recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rødbrun bladspinner** (*Phyllodesma ilicifolium*) er en sommerfugl som tilhører familien ekte spinnere (Lasiocampidae). Denne spinneren, som når den sitter stille ligner et vissent blad, finnes på Øst- og Sørlandet i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 26 – 45 mm, hunnen større enn hannen), rødbrun spinner. Vingene er sterkt bølgete i ytterkanten og spinneren ligner et vissent blad når den sitter i ro. Kroppen er kort og tykk, antennene er forholdsvis korte, godt under halvparten så lange som forvingene hoa hannen og under 1/3 så lange som forvingene hos hunnen. **Hodet** er ganske lite, labialpalpene er kraftige og stikker litt fram som et nebb. **Forvingen** er rødbrun, grå langs ytterkanten. **Bakvingen** er gråbrun med en rødbrun flekk ved fremkanten. Larven er brun med en blålig sidestripe, ovanefor denne med oransjerøde, hvite og svarte flekker. Hodekapselen er mørkebrun. Larven er jevnt kledt med korte, oppstående hår.

Levevis
-------

Rødbrun bladspinner forekommer i bar- og blandingsskoger med rik forekomst av bærlyng. Larvene lever enkeltvis på blåbær, blokkebær, ulike slags vier og osp, av og til også på ulike urter. Når larven blir forstyrret, bøyer den fremkroppen tilbake over bakkroppen og sperrer ut de tre beinparene. Den kan også bøye forkroppen ned, to store, svartkantede, oransje flekker kommer da til syne. Dette kan bidra til å skremme vekk rovdyr. Utviklingen blir fullført i løpet av sommeren og den overvintrer som puppe. De voksne spinnerne flyr om natten i mai – juni, hunnen gjerne tidlig på natten og hannen senere. Hunnen legger 100 – 170 egg enkeltvis på kvister og blader av vertsplantene før hun dør.

Utbredelse
----------

Rødbrun bladspinner finnes i store deler av Europa (men mangler i mye av Middelhavsområdet) og videre østover til Amur. I Norge er den forholdsvis vanlig på Sør- og Østlandet vest til Kristiansand og nord til Trysil.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Hydén, N. Jilg, K. & Östman, T. 2006. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. *Fjärilar: Ädelspinnare-tofsspinnare. Lepidoptera: Lasiocampidae-Lymantriidae.* ArtDatabanken, SLU, Uppsala. ISBN 91-88506-59-2
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rødbrun bladspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rødbrun bladspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *rødbrun bladspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rødbrun bladspinner* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phyllodesma ilicifolia* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Pietro Pileo di Prata**, kalt  *Tricapella* fordi han fikk tre kardinalshatter, (1329–ca. 1400) var en av den katolske kirkes kardinaler. Han var erkebiskop av Ravenna.

Han ble kreert til kardinal i september 1378 av pave Urban VI.

Ved utgangen av 1385 undertegnet han sammen med fire andre kardinaler et brev om pave Urbans voldelige embedsførsel. Paven kastet ham i fengsel, men han klarte å flykte. Han brente sin røde kardinalshatt på torvet i Pavia i 1386, og allierte seg med motpaven Klemens VII som sendte ham en annen kardinalshatt. Den 7. oktober 1387 ble han ekskommunisert av Urban VI og fratatt både erkebispeembedet i Ravenna og kardinalsverdigheten. Ved pave Urbans død vendte han tilbake til Roma der den nye pave, Bonifatius IX, gjeninnsatte ham som kardinal i februar 1391. Han sendte ham nok en kardinalshatt, og gjorde ham senere til biskop av Frascati.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 115482431, besøkt 9. mars 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND
 |
Christus og den hellige Menas
Koptisk stoff, ca 400 e. Kr.
**Koptisk kunst** vokste frem i romertidens Egypt med kristendommens utbredelse. Koptiske kristne brukte fra 300-tallet det gammelegyptiske *ankh*, symbolet for liv, som et koptisk kors.

Kopterne var lite påvirket av hellenismen som var dem fremmed. Slik sett var det natur at klostervesenet oppstod i Egypt som de undertryktes protest mot sine dekadente herrer. De egyptiske bøndene som skapte den koptiske kunsten, hadde glemt eller tok avstand fra gammelegyptisk kunst, og gresk-klassisk kunst var dem fremmed, så de skapte sin egen, en ofte svært livaktig og variert tradisjon. Kopterne la for dagen en særlig evne til utskjæring av bladverk og geometriske motiver som skapte et spill mellom lys og skygge, frembrakt av intrikate mønstre som minner om irsk-keltisk ornamentering. Denne abstrakte tradisjonen var årsak til at noen av verdens fineste islamske kunstverker er å finne i Egypt.

Den kristne kunst i Egypt kan inndeles i to faser. Innen den arabiske erobring i 641 var den stedlige kunst mest å betrakte som en lokal variant av bysantinsk kunst, med elementer fra eldre tiders egyptiske kunst. Etter erobringen utviklet den seg videre og fikk sin blomstringsperiode fra 600-tallet til 800-tallet. Med tiltagende islamisering av den egyptiske befolkning gikk det nedover med den koptiske kunsten fra 1200-tallet.

De koptiske gravskulpturene inntar stive stillinger. I veggmaleriet har man benyttet matte fargeflater for å fremstille dekorative dyre- og planteformer og primitive menneskeskikkelser med stirrende øyne og tunge øyenbryn. Et stort antall tekstiler i samme stil er blitt bevart for ettertiden.

Viktige bygninger er de røde og hvite klostrene ved Sohag (cirka 440) samt 1000- og 1100-tallskirkene i Kairos gamle bydel. Tidlige treskipede bygninger av basilikatype ble utviklet til et karakteristisk koptisk, celleformet anlegg med et stort antall sidekapeller.

Referanser
----------

1. ↑  Joshua J. Mark: «Ankh», *Word history encyclopedia*
2. ↑  Michael Gough: *The origins of Christian art* (s. 28), forlaget Thames og Hudson, 1973, ISBN 0-500-20131-5

Litteratur
----------

* Arne Effenberger (1976). *Koptische Kunst, Ägypten in spätantiker, byzantinischer und frühislamischer Zeit*. Wien.
* Mahmoud Zibawi: *Koptische Kunst. Das christliche Ägypten von der Spätantike bis zur Gegenwart.* Schnell und Steiner, Regensburg 2004, ISBN 3-7954-1562-4.
* Stikkord «Koptische Kunst»; I: *Meyers Enzyklopädisches Lexikon*. Bibliographisches Institut, Mannheim/Wien/Zürich 1973, Band 14, s. 211.

Eksterne lenker
---------------

* *Das grosse Kunstlexikon von P.W. Hartmann: Koptische Kunst*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Warren Edward Avis** (født 4. august 1915 i Bay City i Michigan i USA, død 24. april 2007 i Ann Arbor i Michigan) var en amerikansk forretningsmann som stiftet Avis Rent A Car System Inc. i 1946.

Biografi
--------

Warren Avis gjorde tjeneste i United States Army Air Force under den andre verdenskrig. Han var utdannet pilot og fikk idéen til å starte bilutleie ved flyplassene, siden han selv slet med å få skyss hjem. Etter militæret kjøpte han seg inn hos en Ford-forhandler, og satte planene om å starte eget bilutleiefirma ut i livet.

Warren Avis åpnet *Avis Bilutleie* ved flyplassene Willow Run Airport i Ypsilanti, Michigan og ved Miami International Airport i Florida. Selskapet ble fort en suksess, og i 1954 omsatte virksomheten for 8 millioner dollar.

Warren Avis ledet også investeringsselskapet *Avis Enterprises*, og startet også *Avis Sports inc.* med sportsutsalg flere steder i USA. 

Warren Avis døde av alder, 91 år gammel, i sitt hjem i Ann Arbor i Michigan. Der bodde han på en gård han kjøpte i 1970.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Warren Edward Avis, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Warren-Edward-Avis, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Find a Grave, oppført som Warren Edward Avis, Find a Grave 19085422, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Herald tribune (US-versjon) etter Warren Avis' død

Eksterne lenker
---------------

* Avis Bilutleies egen nettside
* www.automotivehalloffame.org om Warren Avis
* www.theherald.co.uk om Warren Avis

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni
 |
**Julius Curtius** (født 7. februar 1877 i Duisburg, død 10. november 1948 i Heidelberg) var en tysk jurist og politiker. Han var næringsminister i Weimarrepublikken fra 1926 til 1929, deretter utenriksminister til 1931. Curtius gikk inn for Youngplanen om krigserstatningene og en tollunion mellom Tyskland og Østerrike.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Curtius studerte jus i Kiel, Strasbourg og Bonn. Han tok en juridisk doktorgrad i Berlin i 1905. Curtius var senere virksom som advokat i Duisburg. 

### Politisk karrière

Curtius ble medlem av riksdagen i 1920, og i 1926 utnevnt som næringsminister. Etter Stresemans død i 1929 var han parallelt utenriksminister, og fra november samme år på full tid i dette vervet. Han arbeidet som næringsminister for sysselsettingsprogrammet og dessuten med et samarbeid med Sovjetunionen. 

Han huskes mest for sitt arbeid for å fullføre Stresemanns arbeid for å regulere krigserstatningene etter den første verdenskrigen, og tilbaketrekningen fra Rhinland. Curtius var som minister ansvarlig for Young-planen, og befant seg i brennpunktet for hets fra nasjonalister, det såkalte Stahlhelm og nasjonalsosialister. 

Sammen med Schober forsøkte han å etablere en tollunion med Østerrike. I dette ble han imidlertid motarbeidet av Frankrike som fikk medhold i Haag-domstolen (8 mot 7 stemmer), i at unionen ville være i strid med Genèvekonvensjonene. 

Julius Curtius' bolig i Berlin, ble ødelagt under bombingen mot slutten av den andre verdenskrigen. Hans eiendom i Mecklenburg som var en del av Øst-Tyskland, ble beslaglagt i 1946. Curtius flyttet i 1946 til Heidelberg hvor han døde i 1948.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Julius-Curtius, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000000618, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑   Nuremberg Trials Project, nuremberg.law.harvard.edu[Hentet fra Wikidata]
8. 1 2 3 4 5  Kotowski, Georg (1957). «Curtius, Julius». Neue Deutsche Biographie. Besøkt 26. mars 2016.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gustav Stresemann** | **Tysklands utenriksminister**(1929–1931) | Etterfølger:**Heinrich Brüning** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Folkeforbundet **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Koralldyr** er en stor delgruppe av nesledyrene. Koralldyr har en livssyklus som bare består av larve (planula) og polypp, det fins altså ingen maneter. Koralldyrenes polypp er ofte stor og kraftig bygd og kalles korall. Korallene lever enkeltvis eller i kolonier, og varierer i størrelse mellom få millimeter til tre meter. Koralldyr lever både i tropene og i tempererte strøk (kaldtvannskoraller), i kolonier som vokser til korallrev.

Korallenes *gastrovaskulærrom* (dvs. «magehulen») er delt i flere kamre ved hjelp av *septer* (skillevegger). Denne egenskapen og svelget (*stomodaeum*) er unike blant nesledyr og viser at koralldyr er en naturlig gruppe.

De to delgruppene av koralldyr er fjær- og stjernekoraller. Fjærkorallene har åtte septer i gastrovaskulærrommet, og fjærete tentakler. Kjente representanter er lærkoraller, sjøfjær og sjøtrær. Stjernekorallene har seks septer i gastrovaskulærrommet (eller det mangedobbelte av seks), og en spesiell type nesleceller (såkalte *spirocyster* med to tråder). steinkorallene.

Fossile koraller finnes helt tilbake til ordoviciumtiden (begynte for 488.3±1.7 millioner år siden og sluttet for 443.7±1.5 millioner år siden), og de er blant annet funnet i Oslofeltet.

Se også
-------

* Bryllupsdager

Eksterne lenker
---------------

* (en) *koralldyr* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *koralldyr* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *koralldyr* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *koralldyr* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *koralldyr* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *koralldyr* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *koralldyr* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *koralldyr* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Anthozoa* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Anthozoa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
**Julissa Reynoso Pantaleón** (født 2. januar 1975 i Salcedo i Den dominikanske republikk) er en dominikanskfødt amerikansk advokat og diplomat. Hun er stabssjefen til førstedame Jill Biden.

Bakgrunn
--------

Julissa Reynoso kom med familien som innvandrere til USA i 1982. De bosatte seg i South Bronx i New York City. Hun tok bachelorgrad i offentlig forvaltning ved Harvard University, mastergrad i utviklingsstudier ved University of Cambridge, og til slutt den juridiske doktorgrad ved Columbia Law School.

Karriere
--------

Hun var først advokat i advokatfirmaet *Simpson Thacher & Bartlett LLP* i New York, med tyngdepunkt innen *International Arbitration and Antitrust Law*. Hun arbeidet som skrankeadvokat og internasjonal voldgiftspartner i det internasjonale advokatfirmaet Winston & Strawn LLP. Hun var tidligere partner med Chadbourne & Parke LLP, og praktiserte i firmaets internasjonale voldgifts- og Latin-Amerika-grupper. 

Hun har bidratt i judidiske fagtidsskrifter og skrev også i pressen.

Etter at hun fra 2006 hadde vært *Deputy Director* i *Office of Accountability* i New York City Department of Education (NYCDOE), ble hun den 16. november 2009 *Deputy Assistant Secretary* for Sentralamerika, Karibia og Cuba i *Bureau of Western Hemisphere Affairs* i USAs utenriksdepartement.

Reynoso var også tilknyttet fakultetet ved Columbia University School of Law og School of International and Public Affairs.

Fra mars 2012 til desember 2014 var hun USAs ambassadør i Uruguay.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jill Biden spent her first week as First Lady reshaping the role. Melania Trump spent hers isolated in a tower». *The Independent* **(engelsk)**. 27. januar 2021. Besøkt 14. februar 2021. «Dr Biden tapped former US Ambassador to Uruguay Julissa Reynoso Pantaleon to serve as her chief of staff before Inauguration Day could even arrive. The political strategist and prominent attorney who previously worked under former President Barack Obama»
2. ↑  «Columbia Trustee Named Chief of Staff to Jill Biden». *Columbia News* **(engelsk)**. Besøkt 14. februar 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Syrisk *Tel Halaf* fruktbarhetsfigur
**Halafperioden** er en mye utbredt benevnelse på perioden fra omkring 6900 f.Kr. til 4000 f.Kr i Midtøsten, ikke minst Mesopotamia. 

Det dreier seg for det meste om en distinkt kultur i det nordlige Mesopotamia, Syria, deler av Tyrkia frem til grensen mot Iran. Navnegivende funnsted er Tell Halaf i Syria. Andre viktige funnsteder er Tell Arpachiyah (Irak) og Yarim Tepe. Det er også en rekke andre funnsteder over et vidstrakt område, men de arkeologiske studier av disse er så langt (2012) rudimentære. 

Det skjelnes mellom fire perioder: Tidlig, midtre, sen og en Halaf-Obed-overgangsfase. Kulturen blir gjennom disse fasene stadig mer utbredt, men kjerneområdet var langs Tigris i det nordlige Irak og det østlige Syria.

To innovasjoner i denne perioden styrket og forsterket overgangen til jordbruk innenfor den fruktbare halvmåne. For det første oppstod nå vide nettverk av handel med obsidian, en hard steinart som ble fraktet over svært lange strekninger – fra sentrale Tyrkia til sørlige Jordan, og fra øst-Tyrkia til det sørvestre Iran. 

For det andre ble kunsten å brenne keramikk oppfunnet spontant i Midtøsten etter 6900 f.Kr, riktignok senere enn tilsvarende oppfinnelser i bl.a Egypt og Japan. Keramikken muliggjorde bedre lagringsmetoder, og når vi kommer til 6000 f.Kr har denne muligheten for koking av mat og lagring av korn over tid gjort det mulig å introdusere jordbruk i stor skala også i de tidligere risikable sumpområdene i Egypt og Mesopotamia, hvor elvene ble drenert for dyrking. 

På grunn av forekomsten av keramikk kalles Halafperioden også keramisk neolittikum i denne regionen.

Litteratur
----------

* Dietz-Otto Edzard (utg.): *Reallexikon der Assyriologie und Vorderasiatischen Archäologie (RLA)*. Bd. 4, de Gruyter, Berlin 1975, S. 55–59
* Roger Matthews: *The early prehistory of Mesopotamia, 5000,000 to 4,500 bc* (Subartu V), Brepols 2000 ISBN 2-503-50729-8, S. 85-111
* Michael Roaf: *Mesopotamien.*  Bildatlas der Weltkulturen. München 1991. ISBN 3-86047-796-X, S. 49–51

Eksterne lenker
---------------

* (en) Halaf culture – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Article on reconstruction of Tell Halaf statues Arkivert 8. juni 2011 hos Wayback Machine.
* Project page for Tell Halaf and statue reconstruction

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Trampolín Albert Bofill Mosella** er en hoppbakke i La Molina i Catalonia i Spania. Den har K-punkt 75 meter og er landets nest største. Like ved ligger to eldre, mindre bakker med størrelse K54 og K25, kalt **Font Canaleta**. K75-bakken hadde internasjonale renn fra 1979 til 1992, det meste av tida som en del av europacupen (nå kontinentalcupen). Bakkerekorden i K75-bakken er 79 meter, satt av Bernat Sola (Spania) i europacupen 29. januar 1984. Hoppbakken er oppkalt etter skihopperen Albert Bofill Mosella, som skadet seg stygt i et fall under trening der i januar 1981.

Den første hoppbakken i La Molina ble bygd i 1912. Bakken Font Canaleta ble bygd i 1929, men offisielt åpnet først fem år senere, da Birger Ruud (Norge) satte bakkerekord med 38 meter i åpningsrennet. Den spanske borgerkrigen fra 1936 til 1939 satte en stopper for hoppingen, men i 1958 ble aktiviteten tatt opp igjen. Den minste bakken ble bygd i 1973. På slutten av 1970-tallet ble den største bakken med størrelse K70 bygd. Den ble åpnet 25. mars 1979 med rennet Copa del Rey. Fra 1981 var det årlige rennet i bakken en del av europacupen. Siste internasjonale renn ble holdt i 1992, men i 1995 ble hele anlegget modernisert, den største bakken ble utvidet til K75, og bakkene ble utstyrt med plastmatter slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Da var det imidlertid i praksis slutt på skihopping i Spania.

Viktige renn
------------

* Copa del Rey (skihopping)

Kilder
------

* El Mundo Deportivo: La Copa del Rey en el trampolín olimpico de La Molina (s. 35, 21. mars 1979)
* Skisprungschanzen-Archiv: La Molina (besøkt 28. mars 2013)
* Skisprungschanzen-Archiv: All time results (15. april 2012)

1. 1 2  El Mundo Deportivo: Copa del Rey de saltos en La Molina (s. 52, 30. januar 1984)
2. ↑  El Mundo Deportivo: Grave accidente de Albert Bofill (s. 38, 21. januar 1981)
3. ↑  El Mundo Deportivo: Rivera, ganador en La Molina (s. 31, 10. februar 1983)
**Den europeiske menneskerettighetsprisen** eller **Europarådets parlamentarikerforsamlings menneskerettighetspris** (*Council of Europe Human Rights Prize*) er en pris opprinnelig innstiftet i 1980 av Europarådets parlamentarikerforsamling til belønning av personer og organisasjoner som har gjort et fremragende arbeid for å verne om eller fremme menneskerettigheter.

Prisen ble første gang utdelt i 1980 og deretter tildelt hvert tredje år til 1998. Det var ren ærespris, og det ble ikke utdelt noe pengebeløp. Nye statutter ble vedtatt i 2007. Prisen endret navn og det ble innført prispenger på 10 000 euro. Med prisen følger også en plakett og et diplom. Etter omleggingen i 2007 utdeles prisen hvert andre år.

Personer og ikke-statlige organisasjoner og institusjoner som arbeider for forsvar av menneskerettighetene i Europa kan sette fram forslag til prisvinnere. Forslag vurderes av en priskomité bestående av tre medlemmer av Europarådets parlamentarikerforsamling og fire menneskerettighetsforkjempere. Priskomiteen innstiller til det faste sekretariat, som avgjør hvem som skal få prisen.

Prisvinnere
-----------

* 2011 – Den russiske Komiteen mot tortur
* 2007 – British Irish Rights Watch
* 1998 – Den tyrkiske Türkiye İnsan Hakları Vakfı (TİHV), Chiara Lubich og Committee on the Administration of Justice (CAJ) i Nord-Irland
* 1995 – Sergej Kovaljov og Raoul Wallenberg
* 1992 – Felix Ermacora og Leger uten grenser
* 1989 – Lech Wałęsa og Den internasjonale Helsinkiføderasjonen for menneskerettigheter
* 1986 – Christian Broda og Raúl Alfonsín
* 1983 – Amnesty International
* 1980 – Den internasjonale juristkommisjonen

Referanser
----------

1. 1 2  «Recommendation 1462 (2000). Council of Europe Human Rights Prize», Europarådets parlamentarikerforsamling.
2. 1 2  *Regulations for the Council of Europe Parliamentary Assembly Human Rights Prize*[*død lenke*], Europarådet.
3. ↑  *Human Rights Prize. Parliamentary Assembly of the Council of Europe*[*død lenke*], Europarådets parlamentarikerforsamling.

Eksterne lenker
---------------

* Europarådets parlamentarikerforsamlings side om prisen
Kart som viser Rhonddas beliggenhet i Wales
**Rhondda** er et dalstrøk og valgdistrikt i det sørlige Wales.

Rhondda-dalen(e) består av to daler, *Rhondda Fawr* (den store dalen) og *Rhondda Fach* (den lille dalen). Både entallsformen *Rhondda-dalen* og flertallsformen *Rhondda-dalene* brukes som et fellesbegrep om de to dalene. Foruten de store byene Cardiff, Swansea og Newport er Rhondda-dalen, med om lag 60 000 innbyggere, et av de tettest befolkede områdene i Wales. Dalstrøket er nok mest kjent for sin historiske tilknytning til kullindustrien.

Referanser
----------

1. ↑  Williams G. A.: When was Wales?, s. 183

Kilder
------

* Williams, Gwyn A. (1985): *When was Wales?: A History of the Welsh* (Black Raven Press) ISBN 0-85159-003-9

Eksterne lenker
---------------

* www.therhondda.co.uk a socio-economic history of the Rhondda Valleys during the period 1800 – 1950
* www.destinationrct.co.uk Visit Rhondda Cynon Taf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Rød kvige** er i jødedommen (hebraisk: פרה אדומה; *Parah Adumah*) en ungku som blir ofret og brent på bål. Asken dens blir deretter brukt i et renselsesrituale for personer som har blitt urene ved berøring med lik.

Den røde kvigen i hebraisk Bibel og GT
--------------------------------------

Sitat fra 4.Mos 19:2: "Si til israelittene at de skal komme til deg med en rød kvige som er uten feil og lyte, og som ikke har hatt åk på seg." Med andre ord må den ikke ha hår med andre farger, den må være fullstendig frisk, og må aldri ha vært brukt til noe arbeid. Kua blir så ofret og brent utenfor leiren. Sedertre, isop og karmosinrød ull kastes inn i ilden, og asken som er igjen has i et kar med rent vann. 

Vann fra karet blir deretter stenket med en isopkvist på personen som har blitt uren ved kontakt med lik, på den tredje og syvende dagen. Prestene som utfører ritualet blir også urene ved dette. Presten må derfor vaske klærne og kroppen med vann og er uren til kvelden.

I jødisk tradisjon
------------------

En rød kvige som oppfyller alle de strenge kravene er en sjeldenhet. Dyret må kun ha én farge, og rabbiene gjennomfører en rekke prøver for å forsikre seg om at for eksempel hårene er helt rette (for å se om den har hatt noe åk). Ifølge jødisk tradisjon er det kun ni røde kviger som har blitt slaktet i tidsrommet fra Moses til ødeleggelsen av Jerusalem i år 70. 

Dyrets ekstreme sjeldenhet og det mystiske ritualet som det benyttes i, har gitt den røde kvigen en spesiell status i jødisk tradisjon. Det hevdes å være kroneksemplet på en bibelsk lov som virker å være utenfor all menneskelig logikk, og derfor har et udiskutabelt guddommelig opphav. Fordi den rituelle renheten som oppnås gjennom asken fra en rød kvige er en nødvendig forberedelse for å delta i noen form for tempeltjeneste, har jøder i vår tid forsøkt å finne en rød kvige og gjennomføre ritualet, så de kan gjenoppbygge tempelet. Det eksisterer nemlig detaljerte planer for et tredje tempel i Jerusalem. Nylig ble en ku som ble ansett som mulig kandidat forkastet fordi den røytet svarte hår.

Leting iverksatt av Tempel-instituttet
--------------------------------------

Utdypende artikkel: Temple Institute

The Temple Institute, en kontroversiell organisasjon som arbeider for å legge til rette for bygging av et tredje tempel i Jerusalem, har forsøkt å finne kandidater til en rød kvige.

Referanser
----------

1. ↑  En "kvige" er en ungku som ikke har fått sin første kalv.
2. ↑   Arkivert 23. februar 2020 hos Wayback Machine. Temple Institute: Red Heifer

Eksterne lenker
---------------

* Ruste Taurus by Reb Chaim HaQoton
* "Letter from Jerusalem: Forcing the End" -(July 20, 1998, *The New Yorker*)

Kilder
------

Engelsk Wikipedia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**St. Andrew's School** er en episkopal, universitetsforberedende kostskole for begge kjønn som ligger i Middletown i Delaware i USA. Den har 285 elever fra niende til tolvte klassetrinn.[]

Skolen har en stiftelse bestående av 200 million dollar med over 700 000 dollar per student.[] Halvparten av studentene mottar en form finansiell støtte, også til familier i øvre inntekt. Skolepengene på 38 000 dollar er på linje med kostnadene for prestisjeskoler.[]

St. Andrew's School ble grunnlagt i 1929 av Alexis Felix du Pont (1879–1948), et medlem av familien Du Pont. St. Andrew's var i begynnelsen kun en gutteskole, men slapp inn jenter fra 1974.

Filmen fra kostskolemiljø med Robin Williams som idealistisk lærer, *Dead Poets Society* (1989), ble hovedsakelig filmet på skolens område. Filmen portretterer en konkurrerende, mørk, og elitekultur bestående av mange negative stereotyper om amerikanske kostskoler i litteraturen og filmen.[]

I kontrast til dette portrettet fremmer St. Andrew's School seg selv for sin såkalte «motkulturelle» filosofi.[] Hele skolen streber etter å skape et idyllisk samfunn bestående av et lyst, positivt og inkluderende miljø.[] Forholdet student og lærere er sentrert rundt tillit og vennskap. St. Andrew's Schools æreskode er kilden til mye av tilliten mellom lærerne og studentene.[] Det er ikke uvanlig for en lærer å forlate klasserommet mens elevene er oppe til prøve eller eksamen. Skolens filosofiske mål er å gi en ungdomsskoleutdannelse av kristen karakter for et minimum kostnader gjennomført med moderne utstyr og høyeste standard.[]

Eksterne lenker
---------------

* St. Andrew's – skolens nettsted
* St. Andrew's – skolens biblioteksnettside
**Rød saus** er en samlebetegnelse på dessertsauser laget på grunnlag av røde bær. De beste røde sausene lages gjerne på basis av konsentrert bringebær- eller kirsebærsaft, eller en blanding av disse, men kun fantasien setter grense for variantene. Man kan bruke blandinger med jordbær, solbær, rips, blåbær eller til og med tyttebær og heggebær, sålenge den ønskede røde fargen beholdes.

Silt råsaft, eller konsentrert saft (fra safting) kokes opp. Blandingen skal ikke være utspedd like mye som saft til drikking. Ekstra sukker tilsettes etter smak. Sausen jevnes med potetmel eller maisennamel utrørt i vann (potetmel gir ofte klarere saus). Rød saus serveres helst avkjølt eller lunken, og benyttes særlig til riskrem, og til melkebaserte puddinger som rispudding, semulepudding, mandelpudding, vaniljepudding eller panna cotta, men også til fruktbaserte desserter, til arme riddere eller til iskremdesserter.

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Kokeboka på Wikibøker: Rød saus – oppskrift |
Constantine Phaulkons og Maria Guyomar de Pinhas residens i Lopburi i Thailand.
**Maria Guyomar de Pinha** (thai: Thai: มารีอา กียูมาร์ ดึ ปีญา; født i 1664, død i 1728) var en thailandsk kokk. Hun er kjent for sitt bidrag til det thailändske kjøkken, særlig for sine desserter, blant dem de eggbaserte søtsakene *foi thong* og *sangkhaya*, som var inspirert av det portugisiske kjøkken.

Biografi
--------

Den katolske Maria Guyomar de Pinha var datter av Ursula Yamada, som tilhørte en japansk-kristen flyktingkoloni i kongedømmet Ayutthaya (mange katolske japanere flyktet fra den japanske kristenforfølgelse), og den portugisisk-indiske Fanik Guyomar fra Goa. 

Hun giftet seg i 1682 med den greske eventyrer Constantine Phaulkon, som hun fikk flere barn med. Før bryllupet konverterte han fra anglikanisme til katolisisme. 

Paret hadde en innflytelserik rolle ved det thailandske hoff og var allierte med franskmennene gjennom Det franske ostindiske kompani. Under den siamesiske revolusjon i 1688 ble mannen drept, mens hun søkte vern hos franskmennene. Franskmennene utleverte henne imidlertid til kong Phetracha, som gjorde henne til slave i palasskjøkkenet. Der arbeidet hun seg opp i gradene og nådde en slik fremgang at hun endte opp som sjef for kjøkkenpersonalet.

Kilder
------

* Reid, Anthony (Editor), Southeast Asia in the Early Modern Era, Cornell University Press, 1993, ISBN 0-8014-8093-0

Referanser
----------

1. ↑  Joe Cummings, *Thailand: World Food*, Page 87.
***Villmarksfamilien*** (originaltittel: *The Adventures of the Wilderness Family*) er en amerikansk eventyr- og barnefilm fra 1975 regissert av Stewart Raffill. Filmen handler om en familie på fire som flytter fra storbyen og bosetter seg i villmarka. Der får de mange nye utfordringer, men også mange gledesstunder. Hovedrollene spilles av Robert Logan, Susan Damante-Shaw, Hollye Holmes og George Buck Flower.

Den har fått to oppfølgere: *Villmarksfamilien møter vinteren* (1978) og *Nye farer for villmarksfamilien* (1979).

Handling
--------

Filmen handler om familien Robinson som bor i Los Angeles. Foreldrene har gått lei av det hektiske livet i den forurensede storbyen. I tillegg lider datteren av astma. Derfor bestemmer de seg for å flytte ut i villmarken for å starte et nytt liv der. Der bygger de seg en hytte og opplever mange glade dager. Men de må også takle villmarkas utfordringer, noe som blant annet innbefatter møter med både ulver og bjørner.

Om filmen
---------

Filmen er innspilt i Utah, Colorado og Britisk Columbia.

*Villmarksfamilien* gjorde det bra kommersielt og spilte inn $31 millioner på amerikanske kinoer alene.

Den amerikanske filmkritikeren Leonard Maltin gav den 3 av 4 stjerner.

Filmen har flere likhetstrekk med eventyrfilmen *Skipbrudd i Sydhavet* fra 1960.

I rollene
---------

(utvalg)

* Robert Logan ... Skip Robinson
* Susan Damante-Shaw ... Pat Robinson
* Hollye Holmes ... Jenny Robinson
* Ham Larsen ... Toby Robinson
* George Buck Flower ... Boomer

Referanser
----------

1. ↑  «Box office / business for The Adventures of the Wilderness Family». IMDb. Besøkt 24. juni 2008.
2. ↑  Maltin, Leonard (2. september 2014). *Leonard Maltin's 2015 Movie Guide* **(engelsk)**. Penguin. ISBN 9780698183612.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Villmarksfamilien* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Villmarksfamilien* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Villmarksfamilien* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Villmarksfamilien* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Villmarksfamilien* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Villmarksfamilien* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Kontraovervåkning** viser til tiltak som gjennomføres for å hindre overvåking under utførelse av etterretning (HUMINT) inkludert skjult overvåking og forfølgelse eller "skygging". Det å kvitte seg med "haler" (engelsk:Tails) på tur til et kontaktpunkt kalles ofte "turrensing". Kontraovervåkning er ansett som et sett av handlinger (løsninger) som, når de følges, vil redusere risikoen for overvåking i mange sammenhenger. 


Kontraovervåkning kan også inneholde elektroniske metoder som teknisk overvåking og en rekke andre mottiltak.

Typer
-----

Kontraovervåkning innen HUMINT inkluderer:

* Unngåelser: unngå risikofylte steder, vær diskret, skeptisk og bruk mye avtalte kodeord i samtaler.
* Vær situasjonsbevisst ("se deg over skulderen")
* Oppsøk områder med mange mennesker og forlat disse uten å bli sett eller fulgt ( "tapt i folkemengden"), slik at forfølgere mister kontakt.
* Gjemme seg på trygge steder
* Skjule sin identitet

Slike aktiviteter gjør det vanskeligere å spore, forfølge og overvåke folk. 
Hvis man følger jevne, lett forutsigbare planer før man iverksetter eventuell kontraovervåkning, vil tiltakene være effektive.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. november 2019. Besøkt 3. november 2019.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
***Rød storm*** (orig. ***Red Storm Rising***) er en roman av Tom Clancy som handler om en tredje verdenskrig i Europa mellom NATO og Warszawapakten i midten av 1980-årene.

Selv om det er skrevet flere bøker om en eventuell tredje verdenskrig, peker denne boken seg ut både som troverdig og detaljert; leseren får oppleve et gigantisk militært maktspill som har utløp i konvoiene i Atlanterhavet, via nedskytinger av spionsatellitter, til store kamper mellom stridsvogner i Tyskland.

I 1988 laget MicroProse videospillet *Red Storm Rising* basert på romanen.

Handling
--------

Aserbajdsjanske terrorister ødelegger et nytt oljeraffineri i Sovjetunionen, og hemmer på den måten sovjetrussernes evne til å produsere olje, noe som igjen vil true den sovjetiske økonomien. Trengt opp i et hjørne, og for stolte til å be vesten om hjelp, bestemmer Politbyrået seg for å gå til krig for å sikre de enorme oljeforekomstene i Midtøsten.

For å sikre seg mot at NATO ikke blander seg inn, setter KGB i gang en operasjon for å splitte alliansen ved å få det til å se ut som Tyskland uprovosert angriper Sovjetunionen først.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Maria Feychting** (født 27. desember 1958) er en svensk professor i epidemiologi ved Karolinska Institutet i Stockholm.

Hennes arbeidsområde har siden 1987 vært helseeffekter av ikke-ioniserende stråling, herunder på avdekke risiko for hjernesvulst. Hun var en av forskerne bak den omfattende Interphone-studien som ble publisert i 2010 hvor det ble konkludert med at det ikke kunne påvises noen sammenheng mellom bruk av mobiltelefon og hjernekreft. Hun har siden 2012 vært medlem av den internasjonale kommisjonen ICNIRP (International Commission on Non-Ionizing Radiation Protection).

Referanser
----------

1. ↑  «"Det är bara de redan frälsta som forskar"». *Vårdfokus*. 6. april 2011.
2. ↑  «Maria Feychting». Karolinska Institutet.
3. ↑  «Study: No link between brain tumors and cell phones». *Reuters*. 18. mai 2010.
4. ↑  «FEYCHTING Maria». International Commission on Non-Ionizing Radiation Protection.

Eksterne lenker
---------------

* Maria Feychting på LinkedIn Rediger på Wikidata
* Maria Feychting i Scholia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** ResearchGate
 |
**Thespiai** (gresk: Θεσπιαι, *Thespiai*) var en antikk gresk by i Boeotia. Den lå på flat mark med en rekke høyder som gikk østover fra foten av fjellet Helikon til Theben. Ifølge Pausanias var Eros den guddommen som ble mest tilbedt ved Thespiai. 

Byen inneholdt mange kunstverk, blant dem *Eros* til Praxiteles, en av de mest kjente skulptørene i den antikke verden. Den trakk folkemengder til Thespiai. Senere ble den flyttet til Roma av Caligula, satt tilbake av Claudius og igjen flyttet av Nero. Der var også en bronsestatue av Eros av Lysippos. Thespiaierne tilbad også musene og feiret en festival til ære for dem i den hellige grotten på Helikon. 

Rester av det som antagelig var den antikke festningen er der fremdeles, og de består av en avlang eller oval linje med befestninger. Området rett øst og sør for disse er dekket med grunnmurer, disse bærer vitner om utstrekningen til den antikke byen. Restene av en grav som inkluderte en kolossal steinløve ble i 1882 oppdaget på veien til Leuktra. Graven dateres til det 5. århundre f.Kr. og er antagelig graven til thespiaierne som falt i slaget ved Plataiai, for de som falt i slaget ved Thermopylene ble gravlagt i felten.

Historisk er Thespiai hovedsakelig en fiende av Theben. Under den persiske invasjonen i 480 f.Kr. var den en av de få byene i Boeotia som nektet å følge Thebens eksempel med å sende syv hundre menn med Leonidas I til Thermopylene. Etter at byen ble brent ned av Xerxes I, satte de resterende innbyggerne sammen en styrke på 1800 menn til den greske hæren ved Plataiai. Under den athenske invasjonen av Boeotia i 424 f.Kr. led den thespiaiske hæren tunge tap i slaget ved Delion, og året etter dro Theben fordel av den midlertidige svekkelsen til å anklage sine naboer for vennskap med Athen og fjerne deres murer. I 414 f.Kr. blandet de seg igjen inn for å slå ned et demokratisk opprør.

I korinterkrigen tok Thespiai Spartas side, og mellom 379 f.Kr. og 372 f.Kr. tjente de gjentatte ganger spartanerne som en base mot Theben. Året etter ble de redusert av Theben og tvunget til å sende en kontingent til slaget ved Leuktra. Det var antagelig kort tid etter dette slaget at Theben brukte sitt nye herredømme til å ødelegge Thespiai og fordrive dets folk til eksil. Byen ble gjenoppbygget noe senere. I 171 f.Kr. søkte byen Romas vennskap etter sin politikk med å stå imot Theben. Den blir senere nevnt av Strabo som et stort sted og av Plinius som en fri by.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**HMNZS «Aotearoa»** er et skip under bygging for Royal New Zealand Navy. Verftet Hyundai Heavy Industries skal etter planen levere skipet til marinen i 2020, og det vil gå inn i tjeneste i 2021. 

Det vil fungere som et forsyningsskip, og vil erstatte HMNZS «Endeavour», marinens siste forsyningsskip, som ble tatt ut av tjeneste i desember 2017.

Navn
----

HMNZS «Aotearoa» vil bære New Zealands maoriske navn. Aotearoa blir ofte oversatt til «den lange, hvite skyens land».

Design og beskrivelse
---------------------

«Aotearoa» vil bli verdens første militære skip til å benytte Rolls-Royces Environship-konsept, som inkluderer et nytt bølgebrytende skrog for redusert motstand og drivstofforbruk. Skipet vil også være isforsterket og konstruert for vinteroperasjoner, for å kunne operere i Antarktis' ekstreme klima.

Skipet, på 24.000 tonn, vil levere marinediesel og flydrivstoff sammen med mat og ammunisjon som er lagret i 20-fots containere.

Kontrakten ble tildelt Hyundai Heavy Industries ved et Rolls Royce Environship-design, som vant over konkurransen fra Daewoo Shipbuilding & Marine Engineering, som tilbød en variant av BMT-designet *Tide*-klasse tankskip.

Referanser
----------

1. ↑  «Hyundai Heavy beats out Daewoo Shipbuilding to win $493m contract for ice-capable NZ tanker» **(engelsk)**. 18. juli 2016. Arkivert fra originalen 7. juli 2020. Besøkt 18. mars 2018.
**Thessalia** (gresk Θεσσαλία) er en av tretten periferier (distrikter) i Hellas. Den er delt inn prefekturene: Karditsa, Larisa, Magnisia og Trikala, og har Larisa som hovedstad. Sammen med områdene Makedonia og Vest-Trakia blir området uoffisielt regnet som en del av Nord-Hellas. Thessalia ligger sentralt i Hellas og grenser til Sentral-Makedonia og Vest-Makedonia i nord, Ípiros i vest og Sentral-Hellas i sør. I øst ligger Egeerhavet.

Geografi
--------

Topografien i området består av en ring av fjell rundt en sentral slette: Lavlandet Trikala og Larisa. Området kan få noe regn om sommeren, noe som gir frodige forhold for jordbruk. Thessalia blir av den grunn enkelte ganger kalt «brødkorgen til Hellas». Fjellene Khasia og Kambunian ligger i nord, Olymposmassivet ligger i nordøst. I vest ligger fjellkjeden Pindos og i sørøst kystfjellene Ossa og Pelion.

Den viktigste elva er Pineios som renner østover gjennom området fra Pindosfjellene og munner ut i Thermaikosbukta.

Historie
--------

Thessalia hadde en omfattende steinalderkultur rundt år 2500 f.Kr. Mykenske bosetninger har også blitt oppdaget, for eksempel ved Iolkos, Dimini og Sesklo (nær Volos). I antikken ble lavlandet i Thessalia hjemsted for adelsfamilier, som Alevad av Larisa eller Skopad av Krannon. Disse familiene organiserte et forbund i Thessalia, og kontrollerte seinere det amfiktyoniske forbundet i nordlige Hellas. 

Under de gresk-persiske krigene slo alevadene seg sammen med perserne. Jason av Ferai omformet en kort stund området til en viktig militærmakt, men han ble myrdet før han klarte å oppnå varige resultater. På 300-tallet f.Kr. ble Thessalia avhengig av og underlagt kongeriket Makedonia ved Filip II. I 148 f.Kr. ble Thessalia erobret av Romerriket, men i år 300 e.Kr. ble Thessalia en egen provins med Larisa som hovedstad. Den ble en del av Østromerriket fram til 1200-tallet, da store områder var kontrollert av valakere. Etter det fjerde korstog ble Thessalia en del av kongeriket Thessaloniki, men i 1215 ble det igjen erobret av Teodoros Komnenos Dukas og ble et selvstyrt område styrt av denne familien. Dynastiet endte i 1318 og ble etterfulgt av en periode med østromersk og slavisk herredøme. Etter ennå en periode med selvstendighet ble Thessalia til slutt erobret av Det osmanske rike i 1394. I 1881 avstod osmanene det meste av Thessalia til Hellas.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Thessalia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Periferier i Hellas |
| --- |
| Attikí **·** Sentral-Hellas **·** Sentral-Makedonia **·** Kreta **·** Øst-Makedonia og Trakia **·** Epirus **·** De joniske øyer **·** Nordlige egeiske øyer **·** Peloponnes **·** Sørlige egeiske øyer **·** Thessalia **·** Vest-Hellas **·** Vest-Makedonia **·** Klosterstaten Athos (selvstyrt område) | Hellas’ flagg |
Albatros, Thesen-familiens skip.
**Thesen & Co.** var en bedrift i Sør-Afrika (i den daværende Kappkolonien) opprettet av familien Thesen med Arnt Leonard Thesen i spissen. Økonomiske problemer ledet til at Arnt Thesen ga opp i 1868-1869 firmaet A.L. Thesen & Co i hjembyen Stavanger. Familien bestemte seg for å utvandre og seilte med eget skip *Albatros* (lastet med tømmer for salg) mot New Zealand, men halvveis bestemte de seg i stedet for å slå seg ned i Knysna på kysten mellom Cape Town og Port Elizabeth. Der bygget de opp et stort firma basert på skipsfart, virksomheten omfattet også sagbruk, trelasthandel, skipsbygging og gruvedrift. Bedriften anla også veier og jernbane. Arnt Thesen hadde syv sønner og to døtre, og flere av disse var engasjert i bedriften. Bedriften preget byen Knysna og øyen tett ved sentrum heter Thesen's island. Ved Knysna var det godt tilgang på tømmer til forskjell fra Sør-Afrika ellers. I 1876 kjøpte de opp 2000 acres skog og etablerte sagbruk drevet av dampmaskiner. Firmaet anla også en privat jernbane fra skogene til Knysna by. Bedriften hadde i mellomkrigstiden kontorer i Durban, Port Elisabeth og Cape Town i tillegg til Knysna. Thesen eide på det meste mer enn 10.000 km2 land i Knysna-området. Bedriften hadde i 1933 over 1000 ansatte.

Blanka Thesen, datter av Arnt Thesen, giftet seg med Francis William Reitz som blant annet var president i Oranjefristaten.

Knysna med Thesen's island i lagunen

Referanser
----------

1. ↑  The Thesen Company av Eivind Eidsvik, UiB, publiser 21.3.2012, lest 8. mars 2014.
2. ↑  Hartmann, O. (1900): *Skandinaver i Sør-Afrika.* Utgitt i Cape Town, 1900.
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Saxe, Ludv. (1914). *Nordmænd jorden rundt*. Kristiania: Aschehoug.
6. ↑  Michaelsen, M. L. (1927). *Stavanger sjøfarts historie: seilskibene og seilskibsfarten i aarene fra 1600 til 1922*. Stavanger: Dreyer.
7. ↑  Semmingsen, Ingrid (1950). *Veien mot vest*. Oslo: Aschehoug.
SS Bounty-kopi på besøk i Bergen, sept. 2011. Skipet forliste senere under orkanen Sandy i 2012.

**HMAV «Bounty»** var et opprinnelig sivilt fartøy som Storbritannias Royal Navy utrustet for en ekspedisjon i Stillehavet. Skipet er kjent for mytteriet som fant sted under ekspedisjonen, mytteriet på Bounty.

Skipet ble bygget som et lastefartøy og ble sjøsatt i 1784 som *Bethia*, fra Blaydes skipsverft ved Hull. I 1787 ble skipet kjøpt av Royal Navy og utrustet for en ekspedisjon i Stillehavet under kommando av løytnant William Bligh. Under seilasen i Stillehavet begikk deler av besetningen mytteri. Ved øya Tofua tok de over fartøyet og satte fartøyssjefen, løytnant Bligh, i lettbåten, sammen med 18 av besetningen som var lojale mot ham.

Mytteristene under ledelse av Fletcher Christian seilte så videre og endte til sist opp ved øya Pitcairn hvor de slo seg ned, og brente skipet for å unngå å bli oppdaget av den britiske marinen. 

Mytteriet er senere gjort til gjenstand for flere bøker og filmatiseringer. Det ble i en sammenheng bygd en kopi av båten i noe mere enn full størrelse. Filmselskapet hadde opprinnelig planer om å brenne båten som del av sluttsekvensen i filmen, men dette ble omgjort. Skipet seilte senere rundt og ble vist fram. Det forliste med tap av liv under orkanen Sandy på østkysten av USA.

Referanser
----------

1. ↑  «Bounty crew member found dead, captain still missing» **(engelsk)**. Canadian Broadcasting Corporation. 29. oktober 2012. Besøkt 16. april 2013.

Litteratur
----------

* A Voyage to the South Sea av William Bligh, 1792, fra Prosjekt Gutenberg. Blighs egen beretning om mytteriet
* The Eventful History of the Mutiny and Piratical Seizure of H.M.S. Bounty: Its Cause and Consequences av Sir John Barrow, utgitt i 1831, fra prosjekt Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NLA **·** BNE
 |