recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Poslednij bogatyr*** (originaltittel: *Последний богатырь*) er en russisk film fra 2017, regissert av Dmitrij Djatsjenko.

Handling
--------

I Belogorje, en parallell versjon av Kyivriket, jakter trollkvinnen Varvara på Aljosja Popovitsj som hun mener kan være verdens siste Bogatyr. Men heksen forsteiner ham, og kaster ham i havet, hvor hundrevis av andre ofre allerede ligger. I det moderne Moskva er Ivan Najdjonov en ung foreldreløs som tjener penger på å være en bedrager. Han påstår å være en klarsynt som kan helbrede klienter. Ivan begynner imidlertid å tvile på livsvalgene sine, etter at han blir bedt om å kurere en gutt som ligger i koma. En dag, når man må flykte fra en klient, havner Ivan mirakuløst i Belogorje. Denne magiske verdenen er bebodd av russiske eventyr-figurer og andre skapninger. En vismann dukker opp, og påstår at Ivan er den tapte sønnen til Ilja Muromets som de ikke har sett på mange år.

Men Ivan blir deretter tatt til fange av Varvaras krigere, og brakt til prins Dobrynja Nikititsj. Dobrynja oppfører seg vennlig, men prinsesse Varvara fengsler Ivan i fangehullet sitt uten ektemannens viten. Der møter Ivan en kroppsløs Kosjtsjej, som forteller ham at det magiske sverdet Kladenets er hans eneste vei tilbake til hans virkelige verden. Kosjtsjej hadde selv brukt Kladenets for å bli udødelig, men blir styrtet og fengslet av Bogatyrene. Men etter at de fleste magiske skapningene ble fengslet eller drept, led Bogatyrene selv samme skjebne.

Hvis Ivan virkelig er sønnen til Ilja Muromets, kan han bruke sverdet til å gjenopprette kraften etter de overlevende magiske skapningene - og deretter reise hjem. Baba Jaga blir også tatt til fange og kastet i samme fangehull. Dette gjorde imidlertid med vilje: hun tok med seg Vasilisa den vise i form av en frosk, som enkelt løslater alle fangene. Kosjtsjej, Baba Jaga og Vasilisa bestemmer seg for å ta med seg Ivan for å finne igjen sverdet. Når de rømmer fra fangehullet, verver de også havmannen Vodjanoj for å hjelpe dem.

Skuespillere
------------

* Viktor Khorinjak som Ivan Ilitsj Najdenov
* Igor Jasjanin
* Mila Sivatskaja som Vasilisa
* Konstantin Lavronenko som Kosjtsjej
* Jelena Jakovleva som Jaga

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  Последний богатырь (2017)
4. ↑  Мединский дал старт Всероссийской акции "Ночь кино"

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Poslednij bogatyr* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Lov om adgang til rekvisisjon av skip** (fullt navn: **lov om adgang til rekvisisjon av skip m.v. under krig eller kriseforhold**) er en norsk lov som gir myndighetene hjemmel til å rekvirere skip under krig eller kriseforhold.

Lovens paragraf 1 beskriver i hvilke situasjoner myndighetene kan rekvirere skip. Skip kan rekvireres i den utstrekning Norges interesser krever det når «riket er i krig eller krig truer eller rikets selvstendighet eller sikkerhet er i fare». De skip som kan rekvireres må være registrert i Norge, eventuelt eies av norske statsborgere, av personer som er bosatt i Norge eller driver skipsredervirksomhet fra kontor i Norge, eller av partrederier, aksjeselskaper eller andre selskaper som har sete i Norge.

Dessuten kan staten rekvirere skip under bygging i Norge uansett for hvis regning skipet bygges, kontrakter om bygging av skip i eller utenfor Norge for regning av norske statsborgere eller selskaper, og befraktningskontrakter for utenlandske skip som norske befraktere har inngått.

Se også
-------

* Rekvisisjonsloven

Referanser
----------

1. ↑  § 1
2. ↑  §§ 2 og 3

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Højst kirke** er en romansk teglsteinskirke fra 1200-tallet som ligger i Øster Højst i Tønder kommune i Sønderjylland. Under utgravinger i 1973 fant man rester etter en tidligere trekirke. Rundt år 1400 var tårnet lavt og hadde flatt tak. I 1612 fikk tårnet en værhane, og noe seinere ble pyramidetaket montert.

Altertavla inneholder scener fra Golgata, og i altervingene er det malt apostelfigurer. Altertavla er fra 1475-1500. De fire sengotiske alterlysestakene på alteret stammer fra det 15. århundre.

På baksiden av alteret har den 13-årige Enevold Ewald risset inn sitt navn med hebraiske og latinske bokstaver og årstallet 1709. 

I koret er det en minnetavle om Luthers fødsels- og dåpsdato.

Orgelet fra 1891 ble erstattet med et nytt i 1962, og ble oppdatert i 1997 med et 14-stemmers orgel.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Højst kirke Arkivert 19. august 2014 hos Wayback Machine. fra Hostrup og Højst Sogne

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Højst Kirke – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Nordfargjeld** var den gjelden en fisker hadde til den bergenske handelsmannen på Bryggen i Bergen

Bakgrunn
--------

Nordfargjeld var et sentralt begrep i nordlandshandelen på Bryggen i Bergen, og representerte båndet mellom en handelsstue og kunden. Gjelden økte eller minket alt ettersom fisket var dårlig eller godt. I nordfarkladdene kan vi se hvordan hvert enkelt stevne øket eller minket gjelden, og i nordfaruttrekkene ser vi utviklingen over flere år.

Det er lett å se seg blind på de tyngende sidene ved gjeldsbyrden, og gjeldsforholdet blir ofte fremstilt som en utnyttelse fra bergenskjøpmannens side. Men bildet er mer nyansert. Gjelden er først og fremst et forhold som knytter handelsmann og kunde til hverandre med plikter og rettigheter på begge sider. Den bandt på den ene side fiskeren til å handle kun med sin handelsmann, men den forpliktet også handelsmannen til å utstyre fiskeren med det han trengte av nødvendighetsvarer, enten den medbrakte fangsten dekket dette eller ikke. Det finnes eksempler på helt ensidige transaksjoner, der kun forbruksvarer er sendt nordover, uten at det er fraktet fisk til Bergen. Det er lite trolig at det lå noen forventning om at gjelden skulle nedbetales. Den er først og fremst en organisatorisk relasjon.

Dersom en fisker ønsket å skifte handelsmann, måtte den nye overta gjelden, altså kjøpe ham ut. Den samlede nordfargjelden ble betraktet som et uttrykk for handelsstuens verdi. Det var vanlig at stuer ble solgt til 2/3 av verdien av nordfargjelden.

Opplysninger om nordfargjeld finnes i arkivene etter handelsmenn på Bryggen, først og fremst i nordfaruttrekk og nordfarkladder. Bergen Byarkiv oppbevarer slike arkiver.

Se også
-------

* Nordlandshandel

Eksterne lenker
---------------

* Nordfargjeld - oppslagsverket oVe, artikkel av Arne Skivenes , Bergen Byarkiv.
**Lov angående forholdsregler for å hindre deltagelse i krig i fremmed land** var en norsk lov fra 1937 som hadde til formål å hindre en person som var hjemmehørende i Norge fra å delta i krig i andre land.

Loven ble sanksjonert 19. mars 1937 og trådte i kraft umiddelbart. Samtidig ble det gitt en forskrift som forbød noen å verve seg til krigstjeneste i Spania.

Loven ga hjemmel til å utferdige forbud mot at noen i Norge lot seg verve til fremmed krigstjeneste for et land hvis statsborger han ikke er og ikke har vært i en nærmere fastsatt tid. Den ga også hjemmel til å forby at noen reiser fra Norge til et sådant land for å delta i krig. Den som overtrådte et forbud gitt med hjemmel i loven kunne straffes med bot eller fengsel inntil tre måneder.

Loven ble gitt med bakgrunn i den spanske borgerkrigen, og var ikke i bruk etter det. Den ble opphevet 1. oktober 2015 i forbindelse med at den nye straffeloven av 2005 trådte i kraft. Det ble ikke ansett å foreligge behov for å videreføre en sovende fullmaktslov.

Referanser
----------

1. ↑  Lov 19. mars 1937 nr. 1 angående forholdsregler for å hindre deltagelse i krig i fremmed land (LOV-1937-03-19-1) hos Lovdata
2. ↑  Norsk lovtidend 1937 1. avdeling side 311
3. ↑  Ot. prp. nr. 10 (1937) Om utferdigelse av en lov angående forholdsregler for å hindre deltagelse i krig i fremmed land.
4. ↑  Lov om ikraftsetting av straffeloven 2005 (straffelovens ikraftsettingslov) [LOV-2015-06-19-65] § 2
5. ↑  NOU 2002: 4 *Ny straffelov* Straffelovkommisjonens delutredning VII pkt. 11.4.2.7
6. ↑  Ot.prp. nr. 22 (2008–2009) *Om lov om endringer i straffeloven 20. mai 2005 nr. 28* (siste delproposisjon – sluttføring av spesiell del og tilpasning av annen lovgivning) pkt. 16.13
**Jens Severin Gasmann** (født 1776 i Gjerpen, død 1850) var en norsk forretningsmann og politiker.

Personlig liv
-------------

Han ble født i 1776 i Gjerpen som sønn av advokat Niels Egidius Gasmann (1747–1811) og han hustru Kirstine Schweder (1757–1785) av den velstående Zachariassen Wesseltoft familien.

Jens Gasmann giftet seg med Bodil Zachariassen Wesseltoft (1779–1848) i 1800. Paret fikk to døtre og to sønner. Den yngste sønnen Niels Egidius Møller ble kjøpmann i Christiania, og giftet seg med Simonine Møller, søster av stortingsmedlem Hans Eleonardus Møller og tante til Hans Møller.

Yrkesliv
--------

Jens Gasmann begynte sitt yrkesliv som ung til sjøs, og ble skipsfører i 1798. Han seilte en periode for skipseier Jørgen Aall. Han deltok i kanonbåtkrigen, mellom Danmark-Norge og Storbritannia, som sekretær til admiral Fisker. I 1812 ble Jens Gasmann borger og slo seg ned på fastlandet. Han kjøpte forskjellige eiendommer, men var utsatt for en brann i 1824. Han overvant dette og fikk reist en ny bygning og etablerte seinere et destilleri dere. Fra 1818 ble han også visekonsul for Storbritannia, landet som han deltatt i krigføring mot bare åtte år tidligere. Han ble seinere forfremmet til konsul.

Som politiker tjente han som vararepresentant på Stortinget i 1824 for *Skien og Porsgrund*. I 1837 da kommunalt selvstyre ble introdusert i Norge, ble Gasmann den første viseordfører i Porsgrunn kommune. Jørgen Flood var ordfører, «etter innbyrdes overenskomst imellom formennene». Gasmann var viseoffører igjen i 1838, før han ble ordfører i 1839 og 1840 med Flood som viseordfører. Gasmann forlot lokalpolitikken den 31. desember 1840.

Fra 1820-tallet arbeidet Gasmann som handelsinspektør og seinere havnemester.

Etter hans død ble det avholdt en auksjon over hans eiendeler. Det ble kjøpt av Simon Karenius Høegh som seinere ble ordfører.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 280[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Storgata 131 Arkivert 30. desember 2007 hos Wayback Machine. av Finn C. Knudsen. Porsgrunn offentlige bibliotek.
3. ↑  Storgaden nr. 186 Arkivert 25. oktober 2007 hos Wayback Machine. av Finn C. Knudsen. Porsgrunn offentlige bibliotek.
4. ↑  Jens Severin Gasmann født 1776 Arkivert 2. desember 2007 hos Wayback Machine. - Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste (NSD)
5. 1 2  Kommunalt styre. Administrasjon og finanser Arkivert 28. august 2005 hos Wayback Machine. i bind to av *Porsgrunns historie*, av Joh. N. Tønnessen. Porsgrunn offentlig bibliotek.
6. ↑  Ordførere og viseordførere Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine. av Carl Lund. Porsgrunn offentlig bibliotek.
7. ↑  Anders Jensen og slekten Høegh i Brevik Arkivert 14. november 2007 hos Wayback Machine. av Nicolay W. Coch. Porsgrunn offentlige bibliotek.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jens Gasmann hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Lov om politimyndighet i forsvaret** er en norsk lov som gir politimyndighet til enkelte militære mannskaper.

Loven bestemmer at militært befal med sersjants grad eller tilsvarende eller høyere, militærpoliti og militære vakter har politimyndighet overfor alle som er på militært område (inkludert militært fartøy eller transportmiddel) eller i umiddelbar nærhet av det. Politimyndighet kan også utøves overfor den som opptrer i strid med forbud gitt i medhold av lov om forsvarshemmeligheter.

Videre slår loven fast at befal med sersjants grad eller tilsvarende eller høyere også utenfor militært område har politimyndighet overfor enhver undergitt som omfattes av kapittel I i lov om militær disiplinærmyndighet, og at militærpolitiet kan utøve politimyndighet overfor enhver som omfattes av kapittel I i samme lov utenfor militært område. Når ikke foresatt eller militærpoliti er til stede kan enhver overordnet utøve slik politimyndighet.

Loven ble vedtatt 20. mai 1988 og trådte i kraft 1. januar 1989. Den gir hjemmel til forskrift om politimyndighet i Forsvaret.

Se også
-------

* Daghavende offiser

Referanser
----------

1. ↑  Lovens formålsparagraf
2. ↑  § 1
3. ↑  § 2
4. ↑  § 7

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
***Koloss*** er en norsk-polsk film fra 1993 regissert av Witold Leszczynski, basert på boken av Finn Alnæs.

Handling
--------

Den livsglade studenten Brage Brageson blir rammet av polio i barndommen, men gjennom ukuelig livsvilje overvinner han sykdommen og blir en urkraft, både fysisk og psykisk. I begynnelsen av tjueårene møter han Liv som blir hans store kjærlighet. Både for å sette deres vakre kjærlighet på prøve, og for å legge opp penger til en felles fremtid, drar han til sjøs. Et år senere mønstrer han av i Hamburg sammen med halvbroren Bentein. De utforsker byen, og langt utpå morgensiden ender de opp i gledeskvarteret, St. Pauli. Bentein provoserer frem et blodig slagsmål med fem tyske lærjakker, og i selvforsvar kommer Brage til å drepe en av dem. Bentein stikker av, men Brage blir arrestert og tiltalt for overlagt drap.

Etter en rettssak hvor det fabrikkeres falske anklager mot ham, og hvor selv Bentein svikter ham for å redde sitt eget skinn, blir Brage idømt lang fengselsstraff. Men etter iherdig innsats greier advokaten hans å få ham løslatt etter et års soning. Med en gang setter Brage kursen for Norge for å lete etter Liv, som i mellomtiden er sporløst forsvunnet etter en skitur i fjellet. Omsider går det opp for Brage at Bentein på en eller annen måte er involvert i det som skjedde med Liv, og under dramatiske opplevelser i full snøstorm høyt til fjells håper han å finne svaret på mysteriet.

Mottakelse
----------

Filmen mottok veldig dårlig kritikker og fikk 1 på terningen av både Dagbladet, Natt & Dag og Arbeiderbladet, og 2 i VG.

Skuespillere
------------

* Ove Christian Owe som Brage Bragesson
* Karolina Rosinska som Liv Bjornehiet
* Leon Niemczyk som Stefan
* Krzysztof Ibisz som Bentein
* Tatiana Sosna-Sarno som en servitør
* Sverre Anker Ousdal som Bjørn
* Marek Kondrat som en advokat
* Nina Maria Eidheim som moren til Brage
* Janusz Kubicki som en dommer
* Tine Skarland som Elsa
* Steinar Flanes som Sugurd

Kilder
------

* 
* 
*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Koloss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Koloss* hos Filmfront Rediger på Wikidata
**Loutang-kirken i Shanghai**, med tittelen *Jesu Hjerte-kirken*, er en katolsk kirke i bispedømmet Shanghai i Kina. Den ligger i Jiading-distriktet. Dette var et av de stedet der den første katolske misjon i Shanghai virket tidlig på 1600-tallet. Den portugisiske jesuitt João da Rocha, som hadde døpt Xú Guāngqǐ, en berømt kinesisk stormandarin i byen, tok tilflukt her under misjonærforfølgelsene i 1616. Han lot så reise en kirke.

Den høylærde mandarinen Sun Yuanhua (1581–1633) fra Jiading, som var blitt døpt i Beijing, bygde en kirke i Shanghai etter at han kom hjem i 1621. Den hadde ti rom for jesuitter tilknyttet. Stedet ble et treningssenter for lekapostler og for språkopplæring av utenlandske misjonærer. I 1627 ble det holdt en konferanse i Jiading for å drøfte hvordan ordet *Gud* best burde oversettes til kinesisk.

Kirken som står på stedet nå, ble bygget i 1932. Den antas å ligge omtrent der den gamle kirken bygd av Sun Yuanhua lå. Den ble nyrestaurert og utvidet i 1991, blant annet med et galleri som rommer ytterligere et hundretall personer.
**Nettbuss Nordfjord-Ottadalen**, tidligere **Fjord1 Nordfjord-Ottadalen** ble etablert fra 1. januar 2005. Selskapet ble etablert ved fusjon av Nordfjord og Sunnmøre Billag og Ottadalen Billag. På dette tidspunktet var Ottadalen Billag et datterselskap av Nordfjord og Sunnmøre Billag, som igjen var eid av Fjord1.

Virksomhet
----------

Selskapet har hatt en omfattende virksomhet persontrafikk med buss fra Måløy i vest, Bergen Oslo i sør, Trondheim i nord og Gudbrandsdalen/ Lillehammer i øst. Rutenettet omfattet lokaltrafikk i Nordfjord og deler av Sunnmøre, Ottadalen, deler av Gudbrandsdalen, dessuten Gausdal og Lillehammer-området. I tillegg var det en rekke ekspressbussruter fra disse områdene til Bergen, Trondheim og Oslo, blant annet Nordfjordekspressen. Disse rutene gikk i regi av NOR-WAY Bussekspress og Nettbuss express.

Selskapet drev tidligere også godstrafikk – både lokalt og langtransport. Fra 1. januar 2008 ble denne trafikken lagt til Fjord1 Transport.

Nettbuss kjøpte 51 prosent av aksjene i selskapet høsten 2011 og fra 1. januar 2012 ble navnet endret til Nettbuss Nordfjord-Ottadalen AS.

Etter at selskapet ved nyttår 2014 og sommeren 2014 mistet begge sine tidligere ruteområder, drev selskapet kun med tur- og ekspressbusskjøring.

1. mai 2015 ble selskapet fusjonert inn i Nettbuss Ekspress AS, siden 1. januar 2016 kjent som Nettbuss Travel AS.

Referanser
----------

1. ↑  «Strukturendringar og nye namn i Fjord1». Fjord1. 25. februar 2005. Arkivert fra originalen 10. mars 2005.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**PME (The International Group for the Psychology of Mathematics Education)** er en gruppe av forskere i matematikkdidaktikk, knyttet til ICMI. PME ble opprettet ved ICME-3 i Karlsruhe i 1976.

Organisasjon
------------

Gruppen har to hovedorganer:

* Den årlige generalforsamlingen
* En internasjonal komité

Komitéen består av president, visepresident, sekretær, kasserer og tolv andre medlemmer. Presidenten velges for tre år av gangen, mens visepresident, sekretær og kasserer velges på nytt hvert år. Den årlige generalforsamlingen holdes vanligvis i forbindelse med den årlige konferansen, og generalforsamlingen ledes av presidenten eller visepresidenten. For tiden er professor Chris Breen fra Sør-Afrika president i PME.

PME har mellom 700 og 800 medlemmer fra omkring 60 land.

Mål og arbeidsområder
---------------------

De overordnede målene for PME er:

* Kontakt mellom forskere og utveksling av vitenskapelig informasjon
* Promotere og stimulere til samarbeid på tvers av disiplinene innen forskning i matematikkdidaktikk
* Fokus på det psykologiske og andre aspekter ved læring og undervisning i matematikk

Medlemskap i PME er åpent for alle som er aktivt involvert i forskning som faller innenfor gruppens målområder.

Aktiviteter
-----------

Hovedaktiviteten til PME er den årlige forskerkonferansen. I 2008 blir konferansen – PME 32 – arrangert i Mexico, 17.-21. juli. Etter de årlige konferansene publiseres omfattende konferanserapporter med artikler fra alle foredrag, arbeidsgrupper og presentasjoner.

To ganger årlig publiseres også et nyhetsbrev, som er tilgjengelig fra den offisielle nettsiden.

Se også
-------

* ICMI
* HPM
* Matematikkdidaktikk

Eksterne lenker
---------------

* PME – offisielt nettsted
* PME-31
* PME-32
«Kolorimetri» har flere betydninger.
**Kolorimetri** er en analysemetode en benytter i kjemien for å finne konsentrasjonen til en løsning. En utnytter at jo sterkere farge løsningen har jo høyere er konsentrasjonen. En kan gjennomføre kolorimetriforsøk for mange løsninger uten farge også, ved først å tilsette et reagens som farger løsningen. 

Kolorimetri utnytter Beer-Tobias Lamberts lov som forenklet sier at absorpsjonen til en løsning er proporsjonal med konsentrasjonen til den kjemiske forbindelsen som gir fargen.

Kolorimeter
-----------

Et kolorimeter er et instrument som brukes til å avgjøre fargeintensiteten til en løsning, og dermed konsentrasjonen. Dette gjør instrumentet ved å sende ut lys innenfor et avgrenset bølgelengdeområde og samtidig måle hvor mye av lyset som blir absorbert av løsningen. Eksempler på ulike kolorimetre kan være filterfotometre og spektrofotometer.

Kolorimetri med bruk av standardløsninger
-----------------------------------------

Kolorimetrianalyser kan også gjennomføres uten kolorimetre. Da benytter en seg av standardløsninger, som er løsninger med kjente konsentrasjoner. Ved å sammenlikne fargeintensiteten med intensiteten til standardløsningene kan en finne ut hvor sterk løsningen er.

Kilder
------

* "Kjemien stemmer" av Truls Grønneberg, Merete Hannisdal, Bjørn Pedersen og Vivi Ringnes, av Cappelen forlag, utgitt i 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
En **nettavis**, eller et **nettmagasin**,[] er betegnelsen på aviser som publiseres på Internett. Nettaviser finnes hovedsakelig i to varianter. De fleste nettaviser baserer seg ofte delvis eller helt på stoff fra en trykt utgave fra samme avishus, slik for eksempel *Aftenposten* eller *Dagbladet* gjør. Noen nettaviser som opprinnelig startet som nettutgave begynte i ettertid å publisere papirutgave basert på nettavisen. Denne trenden ser ut til å ha snudd omgjøringen av papir- til nettutgave på hodet i 2006.

Noen nettaviser, slik som *Nettavisen* og *Panorama* finnes kun på Internett og har ikke en trykt utgave. I sitt nettmagasin vil tidsskrifter kunne legge ut større artikler som ikke prioriteres til å få plass i papirutgaven. Mange tidsskrifter med papirutgaver gir abonnenter mulighet til å lese nettutgaven av publikasjonen ved å logge inn på passordbelagte sider.

Norge
-----

De tre første store nettavisene i Norge kom i 1995; med musikkavisen *Panorama* som ble etablert 1. mars, lokalavisen *Brønnøysunds Avis* 6. mars og *Dagbladet.no* 8. mars. Dagbladets nettavis ble startet uten ansatte, og hadde noen få tusen daglige besøkende den første tida. I 2009 hadde antall besøkende økt til 972 000 per dag. Studentavisa i Trondheim *Dusken.no*, da under navnet *Under Dusken*, fantes i nettutgave allerede 18. mai 1994, og hevder derfor å være Norges eldste nettavis.

Fem av de ti mest besøkte norske nettstedene på TNS Gallups toppliste i 2009 var nyhetstjenestene til *Dagbladet.no*, *VG Nett*, NRK.no, *Aftenposten.no* og *Nettavisen*. Dette er per 2010 ansett som et unikt fenomen i global sammenheng. Til sammenlikning viser nettstatistikken til Alexa at bare ett av de tyve mest besøkte nettstedene i USA er redaksjonelt. Det er nyhetskanalen CNN, på en 18.-plass.

Referanser
----------

1. 1 2  Dagbladet - For 15 år siden fantes ikke nettaviser i Norge (9.3.2010)
2. ↑  - "Under Dusken på nett", 18. mai 1994 Arkivert 26. april 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  Mediastud AS Arkivert 21. oktober 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Nettaviser i alle lande (Newspaper Index)
* Fyller 15 år i dag (Dagbladet, 8. mars 2010)

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
***Lov Herren*** er navnet på den norske, katolske salmeboken som St. Olav Forlag utgav i 2000. Den inngår i en lang rekke av norske katolske salmebøker utgitt etter den katolske kirke ble legalisert i Norge igjen på 1800-tallet. I forordet heter det blant annet:

> 
> *«Lov Herren inneholder et rikt utvalg av Kirkens salmer, gamle og nye, til bruk under hele kirkeåret. Med sitt utvalg slår den også en bro til Den norske kirke med dens rike salmetradisjon og andre kirkesamfunn som verdsetter salmesang. (...) Kirkemusikkens formål er at Gud må bli forherliget og de troende bli helliget (jf. Liturgikonstitusjonen av det 2. Vatikankonsil).»*
> 
> 
> 

Innholdet i Lov Herren er delt i fire hoveddeler:

* Messens liturgi
* Den hellige Treenighet
* Kirken og De Helliges samfunn
* Det kristne liv

Blant et meget bredt utvalg komponister er norske Thoralf Norheim (død 1984) den som er representert med flest numre (med unntak av gregorianske melodier). Blant nålevende komponister har Wolfgang Plagge bidratt med et særlig høyt antall melodier.

Referanser
----------

1. ↑  Lov Herren, Forordet

  

Portal: Litteratur
| Basisdata |
| --- |
| Stat: | Sachsen |
| Landkreis: | Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge |
| Areal: | 88.09 km² |
| Befolkning: | 10 848 *(31.12.2008)* |
| Pr.km²: | 123 innbyggere/km² |
| Adresse | Kirchstraße 501855 Sebnitz |
| Internettside: | www.sebnitz.de |
| Politikk |
| Forvalter: | Mike Ruckh |
| Kart |
|  |

**Forvaltningsfellesskapet Sebnitz** er et tidligere forvaltningsfellesskap i Fristaten Sachsen med sete i Sebnitz som ble opprettet i 1994 av 3 kommuner Landkreis Sächsische Schweiz. Det fortsatte å eksistere innenfor den østlige delen av Landkreis Sächsische Schweiz-Osterzgebirge frem til 1. oktober 2012. 

Forvaltningsfellesskapet ligger i den østlige delen av kretsen, øst for kretsbyen Pirna, langs grensen til Tsjekkia. Størstedelen av kommunen befinner seg i Nasjionalparken Sächsische Schweiz Det befinner seg langs elven Elben på grensen til Sächsischen Schweiz. Elvene Sebnitz og Kirnitzsch flyter gjennom fellesskapet.

I 1998 ble medlemskommunen Hinterhermsdorf innlemmet i Sebnitz gjennom kommunesammenslåinger.

Fellesskapet bestod deretter av de to kommunene Sebnitz og Kirnitzschtal. Den 1. oktober 2012 ble Kirnitzschal innlemmet i Sebnitz, og fellesskapet opphørte dermed å eksistere. 

Fellesskapet hadde 10 848 innbyggere (31.12.2008).
Et **forvaltningsforbund** (tysk: *Gemeindeverwaltungsverband*) er i Tyskland en frivillig interkommunal sammenslutning av to eller flere kommuner innenfor samme Landkreis, som delegerer ulike oppgaver til hverandre. Eksempelvis kan forvaltningen bli slått sammen for å spare penger. Borgere som bor i en slik medlemskommune vil i noen tilfeller kunne motta sine selvangivelser fra forvaltningsforbundet, i stedet for fra det lokale rådhuset. Et forvaltningsforbund er et offentlig organ som ledes av en forbundsforstander *(Verbandsvorsitzender)*. Det er imidlertid ingen politisk beslutningsmyndighet, og de enkelte medlemskommunene beholder sin juridiske selvstendighet.

Forvaltningsforbund finnes blant annet i delstatene Baden-Württemberg, Sachsen og Sachsen-Anhalt. I den sistnevnte kalles de forvaltningsfellesskap *(Verwaltungsgemeinschaft)*, men må ikke forveksles med forvaltningsfellesskap i andre delstater.

I Baden-Württemberg finnes også interkommunale samarbeidsstrukturer som blir kalt **avtalefestede forvaltningsfellesskap** *(Vereinbarte Verwaltungsgemeinschaft)*. I disse tilfellene utføres oppgavene av en enkelt by eller landkommune. Fellesskapet har ingen juridisk person, og oppgavenes omfang bestemmes av § 61 i kommunallovgivningen i Baden-Württemberg.
| Basisdata |
| --- |
| Stat: | Sachsen |
| Landkreis: | Chemnitz |
| Areal: | 73.95 km² |
| Befolkning: | 12 090 *(31.12.2009)* |
| Pr.km²: | 438 innbyggere/km² |
| Adresse | Augustusburger Str. 9009557 Flöha |
| Internettside: | www.floeha.de |
| Politikk |
| Forvalter: | Friedrich Schlosser |
| Kart |
|  |

**Forvaltningsfellesskapet Flöha** er et forvaltningsfellesskap i Landkreis Mittelsachsen i Fristaten Sachsen. Det befinner seg i den nordvestlige delen av kretsen omkring 12 km øst for Chemnitz, omkring 22 km vest for kretshovedstaden Freiberg og omkring 8 km sør for Frankenberg. Forvaltningsfellesskapet befinner seg i Erzgebirge i dalen til elven Flöha og dens samløp med elven Zschopau. Bundesstraße 173 går gjennom forvalningsfellesskapet som firefelts vei langs Flöha i retning Chemnitz. I Flöha krysser Bundesstraße 173 og Bundesstraße 180.

Fellesskapet består av kommunen Flöha, med stedsnavnene Flöha, Gückelsberg, Plaue og Bernsdorf, og kommunen Falkenau med stedsnavnene Falkenau og Hetzdorf.

Fellesskapet har 12 090 innbyggere (31.12.2009)
**Håkon Wergeland Lorentzen** (født 1946) er en norsk sosiolog, forfatter og tidligere forsker.

Lorentzen tok magistergrad i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1977, og ble dr. philos ved samme universitet i 1993. Fra 1986 til 1989 var han programstyremedlem i Norges forskningsråds program for narkotikaforskning. Han arbeidet som forsker ved Institutt for samfunnsforskning fra 1987 til han ble en av flere forskningsledere ved samme institutt fra 1997. Fra 1995 til 1998 var Lorentzen også forskningsleder for Norges forskningsråds program Velferd og samfunn. Han har også vært styremedlem for Statens institutt for forbruksforskning (SIFO) fra 1998 til 2000, og leder for Norges forskningsråds program Idrett, samfunn og frivillig organisering. Lorentzen er nå pensjonist.

Håkon Lorentzens faglige arbeidsfelt er sivilsamfunn i endring, og han har publisert en rekke bøker, bok- og tidsskriftartikler og rapporter.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Håkon Lorentzens nettside[*død lenke*], Institutt for samfunnsforskning med blant annet liste over og lenker til sammendrag av publikasjoner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Faxian** (forenklet kinesisk: 法显 ; tradisjonell kinesisk: 法顯 ; pinyin: *Fǎxiǎn*, eller romanisert eller *Fa-hsien*, *Fa-Hien*, født omkring 337 i Pingyang nær dagens Linfen i provinsen Shanxi i Kina, død 422) var en kinesisk buddhistisk munk. Han befant seg fra 399 til 412 på reise i India for å få fatt på buddhistiske religiøse håndskrifter og ta med seg disse tilbake til Kina.

Hans reise i India beskrives i det av ham selv nedtegnede verket *En journal over buddhistiske kongeriker, en beretning av den kinesiske munken Faxian fra hans reiser i India og på Ceylon på jakt etter buddhistiske rituelle bøker*. Ved hjemkomsten til Kina ankom Faxian til Laoshan i den nåværende provins Shandong, 30 km øst for byen Qingdao. Han fortsatte så til Shandongs daværende hovedstad, Qingzhou, der han ble i et år for å oversette og redigere de dokumenter han hadde anskaffet under sine reiser.

Litteratur
----------

* James Legge: *A Record of Buddhistic Kingdoms: Being an account by the Chinese Monk Fa-Hien of his travels in India and Ceylon (A.D. 399-414) in search of the Buddhist Books of Discipline Arkivert 24. januar 2009 hos Wayback Machine.*. Oxford, Clarendon Press, 1886. Reprint: New York, Paragon Book Reprint Corp. 1965. ISBN 0-486-21344-7
* Samuel Beal: *Si-Yu-Ki: Buddhist Records of the Western World, by Hiuen Tsiang*. 2 vols. Translated by Samuel Beal. London. 1884. Reprint: Delhi. Oriental Books Reprint Corporation. 1969. (Also contains a translation of Faxian's book on pp. xxiii-lxxxiii).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
***Pseudokarumia*** er en liten slekt av biller som bare finnes i et begrenset område i Mellom-Amerikail regnet som en undergruppe av familien Phengodidae. Disse sjeldne og lite kjente billene kan kjennes på at palpene (labialpalpene og/eller maksillepalpene) er sterkt forlenget og pølseformede. Ingenting er kjent om biologien til disse billene.

Utseende
--------

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Costa Rica og Panama.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten har tidligere vært plassert i familien engbiller (Dascillidae). Det er kjent noen hittil ubeskrevne arter i tillegg til den ene beskrevne.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien bløtvinger og lysbiller, Cantharoidea
			* Familien **Telegeusidae** Leng, 1920 (ev. del av Phengodidae)
				+ Slekten ***Pseudokarumia*** Pic, 1931
					- *Pseudokarumia angustata* Pic, 1931

Kilder
------

Telegeusidae i *Tree of Life* (med foto av David Maddison):

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
«Trio» har flere betydninger.
**Trio** (nært beslektet med **tersett**) betegner oftest et ensemble med tre utførende musikere.

*Trio* brukes også om mellomstykket i en sats på A-B-A-form, men denne artikkelen omhandler begrepet i den første betydningen. 

Avgrensingen mellom trio og tersett er ofte tilfeldig, men her er noen ledetråder:

* En gruppe av tre utførende musikere kalles vanligvis *trio*, særlig om det er snakk om instrumentalmusikk
* En gruppe med tre vokalister kalles en *tersett* selv om de akkompagneres av instrumenter
* Et musikkstykke for tre *identiske* instrumenter kalles en *tersett*
* Et musikkstykke for tre *ulike* instrumenter kalles vanligvis for en *trio*.

Klassisk musikk
---------------

I kunstmusikken er den vanligste triobesetningen pianotrioen med fiolin og cello. De mest kjente verkene er skrevet av Ludwig van Beethoven, Johannes Brahms, Antonín Dvořák, Felix Mendelssohn Bartholdy, Wolfgang Amadeus Mozart og Robert Schumann. Også Joseph Haydn skrev sent i karrieren betydelige trioverk, og allerede Johann Sebastian Bach føyde en bassgambestemme til fiolin og cembalo.

Stryketrioen er også vanlig, oftest med fiolin, bratsj og cello. Ludwig van Beethoven og Wolfgang Amadeus Mozart skrev kjente stryketrioer og Antonín Dvořák skrev en «tersett» for to fioliner og bratsj.

Det finnes mange andre triobesetninger. Kjente eksempler er Beethoven og Brahms som begge skrev en trio for klaver, fiolin og Waldhorn og Mozarts *Kegelstatt-trio* for klaver, bratsj og klarinett. Det ble skrevet viktige verk for uvanlige besetninger, men de er bare unntak.

Etter navnet å dømme hører barokkmusikkens triosonate i denne kategorien, men her dreier begrepet *trio* seg om antall stemmer. Siden en klaverspiller kan spille alle tre stemmene alene, eller generalbass-stemmen kan utføres av flere musikere kan en triosonate framføres av færre eller flere enn tre musikere.

Jazz
----

I jazzmusikken finnes det tallrike eksempler på trioer som spiller i de forskjelligste besetninger. Noen eksempler er:

* Klaver, slagverk, kontrabass
* Saksofon, kontrabass, slagverk
* Saksofon, gitar, slagverk
* Trekkspill, gitar, kontrabass
* Vokalist med en rytmeseksjon (eks. trommer og bass).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Songhairiket** var en afrikansk stat fra 1400- til 1500-tallet. Riket var dannet rundt byen Gao som ligger langs Niger i dagens Mali. Riket var et av de største i afrikansk historie og dekket en stor del av det indre Vestafrika, sentrert rundt elven Niger. Riket fikk navn etter rikets ledende folkegruppe, Songhai. Før Songhairiket eksisterte Maliriket i omtrent samme område, men på grunn av indre uro løsrev en del seg fra Maliriket, deriblant Songhairiket.

Songhairiket nøt god vekst frem til en marokkansk invasjon på slutten av 1500-tallet. Marokkanerne hadde skytevåpen til sin disposisjon og slo Songhairiket. Marokko fant senere ut at de ikke klarte å holde kontrollen over området Songhairiket hadde bestyrt og ble delt opp i mange mindre kongedømmer.

Se også
-------

* Askias grav

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
***Delo pjostrykh*** (originaltittel: *Дело 'пестрых'*) er en sovjetisk film fra 1958, regissert av Nikolaj Dostal.

Handling
--------

Historien finner sted mot slutten av 1950-tallet. Etter andre verdenskrig og ha tjenestegjort i etterkrigstidens Tyskland, vender den unge løytnanten Sergej Korsjunov hjem til Moskva. Han får seg deretter jobb ved politiet i Moskva. Men han begynner snart å krangle mye med kjæresten sin Lena, og de avbryter forholdet deres. Sergeis tjeneste i politiet begynner ikke så bra.

Den første saken han blir satt til å etterforske er et innbrudd i en leilighet, hvor eieren Amosova, blir myrdet. Men Korsjunov er alt for uerfaren, og overskrider sine offisielle krefter under avhør. Han får snart en straff fra politimesteren på grunn av dette. Likevel får han en ny mulighet. En annen etterforsker, Lobanov, hjelper han deretter med å bli flinkere i jobben sin. Men snart får politiet i Moskva problemer på grunn av en gruppe kjeltringer, som Lena etter hvert også blir involvert med.

Skuespillere
------------

* Vsevolod Safonov som Sergej Korsjunov
* Natalja Fatejeva som Lena
* Andrej Abrikosov som Silantjev
* Vladimir Kenigson som Ivan Zotov
* Aleksej Gribov som Volokhov

Referanser
----------

1. ↑  Дело «Пестрых»
2. ↑  Его спасла «Зиночка Кибрит». Боли и победы Всеволода Сафонова

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Delo pjostrykh* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Pierre Laromiguière** (født 3. november 1756 i Livignac, død 12. august 1837 i Paris) var en fransk filosof.

Biografi
--------

Han virket først som filosofiprofessor på Toulouse universitet, men var ikke særskilt fremgangsrik.[] Han pådro seg parlamentets misbilligelse for sitt arbeid om eiendomsretten og skattesystemet.[] Til slutt flyttet han til Paris der han ble professor i logikk på École normale og foreleser ved Prytanée.

I 1799 ble han medlem i Tribunatet, og i 1833 i Académie des sciences morales et politiques (Akademiet for moral og politisk filosofi). I 1793 publiserte han verket *Projet d'éléments de métaphysique*, en bok som utmerket seg for sitt glitrende språk.[] Han skrev også to memoarer - *Les Paradoxes de Condillac* (1805) og *Le cours de philosophie* (1815–1818).

Filosofi
--------

Laromiguières filosofi var en revolt mot naturvitenskapsmennenes ekstreme fysiologiske psykologi, slik som den hos Cabanis.[] Laromiguière gjorde en distinksjon mellom de psykologiske fenomen som kan spores direkte fra helt fysikalske årsaker, og de «sjelshandlinger» som kommer fra menneskets indre.[] Psykologien var således ikke en del av fysiologien. Men han gav aldri denne teori en velutviklet metafysisk grunn.[]

Han var elev av Condillac og var også sterkt influert av Destutt de Tracy.[] Han la stor vekt på «oppmerksomheten» som en psykisk evne. Oppmerksomheten fremskaffer fakta, sammenligningsgrupper kombinerer dem og fornuften systematiserer og forklarer dem. Sjelen er aktiv i sine valg, det vil si at den er begavet med fri vilje og av udødelighet.[]

Han hadde ingen respekt for naturvitenskapen som en metode for erkjennelse.[] Han fremholdt at dens omdømmer er, i beste fall, identitetsuttalelser, og at dens såkalte oppdagelser bare var en gjentagelse av gamla truismer skjønt i ny form.[] Laromiguière var ikke den første til å utvikle disse standpunkter; han hadde mye å takke sin gamle lærer og Destutt de Tracy for.[]

Innflytelse
-----------

Den veltalenhet som preget hans verker gav dem stor innflytelse, særlig over Armand Marrast, Louis Cardaillac og Victor Cousin.[] Hans forelesninger i *École Normale* gjorde så stort inntrykk i Cousins liv at han derfor bestemte seg for å vie sitt liv til filosofiske studier.[] Jouffroy og Hippolyte Taine istemmer i beskrivelsen av ham som en av 1800-tallets største tenkere.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Pierre Laromiguiere, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Pierre-Laromiguiere, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   annuaire prosopographique: la France savante, oppført som Pierre Laromiguiere, CTHS person-ID 105800, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Internet Philosophy Ontology project, InPhO ID thinker/3427, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3   Léonore database[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Liberchies** er en liten by i den belgiske kommunen Pont-à-Celles, nord i provinsen Hainaut, som grenser til Frankrike og tilhører den franske del av Belgia. Byen, som ligger ca. 15 km nord for Charleroi, 50 km sør for Brussel og 5 km øst for Pont-à-Celles, ligger om lag 140 meter over havet og har vel 900 innbyggere. Liberchies ligger øst for A54/E420. 

Byen er fødeby for jazzgitaristen Django Reinhardt. Selv om han reiste tidlig fra stedet, arrangeres i mai hvert år en Django Reinhardt jazzfestival her.

Historie
--------

Den ligger langs den tidligere romerske veien fra Bavay til Tongeren. I Liberchies ble det oppdaget en vicus, Geminiacum, like ved sentrum av dagens by, noe som har gjort at det er blitt opprettet et arkeologisk sentrum her. Arkeologisk er stedet blitt særlig kjent for at det i 1970 ble funnet 368 romerske gullmynter der. Geminiacum spilte som utpost en viktig rolle i romernes forsvar mot germanerne, og i nærområdet til leiren kom det etter hvert en landsby.

Liberchies var en uavhengig by fra 1795 til 1964, da den ble slått sammen med Luttre. I 1976 ble Luttre og fire andre byer (Obaix, Buzet, Thimeon og Viesville) slått sammen med Pont-à-Celles.

Permanent utstilling
--------------------

Det er laget en permanent utstilling av Geminiacum i Liberchies. Utstillingen har også et rom viet 
Django Reinhardt, som ble født i byen i 1910. Den viser høydepunkter i hans liv og hans innflytelse på moderne musikk, men setter også søkelyset på situasjonen for de reisende.

Eksterne lenker
---------------

* Django Reinhardt jazzfestival
* Pays de Geminiacum Arkivert 2. mai 2006 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Kyffhäusermonumentet
Monumentet i 1900
**Kyffhäusermonumentet** (på tysk: *Kyffhäuserdenkmal*) er et minnesmerke bygget på toppen av fjellåsen Kyffhäuser i nærheten av Bad Frankenhausen i Thüringen i det sentrale Tyskland. Monumentet er også kjent som Barbarossadenkmal og Kaiser-Wilhelm-Denkmal.

Kyffhäusermonumentet er med sine 81 meter det tredje høyeste monument i Tyskland, kun overgått av Völkerschlachtdenkmal i Leipzig og Kaiser Wilhelm Denkma*l* ved Porta Westfalica.[] Med sin plassering øverst på Kyffhäuserfjellet kan monumentet ses viden omkring.

Monumentet ble bygd i årene 1890–1896 ovenpå ruinere av en middelalderborg. Ideen til monumentet kom fra krigsveteranenes foreninger, som rett etter ble konsonlidert i paraplyorganisasjonen Kyffhäuserbund (1900), som overtok driften av stedet.[]

Monumentet ble reist for å markere samlingen av Det tyske rike som fant sted i disse årene. Det forestiller den tysk-romerske keiser Fredrik I, bedre kjent som Fredrik Barbarossa, samt over dette en 11 meter høy bronsestatue som forestiller keiser Vilhelm I.

Øverst oppe avsluttes det med et høyt utkikksstårn.

Bildegalleri
------------

* Orienteringstavle over områdetOrienteringstavle over området
* Monumentet sett nedenfraMonumentet sett nedenfra
* Barbarossa som en del av monumentetBarbarossa som en del av monumentet
* Panorama over BarbarossagrottenPanorama over Barbarossagrotten
* Utsnitt av BarbarossaskulpturenUtsnitt av Barbarossaskulpturen
* Barbarossa og Wilhelm IBarbarossa og Wilhelm I
* Utsikten oppe fra tårnetUtsikten oppe fra tårnet

Eksterne lenker
---------------

* Official website Kyffhäuser Tourist Associations hjemmeside
* Kyffhäuserdenkmal (på tysk)

(en) Kyffhäuser – galleri av bilder, video eller lyd på Commons



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
Lido og Venezialagunen.
Terminalen Lido vaporetto, sett fra lagunen.
**Lido di Venezia** er en 18 km lang sandbanke i Veneziabukta. Øya har omtrent 20 000 innbyggere og mange turister (hovedsakelig italienere) kommer hit om sommeren. Venezia filmfestival finner sted på Lido di Venezia hvert år i september. 

Øya har tre bosetninger. Selve Lido ligger i nord og her finnes Grand Hotel de Bains, Venezia Casino og Grand Hotel Excelsior. Malamocco, ligger i midten og var lenge den enaste bosetningen. En gang bodde dogen av Venezia her. Alberoni ligger sør på øyene og her ligger Fort San Nicolo og en golfbane.

Siden av øya som vender ut mot Adriaterhavet består hovedsakelig av en sandstrand der det stort sett ligger rekke på rekke med turisthoteller. Av hoteller her finnes Excelsior og Des Bains, scener for handlingen i Thomas Manns roman *Døden i Venedig*. Disse strendene er private, men på nord- og sørenden av øya er det to enorme, offentlige strender. 

Hjertet av øya er Gran Viale Santa Maria Elisabetta, en 700 meter lang og bred gate som går fra den ene til den andre siden av lagunen. Her ligger det hoteller, butikker og restauranter. Ved siden som vender mot lagunen finner man båter som går til Venezia og fastlandet. 

I 1202, ved begynnelsen av det fjerde korstoget, ble den benyttet som leir med telt til tusenvis av korsfarere, som ble blokkert her av venetianerne da de ikke kunne betale for de venetianske skipene de trengte for transport.

Eksterne lenker
---------------

* Satellittbilde av Lido på Google Maps

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
*For alpinisten Odd Sørli, se Odd Sørli (alpinist).*

**Odd Sørli** (født 15. juli 1912 i Trondheim, død 21. desember 1976 samme sted) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig. Han gjorde tjeneste i Kompani Linge og ble for sin innsats tildelt Krigskorset, Norges fremste utmerkelse.

Verdenskrigen
-------------

Sørli mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
Etter det tyske angrepet på Norge 9. april 1940 deltok Sørli i kampen mot invasjonsstyrkene i Trøndelag. Han kom raskt med i motstandsarbeid og gikk i kurertrafikk mellom Norge og Sverige før han i 1941 kom over til Storbritannia. Han gikk der inn i de norske styrkene for å fortsette kampen og gjorde tjeneste i Norwegian Independent Company No. 1, senere kjent som Kompani Linge. Sørli fikk i oppdrag å organisere motstandsarbeid i Trøndelag, etablerte radiosendere og bygde ut Milorgs virksomhet i regionen.

Motstandsvirksomheten til Sørli og hans medarbeidere ble forsøkt rullet opp av Henry Rinnan og Sonderabteilung Lola. Flere ble tatt, men Sørli selv unngikk arrestasjon. Medlemmer av Sørlis familie ble arrestert og torturert og familien ble fratatt sitt hjem.

Etter krigen
------------

Etter verdenskrigen ble Sørli og broren Kjell etterforskere i landssvikoppgjøret i Trondheim og fikk høsten 1945 blant annet i oppgave å avhøre Henry Rinnan. Sammen med sin bror utarbeidet han et manuskript basert på Henry Rinnans fortelling om sine aktiviteter under krigen. Manuskriptet ble etter Sørlis død overlatt Norges Hjemmefrontmuseum. I 2007 ble det publisert i boken *Rinnans testamente* (Aschehoug). Da Rinnan ble henrettet i 1947 ledet Odd Sørli eksekusjonspelotongen.

Etter krigen var Sørli med i filmen *Det grodde fram* (1947) der han spilte seg selv.

Sørli var norsk mester i roing og orientering. Alpinisten Odd Sørli, sønn av Kjell Sørli, er oppkalt etter sin onkel. Han har også en veg i Trondheim oppkalt etter seg, Odd Sørlis veg.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigskorset med sverd | Medlem av Order of the British Empire | Frihetsmedaljen |

 |

I statsråd 26. mars 1943 ble Sørli tildelt Krigskorset med sverd for sin innsats. Det ble vedtatt å påføre diplomet begrunnelsen: «For fremrakende [sic] personlig krigsinnsats for Norges sak.» Han ble også tildelt Order of the British Empire og den amerikanske Frihetsmedaljen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Sørli-familiens store krigstragedie», *Adresseavisen*, 12. desember 2007, s. 18. .
3. ↑  Lena Storvand: «Tortur og erotikk», *Verdens Gang*, 27. mai 2007, s. 44-45.
4. ↑  «To trønderske Odd'er», *Aftenposten*, 15. april 2005, del 2, s. 14.
5. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 97.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig