recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Berit Hansdatter Gaup** (født 25. juni 1836, død 25. mars 1890) var ei av de som i ble dømt etter det samiske «Kautokeino-opprøret» i november 1852. Hun ble dømt til 12 års straffarbeid, men ble benådet i 1864. Hun giftet seg 29. mars 1868 med Lars Jacobsen Hætta.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Lars\_Hætta[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Klassekampen: Hva forårsaket opprøret? av Ole Henrik Magga, professor ved Sámi allaskuvla/Sámi University College
* NRK: – Bakgrunnen for 1852-opprøret må bli vektlagt
* Dom av 6. august 1854
* Kyrkjebok Kautokeino 1852, skrevet av sokneprest Hvoslef

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***P4s radiofrokost*** er et norsk radioprogram som har gått daglig på P4 siden 1997. Programmet sendes hverdager mellom 06 og 10. Programledere er Bjørn Faarlund, Michael Andreassen, Vida Lill Berge og Samantha Skogrand. Sendingen er meget variert og består av prat, musikk, nyheter, trafikkmeldinger, værmelding og andre faste innslag. Programmet har nyhetsoppdateringer hver hele og halve time. I tillegg til sendingen er de også å høre i P4s Radiofrokost podcast, hvor alle høydepunktene av dagens sending er klippet til. 

*P4s radiofrokost* hadde rundt 500 000 daglige lyttere i 2001. Noe som gjorde det til Norges nest mest hørte program. Kun slått av P1s *Nitimen*.

Konkurranser
------------

Kl. 06:35 Spilles "Fem Kjappe". En konkurranse med Fem spørsmål basert på ett dagsaktuelt tema. Man må svare på inngangsspørsmålet på SMS med kodeord "Frokost" til 1904 man får rett før P4-Nyhetene kl. 06:30. Man må svare på på fem spørsmål for å vinne ett 6 måneders Viaplay Medium abonnement, men med ingen til fire riktige får man ett 3 måneders Viaplay abonnement 

Kl. 07:50 Spilles "Jackpot". Inngangsspørsmålet får man ca. kl. 06:15 og ca. kl. 07:20 og man må sende svaret på en SMS med løsningsordet med kodeord "JP" til 1904. Premiestigen går fra 3 rette (1000 kr eller 1000 kr i gavekort), 7 rette (10 000 kr eller 10 000 kr + 1000 kr i gavekort) og 10 rette (100 000 kr) 

Kl. 07:15 og 09:15 er også konkurransen «Lyden av Norge» med i programmet der man kan vinne 200 000 kr

Bakgrunn
--------

*Radiofrokost* etterfulgte *God morgen Norge*, som gikk frem til 24. desember 1996.

Sendetiden var bare på 1,5 timer de første årene.

Programledere
-------------

Tidligere programledersammensetninger (kronologisk rekkefølge): 

* Leif Erik Forberg (1998-1999)
* Bjørn Faarlund (fra 2000) og Tor Andersen
* Bjørn Faarlund og Jan Norman (fra mars 2008)
* Bjørn Faarlund, Silje Stang og Jan Norman
* Bjørn Faarlund og Jan Norman
* Bjørn Faarlund, Victoria Bryde og Jan Norman (til desember 2013)
* Bjørn Faarlund, Victoria Bryde og Terje Sporsem (fra 1. januar 2012)
* Bjørn Faarlund, Victoria Bryde og Daniel Høglund (fra 1. januar 2013)
* Bjørn Faarlund, Daniel Høglund og Silje Stang (fra 1. september 2014)
* Bjørn Faarlund, Øystein Røe Larsen og Silje Stang (fra september 2015)
* Bjørn Faarlund, Øystein Røe Larsen og Marte Kaasa Arntsen (fra september 2017)
* Bjørn Faarlund, Øystein Røe Larsen og Elisabeth Carew (fra 9. august 2022)

I tillegg har Lise Askvik vikariert som programleder ved en rekke anledninger.

Referanser
----------

1. ↑  «Nitimen mest populær». *journalisten.no* **(norsk)**. 16. januar 2002. Besøkt 4. januar 2019.
2. ↑  *Arbeiderbladet 1996.12.27*. Oslo. 1996-12-27. s. 26-27.
3. ↑  *Halden Arbeiderblad 1996.12.24*. Halden. 1996-12-24. s. 56.
4. ↑  «P4s Radiofrokost». *web.archive.org*. 23. april 1998. Archived from the original on 23. april 1998. Besøkt 4. januar 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  «Fra nyttår kan du ikke». *Dagbladet*. 20. oktober 1999. «lenger innta frokosten sammen med Leif-Erik Forberg. Da overlater han P4s populære « Radiofrokost» til Bjørn Faarlund»

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
**Bjørn Tore Gjertsen** (født 27. august 1966) er en norsk lege, kreftforsker og professor ved Universitetet i Bergen.

Han har en cand.med. fra Det medisinske fakultet (UiB) i 1992 og Ph.D. i 1995 fra samme sted på en avhandling om programmert celledød hos blodkreftpasienter. Fra 1997 til 1999 var han gjesteforsker ved University of Texas. Siden 1999 har han virket i Bergen ved universitetet der han ble professor i hematologi i 2007, og ved Haukeland Sykehus der han siden 2019 har vært forskningsleder. 

Han ble i 2021 tildelt Kong Olav Vs kreftforskningspris på 1 million kroner for hans forskning på «hvordan intracellulær signalering i kreftceller kan benyttes for å gi sikrere diagnoser og utnyttes i klinisk sammenheng» .

Referanser
----------

1. ↑   www.abcnyheter.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Fødselsdato og info om karriere er fra Bjørn Tore Gjertsen, hjemmeside med CV hos uib.no, sist lest den 8. februar 2024.
3. 1 2  Kreftforskningsprisen 2021 til Bjørn Tore Gjertsen fra kreftforeningen.no, sist lest den 8. februar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** ResearcherID **·** CRIStin
 |
**Straumsbotn** er en fjordarm av Bergsfjorden på Senja i Senja kommune i Troms og Finnmarrk. Fjorden har innløp gjennom sundet Trongstraumen ved Straumsneset i nord og strekker seg 7,5 kilometer sørøstover til Elvevollen innerst i fjorden. Straumsbotn har forbindelse til Bergsfjorden gjennom en smal (om lag 60 meter på det smaleste) og grunn renne, Trongstraumen eller Straumen, der tidevannet strømmer som en elv opp til 11 km/time. Det har vært godt fiske i Straumen. Straumsbotn er den eneste fjorden i ytre Senja som regelmessig fryser til om vinteren.

Bygda Straumsbotn ligger på østsida av fjorden. Lenger sør og inn i fjorden ligger gårdene Håverjorda og Løvdal. Fra Straumsnes var det fergeforbindelse med kommunesentret Skaland, over Bergsfjorden, fram til riksvei 864 (nå del av fylkesvei 862), med Skalandtunnelen, åpnet i 1987.

Fylkesvei 86 går langs hele østsida av fjorden og over Trongsundet.

Referanser
----------

1. ↑  Straumsbotn på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Brox, Arthur (1965). *Berg og Torsken bygdebok*. Tromsø.
3. ↑  *Norge*. Oslo: Cappelen. 1963.
4. ↑  Brox, Arthur (1901-1973) (1959). *Berg og Torsken bygdebok*. Tromsø.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Bygningen som tidligere ble brukt til Preussens parlament Preußisches Abgeordnetenhaus tjener som sete for bystaten Berlins parlament
***Preussischer Landtag*** (*den prøyssiske landdag*) er et begrep som fra det 15. århundret ble brukt på forskjellige politiske institusjoner i Preussen.

Begrepet ble brukt om stenderforsamlingen i Kongeriket Preussen. Fra 1849 til 1918 var det navnet på Preussens parlament som besto av to kamre: (*Preußisches Herrenhaus*) og (*Preussisches Abgeordnetenhaus*).

Under Weimarrepublikken var Preussischer Landtag navnet på parlamentet til Fristaten Preussen. Den ble opprettet i 1921 i forlengelsen av Den grunnlovsgivende prøyssiske Landsforsamling.

Landdages valgperiode var fire år, men kunne bli oppløst ved flertallsvedtak eller gjennom folkeavstemning. Landdagen var Preussens politiske forsamling. Landdagen kunne endre Preussens forfatning med ⅔-flertall, og landdagen valgte ministerpresidenten. Forsamlingen kunne innkalle regjeringsmedlemmer, eller hele regjeringen og eventuelt vedta mistillit. Med ⅔-flertall kunne landdagen stille regjeringsmedlemmer for riksrett. En gruppe på 1/5 kunne vedta iverksettelse av parlamentariske undersøkelseskommisjoner.

*\* Se også: Den prøyssiske landdagen (bygning) og Liste over presidentene for Den prøyssiske landdagen*

Litteratur
----------

* Hans Wilderotter: *Das Haus der Abgeordneten: Ein Denkmal preußischer und deutscher Geschichte in der Mitte Berlins*. Philo Fine Arts, Dresden 2001, ISBN 3-364-00378-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Preußischer Landtag (building) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Preußischer Landtag – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tabelle zur Geschichte des Preußischen Landtags

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Maserati MC20** er en toseters sportsbil produsert av italienske Maserati siden 2020 ved fabrikkens hovedkvarter i Modena.

V6-motoren med navnet *Nettuno* yter litt over 620 hestekrefter.
Navnet kommer av *Maserati Corse 2020* (*corse* betyr bane). Den har en treliters V6 bensinmotor på noe over 620 hestekrefter med to turboer, og kalles *Nettuno* etter Neptun som er symbolet til Maserati. Giret har åtte trinn. Bilen har en monocoque bygd av karbon og veier rundt 1,7 tonn.

En MC20 bakfra
Varianten **Cielo** fra 2022 er uten fast tak; *cielo* er italiensk for «himmel». Den veier 40 kg mer. Det er også laget varianter i små kvanta som banebilen **MCXtrema** med 720 hestekrefter. Banebilen **Maserati GT2** har sekstrinns gir og oppfyller kravene til deltakelse i GT2-ligaen.

Referanser
----------

1. ↑  Endelig er Maserati på plass fra bilnorge.no den 22. september 2020.
2. ↑  Maseratis sportsbil i sommerklær fra bilnorge.no den 13. juni 2022.
3. ↑  Hinsides pris og én vesentlig begrensning i finansavisen.no den 8. september 2023.
4. ↑  Maserati GT2 debut specs fra motor1.com den 30. juni 2023.
5. ↑  Her får de norske kundene med seg en helt spesiell avduking i tv2.no den 10. september 2020.
Christian V
**Danske Lov** (*Christian 5s Danske Lov av 1683*), også kjent som ***Den Danske Landslov af 1683***, ble underskrevet av kong Christian V den 15. april 1683. Danmark fikk dermed en lov som gjaldt for hele kongeriket, og som omfattet sivilrett såvel som strafferett, prosess, kirkerett og andre deler av den offentlige rett. Hittil hadde det vært 3 forskjellige landskapslover: Jyske Lov for Fyn og Jylland, Sjællandske Lov for Sjælland, Møn, Lolland og Falster og Skånske Lov for Skåne, Halland, Blekinge og Bornholm. Jyske Lov var den yngste og ble derfor også brukt utenfor Jylland.

Danske Lov ble utstedt på bakgrunn av enevoldsmakten (jus majestatis), som ble innført i forbindelse med Kongeloven av 1665.

Danske Lov er detaljert og utførlig i sine bestemmelser, ganske i overensstemmelse med datidens kasuistiske metode. Det var tale om en sammenskrivning av en rekke samfunnsmessig viktige problemstillinger, som før enten hadde vært regulert utfra sedvane eller ved landskapslovene.

Danske Lov var nyskapende på mange områder, bl.a. ble straff begrunnet utfra et forebyggelsessynspunkt. Den vakte stor oppsikt i utlandet og ble oversatt til tysk, latin, russisk og engelsk.

Norge fikk i 1687 sin Norske Lov, som i form og innhold stort sett baserte seg på Danske Lov, men inneholdt en hel rekke særbestemmelser og innrømmelser overfor norske, økonomiske interesser. Det norske forarbeidet med å få revidert hadde startet med forslag fra Jens Bjelke om å revidere lovverket. Stattholderne Hannibal Sehested og Ulrik Fredrik Gyldenløve støttet også bestrebelsene, men først i 1680 kom en kommisjon igang.

Referanser
----------

1. ↑  Sverre Bagge og Knut Mykland, *Norge i dansketiden*, Politiken 1987, side 200.
2. ↑  Bagge og Mykland, side 200.

Eksterne lenker
---------------

* Danske Lov i digital form

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi
 |
**«Pollo»-ulykken** inntraff ombord i tankskipet MT «Pollo» mens det lå ved kai i Kristiansand 5. november 1970. Skipet var under ombygging og reparasjon ved Kristiansands mekaniske verksted, og fikk installert nytt brannslukningsanlegg i maskinrommet. Under dette arbeidet kom en sveiser i skade for å bevege en hendel som utløste CO2-anlegget. Gassen strømmet inn i maskinrommet der mellom 50 og 60 arbeidere jobbet, og fortrengte oksygenet. 12 arbeidere ble kvalt og 39 ble skadet i ulykken. Stor innsats av røykdykkere fra Kristiansand brannvesen medvirket til at ikke enda flere mistet livet.

Tekstilkunstneren Else Marie Jakobsen har laget et billedteppe til minne om «Pollo»-ulykken. Teppet henger på Kristiansand brannstasjon.

Skipet ble bygget i 1960 og gitt navnet Mobil Apex. I 1969 begynte det å brenne i maskinrommet mens skipet lastet bensin og nafta ved oljeterminalen i Saint Croix. Én mann omkom og skipet ble ansett som totalt tap. Vraket ble kjøpt av skipsreder Svend Foyn Bruun som fikk det slept til Norge hvor det ble reparert ved Kristiansands mekaniske verksted. Det ble omdøpt til «Pollo». Etter brannen i Kristiansand ble skipet solgt og omdøpt en rekke ganger; I 1977 til «Redsea Venture», 1980 til «Ciron», 1984 til «Auma», 1985 til «Izara», og i 2005 ble det omdøpt til «Espadon» og antatt brukt som flytende lager. Skipet er i dag dekommisjonert.

Litteratur
----------

* Jan Christensen; Dag Christensen (1971). *VG panorama 71*. Oslo: Schibsted. s. 20. ISBN 8251601967.
* Even Haughem (2000). *Sikker utførelse av varme arbeider*. Sandefjord: E H byggtjenester. s. 31. ISBN 8299552702.

Referanser
----------

1. ↑  «1969 MT POLLO (TBG101196902)». *skiphistorie.net*. Besøkt 19. september 2019.
2. ↑  «Espadon, IMO 5238107». *balticshipping.com* **(engelsk)**. Besøkt 19. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* NRK-innslag fra 1970 på YouTube
* Agderkultur: Else-Marie Jakobsens bildeteppeutstilling til Kirkefestspillene 2003 i Kristiansand (s. 3)
* Mobil Apex - (1960-1969) – Bilder av «Pollo» i forskjellige navnedrakter
«**Anna Rogde**» er verdens eldste seilende skonnert. Den ble bygget i 1868 og sjøsatt ved Bangsund Skipsverft på Bangsund 20. august samme år, under navnet «Anna» af Bergen. Eierne av skonnerten var et partrederi i Bergen. Skonnerten var søsterbåt til Skonnerten «Albert», som ble levert året før, i 1867.

Historie
--------

I 1872 ble «Anna» af Bergen kjøpt av Isak Rogde, som var fra stedet Rogdo i Hardanger. Skuta fikk da navnet «Anna» af Rogde og gikk på folkemunne under navnet «Anna Rogde». I alle registreringer i skipsregisteret og på Biilbrevet er navnet kun «Anna». Isak Rogde giftet seg senere med Anna fra Kjøtta ved Harstad, som da tok navnet Anna Rogde.

I 100 år seilte «Anna» af Rogde som fraktefartøy. De første fire årene gikk hun i Nordsjøfart og Østersjøfart helt fra Arkhangelsk til Portugal, deretter som frakteskute langs norskekysten, for det meste for seil og etterhvert med en 40 hk Bolinder semidiesel motor.

Brødrene Aage og Magne Gjertmund Indahl, som er seilere og har kystskippersertifikat kl 2, kjøpte skuta i 1976. Kjøpesummen var kr 50 000,- og skuta var da i så dårlig stand at den måtte holdes flytende med kraftige brannpumper. De restaurerte henne i to omganger, i 1976 og i 1985. I 1976–1977 ble skroget restaurert, og i 1985–1986 ble skuta totalrestaurert. Tilsammen ble det brukt ca. 15 millioner kroner på disse to restaureringsprosjektene, for det meste finansiert av Magne Indahls datavirksomhet.

Skuta ble benyttet i forbindelse med frivillig ungdomsarbeid, og de seilte uketurer med ca. 30 ungdommer om bord pr. uke. Til sammen har de gitt opplæring i seiling til ca. 4 000 ungdommer.

Etter restaureringen i 1986 ble «Anna af Rogde» blinket ut av Miljøverndepartementet for å være med å danne grunnstammen av bevaringsverdige fartøyer i landet.

«Anna Rogde» ble solgt i 1991 til Stiftelsen Anna Rogde i Harstad. I 2010 ble Stiftelsen konsolidert med Sør-Troms museum. I dag fungerer Stiftelsen Anna Rogde som en eierstiftelse, mens Sør-Troms museum har ansvaret for drift.

Tekniske data
-------------

* Type: 2-mastet slett-toppet skonnert.
* Byggeår: 1868, sjøsatt 20. august 1868, seilklar 19. september 1868.
* Byggested: Bangsund Skipsverft, Namsos.
* Konstruktør: Sigbjørn K. Birkeland.
* Lengde over dekk: 92 fot.
* Bredde: 22 fot.
* Lengde inkl. baugspryd: 120 fot.
* Tonnasje: 66 netto registertonn, 92 brutto registertonn.
* Seilareal: 444 kvm.
* Motor: Cummins QSM11M, montert 2012.
* Passasjersertifikat for 30 personer utenfor 5 nm. Innen 5 nm 60 passasjerer.

Eierforhold
-----------

* 1868–1872: Partrederi i Bergen,
* 1872–1976: Isak Rogde og familien Rogde,
* 1976–1985: Brødrene Aage og Magne Gjertmund Indahl,
* 1985–1991: Magne Gjertmund Indahl,
* 1991 – : Stiftelsen Anna Rogde.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna Rogde (ship, 1868) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Anna Rogdes hjemmeside
* Annas Rogdes historie på jubileumssiden www.annarogde150.no
* Anna Rogde Arkivert 22. august 2018 hos Wayback Machine.
Mezuza
En **mezuza** (eller **mezuzah**; flertal **mezuzot**) er en liten sylindrisk beholder som i jødiske hjem og offentlige bygninger festes på høyre side (sett fra utsiden) av dørkarmen til boligen, til oppholdsrom og til porter til inngjerdede gårdsplasser. Den festes omtrent ved skulderhøyde og litt på skrå innover.

Sylinderen inneholder en pergamentrull med to hebraiske skriftsteder: (5. Mos. 6,4–9) fra shema-bønnen og (5. Mos. 11,13–21). I begge disse teksene omtales at bønnen skal festes til dørkarmen (Mezuza).

Den er ment å beskytte beboerne i boligen, og når de går inn eller ut, tar mange mennesker på den kysser deretter sin egen hånd.

Referanser
----------

1. ↑  «Why Jews Hang a Mezuzah on the Doorpost». *My Jewish Learning* **(engelsk)**. Besøkt 8. april 2020.
2. ↑  Farmer, Ann (17. september 2010). «In Mezuzas, a Custom Inherited by Gentiles». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 8. april 2020.
3. 1 2  «What is a Mezuzah?». *My Jewish Learning* **(engelsk)**. Besøkt 8. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
***Hele Norge baker*** er et norsk talentprogram innen matlaging som gikk på TV3 fra 2013 til 2014. Programmet fulgte tolv amatørbakere i et TV-studio som var innredet som et stort kjøkken. I hver episode fikk deltagerne to oppgaver relatert til bake- eller konditorfaget, og etter hver episode ble den deltageren som hadde levert dårligst sendt hjem. Programmet ble ledet av Line Verndal, mens Pascal Dupuy, konditor Linda Roalstad, Øyvind Lofthus var dommere.

Programmet er basert på *The Great British Bake Off*, som hadde suksess på BBC Two i England. Både Sverige og Danmark har lagd egne versjoner.

Premieren ble sett av 237 000, mens premieren av andre sesong ble sett av 137 000.

Ida Gran-Jansen vant første sesong.

Se også
-------

* Liste over norske Reality-TV-serier

Referanser
----------

1. ↑  «Hyler av smerte i «Hele Norge baker»: - Det sluttet aldri å svi». *Kjendis*. Arkivert fra originalen 31. mars 2016. Besøkt 7. november 2016.
2. ↑  «Disse skal kjempe om å bli Norges beste baker». *Side2*. 10.2.2014. Besøkt 7. november 2016.
3. ↑  «Sponser TV3-satsing». *kampanje.com*. 2013. Besøkt 7. november 2016.
4. ↑  «Seerras for «Hele Norge baker»». *kampanje.com*. 3. mars 2014. Besøkt 15. februar 2020.
Sogn gruve

**Sogn gruve** er en tidligere gruve ved Sognsvann i Oslo. Gruvedrift begynte i området mellom Vettakollen og Sognsvann, da prost Morten Krabbe i 1540 oppdaget at det var jernmalm (magnetitt) i området. Gruvene ble gravd ut bl. a. ved hjelp av fyrsetting, en metode som gjenspeiles i gruvens hvelvede tak. Ved fyrsetting varmes steinen opp til den blir sprø og ettergivende. 

Denne praksisen fortsatte fram til 1800-tallet, da man i større grad begynte med mer effektiv kruttsprengning. Gruvedriften fortsatte til 1854. Gruveanlegget er i god stand, i forhold til mange andre byggverk fra denne tiden. Igjen står selve gruven, et platå som ble brukt til hestevandring, noen mindre hus, samt enkelte stenfundamenter og mur.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sogn gruve – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Sogn gruve». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Isfjord fyr**, senere **Isfjord radiofyr**, er et fyrtårn på Kapp Linné ved sørmunningen av Isfjorden i Nordenskiöld Land på Spitsbergen. Fyret ligger om lag to hundre meter nordvest for Isfjord radio og regnes ofte som verdens nordligste fyr. Det ble oppført i 1933 av Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser og satt i drift for første gang den 13. september samme år.

Det opprinnelige fyret ble helt ødelagt i 1941 i forbindelse med andre verdenskrig. Det var et åttekantet jernhus på en tolv meter høy vinkeljernsunderbygning plassert på fire betongfundamenter med et tre meters innebygd beholderrom øverst. Det var seks glassvinduer mot havet og to blindruter mot land.

Sommeren 1946 ble Isfjord radiofyr gjenoppbygd på samme sted, da som et firkantet bygg med ellers samme beskrivelse som det opprinnelige fyret. Dette fyret ble tent for første gang den 26. september samme år. Fyret var utstyrt med Dalénlanterne og -brenner som ga ett hvitt lysglimt vedvarende i ett sekund hvert femte sekund. Med fem gassflasker tilkoblet hadde fyret en beregnet brennetid på fire måneder. Fyrets opprinnelige lanterne har i ettertid blitt erstattet av en kort lyspost plassert på toppen.

Forhistorie
-----------

I 1932 hadde Adventfjorden 95 dampskipssanløp og det hadde i årene før blitt opprettet to sovjetiske gruvebyer ved Isfjorden. Turist- og kulltrafikken var økende og seilingssesongen ble utvidet da to sovjetiske isbrytere begynte å trafikkere Spitsbergen i 1932-33. I 1932 gikk to sovjetiske skip på grunn i mørket og det ble anmodet om bygging av fyr for å gjøre seilingene sikrere. Fra før var det kun oppsatt en båk på Kapp Linné.

Se også
-------

* Isfjord radio
* Festningen

Referanser
----------

1. ↑  Kulturminnesøk: Isfjord radio, Randvika, Isfjorden, Nordenskiöld Land.[*død lenke*] Besøkt 6. mars 2013.
2. 1 2 3  Reidar Lyngaas, *Oppføringen av Isfjord radio, automatiske radiofyr og fyrbelysning på Svalbard 1946*. Brøggers boktrykkeri, Oslo 1947. Side 1, 8, 9.
3. ↑  Kari Holm, *Longyearbyen - Svalbard: historisk veiviser*. Longyearbyen 1990. Side 73. ISBN-NR 8299214203.
4. ↑  Anders K. Orvin, *Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelsers ekspedisjoner til Nordøst-Grønland i årene 1931-1933*. Oslo, 1934. Side 30.
5. ↑  Lighthouses of Norway: Svalbard. Besøkt 6. mars 2013. (engelsk)

Noter
-----

1. ↑  Det noe mindre Vestpynten lykt og andre små lykter ligger lengre nord enn Isfjord fyr (Lighthouses of Norway: Svalbard).

Kilder
------

* Avsnittet forhistorie: *Norges Svalbard- og Ishavs-undersøkelsers ekspedisjoner til Nordøst-Grønland i årene 1931-1933*. Side 25-26.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk polarinstitutt
 |
**Storelva** er ei elv i Nærøysund kommune i Trøndelag. Den renner fra Storfiskløysa til østenden av Storvatnet, og fortsetter fra vestenden av Storvatnet, via Fossbergfossen, ned til munningen i pollen Lonet innerst i Eiterfjorden. Denne siste strekningen, som også kalles **Fossbergelva**, er bare 100 meter lang. Hele vassdraget er 11,8 kilometer langt og har et nedbørfelt på 40,96 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,04 m³/s. 

Elva har sine øverste kilder i Storskardet øst for Storfiskløysa (188 moh). Fra Storfiskløysa renner den mot vest og passerer gjennom en rekke små innsjøer på vei ned mot Bogavatnet, hvor den like før munningen danner Bogavassfossen. Storelva fortsetter vestover fra Bogavatnet, og ved Skillingsåsen kommer Heimelva inn fra nord, før den munner ut lengst øst i Storvatnet.

Storvatnet er vannkilde til Marine Harvests settefiskanlegg ved Lonet, og er regulert 1,61 meter. Anlegget kan ta ut inntil 38 m³/min, eller 0,63 m³/s, og vannføringen i Fossbergelva er tilsvarende redusert som følge av dette. Reguleringskonsesjonen pålegger dog en minstevannføring i Fossbergfossen på 0,2 m³/s hele året.

Det har vært drevet sagbruk ved Fossbergfossen siden rundt 1700.

Størstedelen av nedbørfeltet over Storvatnet omfattes av Simle naturreservat.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 5. juni 2016
2. ↑  Bjarte Tveranger, Geir Helge Johnsen (8. mars 2010). *Dokumentasjonsvedlegg til søknad om utvidelse ved Marine Harvest Norway AS avd. Naustbukta (reg. nr. NT/NR 0006). Konsekvensutredning* (PDF). *Rapport nr. 1289*. Rådgivende Biologer AS. ISBN 978-82-7658-741-8. Arkivert fra originalen (PDF) 6. august 2016. Besøkt 6. juni 2016.
3. ↑  «Vassdragskonsesjon» (PDF). NVE. 3. juli 2007. Besøkt 6. juni 2016.
4. ↑  Kåre Leirvik (1995). *Nærøy bygdebok*. VI: Gårder og slekter i Gravvik 1600–1964. Nærøy: Nærøy kommune. s. 506.
5. ↑  (no) Simle naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
Steinbygningen
**Glomdalsmuseet** i Elverum er et av Nordens største frilufts-museum, og Norges tredje største i forhold til bygningsmasse. Museet ble stiftet av Magnus Hamlander i januar 1911. Det ble etablert som et kulturhistorisk museum for Solør og Østerdalen og museets område består idag av nærmere 100 bygninger; organisert i tun etter beliggenhet/kommune som begynner med Tynset og går i tilnærmet geografisk rekkefølge fram til Solør/Finnskogen. Et av museets eldste hus er Stemsrudstua, datert til ca. 1620.

I dag er Glomdalsmuseet en av syv avdelinger i Anno museum, tidligere Hedmark fylkesmuseum. Formidling av romanifolkets (taterne) historie ble oppnevnt til museets særoppgave av Kulturdepartementet, hvoretter det flerkulturelle Norge gjennom flere hundre år fortelles gjennom utstillingen *Latjo drom*. En annen fast utstilling er *Fra sverd til stridsvogn - Hedmarks militære historie gjennom 1000 år*, som finnes i Steinbygningen. Glomdalsmuseet huser over 60 000 bind fra Helge Væringsåsens samlinger, i tillegg til en omfattende kunstsamling som ble skjenket til Elverum kommune av hans arvinger.

Det flerkulturelle Norge
------------------------

Glomdalsmuseet har i sitt friluftsmuseum flere bygninger som representerer byggeskikken til skogfinner som slo seg ned i grensetraktene mot Sverige. Sørsamisk kultur er også representert i samlingene. På 1990-tallet påtok museet seg oppgaven å dokumentere og formidle romanifolkets kultur og historie gjennom utstillingen. For å styrke formidlingen av romanifolkets historie og kultur lanserte museet i 2006 den permanente utstillingen *Latjo drom*, som ble til i samarbeid med blant annet Taternes Landsforening (TL) og Landsorganisasjonen for romanifolket (LOR). Vandreutstillingen *Latjo drom* ble ferdig i 2008. Museet lanserte senere nettutstillingen *Latjo drom* med utgangspunkt i samme materiale som vandreutstillingen.

Bilder
------

* ElverumstunetElverumstunet
* Åsetbygningen.Åsetbygningen.
* ÅmottunetÅmottunet
* AustmobygningenAustmobygningen
* SkjefstadkårstuaSkjefstadkårstua
* HovslykkjestuaHovslykkjestua
* DammenbygningenDammenbygningen
* HoumloftetHoumloftet
* HusmannsplassenHusmannsplassen
* BergerlåvenBergerlåven
* ØsterhaugfjøsetØsterhaugfjøset
* Kårbygning fra VesterhaugKårbygning fra Vesterhaug
* BergerloftetBergerloftet

Litteratur
----------

* Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). *Museums in Norway*. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. s. 18. ISBN 8271770039.

Eksterne lenker
---------------

* Glomdalsmuseet – museets nettside
* Glomdalsmuseet / Nasjonalbiblioteket
* Skirbekk, Håvard (1963): *Hus og tun : Glomdalsmuseet, Elverum*, blabok, Nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
«Fundin» har flere betydninger.

**Fundin/Unndalsvatnet** er en innsjø i Folldal kommune i Innlandet og Oppdal kommune i Trøndelag. Innsjøen er regulert som magasin for Einunna og Savalen kraftverker, med reguleringshøyde 11 meter. Konsesjon er gitt til Glommens og Laagens Brukseierforening 26. august 1966. Fra nord renner elven Unna inn i innsjøen, derav navnet på Oppdalssiden Unndalsvatnet. Vannet er relativt grunt, med 60 % av arealet grunnere enn 5 meter, og anslått maksdybde på 23 meter. Det er derfor store arealer som tørrlegges ved lav magasinfylling. Likevel er næringsforholdene gode med store forekomster av linsekreps, skjoldkreps og marflo. Vanligvis forsvinner marflo ved regulering på over 6 meter.

I sjøen finnes ørret og en mindre bestand av harr. Dessuten ble ørekyt observert første gang i 1986, og det finnes en liten bestand i strandnære områder. Ørretens kvalitet er førsteklasses, med kondisjonsfaktor i gjennomsnitt 0,95–1,05.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 24. april 2015
3. ↑  Sigurd Rognerud og Tore Qvenild: Kvikksølv i fisk og næringskjedens struktur i fjellsjøer i Nord-Østerdalen Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine. NIVA-rapport 4540-2002

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hegga** er en elv med utspring i reguleringsdammen i sørenden av Øyangen på grensa mellom Hurdal og Gran kommuner. Elva er 6,7 km lang. Den første kilometeren renner elva stille med lite fall. Her danner elva grense mellom Hurdal og Gran kommuner. Deretter faller elva brattere gjennom et trangt gjel (Heggedalen) ned til møtet med Vesleelva. Gjennom Heggedalen danner elva grense mellom Hurdal og Nannestad kommuner. Videre renner elva roligere over Elvflaten og under fylkesvei 120. Nedenfor fylkesveien renner elva ned en skrent, før den flyter ut i Hurdalssjøen ved Rustad bruk.

Skrenten nedenfor fylkesveien danner et vandringshinder for fisk fra Hurdalsjøen. Men de nederste 300 meter av elva er ett av gyte- og oppvekstområdene for bestanden av storørret i Hurdalssjøen.

Se også
-------

* Liste over elver i Akershus

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. april 2015
2. ↑  Åge Brabrand: Tetthet av ungfisk i Hurdalselva, Gjødingelva og Hegga i 1997–2008. Laboratorium for ferskvannsøkologi og innlandsfiske, Universitetet i Oslo, Rapport nr. 270 – 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Vinteren 2021–2022 ble det på dugnadsbasis anlagt isbane på Våg samt flere andre innsjøer i distriktet. På bildet utføres høvling av isen slik at det blir gode forhold for skøyteløpere.
**Våg** er en innsjø 126 meter over havet i Ytre Enebakk, Akershus. Vannet ligger i Mossevassdraget, og har tilsig i sørvest fra Høltjernet og Langen. Utløpet er i sørøst, gjennom Tangenelva til Mjær. Vannet er klassifisert som en rik kulturlandskapssjø av næringsrik utforming, og har grunne vegetasjonsrike bukter og viker, spesielt i nord- og vestenden. Vannet er trolig påvirket av overgjødsling, men er likevel i god økologisk tilstand.

Langs østsiden av vannet går fylkesvei 155 mot Oslo, og på nordvestsiden fylkesvei 154 mot Ski. Det er anlagt en badeplass ved nordenden, med atkomst fra fylkesvei 155.

Under broa ved utløpet i sørøst ble det i 2003 oppdaget en koloni av vannflaggermus.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Akershus

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 3. februar 2015
2. ↑  «Våg». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 10. november 2016.
3. ↑  «Norgeskart». Statens kartverk. Besøkt 15. januar 2017.
4. ↑  «Ulrika Janson: Naturtypekartlegging i Enebakk kommune 2010, BioFokus-rapport 2011-5» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 4. oktober 2013. Besøkt 11. mai 2012.
5. ↑  Fakta Morsavassdraget
6. ↑  (no) Vågvatnet i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Bakke Mølle** var en bedrift beliggende ved Akerselva i Nydalen i Oslo, et par hundre meter sør for dagens Gullhaug bru.

Bakke Mølle inntegnet på vestsiden av elva på et gammelt kart over Nydalen. Kartet viser bygningsmassen rundt 1860, med Nydalens Fabrikker i nord, Spigerverket midt i kartet og Bakke Mølle i sør.
Den første mølla på Bakke gård ble anlagt i 1811, av Hans Nielsen Hauge som nettopp var sluppet ut av fengsel etter sin «ulovlige» predikantvirksomhet. Han hadde nettopp fått Bakkehaugen gård (beliggende lenger vest) fra sin bror og fikk bygget demning og mølle, med møllehjul og «4 stene og en Grynsten». Han gjorde det godt økonomisk, og kunne i nødsårene fram mot 1814 drive gratisbespisning for fattige på Bakke. Han eide Bakke Mølle til han solgte i 1824.

Straks etter ble både demning og mølle tatt av flom. Anlegget ble gjenoppbygget og skiftet eier. I et par generasjoner var det hos firmaet Peter Larsen & Co. Bakke Mølle var en sentral bedrift i Nydalen, og i en periode på 1800-tallet sto Bakke Mølle i fellesskap med Nydalens Compagnie og Christiania Spigerverk for driften av den bruksskolen som ble drevet for arbeiderungene i dalen.

Mølla brant to ganger, i 1900 og i 1924. Begge ganger ble den gjenreist i ny og forbedret utgave. Den ble til slutt overtatt av Bjølsen Valsemølle.

Men Bjølsen drev også Nedre Foss mølle, og mente etter hvert at drift av tre møller langs Akerselva var for lite rasjonelt, to måtte holde. I 1942 ble derfor Bakke Mølle på nytt budt fram for salg.

Etter hvert som Spigerverket hadde bygget ut i Nydalen hadde Bakke Mølles 15 mål store tomt blitt liggende som en «tarm» inn i verkets anlegg. Bakke Mølle omfattet dessuten eiendomsretten til halvdelen av vannfallene ved broen. Og selve mølla var en 5-etasjes bygning med en grunnflate på 4000 kvadratmeter. Det gjorde at verket fant det interessant å ta over.

Spigerverket kjøpte Bakke Mølle for 400 000 kroner, og tok de to nederste etasjene i bruk som materiallager. De tre øverste ble først brukt som sesonglager for redskap, og som midlertidig lagerplass for maskiner og deler ved store ombygginger i 1946–1953. Senere ble det kontorer for andre deler av Spigerverkskonsernet: Bremanger Smelteverk, varmegropselskapet og rasjonaliseringsavdelingen.

Da Spigerverket trappet ned i Nydalen ble lokalene overtatt av andre. I dag har Oslo kommune, Bydel Nordre Aker kontorer i Bakke Mølle-bygget. Gateadressen er Nydalsveien 21.

Referanser
----------

1. ↑  Side 182. Knut Kjeldstadli: *Jerntid. Fabrikksystem og arbeidere ved Christiania Spigerverk og Kværner Brug fra om lag 1890 til 1940*. Pax forlag, Oslo 1989 ISBN 82-530-1451-1

Kilder
------

* Edgar B. Schieldrops: *Christiania Spigerverk 1853–1961*. Side 321 – 322. Grøndahl & Søn Boktrykkeri. Oslo 1961

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bakke Mølle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Bakke Mølle». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
En kort videosnutt av Bingen lenser Foto: Tommy Gildseth 
**Bingen lenser** er et lensesystem nedenfor Bingsfoss i Sørum kommune. En antar at de første lensesystemene kan ha blitt laget allerede på 1300-tallet. Med større sikkerhet kan en fastslå at lensene var etablert på 1500-tallet. Ved Bingen ble tømmeret sortert og buntet eller «soppet», før det ble slept ned Glomma og fordelt til sagbrukene rundt Øyeren.

I 1861 kom jernbanebrua over Glomma i Fetsund. Denne sperret for fløtingen og sorteringsanlegget ble flyttet til Fetsund. Ved Bingen ble det da etablert en atterhaldslense, et system av store steinkar og lenser som holdt tømmeret tilbake. Herfra ble det sluppet passe mengder tømmer ned mot Fetsund.

Fløtingen i Glomma opphørte i 1985, og i en lengre periode var Bingen lenser lite vedlikeholdt. Bingen lenseminneforening ble etablert i 2011.

* Lensesystemet sett mot nord i retning BingsfossLensesystemet sett mot nord i retning Bingsfoss
* Lensesystemet sett mot sør i retning FetsundLensesystemet sett mot sør i retning Fetsund
* En av steinkarene som står igjen ute i elvenEn av steinkarene som står igjen ute i elven

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bingen lenser – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* To millioner tømmerstokker ved Sørumsand og Fetsund lenser – Filmavisen, 4. aug. 1941
* Kart med Bingen lenser tegnet inn 1806 Arkivert 23. juni 2015 hos Wayback Machine.
**Sunniva Whittaker** (født 1960 i Trondheim) er en norsk språkprofessor og rektor.

Etter oppvokst i Trondheim og Canada skolerte Sunniva seg i fransk og russisk. Hun tok en cand.philol. ved Universitetet i Bergen, og studerte konferansetolking i Paris ved *Ecole Supérieure d’Interprètes et de Traducteurs* (ESIT). I 1998 fikk hun en dr.art. samme sted på avhandlingen *La notion de gradation: applications aux adjectifs*, som handlet om adjektiver, disse ordene som beskriver ting.

Hun var førsteamanuensis ved Institutt for språk ved Handelshøyskolen i Bergen fra 1996 til i 2003 da det ble meldt at hun var rykket opp til professor i moderne fransk språk samme sted. Etter ti år som instituttleder, og fra 2013 prorektor samme sted, meldte hun i 2017 overgang til Universitetet i Agder som tilbød henne jobb som dekan ved fakultet for huniamora og pedagogikk. I 2019 ble hun av ansatte fremmet som kandidat til rektor-jobben samme sted, som hun også fikk. Hun ble gjenvalgt uten motstand i 2023. Ifølge hennes egen jobbside ledet hun Universitets- og høgskolerådet (UHR) 2021 til 2023. Hennes mål er etter eget sigende, å «skape en læringskultur hvor studentene føler seg som partnere i et kunnskapsfellesskap». Hun ble ikke overraskende, gjenvalgt leder for UHR i 2023.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Sunniva\_Whittaker[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Sunniva Whittaker i Store Norske Leksikon.
3. ↑  Hvorfor er UiAs nye rektor fan av Paradise Hotel? i Fædrelandsvennen den 27. april 2019.
4. ↑  *Gradering av adjektiv* i Bergens Tidende, notis om dr.art.-disputas den 10. september 1998.
5. ↑  Ny doktorgrad: Gradering av adjektiv, notis fra Universitetet i Bergen, 1998.
6. ↑  *Ny i jobben* i Bergenske Tidende den 14. desember 2003.
7. ↑  *Ny dekan ved UiA* i Fædrelandsvennen den 21. desember 2016.
8. ↑  *De kjemper om å bli UiA-rektor* i Fædrelandsvennen den 22. januar 2019.
9. ↑  Olsen, Jan Arve (23. januar 2023). «Whittaker og Lysgård valgt til rektor og prorektor». Universitetet i Agder.
10. ↑  Sunniva Whittaker, jobbe siden ved Universitetet i Agder, sist lest den 28. oktober 2023.
11. ↑  Sunniva Whittaker får ny periode som leder i Khrono den 25. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Sunniva Whittaker på uia.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Quirinalet** (**Palazzo del Quirinale**) er i dag den offisielle residensen til Italias president. Palasset ligger på Quirinalhøyden, en av Romas syv høyder. 

Palasset ble bygd i 1583 av pave Gregor XIII, som en sommerbolig for paven. Den ble også brukt til konklaver i forbindelse med pavevalg. Det fungerte som Pavens residens, og huset offisielle representanter for Kirkestaten fram til 1870. I september 1870 ble det som var igjen av Kirkestaten kullkastet. 5 måneder senere, i 1871, ble Roma den nye hovedstaden i det nye kongedømmet Italia. Palasset ble okkupert under invasjonen av Roma, og ble den offisielle kongelige residensen for Italias konger, selv om noen av monarkene egentlig bodde i sine egne private boliger andre steder. Monarkiet ble avskaffet i 1946, og palasset ble da offisiell bolig og arbeidsplass for presidentene i Republikken Italia. 

Fasaden er designet av Domenico Fontana. Kapellet er designet av Carlo Maderno. Det inneholder fresker av Guido Reni, men den mest berømte fresken er *Blessing Christ* av Melozzo da Forlì, over trappene.

Galleri
-------

* indre gårdsplassindre gårdsplass
* OversiktOversikt
* ForsideForside
* DetaljDetalj
* ObeliskObelisk
* DetaljDetalj

Referanser
----------

1. 1 2   (på de, en, fr, es, it) *archINFORM*, OCLC 45382278, archINFORM project ID 10924, Wikidata Q265049,
2. ↑   *dati.beniculturali.it*, Wikidata Q52897564,

Eksterne lenker
---------------

* Satellittbilde av palasset og hagen.
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Quirinal Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Palazzo del Quirinale (Rome) – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Oxygène** er det tredje musikkalbumet av den franske musikeren Jean-Michel Jarre. Det ble utgitt i Frankrike 1976. Ellers i Europa og i resten av verden ble det utgitt året etter. 

*Oxygène* ble spilt inn i hans hjemmestudio i 1976. En Scully åttespors-opptaker ble brukt til å spille inn instrumenter som Eminent 310 og Korg Minipops trommemaskin. Han brukte et beskjedent ekko på de forskjellige lydeffektene som skapes av VCS3-synthesizeren. Jarres ARP 2600-synthesizer ble også brukt, og en EMS VCS 3. Albumet består av seks synthesizer-spor. 

*Oxygène* viste seg vanskelig å få gitt ut, men via en venninne, Hélène Dreyfus, ble albumet utgitt av hennes mann Francis Dreyfus. Selv om Dreyfus i utgangspunktet var skeptisk til elektronisk musikk, gamblet han ved å trykke opp 50 000 eksemplarer. Albumet har solgt mer enn 15 millioner eksemplarer.

Albumet ble nummer 1 i Frankrike, og etter at det også ble gitt ut utenfor Frankrike nådde det nummer 2 i Storbritannia, 3 i New Zealand og Sverige, 4 i Nederland og 9 i Norge. Albumet inneholder også singelen, "Oxygène IV", som nådde nummer 1 i Spania, 3 i Belgia, Frankrike og Nederland og 4 i Storbritannias single hitlister.

Sporliste
---------

**Side 1**

1. «Oxygene (Part I)» – 7:40
2. «Oxygene (Part II)» – 8:20
3. «Oxygene (Part III)» – 2:50

**Side 2**

1. «Oxygene (Part IV)» – 3:50
2. «Oxygene (Part V)» – 11:10
3. «Oxygene (Part VI)» – 5:55

Referanser
----------

1. ↑  «Oxygène - Jean-Michel Jarre | Songs, Reviews, Credits | AllMusic» **(engelsk)**. Besøkt 3. mai 2021.

Kilder
------

* 

* (en) Oxygène på Discogs

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oxygène* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Oxygène* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Oxygène* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *Oxygène* på AllMusic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Sleipner motorfabrikk** ble stiftet i Sarpsborg i 1908 av Ole Klemsdal og Hans Johansen. I 1912 ble fabrikken flyttet til Seiersten i Fredrikstad, der de fortsatt er lokalisert under navnet Sleipner motor AS. Sleipner produserte små innenbordsmotorer og propellutstyr fram til 1976. Fortsatt produseres propeller.

| * v
* d
* r
Tidligere norske båtmotorfabrikker |
| --- |
| 
* Arvr
* Børr
* Midnatsol
* Bjørn
* Blokken
* B.M.V.
* Brunvoll
* BK-Diesel
* B.S.
* Bønes
* Concord
* De Forenede motorfabrikker
* Dahl
* Dan
* Delvin
* ECS
* Eide
* Engelsviken slipp
* Favorit
* Finnøy
* Fix
* FM
* Frigg
* Færd
* Gideon
* Glimt
* Grenaa
* Grov
* Heimdal
* Hjelseth motorfabrikk
* Mandals Motorfabrikk
* Møringen
* Nogva
* O.M.
* Rap
* Ruøy
* Real
* Sabb motor
* Sleipner
* Smart
* Sterk
* Sterkodder
* Trim
* Trollhætta
* Trums
* Trygg
* Vestsmøl
* Wichmann
* Årthun

 |
Japansk soverom med vinduer dekket av papir som slipper lyset gjennom, men er ugjennomsiktige.
Japaneren Katsushika Hokusai fargetresnitt av en bølge fra ca. 1830 er trykket på washi-papir.
*Sugiharagami* (杉原紙), en type japanpapir
Japanpapir (Washi-tape).
Et eksempel på å lage washi i Ise, Mie (IseWashi).
**Origami** (fra japansk 折り紙 eller 折紙 (*origami*), «papirbretting»
**Japanpapir**, **washi** (和紙) eller **wagami** er en type håndlaget klutepapir laget i Japan. Japanpapir eller washi, er feilaktig blitt kalt rispapir. Japanpapir produseres i alle mulige tykkelser, men ofte ganske tynt etter vestlig standard. Det har gjerne en lett gul- og silkeaktig overflate. Japanpapir er meget holdbart og kan være sterkt som pergament.[] Det slitesterke washi-papiret har fibre basert på baststavene man finner i kozo (*Broussonetia papyrifera* – papirmorbærtre), mitsumata (*Edgeworthia papyrifera* – en busk i tysbastfamilien) og bark fra ganpi (*Diplomorpha sikokiana*). Foruten disse er også hamp, bambus, hvete, ris og noen andre plantefibre brukt i spesielle tilfeller.

Papir er en viktig del av japansk kultur og washi brukes i alt fra arkitektur og kunst (ukiyoe), til dagligdagse produkter som klær og leker (origami).[] Japanpapir er benyttet i Europa siden slutten av 1800-tallet til kunstgrafikk og til bibliofilutgaver av kunstnerisk illustrerte bøker. Japanpapir anvendes idag i arkiv- og museumssammenheng i forbindelse med papirkonservering og som mellomleggspapir for grafikk, tegninger og arkivalia.

Et utvalg av ulike typer washi
------------------------------

* Ganpishi (雁皮紙) – I gamle dager kalt *hishi* (斐紙). Ganpishi har en glatt, skinnende overflate og er brukt til bøker og i håndverk.

* Kozogami (楮紙) – Kozogami er laget av papirmorbærtre og er det mest brukte typen washi. Papiret er grovt i strukturen og ligner mer på tekstil enn vanlig papir.

* Mitsumatagami (三椏紙) – Mitsumatagami har en elfenbensfarget, fin overflate og det er brukt til shodo og trykking. I Meiji-perioden ble dette papiret brukt til pengesedler bl.a. fordi det var vanskelig å forfalske.[]

Litteratur
----------

* Therese Weber: *Die Sprache des Papiers. Eine 2000-jährige Geschichte.* Haupt, Bern 2004, ISBN 3-258-06793-7
* Therese Weber: *Washi. Vergangenheit und Gegenwart der japanischen Papiermacherkunst.* Verband Schweizer Papier-Historiker, Basel 1988, ISBN 3-909051-01-4
* Doris Prabhu: *Washi. Eine Reise ins Japanpapier.* Frieling, Berlin 1988, ISBN 3-89009-048-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**C.H. Sørensen & Sønner** var et norsk rederi etablert i 1920 i Arendal. Rederiet baserte seg på rederiet staret av Carl Herlofsen Sørensen (1850–1937) i 1881. I 1920, ble hans to sønner Abraham og Søren opptatt som medeiere og selskapet endret navn til C.H. Sørensen & Sønner.

Selskapets utvikling
--------------------

Rederiet kjøpte rederiet sitt første motorskip i 1932, «Bonita». I 1933 supplerte de flåten med «Aino».

C.H. Sørensen døde i 1937 og sønnene overtok rederiet. Selskapet ekspanderte voldsomt etter krigen og flere skip ble kjøpt inn. På 1970-tallet overtok de «Amica», som da var første norske skip over 300000 tdw.

Rederiet slet økonomisk i likhet med flere norske rederier på 1980-tallet og flere skip ble solgt. Etter innføringen av Norsk Internasjonalt Skipsregister i 1987 endret dette seg noe og på begynnelsen av 1990-tallet hadde rederiet 7 skip. Organisasjonen ble imidlertid endret og rederiet gikk i større grad inn som operatør av skip for andre rederier. Flåten ble etterhvert solgt. 
C.H. Sørensen & Sønner, eksisterer fortsatt, dog uten skip.

Arkivet
-------

Arkivet etter C. H. Sørensen & sønner er oppbevart ved Kuben i Arendal. Arkivet inneholder Det består hovedsakelig av de forskjellige typer journaler/dagbøker som føres ombord i et handelsfartøy, samt noe korrespondanse.

Referanser
----------

1. ↑  C.H.Sørensens historie Arkivert 22. august 2016 hos Wayback Machine. *www.norskeskip.no*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter C. H. Sørensen & sønner på Arkivportalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |