recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stansfield M. Turner** (født 1. desember 1923 i Highland Park i Illinois, død 18. januar 2018 i Seattle) var en amerikansk admiral og direktør i Central Intelligence Agency (CIA) i perioden 1977 til 1981.

Biografi
--------

Etter å ha gått ut ved Highland Park High School i 1941 begynte han å studere ved Amherst College. Deretter begynte han på sin militærtjeneste i United States Navy hvor han ble utdannet ved United States Naval Academy. Han fullførte deretter sin etterutdanning ved Oxford University, hvor han ble uteksaminert med en mastergrad (MA) i 1950. Under hans militære karriere tidlig på 1960-tallet var han blant annet kommanderende offiser på missilkrysseren USS «Horne» (CG-30).

Fra 1972 til 1974 var Turner president i Naval War College, før han ble utnevnt til kommandør av United States Second Fleet med ansvaret for Atlanterhavet fra Nordpolen til Karibien. I 1977 ble han av president Jimmy Carter (tidligere klassekamerat ved Naval Academy) utnevnt til ny direktør for Central Intelligence Agency (CIA). Etter denne perioden bedrev Turner tiden som forfatter samtidig som han hadde flere verv i amerikanske konserner, blant annet i Monsanto.

I 1991 ble han gjesteforeleser ved University of Maryland, hvor han med tiden også ble seniorforsker inntil han pensjonerte seg på begynnelsen av 2000-tallet. Turner har mottatt en rekke hedersbevisninger, blant annet Distinguished Service Medal, Legion of Merit med to gullstjerner, Bronze Star Medal og FNs Koreamedalje.

Turner var gift med Eli Karin Tjelta fra Stavanger, som døde i en flyulykke i Costa Rica i januar 2000.

Bibliografi
-----------

* Secrecy and Democracy: The CIA in Transition (1985)
* Terrorism and Democracy (1991)
* Caging the Nuclear Genie: An American Challenge for Global Security (1997)
* Spy Stories (2003)

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000014927, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6pk1wkn, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Adm. Stansfield Turner, who led major CIA overhaul as director of central intelligence, dies at 94»[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* NNDB.com – Profilen til Stansfield Turner hos Notable Names Database


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**George H.W. Bush** | **Direktør for CIA**(1977–1981) | Etterfølger:**William J. Casey** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Christian Sofus Johan Helenius Danielsen** (født 25. juni 1888 i Tórshavn, død 6. juli 1953) var en færøysk postmester, sparebankdirektør og politiker (Sb.). Han var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðurstreymoy 1932–1936 og 1940–1943.

Han var sønn av postmester, sparebankdirektør og kammerråd Christian Cornelius Danielsen og hustru Anna Sofie Larsen. Han giftet seg omkring 1917 med Margrethe Müller, datter av kjøpmann, skipsreder og lagtingsmann Søren Müller og hustru Margrethe Olsen. Deres eneste barn, en sønn, døde som ung.

Johan Danielsen begynte å arbeide i postvesenet i 1904. Den 1. desember 1922 ble han postmester på Færøyene ved hovedpostkontoret i Tórshavn. Han var også direktør for Færø Amts Sparekasse og styreformann i AS Færø Amtstidendes Bogtrykkeri, som utgav sambandsorganet *Dimmalætting, Amtstidende for Færøerne*.

Han ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen og tildelt Dannebrogordenens hederstegn. Han ble også utnevnt til medlem av Den britiske imperieordenen.

Han avgikk med alderspensjon den 1. juli 1953, men døde uventet av hjertestans under en fisketur ved Saksun bare noen dager senere.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 321. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
2. 1 2 3 4 5  «Postmester Johan Danielsen». *Dimmalætting* **(dansk)**: 1. 8. juli 1953.
3. ↑  «Forlovelse». *Dimmalætting* **(dansk)**: 2. 14. mars 1917.
4. ↑  «Christian Cornelius Danielsen». *Dagblaðið* **(færøysk)**: 2. 22. juni 1935.
Tradisjonell talje med kraftutveksling via blokker. Legg merke til kofilnaglene nede til høyre. Her kan halende part gjøres fast.
Skisse av en person som løfter en tung last ved hjelp av et talje-system 
En **talje** brukes til trekke eller løfteoperasjoner og stramming som en kraftutveksler for lineær bevegelse. En vanlig talje består av to blokker med et innskåret taljerep. 

Taljer brukes til stramming og løfting og brukes mye på seilskip til stramming av rigger og tauverk. Blokkene kan ha en eller flere skiver og avhengig av det totale antallet skiver omtales taljene som enkeltskårne, dobbelt- eller flerskårne. På små blokker omtales skivene gjerne som trinser. Med økende antall skiver øker utvekslingen og en får mer kraft. Samtidig øker friksjonen og lengden tau som må hales. De største taljene med 5 eller 6 skiver omtales også som *gein*. Klassiske taljer hadde ikke noen låsemekanisme for taljerepet og dette måtte fastgjøres. På nyere taljer kan det være montert tauklemmer på en av blokkene.

En løpeblokk er en fritt bevegelig del av en talje som inneholder et sett med skiver eller trinser hvor borelinen er festet. Kombinasjonen av løpeblokk og kronblokk gir muligheten til å løfte tunge vekter på opp til flere hundre tusen kilo.

Jekketaljer eller nikketalje, har en jekkarm til heving og senking. De kan være utført med tau, wire eller kjetting som forbindelse til kroken, og de kan være enkelt- eller flerskårne.

Elektrotaljer fungerer etter samme prinsipp som manuelle, men har en elektrisk motor slik at betjeningen kan skje fra et tablå ved å velge retning og eventuelt hastighet på kroken.

Blokkverk ble produsert av blokkmakere, håndverkere som var spesialialister innen tredreiing. Blokkmakerne produserte en rekke typer gjenstander til seilskuter foruten blokker og geiner: Klodrer, jomfruer, skipsratt og seilhegder.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Johan Daniel Landmark** (født 11. juni 1876 i Beitstad, død 1. mars 1938 i Førde) var en norsk filosof.

Han ble født på prestegården i Beitstad og vokste opp i Målselv og Flakstad, der faren Jonas Rein Landmark var sogneprest. Oldefaren var stortingsmann og sorenskriver Nils Landmark i Sunnfjord. Slekten var knyttet til Sunnfjord, og Johan Daniel pleide å besøke Førde om somrene. Han giftet seg i 1916 med Astrid, datteren til Albert Steen, som var overrettssakfører, lensmann og ordfører i Førde.

Faren var hageentusiast, og den unge Johan Daniel ble sendt på hagebruksskole i Danmark mot sin vilje. Fra 1892 til 1895 var han gartner ved landbruksskolen i Bodø. Da han fikk studere ved universitetet, var det faren som valgte studium. Etter hvert byttet Landmark studium fra teologi til filosofi.

Han ble i 1909 dr.philos. på avhandlingen *Erkjendelses-teoretisk religionsfilosofi*, hvor han angrep og fullstendig avviste kristendommen. Deretter studerte han med offentlig stipend i Leipzig og Heidelberg. Landmark pådrog seg psykiske helseplager under arbeidet med doktoravhandlingen, som han aldri riktig kom over. Han levde så et heller tilbaketrukket liv, men søkte tilbake til jordarbeid for helsens skyld.

I 1912 ble han vikar ved Universitetsbiblioteket i Kristiania. Han var universitetsstipendiat fra 1914 til 1915 og bibliotekar ved Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondhjem fra 1915 til sin død i 1938. Han var også lærer i filosofiens historie ved NTH. Han skrev noen kortere filosofiske og biografiske verker, men doktorgradsavhandlingen blir stående som hans viktigste arbeid.

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 6. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Geni.com, www.geni.com, besøkt 6. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4  Lundestad, Erik (1998). «Johan Daniel Landmark». *Norsk filosofi fra Ludvig Holberg til Anathon Aall*. Ravnetrykk: Universitetsbiblioteket i Tromsøs skriftserie. 14. Universitetet i Tromsø. s. 307–308. ISBN 82-91378-15-0.
4. 1 2 3 4  Nilsen, Lars (17. september 2008). «Den heroiske optimisten». *Sokrates*. NRK. Besøkt 22. mai 2021.
5. 1 2 3  «Bibliotekar Johan Daniel Landmark». *Firda Folkeblad*: 1. 20. mai 1938.
6. ↑  Landmark, Michael Gerhard (2001). *Landmark. Stamtavle over en norsk slekt med røtter i Värmland og andre slekter av samme navn i Norge og Danmark*. 1. ISBN 87-988709-0-4.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Daniel Landmark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Landmarks private arkiv finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Star-Lord** (**Peter Jason Quill**) er en fiktiv karakter i Marvel-universet, skapt av Steve Englehart og publisert av Marvel Comics. Star-Lord ble først introdusert i Marvel Preview #4 (1976).

1976 til 1997
-------------

Star-Lords eventyr skildres i ni tegneserie-nummer spredt over flere år av utgivelse og med tre forskjellige forfatter:

* *Marvel Preview* #4, 1976, Steve Englehart.
* *Marvel Preview* #11, 1977, Chris Claremont.
* *Marvel Preview* #14, 1978
* *Marvel Preview* #15, 1978
* *Marvel Preview* #18, 1979, Doug Moench
* *Marvel Super Special* #10; 1979
* *Marvel Spotlight* #6-7; 1980
* *Marvel Premier* #61; 1981

Star-Lord heter egentlig Peter Jason Quill og er født i USA, hans mor Meredith og han selv kommer i kontakt med utenomjordiske som lander på jorden. I det første nummeret beskrives hans oppdragelse og drivkrefter og det slutter med reisen hans ut i verdensrommet og hvordan han blir utpekt for å være Star-Lord av et romvesen kalt *Master of the Sun*. Med denne utnevningen følger superheltevner og unike utstyr. Han får evnen å kommunisere på alle språk og å forstå alle maskiner, han får et pistol-formet våpen som kan skape de fire elementene ild, vann, luft og jord.

Etter det første nummeret utveksles forfatteren, og historiene er episodiske og kan leses selvstendig. Det forekommer dermed oppsummeringer som igjen forklarer opphavet til Star-Lord. Fra det andre nummeret har Star-Lord en konstant følgesvenn, nemlig skipet hans, *Ship.* I det syvende nummeret, Marvel Spotlight #6 «The Saga Begins», gjenfortelles Star-Lords historie, med noen små endringer.

Serien returnerer i 1996, da Timothy Zahn gir en sammenhengende historie om Star-Lord i en egen serie på tre numre. I denne serien finner en mann Star-Lords krasjlande skip *Ship* på planeten Bovric. Star-Lord selv har ikke blitt hørt om på tolv år. Mannen som heter Sinjin Quarrel er en noe mislykket telepat, men kan kommunisere med det forvirrede skipet som har blitt rammet av minnetap. De blir venner og Sinjin gir skipet navnet Aurora. Med det unike utstyret, drakten, hjelmen og pistolen, trernes han opp av Aurora til å ta rollen som superhelten Star-Lord.

2004 til 2013
-------------

Star-Lord dykker igjen opp i 2004, denne gang som en bifigur i serien Thanos #8 til #12. Star-Lord er fra og med dette med i Marvels fiktive verden. Star-Lord er noe annerledes i denne serien, en del av bakgrunnshistorien er lik, men det finnes ingen direkte kobling til de tidligere publiserte eventyrene. Star-Lord blir medlem av gruppen «Guardians of the Galaxy*»*.

2014 til 2018
-------------

I august 2014 ble filmen *Guardians of the Galaxy* utgitt, Chris Pratt som Star-Lord.

I 2017 kom *Guardians of the Galaxy Vol. 2*, med Chris Pratt som Star-Lord igjen.

I 2018 kom Avengers: Infinity War, med Star-Lord spillet av Chris Pratt.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 24. april 2019.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 17. august 2014. Besøkt 24. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Star-Lord på Marvel.com
En ukrainsk standart.
Sovjetiske soldater senker beseirede faner fra den tyske hær foran Lenin-mausoleet i Moskva 1945.
**Standart** er en militær fane eller et banner brukt som felttegn i krig. Begrepet standart anvendes særlig om kvadratiske rytterfaner båret av kavaleriet.

I antikken og middelalderen var standart et banner som ble heist som et felttegn foran feltherren. Standart var også den opprinnelige benevnelsen på den tyske keiserens riksbanner. I Hitler-Tyskland var dekorative standarter sammen med uniformer og flagg viktige deler av den visuelle, militære propagandaen. Da ble for øvrig ordet *Standarte* ofte brukt synonymt med regiment.

Etymologi
---------

Ordet standart kommer via fransk *étendard* og tysk *Standarte* fra det latinske *extendere*, det vil si «bre ut». Ordet har i overført betydning fått formen standard, det vil si «det som fører an og viser veien», altså en veiledende norm eller definisjon, for eksempel for varer eller mål.

Se også
-------

* Fane
* Felttegn
* Banner
* Flagg
* Standartjunker

Eksterne lenker
---------------

* Oppslagsordet «Standart» forklart i *Ordbog over det danske sprog* (på dansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Asteroidefamilien **Themis** er en familie av asteroider funnet i den ytre delen av asteroidebeltet, mellom banene til Mars og Jupiter. Med en gjennomsnittlig avstand på 3,13 AE fra solen er den en av de mer populerte asteroidefamiliene. Den består av en veldefinert kjerne av større asteroider omgitt av mindre asteroider. Denne kjernegruppen inkluderer (og er oppkalt etter) asteroiden 24 Themis, oppdaget 5. april 1853 av den italienske astronomen Annibale de Gasparis.

Asteroidene i Themis-familien deler følgende baneelementer:

* store halvakse mellom 3,08 AE og 3,24 AE
* baneeksentrisiteter mellom 0,09 og 0,22
* baneinklinasjoner mindre enn 3°

Themis-familien er en av de største og lengst kjente dynamiske asteroidefamiliene, og består av C-type-asteroider med en sammensetning som antas å være lignende karbonholdig kondritt. Themis-familien består av omtrent 553 kjente asteroider. De største inkluderer:

* 24 Themis
* 62 Erato
* 90 Antiope
* 104 Klymene
* 171 Ophelia
* 468 Lina
* 526 Jena
* 846 Lipperta

| * v
* d
* r
Smålegemer i solsystemet |
| --- |
| 
* asteroider
	+ vulkanusasteroider
	+ nærjordsasteroider
	+ hovedbeltet
	+ jupitertrojanere
	+ kentaurer
	+ damokloider
	+ neptuntrojanere
	+ grupper
	+ familier
	+ måner
* kometer
* transneptunsk objekt
	+ kuiperlegemer
	+ spredt-skive-objekt
	+ Oorts sky
* småplaneter
* meteoroider

 |
| 
* **Lister:** småplaneter
* asteroidegrupper og familier
* binærasteroider
* asteroidemåner

* **Se også:** jordnære objekt
* dvergplanet
* planet
* solsystemet

 |

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***Everybody's Sweetheart*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Alan Crosland og Laurence Trimble. Hovedrollene spilles av Olive Thomas og William Collier Jr.

Handling
--------

Etter at den godartede forstanderinnen for en eiendom for fattige og hjemløse får sparken, og blir erstattet med en tyrann, bestemmer de to foreldreløse barna John og Mary seg for å stikke av fra området. De blir tvunget til å søke tilflukt hjemme hos general Phillip Bingham. Mary blir generalens protege, og John hans gartner.

Men friksjon utvikles mellom de to nykommerne og Willing og hans kone Jessica, et par som bor sammen med generalen. De håper å arve rikdommen hans, inntil generalen en dag legger merke til en nær likhet mellom et portrett av hans avdøde sønn og John. Det oppdages snart at John faktisk er generalens barnebarn. John gifter seg med Mary, og generalen er godt fornøyd med hans nyervervede familie.

Skuespillere
------------

* Olive Thomas som Mary
* William Collier Jr. som John
* Joseph J. Dowling som General Phillip Bingham
* Aileen Manning som Mrs. Willing
* Martha Mattox som Miss Blodgett
* Hal Wilson som en korporal
* Bob Hick som Mr. Willing

Referanser
----------

1. ↑  Everybody’s Sweetheart

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Everybody's Sweetheart* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Everybody's Sweetheart* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Everybody's Sweetheart* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Må ikke forveksles med skytebane.
En klatrer sitter på en standplass og sikrer andremann som er på vei opp.
**Standplass** er et begrep innen klatresporten som betegner et forankringspunkt som klatrer etablerer i veggen, og som danner utgangspunktet for sikringskjeden mellom sikrer og klatrer i et taulag. En standplass skal bestå av minimum to innbyrdes uavhengige, 100% sikre forankringspunkter i fjellet, enten via bolter i fjellet eller andre egnede sikringsmidler som plasseres i riss eller rundt formasjoner i steinen. Ofte bytter man på hvem som leder på standplassen; den klatreren som ledet opp til standplassen sikrer andremann mens han klatrer opp til standplassen og blir deretter igjen på standplassen og sikrer mens den andre klatreren leder videre til neste standplass.

En standplass er også i praksis det samme som et rappellfeste, eller et topptaufeste.

Standplass benyttes også i konkurranseskyting og betegner det stedet hvor skytteren står eller ligger når det skytes på blink
Norsk standfugl om vinteren, kjøttmeis.
En **standfugl** er en fugl som har tilhold i det tilnærmet samme området året rundt, uavhengig av hekketid og årstid. Mange standfugler gjør allikevel korte trekk, gjerne relatert til tilgangen på mat, redebygging, regntid og flom eller lignende. Det motsatte av en standfugl er en trekkfugl; fugler som hekker på høye breddegrader (altså nærmere polene) og overvintrer på lave (altså nærmere ekvator).

Eksempler på norske standfugler er blåmeis, kjøttmeis, flaggspett, kattugle, skjære og stokkand.

Dagflyttere
-----------

Noen standfugler, som kråke og kaie, er **dagflyttere** (også kalt *dagtrekkere*), som drar på korte dagtrekk, ofte relatert til tilgangen på mat. Dette er typisk sosiale fugler som overnatter i samlet flokk.

Sesongflyttere
--------------

Mange standfugler er **sesongflyttere** (også kalt *sesongtrekkere*) som gjør korte sesongmessige forflytninger, som regel relatert til tilgangen på mat, flomutsatt redebygging, regntid og lignende. Et eksempel er krontraner (*Balearica*).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
***Everyman's Price*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Burton L. King.

Handling
--------

Advokat Bruce Steele er bekymret for omfanget av vinningskriminaliteten innenfor matvarer. Han gir en gruppe etterforskere i oppdrag å undersøke problemet, og han ønsker samtidig å gifte seg med Ethel Armstrong - som godtar forlovelsen hans.

Men senere avbryter hun forlovelsen når etterforskerne hans rapporterer at faren hennes, finansmannen Henry Armstong, er en av profitørene på vinningskriminaliteten som etterforskerne hans undersøker. Men Bruce avbryter rettssaken mot Ethels far, og avviser hele saken på grunn av bevis-mangel. Men problemene deres er fremdeles ikke helt overstått.

Skuespillere
------------

* Grace Darling som Ethel Armstrong
* E.J. Ratcliffe som Henry Armstrong
* Charles Waldron som Bruce Steele
* Bud Geary som Jim Steele
* Nita Naldi

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 15. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Everyman's Price* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Side for personlige data
Gammel versjon av Verdenspass
**Verdenspass** (*World Passport*) er et identifikasjonsdokument som utstedes av organisasjonen World Service Authority, grunnlagt av Garry Davis i 1948. Verdenspass har blitt *de facto*-akseptert som innreisedokumenter i enkelttilfeller av over 150 land (dvs. stemplet med visa eller innreise/utreise), og har vært anerkjent *de jure* av Burkina Faso, Ecuador, Mauritania, Tanzania, Togo og Zambia. Burkina
Faso trakk tilbake anerkjennelsen i 1992, og Zambia skal også ha trukket den tilbake. Myndighetene i Canada, New Zealand, USA og Sveits har gjort det klart at de ikke anerkjenner dokumentet fordi det ikke er utstedt av en kompetent nasjonal myndighet og derfor ikke oppfyller definisjonen av pass. Den siste versjonen av verdenspass, fra 2007, er maskinlesbart.

Referanser
----------

1. ↑  [«Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 6. februar 2010. Besøkt 19. oktober 2009.  99-1334 - U.S. v. Thomas - 07/07/2000
2. ↑  «List of countries that have accepted the WSA passport». Arkivert fra originalen 12. mai 2011. Besøkt 25. august 2010.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 4. februar 2012. Besøkt 25. august 2010.
**Morgenlandet** eller **Morgenlandene** er et annet (særlig historisk/poetisk) europeisk uttrykk for Orienten eller Østen. Uttrykket viser særlig til Det nære østen, men ble historisk også brukt om Det fjerne østen.

Opprinnelsen til uttrykket er at solen, betraktet fra Europa, går opp i den retningen som Østen ligger i. Uttrykket har sin motsetning i Aftenlandet (eller vesterlandet), som betegner Europa med en tilsvarende eurosentrert sol-analogi.

Bruken av solens plassering for geografisk orientering har en lang tradisjon. Dette ser man gjennom det greske uttrykket Ἀνατολή (anatole, oppgang, dvs. å stige opp) som betegnet områdene som lå øst for Hellas, og det tyrkiske navnet Anatolia. Også i latin ble uttrykket orient (oriens: oppgående) og oksident brukt som betegnelser på «østen» og «vesten». Det arabiske ordet maghreb (arabisk مغرب, vesten, avledet av verbet gharaba, nedgående) følge samme mønster. Det samme gjør det opprinnelig italienske ordet Levanten om det østlige middelhavsområdet.

Martin Luther innførte ordet *Morgenland* på tysk gjennom en direkte oversettelse av det greske Anatole, om hellig tre konger fra østerlandet.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Veksthormoner** eller **somatotropiner** er proteiner som produseres i hypofysen (i celler som finnes i hypofyseforlappen) hos alle pattedyr. Hypofysen er en hormonproduserende kjertel på hjernens underside (sella turcica). Derfra skilles veksthormonene, som er anabole hormoner, ut i blodet i korte perioder gjennom døgnet.

Veksthormoner har vekststimulerende virkning på kroppen, som vekstsonene (epifyseskivene) i knoklene og kroppsvevet. Redusert produksjon av veksthormoner (spesielt i tidlig alder) vil derfor føre til nedsatt høyde eller til dvergvekst. Motsatt vil overproduksjon fører til økt høyde eller kjempevekst. Veksthormoner påvirker imidlertid også andre kroppsfunksjoner.

Veksthormoner har også anabol virkning på proteinsyntesen i muskelvev, noe som fører til økt muskelmasse ved kunstig inntak. Dette er årsaken til at anabole steroider, som er biosyntetiske steroidhormoner (derivater av testosteron), står på dopinglisten og er forbudt å bruke for idrettsutøvere. Veksthormon virker dessuten på omsetningen av fett og karbohydrater, gjennom stilmulering av nedbrytningsprosessen av fettvev og dannelsen av glukose i leveren. Hos storfe kalles veksthormonet *bovint somatotropin* (BST) og stimulerer melkeproduksjonen hos kuer.

Høyt nivå av veksthormoner i blodet kan være en indikasjon på både sykdom (eksempelvis svulst på hypofysen) og doping. Dersom man opplever gjentagende hodepine, synsproblemer, kvalme og/eller oppkast bør lege kontaktes. Det er påvist at høye nivåer av veksthormoner kan føre til en rekke bivrikninger, som unormal vekst (med vekstsmerter) i knokler og indre organer, væskeansamlinger (ødemer), humørsvingninger, forstyrrelser i nervesystemet og huden, økt risiko for diabetes, hjerteinfarkt og hjerneslag m.m.

Siden veksthormon er et protein, som vil bli brutt ned i fordøyelsen, må veksthormoner inntas ved hjelp av sprøyte.

Se også
-------

* Steroidhormoner
* Metabolisme
	+ Anabolisme
	+ Katabolisme

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Morgonrode** er en kvintett bestående av Helga Myhr (hardingfele og sang), Selma French Bolstad (nøkkelharpe, hardingfele og sang), Ramsus Kjorstad (oktavfele), Fredrik Luhr Dietrichson (kontrabass) og Andreas Skår Winther (slagverk). De blander tradisjonell folkemusikk med improvisert musikk og egenskrevne låter.

Morgonrode ble startet i 2015 av de tre fele- og hardingfelespillerne Helga Myhr fra Torpo i Hallingdal, Selma French Bolstad fra Ås i Follo og Rasmus Kjorstad fra Fron i Gudbrandsdalen, ved Norges musikkhøgskole i Oslo. Etter å ha spilt sammen som trio i et år utvidet de bandet med haugesunder Fredrik Luhr Dietrichson på kontrabass og ålesunder Andreas Skår Winther på slagverk. Begge med bakgrunn fra jazzlinja ved NTNU i Trondheim.

Debutsingelen *Tora* ble sluppet 8. november 2018 på plateselskapet Ta:lik. Oppfølgeren *Kitte Kitte* ble sluppet 29. mars, igjen på plateselskapet Ta:lik. Denne mottok gode kritikker fra Jazznytt: «*Kitte Kitte* er en hypnotisk låt, helt klart av typen man helst vil høre på repeat.» Og trekker fram Selma French Bolstad sitt tommelfingerpianospill og Helga Myhr sin kveding som kjennetegn. Debutalbumet *Morgonrode* ble sluppet 10. mai 2019 på Ta:lik og høstet gode kritikker. Dagens Næringsliv skrev blant annet: «Musikken på kvintetten Morgonrodes debutalbum er i alle fall noe av den mest spennende og medrivende norske musikken man kan høre for tiden ( ... ) Må høres.» For albumet fikk de Spellemannprisen 2019 i klassen folkemusikk/tradisjonsmusikk og ble i tillegg nominert til Folkelarmprisen 2019 i åpen klasse.

Diskografi
----------

### Album

* *Du milde verden* (Ta:lik, 2020)
* *Morgonrode (Ta:lik, 2019)*

### Singler

* *Tora* ( Ta:lik, 2018)
* *Kitte Kitte* (Ta:lik, 2019)

Referanser
----------

1. ↑   Spellemannprisen, spellemann.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Morgonrode - Folkelarm». *www.folkelarm.no* **(norsk)**. Besøkt 4. april 2019.
3. ↑  Mosnes, Terje (5. september 2012). «Talenter underveis». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 4. april 2019.
4. ↑  «I Strønen tid». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 4. april 2019.
5. 1 2  «Jazzklubben - 11-11-2018». *NRK Radio* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 4. april 2019. Besøkt 4. april 2019.
6. 1 2  «Now’s the time: Fram med småskoene!». *Jazznytt*. 29. mars 2019. Besøkt 4. april 2019.
7. ↑  Vinger, Audun (10. mai 2019). «Anmeldelse: Folketoner som kan hypnotisere». *www.dn.no* **(norsk)**. Besøkt 12. mai 2019.
8. ↑  «Spellemannvinnere». *nrk.no*. 1. mai 2020. Besøkt 1. mai 2020.
9. ↑  «Folkelarmprisen 2019 - De nominerte er». *folkelarm.no*. Arkivert fra originalen 23. juli 2021. Besøkt 24. november 2019.
10. ↑  «Morgonrode - TALIK - Den beste musikken». *www.talik.no* **(norsk)**. Besøkt 12. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morgonrode på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**«Morgen»** er en vesttysk populærmusikksang, skrevet av Peter Moesser.

Den ble spilt inn på tysk av kroatiske Ivo Robić og Die Song-Masters. Den ble utgitt på singlen Polydor 23 923 i 1959.

Sangen ble en hit i Vest-Tyskland og senere på den amerikanske Billboard Hot 100-listen, hvor den lå som høyest på en 13.-plass.

En engelskspråklig versjon, «One More Sunrise» (med tekst av Noel Sherman), ble fremført av Leslie Uggams (på singlen Philips 45-PB.954), Petula Clark (på LP-platen *The International Hits*, 1965) og andre utøvere fra den perioden.

Dickie Valentine, Wally Stott Orchestra and Chorus spilte inn sangen. Den ble utgitt på singlen Pye Nixa 7N.15221 i 1959.. 

Den eneste artisten som nådde britiske Top 20 med sin versjon var Valentine. Han tilbrakte syv uker på listen fra oktober til desember 1959, hvor sangen lå som høyest på en 14.-plass.

Svensk versjon
--------------

Den svenske tittelen er «Morgen (En gång)».

### Innspilling

* Bob Ellis. Utgitt på EP-platen Knäppupp KNEP 102 i 1959.

Referanser
----------

1. ↑   45cat
2. ↑   45cat
3. ↑   45cat.
4. ↑   ChartArchive - Dickie Valentine - Morgen (One More Sunrise)
**Evertsberg** er et tettsted i Älvdalen kommune i Dalarnas län i landskapet Dalarna i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 279 innbyggere. Evertsberg ligger cirka tolv kilometer sørvest for Älvdalen. Stedsnavnet er blitt kjent fordi den fjerde av kontrollstasjonene under Vasaloppet befinner seg her. Den lokale dialekten kalles älvdalska.

Evertsberg ligger i en gammel jordbruks- og skogbruksbygd og har et gammelt kapell, Evertsbergs kapell.

I Evertsberg, som ligger midt mellom Berga by og Mora, står det en portal der den første løperen som passerer i hvert Vasalopp kvalifiserer seg til den såkalte *bergprisen* («bergspriset»). «Vasaloppsteinen» ved den gamle skolen er en sandsteinblokk. Navnet på vinnere av prisen er hogd inn i steinen.

I 1539 ble navnet skrevet *Æffuidzbergh*. Det kommer formodentlig av det gamle mannsnavnet *Övid*.[]

Kjente personer fra Evertsberg
------------------------------

* Lena Willemark
* Ekor Anders

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Folkmängd i tätort och småort per kommun 2010». Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 18. januar 2016.
3. ↑  «Bergspriset - en halv seger i Vasaloppet!»[*død lenke*], *Längd.se*, 28. januar 2008. Lest 18. januar 2015.

  


| * v
* d
* r
Älvdalen kommune i Dalarnas län i Sverige |
| --- |
|  | 
* Brunnsberg
* Evertsberg
* Idre
* Rot
* Västermyckeläng
* Särna
* Åsen
* Älvdalen

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**V5** er et svensk dieselhydraulisk lokomotiv produsert for Statens Järnvägar av tyske Henschel i perioden 1975 til 1978. Denne typen er en modifisering av V4–serien som ble levert i 1972–1973 og skulle med sitt store antall erstatte lokomotivene av typen V3 fra 1950-tallet.

V5 har store likheter med V4, men har utseendemessig en mer kantete form. Typenavnet kommer av den svenske hovedliteraen *V*, som betyr treakslet diesellokomotiv for skifting, og underliteraet *5*, som betyr at lokomotivet var den femte i serien av denne hovedliteraen.

Ved oppdelingen av SJ på 1990-tallet havnet alle V5 hos det svenske transportselskapet Green Cargo. De fleste av disse fikk SJs nyere blåfarge, mens enkelte fortsatt har den gamle oransje og mørkeblå fargesammensetningen til SJ. V5 har helt siden innkjøpsfasen vært brukt til skifting, og kan radiostyres av en lokfører. Opp til tre lokomotiver av denne typen kan multippelkjøres.

Litteratur
----------

* Diehl, Ulf & Nilsson, Lennart (2006). *Svenska Lok och motorvagnar 2006*. Göteborg: Svenska järnvägsklubben. ISBN 91-85195-00-6. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) järnväg.net > Lokguide > Diesellok V5
* (de) rangierdiesel.net > Henschel - DHG 625 C
* Jernbane.net – Bilder av lokomotivtypen
**«Michelangelo»** er en svensk sang med melodi og tekst av Bengt Palmers og Björn Skifs. Skifs sang den i den svenske Melodifestivalen 1975, hvor den endte på en femteplass.

Teksten handler om å forsøke og ringe Michelangelo Buonarotti for å få greie på hvordan han gjorde det da han malte bilder.

Sangen ble utgitt av Skifs på singlen EMI 4E 006-35180 i 1975. Arrangør og produsent var Bengt Palmers. Den var hentet fra LP-platen *Schiffz!* (EMI 062-34998).

«Michelangelo» ble testet på Svensktoppen, hvor den lå i elleve uker i perioden 9. mars-18. mai 1975 og lå på en førsteplass de syv første ukene.

Sangen lå på den norske VG-lista i fire uker i 1975, hvorav på en syvendeplass i tre uker.

I Dansbandskampen 2009 ble den fremført av Mannerz.

Norsk versjon
-------------

Philip A. Kruse har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Michelangelo». 

### Innspilling

* Bruno Skogmann. Utgitt på singlen Triola TN 683 i 1975.

Referanser
----------

1. ↑  Sangteksten
2. ↑  Björn Skifs – Michelangelo (7", Vinyl) at Discogs.
3. ↑  Svensktoppen – *1975*[*død lenke*]
4. ↑  norwegiancharts.com - Björn Skifs - Michelangelo
5. ↑  Se plateetiketten
**Teleonomi** betegner den *tilsynelatende* målrettetheten av biologiske prosesser eller egenskaper.
Begrepet ble foreslått av Colin Pittendrigh i 1958 (og videreutviklet av Ernst Mayr) som parallell til teleologi, som er *ekte* målrettethet.

I biologien falt grunnlaget for teleologiske forklaringer bort da Charles Darwins bok *Artenes opprinnelse* kom ut i 1859.
Inntil da hadde organismenes tilpasninger blitt forklart med at de var «godt for» noe, f.eks. at vi har øyne *for at vi skal kunne se*, eller at tigeren har striper *for at den ikke oppdages så lett*.
Feilen ligger her i at slike forklaringer antar et mål i fremtiden – et organ utvikles for å utøve en viss funksjon *når det er ferdigutviklet*.
Slike forklaringer impliserer en «plan» eller en forutseende skaper.
Evolusjonsbiologiens forklaring er derimot at organismer har tilpasninger fordi disse *i fortiden* har vært en fordel og derfor har blitt bevart og/eller forbedret gjennom naturlig seleksjon.
Fordi grunnen til tilpasninger ligger i fortiden, men prosessen *ser ut som* en teleologisk utvikling, har begrepet teleo*nomi* blitt innført.

For bevisste handlinger hos mennesket har teleologiske forklaringer selvfølgelig fortsatt sin gyldighet.
Også individualutviklingen er teleologisk i den forstand at den har et *mål* (det kjønnsmodne individet), selv om *grunnen* til denne utviklingen er teleonomisk.
En tilføyd noterull-enhet spiller flygel
Enheten spiller på tangentene
Wurlitzer Caliola Roll
**Pianola** er et felles navn for et automatisk piano. Pianola var egentlig et navn på en modell fra en av de store fabrikantene av automatiske piano. Pianola ble benyttet som forlystelsesmaskin på caféer, puber, skøytehaller og den slags publikumslokaler, de fungerte som den tidas jukebox. Det fantes et myntinnkast som man benyttet til å få startet maskin som da spilte en gledelig melodi. Da mynten som man brukte oftest var en nickel så ble de og kalt for *nickelodeon*. Det fantes dessuten flere ulike varianter av piano- eller orgelbaserte musikkautomater med flere instrumenter, disse kalles ofte orchestrion. Felles for dem er at automatikken oftest baseres på vakuum-prinsippet som kraftkilde og med en perforert papirremse som styring for avspillingen. Avanserte instrumenter kunne variere både tempo og anslag ved hullene i den kodede papirrullen. Musikk til papirrullene ble oftest kodet manuelt fra noter, men i begynnelsen av 1900-tallet hadde man konstruert innspillingspianoet som gjorde det mulig å la berømte pianister og komponister spille inn sine tolkinger av sin musikk som da ble perforert og da kunne et pianola spille av igjen pianistens tolking med en forbausende kvalitet. Edvard Grieg spilte inn noen av sine egne komposisjoner i april 1906 i Leipzig på to ulike typer av selvspillende piano: Hupfeld DEA og Welte-Mignon [1]. Pianoene som kan ta opp denne typen av ruller kalles ofte for *reproduserende piano* eller *reproducing piano*. 

De første amerikanske automatiske piano med papirrull for avspilling ble laget i 1895 i Detroit, så hvorfor er de med i westernfilmer? Før denne tida fantes det automatiske pianoet der en stor rull av tre med stifter i, lignende en stor sylinder til en spilledåse, styrte oppspillingen. Disse ble laget allerede på 1800-tallet i Tyskland, Frankrike og Italia og ble kalt gatepiano, da de oftes ble fraktet omkring på en kjerre, og fungerte som et positiv. 

Pianola musikk rull

Noter
-----

[1] Eszter Fontana. Im Aufnahmesalon Hupfeld. Stekovics. Halls/Sale 2000. Sid 89.

Eksterne lenker
---------------

* Pianola Forum
* Pianolans hjem på Internet
* En demonstrasjon av mulighetene med et automatisk piano
* En Amerikansk organisasjon for automatiske piano
* Themodist.com rolls + information Arkivert 30. desember 2004 hos Wayback Machine.
* Player Piano Group : UK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC **·** BNE **·** BNE
 |
«**Piano Man**» er den første singelen til Billy Joel. Den ble utgitt 2. november 1973, og har senere blitt inkludert på flere album, deriblant hans andre studioalbum med samme navn. «Piano Man» er Joels første store hit. I april 1974 havnet sangen på tjuefemteplass på Billboard Hot 100-lista. I 2016 ble sangen utvalgt av Library of Congress til bevaring i National Recording Registry med begrunnelsen «culturally, historically, or aesthetically important» (norsk: viktig kulturelt, historisk eller estetisk).

Bakgrunn
--------

«Piano Man» er en fiksjonsfortelling av Joels tidligere jobb som piano-lounge-artist fra 1972–1973 på den nå nedlagte baren Executive Room (baren lå i Wilshire-distriktet i Los Angeles). I en samtale med Actors Studio sa Joel at han måtte komme seg bort fra New York grunnet en krangel han hadde med sitt tidligere plateselskap. Dette førte til at han flyttet til Los Angeles i tre år sammen med den første kona si. Siden han trengte å jobbe for å tjene penger skaffet han seg jobb på Executive Room som barpianist under navnet «Bill Martin» (Joels fulle navn er William Martin Joel). Årsaken til at han valgte et annet alias var at han ikke ville bli gjenkjent.

Joel har forklart at alle karakterene i sangen er basert på virkelige personer. «John at the bar» var en faktisk bartender som jobbet under Joels skift. «Paul is a real estate novelist» refererer til en eiendomsmegler med navnet Paul som satt og jobbet på det han trodde kom til å bli amerikas neste bestselgende roman. «The waitress is practicing politics» refererer til Joels første kone, Elizabeth Weber, som også jobbet som servitør på Executive Room samtidig som Joel spilte piano der.

Musikkvideo
-----------

Den første musikkvideoen til «Piano Man» ble utgitt i 1973. Den viser Joel som opptrer som Bill Martin og fremfører sangen. En ny versjon av videoen ble filmet i 1985 med nye sidepersoner, men likevel mer eller mindre lik den forrige. Den originale videoen spilte av en alternativ versjon av sangen med samme lengde, mens den nye videoen tar i bruk albumversjonen.

Referanser
----------

1. ↑  Inc, Nielsen Business Media (20. april 1974). *Billboard* **(engelsk)**. Nielsen Business Media, Inc.
2. ↑  «Billy Joel - Chart history | Billboard». *www.billboard.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 3. juni 2016. Besøkt 19. august 2017.
3. ↑  «National Recording Registry Recognizes "Mack the Knife," Motown and Mahler». *The Library of Congress* **(engelsk)**. Besøkt 19. august 2017.
4. ↑  «Major 7th chords – a talk with Billy Joel». *The Actors Studio*. 1999.
5. ↑  Bordowitz, Hank. *Billy Joel: The Life and Times of An Angry Young Man*. s. 73.
6. ↑  Getlen, Larry (26. januar 2014). «How Billy Joel became ‘The Piano Man’». *New York Post*. Besøkt 19. august 2017.
**Songvårfjorden** (tidligere også kalt **Hundsøyfjorden**) er en fjord i Søgne i Kristiansand kommune i Agder. Fjorden ligger ute i havgapet mellom en rekke øyer, i området sør for Høllen og selve Søgne. Fjorden har innløp i øst, mellom Songvår fyr i sør og Skarvøya i nord. Den strekker seg rundt ti kilometer vestover til innløpet av Kumlefjorden, nær kommunegrensa til Mandal.

På sørsida av fjorden ligger øyene Songvår, Grønningan, Ramnøy, Gjæve, Bøddelen, Drengene, Seiholmen og Vassøyan. På nordsida av fjorden ligger Skarvøya, som ligger like sør for Ny-Hellesund, samt Hundsøya, Varholmen, Torsholmen, Lamholmen, Langøya, Geiderøya, Havnøyane og Åløya. 

Fra Songvårfjorden strekker fjordene Høllefjorden, Torvefjorden, Rivenesfjorden og Trysfjorden seg nordover.

Referanser
----------

1. ↑  «Songvårfjorden». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 7. oktober 2016.
2. ↑  Songvårfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
Utsikt fra Lauparen, fjorden til venstre er Tresfjorden, lenger ut Romsdalsfjorden med Molde på nordsiden.  Foto: per 
**Tresfjorden** er en fjordarm av Storfjorden i Vestnes kommune i Romsdal. Fjorden strekker seg 12-15 kilometer sørover til Sylte/Tresfjord i bunnen av fjorden. Fjorden har innløp mellom tettstedet Vestnes i vest og Lægerbukta ved Vike eller Gjermundnes i øst. Halvveis inn i fjorden ligger industriområdet Skorgeneset på vestsiden. Ytterst er fjorden minst 160 meter dyp, innenfor er den mye grunner og flere grunne banker. Mellom Vestnes og Helland går den grunne og 4 km lange Flatevågen inn fra Vestnesstrømmen som har sterk tidevannsstrøm. Vestnesstrømmen hadde stor forekomst av østers som lett kunne høstes ved fjære sjø. Straumsbrua (Vestnes) og E39 krysser strømmen. Den marine grense er på omkring 90 meter ved Tresfjorden. Det er bebyggelse rundt mesteparten av fjorden. Gjermundnes antas å ha svært gammel bosetning.

E136 går langs hele østsiden og utover vestsiden til Skorgeneset. Fra der følger E39 samme trasé videre nordover. I 2014 sto Tresfjordbrua, som krysser fjorden, klar. E136 gikk tidligere rundt hele fjorden og ble 12 kilometer kortere da brua åpnet. Fjordbunnen på stedet består hovedsakelig av hard morene med store steiner samt noe fjell. Brua danner en slak U-kurve over fjorden fordi den følger en grunne (en fjordterskel) av fast fjell og morene. Fyllingen utenfor Vike kirke går på en grunne som er 5-10 meter dype et stykke ut i fjorden.

I 1862 fikk Henrik Ibsen stipend for å reise rundt i Norge og samle sagn og viser. Han besøkte blant annet Sunnmøre og Romsdal før han returnerte til Christiania. Han tegnet blant annet Tresfjorden med fjellene rundt fra utsikt på broen ved Vestnes. Ibsen beskrev den vidunderlige utsikt som åpnet seg da han kom vandrende ned fra Ørskogfjellet og Tresfjorden åpnet seg til høyre og Romsdalsfjorden til venstre.

Referanser
----------

1. ↑  Tresfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Kaldhol, H. (1915). *Jordbunden i Tresfjorden*. Kristiania: Det Kgl. selskap for Norges vels jordbundsutvalg.
3. ↑  «Vegvesenet forventet vanskelige bunnforhold. Under brua var det langt verre». *Tu.no* **(norsk)**. 25. april 2015. Besøkt 22. november 2017.
4. ↑  Østvedt, Einar (1967). *Med Henrik Ibsen i fjellheimen: Henrik Ibsens egne tegninger og malerier*. Skien: Oluf Rasmussens forl.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Rognemåler** (*Venusia cambrica*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Den er funnet over hele landet i Norge.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 24 – 30 mm), slank, lysgrå måler. Den kan ligne mange andre arter med gråspraglete vinger (for eksempel slekten bergmålere (*Entephria*)) men er lysere enn de fleste andre, og kan dessuten vanligvis lett kjennes på de to korte, mørke lengdestrekene som nesten danner en V midt i vingen. Hannen har smalt fjærformede antenner, hunnen trådformede. **Forvingen** er gråhvit med ca. 5, mer eller mindre tydelige, bølgete, grå tverrstriper. Noen ganger er den midterste av disse svart og står sterkt fram. Midt i vingen er det to korte, svarte lengdestreker som konvergerer innover, men ikke går helt sammen til en V. Disse er gjerne forbundet med en kort "tverrbjelke" innerst. Begge vingepar har en rekke av korte, mørke streker langs ytterkanten. **Bakvingen** er hvit med 3-4 lysgrå tverrstriper, ofte utydelige. 

Larven er lang og slank, med noen korte børster, grønn med store, purpurfargede flekker på ryggen og sidene.

Levevis
-------

Larvene lever på blader av rogn (*Sorbus aucuparia*), og arten finnes der denne vokser. De voksne målerne flyr i juli – august.

Utbredelse
----------

Arten finnes over hele Europa, og Nord-Asia, og også i Nord-Amerika, men mangler i innlandet i den vestlige delen av USA. I Norge er den funnet over hele landet, men den er sjelden tallrik.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rognemåler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rognemåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rognemåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *rognemåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *rognemåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rognemåler* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *rognemåler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Venusia cambrica* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* UK moths, *Venusia cambrica*
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 2. august 2016 hos Wayback Machine.
**Ole Reinlund** (født 1966 på Karmøy) er en norsk musiker, komponist og tekstforfatter. Han har gitt ut fem CD-album, sist i 2019. 

Ole Reinlunds CD-debut kom med bandet *ole og dei* i 1995. I 2003 ble han nominert til Spellemannprisen i kategorien Viser for soloalbumet *For det var hit*. I 2009 kom albumet *DEG*, i 2014 ble albumet *OSS* gitt ut, og til sist albumet *Så langt* i 2019. 

Ole Reinlund spiller eller har spilt sammen med musikere som Steinar Raknes, Håkon Mjåset Johansen, Kåre Nymark jr. Frode Nymo, Hayden Powell, Ole Morten Vågan, Tore Johansen, Kjetil Steensnæs, Mathias Eick, Ingelin Reigstad Norheim, og Oslo Strings med flere.

Ole Reinlund har jobba som lærer og rektor ved flere skoler og han har hatt roller i mediebransjen. Han var rektor ved Heimly folkehøgskole – Forfatterskolen i perioden 1996 til 2001, deretter daglig leder i dokumentarfilmselskapet AS Videomaker fra 2001 til 2003. Fra 2003 til 2007 underviste han ved Borgund Folkehøgskole samtidig som han turnerte aktivt med konserter. Fra 2007 til 2011 var Reinlund assisterende rektor ved Ålesund videregående skole, før han gikk inn i stillinga som redaktør og daglig leder i lokalavisa *Nordre* (tidl. *Haramsnytt*). Oktober 2013 var Reinlund tilbake i ledelsen ved Ålesund videregående skole. Han er i dag rektor ved nye Ålesund videregående skole, etter at Fagerlia vgs og Ålesund vgs fra og med høsten 2021 ble slått sammen.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Ole Reinlund Discogs