recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Mimiptera*** er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende
--------

En middelsstor, halvmatt, rødbrun trebukk. Dekkvingene og den bakerste delen av pronotum er tett kledt med lyse, korte hår. Antennene er nokså kraftige og rundt halvparten så lange som kroppen. Pronotum er klokkeformet, med litt uttrukne bakhjørner. Dekkvingene er litt utvidete bakover, beina middels lange med litt fortykkede lår. Noen individer har svartbrune tegninger på pronotum og dekkvinger.

Levevis
-------

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse
----------

Arten lever i Costa Rica og Panama.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802
						* Stammen Lepturini Latreille, 1802
							+ Slekten ***Mimiptera*** Linsley, 1961
								- *Mimiptera fulvella* (Bates, 1885)

Kilder
------

* Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mimiptera* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Mimiptera* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Mimiptera* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Mimiptera – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Bildegalleri Arkivert 27. november 2018 hos Wayback Machine.
**Skoklefall** ligger nord på Nesodden i Akershus, midt på halvøya. Det grenser til Berger i sør, Flaskebekk i vest, Tangen/Granholt i nord og Ursvik i øst. På Skoklefall finnes dagligvarebutikk, frisør og Skoklefall kirke. På Skoklefall finner man også Steinerskolen på Nesodden.
Skoklefald het tidligere Glemmege. I 1349 ble atkomstbrev og fiskerett I Glennelaget gitt til Hovedøya kloster. Denne retten lå under Glenne, ikke Glemmege: her har det vært feil avskrift I Akershus registeret.

Den gamle driftsbygningen fra **Skoklefall gård**, som har gitt navn til området, finnes idag på Follo museum ved Drøbak.

Referanser
----------

1. ↑  Bernt Christian Bowitz (2009). *Hovedøya Maria kloster – langt fra menneskers ferdsel? En analyse av klosterets økonomiske forhold.* (PDF) (avhandling). Oslo: Institutt for arkeologi, konservering og historie; Universitetet i Oslo. s. 240. Besøkt 10. august 2023.

Se også
-------

* Skoklefallsdagen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Trafalgar House Public Limited Company** var et britisk konglomerat med interesser i eiendomsinvestering, utvikling av eiendom, prosjektering, bygging, transport, hotell, energi og publisering. Det ble notert på London Stock Exchange og var en tilknyttet FTSE 100-Indeksen men til slutt strandet i midten av 1990-tallet.

Historikk
---------

Selskapet ble startet av en ung entreprenør som het Nigel Broackes. Han drev med aksjehandel og eiendomsutvikling, og dette førte til at han fikk kontakt med ledelsen i det lille Eastern International Investment Trust, som var børsnotert på London Stock Exchange. I 1959 kjøpte Broackes en 42 prosent eierandel i Eastern International Investment Trusts datterselskap Eastern International Property Investments (EIPI). To år senere allierte Broackes seg med forsikringsselskapet Commercial Union, som kjøpte aksjer i EIPI og ga uttrykk for at de ville stille som økonomisk garantist for EIPIs videre satsninger innen eiendomsutvikling. Nesten umiddelbart etter dette kjøpte EIPI 55 prosent av aksjene i Commercial Unions datterselskap Westminster & Kensington Freeholds. Dermed skaffet EIPI seg kontroll over en eiendelsportefølje på 3,3 millioner britiske pund, til tross for at EIPIs egen egenkapital var på bare 550 pund.

I de påfølgende tiårene fortsatte Trafalgar House å kjøpe seg inn på stadig nye markeder. Det ble et konsern som eide hoteller og drev med eiendomsutvikling, men også bygget boliger, drev innen shipping (etter å ha kjøpt opp Cunard Line i 1971), og eide ingeniørbedrifter. Den økonomiske krisen i Storbritannia på begynnelsen av 1990-tallet ble imidlertid starten på slutten for Trafalgar House.

Den 18. april 1996 ble Trafalgar House kjøpt opp av norske Kværner for 904 millioner pund. Trafalgar House var da et konsern med virksomhet i en rekke ulike bransjer, og totalt 34 000 ansatte.

Referanser
----------

1. ↑  Nigel Broackes, A Growing Concern (1979)
*Kryssing av Angara ved Irkutsk* (1886).
**Sibirveien** eller **Den sibirske rute** (russisk: Сибирский тракт – *Sibirskij trakt*), også kjent som *Moskvaveien* (russisk: Московский тракт – *Moskovskij trakt*) og *Den store veien* (russisk: Большой тракт – *Bolsjoj trakt*), var en historisk vei som knyttet det europeiske Russland til Sibir og Kina. Byggingen av veien ble beordret av Tsaren to måneder etter inngåelsen av Nertsjinsk-traktaten, den 22. november 1689, men den startet ikke opp før i 1730 og ble fullført ført på midten av 1800-tallet. 

Den startet i Moskva som *Vladimirveien* og passerte gjennom Murom, Kozmodemjansk, Kazan, Perm, Kungur, Jekaterinburg, Tjumen, Tobolsk, Tara, Kainsk, Tomsk, Jenisejsk, Irkutsk, Verkhneudinsk og Nertsjinsk før den nådde sitt endepunkt i Kjakhta, en handelspost på grensen til Kina. Veien fortsatte derfra gjennom Indre Mongolia til en port i Den kinesiske mur i Kalgan.

På begynnelsen av 1800-tallet ble veien flyttet sørover. Fra Tjumen fortsatte veien gjennom Jalutorovsk, Isjim, Omsk, Tomsk, Atsjinsk og Krasnojarsk før den løp sammen med den gamle traseen i Irkutsk. Den var en vital transportåre for samferdselen mellom Sibir og Moskva fram til slutten av 1800-tallet, da den transsibirske jernbanen overtok dens rolle.

Kilder
------

* Avery, Martha. *The Tea Road: China and Russia Meet Across the Steppe*. Mandarin Books, 2003. ISBN 7508503805.
**Ola Balstad** (født 1. oktober 1835 i Rendalen, død 14. desember 1902 i Ytre Rendal) var skogeier, gårdbruker på gården Balstad, og den første ordføreren i Ytre Rendal 1880–1882. Han var også varaordfører i den udelte Rendalen kommune 1871–75.

Barstad ligger på et platå 95 meter over Lomnessjøen.
Han overtok gården Søndre Balstad (eller *Barstad*) etter faren Svend Balstad i 1867, og slo den i 1878 sammen med nabogården Nord-Balstad. Han drev gården til 1897/1898, da sønnen Svend overtok. Gjennom arv og oppkjøp ble han «den største skogeieren nordi bygda.» Han var en av initiativtakerne til å danne Østerdalens skogeierforening i 1894, og var også styremedlem i foreningen. Svend Balstad var også ordfører i Rendalen, i årene 1859–1861.

Ola Balstad var svigersønn av «Østerdalskongen» Jacob Eriksen Haarset.

Referanser
----------

1. ↑  «Ordførere i Hedemarkens Amt fra 1838. Rendalen». *Hedemarkens Amtstidende 19. august 1910*. Hamar. 1910.
2. ↑  Ole S. Balstad; Gravminner i Norge
3. 1 2 3  Nytrøen, Odd (1970). *Ytre Rendal, gard og ætt*. s. 534–537.
4. ↑  *Hedmark fylke : Østerdalen og østerdølerne*. Aktieforlaget Johannes Hanche. 1923. s. 142.
5. ↑  *Hedemarkens Amtstidende 13. februar 1894*. Hamar. 1894. s. 3.
6. ↑  *Glommendalen 2. juli 1898*. Kongsvinger. 1898. s. 3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Hitman: Blood Money*** er et actionspill utviklet av IO Interactive, publisert våren 2006 til PC, PlayStation 2, Xbox og Xbox 360. Dette var det fjerde spillet i *Hitman*-serien.

Som med tidligere spill fra denne serien handler "Hitman: Blood Money" om en hovedperson kalt Agent 47, som blir tildelt forskjellige mål å myrde for å gjennomføre alle oppdragene. Bevæpnede vakter, sikkerhetskontroller, og en rekke andre hindringer forsøker å forhindre Agent 47s suksess. Spilleren får også tilgang til et kart som viser hvert topografiske område, og plasseringen av mål og tegn som kan hjelpe spilleren. For å fullføre oppdrag gjennomfører Agent 47 flere metoder for å eliminere de ulike målene.

Spilleren mottar betaling etter fullføring av hvert enkelt oppdrag, som igjen kan brukes til å oppgradere forskjellige våpen, eller bestikke autoriteter etter behov. Hvor mye penger spilleren mottar, avhenger av hvordan oppdrag ble gjennomført, men stille drap uten noen vitner gir den høyeste utbetalingen. Spillet introduserer også rivaliserende leiemordere. Når hvert oppdrag er fullført, vises en avis-artikkel som inneholder oppdragets resultater, våpenet som ble brukt, antall politi, sikkerhetsvakter eller sivile drept eller skadet, og hvor mange eventuelle vitner som var til stede. Skisser av Agent 47s ansikt vises også i avisen, og blir stadig mer nøyaktige etter hvert som karakterens beryktelse vokser.

Handling
--------

En amerikansk journalist, Rick Henderson, besøker en gård, for å snakke med tidligere FBI-direktør Alexander Leland "Jack" Cayne, i håp om å intervjue ham angående et angrep i Det hvite hus. Imidlertid avslører direktør Cayne at den egentlige årsaken bak intervjuet var for å høre en langt viktigere historie: Alle detaljene om leiemorder som bare går under kallenavnet Agent 47, tilhørende International Contract Agency (ICA) en organisasjon involvert i snikmord over hele verden. Men Rick tror ikke på eksistensen til noen Agent 47, som regnes som et myte.

Referanser
----------

1. ↑   Humble Store[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hitman: Blood Money* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* på GOG.com Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hitman: Blood Money* hos VGMdb Rediger på Wikidata
* Offisiell demonstrasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |

Portal: Videospill
**Katedralen i Antibes** sies å være bygd på grunnmuren av et hedensk tempel på 400-tallet. Det er nærliggende å tro at tempelet kan ha vær viet til Diana eller Minerva. Det fortelles også at Paulus skal ha blitt arrestert her under en reise til Spania i året 63.

Fra der 5. til det 13. århundre var Antibes sete for biskopen og kirken derfor en katedral. 40 bisper har hatt stolen sin her til 1236. Den første biskopen het Sant Armentarius (442).

Kirka har vært ødelagt en rekke ganger. I 1124 av barbarer, i 1608 og 1746 i kriger med Østerrike. Den siste ødeleggelsen var et resultat av en langvarig beleiring og bombardement med brannbomber. Det var under Ludvik den 15. at fasaden og skipet ble gjenoppbygget etter den siste ødeleggelsen, 

I 1991 ble fasaden restaurert på nytt etter at den ble klassifisert som historisk monument 16. oktober 1945. Man så det som usannsynlig å gjenskape den gamle romanske fasaden. Man konsentrerte seg om å reparere det som var. Fargene på den flate fronten er av fundamental betydning for presentasjonen av monumentet som ligger på for enden av en gate som stiger opp mot kirka. Fargene som er brukt er de varme naturfargene rød og gul oker lagt på i freskoteknikk.

Kirka er en tre-skipet basilika. Fasaden er av skjermtypen med joniske pilastre i italiensk stil. Inne i kirka finner vi noen mesterverk fra rennesansen og mer moderne tid. Et krusifiks eller statue av Kristus fra midten av det 15 århundre. Et kapell i transeptet er malt i det 16. århundre av maleren Louis Brea fra Provence. Det framstiller Maria med Rosenkrans. Du kan også beundre portal med relieffer av Jacques Dole fra begynnelsen av det 18. århundre.

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cathédrale Notre-Dame-de-la-Platea d'Antibes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Antibes Tourist Information page
**Jeanne May Hoban**, etter ekteskapet også omtalt som **Jeanne Moonesinghe** (født 3. august 1924 i Gillingham i Kent i Storbritannia, død 18. april 1997 i Sri Lanka) var en britisk journalist, kommunist og trotskist som var aktiv i flere fagforeninger og i politikken på Sri Lanka. Hun var en av få radikale europeere som var bosatt på Sri Lanka på 1900-tallet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hennes far, major William Leo Hoban var en britisk bokser i fjærvekt-klassen og en tidligere soldat med irske røtter. Han var kroppsøvingsinstruktør i the British Army. Hennes mor, May Irene Free, var en forretningskvinne med delvis jødisk avstamming. I hennes familie var det mange militære. Familien flyttet mye, og Jeannes tidlige liv ble tilbrakt i en rekke militærleire. I 1936 ble hennes far utnevnt til instruktør ved Eton College, og familien bosatte seg derfor i Slough. Hoban ble utdannet ved Slough High School for jenter. Hun fikk opplæring i boksing og svømming og var dyktig i flere idrettsgrener.

Under andre verdenskrig ble Hoban en gang truffet av skudd fra maskinpistol fra et tysk Luftwaffe-fly. Etter krigen, i 1945, begynte hun å studere rettsvitenskap ved University College i London.

### Politisk og sosialt engasjement

Hun ble medlem av the Communist Party of Great Britain (CPGB) i 1946. Der møtte hun sin fremtidige ektemann, Anil Moonesinghe. Hun sluttet seg til det revolusjonære kommunistpartiet (RCP) sammen med ektemannen, og Jeanne ble valgt til hovedstyret av denne grupperingen. Gruppen ble senere omdøpt til *Socialist Workers Party* (SWP). 

Hun giftet seg med Anil Moonesinghe i 1948 og de flyttet inn i en husbåt som de kalte for "Rød Oktober". Denne husbåten bygde de sammen på elven Themsen. Politisk gikk de da inn i Labour Party. 

Etter å ha gjort ferdig eksamen ved University College, studerte Hoban internasjonale lovverk ved London School of Economics. Hun fullførte ikke mastergradsstudiene, ettersom hun valgte å følge med ektemannen til Sri Lanka i 1952.

På Sri Lanka arbeidet hun i fagforeningen *Lanka Estate Workers Union*, blant annet på plantasjer som dyrket te og gummi. Virksomheten hennes som fagforeningsmedlem og -forkjemper var svært upopulær blant britiske plantasjeeiere, og Hoban fryktet å bli arrestert og deportert og levde en tid i skjul. Hun unngikk deportasjon og begynte å arbeide som journalist i *The Lake House group of newspapers*. Der ble hun fra 1954 til 1959.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dayaratne, Surangani (18. mai 1997). «Jeanne Moonesinghe : a remarkable woman was she». *www.sundaytimes.lk*. Besøkt 26. april 2021.
2. 1 2  Moonesinghe, Vinod (2006). «Jeanne Moonesinghe». *Socialist Women of Sri Lanka*. Colombo: Young Socialist Publication. s. 133–138.
3. 1 2  Jayawardena, Kumari (1995). *The White Woman's Other Burden : western women and South Asia during British rule*. Routledge. s. 227. ISBN 978-0415911054.
**Dragon NaturallySpeaking** er en programvarepakke for talegjenkjenning fra det amerikanske firma Nuance Communications, for Windows PC og Apple Macintosh. Versjon 15 (per aug 2016) finnes både for 32 og 64 bits prosessorer, samt en versjon 6.0 for Mac.

Dragon NaturallySpeaking finnes på engelsk, tysk, fransk, spansk og en rekke andre språk, men ikke på noen skandinaviske språk (per mars 2013). Gjennom et prosjekt som fikk støtte av NAV Kompetansesenter for tilrettelegging og deltakelse, har man fått et tilbud fra Nuance for å utvikle programvaren på norsk, svensk og dansk til ca $ 2 millioner.

Den engelske versjonen av programvaren brukes av funksjonshemmede som ikke kan betjene datamaskinen på vanlig måte, det vil si med tastatur og mus. Programvaren er tilgjengelig etter den amerikanske diskrimineringsloven, også for brukere som ikke kan bruke annet enn talen. Programmet kan også gi auditiv respons, dvs. lese opp tekst med syntetisk tale (kunstig stemme).

Dragon NaturallySpeaking 11 finnes i følgende språk
---------------------------------------------------

* amerikansk engelsk
* britisk engelsk
* fransk
* tysk
* italiensk
* spansk
* nederlandsk
* japansk (tilgjengelig i september 2012)

Referanser
----------

1. ↑  Prosjektrapport "Norsk talegjenkjenning" «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. september 2013. Besøkt 6. mars 2013.
2. ↑  Nuance Arkivert 29. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Dragon NaturallySpeaking på Twitter Rediger på Wikidata
* (no) wiki for hjelpemidler Arkivert 22. mars 2017 hos Wayback Machine. med mye informasjon om Dragon NaturallySpeaking
* (no) Den norske importøren Infoshare Solutions
* (en) Forum for brukere av Dragon Naturally Speaking
* (en) Historisk tilbakeblikk over utviklingen av Dragon NaturallySpeaking
* (en) Dragon NaturallySpeaking User Forum Arkivert 25. januar 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Musée Carnavalet
**Musée Carnavalet** eller **Musée de l'Histoire de Paris** er bymuseet i Paris. det ligger i Rue Sévigné nr. 23 i bydelen Le Marais, i 3. arondissement.

Museet er lagt til to eldre bygninger, Hôtel de Carnavalet og (fra 1989) Hôtel Le Pelletier de Saint-Fargeau. Mellom de to bygningene ligger lycée Victor-Hugo, og de er forbundet med et galleri i andre etasje.

Museet rommer samlinger av malerier, skulpturer, brukskunst, bruksgjenstander og arkeologiske funn som dekker Paris' historie fra de tidligste tider til første verdenskrig.

Hôtel Carnavalet
----------------

Bygningen ble oppført mellom 1548 og 1560 som bolig for Jacques de Ligneris, president i det franske parlamentet. I 1578 ble huset kjøpt av Françoise de Kernevenoy, enke etter en bretonsk adelsmann med tilnavnet **Carnavalet**. Fra 1677 til 1696 tilhørte huset Marquise de Sévigné. I 1650-åra fikk arkitekten François Mansart i oppdrag å ombygge og utvide huset med en ekstra fløy.

Etter den franske revolusjon kom huset i offentlig eie, og ble i 1866 kjøpt av Paris by. Det ble utvida og renovert mellom 1871 og 1890 for å huse byens historiske samlinger. Bl.a. ble en del bygningsdetaljer fra hus som ble revet under baron Haussmanns nyregulering av byen tatt vare på. I 1914 ble bygningen på nytt påbygd.

Hôtel Le Pelletier de Saint-Fargeau
-----------------------------------

Huset ble tegna av Pierre Bullet i 1590. Den mest spesielle detaljen er trappa med bærende konstruksjoner i støpejern, utført i en teknikk som først ble gjenoppdaga på 1800-tallet. Det ble en del av Musée Carnavalet på 1960-tallet. Ombygningen som forbinder de to bygningene fant sted mellom 1982 og 1989.

Referanser
----------

1. ↑   «Une nouvelle directrice au musée Carnavalet», publisert i Le Parisien, utgitt 5. oktober 2013[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; utgiver: Musée Carnavalet.

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Musée Carnavalet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** CiNii
 |
**Policy** er dels et engelsk begrep med flere ulike betydninger og dels et faguttrykk, særlig innen statsvitenskap. Policy som begrep fokuserer på innholdet i politiske beslutninger; altså den innholdsmessige dimensjon av politikk. Ettersom det på norsk og andre språk ikke finnes noe eget ord for dette brukes ofte det engelske begrepet.

I engelskspråklig tradisjon omfatter årsakskjeden for beslutningstagelse tre elementer: *policy* (innholdet i de politiske beslutninger), *politics* (de politiske beslutningsprosesser) og *polity* (de politiske institusjoner). Policy kan også vise allment til offentlig politikk (*public policy*), som både kan bety den prosessen der et samfunn fatter politiske beslutninger og være et akademisk fag. Policy brukes i tillegg bredere om hvilken som helst **retningslinje** for å oppnå bestemte mål i både offentlige og private sammenhenger.

Referanser
----------

1. ↑  «policy». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 8. september 2021. Besøkt 1. januar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**Slaget ved Solskjel** er egentlig to separate slag ved Solskjel i Nordmørafylke. Disse var avgjørende for Harald Hårfagres kamp for å vinne herredømme på Nordvestlandet. Disse slagene kan ha hendt rundt 863

### Første slaget

Snorre skriver om to slag ved Solskjel. Det første var mellom kong Harald og kongen over Nordmørafylke, Huntjov, og hans sønn, Solve Klove. De kjempet mot Harald sammen med kongen av Romsdølafylke, Nokkve. Snorre skriver bare kort at kong Harald vant dette slaget, og småkongene falt. Etter slaget ble Ragnvald Mørejarl, sønnen til Øystein Glumra, satt til å styre over mørefylkene og Romsdalen.

### Andre slaget

Solve overlevde slaget og utropte seg til ny konge, han brukte så vinteren til å herje på Nordmøre og drepte mange av mennene til kong Harald. Året etter satte Harald derfor ut fra Trondheim med en stor flåte. Solve sloss i lag med frenden Arnvid, kongen i Sunnmørafylke, og kongen i Firdafylke (Fjordane), Audbjørn Frøybjørnsson. De seilte ut fra sør og møtte flåten til Harald som kom fra nord, ved Solskjel.

Like før disse slagene ved Solskjel hadde mange av småkongene på Sunnmørafylke hatt et rådsmøte og bestemt seg for å angripe Harald Hårfagre sin hær for å hindre at han ble konge over området. Solve Klove ble ikke drept under slaget, men klarte å flykte da han skjønte at han kom til å tape kampen mot Harald Hårfagre.

### Drapet på Vemund Frøybjørnsson og hans menn

Etter slaget hadde kong Harald styringen med mørefylkene og satte Ragnvald Øysteinsson Mørejarl til høvding der. I Firdafylke hadde imidlertid broren til Audbjørn, Vemund Frøybjørnsson, tatt over som konge over området. Vinteren etter det andre slaget ved Solskjel angrep Ragnvald Mørejarl Vemund under julefeiringen i Naustdal, omringet huset og brant Vemund inne med 90 mann. Dermed hadde Harald Hårfagre sikret seg styringen over hele Nordvestlandet.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Kilder
------

Snorre skriver (i nynorsk utgave av Harald Hårfagres saga):

*Kong Harald lagde skipe sitt mot skipe til kong Arnvid; dette slaget vart styggeleg kvast, og de fall mykje folk på båe sidur. Sistpå vart kong Harald so vill og galin, at han gjekk fram i rausni på skipe sitt, og stridde då so kvast, at alle frambyggine på skipe hans Arnvid drog seg atter-ut til masti, og sume fall. Kong Harald gjekk upp på skipe; då gav mennane til kong Arnvid seg på flugti, men han sjølv fall på skipe sitt. Der fall kong Audbjørn med, men Solve flydde...*

*Av hæren til kong Harald fall Åsgaut og Åsbjørn, jarlane hans, og Grjotgard og Herlaug, sønene hans Håkon Ladejarl. Solve var sidan ein stor viking i lang tid og gjorde tidt stor skade på rike til kong Harald.*

Det finnes også et kvad om hendelsen av skalden Torbjørn Hornklove.
**Poppy Playtime** er et skummelt spill der du spiller som en person som har noe som heter grab pack. Grab packen kan strekke hendene sine langt, du løser gåter og rømmer fra monsteret «huggy wuggy»

Aldersgrensen på spillet er 9 år. Poppy playtime chapter 2 har aldersgrense på 11 år.

Handling
--------

Spilleren mottar en pakke som inneholder en VHS, som viser en reklamefilm for dukken Poppy Playtime og inneholder omvisninger fra fabrikken. Pakken inneholder også et brev fra det savnede personalet ved fabrikken, som skal ha vært forsvunnet i 10 år. Spilleren går deretter inn i den forlatte leketøysfabrikken og, etter å ha løst koden til en sikkerhetsdør og komme seg gjennom en dør inn til lobbyen. Etter å ha kommet inn i lobbyen, blir spilleren introdusert for leken Huggy Wuggy, som står utstilt i midten av rommet. Når spilleren forsøker å låse opp en dør i lobbyen, forsvinner all elektrisitet i bygningen plutselig - noe som tvinger spilleren til å gjenopprette strømmen i kraftrommet.

Etter å ha gått tilbake til lobbyen, oppdager spilleren at Huggy Wuggy har forsvunnet fra skjermen. Spilleren gjenoppretter deretter strømmen til et kontrollpanel, og deretter må de kontrollere en kran. Men senere må de låse opp en luke til et transportbånd, noe som fører til en annen del av fabrikk - hvor spilleren gjenoppretter elektrisitet til resten av maskineriet, og skal produsere et leketøy. Den nye leken skal deretter plasseres i en skanner, noe som åpner en dør til en korridor. Men plutselig dukker Huggy Wuggy opp opp, og jager spilleren gjennom ventilene. Men når spilleren trykker på en knapp, faller Huggy helt ned til bunnen av fabrikken. Spilleren må også komme seg inn på kontoret til Elliot Ludwig, grunnleggeren av Playtime. Men for å komme seg ut av hele fabrikken, må spilleren først få tak i noen koder som kan aktivere et tog som går ut av fabrikken.

Referanser
----------

1. ↑   Steam, Steam-ID 1721470, besøkt 29. mai 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   *Steam*, 1.0.0.74, 12. september 2003, Steam-ID 1721470, Wikidata Q337535,

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Poppy Playtime – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) *Poppy Playtime* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* hos GameSpot Rediger på Wikidata

* (en) *Poppy Playtime* hos GameFAQs Rediger på Wikidata
**William Kennett Loftus** (født 13. november 1821 i Linton i Kent, død 27. november 1858 til sjøs) var en engelsk arkeolog, geolog og oppdagelsesreisende.

Loftus oppdaget de gamle gravfeltene ved Warka (det gamle Uruk) under sin tjeneste som geolog ved sir William Fenwick Williams persisk-tyrkiske grensereguleringskommisjon 1849-53, og hjemsendte arkeologiske funn til British Museum. I 1853 ble han utsendt av *Assyrian Excavation Fund* og ledet utgravninger - de første mer omfattende - i et flertall av de eldste babylonske byer, deriblant Ur i Kaldea, patriarken Abrahams fødeby. De oppgravde levninger ble anbragt på British Museum.

Fra september 1856 tjenestegjorde Loftus som assisterende geolog i Indias geologiske undersøkelser, men ble der rammet av sykdom og døde under hjemreisen til England.

Loftus forfattet *Travels and Researches in Chaldaea and Susiana* (1857) og avhandlinger i *Quarterly Journal of the Geological Society* og *Journal of the Royal Geographical Society*.

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Olaf David Welander** (født 12. mars 1896 i Kristiania, vokst opp på Rjukan, død 22. september 1967 i Oslo) var en norsk sangforfatter og komponist, offiser i Frelsesarmeen. Han tjenestegjorde bl.a. som feltsjef, krigsskolesjef (sjef for offiserskolen til Frelsesarmeen), sjefssekretær og redaktør. Senere ble han knyttet til Norea Radio. Et år var han også konstituert generalsekretær for Blå Kors.

Som ung gutt fikk han en skade i det ene øyet som gjorde at han noen år senere måtte få det fjernet. Hele sitt voksne liv brukte han mørke briller, dels for å kamuflere det skadde øyet, dels for å spare det friske. Disse mørke brillene ble et slags kjennetegn på ham. At han i en av sine mest kjente sanger skriver om å *vandre med Jesus i mørke og lys* oppfattes av mange som en referanse til nettopp dette.

Familie
-------

David Welander var gift med Ruth Kristoffersen, datter av to av Frelsesarmeens pionerer i Norge. De fikk fire barn. To av disse ble offiserer i Frelsesarmeen. Hans sønnesønn, Knud David Welander har siden 2020 vært leder for Frelsesarmeen i Norge, Island og Færøyene.

Sanger
------

* «Navnet Jesus blekner aldri» skrevet 1923
* «Jeg har vandret med Jesus» skrevet 1922

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum Forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0, s. 126-127

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |
**Vasamuseet** er et museum ved Galärvarvet på Södra Djurgården i Stockholm. Det regnes som en av Stockholms største turistattraksjoner, med cirka 800 000 besøkende årlig. På Vasamuseet kan man se alt som ble funnet fra Regalskipet «Vasa» som sank ved Beckholmen i 1628 og ble berget i 1961. Utenfor museet finnes flere andre nyere museumsfartøy, som fyrskipet «Finngrundet» og isbryteren «St. Erik».

Museet fikk sin form etter en internasjonal arkitektkonkurranse, vunnet av Månsson & Dahlbäck Arkitektkontor. Bygget fikk Kasper Salin-prisen i 1990.

Wasavarvet
----------

Wasavarvet. Postkort fra 1960-tallet
Etter hevingen ble regalskipet Vasa først plassert i et midlertidig museum om lag 300 meter sør for dagens museum, benevnt som *Wasavarvet*.

Planleggingen av området begynte i 1959 og det var klar for skipet i 1961. På land ble det oppført to parallelle, lave bygninger for utstillinger og kontorer for ansatte ved museet.

Selve Vasa var plassert flytende på en pongtong, med et aluminiumsskur over.

Se også
-------

* Regalskipet «Vasa»

Referanser
----------

1. ↑  «Ny stöttning ska säkra Vasas framtid», pressemelding fra museet, oppgir Marika Hedin som sjef for museet

Litteratur
----------

* Karl Anders Adrup og Bengt Nordell, *Vasamuseet -regalskeppet i sitt nya hus*, Byggnadsstyrelsen 1990, ISBN 91-7024-769-2

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vasa Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Vasa Museum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Rough Snuff** er en dansk øl av typen *belgisk ale* som ble brygget første gang i 2010 av Midtfyns Bryghus på Fyn.

Ølen var brygget på syv forskjellige typer malt samt saazhumle og trappistgjær, og hadde en alkoholprosentstyrke på 9,5. Øvrige ingredienser var kandis, rosinsirup, snus og blæretang. Foreningen *Danske Ølentusiaster* valgte i 2010 Rough Snuff som årets danske nyhet, men ølen ble pga. nikotininnholdet stoppet av den danske *Fødevarestyrelsen*. Rough Snuff ble dog ikke vurdert til å være skadelig, så det partiet som allerede var sendt ut til butikkene, ble ikke kalt tilbake. Ølen ble siden gjestebrygget i Oslo av Amundsen Bryggeri & Spiseri.

Referanser
----------

1. ↑  «*Historien om "Rough Snuff"*, oebryg.dk. Besøkt 14. juli 2013». Arkivert fra originalen 12. juni 2011. Besøkt 14. juli 2013.
2. ↑  *Forbudt øl blev årets ølnyhed*, jyllands-posten.dk. Besøkt 14. juli 2013
3. ↑  *Øl forbudt*, tv2fyn.dk. Besøkt 14. juli 2013
4. ↑  «Ølnyhet – Midtfyns/Amundsen Rough Snuff Norwegian Edition, hoytskum.com. Besøkt 14. juli 2013». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 14. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* , Rough Snuff II, Midtfyns Bryghus

Portal: Danmark
**Tobias Stieler** (født 2. juli 1981 i Obertshausen) er en tysk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Bundesligaen. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Stieler har vært dommer for Deutscher Fußball-Bund (DFB) siden 2004 og fikk sin debut i landets øverste serienivå under Bundesliga 2011–2012. Hans første europacupkamp kom den 17. juli 2014, da han dømte andre kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2014/15 mellom HNK Rijeka og Ferencvárosi TC (1–0).

Han har dømt flere landskamper på både U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under kvalifisering til europamesterskap for EM U-19. Stieler ble sammen med dommerkollega Bastian Dankert utnevnt til FIFA-dommer fra 2014, hvor de erstattet Florian Meyer og Thorsten Kinhöfer som avgikk med øvre aldersgrense. Han debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 5. juni 2016, da han dømte vennskapskampen mellom Belgia og Norge (3–2).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – Germany, Football Officials - Referees (Besøkt 3. september 2016)
2. ↑  Worldfootball.net – Tobias Stieler, Matches as referee (Besøkt 3. september 2016)
3. ↑  Focus.de – DFB verjüngt Schiedsrichter-Spitze Arkivert 19. september 2020 hos Wayback Machine. (Publisert 10. september 2013, besøkt 3. september 2016)
4. ↑  EU-football.info – Football Referee: Tobias Stieler (Besøkt 3. september 2016)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tobias Stieler – Transfermarkt (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Tobias Stieler – WorldFootball.net (dommer) Rediger på Wikidata

* (en) Tobias Stieler – Soccerway Rediger på Wikidata
* Dommerprofil hos Worldreferee.com Arkivert 13. september 2016 hos Wayback Machine.
* Dommerprofil hos Soccerway.com
* Dommerprofil hos Transfermarkt.com
Thomson-standen ved GSMA Barcelona 2008.
**Technicolor SA**, inntil 2010 **Thomson**, (NYSE: TCH) er et fransk multinasjonalt elektronikkkonsern som produserer fjernsyn og maskinvare for digitale film- og videoopptak og videoavspilling. Selskapet historie går tilbake til 1893 og det produserer blant annet digitale fjernsynsapparater og plattformer for mobilt TV (DVB-H). Thomson har hovedkvarter i Boulogne-Billancourt utenfor Paris.

Technicolor tilbyr apparater for mottak av TV-signaler over både kringkasting, internett og mobil (*triple play*), og TV-tjenester for 3G (UMTS)-mobilplattform.

Den 27. januar 2010 skiftet konsernet navn til Technicolor SA etter varemerket Technicolor som eies av konsernet.

Technicolor er notert på børsene i Paris og i New York.

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.480414.d[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   EU Transparency Register ID 99768479010-94, besøkt 22. mai 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Thomson SA – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
'**Ndrangheta** (etter det greske ordet ανδραγαθία (*andragathía*), «heltemot») er navnet på en gren av mafiaen som har sitt opphav og tradisjonelle hjemområde i Calabria i Italia.

’Ndrangheta bruker mange av de samme metodene og kriminelle aktiviteter som den sicilianske mafiaen, blant annet drap, vold, politisk korrupsjon, narkotikahandel og annen lovstridig virksomhet. Dessuten er det heller ikke uvanlig med kidnappinger og utpressing som virkemiddel. Det er antatt at ’Ndranghetaen ikke er like velorganisert som den sicilianske mafiaen, og blodig rivalisering mellom familier er vanligere i Calabria enn på Sicilia. Mens andre mafiaorganisasjoner tradisjonelt har vært hierarkisk og toppstyrt, er ’Ndranghetas struktur mer oppstykket. ’Ndrangheta legger sin ære i å være sikre og ryddige betalere og dominerer handelen med kokain i Europa.[]

Virksomhet og omfang
--------------------

Kart over regionen Reggio Calabria
Italiensk politi estimerte i 2007 at 'Ndrangheta har en årlig omsetning på om lag 35–40 milliarder euro, noe som utgjør rundt 3,5 % av Italias bruttonasjonalprodukt. Disse pengene stammer fra illegal narkotikatrafikk, men også fra det som kan virke som lovlig virksomhet slik som byggebransjen, restauranter, og butikker.

### John Paul Getty III

I 1973 kidnappet organisasjonen den amerikanske millardærarvingen John Paul Getty III, og hans farfar Jean Paul Getty nektet opprinnelig å utbetale løsepengene på 2,2 millioner dollar. Det var første efter fem måneder at familien mottok et avskåret øre, hva som førte til at han ble satt fri mot utbetaling av en redusert sum. Han utviklet senere et alkohol- og narkotikaproblem, hvis senvirkninger forårsaket hans død i en alder av 54 år.

Referanser
----------

1. ↑  *Mafiosi move north to take over the shops and cafés of Milan.* *The Times*, 5. mai 2007.
2. ↑  *Move over, Cosa Nostra.* *The Guardian*, 8. juni 2006.
3. ↑  *Six morts dans un règlement de comptes mafieux en Allemagne.* *Le Monde*. 15. august 2007.
4. ↑  «J. Paul Getty III, 54, Dies; Had Ear Cut Off by Captors» **(engelsk)**. *The New York Times*. 7. februar 2011. Besøkt 10. juli 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**«Girona»** var en stor galeass fra den spanske armadaen i 1588 som gikk på grunn og sank utenfor Lacada Poiny, County Antrim, Nord-Irland om natten til den 26. oktober 1588. Vraket etter skipet ble oppdaget i nyere tid, og var et viktig funnsted for marinarkeologiske undersøkelser som brakt opp flere skatter deriblant kanonløper.

Forliset
--------

Den spanske galeassen kom til det lokale havnestedet Killybegs, Donegal, for å utføre viktige reparasjoner etter den lange reisen gjennom Nordsjøen og Nord-Atlanteren. Det bitre været var blitt for mye for mange av skipene i den spanske armadaen, som forulykket med stort tap av liv eller gikk på grunn så besetninger på disse måtte settes på land.

To andre skip som forsøkt å komme inn i andre havner, gikk på grunn og måtte evakueres. Fra «La Rata Santa Maria Encoronada», som grunnstøttet utenfor kysten av County Mayo, og fra «Duguesa Santa Ana», som sank etter å ha gått på grunn ved Loughros Mor Bay, Donegal, dro omtrent 800 overlevende under ledelse av Alonso Martinez de Leyva til havnestedet etter å ha hørt av lokale at det er spanske skip der. Der ble de tatt om bord på den store galeassen som allerede hadde en besetning på over 500 mann.

Spanjolerne fikk verdifulle hjelp av irene anført av den lokale høvdingen, MacSweeney Bannagh, som på den irske øya hadde kommet i opposisjon mot engelskmennene som hadde beordret massemord på andre spanske skipbrudne som kom fra de forliste skipene langs den irske vestkysten. Med irsk hjelp og beskyttelse ble reparasjonen på roret på «Girona» avsluttet, og det var besluttet å sette seil mot den katolske Skottland for å søke tilflukt. Med 1300 mann ombord, herunder de Leyva, forlot galeassen havnen den 25. oktober på østlige kurs. Men etter å ha kommet forbi Lough Foyle ble de rammet av en sterk storm som presset skipet nærmere den nordirske kysten. Under de sterke påkjenningene fra bølgene ble roret slått i stykker, og roere klarte ikke lenge å holde skipet under kontroll.

I nærheten av Dunluce i County Antrim om aften den 26. oktober 1588 forliste «Girona» etter å ha truffet land på Lacada Point. Under ulykken omkommet opptil 1300 mennesker ombord på skipet, bare ni klarte å berge seg på landet de ble oppdaget og tatt i forvaring av de lokale irene. Disse ni overlevende ble sendt videre til Skottland med hjelp av Sorly Boy Macdonnell. Lokalbefolkningen oppdaget opptil 260 døde fra forliset etter disse var skylt oppe i land under stormen.

Vraket
------

En lang kanon fra «Girona»
I 1967 ble vraket etter den store galeassen oppdaget av et dykkerlag ledet av Robert Stenuit fra Belgia. Det belgiske dykkerlaget fant en meget stor skatt som ble hentet opp som det største funnet fra den spanske armadaen.

Funnstedet med vraket ble satt under beskyttelse med loven Protection of Wrecks Act fra den 22. april 1993.

Se også
-------

* De spanske galeassene

Eksterne lenker
---------------

* Girona Tribute
* www.ulstermuseum.org.uk
* Fotografi av Lacada Point der «Girona» gikk tapt.
**Karl L. Nedberg** (født 3. november 1887 i Nedre Eiker, død 29. januar 1974) var en politiker og sellulosearbeider fra den tidligere kommunen Nedre Eiker. Han startet først som sellulosearbeider, men gikk senere over i fløtningen ved Steinberg bruk. Karl Nedberg var i sin første periode, 1926-28, varaordfører i Nedre Eiker kommune, deretter var han ordfører i Nedre Eiker fra l. januar 1929 til 19. september 1933. Nedberg måtte fratre fordi han var blitt forretningsfører ved trygdekassen. I denne stilling sluttet han etter nådd aldersgrense ved utgangen av 1957. Nedberg hadde vært medlem av Norsk Papirindustriforbunds hovedstyre, av Norsk Kommuneforbunds hovedstyre og Det norske arbeiderpartis landsstyre. Han var formann i Buskerud trygdekasses sammenslutning, medlem av trygdekassenes landsutvalg og i flere år formann i forstanderskapet for Nedre Eiker Sparebank. Karl var gift med Magda Nedberg (født. 1887) og sammen fikk de datteren Valborg Nedberg (født. 1908).

Referanser
----------

1. 1 2 3   Historisk befolkningsregister ID pc00000002165788[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Nedre Eiker : ved kommunens 75 års og kirkens 100 års jubileum 1960», side(r) 98, besøkt 15. april 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Lillevold, Eyvind (1960). *Nedre Eiker : ved kommunens 75 års og kirkens 100 års jubileum 1960*. no: Nedre Eiker kommune. s. 98.
4. ↑  «Histreg - Personside». *histreg.no*. Besøkt 15. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Basilica di Santa Croce di Firenze**, *Hellige korsets basilika i Firenze*, er fransiskanernes hovedkirke i Firenze, og har status som Basilica Minor i den katolske kirke. Den er beliggende på Piazza Santa Croce, øst for Duomo (Santa Maria del Fiore).

Santa Croce betyr det hellige kors, og kirken er den største fransiskanerkirken i Firenze, som også var den byen hvor fransiskanerne først fikk fotfeste. Ifølge legenden var det selveste Frans av Assisi som grunnla kirken. I datiden gikk det dessuten rykter om at det foregikk mirakler i kirken.

Man regner imidlertid med at bygningen ble påbegynt omkring 1294 av Arnolfo di Cambio som var en anerkjent arkitekt og billedhugger. Utover hans arbeide med Santa Croce-kirken var Arnolfo byggmester på domkirken Santa Maria del Fiore. Som så mange andre spektakulære bygninger fra renessansen ble kirken finansiert av italienske rikmenn, og kirken stod ferdig i 1385 (ifølge enkelte kirker var den økonomiske prosessen så besværlig at kirken først ble innviet i 1443). Fasaden ble imidlertid først finansiert av en englender i 1857 og er utført i neo-gotisk stil.

Santa Croce-kirken er en basilika. Det er en bygningstype som stammer fra det klassiske Roma og Hellas, og som i sin opprinnelige form bestod av et hovedrom, midtskipet, med sideskipet på langsidene. Typen ble fortsatt utviklet i gotikken, hvor midtskipet ble forhøyet, så det kunne innsettes vinduer over sideskipet. Navnet "basilika" stammer fra det greske basiliké stoà som betyr kongelig søylehall.

Tross fransiskanerordenens svorskap til fattigdom og ydmykhet er kirken fylt med gravmonumenter for rike og berømte som kjøpte seg inn for uhyrlige summer. Således ligger blant annet Michelangelo, Machiavelli og Galilei begravet i Santa Croce. Utover er det 16 kapeller med både fresker og relikvier. Innenfor er det kunst av blant annet Henry Moore, Donatello og Rosselino.

Kirken er en del av handlingen i den prisbelønnete filmen Et rom med utsikt.

Referanser
----------

1. ↑   dati.beniculturali.it[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 9, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Santa Croce (Florence) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Korsvedfamilien** (Viburnaceae) er en plantefamilie i kardeborreordenen.

Artene i familien er urter, busker eller små trær. De har motsatte, tannete blader. Bladene kan være enkle eller sammensatte. Blomstene er små og sitter i en kvast eller halvskjerm. Frukten er en bæraktig steinfrukt. De er hovedsakelig utbredt i de tempererte strøkene på den nordlige halvkule, men finnes også i Sørøst-Australia og i fjellstrøk i tropene. Det er få arter i Afrika.

Familien Adoxaceae omfattet tidligere kun én art, moskusurt (*Adoxa moschatellina*). På 1980- og 90-tallet ble *Sinadoxa corydalifolia* og to nye arter i slekta *Adoxa* beskrevet fra Kina. Morfologiske og genetiske studier førte til at to artsrike slekter, hylleslekta (*Sambucus*) og korsvedslekta (*Viburnum*), ble flyttet fra kaprifolfamilien, så antall arter er nå rundt 200.

I Norge vokser moskusurt, rødhyll, svarthyll og korsved. De to hylleartene er innført av mennesker og er helt naturalisert. Filtkorsved finnes forvillet noen steder.

Det vitenskapelige navnet Adoxaceae ble publisert av Ernst Meyer i 1839, og det er dette navnet som blir brukt i APG IV-systemet. Det norske navnet blir da **moskusurtfamilien** etter typeslekta moskusurt (*Adoxa*). Det finnes flere eldre navn som har prioritet, for eksempel Rafinesques Viburnaceae fra 1820. Angiosperm Phylogeny Website og Artsdatabanken bruker Viburnaceae, og det norske navnet blir da korsvedfamilien etter typeslekta korsved (*Viburnum*).

Kilder
------

* «Viburnaceae». APWEbsite. Besøkt 7. august 2023.
* M.J. Donoghue m.fl. (2001). «Phylogeny and phylogenetic taxonomy of Dipsacales, with special reference to *Sinadoxa* and *Tetradoxa* (Adoxaceae)». *Harvard Papers in Botany*. 6 (2): 459–479. JSTOR 41761757.
* J.L. Reveal (1995). «(1800-1802) Proposals to conserve the name *Viburnaceae* (Magnoliophyta), the name *Adoxaceae* against *Viburnaceae*, a "superconservation" proposal, and, as an alternative, the name *Sambucaceae*». *Taxon*. 57 (1): 303. ISSN 0040-0262. JSTOR 25065975.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Viburnaceae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Viburnaceae* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Viburnaceae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Viburnaceae* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Viburnaceae* hos Tropicos Rediger på Wikidata