recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Abstrakt menneskefigur
**Hamangiakulturen** var en midtre neolittisk kultur i Dobrudsja (Romania og Bulgaria) på den høyre bredden av Donau i Muntenia og i sør på andre halvdel av 6000-tallet f.Kr.. Kulturen har sitt navn etter det arkeologiske funnstedet som ble oppdaget i 1953 langs innsjøen Golovița, i Baia-Hamangia i Romania.

Opprinnelse
-----------

«Tenkeren»
Keramikkvaser
Steintavle med menneskefigur i relieff fra Hamangia-Baia, utstilt i Histria Museum, Romania.
Hamangiakulturen er forbundet med den neolittiske kulturen i Donau-deltaet og ved Dobrudsja. Den omfatter elementer fra Vinčakulturen, Dudeștikulturen og Karanovokulturen (III), men kan også være basert på en opprinnelig og stedegen jeger- og samlerkultur. Hamangiakulturen utviklet seg til den etterfølgende Karanovokulturen, Boiankulturen, og Varnakulturen i sen kobberalder uten merkbare brudd. Hamangiakulturen har blitt delt inn i tre faser, og det antas at den begynte på midten av 6000-tallet f.Kr.

Bosetningene besto av rektangulære hus med et eller to rom, bygget av kvistflettverk og mørtel, tidvis med grunnmur av stein (som i Durankulak). De var normalt arrangert på en rektangulær nett og kan ha dannet små landsbyer. Bosetningene er lokalisert langs kysten, langs bredden av innsjøer, på nedre og midtre elveterrasser, og tidvis i huler.

De la sine døde sammenkrøpne eller utstrakte begravelser på egne gravsteder. Gravgaver tenderte til å være uten steingods i Hamangia I. Gravgaver besto av flint, bearbeidet skjell, redskaper av bein og pyntegjenstander i skjell.

Kunstgjenstander
----------------

Et karakteristisk trekk ved kulturen var dekorative vaser pyntet med kompliserte geometriske tegninger (spiralmotiver) og terrakottafigurer av mennesker som tilsynelatende uttrykker en dyp åndelighet, særlig to figurer kjent som «Tenkeren» og «Sittende kvinne» (se bilder) som anses som kunstneriske mesterverk fra steinalderen.

Betydningsfulle steder
----------------------

* Cernavodă, gravsted hvor de berømte statuettene «Tenkeren» og «Sittende kvinne» ble avdekket.
* Baia-Hamangia, som ga navn til kulturen, ble oppdaget i 1953 langs innsjøen Golovița nær kysten av Svartehavet, i Baia-Hamangia i Romania.

Litteratur
----------

* Dumitru Berciu: *Cultura Hamangia*. București: Editura Academiei Republicii Socialiste România, 1966.

Eksterne lenker
---------------

* Romania Neolithic Figurines (Hamangia): The «Thinker» & the «Seated Woman» – Masterpieces of Neolithic Art

Portaler: Arkeologi | Historie
**Henrik Bjønnes** (født 26. juni 1973 i Fredrikstad) er en norsk bedriftsleder og forretningsmann. Som 28-åring ble han administrerende direktør for Elkjøp i Norge.
Han er utdannet ved Varehandelens Høyskole, nå Handelshøyskolen BI og INSEAD. I 1989 begynte han som selger i Elkjøp. Han ble salgssjef 1999, deretter administrerende direktør for Elkjøp Norge fra 2001 til 2006, som da omfattet både egeneide og franchisebutikker. I 2006 og 2007 var han ansvarlig for Elkjøps svenske virksomhet. Fra 2008 var han ansvarlig for Elkjøps skandinaviske virksomhet, deretter som medlem av konsernledelsen for Elkjøps nordiske virksomhet som er eid av britiske Dixons Group.

Referanser
----------

1. ↑  «Fra norgessjef i Elkjøp til elgigant i Sverige». Arkivert fra originalen 17. januar 2014. Besøkt 16. januar 2014.
2. ↑  Lågpris pressar handeln
3. ↑  Elgiganten storsatsar på nätet
4. ↑  dagenshandel.se Elgiganten öppnar 25 nya varuhus Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine.
5. ↑  market.se Gigant vill bli ännu större Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine.
6. ↑  ukeavisenledelse.no Frysebokstriller med sans for kremmerskap Arkivert 1. februar 2014 hos Wayback Machine.
7. ↑  elektronikkbransjen.no NISS ny sjef i Elkjøp Norge Arkivert 2. februar 2014 hos Wayback Machine.
**International Exhibition Centre** (**IEC**) (ukrainsk: *Міжнародний виставковий центр*, norsk: *Kyiv internasjonale utstillingssenter*) er det største utstillingssentreret i Ukraina. Arenaen har kapasitet til 15 000 tilskuere og ligger i den vestre enden av Livoberezjna-distriktet i Kyiv. Byggingen startet i 2002, og arenaen ble åpnet i oktober samme år. Arenaen huset Eurovision Song Contest i mai 2017.

Bakgrunn
--------

Det var forretningsmogulen Viktor Tkatsjenko som fikk igangsatt byggingen, og som i dag eier senteret. Tkatsjenko var tidligere direktør for Sportspalasset, en annen arena i Kyiv. Direktør for senteret er Janosj Vih, som også er arkitekten bak bygningen. Sjef for byggingen var Eduard Sfronov. 

Det internasjonale utstillingssenteret har tre hovedpaviljonger på til sammen 58 000 kvadratmeter. Av dette er 28 018 kvadratmeter tilgjengelig for utstillingsformål. Senteret har en stor kongressal samt 14 konferansesaler med alt fra 90 til 600 plasser. I tillegg finnes det ulike kafeer og spisesteder, flere møterom, lagerrom for verdisaker og våpen, toaletter og forskjellige tekniske rom.

Vertsskap for Eurovision Song Contest
-------------------------------------

9. september 2016 ble senteret valgt som arena for den 62. utgaven av Eurovision Song Contest 9. 11. og 13. mai 2017. De to semifinalene og finalen ble arrangert i senteret.

Arenaen er tilknyttet Kyivs offentlige transportsystem, blant annet Livoberezjna metrostasjon på metrolinje 1. Derfra er det rundt ti minutters gange til arenaen.

Referanser
----------

1. ↑  «International Exhibition Centre – History and perspective». *mvc-expo.com*. Arkivert fra originalen 22. oktober 2016. Besøkt 9. september 2016.
2. ↑  «About IEC». International Exhibition Centre. Arkivert fra originalen 1. februar 2017. Besøkt 12. januar 2017.
3. ↑  Jordan, Paul (9. september 2016). «Kyiv to host Eurovision 2017!». *eurovision.tv*. Den europeiske kringkastingsunion. Besøkt 9. september 2016.
4. ↑  område rundt International Exhibition Centre på Google Maps

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) International Exhibition Centre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**GlobenStockholm**

 | **Eurovision Song Contest Arena**2017 | Etterfølger :**Altice ArenaLisboa** |
Solheimsbrakka, bilde tatt i 1942.
Solheimsbrakka ble turistattraksjon for tyske okkupasjonssoldater etter kampene om Narvik.

**Solheimsbrakka** er ei brakke ved Ofotbanen som ble bygd av stein i 1895 i forbindelse med anleggsarbeidet på jernbanen. Den ligger 1,37 kilometer nordvest for Bjørnfjell stasjon, i 498 meters høyde mellom Katterat og Bjørnfjell, i Narvik kommune. Brakka ble brukt som anleggsbrakke for 25 personer, hvorav én kokk.

General Eduard Dietl brukte Solheimsbrakka som hovedkvarter fra slutten av april til den 10. juni 1940, da kapitulasjonsdokumentene for Narvikfronten ble undertegnet i brakka. Bygningen er et kulturminne, og den ble fredet av Riksantikvaren i 2002.

* Solheimsbrakka med jernbanetunell i bakgrunnen  Foto: Harald GrovenSolheimsbrakka med jernbanetunell i bakgrunnen  Foto: Harald Groven
* Solheimsbrakka i 2023  Foto: Harald GrovenSolheimsbrakka i 2023  Foto: Harald Groven

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rolf Abrahamsen, *Forsvar av Ofotbanen*. R. Abrahamsen, Narvik 1997. Side 124-127.
2. ↑  «Solheimsbrakka». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
3. ↑  Siste.no 26. november 2002, Freder jernbanebygninger Arkivert 31. mai 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 31. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* «Solheimsbrakka». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Andre verdenskrig
**Savitribai Jyotirao Phule** (født 3. januar 1831 i Naigon i Bombay Presidency i Britisk India, død 10. mars 1897 i Poona) var en indisk samfunnsreformator, lærer og poet. Hun er anerkjent som landet førstedame innen læreryrket. Sammen med sin ektemann Jyotirau Phule spilte hun en viktig rolle i å styrke kvinners rettigheter i India i den britiske okkupasjonstiden.

Sammen med sin ektemann startet hun en jenteskole i Pune som ble styrt av innfødte indere i 1848. Skolen med navnet Bhide School var oppkalt etter den opprinnelige eieren av stedet Bhide Wada. Til tross for å hva vært aktiv over lengre tid er skolen ikke lengre i drift.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Savitribai ble født i 1831 i Naigon i Bombay Presidency i en jordbruksfamilie. Når hun var ni ble hun giftet bort til den 12-årige Jyotirao Phule i 1840.

### Karrière

Da Jyotirau Phule, hennes ektemann startet en skole for jenter i Pune i 1848 var Savitribai skolens første lærer. Sammen utdannet de barn uavhengig av deres kastemessige eller sosioøkonomiske bakgrunn og de åpnet opp totalt 18 skoler med dette formålet. Paret åpnet også opp et omsorgssenter for voldtektsofre kalt Balhatya Pratibandhak Griha som hjalp gravide voldtektsofre, og assisterte med fødsler.

Savitribai Phule skrev flere dikt mot diskriminering og for utdanning. De er blitt utgitt posthumt i to diktsamlinger - *Kavya Phule* (1934) og *Bavan Kashi Subodh Ratnakar* (1982).

### Død

Savitribai arbeidet på en klinikk i utkanten av Pune etter et større utbrudd av byllepest. Sammen med sin sønn behandlet de bærere av pesten, men hun ble selv smittet og døde i sitt arbeide 10. mars 1897.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  SNS Web. «PM Modi bows to Savitribai Phule on her birth anniversary».
3. ↑  Yogesh Wagh. «First girls’ school started from Bhide Wada». Arkivert fra originalen 12. november 2018. Besøkt 11. november 2018.
4. 1 2  *Feminist Writings from Ancient Times to the Modern World: A Global Sourcebook and History*. ABC-CLIO. 2011. s. 243. ISBN 978-0-313-34581-4.
5. ↑  Cultural India. «Savitribai Phule».
6. ↑  O'Hanlon, Rosalind (2002). *Caste, Conflict and Ideology: Mahatma Jotirao Phule and Low Caste Protest in Nineteenth-Century Western India* (Revised utg.). Cambridge University Press. s. 118. ISBN 978-0-521-52308-0.
7. ↑  «Who was Savitribai Phule? Remembering India’s first woman teacher». *The Financial Express* **(engelsk)**. 3. januar 2018.
8. ↑  Agnihotri, Sanjana (3. januar 2018). «Who is Savitribai Phule? What did she do for womens rights in India?». *India Today*.
9. ↑  Few Poems by Savitribai Phule
10. ↑  A Forgotten Liberator – The Life And Struggle of Savitribai Phule, Mountain Peak Publishers, New Delhi ISBN 978-81-906277-0-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kildrummy Castle** er en slottsruin i nærheten av Kildrummy i nordøstlige Skottland. Det ligger i Aberdeenshire, ikke langt fra Aberdeen. Festningen er fra begynnelsen av 1200-tallet og antas å ha blitt reist av Donald, jarlen av Mar, en nevø av Robert Bruce.

Historie
--------

Det har blitt beleiret et antall ganger opp gjennom historien, først i forsvar av familien til Robert Bruce i 1306 og deretter beleiret på nytt i 1335 av David, lorden av Atholl. Ved denne anledningen holdt lady Christian (Christina) Bruce unna angriperne inntil hennes ektemann sir Andrew Moray kom til unnsetning.

I 1361 var det en strid mellom kong David II av Skottland og kongens fetter Thomas, jarl av Mar. Kongen beleiret festningen og erobret den. Han utpekte deretter Walter Moigne som bestyrer inntil videre. Thomas dør i 1377 uten arving som den siste jarl av Mar fra den gamle keltisk gren. Hans eneste søster, Margaret, gift med William, 1. jarl av Douglas, blir grevinne av Mar og Garioch i hennes egen rett og blir etterfulgt av datteren Isabel, grevinne av Mar og Garioch, som giftet seg med Sir Malcolm Drummond, en bror av Annabella, Robert III av Skottlands dronning.

I 1402 blir Malcolm angrepet i sitt eget slott av en gjeng bøller, leid av Alexander Stewart, helten fra Harlow, som overmannet og mishandlet ham inntil han døde. Isabel oppholdt seg i Kildrummy Castle som enke, barnløs og ubeskyttet. Sommeren 1404 erobret Alexander Stewart festningen og tvang enken til å gifte seg med ham, og overtar dermed alle hennes titler og landeiendommer. Stewarts forbindelse til den kongelige familie beskyttet ham fra dette overgrepet.

I 1435 ble festningen overtatt av Jakob I av Skottland og ble kongelig eiendom inntil det ble gitt til lord Elphhinstone i 1507. Festningen gikk videre fra Elphinstone til Erskine før det ble forlatt i 1716 som en følge av fiaskoen med jakobittopprøret.

Beskrivelse
-----------

Kildrummy Castle var skjoldformet med seks uavhengige tårn. Utstrakte jordverker beskyttet slottet, inkludert en tørr vollgrav og en dyp sluk. Det meste av slottets fundament er fortsatt synlig sammen med det mest av første etasje. Arkeologiske utgravninger i 1925 avslørte dekorative steinfliser og spor etter krigføring.

I dag eies ruinene av foreningen *Historiske Skottland*. Et hotell som bærer slottets navn, Kildrummy Castle Hotel, er blitt bygd på slottets område med utsikt over ruinene.

Referanser
----------

1. ↑   vocaleyes.co.uk, besøkt 9. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kildrummy Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder av slottsruinen Arkivert 31. august 2005 hos Wayback Machine.
* En rekonstruksjon av festningen
* Earldom and Earls of Mar, chapter II (omhandler Kildrummy Castle
* Kildrummy Castle - Undiscovered Scotland: The Ultimate Online Guide
Katarina brannstasjon
***NileCity 105,6*** er en svensk komiserie i seks episoder som gikk på SVT i 1995. Serien handler om Percy Nilegård (Johan Rheborg) som forsøker å drive en radiokanal i to rom på Katarina brannstasjon, leid ut av brannsjefen Greger (Robert Gustafsson). I studio har radioprateren Glenn Killing (Henrik Schyffert) mange spennende gjester. I serien får man også følge brannmennene i bar overkropp, som jobber for Greger: (Pontus Gårdinger, Karl Dyall, Per Graffman m.fl.). Dessuten inneholder den mange småklipp og parodier på kjente musikere. Bortsett fra Killing har radiokanalen mange andre medarbeidere, for eksempel *Farbror Barbro*. Den ble regissert av Walter Söderlund og produsert av Tommy Bennwik. 

Alla seks episodene i serien heter: *Vuxna män gör saker tillsammans* (*Voksne menn gjør ting sammen*). I innledningen, hvor hver episodes spesielle brannmann presenteres, spilles *Up Where We Belong* med Joe Cocker og Jennifer Warnes. Vingnetten er, som i I manegen med Glenn Killing, Dream Come True med Brand New Heavies.

Medvirkende
-----------

* Robert Gustafsson
* Johan Rheborg
* Henrik Schyffert

Referanser
----------

1. ↑  «Nilecity 105,6 - Avsnitt 1 av 6» **(svensk)**. Besøkt 29. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Nile City 105,6* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Nile City 105,6* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Kemira Oyj** er et finsk børsnotert kjemikaliekonsern. Foretaget har sine røtter i **Statens Svavelsyre- och superfosfatfabrik** som ble grunnlagt i 1920. I 1933 ble det aksjeselskap, og i 1961 fikk det navnet Rikkihappo Oy («svovelsyre AS»). I 1971 fusjonerte det likeledes med det statlige Typpi Oy, og overtok dets fabrikk for kunstgjødsel i Uleåborg som ble grunnlagt i 1952.

I samband med fusjonen fikk konsernet fra 1972 navnet *Kemira Oy*. Samme år ble også *Dickursby Färgfabriker* (idag *Tikkurila Oy*) innlemmet i konsernet. I 1989 ble Bolidens kjemiske fabrikk i Helsingborg oppkjøpt, som fikk navnet Kemira Kemi Ab. I 1994 skjedde børsintroduksjonen og drøyt en fjerdedel av aksjene ble solgt til kommersielle og private eiere. På 2000-tallet har ulike enheter blitt solgt ut, blant annet kunstgjødselenheten, som fikk navnet *Kemira Grow-how*, og som i mars 2008 ble kjøpt av det norske agrokjemikonsernet Yara.

Kemira Oyj har idag virksomhet i 40 ulike land, over 10 000 ansatte (31. desember 2007) og omsetter årlig for drøyt 2 810 millioner euro (2007). Den finske statens eierandel er nede i cirka 16 prosent (2007).

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.450913.a[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kemira – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**McAfee**, i en periode kjent som **Intel Security Group**, er et amerikansk selskap som selger sikkerhetsprogramvare for datamaskiner. Selskapet har sitt hovedkontor i Santa Clara i California. Selskapet markedsfører programvare og tjenester både til hjemmebrukere, bedrifter og for offentlig sektor. 

Selskapet ble stiftet i 1987 under navnet McAfee Associates, oppkalt dens grunnlegger John McAfee, som trakk seg som selskapets direktør i 1994. Selskapet Network Associates ble grunnlagt i 1997 som en sammenslåing mellom McAfee Associates og Network General. I 2004 skjedde en stor restrukturering innad i selskapet. Den 19. november 2007 vedtok McAfee å kjøpe programmet SafeBoot for 350 millioner dollar. SafeBoot var på denne tiden en av de ledende leverandørene av krypteringsprogramvare for å beskytte informasjon som blir lagret på bærbare datamaskiner. På grunn av økt bruk av internett av barn og tenåringer produserte McAfee en programvare for foreldrekontroll kalt McAfee Family Protection slik at foreldrene kan holde styr på hva barna deres driver med på internett. Denne programvaren ble offentliggjort den 22. juni 2011.
Siden februar 2011 har selskapet vært en del av Intels sikkerhetsprogramvaremerke.

Referanser
----------

1. ↑   National Software Reference Library[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisiell blogg Rediger på Wikidata

* (en) McAfee – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Offisiell hjemmeside (norsk)
**Garabitviadukten** (fransk: Viaduct de Garabit) er en jernbanebru over den dype dalen til elven Truyère i Massif Central i Frankrike.

Det ville bli for dyrt å bygge jernbanen rundt elven, så den Franske stat ønsket å føre jernbanelinjen over en stor kløft. Utfordring var stor: for at jernbanen skulle gå i samme nivå på begge sider av dalen måtte brua være høy og det var et stort spenn. Det måtte også tas hensyn til været i området, som temperatur og vind.

Viadukten ble bygget av Leon Boyer etter tegninger av Gustave Eiffel i årene 1882-1884, og den åpnet i 1885. Eiffel hadde tidligere bygget Maria Pia-brua i Portugal, og han benyttet senere erfaringer fra Garabitviadukten under arbeidet med Eiffeltårnet.

Garabitviadukten har en høyde på 122 meter, total lengde på 565 meter, hovedspennet er en bue med et spenn på 165 meter, totalt 10 spenn og fem søyler med den høyeste på 90 meter. Da Garabitviadukten sto ferdig var den verdens høyeste bro.

Garabitviadukten er kjent for å være innspillingsted for filmen *Alarm på Nord-Ekspressen*.

Garabit Viadukt

Garabit Viadukt

* April 1884April 1884
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2 3 4  «Garabit Viaduct (1884) | Famous Bridges | Bridge Building | Bridges of Dublin». *www.bridgesofdublin.ie*. Besøkt 17. mars 2022.
3. ↑  «Garabit Viadukt - Broer.no». *broer.no* **(norsk)**. Besøkt 17. mars 2022.
4. ↑  «Garabit Viadukt - Broer.no». *broer.no* **(norsk)**. Besøkt 17. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Viaduc de Garabit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Saint-Nazairebrua** (fransk: *Le pont de Saint-Nazaire*) er ei skråkabelbru i Saint-Nazaire i Frankrike. Brua krysser Frankrikes lengste elv Loire.

Historie
--------

Saint-Nazairebrua ble åpnet den 18. oktober 1975 etter tre år med bygging, og var da verdens lengste skråkabelbru i 8 år. Den er også et av de første skråkabelbruene i verden.

Frem til 1. oktober 1994 ble brua finansiert med bompenger. I dag er den gratis å kjøre over.

Brua ble oppgradert i både 1998 og 2002, da det ble installert nye skråkabler (vaiere) på brua.

Konstruksjon
------------

Brua er 3 356 m lang, og lengste spenn er på 404 m. De to brotårnene er 68 m høye, og bredden på brua er på 15 m. Brua har totalt 53 spenn: hovedspennet (skråkabeldelen), 22 spenn på nordre viadukt og 30 spenn på søndre viadukt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pont de Saint-Nazaire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Saint-Nazairebrua på Structurae.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Designinstituttet** er en privatskole i Oslo som tilbyr *Fagskolekandidat Design*. Utdanningen er ettårig og gir grunnleggende undervisning i designfag. Undervisning er prosjektbasert og berører fagene industridesign, produktdesign, visuell kommunikasjon, grafisk design og interiørarkitektur, møbeldesign. Det siste prosjektet er eksamensprosjektet der studenten selv velger fordypning og arkitektur kan velges. Designinstituttet holder til i Myrens Verksted ved Akerselva.

Utdanningstilbudet bygger på godkjent 3-årig videregående opplæring. Det formelle opptakskravet er fullført og bestått videregående opplæring fra Studieforberedende utdanningsprogram innen programområdet formgivingsfag eller tilsvarende.

Historie
--------

Skolen ble startet i 2004 av industridesigner og professor Per Farstad. Han har også utgitt boken *Industridesign*. Skolen ble laget etter engelsk modell. I England kalles dette *Foundation Year* i design.

Skolen ble godkjent av Utdanningsdirektoratet i 2004 og av NOKUT som tilbyder av Fagskolekandidat Design høsten 2009.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Utdanning.no: Designinstituttet[*død lenke*]
* Norske industridesignere: «Ny designskole» besøkt 07.10.08
* Aftenposten: «Starter forskole i design» Publisert: 08.06.04[*død lenke*] besøkt 07.10.08

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Efe Prince Ehiorobo** (født 12. april 1984 i Benin City) er en nigeriansk fotballspiller. Ehiorobo, som er midtbanespiller, spiller for Lärje-Angered IF i svensk Division 4.

Karriere som klubbspiller
-------------------------

Fra 2008-sesongen til sommeren 2011 spilte Ehiorobo for Løv-Ham Fotball. Ehiorobo kom til Løv-Ham fra Drøbak/Frogn i januar 2008 og signerte en toårskontrakt med klubben. Før han signerte for Løv-Ham var han på prøvespill i Alta.

Han har tidligere spilt for nigerianske DSC Aledja, samt svenske GAIS og Torslanda. Den opprinnelige kontrakten med Løv-Ham gikk ut etter 2009-sesongen og på grunn av at klubben ville gå vekk fra heltidsspillere ble den ikke fornyet.

Etter 2009-sesongen ble han presentert som ny spiller i svenske Åtvidabergs FF, men på grunn av de medisinske undersøkelsene viste hjertefeil ble overgangen kansellert av klubben. Andre undersøkelser, både før og etter, har imidlertid ikke vist noen feil ved hjertet til Ehiorobo.

I mars 2010 signerte Ehiorobo en ny toårskontrakt med Løv-Ham med betingelser som innebar at han jobber på enkelte samarbeidsprosjekter med blant annet Olympiatoppen. På grunn av at han måtte ha fulltidsjobb for å oppfylle vilkårene i oppholdstillatelsen, gikk han gratis fra Løv-Ham til Bryne i august 2011. Etter 2011-sesongen ble kontrakten med Bryne avsluttet.

Landslagskarriere
-----------------

Ehiorobo har spilt en landslagskamp for Nigeria, da Nigeria i 2001 møtte Madagaskar i kvalifiseringen til Afrikamesterskapet i fotball.

Referanser
----------

1. ↑   Gårdakvarnen, «Herbert Lundgren-trofén»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Altaposten.no Ingen panikk i Alta IF». Arkivert fra originalen 11. januar 2008. Besøkt 7. april 2010.
3. ↑  bt.no Løv-Ham dropper heltidsspillere Arkivert 10. mars 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  Ba.no Hjertefeil stanset overgang
5. ↑  Ba.no Hjertetrøbbel for Efe
6. ↑  bt.no Ehiorobo fortsetter i Løv-Ham Arkivert 10. mars 2012 hos Wayback Machine.
7. ↑  «jbl.no Ny Bryne-spiller». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 30. august 2011.
8. ↑  aftenposten.no Dette er status i de lokale klubbene Arkivert 8. desember 2011 hos Wayback Machine.
9. ↑  «Nigeria come on strong», bbc.co.uk, 23. mai 2001. Besøkt 24. august 2015 (en)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Efe Prince Ehiorobo – Transfermarkt Rediger på Wikidata
Stadion Wankdorf.
**Stadion Wankdorf**, tidligere **Stade de Suisse** er et stadion i Bern, Sveits. Stadionet er hjemmebanen til den sveitsiske fotballklubben BSC Young Boys, og er det nest største fotballstadionet i Sveits. Stadionet er også en av åtte arenaer under EM i fotball 2008.

Historie
--------

Stadionet ble bygget på samme sted som det tidligere Wankdorf stadion lå, som ble revet i 2001. Det nye stadionet har en tilskuerkapasitet på 32 000, alle under tak. Integrert i taket er det solcellepaneler, som kan produsere 700 000 kWh hvert år. Stadionet ble offisielt åpnet 30. juli 2005, selv om den første kampen mellom Young Boys og Olympique Marseille ble spilt 16. juli 2005. (Olympique Marseille vant 3-2). Kampen var satt opp som en «infrastruktur-test», som var grunnen til at det ikke ble solgt mer enn 14 000 billetter.

Stadionet ble også brukt av fotballklubben FC Thun i tre mesterligakamper i 2005, og for en kamp i UEFA-cupen i 2006.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 13254, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Wankdorf Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Fotballstadioner i Euro 2008 |
| --- |
| Sveits’ flagg | St. Jakob-Park **·** Stade de Suisse **·** Stade de Genève **·** Letzigrund **·** Tivoli Neu **·** Wörthersee Stadion **·** Stadion Wals-Siezenheim **·** Ernst Happel Stadion | Østerrikes flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Kavalam Madhava Panikkar** (født 3. juni 1895 i Travancore, død 10. desember 1963 i Mysore) var en indisk historiker, akademiker, journalist, administrator og diplomat.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Madhava Panikkar var sønn av Puthillathu Parameswaran Namboodiri og Chalayil Kunjikutti Kunjamma i fytrstestaten Travancore. Han fullførte sin grunnskolegang ved *CMS College School* i Kottayam og *St. Paul's School* i Vepery i Madras. Senere gikk han på Madras Christian College. Ved MCC var han samtidig med studentene Puthezhath Raman Menon, Nandyelath Padmanabha Menon og Sadasiva Reddy.

Han ble utdannet ved University of Oxford.

### Karriere

Han vendte tilbake til hjemlandet for å undervise ved universitetene i Aligarh og Calcutta. Han var professor ved Aligarh muslimske universitet fra 1919 til 1922. I 1925 gikk han inn i journalistikken som redaktør av *Hindustan Times*. 

Han gikk inn i politikken i tjeneste for indiske fyrster. I 1928 ble han rådgiver for maharajaen av Kashmir. Panikkar deltok i de indiske statenes delegasjon til rundebordskonferansen om India (1930–31). Fra 1931 til 1936 var han sekretær for Fyrstekammeret, en organisasjon for herskerne av de indiske fyrstelige stater. Panikkar var også utenriksminister for staten Patiala (1933–39) og deretter hovedminister for staten Bikaner (1944–48). 

Etter at India ble uavhengig ble han landets ambassadør i Republikken Kina (1948–52), Egypt (1952–53) og Frankrike (1956–59). Han var medlem av *The States Reorganisation Commission* som ledet til States Reorganisation Act i 1956. 

Sent i livet gikk han tilbake til det akademiske liv og ble visekansler for University of Mysore. Panikkar hadde en særlig interesse for europeisk innflytelse på Asia, og studerte særlig portugiserne og nederlenderne på Malabarkysten) reflektert i hans *Asia and Western Dominance*, 1953), og hadde sympati med det kommunistiske Kina (*Two Chinas*, 1955). Han forfattet også skuespill og romaner.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, oppført som Kavalam M. Panikkar, Munzinger IBA 00000003849, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w69335s5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Sardar K.M. Panikkar - Biography». 13. april 2020. Arkivert fra originalen 13. april 2020. Besøkt 13. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* The Hindu Reformation K.M.Pannikar
* The Priciple and Practices of Diplomacy K.M.Pannikar
* A tribute to smaller states Arkivert 30. november 2004 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** Munzinger (iba)
 |
**Nils Tømte** (født 15. november 1929, død 24. januar 2022) var en norsk fotballspiller for Strømmen Idrettsforening, som i 1950-årene var fast deltaker i Hovedserien. Ivar Hoff beskriver Tømte som «en av de største som har spilt for Strømmen IF». 

Tømte spilte på klubbens juniorlag som kom til finalen i Åsen-turneringen 1945. Han debuterte på A-laget sesongen 1946/47. De første sesongene spilte han på forskjellige plasser i angrepsrekka før han etter hvert fant sin faste plass som centerhalf. Med nummer 5 på ryggen var han fryktet av motstanderne og et av de virkelige symbolene på «hardtkjempende Strømmen» som hovedstadsavisene yndet å kalle klubben på den tiden.

Fra debuten i 1946 og til han 18 sesonger sener la skoene på hylla i 1964 hadde Tømte spilt 279 obligatoriske kamper og skåret 42 mål for klubben.  Ved siden av fotballkarrieren ble Tømte Akershusmester i bandy, kretsmester i håndball og som en av få hoppere representerte han Strømmen IF i Holmenkollrennet. Etter den aktive karrieren hadde han en rekke verv i klubben og ble tildelt klubbens hedersbevisning «Merke med krans». Rangert som nummer tre da Romerikes Blad i 2015 kåret «Klubblegender i Strømmen IF». I det sivile var han bygningsarbeider..

Referanser
----------

1. ↑  «(+) Nils Tømte er død»Betalt abonnement kreves. *Romerikes Blad* **(norsk)**. 28. januar 2022. Besøkt 2. august 2023.

Kilder
------

* Klubblegende #2, Romerikes Blad
* Arne Brustad, red. (1952). *Aktive fotballspillere*. Oslo: Idrettsforlaget A/S.
* Strømmen Idrett
Rekonstruert søyle i **Basilica Iulias** portikk.
**Basilica Iulia** er en antikk basilika i Forum Romanum i Roma.

Bygningen ble påbegynt av Julius Cæsar på 40-tallet f.Kr. og gjenoppbygget av Augustus etter brannen på Forum i 14 f.Kr. Den drøyt ett hundre meter lange fasaden hadde arkader i to etasjer mot Forum. Det høye midtskipet fikk direkte lys fra store vinduer høyt oppe, og mot det åpnet sideskipet seg i to etasjer. Etter at under århundrene å ha blitt plyndret for bygningsmateriale er nesten ingenting igjen av basilikaen, men dets utseende er kjent fra myntbilder og andre kilder. En av portikkens søyler ble rekonstruert på 1800-tallet og teglmurer har blitt gjenoppbygget i hjørnet mot Kapitolhøyden, der en kirke, *Santa Maria in Cannapara*, ble satt opp tidlig i middelalderen.

Basilica Iulia ble benyttet til domstolsforhandlinger, hovedsakelig sivilrettssaker. Slike hadde tidigere vært holdt i ulike lokaler ved Forum eller under bar himmel. Ved store rettssaker kunne hele basilikaen bli benyttet, men vanligvis ble den delt den opp av draperier og provisoriske oppdelinger. Lyttheten synes å ha vært et problem, ettersom det omtales at en veltalende advokat, som plederte i en sak, kunne lokke fram applaus fra tilhører i rommene ved siden av.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 10056, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Basilica Julia (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Forum Romanum |
| --- |
| Antoninus Pius og Faustinas tempel • Augustus’ triumfbue • Basilica Aemilia • Basilica Iulia • Castor og Pollux-templet • Comitium • Concordiatemplet • Curia Iulia • Decennaliebasen • De førti martyrenes oratorium • Dei Consentes portiko  • Fokassøylen • Janustemplet • Julius Cæsars tempel • Jupiter Stators tempel  • Lacus Curtius  • Lacus Juturnae • Lapis Niger • Maxentiusbasilikaen • Milliarium Aureum • Porticus Margaritaria • Puteal Libonis • Regia • Romulustemplet • Rostra • Santa Maria Antiqua • Saturntempelet • Septimius Severus-buen • Titusbuen • Umbilicus Urbis • Venus Cloacinas helligdom • Venus og Romas tempel • Vespasiantempelet • Vestalinnenes hus • Vestatempelet • Via Sacra • Vicus Tuscus • Volcanal |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Data Management Association** (**DAMA**) er en ideell organisasjon som fremmer kunnskap om informasjonsforvaltning og dataforvaltning. Organisasjonen er leverandøruavhengig og frivillig. Den internasjonale avdelingen kalles DAMA International (DAMA-I), og det finnes tilsvarende avdelinger for ulike kontinenter og land. Organisasjonens opprinnelse går tilbake til 1980 i Los Angeles.

Data Management Body of Knowledge
---------------------------------

DAMA har publisert *Data Management Body Of Knowledge* (DMBOK) som inneholder forslag til mønsterpraksis og forslag til felles ord og uttrykk for dataforvaltning på virksomhetsnivå. Den første utgaven (DAMA-DMBOK) ble publisert 2015-04-05, og den andre utgaven (DMBOK2) ble publisert 2017-07-01.

DMBOK har blitt beskrevet av forfatterne som å være i samme ånd som *Project Management Body of Knowledge* (PMBOK) brukt innen prosjektledelse og *Business Analysis Body of Knowledge* (BABOK) brukt innen forretningsanalyse. Den omfatter tema som dataarkitektur, sikkerhet, kvalitet, modellering, styring, stordata, datavitenskap, med mer.

DAMA har også en sertifiseringsordning for dataforvaltning kalt *Certified Data Management Professional* (CDMP) som baserer seg på DMBOK som studiegrunnlag. Den er et eksempel på en av mange konkurrerende sertifiseringer for fagfolk innen dataforvaltning.

Referanser
----------

1. ↑  DAMA International - About Us
2. 1 2  DAMA International History
3. ↑  «DAMA-DMBOK Functional Framework | DAMA». Arkivert fra originalen 11. mai 2022. Besøkt 11. mai 2022.
4. ↑  DAMA-DMBOK Available! – TDAN.com
5. ↑  DAMA-DMBOK | Guide books
6. ↑  The DAMA Guide to the Data Management Body of Knowledge - DAMA-DMBOK | Guide books
7. ↑  Review of the Data Management Body of Knowledge (DMBOK) – Nicole Janeway
8. ↑  About CDMP - Certified Data Management Professionals
9. ↑  «Certified Data Management Professional (CDMP) Certification Program | DAMA». Arkivert fra originalen 11. mai 2022. Besøkt 11. mai 2022.
10. ↑  10 master data management certifications that will pay off
**Carillon i Berlin** [kariˈjɔ̃] er et manuelt spillbart klokkespill i ortsteilen Tiergarten i Berlins bydel Mitte. Det står i umiddelbar nærhet til Haus der Kulturen der Welt. Carillon ble innviet i 1987, bl.a. til minne om klokkespillene i Parochialkirche og Potsdamer Garnisonkirche som begge ble ødelagt i den andre verdenskrigen.

Tårnet er 42 meter høyt og har fasadekledning i larvikitt. Med 68 klokker er Carillon i Berlin det fjerde største i sitt slag i verden og spenner over fem og en halv oktav. Den største klokken veier 7,8 tonn.

Musikeren som betjener instrumentet spiller med både hender og føtter som på et orgel, og kalles carilloneur.

Litteratur
----------

* Jeffrey Bossin: *Die Carillons von Berlin und Potsdam.* Stapp Verlag, Berlin 1991, ISBN 3877765564

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 16812, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carillon (Berlin-Tiergarten) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Carillon i Tiergarten

  

Portal: Tyskland
**Forskningsrådets pris for unge fremragende forskere** var en pris som ble etablert i 2016. Prisen kom i tillegg til Forskningsrådets andre priser: Forskningsrådets formidlingspris og Forskningsrådets innovasjonspris. 

Etter vedtektene skulle prisen belønne høy kvalitet i forskningsarbeidet, selvstendighet og faglig nyskaping tidlig i karrieren. Den skulle gis til personer under 38 år som hadde markert seg med et spesielt talent for forskning, og tildeles på grunnlag av dokumenterte resultater. Prisen ble opprinnelig tildelt én person, og tildelingen var uavhengig av fagdisiplin. I 2017 ble vedtektene endret, slik at det skulle deles ut én pris innenfor humaniora og samfunnsvitenskap, én innenfor medisin, helsefag og biologi, og én innenfor matematikk, naturvitenskap og teknologi. Hver pris var på 500 000 kroner.

Prisen ble avviklet i desember 2018 på grunn av innsparing og reduksjon i Forskningsrådets budsjett, og er dermed ikke utdelt etter den tid.

Prismottagere
-------------

### 2016

* fysiker Ann-Cecilie Larsen, Universitetet i Oslo.

### 2017

Prisen ble ikke utdelt dette året. De aktuelle kandidatene som var nominert innen fristen, ble dermed vurdert for tildeling i 2018.

* 

### 2018

* språkforsker Terje Lohndal, NTNU – humaniora og samfunnsvitenskap
* kreftforsker Kyrre Eeg Emblem, Oslo universitetssykehus – medisin, helsefag og biologi
* nanoteknolog Øivind Wilhelmsen, SINTEF/NTNU – matematikk, naturvitenskap og teknologi

Referanser
----------

1. ↑  «Vedtekter for prisen for unge framifrå forskarar - Norges forskningsråd». *www.forskningsradet.no*. Arkivert fra originalen 18. september 2016. Besøkt 15. september 2016.
2. 1 2  «Forskningsrådet hedrer tre store forskertalenter». *www.forskningsradet.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 16. februar 2018. Besøkt 16. februar 2018.
3. ↑  Opplysningene om avvikling finnes, såvidt vites, ikke i noe offentlig tilgjengelig dokument, men kan verifiseres ved å kontakte Forskningsrådet.
4. ↑  «Klimaforskere fikk Forskningsrådets pris for fremragende forskning». *www.forskningsradet.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 16. februar 2018. Besøkt 16. februar 2018.
***Dave*** er en amerikansk romantisk drama-komedie fra 1993 med Kevin Kline, Sigourney Weaver og Frank Langella i hovedrollene. Regi er ved Ivan Reitman.

*Dave* ble godt mottatt av kritikerne og ble en moderat suksess i USA.

Handling
--------

Dave Kovic (Kevin Kline) er gjennomsnittsamerikaner som i all hemmelighet blir bedt om å ta over for den amerikanske presidenten etter at han har fått hjerteslag. Dave Kovic har en slående likhet med presidenten og hentes inn av et par av presidentens nærmeste medarbeidere som selv ønsker å ta over makten når alt har roet seg. Visepresidenten sendes på offentlige oppdrag til Afrika. Men Dave er ikke så enkel å kontrollere som medarbeiderne tror og er ikke tilfreds med bare å være "Stand-in".

Om filmen
---------

Anmelderne
Filmen ble godt mottatt av anmeldere, noe som gjenspeiles av at den har fått så mye som 94% på Rotten Tomatoes (januar 2015). Den amerikanske kritikeren Roger Ebert gav den så mye som 3,5 av 4 stjerner.

Publikum
Filmen innbrakte drøyt $63 millioner i USA og havnet dermed på en 16.-plass over de mest innbringende filmene i 1993.

Priser og nomineringer
Filmen ble nominert til Oscar for beste manus. Den ble i tillegg nominert til to Golden Globes (beste manus og beste mannlige hovedrolle). Charles Grodin vant en American Comedy Award for sin rolle i filmen.

Rollebesetning
--------------

* Kevin Kline som Dave Kovic / Bill Mitchell
* Sigourney Weaver som Ellen Mitchell
* Frank Langella som Bob Alexander
* Kevin Dunn som Alan Reed
* Ving Rhames som Duane Stevenson
* Ben Kingsley som Gary Nance
* Charles Grodin som Murray Blum
* Faith Prince som Alice
* Laura Linney som Randi
* Stephen Root som Don Durenberger

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Ebert, Roger (1993)». Arkivert fra originalen 23. januar 2012. Besøkt 2. august 2011.
3. ↑
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dave* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Dave* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Dave* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Dave* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Dave* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Dave* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Dave* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Dave* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Dave* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Dave* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Siktekurve** eller **korngradering** er en grafisk fremstilling av sammensetningen i et steinmateriale etter kornstørrelsen. Materiale som skal testes passerer gjennom forskjellige sikter med forskjellig maskevidde. 

En siktekurve kan gjøres ved hjelp av en elektrisk maskin som vibrerer siktene, men det kan også gjøres manuelt. Siktekurver brukes hyppig på pukkverk for å beskrive steinmaterialene. Betong blandeverk må også kontrollere grus og sand de bruker for å lage betong( betong inneholder 50-70 % grus og sand). Asfaltverk kontrollerer også sand og grus de bruker i asfalten (asfalt inneholder rundt 80 % sand). Statens vegvesen har krav til siktekurver på alt av pukk, grus og stein som skal ligge under asfalten på en vei. Siktanalysen er en standardisert prosedyre som er beskrevet i NS-EN 12620 og NS-EN 933-1.

Når det er snakk om store mengder med sand eller grus, er det kun en 5–20 kg som blir hentet ut å utført sikteanalyse på. Deretter antas det at den fullførte sikteprøven kan representere resten av det granulære materiale. Pukk, grus og sand må ikke være fuktig eller våt når det utføres en sikteanalyse av dem. Det er fordi fukten vil øke vekten av granulære materiale. Derfor må massene tørkes før de blir siktet. Svakheten ved en sikteprøve er at den ikke kan fortelle oss noe om formen på kornene som siktes, kun størrelsen. For å måle formen på kornene kan flisigheten måles, denne testen er lite brukt. Testen skal utføres i henhold til NS-EN 933-3. Grus pukk og stein kan være dekket med et fint lag med støv før det skal siktes. Dette støvet kan sitte fast på kornene og være vanskelig å fjerne. siktes dette på vanlig måte vil det gi en unøyaktig siktekurve. Det kan da anvendes våtsikting. I en våtsikt blir massene lagt i vann eller spylt for å fjerne støvet. Deretter tørkes dette "gjørmevannet" slik at det blir liggende igjen et pulver. Dette blir veid og siktet på de mindre siktene (f.eks. fra 0,5 mm og nedover til 0,063 mm).

Siktekurver av fin sand eller pulver blir gjerne kalt PSD (Partikkelstørrelsefordeling) og kan brukes i medisin produksjon, Matfabrikker eller Industri. Her brukes gjerne andre metoder for å kunne lage en siktekurve, dette kan være gjennom sedimentering eller laserteknologi. 

Maskevidder etter ISO 
(NS-EN 12620)

(NS-EN 933-1)| 63 | mm |  |
| 56 | mm |  |
| 45 | mm |  |
| 31,5 | mm |  |
| 22,4 | mm |  |
| 16 | mm |  |
| 11,2 | mm |  |
| 8 | mm |  |
| 4 | mm |  |
| 2 | mm |  |
| 1 | mm |  |
| 0,5 | mm |  |
| 0,25 | mm |  |
| 0,125 | mm |  |
| 0,063 | mm |  |

Ved sikting

* 
* 
* siktekurver av forskjellige granulære massersiktekurver av forskjellige granulære masser

Synonymer til siktekurve kan være: sikteanalyse eller kornfordelingskurve

Referanser
----------

1. ↑  «Ordforklaringer» (PDF). Skogkurs.no. Arkivert fra originalen (PDF) 15. januar 2018. Besøkt 14. januar 2018.
**Storfyrstedømmet Moskva** (russisk: Великое княжество Московское, *Velikoje knjazjestvo Moskovskoje*) var en russisk middelalderstat sentrert rundt byen Moskva. Storfyrstedømmet Moskva utviklet seg etterhvert til å bli Tsar-Russland og var dermed kimen til den moderne, russiske staten.

Historie
--------

Da mongolene invaderte Kiev-riket var Moskva en uviktig handelspost i fyrstedømmet Vladimir-Suzdal. Selv om mongolene brente ned Moskva i 1238 og plyndret byen i 1293 var stedet til en viss grad vernet av de store skogene og den avsidesliggende plasseringen. Enda viktigere for Moskvas vekst var at byen ble styrt av en rekke ambisiøse, besluttsome og, ikke minst, heldige fyrster. Den første herskeren av fyrstedømmet Moskva, Daniel av Moskva (d. 1303), sikret at fyrstestaten ble et arverike innenfor Rurik-dynastiet. Sønnen hans, Ivan I, (regjerte 1325-1340), kjent som Ivan Kalita (Ivan Pengesekk), fikk tittelen storfyrste av Vladimir, av de mongolske herskerne. Han samarbeidet tett med mongolene og samlet inn skatter fra de andre russiske fyrstedømmene på mongolenes vegne. Dette gjorde at Ivan fikk kontrollen over hovedrivalen til Moskva, den nordlige byen Tver. I 1327 flyttet Den russisk-ortodokse kirke hovedkvarteret sitt fra Vladimir til Moskva, noe som ytterligere styrket Moskvas posisjon.

På 1400-tallet startet fyrstene av Moskva å samle de russiske landområdene inn under sitt eget overherredømme. Den mest suksessrike av disse var Ivan den store (regjerte 1462-1505), som seiret over Republikken Novgorod i 1478 og Tver i 1485. Moskva fikk full kontroll over store deler av de etnisk russiske områdene i 1480 da Moskva frigjorde seg fra overherredømmet til Den gylne horde etter Den store konfrontasjonen ved elven Ugra. På begynnelsen av 1500-tallet var i praksis alle de russiske landområdene samlet. Gjennom arv fikk Ivan deler av Fyrstedømmet Rjazan, og fyrstedømmene Rostov og Jaroslavl. Den nordvestlige byen Pskov forble selvstendig i denne perioden, men Ivans sønn, Vasilij III (regjerte 1505-1533), erobret senere denne byen.

Se også
-------

* Liste over Russlands monarker
* Tsar-Russland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Grand Duchy of Moscow – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| Artikkelen inngår i serien om
**Russlands historie** |
| --- |
|  |
| **Epoker** |
| Forhistorie
Kyivriket
Republikken Novgorod
Mongolinvasjonen
   –  Den gylne horde
Storfyrstedømmet Moskva
Tsar-Russland
   –  Den store urotiden
Keiserdømmet
Revolusjonen
Borgerkrigen
Sovjetunionen
   –  1921–1953
   –  1953–1985
   –  1985–1991 |
| **Kronologier** |
| Tidslinje over historien
Liste over monarker |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ike Omar Sanda Nwachukwu** (født 1940) er en nigeriansk offiser og politiker. Han var utenriksminister i Nigeria i to perioder og han holdt flere andre ministerposter i Nigeria. 

Nwachukwu ble født av en ibo far og hausa-fulani mor.

Han gikk inn i hæren 1963, fullførte en offisersutdanning, og var først sjef for Hærens infanteriskole i 1979 og deretter mellom 1979 og 1984 øverste sjef for militærpolitiet. I 1984 ble han utnevnt til militærguvernør i staten Imo og forble i denne stillingen til 1985. Han var deretter «Provost General» fra 1985 til 1986.

I Ibrahim Babangidas presidentperiode fungerte Nwachukwu først som arbeidsminister mellom 1986 og 1987, og overtok deretter stillingen som utenriksminister etter Bolaji Akinyemi i desember 1987. Denne stillingen hadde til desember 1989, da han ble erstattet av Rilwanu Lukman. I løpet av sin periode i 1988 deltok han på utenriksministermøtet til Commonwealth of Nations i Lusaka. Deretter, mellom januar og september 1990, var han generaldirektør for 1. divisjon. I september 1990 overtok han igjen stillingen som utenriksminister fra Lukman og hadde denne stillingen til januar 1993, da han ved overgangen til sivilt styre ble avløst av Matthew Mbu.

I perioden mai 1999 til mai 2003 var Nwachukwu medlem av senatet, der han representerte Abia.

Nwachukwu er gift med en joruba og har fire barn.

Utmerkelser
-----------

Nwachukwu er tildelt flere utmerkelser. Fra Tyskland ble han tildelt storkors av Forbundsrepublikken Tysklands fortjenstorden. Fra presidenten i Brasil ble han tildelt storkors av Sydkorsordenen.

Referanser
----------

1. ↑  «Nwachukwu To Improve Nigeria's Image». Nigeria Masterweb. 18. januar 2003. Archived from the original on 21. juli 2017. Besøkt 28. april 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Rulers: Nigeria − States − Imo». rulers.org. Besøkt 28. april 2021.
3. ↑  «The Ike Nwachukwu Legacy». thisdaylive.com. 1. september 2020.
4. ↑  «Rulers: Foreign ministers L-R − Nigeria». rulers.org. Besøkt 28. april 2021.
5. ↑  «Ike Nwachukwu at 80: A bulging past with a long shadow». guardian.ng. 1. september 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |