series) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Alcatraz* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Alcatraz* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

* (en) *Alcatraz* på Metacritic Rediger på Wikidata
**Johann Christian Hoffmann** (1683–1750) var en tysk fiolin- og luttbygger.

Liv og virke
------------

Hoffmann var eldste sønn og elev av felemakeren Martin Hoffmann (1654–1719). Fra senest 1712 var han kongelig polsk og kursaksisk hoffinstrumentmaker og leverte musikkinstrumenter til kapellet i Dresden. Han var bosatt i Leipzig og fikk borgerrett i 1722. 

Hoffmann var en av sin tids beste instrumentmakere. Ved siden av utmerkede luttinstrumenter, produserte han en lang rekke førsteklasses strykeinstrumenter. Inventarlistene til hoffkapellet i Köthen viser fire fioliner, to celli og en kontrabass laget i perioden mellom 1715 og 1732.

Rundt 1724 bygde han på sin venn Johann Sebastian Bachs forespørsel og spesifikasjoner det som kan ha vært den første viola pomposa. Bach gav i 1724 Hoffmann i oppdrag å vedlikeholde instrumentene i Leipzigs Thomaskirke og Nikolaikirke. I sitt testamente fra 1748 sørget Hoffmann for at Bach ble tilgodesett med en viola pomposa.

Rundt 40 av Hoffmanns instrumenter er bevart. Enkelte er utstilt i *Museum für Musikinstrumente der Universität Leipzig* og i *Germanisches Nationalmuseum* i Nürnberg.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 7. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 20. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Walther Killy (red.): *Deutsche Biographische Enzyklopädie*, bind 5, 1997, s. 235

Eksterne lenker
---------------

* (de) Johann Christian Hoffmann i *Deutsche Biographie*
* *Streich- und Zupfinstrumente der Familie Hoffmann* Arkivert 3. desember 2015 hos Wayback Machine. mfm.uni-leipzig.de

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Johann Christoph Kühnau** (1735–1805) var en tysk evangelisk kantor, komponist og hymnolog.

Liv og virke
------------

Kühnaus far var storbonde og sørget for at sønnen fikk musikkopplæring av en bymusikant i Aschersleben.

I 1753 begynte Kühnau på lærerseminar i Klosterbergen ved Magdeburg, og slo seg ned som realskolelærer i Berlin 1763. I 1783 ble han lærer ved *Dreifaltigkeitsschule* og i 1788 kantor ved skolen kirke. Kühnau bygde opp et kor som han ofte oppførte store verk med. 

Han gav ut koralboka *Vierstimmige alte und neue Choralgesänge* (1786) og en samling koralpreludier for klaviaturinstrument, og skrev flere oratorier og mange kantater. 

Hoffmusikeren og komponisten Johann Philipp Kirnberger var ikke kjent for å være raus med godordene, men Kühnaus koralbok anbefalte han varmt, og uttalte at det ikke fantes noen bedre. Derimot angrep Carl von Winterfeld koralbearbeidelsene på musikkteknisk grunnlag og holdt dem for å være for lite alvorlige som menighetssanger.

Kühnaus sønn, Johann Christian Friedrich Kühnau, var en evangelisk teolog, forfatter og offiser.

Referanser og noter
-------------------

1. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Kühnau,\_Johann\_Christoph, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 4. mai 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  „kein besseres noch in der Welt sei"

Kilder
------

* (de) Robert Eitner: «Johann Christoph Kühnau». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 17, Duncker & Humblot, Leipzig 1883, s. 346 f.

Eksterne lenker
---------------

* Kühnau, Johann Christoph (1735-1805), idref.fr
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Johann Christoph Kühnau i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Are og Odin*** er et norsk humorbasert radioprogram på NRK radio ledet av Are Sende Osen og Klaus Joacim Sonstad (som den fiktive personen Odin Jensenius). Programmet gikk opprinnelig fra 2002 til 2005 og igjen fra 2015 til 2022. I de første årene ble det sendt på ungdomskanalen P3, men da det gjenoppstod i 2015 ble det sendt på P1. Det gikk på hverdager i perioden 2002 til 2005 og på lørdager fra 2015 til 2022.

Radioparet ble kåret til årets radionavn i 2005 og mottok samtidig publikumsprisen.

Bakgrunn og historikk
---------------------

Are Sende Osen slo gjennom med radioshowet *Bare Are* i 1998 etter først å ha deltatt med innslag i programmet *XL*. Odin var først med som bidragsyter, men ble etter hvert med som fast programleder da første sendinga av *Are og Odin* startet 8. januar 2002. 

De ble kåret til «årets radionavn» i 2005, og mottok samtidig publikumsprisen. *Are og Odin* ble tildelt Norsk Målungdoms Dialektprisen for å ha brukt dialekt på en positiv måte, og de har lekt mye med språk og dialekter gjennom hele programmets historie.

Den 19. desember 2005 ble det åpnet et eget Are og Odin-museum på Tyholt i Trondheim, hvor gjenstander sendt inn fra radiolytterne står utstilt.

Siste sending på P3 var 23. desember 2005, noe som i forkant førte til store medieoppslag. Samme dag lanserte de en mimrenettside, og på NRK1 kunne man se dokumentaren om programmet og selve figurene Are og Odin. Nettsiden vant gull for skjermbasert design under «Sterk reklame 2005».

Etter ti år gjenoppstod programmet på P1. Det ble fra da av sendt hver lørdag ettermiddag og hadde en times varighet. Første sending gikk 22. august 2015. Programserien ble avsluttet i 2022 med en to timer lang spesialsending som gikk 17. desember.

Medlemmer
---------

* Klaus Sonstad – programleder (Odin)
* Are Sende Osen – programleder (Are)
* Åsmund Flaten - pianist

Diskografi
----------

* *Bæ To Da Bone* (2004)
* *Haiglaigts: Farvel og på gjensyn* (2005)

Backingbandet
-------------

* Åsmund Flaten – keyboard, trekkspill, kor
* Kenneth Kapstad – trommeslager
* Jostein Ansnes – gitarer, kor
* Eirik Øien – bassist, kor

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Målungdom Dialektprisen til Are og Odin Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. 26.10.2005
2. ↑  «Trondheimdominans i Sterk Reklame». *kampanje.com*. Besøkt 5. januar 2023.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 14. desember 2015.
4. ↑  «Gjenforenes på radio etter ti år». *NRK*. 10.5.2015.
5. ↑  Nordvåg, Hanne Bernhardsen (17. desember 2022). «En æra er over – se høydepunkter fra 20 elleville år med Are og Odin». *NRK*. Besøkt 14. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside (arkivert) (2005)
Likesidige polygoner har mange ganger fascinert matematikere for deres regelbundne oppbygning. I et likesidig polygon skal alle sider være like lange og vinkeldifferansen være den samme for alle vinkler.

Vinkeldifferansen er den samme som det ytre gradtallet subtrahert med 360**°**, og blir den indre vinkelen til polygonet i **°**. 

På grunn av sin regelbundet til størrelsen er det ikke altfor vanskelig å skape formler til f.eks. **arealet av ulika likesidige polygoner**. 

Formelen nevnt nedenfor beskriver arealet av et likesidig polygon.

{\displaystyle A={\frac {(sx)s}{2}}{n}}

Teorien bygger på arealet av en trekant {\displaystyle A={\frac {hb}{2}}}

Formelen kan enkelt forklares som en trekantinndeling av det likesidige polygonet der:

*s*= siden (trekantens base)

*x*= {\displaystyle {\frac {h}{b}}} som viser forholdene mellom basen og høyden i trekanten.

*n*= antall horn i det likesidige polygonet (antall trekanter)

Det er altså en forenkling får å beregne arealet av f.eks. {\displaystyle {\frac {1}{5}}} i en pentagon, {\displaystyle {\frac {1}{6}}} i en heksagon etc. og deretter multiplisere dette arealet med *n*. 

Produktet kommer da til å bli arealet av nevnte likesidige polygon. Ved hjelp av en ligning for et valgfri areal av et likesidig polygon, kan man finne verdien av *x*, og deretter bruke formelen for hvilken som helst størrelse av det valgte polygonet.

Se også
-------

* Formelen for koordinatareal
**STCW-F-konvensjonen** beskriver normer for opplæring, sertifikater og vakthold for personell på fiskefartøyer.

Siktemålet med konvensjonen er å redusere ulykker som gjelder fiskerivirksomhet. Modellen for konvensjonen er Den internasjonale konvensjon om normer for opplæring, sertifikater og vakthold for sjøfolk av 1978 (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafares STCW-95-Convention), som gjelder sjøfolk på tradisjonelle handelsfartøy. Fiske er et farlig yrke, og ulykkesratene for fiskere er i mange stater flere ganger høyere enn for andre yrkesgrupper.

Konvensjonen setter minimumskrav for personell på havgående fiskefartøy og gir bestemmelser om kvalifikasjonskrav for besetningen og om vakthold på dekk, i maskinen og i radioavdelingen på fartøy med en lengde på 24 meter og over. Videre gir den påbud om grunnleggende sikkerhetsopplæring for alt fiskefartøyspersonell.

Personell på havgående fiskefartøy under partens flagg skal være sertifisert. En part har rett til å gjennomføre kontroll av utenlandsk fiskefartøy dersom det tilhører en konvensjonspart. Konvensjonen stiller krav til utstedelse av sertifikater og påtegninger. Det skal føres tilsyn med utdanning og opplæring, og sørges for at det finnes et oppdatert register over alle sertifikater som er utstedt.

Flaggstaten skal føre kontroll med kvalifikasjoner for sjøfolk med sertifikater fra andre stater. Det skal fastsettes prosedyrer for slik kontroll, og flaggstaten skal utstede et påtegningsdokument. Alt personell på fiskefartøy skal ha gjennomgått offentlig godkjent grunnleggende sikkerhetsopplæring

STCW-F-konvensjonen ble antatt ved en konferanse i Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen i 1995.

Sikkerhetsopplæring
-------------------

Norge har lenge vært et foregangsland på sikkerhetsopplæring for fiskere. Takket være dette og andre målrettede tiltak er den norske fiskeflåten i dag mindre risikofylt.

Sertfikattyper Dekksoffiser
---------------------------

* Kystskipper klasse A
* Kystskipper klasse B
* Fiskeskipper klasse A Ubegrenset
* Fiskeskipper klasse A Fører 3000 bt.
* Fiskeskipper klasse A Fører 500 bt.
* Fiskeskipper klasse B
* Fiskeskipper klasse C
* Øvrige Dekkssertifikater

Eksterne lenker
---------------

* Sjøfartsdirektoreatet "STCW for fiskere"
* Certification and Watchkeeping for Fishing Vessel Personnel

Andre IMO-konvensjoner
----------------------

* STCW
* SOLAS
* Konvensjon om Lastelinjer Den Internasjonale konvensjon om lastelinjer, 1996.
* BC CODE Internasjonal kode for trygg behandling av faste bulke laster, 2004.
**Amy Winehouse Foundation** er en registrert veldedighetsorganisasjon i England og Wales, opprettet til minne om den britiske musikeren Amy Winehouse (1983–2011).

Etter Amy Winehouses tidlige dødsfall, den 23. juli 2011, forårsaket av en alkoholforgiftning i en alder av 27 år, ble stiftelsen opprettet av Winehouses familie og stiftet 14. september 2011 (som ville vært Winehouses 28-årsdag). Målet er å hjelpe sårbare eller vanskeligstilte unge mennesker, og den samarbeider med andre veldedige organisasjoner for å gi frontlinjestøtte. Hovedkontoret er i London, men den har også et kontor i New York (som oprerer under navnet *The Amy Winehouse Foundation US*). Jon Snow og Mark Ronson finansierer organisasjonen, og ambassadører inkluderer Jess Glynne, Kiera Chaplin og Mica Paris. Avdøde Barbara Windsor bidro i tillegg med finansiering.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   www.thesun.co.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Det pavelige råd for familien** er en del av Den romerske kurie, som er Den katolske kirkes sentrale administrasjon. Dets president er kardinal Ennio Antonelli, som ble utnevnt i juni 2008. Presidentkomitéen består av 14 kardinaler, 14 erkebiskoper og biskoper og 20 gifte par fra forskjllige land. I tillegg er det 39 konsultorer og 7 i kontorstaben.

Rådet ble opprettet i 1981 i pave Johannes Paul IIs *motu proprio* *Familia a Deo Instituto* («Familien ble innstiftet av Gud»). Det erstattet Komitéen for familien, som ble opprettet av Paul VI i 1973. Rådets ansvar er å fremme den pastorale omsorg for familien, som etter katolsk tradisjon regnes som samfunnets grunnleggende enhet. På denne måte søker man å hjelpe kristne familier til å oppfylle sine oppdragende og apostoliske plikter. Innenfor dette ligger temaer som teologi og katekese for familien, åndelighet innenfor ekteskapet og familien, familiers og barns rettigheter, ekteskapslovgivning, formasjon av legfolket for familiens beste og forberedelser til ekteskap. 

Det har også ansvar for den pastorale tilnærming til spørsmålet om ansvarlig forplantning og forsvar for livet i alle dets stadier, fra forplantning til naturlig død. Dermed ligger kontroversielle temaer som abort, prevensjon, eutanasi, seksualundervisning, sterilisering og bioteknologi innenfor rådets arbeidsfelt.

Rådet har siden 1996 gitt ut tidsskriftet «Familia et Vita» («Familien og livet») fire ganger i året. I tillegg kommer en rekke enkeltpublikasjoner.

Norske Janne Haaland Matlary er rådgiver for rådet.

Presidenter
-----------

* James Robert Knox (1981–1983)
* Edouard Gagnon P.S.S. (pro-president 1983-1985, president 1985-1990)
* Alfonso López Trujillo (1990–2008)
* Ennio Antonelli (2008–

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

| * v
* d
* r
Den romerske kurie |
| --- |
| Statssekretariatet |
| Hoved | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kongregasjonene | Troslæren **·** Østkirkene **·** Gudstjenesten og sakramentsordningen **·** Helligkåringer **·** Biskopene **·** Folkenes evangelisering **·** Kleresiet **·** Ordensliv **·** Utdannelse |
| Domstolene | Pønitentiariet **·** Signaturaen **·** Rotaen |
| Rådene | Legfolket **·** Kristen enhet **·** Familien **·** Rettferdighet og fred **·** «Cor Unum» **·** Migranter **·** Helsearbeidere **·** Lovtekster **·** Interreligøsitet **·** Kultur |
| Økonomi | Økonomiske anliggender **·** Patrimonium **·** Kammeret **·** Økonomiske problemer **·** Kontrollorganet **·** Finansinstituttet |

 | Vatikanstatens flagg |
| Organer utenfor kurien | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kommisjonene | Kunst og historie **·** Arkeologi **·** Bibelen **·** Vulgata **·** Teologi **·** Eukaristiske kongresser **·** Historiske vitenskaper **·** «Ecclesia Dei» **·** Disiplin **·** Vatikanstaten |
| Bispesynoden | Den romerske bispesynoden |
| Kontorene | Kammeret **·** Patrimonium **·** Økonomiske anliggender **·** Husholdet **·** Liturgi |

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ICCU **·** CatolicDiocese
 |
**Moss brannstasjon** er en brannstasjon med adresse Tykkemyr 2 siden 2004. Før dette lå brannstasjonen i Vogts gate 11.

Moss fikk sitt første brannkorps i 1767. Den eldste brannvakten ble opprettet i 1825 i Bjerget 31 med en vekterstab på fire-fem mann. Den besto av et enkelt skur og en brannkanon på den gamle granittplattformen. Kanonen ble avfyrt når det var brann. Vanligvis avfyrte man ett skudd, men to hvis det var storbrann. Den gamle brannvakta på Bjerget ble revet i 1949. 

Byens første ordentlige brannstasjon ble bygget i 1876 i Vogts gate 11, da byen hadde fått nytt vannverk. Den gule trebygningen fikk utsiktstårn så man kunne se store deler av byen, og kanonen ble flyttet dit. I 1896 var det brann. Betjeningen glemte bare å ta treproppen ut av munningen på kanonen før de fyrte av: proppen føk ut, og i vid bue over øvre bydel før den suste inn gjennom et husvindu, i den senere Vogts gate 22. Det var siste gangen brannkanonen ble brukt. I 1917 solgte kommunen kanonen til opphugging, men den ble kjøpt av private som plasserte den på Skarmyrfjellet. 

Byen fikk sin første brannbil i 1925, men fortsatt ble det brukt hester frem til 1937 for å frakte slukningsmateriell til brannstedene. I 1963 fikk stasjonen en tidsmessig utvidelse med mannskapsrom og garasjer mot Vogts gate.
| Goguryeo-Sui-krigene |
| --- |
| Koreas tre kongedømmer |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 589-614 |
| Sted | Mandsjuria, nordlige Koreahalvøya og Gulehavet |
| Resultat | Seier til Goguryeo: Goguryeo overlevde; betydelig svekkelse av Sui |

 |
| Stridende parter |
| Goguryeo | Sui-dynastiet |
| Kommandanter og ledere |
| Yeongyang av Goguryeo  Eulji Mundeok  Gang Yisik  Go Geonmu | Yang Liang  Gao Jiong  Keiser Yang av Sui  Yuwen Shu  Yu Zhongwen  Lai Hu'er  Zhou Louhou |
| Styrker |
| ~300.000 | Mer enn 3 000 000 totalt |
| Tap |
| Ukjent, men Goguryeo ble svekket | Ukjent, men veldig høyt |

**Gogueryo-Sui-krigene** var fire felttog som det kinesiske Sui-dynastiet sendte mot det koreanske kongeriket Goguryeo mellom 598 og 614. Sui klarte aldri å erobre Gogueryo. Invasjonene var med på å svekke Sui-dynastiet, og var en indirekte årsak til dynastiets fall i 618. Noe av grunnen til invasjonene var at Gogueryo ikke ville erklære seg for underlegende i forhold til Sui, og angrep Sui i 597. Deretter sendte Sui fire invasjoner mot Gogueryo, i 598, 612, 613 og 614, som til sammen hadde en styrke på over 3 millioner soldater. Opprør i Kina var også en av grunnene til at alle invasjonene mislyktes. Krigene førte til at millioner av kinesere i Sui mistet livet. Invasjonene førte til at Goguryeo ble så svekket at soldater fra Tang-dynastiet og det koreanske kongedømmet Silla i 668 erobret området. Det kinesiske Tangdynastiet forsøkte å innsette et militærregime, men det varte ikke lenge. Den sørlige delen av Goguryeo ble inntatt av Silla mens det nye riket Balhae ble dannet i nord.

Portal: Korea
**Nicolas Vouilloz** (født 8. februar 1976 Nice, Frankrike) er en fransk tidligere profesjonell  terrengsyklist og rally kjører.

Han har vunnet verdensmesterskapet i disiplinen utfor ti ganger. Første seier kom som junior i 1992, og den siste som senior i 2002. I 2000 var dårligste plassering, nummer 8. Han har videre vunnet seksten World Cup utforritt.

I 2000 startet Vouilloz å kjøre rally i lokale og deretter nasjonale rallyserier. Han debuterte i World Rally Championship ved 2001 Monte Carlo Rally. Hans beste resultat i WRC er 9.-plass ved 2004 Wales Rally GB, da han kjørte en Peugeot 206 WRC for Bozian Racing team. I 2008 vant han Intercontinental Rally Challenge i Super 2000 klassen Peugeot 207, foran lagkamerat Freddy Loix.

Etter flere års avbrekk gikk Vouilloz tilbake til terrengsykling profesjonelt i 2007 ved 4. runde i World Cup i Champery, Sveits. Han sykler for Lapierre Ultimate Cycles.

Resultater
----------

* Verdensmester utfor terrengsykling: 1995–1999, 2001, 2002

Referanser
----------

1. ↑  «Vouilloz claims title, Loix claims victory at Valais». *Eurosport*. Besøkt 8. januar 2009. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nicolas Vouilloz – Rallye-info.com Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Vouilloz – eWRC-results.com Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Vouilloz – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Nicolas Vouilloz – CycleBase Rediger på Wikidata
* Nicolas Vouilloz, offisielt nettsted
**Arne Gauslå** (født 8. februar 1913 i Porsgrunn, død 30. oktober 1942 ved Modum) var en norsk redaktør, kommunistisk arbeideraktivist og senere motstandsmann.

Som 17-åring deltok han aktivt og ble arrestert og fengslet ved det beryktede Menstadslaget, hvor forsvarsminister Vidkun Quisling satte statspolitiet og militæret inn mot streikende arbeidere.

I 1933 - 1934 studerte han ved Kominterns Lenin-skole i Moskva. Deretter var han fra 1934 til 1941 leder for Norges Kommunistiske Ungdomsforbund og fra 1936 til 1940 redaktør for NKUs avis *Klassekampen*.

Gauslå var aktivt med i den kommunistiske motstandsbevegelsen under okkupasjonen av Norge. Han var blant annet sentral i utgivelsen av *Friheten*, en viktig illegal avis. Gauslå ble NKPs organisasjonssekretær og hadde byggingen av et nettverk for direkte motstand og illegalt arbeid som hovedoppgave. På denne måten kom han i kontakt med motstandsbevegelsen mange steder i landet. I tillegg var han med i NKPs sentralkomite av 1941, og var blant de 21 falne av komiteens opprinnelige 26 medlemmer.

Gauslå ble drept 30. oktober 1942 ved Modum i kamp med Gestapo.

Etter krigen æret NKU Gauslå ved å gi organisasjonens pressefond hans navn. «Arne Gauslås minnefond» ble lansert i januar 1946 i NKUs blad *Unge viljer*.

Arne Gauslå var sønn av Olav Gauslaa.

Referanser
----------

1. ↑  Side 8, *Unge viljer* nr 3 1946
2. ↑  Side 371. Ole Martin Rønning: *Stalins elever. Kominterns kaderskoler og Norges Kommunistiske parti 1926-1949*. Doktoravhandling i historie, Universitetet i Oslo 2010.
3. ↑  Side 8, *Unge viljer* nr 1 1946

Kilder
------

* NKP: Arne Gauslå
* Handboka i lagarbeid, Norges kommunistiske ungdomsforbund, Oslo 1946

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
**Rolf Kristiansen** (født 25. februar 1906 i Rygge) var en norsk kunstner utdannet ved Statens kunstakademi, kjent for sine tresnitt og malerier. 

Han flyttet til Oslo for å gå i lære. Han begynte privat hos kunsteneren Jacob Sømme og var deretter elev ved Statens kunstakademi under Halfdan Strøm og Axel Revold i 1928-29. I 1937 var han representert på høstutstillingen og i 1946 hadde han sin første separatutstilling ved Galleri Per i Oslo. Han hadde flere studieopphold og utstillinger i utlandet, blant annet i England, Spania, Sør-Amerika og Afrika.

Kristiansen er mest kjent for sine tresnitt, men har også eksperimentert i andre retninger, blant annet med oljemalerier i ekspresjonistisk stil. Hans tresnitt gir ofte uttrykk for emosjonelle og mørke aspekter ved livet, som «død, tilintetgjørelse, ekstase og ensomhet».

Kristiansen ble av beskrevet som den nye Munch av Revold. Motivene i hans tresnitt og malerier peker mot en påvirkning av den kjente norske kunsteren. På tross av en bred utdannelse og erfaring, fikk han aldri den anerkjennelsen som blant annet Revold forventet. Han er representert ved Nasjonalgalleriet med *Figur med flaske. Drømmepike*, i Statens Museum for Kunst i København, og ved Nasjonalmuséet i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID d4e39759-b32f-4768-a93a-93d668850d74, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID d4e39759-b32f-4768-a93a-93d668850d74[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Norsk kunstnerleksion 1982-86
4. ↑  «Svanes, Hege: Aftenbladet.no "Morfars madonna"». Arkivert fra originalen 22. februar 2014. Besøkt 9. februar 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Den hvite lotus' opprør**  var et kinesisk opprør mot mandsjuenes styre over landet (Qing-dynastiet. Det brøt ut i 1796 blant utfattige nybyggere i fjellområdene mellom Sichuan på den ene side og Hubei- og Shaanxi-provinsene på den annen. Den synes å ha begynt med en skatteprotest anført av det hemmelige selskap Den hvite lotus. Dette selskapet hadde spådd Buddha Maitreyas snarlige komme til jorden, gått inn for gjeninsettelsen av det gamle og kinesiske Ming-dynastiet, og tilsagt personlig frelse til alle sine tilhengere.

Til å begynne med sendte Qingstyret, på den tid kontrollert av Heshen, helt utilstrekkelige keiserlige styrker for å nedkjempe de dårlig organiserte opprørerne. Opprørerne hadde ingen større problemer med å beseire de annenrangs keiserlige styrker som var avsatt til formålet. Det viste seg også at Heshen hadde beriket seg av de midler som egentlig skulle gått til den militære kampanjen, og da Jiaqing-keiseren i 1799 kom til reell makt, avsatte han Heshen. Nå ble oppdraget gitt til mer effektive mandsjukommandanter.

Nedkjempelsen av Den hvite roses opprør tok flere år. Store deler av befolkningen ble flyttet til hundreder av nye befestede landsbyer, og organisert i militser. Mot slutten av kampanjen kombinerte Qing-styret sin jakt og nedkjempelse til siste mann av geriljagrupper med løfter om amnesti for desertører. 
Opprøret var knekt i 1804. Daoguang-keiseren innrømmet i et senere dekret at opprøret i stor grad skyldtes lokale embedsmenns griskhet og utpining av befolkningen.

Litteratur
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
***Rolf Kirkeby*** var det norske navnet på en tegneserie om en privat etterforsker Rip Kirby tegnet av Alex Raymond. De første stripene kom ut i 1946 og serien ble produsert helt frem til 1999. I Norge kom den blant annet ut i *Dagbladet*.

Etter andre verdenskrig sluttet Raymond med de tidligere vellykkede tegneseriene *Flash Gordon*, *Jungle Jim*, *Hemmelig Agent X-9*. I stedet begynte arbeidet med en ny serie der den tidligere marinesoldaten Rip Kirby kommer tilbake fra andre verdenskrig og starter som privatdetektiv, noen ganger ledsaget av sin kjæreste og modell Judith Lynne «Honny» Dorian. Hennes fornavn og kallenavn var lånt fra Raymonds tre døtre.

*Rip Kirby* var basert på ide av King Features-redaktør Ward Greene om at Raymond skulle prøve seg på en detektivserie. Den ble gitt betydelig markedsføring av syndikatet,[*bør utdypes*] til og med malte utgaver av helten, noe som var en sjeldenhet i tegneseriekampanjer. Serien fikk stor suksess, og Raymond ble tildelt Ruben Award i 1949.

I perioden da Raymond tegnet stripene, ble historiene skrevet av Ward Greene. Senere, etter Greenes død, overtok Fred Dickenson som forfatter. Noen serier ble også skrevet av Raymond.

Referanser
----------

1. ↑  «Rip Kirby». Don Markstein's Toonopedia. Arkivert fra originalen 19. januar 2017. Besøkt 19. januar 2017.
2. ↑  «Alex Raymond». Lambiek Comiclopedia.