recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikolai Elde Holmboe** (født 8. mars2002) er en norsklangrennsutøver som representerer Bærums Verk og Hauger Idrettsforening og Team Vestmarka Fleischer Finans.

Hans tvillingbror Aleksander Elde Holmboe er også langrennsløper, mens deres lillesøster Andrea Elde Holmboe svømmer for Oslo Idrettslag.

Idrettskarriere
---------------

**2018/2019**

Holmboe kom på andreplass i klassen M17 i Norgescupen i langrenn for junior 2018/19.

**2019/2020**

I Blinkfestivalen 2019 (rulleski) vant han sprinten i klassen G 17/18 år.

Han representerete Norge under Vinter-OL for ungdom 2020. Der vant han langrennscross, foran Edvin Anger og Albin Åström fra Sverige. Han fikk sølv på sprinten, bak Edvin Anger. Han deltok også på 10 km klassisk der han endte på 5. plass.

**2020/2021**

Holmboe representerte Norge under sprinten i junior-VM på ski som ble arrangert i Vuokatti i Finland. Etter å ha tatt seg helt til finalen endte han på en 5. plass.

**2021/2022**

Holmboe hadde en trøblete oppkjøring mot sesongen der han ble satt ut av trening grunnet sykdom. Likevel åpnet han sesongen sin med seier på skøytesprinten i junior klassen under Norgescup for Senior på Gålå den 27. november.

Under junior-NM i sprint på Åsen 28. januar kom han seg videre fra prologen med fall og endte opp med og ta sølv i finalen bak sin bror Aleksander Elde Holmboe.

Holmboe ble tatt ut i den norske troppen til junior- VM på Lygna der han var en del av det norske laget som tok sølv på 4\*5 km stafett. Han deltok også i sprinten der han gikk inn til en 9. plass i prologen, men var uheldig å knekke staven under kvartfinalen. Han endte med det på en 22. plass.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lausanne 2020 - *Cross-Country Skiing: Men's Cross-Country Cross Free Final* Arkivert 1. februar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 21. januar 2020.
3. ↑  Lausanne 2020 - *Cross-Country Skiing: Men's Sprint Free Final*[*død lenke*], besøkt 21. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nikolai Elde Holmboe – Olympics.com Rediger på Wikidata
* (en) Nikolai Elde Holmboe – Olympedia Rediger på Wikidata
* (en) Nikolai Elde Holmboe – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Nikolai Elde Holmboe – TheSports.org Rediger på Wikidata

| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for NorgeNorge Norge |
| Langrenn Vinter-OL for ungdom |
| Gull | 2020 i Sveits’ flagg Lausanne | Langrenncross |
| Sølv | 2020 i Sveits’ flagg Lausanne | Sprint |
| Junior-VM på ski 2022 |
| Sølv | Junior-VM på ski 2022
Norges flagg Lygna | 4\*5km stafett |
**Peter Olsen Groth** (født 4. mai 1859 i Bodø, død 17. juni 1930) var en norsk filolog.

Peter Groth var sønn av toller Ole Martin Groth og Jørgine Petra Lund. Han ble student fra Kristiansands skole i 1876, *cand.mag.* i 1883, og studerte deretter videre ved universitetene i Berlin, Tübingen og Freiburg. På grunn av økonomiske forhold utvandret han til USA, hvor han fra 1887 til 1890 arbeidet ved tollvesenet i New York. I 1890 ble han ansatt i New York Insurance Company, hvor han var sjef for oversettelsesavdelingen. Fra 1912 virket han ved selskapets Europa-kontor i Paris. Her var han også *Morgenbladet*s faste korrespondent. Han gikk av med pensjon i 1923, da kontoret ble nedlagt, og var fra 1925 bosatt på Stabekk i Norge.

Groth fortsatte de vitenskapelige studiene mens han bodde i USA, og skrev hyppig i både amerikanske og norske aviser. I 1904 var han en av grunnleggerne av Det norske Selskap i New York, hvor han også ble formann. Blant Groths vitenskapelige arbeider kan nevnes en utgave av Odd munks saga om Olav Tryggvason (1895), som skaffet ham doktorgraden ved Universitetet i Kristiania i 1897. Han utga dessuten en *Norwegian Grammar* (1894). Tilbake i Norge deltok han i utgivelsen av eldre tekster, blant andre *Norske Herredags-Dombøger*.

Utmerkelser
-----------

Groth ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1921. Han var medlem av Videnskaps-Akademiet i Oslo.

Litteratur
----------

* Magnus Olsen: «Groth, Peter», i *Norsk biografisk leksikon*, bind 5.
* *Studentene fra 1876*

Referanser
----------

1. 1 2 3   Aftenposten, utgitt 18. juni 1930[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Billungene** var en adelsslekt i Sachsen i det 9. – 12. århundre. Slekten deles inn i de gamle og de unge Billunger, men familiebåndene mellom dem er ikke alltid like tydelige.

De *gamle Billunger* stammer fra Wetigau og var blant Øst-Sachsens viktigste familier på Karl den stores tid. Den første Billung som er kjent ved navn er grev Wichmann Billung (Wychmannus comes) som skal ha ført forhandlinger ved elven Eider i 811. Wichmann II var greve i Hamaland og hans sønn, grev Egbert (-932) er antagelig Hermann Billungs bestefar. Grev Egbert fikk områder i Bardengau av kong Arnulf av Kärnten. Andre medlemmer av familien er *princeps* Billung som via sin datter Oda (død 913) og hennes ekteskap med grev Liudolf av Sachsen (død 866) ble Liudolfingernes stamfar. Oda av Billung var farmor til keiser Otto I av det tysk-romerske rike.

I den første halvdelen av det 10. århundre økte de *unge Billungenes* innflytelse i området Bardengau. Til grunn for deres makt lå familiens eiendommer og de grevelige rettighetene til Elben og øvre Weser samt byen Lüneburg. Hermann Billung (-973) fikk i 936 i oppdrag å beskytte den nedre delen av Weser av kong Otto den store, og dette området fikk navnet Billungermark. At Herman regelmessig var kongens stedfortreder ble i 961 gjort fullstendig da han ble utnevnt til hertug. Sønnen Bernhard etterfulgte ham, og takket være Bernhards ekteskap med Hildegard av Stade ble området Hadeln tilføyet til hertugdømmet. I fem generasjoner hersket huset Billung over hertugdømmet Sachsen.

De siste Billungene, Ordulfs sønn Magnus (1072–1106), stod i 1073-1075 på de Saliske frankernes side. Dette svekket familiens innflytelse, og etter at Magnus døde uten å etterlate seg sønner, ble eiendommene fordelt mellom hans to døtre. Datteren Wulfhilde hadde giftet seg med grev Henrik IX av Bayern av Welfene, mens Eilika giftet seg med grev Otto av Ballenstedt av Askanierne. En konsekvens av dette var en strid som varte flere tiår, mellom Welfene og Askanierne om kontrollen over Sachsen.

Hertugene av Sachsen fra huset Billung var:

* Hermann, død 973
* Bernard I, død 1011
* Bernard II, død 1059
* Ordulf, død 1072
* Magnus, død 1106

Referanser
----------

1. ↑  Biographie, Deutsche. «Billunger - Deutsche Biographie». *www.deutsche-biographie.de* **(tysk)**. Besøkt 28. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**Monteverdi Peninsula** er en stor isdekt halvøy som ligger mellom Bach isbrem og George VI Sound, og den sørligste delen av Aleksanderøya i Antarktis. Nordsiden av Monteverdi Peninsula er omgitt av Bach isbrem, en stor isbrem mellom Monteverdi Peninsula fra Beethoven Peninsula. Fauréfjorden som ligger på sørsiden av halvøya. Den er fylt av is som kommer fra den nærliggende George VI isbrem og fra George VI Sound. Sørsiden av halvøya ble først sett og kartlagt av Finn Rønne og Carl Eklund i United States Antarctic Service, 1939–41, som reiste langs George VI Sound. Den ble kartlagt fra flyfotografi tatt av Ronne Antarctic Research Expedition, 1947–48, og fra landmålinger tstt av Falkland Islands Dependencies Survey, 1948-50 og navngitt av United Kingdom Antarctic Place-Names Committee etter den italienske komponisten Claudio Monteverdi, 1568-1643. Monteverdi Peninsula er en av åtte halvøyer på Aleksanderøya.

Kilder
------

* *Denne artikkelen inneholder stoff som er offentlig eiendom fra nettside eller dokument fra United States Geological Survey-artikkelen* (innhold fra Geographic Names Information System).

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Blodgassanalyse** er en medisinsk prøve, hvor arterielt blod tas fra egnet sted, og analyseres for å bestemme blodets pH, og mengden av oksygen, karbondioksid og bikarbonat. I tillegg vil ofte blodets innhold av elektrolytter kunne bestemmes.

Prøvetagning og analyse
-----------------------

Blodgassanalyse krever arterielt blod, i motsetning til «vanlige» blodprøver som tas i venøst blod. Vanligvis brukes radialis-arterien (puls-arterien på håndleddet) eller arterien i lysken. Prøven tas med en spesiell sprøyte som inneholder heparin, slik at blodet ikke koagulerer, og bør analyseres med en gang. 

Prøven analyseres ved en maskin som bestemmer pH, partialtrykket av oksygen (pO2) og karbondioksid (pCO2), samt bikarbonat (HCO3-) og oksygenmetningen. Enkelte maskiner kan også bestemme mengden laktat, natriumioner (Na+) og kaliumioner (K+) i prøven.

Tolkning
--------

Ved bestemmelse av pH ser en om pasienten har en acidose (lav pH) eller alkalose (høy pH). 

Partialtrykket av karbondioksid (pCO2) brukes gjerne som et estimat av lungenes funksjon. For høyt pCO2 kan indikere at pasientens lungefunksjon ikke er tilstrekkelig, mens for lav pCO2 for eksempel ses når testpersonen hyperventilerer. Kombinasjonen lav pH ( pH < 7,35) og høy pCO2 kalles respiratorisk acidose, mens høy pH (pH > 7,45) og lav pCO2 kalles respiratorisk alkalose.

Bikarbonatunderskudd eller -overskudd kalles henholdsvis metabolsk acidose og metabolsk alkalose. Ofte brukes den målte verdien omregnet til *base excess* (BE), hvor den målte verdien av bikarbonat angis som et relativt overskudd (BE > 3) eller underskudd (BE < −3) i forhold til kroppens normale mengde. En metabolsk acidose vil da sees som kombinasjonen pH< 7,35 og BE < −3, mens en metabolsk alkalose kjennetegnes av pH > 7,45 og BE > 3.

Siden respirasjonen hos mennesket hovedsakelig styres av mengden CO2 i blodet, er vurderingen av partialtrykket til oksygen (pO2) ofte av liten interesse, selv om det selvfølgelig kan si noe om pasienten har for lite oksygen (hypoksi). For pasienter som trenger oksygentilskudd er det viktig å bestemme pO2, både som mål på at pasienten får nok oksygen, men også for å unngå at vedkommende får for mye.

Referanseområder
----------------

Dette er de vanligste referanseområdene ved blodgassanalyse i Norge, men det er verdt å merke seg at normalområdet kan variere mellom ulike analysemetoder. 

| Parameter | Normalområde |
| --- | --- |
| pH | 7.35 - 7.45 |
| pO2 | 10.5-14.0 kPa |
| pCO2 | 4.7-6.0 kPa |
| HCO3- | 22 - 30 mmol/l |
| Base excess | −3 to +3 mmol/l |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Bloddiamanter** refererer opprinnelig til diamanter som ble utvunnet for å finansiere en borgerkrig, som for eksempel i Liberia og Sierra Leone på 1990-tallet. I mer utvidet forstand omfatter det diamanter som blir utvunnet på illegal vis og under brudd på menneskerettigheter. Diamanter er lett å smugle på grunn av sin høye verdi i forhold til vekt og størrelse. Eksperter kan med noenlunde sikkerhet si hvilken gruve rådiamanter kommer fra, men etter bearbeiding av steinen er det mye vanskeligere eller umulig å si noe med sikkerhet. 

Bloddiamanter har vært gjenstand for filmen Blood Diamond fra 2006 med Leonardo DiCaprio i hovedrollen. I august 2010 måtte modellen Naomi Campbell innrømme at hun hadde tatt imot bloddiamanter fra Liberias eks-president Charles Taylor på 1990-tallet.

For å begrense problemet fikk man i 2003 sertifiseringsordningen Kimberley-prosessen for diamanter.

Referanser
----------

1. ↑  Naomi-innblanding er bra for kampen mot bloddiamanter, VG nett, 05.08.2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Aleksandr Vasiljevitsj Zjirov** (russisk: Александр Васильевич Жиров; født 12. september 1958 i Dedenovo ved Moskva, død 21. mai 1983) var en russisk alpinist. Zjirov er, sammen med Valerij Tsyganov og Aleksandr Khoroshilov, en av tre mannlige russiske alpinister som har vunnet et renn i verdenscupen.

Fra 1980 til 1982 var Zjirov blant verdens beste slalåm- og storslalåmkjørere. I løpet av sin korte karriere oppnådde han 23 plasseringer blant de 10 beste. De sterkeste plasseringene oppnådde han i mars 1981, da han vant fire renn i løpet av to uker.

I sammendraget i verdenscupen kom han sesongen 1980/81 på tredjeplass bak Phil Mahre og Ingemar Stenmark, den beste plasseringen noensinne av en russisk alpinist.

Zjirov deltok bare i ett OL, under 1980 i Lake Placid ble han nummrer ni i storslalåm. Under VM 1982 i Schladming ble han nummer 13 i slalåm.

Zjirov omkom i en bilulykke i mai 1983, bare 24 år gammel.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 14. mars 1981 | Furano | Japan | Riesenslalom |
| 24. mars 1981 | Borowetz | Bulgaria | Storslalåm |
| 25. mars 1981 | Borowetz | Bulgaria | Slalåm |
| 28. mars 1981 | Laax | Sveits | Storslalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Aleksandr Zjirov – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Zjirov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Zjirov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Zjirov – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Zjirov – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Oversiktskart over geologien i det sydlige Norge, utgitt av Norges geografiske oppmåling i 1878.
**Geologisk kart** eller **berggrunnskart** viser geografisk fordeling av berggrunnen eller løsmassene. Videre er gjerne markert forkastninger, malmforekomster, og strøk og fall.

Geologisk kart over Norge
-------------------------

Norges geologiske undersøkelse samler data og lager geologiske kart over Norge og gjør kartene offentlig tilgjengelig. Norge er i dag dekket med geologiske kart, og de fleste kommuner dekkes med geologiske kart ned til en målestokk på 1:50 000.

Se også
-------

* Statens kartverk
* Norges geologiske undersøkelse
* Norges berggrunn

Eksterne lenker
---------------

* Kartbibliotek NGU
* Geologic Maps *fra USGS National Park Service*
* USGS National Database USA

Litteratur
----------

* L. Alnæs: *Industrimineraler og naturstein*. I: *Nasjonalatlas for Norge*. Statens kartverk 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Arne Braa Saatvedt** (født 1922 i Meråker, død 20. oktober 1945 i Oslo) var en norsk mann som jobbet for Statspolitiet i Norge under andre verdenskrig. Han ble dømt til døden og henrettet etter krigen.

Saatvedt ble medlem av NS i 1940 og vervet seg som frontkjemper til 5. SS-Division Wiking i november 1941. Han var senere i 23. SS-Panzergrenadierregiment Norge. I 1943 tjenestegjorde Saatvedt som tolk og etterforsker ved det tyske sikkerhetspolitiet på Lillehammer.

Han ble domfelt ved Eidsivating lagmannsrett 14. august 1945 for blant annet ulovlig frihetsberøvelse, legemsbeskadigelse og legemsbeskadigelse med farlig redskap. Han ble dømt til døden og henrettet på Akershus festning i Oslo 20. oktober 1945.

Dette skriver Erik Veum om Saatvedt i sin bok *Nådeløse nordmenn: Gestapo*:

> «Mannen til kvinnen er etterlyst av sikkerhetspolitiet, og det er derfor tjenestemennene fra Gestapo er interessert i henne. (…) Da hun kommer ned i entreen, kaster de tre tjenestemennene seg over henne. De tar kvinnen med seg opp på soverommet, og der får hun flere slag med batongene deres. De ber henne kle på seg, og for at hun skal få opp farten, banker de henne samtidig. Hun blir deretter avhørt inne i huset. Saatvedt og en av de andre går hardt til verks mot den 44-årige kvinnen da de banker henne opp. Hun blir sparket over store deler av kroppen og blir slått i ansiktet med knyttnevene. De bruker også en gummikølle og skaftet på en treøks til å slå kvinnen i hodet med. Til slutt jager de henne opp på bena og stiller seg rundt henne. Deretter kaster de henne mellom seg som en filledokke og slår henne i ansiktet til hun mister bevisstheten.»
> 
>

Kilder
------

* Veum, Erik: *Nådeløse nordmenn: Gestapo*. Utg. Kagge. Oslo. 2014

Referanser
----------

1. 1 2  Veum: Dette er Gestapos verste norske sadister - vg.no. Publisert: 13. november 2014, lest: 25. oktober 2015.

Portal: Andre verdenskrig
**Johannes Elihu Pedersen** (født 4. november 1914 i Horten, død 21. april 1999 samme sted) var en norsk musiker og evangelist.

Pedersen ble født i Horten og tok der utdannelse som konditor. Det meste av sitt arbeidsliv tilbragte han imidlertid på Marinens flyvebaatfabrikk og ved marinens hovedverft på Karljohansvern.

Det var musikalske gener i Pedersens slekt, og det ble fortalt at hans bestefar hadde spilt for sultanen i Konstantinopel. I ung alder lærte Elihu Pedersen seg å spille fiolin, og han kunne gjerne akkompagnere seg selv på fiolin når han sang. Hans far Karl Pedersen var blant stifteren Johan Oscar Smiths første medarbeidere under etableringen av trossamfunnet som i dag heter Brunstad Christian Church, på folkemunne ofte kalt «Smiths venner». Den unge Elihu ble også trukket inn i misjonsarbeidet. Hans musikalske evner og karismatiske utstråling trakk folk til møtene, og han besøkte mange steder i Norge, ofte sammen med Elias Aslaksen, Sigurd Bratlie og Aksel J. Smith.

Pedersen skrev et stort antall kristne sanger, og mange av disse satte han selv melodi til. I trossamfunnets offisielle sangbøker *Herrens Veier* og *Familiesangboken Mandelblomsten* er Pedersen den personen som er representert med flest sangtekster.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Bratli, Kjell Arne (23. april 1999). «Elihu Pedersen til minne». *Tønsbergs Blad*.
2. ↑  *Vervenstuten 3*. Misteltein forlag. 2000. s. 28. ISBN 8292080031.
3. ↑  Bratli, Kjell Arne (2000). *Brunstad - Paradis rett forut*. Skjulte skatters forlag. s. 173. ISBN 8291305676.
4. ↑  Bratli, Kjell Arne (1997). *Seilas mot himmelens kyst - En beretning om Johan Oscar Smith*. Skjulte skatters forlag. s. 130. ISBN 8291305323.
5. ↑  «Evangeliske møter». *Firda Folkeblad*. 12. april 1951. s. 3.
6. ↑  «Evangelisk møte». *Ringerikes Blad*. 17. oktober 1942.
7. ↑  «Evangelisk møte». *Moss Avis*. 7. november 1935.
8. ↑  «Evangeliske møter». *Sydvaranger*. 12. juli 1938.
9. ↑  ««Smiths Venner» bygger stort». *Stavanger Aftenblad*. 24. april 1990.
10. ↑  «Leserinnlegg: Uten at dere blir som barn (dikt av Elihu Pedersen)». *Bygdeposten*. 17. april 1980.
***«Over alle grenser»*** er en roman av Margit Sandemo fra 1967. Originalens tittel var **«Mitt vilda förflutna»**. Den gikk først som føljetong i Norsk Ukeblad før den kom i ulike bokformer. Den handler om Synnøve, den ville glade ungjenta, som inngår et proforma ekteskap med Scott Hollinger, da begge trenger en attest på at de er gift. De avtaler å skilles igjen etter kort tid. To år senere skal Synnøve inngå ekteskap med sin kjæreste Arne Møller, og innser til sin forskrekkelse at hun fremdeles er gift med Scott, og at han er en mangemilionær som har vært forsvunnet i 2 år. Da starter et helt nytt eventyr for Synnøve i jakten på Scott, og kjærligheten til Arne Møller blir tatt opp til vurdering på nytt. Det hele ender med at Scott og Synnøve fortsetter å være gift. Romanen ble utgitt som bok nr 13 i 1982 i serien «Margit Sandemos beste føljetonger».

Utgivelser i utvalg
-------------------

* «Margit Sandemos beste føljetonger nr. 13», Bladkompaniet 1983
* «Margit Sandemos beste dobbeltbok» Schibsted Forlag 2005

Kilder
------

* «Kjære Margit», Bladkompaniet 1994
**Giuseppe Volpi** (født 19. november 1877 i Venezia, død 16. november 1947 i Roma), var en italiensk forretningsmann og politiker. Han var guvernør i Italiensk Tripolitania fra 1922 til 1925, finansminister fra 1925 til 1928 og president for *Confindustria* fra 1934 til 1943.

Liv
---

Han var sønn av ingeniøren Erneste Volpi og Luigia Adriana Emilia De Mitri. Som ung mann dro han til Det ottomanske riket for å søke lykken. Her ble han en velstående mann ved å involvere seg i tobakksmonopolet i Montenegro, havnebygging i Bar (italiensk *Antivari*) og jernbanebygging mellom Bar og Virpazar. Han investerte fortjenesten i den gryende italienske elektriske industrien. I 1905 vendte han tilbake til Italia og grunnla Società Adriatica di Elletricità (SADE), som produserte strøm for området rundt Venezia. I 1912 spilte han en viktig rolle i forhandlingene om våpenhvile etter den italiensk-tyrkiske krigen. I 1917 var han en av dem som tok initiativ til å få bygget en ny industrihavn i Marghera. Etter første verdenskrig kjøpte han en rekke prestisjefulle hoteller, blant andre *Grand Hotel* i Venezia og *Hotel Excelsior* på Lidoen.

Volpi var tilhenger av fascismen og ble utnevnt til guvernør i Italiensk Tripolitania i 1922. I 1925 fikk han tittelen «greve av Misurata» av kong Vittorio Emanuele III, og samme år ble han utnevnt til finansminister i Mussolinis regjering. Han beholdt stillingen til 1928, da han ble etterfulgt av Antonio Mosconi.

Fra 1934 til 1943 var han president for *Confindustria*, den italienske arbeidsgiverforeningen. I begynnelsen av 1943 sørget Mussolini for at han ble erstattet av Giovanni Balella. Han kunne derfor ikke ta del i møtet i fascismens storråd hvor Mussolini ble avsatt natt til 25. juli 1943. I de følgende månedene forsøkte han to ganger forgjeves å flykte til Sveits. Han ble arrestert av SS og holdt i fengsel noen dager, men løslatt av helsemessige årsaker.

Etter krigen ble det forberedt rettslige undersøkelser av handlingene hans under fascismen, men på grunn av Palmiro Togliattis amnesti i 1946 og anbefalinger fra fremstående antifascister, ble det ikke reist tiltale mot ham.

Volpi var flere ganger direktør for Veneziabiennalen, og tok initiativ til den første filmutstillingen i Venezia, en forløper for Filmfestivalen i Venezia.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Volpi, Giuseppe, conte di Misurata», i *Treccani Enciclopedie on line*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Forsiden på *Malice defeated* fra 1680.
**Elizabeth Cellier** (Også kjent som **Mrs. Cellier** og **The Popish Midwife** (***Den papistiske jordmor***) var en engelsk, katolsk jordmor som virket i London. Hun var særlig aktiv i årene 1668-1688. I 1679 ble hun tiltalt for å konspirere mot den fremtidige kongen Jakob II, men hun ble frifunnet. Hun skrev senere flere pamfletter, og gjorde forsøk på å forbedre jordmorfaget.

Liv og virke
------------

Lite er kjent om henne før hun giftet seg med franskmannen Peter Cellier og konverterte fra den engelske kirke til katolisismen. I 1678 var mange katolikker fengslet som en følge av Titus Oates' falske anklager. Elizabeth Cellier besøkte mange av disse fangene, og som en følge av sin profesjon kom hun også i kontakt med mange høytstående katolske kvinner, og fungerte som et bindeledd mellom disse og de fengslede katolikkene. 

Gjennom en av disse kvinnene kom hun i kontakt med bedrageren Thomas Dangerfield, og da hun ble klar over hvem han var, nektet hun å hjelpe ham. Som hevn for dette plantet han et falskt brev som beskrev planer om et komplott mot kongen og flere andre adlige. Så angav han Cellier til myndighetene. Hun ble arrestert og tiltalt for forræderi, men ble frifunnet og Dangerfield ble i stedet arrestert.

Etter rettssaken gav hun ut *Malice Defeated* som ble den første av en rekke pamfletter fra henne. Som følge av skriveriene hennes ble hun igjen straffeforfulgt, og dømt til å stå tre ganger i gapestokken samt betale en bot på tusen pund.

Senere planla hun organisering av jordmødre og et barnehjem for foreldreløse nyfødte.

Hun er gravlagt i Great Missenden Church i Buckinghamshire.

Produksjon
----------

* *Malice Defeated; or a brief relation of the Accusation and Deliverance of Elizabeth Cellier* (London, 1680)
* *A scheme for the Foundation of a Royal Hospital and raising a revenue of £5000 or £6000 a year by and for the maintenance of a Corporation of skilful midwives* (London, 1687), trykt i *Harleian Miscellany* (IV, 142) og i *Somers Tracts* (II, 243)
* *To Dr. \_\_\_\_\_\_, An answer to his Queries concerning the College of Midwives* (London, 1687-88)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Oppslag i Catholic Encyclopedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Elizabeth Costello – åtte leksjoner*** er en roman fra 2003 av den sørafrikanske nobelprisvinneren John M. Coetzee.

Boken handler om den aldrende forfatterinnen Elizabeth Costello som reiser rundt i verden og holder foredrag. Foredragene hennes dreier seg om flere forskjellige tema, men Costellos engasjement for dyrs rettigheter er sentralt. Costello ble en kjent forfatter med boken *The House on Eccles Street*, en bok som gjenfortalte James Joyces *Ulysses* fra perspektivet til hovedpersonens hustru, Molly Bloom. Costello utgav denne boken for mange år siden, og lever fortsatt på dennes popularitet.

*Elizabeth Costello* fortelles delvis gjennom hovedpersonens eget perspektiv, men deler av boken fortelles også gjennom sønnen John. John følger moren gjennom foredragene, men er selv motvillig innstilt til morens relativt ekstremistiske syn.

I Norge er *Elizabeth Costello* utgitt på Cappelen. Den norske oversettelsen er ved Mona Lange.

Eksterne lenker
---------------

* Anmeldelse i *Dagsavisen*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** OCLC **·** OCLC
 |
Mor Jord får graset å gro
**Mat Zemlja** eller **Mat – Syra Zemlja** (kyrillisk: Мать Земля́ eller Мать – Сыра́ Земля́, Moder Jord) er en guddom som personifiserer jorden i slavisk mytologi. Hun er den slaviske varianten av jordgudinnen (Moder Jord) som forekom i forskjellige former i tidlige indoeuropeiske og andre eurasiske kulturer.

Bakgrunn
--------

Mat Zemlja, den slaviske Moder Jord ble ansett som mor til alle levende vesen og vekster, og fruktbarhetens midtpunkt. Hun sto i kontrast til Himmelen (eller tordenguden) og ble ansett som hans make. Himmelen eller tordenguden befruktet jorden med regnet, hvoretter hun gav høst, (grøde). Hun utgjør en sentral del av den tredelte verdenen (himmelen – jorden – underjorden), befolket av mennesker og dyr. Hun symboliserer opphavet for kvinnelig fruktsomhet og moderskap.

Indoeuropeisk og bibelsk sammenheng
-----------------------------------

Gudinnen Moder Jord stammer fra fortiden, minst fra den urindoeuropeiske epoken. Det finnes utallige parallellene i de indoeuropeisk folkenes mytologi:

* Demeter – den greske mytologien; en språklig parallell til tidlig russisk Zem-mater (kyrilliska: Земь-матерь, *Jord moder*)
* Anahita – fruktbarheten og vannets gudinne i den persisk mytologien
* Zjemina – den litauiske mytologien; en språklig parallell til russisk Zemlja (kyrillisk: Земля, **Jord**)

Ifølge de bibelske apokryfer og legender ble menneskets kropp skapt av jord (leire, støv).[1][2]

Etter menneskets død havnet sjelen i den øvre verden og kroppen i jorden. Dette kan jevnføres med troen at sjelen til slutt skilles fra kroppen når tre never jord kastes på kisten

Referanser
----------

1. ↑  *Maksimov*, 1903, s. 266
2. ↑  *Belova*, 1999, s. 317

Litteratur
----------

* *Belova O. V. Vinogradova L. N. Toporkov A. L.* Zemlja // Slavjanskije drevnosti: Etnolingvistitjeskij slovar / Pod red. N. I. Tolstogo; Institut slavjanovedenija RAN. – M.: Mezjdunarodnyje otnosjenija, 1999. – T. 2. – S. 315–321.. ISBN 5-7133-0982-7.
* *Maksimov S. V.* Netjistaja, nevedomaja i krestnaja sila. – Sankt Petersburg.: Tovaristjestvo P. Golike i A. Vilvorg, 1903. – 529 s.
* *Tjitjerov V. I.* Zimnij period russkogo narodnogo zemledeltjeskogo kalendarja XVI – XIX vekov. – Sankt Petersburg.: Izdatelstvo Akademii Nauk SSSR, 1957. – 237 s.
**Mat** er navnet på en elv i det nordlige området av Albania. Den har sitt utspring i Mat-distriktet, som har fått navn etter elva. 

UlzësjøenOmtrent 10 km etter at elven har passert byen Burrel renner den ut i et stort reservoar (Liqeni i Ulzës – «Ulzësjøen»), og senere gjennom et mindre reservoar (Liqeni i Shkopetit – «Shkopetsjøen»). Den største av disse ble bygd i 1957 av sovjetiske ingeniører og ble det første større vannverket i Albania. Etter at elva har passert disse reservoarene danner den et smalt gjel gjennom fjellrekken som ligger mellom Mat-distriktet og slettene ute ved kysten. På den andre siden møter den sin viktigste sideelv, Fan. Etter en total lengde på 115 km renner Mat ut i Drinbukta i Adriaterhavet mellom byene Lezhë og Laç.

Elva fører 103 m³/s, noe som gjør elva til den tredje største elva i Albania i henhold til vannføring, og den vokser seg særlig stor etter perioder med nedbør. Dette har også ført til flom på lavslettene. Etter at reservoarene ble bygd har man i større grad begrenset flommene.

I 1927 ble den 480 meter lange Zogubrua reist over elva. Brua ble bygd av tyske og sveitsiske ingeniører og ble en av de største byggverkene i Albania. Den ble av den grunn oppkalt etter kongen Ahmet Zogu, som regjerte landet på denne tiden. Det tok 50 år før neste bro ble bygd, og derfor ble Zogubrua stort sett kun kalt for «Matbrua». I senere tid har man rustet motorvegen som krysser Albania på langs og da ble en tredje bro på 650 meter bygd over elva.

I antikken var elva kjent som *Mathis*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mat River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** GeoNames
 |
***Giv akt*** var en av de illegale avisene som ble utgitt under den tyske okkupasjonen av Norge under andre verdenskrig. Den ble utgitt i Sarpsborg, og hovedsakelig spredt i Østfold.

*Giv akt* kom med sitt første nummer allerede i juli-august 1940, og var trolig den første illegale avis produsert utenfor hovedstaden. Den ble startet av redaktør Nils Hønsvald i *Sarpsborg Arbeiderblad* mens han fortsatt var redaktør for den ordinære avisa.

Stensilene til *Giv akt* ble skrevet i redaksjonen til *Sarpsborg Arbeiderblad*, men selve stensileringen ble gjort på en duplikator som tilhørte Samorganisasjonen i byen, der Hans Bjerkholt bisto med prosjektet.

Første halvåret kom *Giv akt* med 4 – 5 nummer. Senere fortsatte den å komme ut, med enkelte opphold, helt fram til desember 1944. Det var ikke uvanlig at flere illegale trykksaker ble produsert av én organisasjon, og gruppen bak *Giv akt* trykket også opp utgaver av *Fri Fagbevegelse*.

Hønsvald selv ble arrestert i mars 1941, og slapp først ut tre måneder senere. I denne tiden fortsatte Hans Hansen utgivelsen. Da Hans Bjerkholt ble arrestert det samme året fortsatte Edv. L. Wiik arbeidet med mangfoldiggjøringen av avisen. Hønsvald ble arrestert på nytt i desember 1944.

Referanser
----------

1. ↑  Side 30. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
2. ↑  Side 110. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)
3. ↑  Side 277. Hans Luihn: *De illegale avisene*, Universitetsforlaget (1960)

Portal: Andre verdenskrig
**Jan Afzelius** (1929–2000) var en svensk tegner og kunstner. Han er mest kjent for illustrasjoner på *Dagens Nyheter*s *Namn och Nytt*-side, der tegningene hans ble publisert under overskriften *Afzelius tecknar Stockholm*. Fra 1961 til 1969 arbeidet han som frilanser for *Svenska Dagbladet*, og i perioden 1969–1987 var han ansatt ved Stockholms stadsmuseum.

Etter skolegang på Manillaskolan for døve – han var født døv – utdannet han seg til kunstner ved kunstskoler som Anders Beckmans reklamskola, Konstfack i Stockholm, Otte Skölds målarskola og Slöjds i Göteborg. Etter hvert egnet han seg nesten utelukkende til tegning. Han er representert ved Nasjonalmuséet i Stockholm.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 42150750[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 27. februar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i det svenske kunstnerleksikonet Amanda

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** KulturNav
 |
**Jan-Robert Henriksen** (født 3. november 1958), tidligere kjent under artistnavnet **Yann-Robert**, er en norsk underholdningsartist, buktaler, komiker, foredragsholder og tekstforfatter. Han gir ut krimbøker under pseudonymet **JR Henrixen**. 

Jan-Robert Henriksen er opprinnelig utdannet som etterforsker i politiet.

Underholdningsartist
--------------------

Han startet artistvirksomheten i 1985 og har hatt mer enn 3200 forestillinger. Fra 1988 til 1995 turnerte han for Forsvaret. Fra 1990 til 1995 arbeidet han på Color Lines cruiseferger. Siden 1995 har han blant annet operert i bedriftsmarkedet og også produsert flere egne helaftens teatershows. Henriksen har blant annet spilt showet «VILLANDEN i festrus» og «008 fyrer løs» på scener i Oslo som LATTER, Chat Noir, Scandinavia Scene og Edderkoppen. Begge forestillinger er også vist i redigert utgave på TV 2. 

Jan-Robert har ved tre anledninger besøkt USA som skandinavisk representant på buktalerkongresser. I sin karriere har Jan-Robert Henriksen hatt over 60 TV-opptreder og tre egne TV-show. TV 2 har også laget en egen humordokumentar om ham.

Forfatter
---------

Han har skrevet flere bøker: to humorbøker om hunder, *Snuser i Skrevet – kunsten å mobbe hundeiere* (nyutgivelse med tittelen: *Menneskets beste venn?) av 1999*. En fagbok om presentasjonsteknikk og humorboken *LIVET...lissom..* (2009).

I 2018 ga han ut sin første krimbok. Boken har tittelen *De udugelige.* Dette var første bok i en serie krimbøker der de samme politifolkene er gjennomgangsfigurer. Som krimforfatter bruker han sin bakgrunn som politietterforsker og jurist. Krimbøkene gis ut under pseudonymet JR Henrixen. Krimseriens mest solgte bok har tittelen *Stålrosen*, den ble utgitt i 2019. I 2020 ga han ut *Nattklovnen* i samme serie. I løpet av 2021 er det planlagt en krimbokserie for barn. I 2022 utkom bok nr fire i krimserien - Kunsten å røve. Romanen har høstet flere 6-ere på terningen. 

### Bibliografi

* 2018 *De udugelige* (kriminalroman), Bokhandel.
* 2019 *Stålrosen* (kriminalroman), Bokhandel.
* 2020 *Nattklovnen* (kriminalroman). Bokhandel.
* 2022 *Kunsten å røve* (kriminalroman). Bokhandel

Referanser
----------

1. ↑  «De udugelige». *norskeserier.no* **(norsk)**. Norske Serier. 2018. Besøkt 4. januar 2021.
2. ↑  «Forfatter JR Henrixen. Bøker, lydbøker, biografi og bilder | NorskeSerier». *www.norskeserier.no*. Arkivert fra originalen 6. januar 2021. Besøkt 4. januar 2021.
3. ↑  «Stålrosen». *norskeserier.no* **(norsk)**. Norske serier. 2019. Besøkt 4. januar 2021.
4. ↑  «Nattklovnen». *norskeserier.no* **(norsk)**. Norske Serier. 2020. Besøkt 4. januar 2021.
5. ↑  Endelig ble det terning-sekser til «den evige treer»: – Norsklæreren min mente jeg aldri kom til å drive det til noe mer

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jan-Robert Henriksen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Jan Alfred Løtvedt** (født 30. april 1931, død 12. oktober 2008) var en norsk fotograf og filmprodusent. Han overtok et av Bergens eldste fotografiske atelier i 1952, fra sine foreldre, Lars og Dagmar Løtvedt. Bedriften drives i dag videre av hans tre barn: Truls Jan (født 1958), Lars Jakob (født 1961) og Lene Løtvedt (født 1968).

Løtvedt arbeidet videre med filmproduksjoner for den norske Filmavisen, og videre for en rekke norske og utenlandske oppdragsgivere innen sjøfart og industri, blant annet skipsreder Hilmar Reksten. Hans kunstneriske filmproduksjon ble redigert og deler av dette presentert under Bergen internasjonale filmfestival og Festspillene i Bergen i 2009 som forestillingen *J.A. Løtvedt på verdenshavene*. 

Løtvedt utvidet sin virksomhet med to studio for opptak og filmatisk etterarbeid i Feråsen på Sandsli, syd for Bergen, som drives videre av hans datter Lene Løtvedt.

Løtvedt var æresmedlem av Bergen Fotograflaug, og mottok førsteprisen for manuskriptet *Gipsy Blood* i Venezia i 1951, Æresprisen fra Os Filmfestival i 2006, og en rekke utmerkelser for sine industrifilmer laget på 1970- og 1980-tallet, blant annet *The salvation of Deep Sea Driller*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav **·** Discogs
 |
Detaljer fra Museo de Arte Moderno de la Ciudad de México. Fotograf: Luisalvaz
**Museo de Arte Moderno de la Ciudad de México** er et museum for moderne kunst i Mexico by. Det ligger i Chapultepec-parken, langs Paseo de la Reforma. Det ble åpna 20. september 1964 etter initiativ fra daværende president Adolfo López Mateos. Bygninga er tegna av Pedro Ramírez Vázquez, i samarbeid med Rafael Mijares Alcérreca.

Museet utgjør en del av Instituto Nacional de Bellas Artes, og har utstillinger av nasjonale og internasjonale samtidskunstnere. Det har også en permanent samling av verker av Gelsen Gas, Frida Kahlo, Olga Costa, Diego Rivera, David Alfaro Siqueiros, José Clemente Orozco, Manuel Álvarez Bravo, Leonora Carrington, Rufino Tamayo, Juan Soriano og Vicente Rojo.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Museo de Arte Moderno, Mexico City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Instituto Nacional de Bellas Artes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** NKC **·** CiNii **·** GeoNames
 |
Museo de Jade y Arte Precolombino Foto: Haakon S. Krohn 
**Museo de Jade y Arte Precolmbino** (spansk for «Museet for jade og førkolumbisk kunst») er et museum i San José i Costa Rica. Det eies av det nasjonale forsikringsinstituttet, Instituto Nacional de Seguros (INS). Museet befinner seg sentralt i byen, langs Avenida Central ved Plaza de la Democracia, like nedafor Costa Ricas nasjonalmuseum.

Museet inneholder 6881 indianske objekter av jade, stein og keramikk, 40 etnografiske samleobjekter 388 kunstobjekter som hovedsakelig stammer fra 500 f.Kr. til 1500 e.Kr. I tillegg forteller museet historien til folkegruppene som levde i det som i dag er Costa Rica før spanjolenes ankomst.

Museumsbygninga ble åpna 26. mai 2014, og er tegna av Diego van der Laat. Den består av fem etasjer, og har et totalt gulvareal på 6970 m². Den ble valgt ut blant 47 forslag i en arkitektkonkurranse, og skal forestille en jadestein. Fasaden er dekka av glatt, grå stein, og består av to deler som er adskilt av en stor sprekk av glass. Fra det ble oppretta i 1977 fram til 2014 holdt museet til i første etasje av INS' hovedkontor.

Museet består av fem saler, én i hver etasje. Første etasje har gratis adgang, og inneholder forskjellige smakebiter på hva som fins ellers i museet. I andre etasje befinner den såkalte «jadeteknologisalen» seg, hvor temaet er hvordan og i hvilken kontekst jaden ble formgitt. I tredje etasje er de såkalte «dag og natt-salene», som viser indianernes ulike skikker, samt utstillinger om det biologiske mangfoldet i Costa Rica. Utstillinga i fjerde etasje kalles «minnesalen», og tar for seg indianernes verdensbilde, som omfatter religion, dans, musikk, kjønns- og familieroller og sexualitet. I femte etasje er ikke utstillinga tematisk; den inneholder de nesten 4000 objektene som ikke befinner seg i de øvrige etasjene. Museumsbygninga har også en sal for midlertidige utstillinger, et auditorium, klasserom, kafé, butikk og garderobe.

Kilder
------

* «Una casa nueva para nuestro jade precolombino», *Semanario Universidad*, s. 18, 14.–20. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Museo del Jade of Costa Rica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Museo de Málaga** er et museum i Málaga i Andalucía, Spania. Det ble dannet i 1973 ved sammenslåing av de tidligere *Museo Provincial de Bellas Artes* fra 1913, og *Museo Arqueológico Provincial* fra 1947.

Kunstseksjonen
--------------

*El Juicio de Paris* (*Dommen over Paris*, 1904), Enrique Simonet.
*Anatomia del hard, (1890), Enrique Simonet.*
Museet har verker av Luis de Morales, Luca Giordano, Bartolomé Esteban Murillo, Antonio del Castillo, Alonso Cano, Pedro de Mena, Jusepe de Ribera, Francisco Zurbarán, Diego Velázquez, Francisco de Goya, Federico de Madrazo, Ramón Casas, José Moreno Carbonero, Enrique Simonet, Joaquín Sorolla, Léon Bonnat, Franz Marc og Pablo Picasso.

Arkeologisk seksjon
-------------------

Den arkeologiske seksjonen inneholder samlinger fra det tidligere Museo Loringiano og Museo Provincial de Bellas Artes, med gjenstander fra utgravninger i provinsen siden 1930-tallet, inkludert graver i Alcazaba i Málaga.

Referanser
----------

1. ↑  Museo de Málaga: Historia, Museo de Málaga.
2. ↑  Monumentos de Málaga Arkivert 18. juli 2011 hos Wayback Machine. webmalaga.com, tilgjengelig online 2010-01-17, lister Murillo, Zurbarán, Morales, Alonso Cano, Ribera, Luca Giordano, Sorolla, Martínez Cubells, Picasso, og velger ut samlingen av det 19. århundre, malere, for å nevne spesielt Muñoz Degrain, Simonet, og Nogales (antagelig Avelino Nogales).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Michelangelos *David*, laget av carraramarmor
Operabygget i Oslo ble i 2007 utvendig og innvendig kledt med hvit carraramarmor. Bildet viser taket i august 2007.
**Carraramarmor** er en av verdens mest kjente typer av bergarten marmor. Mineralene i carraramarmor er blant de mest kjente stedegne mineraler fra Italia. Noe som karakteriserer dem, er den harmoniske utformingen av krystallene i den, og deres transparens og skarphet.

Ordet og stedsnavnet *carrare* kommer fra det førromerske, keltiske eller liguriske, elementet *kar* («stein»), via latinske *carrariæ* i betydningen «steinbrudd».. Det er ca. 150 marmorsteinbrudd i Carraraområdet.

Bergindustrihistorie i Carrara
------------------------------

Den kommer fra steinbruddene rundt byen Carrara i Italia, nord i regionen Toscana. Marmorsteinbruddene befinner seg i de apuanske alper, hovedsakelig i fire daler (Valle di Torrano, Valle di Misseglia, Valle di Bettizano, Valle di Colonnata) rundt om Carrara. De fleste av dem ligger på ca. 1000 moh. De eldste av gruvene har opprinnelse tilbake til ca. 200 f.Kr.. 

Marmor herfra var etterspurt i det gamle Romerriket. I den romerske keisertiden var carraramarmor etterspurt for representative offentlige byggverk. Senere har skulptører over hele verden benyttet denne marmoren. Blant dem kan nevnes Michelangelo, Bernini, Pisano, Donatello og Canova. 

Carraramarmor ble også benyttet til Il Duomo i Firenze, Det skjeve tårn i Pisa, Peterskirken i Roma, i de tidligere World Trade Center i New York, i mange kasinoer i Las Vegas og i utallige kirker og katedraler.

Carraramarmor i Norge
---------------------

Det nye operabygget i Oslo ble i 2007 kledt med plater av hvit carraramarmor. Den reine marmoren begynte allerede samme sommer og høst å gulne og «ruste», antakelig på grunn av kjemikaliene i festemiddelet.

Referanser
----------

1. ↑  Repetti, E.: «Carrara - Cave di Marmi» Arkivert 25. februar 2017 hos Wayback Machine. (PDF), *Dizionario Geografico, Fisico e Storico della Toscana*
2. ↑  Kleiner, Diana E.E.: *The Ascent of Augustus and Access to Italian Marble* (multimediapresentasjon), Yale University.
3. ↑   Vold, Kristin (26. oktober 2004): «Italiensk marmor til operaen», *NRK*

Eksterne lenker
---------------

* Marmormuseet i Carrara Arkivert 2. februar 2008 hos Wayback Machine.
* Den Norske Operas nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*Jonatan og Ahimaas skjuler seg fra Absalom*, tresnitt av Johann Christoph Weigel, 1695.
**En-Rogel** eller **Rogelkilden** (hebraisk: עין רגל, *‛êyn rôgêl*) var et landemerke og en vannkilde i nærheten av Jerusalem i oldtidens Israel. Det var et skjulested for kong Davids spioner, Jonatan og ypperstepresten Ahimaas, i henhold til *Andre Samuelsbok* i den hebraiske Bibelen (det gamle testamente), og den lå nært ved Sohelet-steinen, hvilket nevnes i *Første Kongebok* som stedet hvor Adonja slaktet husdyr og holdt en offerfest i et forsøk på underbygge sitt krav på tronen. I senere tid var stedet et grensemerke mellom Judea og området til Benjamins stamme. Vannkildens åpenbare hellige vesen antyder at det var det samme stedet som Drakekilden som nevnes i *Nehemjas bok*.

Stedets alder er utvilsom gammel, og det er sannsynlig at kilden var et hellig sted også i førisraelittisk tid. Betydningen av navnet og dets nøyaktige lokalisering er usikker. Som med Sohelet-steinen hadde antagelig navnet en form for hellig eller mytisk betydning.

Det er fremmet to identifisering som har fått et visst gjenklang: Det første er «Jomfruens kilde», ‘Ain Sitti Maryam, senere ‘Ain Umm ed-Deraj, den eneste virkelige kilde i nærheten av Jerusalem, og nøyaktig rett imot ez-Zehweleh som kanskje kan være Sohelet-steinen. Det andre er Bir-Eyyub, også kjent som Nehemjas brønn, omtrent 100 meter lengre sør for stedet hvor Wadi er-Rababi og Kedrondalen møtes. Et argument mot sistnevnte er at Bir-Eyyub er ikke en kilde, men en brønn og ligger for langt unna ez-Zehweleh som er godt synlig fra byen. Den passer heller ikke til konteksten i *Andre Samuelsbok*, og det er usikker om den eksisterte i antikken. Det fremste argumentet for «Jomfruens kilde», som muligens kan identifiseres med Gihonkilden, er at historikeren Josefus har bevitnet at den eksisterte i antikken, og som plasserte den i de kongelige hager.

Referanser
----------

1. 1 2  Nettbibelen: *Andre Samuelsbok* 17:17[*død lenke*]
2. ↑  Nettbibelen: *Første Kongebok* 1:9[*død lenke*]
3. ↑  Nettbibelen: *Josvas bok* 15:7[*død lenke*], 18:16[*død lenke*]
4. ↑  Nettbibelen: *Nehemjas bok* 2:13[*død lenke*]
5. 1 2  En-Rogel, Topicalbible.org
6. 1 2  «En-rogel», *Encyclopedia Biblica*
7. ↑  Josefus: *Ioudaike archaiologia (Jødisk forhistorie)*, vii. 14 4
**Käsivarsi ødemarksområde** (finsk: *Käsivarren erämaa-alue*) er det nest største ødemarksområdet i Finland. Det ligger i Enontekis kommune i Lappland. Det ble opprettet i 1991 i likhet med alle de 11 andre ødemarksområdene i Lappland. Det har et areal på 2 206 km². Det er det best besøkte ødemarksområdet i Finland. Området administreres av Forststyrelsen.  

Området grenser i nordøst mot den norske Reisa nasjonalpark.

Alle finske fjell med høyde over 1 000 meter ligger innenfor Käsivarsi ødemarksområde, bortsett fra Saana ved Kilpisjärvi som ligger like i nærheten.

*Käsivarsi* er det finske ordet for arm, og henviser til områdets beliggenhet i «den finske armen», det smale området som strekker seg mot nordvest mellom Norge og Sverige.

Referanser
----------

1. ↑  «Käsivarsi Wilderness Area». Forststyrelsen. Besøkt 9. mai 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Käsivarsi Wilderness Area – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Ødemarksområder i Finland |
| --- |
| Hammastunturi  **·** Kaldoaivi  **·** Kemihaara  **·** Käsivarsi  **·** Muotkatunturi  **·** Paistunturi  **·** Pulju  **·** Pöyrisjärvi  **·** Tarvantovaara  **·** Tsarmitunturi  **·** Tuntsa  **·** Vätsäri |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |