recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jan Waldemar Dietrichson** (født 16. mai 1927 i Oslo, død 10. oktober 2019 samme sted) var en norsk filolog og professor i allmenn litteraturvitenskap ved UiO.

Han ble *Bachelor of Arts* ved Cornell University i 1949 og *Master of Arts* ved Harvard University i 1950, deretter cand.philol. ved Universitetet i Oslo i 1953. Han arbeidet deretter som redaksjonssekretær for Gyldendal Norsk Forlag 1952-1962. Han ble dr.philos. med avhandlingen *The Image of Money in the American Novel of the Gilded Age* i 1969. Han var senere lektor/amanuensis ved Universitetet inntil han i 1993 ble professor i allmenn litteraturvitenskap.

Han oversatte og skrev innledninger til blant annet engelske middelalderverk, som *Beowulfkvadet* (1976), *Sir Gawain og den grønne ridder* (1988), *Tundals visjon* (1984/2009), *Samuel Taylor Coleridges litteraturkriti*kk (2005), *Troilus og Criseyde* (2010).

Han var også aktiv i Oslo Høyre og tillitsvalgt i Forskerforbundet.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w67q0276, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  NTB, 26.4.2002
3. ↑  *Con amore: festskrift til Arne Hannevik på 70-årsdagen 15.12.1994*. Oslo: Aschehoug. 1994. s. 267; biografier. ISBN 8203175031.
4. ↑  *Antikken i norsk litteratur: en artikkelsamling*. Bergen: Nordisk institutt, Universitetet i Bergen. 1993. s. 251; biografier. ISBN 8290500149.
5. ↑  *Norwegian contributions to American studies: dedicated to Sigmund Skard*. Oslo: Universitetsforl. 1973. s. 439; biografier. ISBN 8200089363.
6. ↑  Anne Birgitte Rønning og Jon Håberg: *Minneord* - Aftenposten 22. oktober 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
*For artikkelen om kjøretøyet, se Buss*

**Bussen** er et fjell sør i Tyskland i regionen Oberschwaben med en høyde på 767 meter over havet. Det kalles også «Det hellige fjellet i Oberschwaben» og ligger på grensen mellom Schwäbische Alb og Oberschwaben. Fjellet er et viktig pilegrimssted og gir en flott utsikt så langt som til Alpene, som ligger mer enn 100 km lenger sør.

Geografi
--------

Bussen ligger vest i *landkreis* Biberach i delstaten Baden-Württemberg mellom innsjøen Federsee og byen Riedlingen. Det er et av de høyeste fjellene i Oberschwaben. I klarvær kan man se Münster i Ulm i tillegg til fjellene som strekker seg fra Füssen sør i Bayern til Säntis i Sveits. Landsbyen Offingen, som hører til kommunen Uttenweiler, ligger på sørsiden av Bussen.

Geologi
-------

Fjellet ble dannet sammen med Alpene under tertiærtiden. Fjellet består av et 8 meter tykt lag av kalkstein og under den siste istiden klarte ikke isbreene og jevne ut fjellet, som derfor fremdeles står i dag.

Historie
--------

Bussen har vært besøkt og aktet siden førhistorisk tid. Kelterne brukte fjellet til ofringer, og en kirke på toppen av fjellet ble nevnt i et dokument fra regjeringstiden til Karl den store i 805, da kirken ble overført til klosteret i St. Gallen. Fra denne tiden har Bussen vært et pilegrimssted.

På 1200-tallet ble det bygd et kongelig slott av Hohenstaufen. Etter at dette dynastiet brøt sammen ble slottet eid av grevene av Veringen, og kom slik under huset Habsburg. I 1387 lånt bort til Seneschal av Waldburg. De militære og politiske funksjonene til Bussen stoppet opp i 1633, da slottet ble ødelagt av svenske tropper under trettiårskrigen.

I 1786 solgte Waldburg-dynastiet herskapet Bussen til Prins Karl Anselm von Thurn und Taxis. Etter Reichsdeputationshauptschluss, mediatiseringen og sekulariseringen av mange langvarige og kirkelige fyrstedømmer i det tidligere tysk-romerske riket ble herskapet annektert av det nyopprettede kongedømmet Württemberg i 1806.

Kilder
------

* Kolb, Gerhard (1999). *Alpenpanorama vom Bussen. 300 km Föhnsicht vom Karwendel bis zu den Viertausendern des Berner Oberlands*. Tübingen: Silberburg-Verlag. ISBN 3-87407-298-3.
* Kramer, Ferdinand (2005). *Der Bussen, heiliger Berg Oberschwabens, mit seiner Kirche und Geschichte, zur 1200-Jahrfeier der Bussenkirche 2005*. Bad Buchau: Federsee-Verlag. ISBN 3-925171-60-6.
* Paul, Josef; Mandel, Josef (1991). Offingen. *Der Bussen und die Marienwallfahrtskirche*. Passau: Kunstverlag Peda. ISBN 3-927296-36-8.
* Schneiders, Toni; Karl Bertsch, Karl, Walther Schmidt (1955). Oberschwaben. *Das Land um den Bussen mit seinen Städten und Barockkirchen*. Lindau: Thorbecke. ASIN B0000BNGDH.
* Selig, Theodor (1987). *Um den Bussen. Heimatgeschichtliche Forschungen und Erzählungen*. Bad Buchau: Federsee-Verlag. ISBN 3-925171-16-9.
* Uhl, Stefan (1998). *Die Burg auf dem Bussen und ihre Geschichte*. Bad Buchau: Federsee-Verlag. ISBN 3-925171-36-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |

‎

Portal: Tyskland
**Bussen Trafikkselskap** ble stiftet i 1985 og trafikkerte Kristiansand med bybusser. Selskapet dekket også områdene Vennesla, Søgne og Songdalen som er tilgrensende distrikter. Selskapet hadde rundt 300 ansatte og operererte på kontrakt med Vest-Agder Kollektivtrafikk.

Historie
--------

Bussen Trafikkselskap AS ble stiftet 1. januar 1986 som et resultat av samarbeid mellom Ruteexpressen, Lillesand og Topdalens Bilruter, Torridalens Bilruter og Vaagsbygdruta og er eiet av holdingselskapet Brøvig Holding AS.

Den 1. januar 2011 ble bussdriften avviklet etter at Nettbuss Sør overtok anbudet på selskapets ruter. Selskapet i seg selv eksisterte som et eiendomsselskap fram til våren 2013, da det først ble omdøpt til Sagahill AS og kort tid senere oppløst.

Referanser
----------

1. ↑  «Bussen AS legger ned selskapet». NRK Sørlandet. 30. januar 2010. Besøkt 3. september 2015.
2. ↑  «Kunngjøringer». Brønnøysundregistrene. Besøkt 5. september 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Balor** er en krigs- og dødsgud i keltisk mytologi, spesielt kjent fra den irske mytologien. Han var sønn av Buarainech, og var gift med Cethlenn. Han fremste kjennetegn var at han var enøyd, og at han normalt holdt dette øyet lukket da enhver som møtte hans blikk døde. 

Ifølge et profeti skulle Balor bli drept av sitt barnebarn. Han låste derfor sin datter Ethlinn inn i et tårn laget av krystall, slik at hun ikke skulle få barn. Men Cian, en av Tuatha de Danaan, kom seg med hjelp fra druidinnen Birog inn i tårnet. Ethlinn fødte deres sønn, men Balor kastet gutten i havet. Birog reddet ham, og gav ham til Manannan mac Lir, som ble guttens fosterfar. Balors dattersønn fikk navnet Lugh Lamhfada, og ble regnet som en av Tuatha de Danaan. 

Lugh ledet Tuatha de Danaan i andre slag ved Magh Tuireadh, hvor de kjempet mot fomorierne. Balor deltok selv i slaget, og ble avvæpnet av Ogma. Guden brukte da sitt blikk for å drepe kong Nuada. Lugh kastet da skjebnens spyd i Balors øye og drepte ham.

Balor i Dungeons & Dragons
--------------------------

I fantasirollespillet Dungeons & Dragons er Balor navnet på en av de sterkeste demonene, Tanar'ri. Figuren har ingen åpenbar inspirasjon fra keltisk mytologi.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Historikerens feilslutning** er logisk feilslutning som oppstår når en antar at beslutningstakere i fortiden fra det samme perspektiv og har den samme informasjon som de som i senere tid som analyserer avgjørelsen. Det må ikke forveksles med presentisme, en måte å analysere historiske hendelser hvor dagens ideer (som for eksempel moralske standarder) projiseres inn i fortiden.

Feilslutningen var beskrevet i 1970 av David Hackett Fischer, som foreslo at den var analog med William James' psykologens feilslutning. Fisher foreslo ikke at historikere skulle unnlate retrospektiv analyse i arbeidet deres, men han minnet historikere på at personer ikke var i stand til å se inn i fremtiden. Som eksempel trakk han frem det velkjente argumentet at Japans overraskelsesangrep på Pearl Harbor skulle ha blitt avslørt i USA på grunn av de mange indikatorene på at et angrep var nært forestående. Hva dette argumentet overser, hevder Fisher, er at det var mange motstridende tegn som antydet andre teorier. Bare retrospektivt blir advarslene sett på som åpenbare, tegn som peker i andre retninger blir som regel oversett.

Eksempelvis har David Aaronovich kritisert blant annet konspirasjonteoretikere for å anvende historikerens feilslutning i amerikanske myndigheters reaksjon på terrorangrepene 11. september 2001. Konspirasjonsteoretikerne spør seg om hvorfor ikke flyene ble skutt ned eller hvorfor ikke Pentagon ble evakuert. Problemet er at ingen tidligere har benyttet seg av fly til å styrte inn i bygninger og man visste ikke på denne tiden at Flight 77 ville treffe Pentagon, andre mål var også mulige.

Innen militærhistorie bruker historikere av og til det som kalles krigståketeknikken, for å forsøke å unngå historikerens feilslutning. Her blir handlinger og avgjørelser kun evaluert ut fra hva personen visste på denne tiden og ikke fremtidige hendelser som personen ikke kunne ha kjent til. Ifølge Fisher var denne teknikken utviklet av den amerikanske historikeren Douglas Southall Freeman i hans biografier om Robert E. Lee og George Washington.

Litteratur
----------

* Fischer, David Hackett (1970): *Historians' Fallacies: Toward a Logic of Historical Thought.* New York: Harper Torchbooks, s. 209–213.
* Aaronovich, David (2009): «Voodoo Histories: The Role of the Conspiracy Theory» i: *Shaping Modern History*, Jonathan Cape, s. 256-258

Portal: Historie
Ferge på linje 11 over Spree mellom Oberschöneweide og BaumschulenwegFergeforbindelsene til BVG
**Berlins fergeforbindelser** blir delvis drevet på oppdrag fra Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) og er delvis også med i tariffsystemet til Verkehrsverbund Berlin-Brandenburg.

BVGs linjenett
--------------

Det finnes følgende seks fergelinjer som på oppdrag fra BVG trafikkeres med fartøyer tilhørende Stern und Kreisschiffahrt:

* **F10** S Wannsee ↔ Alt-Kladow
* **F11** Oberschöneweide, Wilhelmstrand ↔ Baumschulenstraße
* **F12** Wendenschloß, Müggelbergallee ↔ Grünau, Wassersportallee
* **F21** Krampenburg ↔ Schmöckwitz, Zum Seeblick
* **F23** Rahnsdorf, Müggelwerderweg ↔ Rahnsdorf, Kruggasse
* **F24** Müggelheim, Spreewiesen ↔ Rahnsdorf, Kruggasse

Linjene 10, 11 og 12 er helårlige mens de øvrige er i virksomhet fra mars til oktober.

Linje 10 over Großer Wannsee er med 4,4 km den lengste og med sine 150 000 passasjerer også den mest trafikkerte. Linjen trafikkeres med MS «Wannsee».

Den eldste fergeforbindelsen er linje 11 mellom Wilhelmstrand og Baumschulenweg. Linjen ble satt i drift i 1896 i forbindelse med 
Berlin industriutstilling i 1896.

Linje  24 (Spreewiesen ↔ Rahnsdorf) over Müggelspree, er den minste av de seks BVG-fergene og Tysklands eneste roferge i linjedrift. Den trafikkeres av robåten «Paule III» Båten er tre meter lang og har kapasitet til 8 personer og frakter også sykler. Det finnes ingen tidstabell, men strekningen på 36 meter trafikkeres ca 40 ganger daglig, avhengig av etterspørselen. Systemet har vært tilsvarende fra 1911 da fiskeren Richard Hilliges fra Rahnsdorf startet linjen.

Andre linjer
------------

Andre fergeforbindelser er 

* Bilferge (privat) mellom Hakenfelde og Konradshöhe, Spandau
* Personferge (privat) mellom Hakenfelde og Konradshöhe med rundtur til øyene Valentinswerder og Maienwerder (begge i Reinickendorf)
* fergen til Pfaueninsel som drives av Stiftung Preussische Schlösser und Gärten.
* Fergen Scharfenberg Tegeler See til øya Scharfenberg.
* Personferge (privat) på Havel til øya Lindwerder (i Steglitz-Zehlendorf)
* Vanntaxi som fergeforbindelse mellom Krughorn i Steglitz-Zehlendorf i parken Klein-Glienicke og Sacrow i Potsdam.

Bilder
------

* Linje F10 i Alt-KladowLinje F10 i Alt-Kladow
* Fergen til PfaueninselFergen til Pfaueninsel
* MS «Wannsee»MS «Wannsee»

Referanser
----------

1. ↑  Görke, André (28. januar 2014). «Alle Mann vom Deck der neuen BVG-Fähre!». *Der Tagesspiegel Online* **(tysk)**. ISSN 1865-2263. Besøkt 4. november 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ferry transport in Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BVG Kundenmagazin plus 08/2007 (PDF)

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Berlins kollektivtransport |
| --- |
| Berlins flagg | 
* Undergrunnsbane (*U-Bahn*)
* Forstadsbaner (*S-Bahn*)
* Sporvogner (*Straßenbahn*)
* Fergeforbindelser (*Fähre*)

 | Tysklands flagg |
**Sarah Glerup Kristensen** (født 18. mars 1985) er en dansk politiker, tegneserietegner, kommunikationsmedarbejder og tidligere *X Factor*-deltager.

Oppvrkst og tidlig karriere
---------------------------

Glerup er oppvokst på Lolland. Allerede som åtteåring var hun politisk aktiv på skolen. 
I 2004 ble hun uteksaminert fra Vordingborg Gymnasium med et karaktergjennomsnitt på 11,5 etter 13-skalaen,
senere angitt som Danmarks høyeste det året.
Glerup er tegneserietegner og har mottatt Pingprisen i kategorien "Beste danske nettegneserie" i 2014 for sin blogg *Det Sarahkastiske Hjørne*.
Hun oversatte Alison Bechdels grafiske roman *Bedemandens datter* som ble utgitt på dansk i 2008.

Glerup er utdannet cand.mag. i film og medievitenskap ved Københavns Universitet, og hun er ansatt hos Enhedslisten som kommunikasjonsmedarbeider.

Politisk karriere
-----------------

Glerup var nominert i Tårnbykredsen ved Folketingsvalget 2015, hvor hun fikk 866 personlige stemmer i Københavns Storkreds.
Glerup ble 3. vara for partiet i kretsen.
Hun avløste Pelle Dragsted i Folketinget i forbindelse med hans korte permisjon i april 2016.
Hun ble da det første folketingsmedlem som var rullestolbruker.

Deltakelse i X Factor 2016
--------------------------

Glerup deltok i den danske utgaven av X Factor i 2016.
Med Thomas Blachman som mentor nådde hun til andre liveshow. Hun sang blant annet Goldfrapps "Strict Machine", Tom Waits' "Time", Stoffer & Maskinens "Vi to er smeltet sammen" og Depeche Modes "Enjoy the Silence".

Referanser
----------

1. ↑   www.ft.dk[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Sarah Glerup (EL)». Folketinget.
3. 1 2 3  Katrine Nadia Jørgensen (15. april 2015). «Kæmper for et værdigt liv». Arkivert fra originalen 11. april 2016. Besøkt 28. november 2020.
4. ↑  Jonas Sivkær Pettersen (21. juni 2015). «Super-studenterne, der trak overskrifter: Her er de i dag». Berlingske.
5. ↑  «Sarah Glerup». Arkivert fra originalen 2. april 2016. Besøkt 28. november 2020.
6. ↑  Kristian Lindberg (15. februar 2008). «På sporet av den tabte far». Berlingske.
7. 1 2  Ritzau (21. mars 2016). «Historisk nyt medlem av Folketinget: Sarah fra X Factor på vej ind i landspolitik». BT.
8. ↑  «Folketingsvalg torsdag 18. juni 2015 - Resultater - Københavns Storkreds». Danmarks Statistik.
9. ↑  «Folketingsvalg torsdag 18. juni 2015 - Valgte kandidater og stedfortredere». Danmarks Statistik.
10. ↑  Stine Thomsen (21. mars 2016). «Sarah Glerup skal bruge en pind for at nå stemmeknappen». DR.
11. ↑  VIDEO Se X Factor-Sarah i topform ved første liveshow | X Factor | DR

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisiell blogg Rediger på Wikidata
* (da) Sarah Glerup hos Folketinget Rediger på Wikidata
* (da) Sarah Glerup på Twitter Rediger på Wikidata

* Sarah Glerup på LinkedIn Rediger på Wikidata
**Historic Scotland** (skotsk-gælisk: *Alba Aosmhor*) er en skotsk offentlig etat som har ansvar for bevaring av historiske monumenter, fremme av bruken av disse til forståelse av nasjonens historie og rekreasjon og for administrasjon av bygningsvern.

Den ble opprettet i 1991, og ble i mai 1999 knyttet til det skotske Undervisningsdepartementet, som har ansvar for nasjonens kulturelle arv. Det ligger dermed under Scottish Executive, og står til ansvar overfor de skotske ministrene og Det skotske parlamentet. Denne organisasjonsformen tilsvarer organisasjoner i andre deler av Storbritannia: English Heritage (England), Cadw (Wales) og Environment and Heritage Service (Nord-Irland).

Organisasjonen har vært involvert i kontroversielle avgjørelser. Spesielt var det stor strid omkring Castle Tioram i 2002. En plan om å restaurere det ved å legge nytt tak ble blokkert av Historic Scotland, som ønsket å stabilisere slottsruinen i stedet. Det ble avholdt en omfattende lokal høring, og Historic Scotlands plan vant frem, etter en opprivende diskusjon. Slike diskusjoner om bevaringsmetoder er ikke uvanlige, men de holdes normalt innenfor et akademisk miljø. Historic Scotland har blitt beskyldt for å være autokratisk og uten forståelse for behovene på den skotske landsbygden, og for å forårsake at det som kunne vært en rent faglig diskusjon om hva som er best for en ruin blir en krangel som allmennheten trekkes inn i.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Historic Scotland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Gualeindianer og tidlig europeisk nybygger.
**Guale** var et stammefyrstedømme (eller høvdingdømme) og et nordamerikansk indianerfolk dom på det sene 1500-tallet ble det av det spanske misjonssystem i det spansk-koloniserte Florida. (som var srørre ann dagens Florida). Gualene levde langs kystene til det som i dag er den amerikanske delstaten Georgia og på Sea Islands langs Floridas, Georgias og South Carolinas kyster. På 1600- og 1700-tallet ble stammen spredt og gikk i opplysning. En del av høvdingdømmets etterkommere migrerte til de spanske msjonsområder i Florida, mens andre forble ved kysten av Georgia. Der knyttet de seg opp til andre stammer. Av dem oppstod den etnisk blandede yamaseeføderasjonen.

Det vites ikke hvilket språk de talte. En av mulighetene er at det kunne tilordnes muskogeespråkene, men historikeren William Sturtevant tviler på dette. Han har argumentert for at dataene egentlig var fra creek, og at språkene som ble talt av guale - og av yamasee - fortsatt er ukjente.

Det er noen holdepunkter for at det ble utarbeidet en guale-grammatikk i 1569 av jesuitten Domingo Agustín Váez, men selve teksten er ikke blitt funnet.

Referanser
----------

1. ↑  International Journal of American Linguistics, *60* (2), 139-148: William C. Sturtevant: *The Misconnection of Guale and Yamasee with Muskogean*
2. ↑  Sturtevant 1994, referert til i Campbell 1997:149

Litteratur
----------

* Oatis, Steven J. (2004). *A Colonial Complex: South Carolina's Frontiers in the Era of the Yamasee War, 1680-1730*. University of Nebraska Press. ISBN 0-8032-3575-5.
* Saunders, Rebecca (2000). «The Guale Indians of the Lower Atlantic Coast: Change and Continuity». I Bonnie G. McEwan (ed.). *Indians of the Greater Southeast: Historical Archaeology and Ethnohistory*. University Press of Florida. ISBN 0-8130-1778-5. CS1-vedlikehold: Ekstra tekst: redaktørliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Albakor** (*Thunnus alalunga*) er en tunfiskart. 

Den dypeste delen av kroppen er lenger bak enn hos andre størjer, omtrent rett under der andre ryggfinne begynner, og ikke under midten av første ryggfinne. Brystfinnene er bemerkelsesverdig lange, omtrent en tredjedel av kroppslengden. Andre ryggfinne er tydelig lavere enn første.

Et svakt langsgående bånd med iriserende blå farge går langs kroppsiden av levende eksemplarer. Den første ryggfinnen er mørk gul, og andre ryggfinne og gattfinnen er lys gul. Småfinnene på buksiden er mørke og halefinnen har en hvit kant bakerst. Arten har bare rester av svømmeblære. Den er en stor fisk og maksimal lengde er 127 cm. I Stillehavet er vanlig lengde på eksemplarer som blir tatt ved linefiske 95–115 cm. 

Albakor lever epi- og mesopelagisk ute på åpent hav og foretrekker en overflatetemperatur på 15,6 °C til 19,4 °C. Store individer svømmer dypere i kaldere vann, og kan forekomme ned til 600 m dybde. Albakor foretar lange vandringer. Den er en stimfisk som svømmer sammen med andre individer med samme størrelse. Andre tunfiskarter som bukstripet bonitt, gulfinnetun og *Thunnus maccoyii* kan inngå i stimene.

Arten har en kosmopolitisk utbredelse i tempererte og tropiske farvann i alle hav, inkludert Middelhavet. Utbredelsen strekker seg fra 45–50° nord til 30–40° sør, men den finnes ikke i overflaten mellom 10° nord og 10° sør.

Albakor er viktig for kommersielt fiske både i Stillehavet og Atlanterhavet. Ifølge FAOs fangststatistikk ble det tatt 255 290 tonn albakor i 2010.

Litteratur
----------

* B.B. Collette og C.E. Nauen (1983). *FAO species catalogue: Vol.2. Scombrids of the world: An annotated and illustrated catalogue of tunas, mackerels, bonitos and related species known to date*. FAO Fish.Synop. s. 81–83. ISBN 92-5-101381-0.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Albakor* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Albakor* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Albakor* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Albakor* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Albakor* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Albakor* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Thunnus alalunga* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Thunnus alalunga* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Hermetisk albakor
* (en) *Thunnus alalunga* (Bonnaterre, 1788) Albacore - FishBase
* B. Collette m.fl. (2011). «*Thunnus alalunga*». *IUCN 2012. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2012.1*. Besøkt 15. august 2012.
* *Thunnus alalunga* i FAO FishFinder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Bogdan Norčič** (født 19. september 1953 i Kranj, død 6. april 2004 i Cerklje na Gorenjskem) var en slovensk skihopper som konkurrerte for Jugoslavia. Han representerte SK Triglav Kranj.

Han debuterte i den tysk-østerrikske hoppuka med 45.-plass 29. desember 1971. Sammenlagt i Hoppuka hadde han to plasseringer blant de 20 beste, 12.-plass i 1979/80 og 15.-plass i 1978/79. I verdenscupen, som startet opp sesongen 1979/80, ble han nummer 20 sammenlagt den første sesongen. Hans beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka og verdenscupen var 2.-plass, som han klarte i Garmisch-Partenkirchen 2. januar 1979 og i storbakken i Sapporo 12. januar 1980. Han ble også nummer 2 i storbakken (den gamle skiflygingsbakken) i Planica i 1975, 1976 og 1978, og i storbakken i Lahtis i 1979.

Bogdan Norčič deltok i VM i 1974 og 1978, med 14.-plass i storbakken i Lahtis i 1978 som beste plassering. Han var med i OL i 1976 og 1980, der 28.-plass i storbakken i Innsbruck i 1976 var hans beste plassering. Han deltok i VM i skiflyging i 1972, 1973, 1975, 1977, 1979 og 1981, med 17.-plass i Vikersund i 1977 som beste resultat.

Norčič satte tre ganger jugoslavisk (slovensk) rekord i skiflyging. I Planica i 1977 hoppet han to ganger 164 meter og deretter 168 meter. (Til sammenligning satte Reinhold Bachler (Østerrike) bakkerekord under det årets skiflygingsuke i Planica med 172 meter.) Bogdan Norčič la opp etter 1980/81-sesongen. Hans sønn Bine Norčič har også vært skihopper på verdenscupnivå.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Planica 1934-2010: All international competitions, all podium winners and competitors with the longest ski jumps and flights
* Lahden Kaupunginmuseo (Lahtis Bymuseum): Resultater spesielt hopp 4. mars 1979 Arkivert 7. november 2007 hos Wayback Machine. (besøkt 13. februar 2011)
* Liste over slovenske skiflygingsrekorder og bakkerekorder i Planica (slovensk, besøkt 13. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bogdan Norčič – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Bogdan Norčič – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Bogdan Norčič – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Jimmy Yancey** (født 20. februar 1898, død 17. september 1951) var en amerikansk pianist, komponist og danser. Han var den første pianisten som gav ut en boogie-woogie-plate.

Fra han var seks år opptrådte han med stepping og sang. I 1915 flyttet han til Chicago hvor han begynte å skrive sanger og opptre i uformelle lag. I 1925 ble han banemester for baseball-laget Chicago White Sox. Som musiker var han ukjent fram til 1936 da Meade «Lux» Lewis spilte inn en av sangene hans; «Yancey Special». I 1939 spilte han inn sin plate, for Don Qualeys nye selskap Solo Art. I årene som fulgte spilte han sammen med konen sin, bluessangerinnen Estelle «Mama» Yancey, de spilte blant annet i Carnegie Hall i 1948.

Yancey var også en brukbar sanger, og sang til sine egne sanger. Et pussig trekk med hans komposisjoner var at selv om han skrev i forskjellig etonearter, sluttet han alle sanger med en E. Selv om han etterhvert ble relativt kjent som musiker, sluttet han aldri som banemester for White Sox, og hadde jobben fram til rett før han døde i 1951.

Han ble tatt inn i Rock and Roll Hall of Fame i 1986.

Diskografi
----------

* *Pure Blues*, 1951
* *Yancey Special*, 1951
* *Jimmy Yancey Special*, 1952
* *Jimmy and Mama Yancey*, 1952
* *Jimmy Yancey*, 1953

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 6. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   National Library of Israel Names and Subjects Authority File, National Library of Israel J9U ID 987012329654205171, besøkt 1. juni 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13901317x[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Find a Grave[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jimmy Yancey på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Yancey på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Yancey på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Bofors 40 mm maskinkanon på et fransk fartøy
**Maskinkanon** er en kanon med kaliber 20 mm eller større som kan avgi automatisk ild med granater i stedet for vanlige prosjektiler.

Skillet på maskinkanoner og maskingevær
---------------------------------------

I henhold til Genèvekonvensjonene er det ikke lov å bruke ekspanderende ammunisjon. Dette dekker også granater. Granatammunisjon var imidlertid allerede etablert til kanoner, slik at våpen som ble konstruert for å skyte slik ammunisjon ble klassifisert som kanoner til bruk mot stridsmateriell (kjøretøyer, forsvarsanlegg), mens maskingeværer til bruk mot soldater ikke hadde ekspanderende ammunisjon. I praksis går dette skillet ved omkring 20 mm kaliber, selv om det finnes automatvåpen med større kaliber som skyter ammunisjon uten sprengsats (se for eksempel pilammunisjon) og det finnes ammunisjon helt ned i vanlig riflekalibre som har sprengladning, slik som den britiske de Wilde-ammunsijonen i .303 British brukt i RAFs maskingevær og de tyske *B-patronen* i 7,92 Mauser som ble brukt av skarpskyttere på slutten av krigen. Den norskproduserte multi purpose ammunisjonen til 12,7 mm mitraljøser er med på å viske ut forskjellen, slik at skillet i dag i praksis er avgjort av kaliber, ikke ammunisjonstype.

Virkemåte
---------

Ammunisjonen til maskinkanon er normalt granater, med en tennsats og et sprenglegeme. Virkningen er derved større enn for tunge maskingevær, som vanligvis skyter helmantlet blyammunisjon. Maskinkanoner ble vanlige rundt andre verdenskrig, og brukes vanligvis i fly, på skip og på stormpanservogner. De brukes mot fly, infanteri og lettpansret kjøretøy eller fartøyer. Ekstremt hurtigskytende maskinkanoner har en gatlingmekansime og kalles roterende kanoner.

Vanlige kalibre for maskinkanoner er 20, 23, 25, 30 og 40 mm.

Det norske Forsvaret bruker 20 mm maskinkanon på stormpanservognen NM135, jagerflyet F-16 og som luftvern. 30 mm brukes på stormpanservognen CV9030N og 40 mm som luftvern.

Galleri
-------

* XM307 25 mm bærbar granatkasterXM307 25 mm bærbar granatkaster
* MLG 27 fjernstyrt maskinkanon.MLG 27 fjernstyrt maskinkanon.
* 20 mm Oerlikon, en tidlig maskinkanon20 mm Oerlikon, en tidlig maskinkanon
* 30mm × 113 mm skudd ladet inn i M230 maskinkanon30mm × 113 mm skudd ladet inn i M230 maskinkanon

Se også
-------

* Maskingevær

Referanser
----------

1. ↑  Waldren, M. (2012). «Dum-Dum Bullets» (PDF). *Police History Series*. Police Firearms Officers Association. Arkivert fra originalen (PDF) 9. mai 2016. Besøkt 22. desember 2015.
2. ↑  Albrecht Wacker (2000). *Im Auge des Jägers: der Wehrmachts-Scharfschütze Franz Karner ; (eine biographische Studie)*. ISBN 978-3-932077-12-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Bergmann MP 18.1
Den svært utbredte israelske Uzi, her med bærereim og innfellbar kolbe.
En **maskinpistol** er opprinnelig et helautomatisk skytevåpen som avfyrer pistolammunisjon. Den første maskinpistolen, MP18, ble oppfunnet i Tyskland i 1918. Den ble utviklet for bruk av de tyske stormtroppene i håp om å få til et gjennombrudd i skyttergravskrigen. Senere har det blitt utviklet egne kalibere for maskinpistoler, og grensen mellom automatgevær og maskinpistol har blitt noe flytende.

En maskinpistol er ofte forsynt med kolbe, og ligger mellom en pistol og et gevær i vekt. Våpenet ble utviklet for å gi større ildkraft, særlig ved nærkamp. Den historisk største utviklingen var før og under andre verdenskrig, hvor det var viktig å kunne produsere effektive våpen med enkle midler. Produksjonen foregikk i flere land, særlig i Tyskland og Storbritannia. Den engelske Stengun viste seg effektiv til motstandsarbeid da den kunne settes sammen ved deler som kunne gå for vanlige verkstedsdeler.

På grunn av våpenets effektivitet og enkelhet, har de vært populære i kriminelle miljøer, som mafiaen. Den amerikanske «Tommygun» med sitt karakteristiske trommelmagasin sies å passe ned i en fiolinkasse og fikk tilnavnet «Chicagofele». Fordelene ved en maskinpistol i forhold til en alminnelig pistol er mange, større magasinkapasitet, ofte 30 skudd for hver lading, større nøyaktighet og mulighet for avfyring i automatmodus.

Noen maskinpistoler, slik som Glock 18, er ganske enkelt vanlige pistoler med mulighet for å avfyre automatild.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Madagatrox*** er en slekt av biller som hører til familien knokkelbiller i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever på kadavere og utgjør et sent ledd i nedbrytingsprosessen – både de voksne og larvene lever av tørre bein, fjær og hudrester.

Utseende
--------

Levevis
-------

Knokkelbillene er noen av de siste nedbryterne som kommer til et kadaver. De lever av bein, fjær, hudrester, pels og andre tørre, tungt fordøyelige levninger. De har spesielle fordøyelsesenzymer som gjør dem i stand til å fordøye keratin (hornstoff). Larvene lever i loddrette sjakter under kadaveret. Mange arter er knyttet til reir eller bol av forskjellige slags pattedyr og fugler, der de trolig lever av avkastede hår, fjær og lignende. Billene flyr om natten og kan fanges i lysfeller, eller i feller med bein, fjær eller lignende som åte. Ellers ser man dem sjelden.

Utbredelse
----------

Arten lever på Madagaskar.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien Skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien knokkelbiller, Trogidae
				+ Underfamilien Troginae
					- Slekten ***Madagatrox*** Pittino, 2010 - én art fra Madagaskar
						* *Madagatrox ranotsaraensis* Pittino, 2010

Kilder
------

* Pittino, R. (2010) A new genus and species of Trogidae MacLeay, 1819 from Madagascar, and a new species of *Omorgus* Erichson, 1847 from Argentina (Coleoptera, Trogidae). *Kogane* 11: 75-83.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Madagatrox* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Madagatrox* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Den 21. oktober 1885 forsøkte en mann ved navn Julius Rasmussen å utføre et angrep mot konsejlpræsident Estrup på åpen gate i København. Attentatforsøket var mislykket. Illustrasjonen stod på trykk i tidsskriftet Illustreret Tidende den 25. oktober 1885.
J.B.S. Estrup malt av August Jerndorff i 1895. Bildet tilhører Frederiksborg Museum.
**Regjeringen Estrup** var Danmarks regjering 11. juni 1875 – 7. august 1894.

Regjeringen besto av følgende ministre:

* Konseilpresident og Finansminister: J.B.S. Estrup
* Utenriksminister:

F.G.J. Moltke til 1. oktober 1875, deretter
O.D. Rosenørn-Lehn fra 11. oktober 1875 til 21. mai 1892, deretter
K.T.T.O Reedtz-Thott fra 3. juni 1892
* Innenriksminister:

E.V.R. Skeel til 29. august 1884, deretter
S.H.S. Finsen til 7. august 1885, deretter
H.P. Ingerslev til 15. januar 1894, deretter
H. E. Hørring
* Justisminister og Minister for Island: J.M.V. Nellemann
* Minister for Kirke- og Undervisningsvesenet:

J.C.H. Fischer til 24. august 1880, deretter
J.F. Scavenius til 6. juli 1891, deretter
A.H.F.C. Goos fra 10. juli 1891
* Krigsminister:

W. Haffner til 28. juli 1877, deretter
J.C.F. Dreyer til 4. januar 1879, derefter
W.F.L. Kauffmann til 1. april 1881, deretter
N.F. Ravn til 12. september 1884, deretter
J.J. Bahnson
* Marineminister:

W. Haffner til 28. juli 1877, deretter
J.C.F. Dreyer til 4. januar 1879, deretter
N.F. Ravn
* Minister for offentlige arbeider: H.P. Ingerslev fra 15. januar 1894

Eksterne lenker
---------------

* Regeringer 1848-1901 Danmarkshistorien.dk Arkivert 10. oktober 2009 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Danmarks regjeringer 1848–1901 |
| --- |
| Regjeringen Moltke I (1848) **·** Regjeringen Moltke II (1848–51) **·** Regjeringen Moltke III (1851) **·** Regjeringen Moltke IV (1851–52) **·** Regjeringen Bluhme I (1852–53) **·** Regjeringen Ørsted (1853–54) **·** Regjeringen Bang (1854–56) **·** Regjeringen Andræ (1856–57) **·** Regjeringen Hall I (1857–59) **·** Regjeringen Rotwitt (1859–60) **·** Regjeringen Hall II (1860–63) **·** Regjeringen Monrad (1863–64) **·** Regjeringen Bluhme II (1864–65) **·** Regjeringen Frijs (1865–70) **·**  Regjeringen Holstein-Holsteinborg (1870–74) **·** Regjeringen Fonnesbech (1874–75 ) **·** Regjeringen Estrup (1875–94) **·** Regjeringen Reedtz-Thott (1894–97) **·** Regjeringen Hørring (1897–1900) **·** Regjeringen Sehested (1900–01) | Danmarks flagg |

Portal: Danmark
Historisk foto fra Jimo i 1898
Jimos hovedbyport i 1898
**Jimo** (kinesisk: 即墨 ; pinyin: *Jìmò*) er et byfylke i provinsen Shandong i Folkerepublikken Kina. Det ligger under Qingdao.

Befolkningen var i 1999 på 1 063 107.

Kulturminner
------------

Tyske tropper ekserserer ved Jimos bymur i 1898
Det arkeologiske funnstedet i gamlebyen i Jimo (*Jimo gucheng yizhi*, 即墨故城遗址) er oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Historie
--------

Jimo ble til under det østlige Zhou-dynasti, og ble den gang Shandongs nest største by. Under beleiringen av Jimo i 279 f.Kr. klarte byens forsvarere, fra staten Qi, å unngå nederlag og vende det til seier ved en krigslist som har gått inn i historien. De samlet sammen 1.000 okser, bandt skarpe dolker til deres ører, bandt strå til deres haler, og kledte dem opp i fargerike tøyer slik at de lignet drager. Så, etter mørkets frembrudd, tenke de på stråhalene og drev oksene mot beleirernes leir. Beleirerne ble skrekkslagne og Qi-styrkene vant en stor seier. Etter slaget kunne Qi gjeninnta alle de 70 byene som fienden frem til da hadde erobret fra dem.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 204 løper gjennom området. Den løper fra Yantai i Shandong sørover til Shanghai, og er innom blant annet Lianyungang, Nantong og Taicang.

Kinas riksvei 308 løper gjennom området. Den begynner i Qingdao i Shandong og fører via Jinan til Shijiazhuang i Hebei.

Fotnoter
--------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jimo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Maskerikse** (*Porzana carolina*) er en liten vannfugl av Riksefugle-familien. Slektsnavnet *Porzana* er avledet fra det venetiansk ordet for små skinner, mens Carolina refererer til Provinsen Carolina.

Voksne fugler er 19-30 cm lange, med brun overside mørke merker, et blå-grått hode og underside, og svarte og hvite bånde på vingene. De har en kort, tykk gult nebb, med svarte markeringer i ansiktet innerst på nebbet og på halsen. Kjønnene er like, men unge maskerikser mangler de svarte ansiktsmerkene, og har et hvitt ansikt og kraftig bryst. De veier ca. 49-112 gram.

Maskeriksens ynglehabitatet er i myrer over store deler av Nord-Amerika. De hekker på et godt skjult sted med tett vegetasjon. Hunnen legger vanligvis 10 til 12 egg, noen ganger så mange som 18, i et rede laget av vegetasjon fra myra. Eggene klekkes ikke samtidig. Begge foreldrene ruger og mater ungene, som forlater reiret kort tid etter klekking og er i stand til å fly i løpet av en måned. På grunn av artens trekkrute og utbredelse, er det denne amerikanske riksefuglen som dukker opp oftest på andre siden av Atlanteren.

De trekker til det sørlige USA og nordlige Sør-Amerika. Maskeriksen er en svært sjelden gjest i Europa, og har kun blitt observert en gang i Norge, da i Råde i Østfold, Juni 2017. Dette var en syngende hannfugl og en av ytterst få vårobservasjoner fra Europa. Fuglen er påtruffet i overkant av tjue ganger på De britiske øyer, samt noen ganger på Azorene og det portugisiske fastlandet. Resten av funnene er tilfeldig plassert rundt i Vest-Europa.

Referanser
----------

1. ↑  Mal:IUCN
2. ↑  Robbins, C.S. (1966). *Birds of North America*. New York: Western Publishing Company, Inc. ISBN 0-7611-1397-5.
3. ↑  Sora (*Porzana carolina*) European birds online guide.
4. ↑  *Birds, Mammals, and Reptiles of the Galápagos Islands: An Identification Guide*. Yale University Press. 2005. s. 60–. ISBN 978-0-300-11532-1.
5. ↑  *Field Guide to the Birds of North America* (4th utg.). Washington D.C.: National Geographic.
6. ↑   Valfarter til Østfold for å høre fugl ingen har sett
7. ↑  «Norsk Ornitologisk Forening - Maskerikse – ny art for Norge». *www.birdlife.no*. Besøkt 22. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Maskerikse* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Maskerikse* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Maskerikse* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Maskerikse* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Maskerikse* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Maskerikse* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Maskerikse* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Maskerikse* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Porzana carolina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Porzana carolina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Porzana carolina* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Forligsinstitutionen**, formelt **Statens Forligsinstitution**, er et dansk statlig organ som ble nedsatt 12. april 1910 for å bistå arbeidsmarkedets parter i forbindelse med disses inngåelse (og fornyelse) av tariffavtaler, konkret ved å gjøre en innsats for at det oppnås enighet mellom partene således at arbeidskonflikter unngås. Den avløste Den permanente Voldgiftsret, som var opprettet etter Septemberforliget i 1899.

Forligsinstitutionen består av en formann, tre forliksmenn, en suppleant og opp til 21 meglingsmenn. Utpekningen av forliks- og meglingsmenn skjer av arbeidsministeren etter en innstilling fra Arbejdsretten. De er typisk velanskrevne dommere eller eksperter i arbeidsmarkedsforhold.

Forligsinstitutionen har en rekke særlige beføyelser:

* Innkallelse av parter til forhandlinger, hvis det er utsikt til en konflikt
* Rett til å utsette konflikter som ellers ville være trådt i kraft
* Mulighet for å tvinge partene til å gjenoppta forhandlinger om bestemte punkter
* Mulighet for å tvinge partene til å vitne i Arbejdsretten, hvis der er forhold som trenger belysning
* Krav på å få opplyst alle streike- og lockoutvarsler
* Mulighet for av eget tiltak å fremsette meglingsforslag, som må sendes til avstemning

Overtredelse av Forligsinstitutionens regler kan medføre bøter eller fengsel i opp til tre måneder.

Historisk
---------

Ved opprettelsen ved lov av 12. april 1910 var det kun tale om én forliksmann, men ved lov av 21. desember 1921 ble antallet satt til tre, som skulle velge en formann iblant seg.

Under okkupasjonen var tariffavtalefornyelser suspendert, og Forligsinstutionen ble gjenetablert etter okkupasjonen ved lov av 21. desember 1945. Den skulle nå bestå av 12 meglingsmenn ved siden av de tre forliksmennene. Ved lov av 22. januar 1958 ble antallet meglingsmenn utvidet til 21.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Forraadt med «Madam Høiers Leiefolk».
***Madam Høiers Leiefolk*** er en novelle av Amalie Skram. Den var hennes skjønnlitterære debut og ble publisert i *Nyt Tidsskrift* i 1882. 

Novellen fremstiller en fattig arbeiderfamilie som losjerer hos madam Høier. Familien består av et ektepar og flere barn, de lever på et eksistensminimum og mannen er arbeidsløs og drikker. Historien skildrer hvordan de kastes ut fra leiligheten de leier hos madam Høier kort tid etter at konen har født tvillinger. Etter at de er kastet ut og oppholder seg på gaten, skriker barna av sult. Moren lar tvillingene få brennevin for at de skal roe seg og de dør i løpet av natten. Senere blir moren fengslet etter initiativ av madam Høier og får tre års straffearbeid.

Novellen kom ut i bokform første gang i 1892 som en del av samlingen *Forraadt* utgitt av Det Schubotheske Forlag i København. I tillegg til «Madam Høiers Leiefolk» inneholdt boken «Karens Jul», «In Asiam profectus est» og Forraadt.

Referanser
----------

1. ↑  Janet Garton: *Amalie: et forfatterliv*, Gyldendal Norsk Forlag, Oslo 2011, side 443 og 444, ISBN 978-82-05-41089-3
***Idolators*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Walter Edwards.

Handling
--------

Når dramatikeren Curtis de Forest Ralston blir forelsket i skuespillerinnen Viola Strathmore, som skal vises i skuespillet hans Vanity, får Viola ham til å forandre enkelte deler og gi henne flere replikker. Curtis, som ikke er så talentfull som han tror selv, mislykkes i jobben sin. Men han blir reddet av sin kone Anita, en tidligere skuespillerinne, som hadde forlatt sin egen karriere for å gifte seg med ham.

Anita og hennes tidligere manager Bruce Winthrope, lager stykket slik at det passer Viola bedre - og Vanity blir en stor suksess. Men skuespillets triumf forstørrer Curtis sitt ego ytterligere, og han forlater Anita for å heller være sammen med Viola. Men når stykkets økonomiske støttespiller oppdager dette forholdet mellom stjernen og manus-forfatteren, trekker han imidlertid den økonomiske støtten sin - og hele stykket må stenges.

Fremdeles forelsket i Viola forsøker Curtis å opprettholde forholdet deres. Men hun dreper ham, fordi hun klandrer ham for hennes eget fall som berømt skuespiller. Viola er redd for politiet, og søker tilflukt i en leiegård. Men når politiet sporer henne opp, dreper Violas trofaste egyptiske tjener Borul arbeidsgiveren sin - i stedet for å la henne bli arrestert og henrettet på grunn av loven.

Skuespillere
------------

* Louise Glaum som Viola Strathmore.
* George Webb som Curtis de Forest Ralston.
* Dorcas Matthews som Anita Carew.
* Lee Hill som Borul, en tjener.
* Tom Guise som Burr Britton.
* Hugo B. Koch som Bruce Winthrope.
* Milton Ross som Oscar Brent.

Referanser
----------

1. ↑  IDOLATORS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Idolators* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Idolators* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Idolators* på Silent Era Rediger på Wikidata
Dagmarkorsets forside med Kristus på korset. Foto: Lennart Larsen / Nationalmuseet 
Baksiden Foto: Lennart Larsen / Nationalmuseet 
**Dagmarkorset** er et relikviekors i gull og emalje, utført som et hengesmykke og tilhører
det danske Nationalmuseets samlinger.

Smykket er hult i korsarmen, har en høyde på 4,3 cm, er 2,9 cm bredt og har en tykkelse på 0,3 cm. Det er sannsynligvis laget i Bysants rundt år 1000–1200 e.Kr. uten at man vet dette med sikkerhet. Den ene siden av korset har en fremstilling av den korsfestede Kristus, på den andre siden ser man Kristus som dommer, sammen med Maria og Johannes Døperen i tillegg til helgnene Basilios den store og Johannes Khrysostomos.

Korset skal ha blitt funnet i en grav i St. Bendts kirke i Ringsted i 1683 da man helt eller delvis
sløyfet gravene til dronning Dagmar og Richiza da prost Christian Blichfeld ville anlegge en grav for sin ektefelle. Korset ble levert inn til Det kongelige kunstkammer i 1695. Det ble da hevdet at det kom fra dronning Dagmars grav og siden da har det vært kjent som Dagmarkorset. Det finnes imidlertid ikke noe bevis for dette og korset kan også ha ligget i graven til Richiza.

Opp gjennom middelalderen oppsto det flere myter rundt dronning Dagmar og hun er beskrevet i flere folkeviser. I nasjonalromantikken på 1800-tallet vokste interessen. Da den danske prinsessen Alexandra, datter av senere Christian IX giftet seg med senere Edvard VII av Storbritannia, ga Frederik VII henne en kopi av korset i gave. Det har siden blitt en tradisjon å gi jenter et dagmarkors i dåps- eller konfirmasjonsgave.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Kasper Holdgaard Andersen (30. november 2015). «Dagmarkorset ca. 1000-1200» **(dansk)**. Danmarkshistorien.dk / Aarhus Universitet. Arkivert fra originalen 15. januar 2019. Besøkt 29. september 2016.
2. ↑  «Dagmarkorset» **(dansk)**. Gyldendal - Den Store Danske. Besøkt 29. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark