recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Francis Dereham** (henrettet 10. desember 1541 på retterstedet Tyburn) var sekretær for Katarina Howard, Henrik VIII av Englands femte hustru. Før hun giftet seg med kongen hadde Dereham og Katarina et forhold, som varte inntil hun ble hoffdame for Anna av Kleve.

Biografi
--------

Dereham ble ansatt som sekretær ved Hampton Court Palace etter at Katarina gifte seg med kongen. Dette ble antagelig arrangert av Agnes Tilney, enkehertuginne av Norfolk for å hindre at han røpet forholdet. Da et medlem av hertuginnens hushold gjorde Thomas Cranmer oppmerksom på forholdet fortalte Cranmer kongen om det i et brev. Dette utløste en etterforskning som førte til at hertuginnen, Thomas Howard, 3. hertug av Norfolk, Thomas Culpeper og dronningen selv ble arrestert. 

Under forhør tilstod Dereham å ha hatt et forhold til Katarina før hun giftet seg, men han hevdet at de ikke hadde vært intime etter at hun giftet seg med kongen. Han hevdet også at Thomas Culpeper hadde erstattet ham som objekt for Katarinas lyster. Hvordan han kan ha kjent til dette er usikkert; forholdet mellom Culpeper og dronningen må ha foregått i dypeste hemmelighet. Dokumenter som kan ha bevist forholdene ble høyst sannsynlig brent av Agnes Tilney, ettersom det er dokumentert at hun gikk gjennom hans saker og ødela brev. 

Cranmer fant at Dereham og Katarina så ut til å ha hatt en kontrakt om ekteskap, noe som var like bindende som selve ekteskapet, særlig hvis paret hadde seksuell omgang. Dersom dette var korrekt ville ekteskapet med kongen være ugyldig. Saken tok en annen vending da et kjærlighetsbrev fra Katarina ble oppdaget; det beseglet de involvertes skjebne. 

Dereham ble henrettet for høyforræderi ved hengning, trekking og kvartering ved Tyburn. Culpeper ble også henrettet, men fordi han hadde vært en av kongens favoritter tidligere ble hans dom omgjort til halshogging. Katarina ble halshogd i Tower of London i februar 1542. Agnes Tilney ble tilslutt løslatt, ettersom hun bare hadde hatt en perifer rolle i dramaet, mens Jane Boleyn, vicomtesse Rochford ble henrettet samme dag som dronningen. Derehams og Culpepers hoder ble plassert på London Bridge.

Katarina skrev i et brev til Henrik VIII en tilståelse der hun beskrev forholdet med Dereham: «… Francis fikk meg gjennom mye overtalelse med på sine onde hensikter, og fikk først ligge på min seng i sin bluse og bukse, og etterpå i senge, og tilslutt lå han naken med meg, og brukte meg på slik måte som en mann gjør med sin kone, mange og flere ganger, og vårt selskap endte nesten et år før Hans Majestet ble gift med min frue Anna av Kleve og varte ikke lenger enn et kvart år eller litt mer…». Brevet var signert Katarina Howard, 7. november 1541.
**Qian Sanqiang** (kinesisk: 钱三强, født i 1913 i Shaoxing i provinsen Zhejiang i Kina, død 1992) var en kinesisk kjernefysiker. Han var president for Zhejianguniversitetet fra 1979 til 1982, og viktig for utvikling av det kinesiske atomvåpenprogram.

Han kom fra Huzhou i Zhejiang, og var sønn av Qian Xuantong. Han studerte ved Pekinguniversitetet og Tsinghuauniversitetet, dro til Frankrike i 1937 og studerte der ved Collège de Sorbonne og Collège de France og forsket under ledelse av Frédéric Joliot-Curie og Irène Joliot-Curie. Han vendte tilbake til Kina i 1948. 

I 1954 ble han medlem av det kinesiske kommunistiske parti. 

Han ble direktør ved Instittutet for moderne fysikk under Det kinesiske vitenskapsakademi, deretter viseminister for Nr. 2-ministeriet for marskinbyggindustrien, så visepresident for Det kinesiske vitenskapsakademi og til slutt æresformann for Den kinesiske forening for vitenskap og teknologi. 

Qian bidro sterkt til oppbyggingen av nukleærvitenskap i Folkerepublikken Kina og til utviklingen av Kinas atom- og hydrogenbomber. Sammen med hustruen, Ho Zelian, som også var en dyktig fysiker, utviklet han en ny teknikk for sprenging av uranatom.

Referanser
----------

1. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID n83047713, besøkt 27. januar 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Jing** (kinesisk: 泾县; pinyin: *Jīng Xiàn*) er et fylke i provinsen Anhui i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Xuancheng.

Fylket hadde 360 723 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Det tidligere hovedkvarter for den nye fjerde armé (新四军军部旧址, *Xīnsìjūn jūnbù jiùzhǐ*), Shuixi-dobbelpagodene (水西双塔, *Shuǐxī shuāng tǎ*), den gamle arkitektur i Chaji (查济古建筑群, *Chájì gǔ jiànzhùqún*) og den gamle arkitektur i landsbyen Huangtiancun (黄田村古建筑群, *Huángtiáncūn gǔ jiànzhùqún*) er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Xuanpapir
---------

Det edle kinesiske kalligrafi- og maleripapiret xuanpapir har sitt opphav i fylket Jing.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 205 passerer gjennom området. Den begynner i Shanhaiguan i Hebei og ender opp sør i Shenzhen i provinsen Guangdong. Underveis er den innom blant annet Tangshan, Tianjin, Zibo, Huai'an, Nanjing, Wuhu, Sanming, Heyuan og Huizhou.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Fasaden til *United Fruit Building* på St. Charles Avenue, New Orleans 
**United Fruit Company** var en amerikansk fruktprodusent og -grossist som drev plantasjer i den tredje verden og solgte tropisk frukt i USA og Europa. Selskapet ble grunnlagt i 1899 ved sammenslåelsen av Minor C. Keiths bananproduksjon med Andrew W. Prestons *Boston Fruit Company*. I begynnelsen og midten av det tyvende århundre kontrollerte selskapet enorme landområder og infrastruktur i Mellomamerika, Vestindia, Colombia og Ecuador. United Fruit konkurrerte med Standard Fruit Company (nå Dole) om dominans innen bananhandelen, men mange steder hadde ett av selskapene monopol, og deres innflytelse var så stor at disse landene ofte ble kalt bananrepublikker.

Selskapet hadde en varig innflytelse på den økonomiske og politiske utviklingen av flere latinamerikanske land. Ofte ble de kritisert for å drive nykolonialisme[*av hvem?*], og deres innblanding i små staters innenrikspolitiske affærer trekkes ofte frem som eksempler på hvordan multinasjonale selskaper kan opptre hensynsløst og udemokratisk[*omstridt  – diskuter*]. Samtidig sørget de for å bygge infrastruktur, boliger, skoler, sykehus osv. i områder som ellers ikke ville hatt det.

Etter en økonomisk nedgangsperiode fusjonerte United Fruit med konglomeratet AMK i 1970 og dannet *United Brands Company*. I 1984 ble selskapet omdannet til det nåværende Chiquita Brands International.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Fiskerlivets farer*** (alternativ tittel: *Et drama på havet*) er en svart/hvitt norsk stumfilm fra 1906–1908 regissert og fotografert av svenske Julius Jaenzon. Filmen, som er skrevet av Peter Lykke-Seest, er regnet for å være Norges første dramatiske fiksjonsfilm. Den regnes for å være den første spiren til en norsk spillefilm. I nyere tid ville den blitt klassifisert som en kortfilm. Hele eller deler av filmen- eller en rekonstruksjon- ble inkludert i filmen "Fra Christian Michelsen til kronprinsparet" (1929). 

En ung teatermaler med pålimt løsskjegg spiller rolleren som fiskeren, Alma Lund spiller rollen som fiskerens hustru og Henry Hagerup spiller deres sønn.

Originalfilmen er gått tapt. I 1954 ble filmen nyinnspilt etter initiativ fra Oslos kinodirektør Kristoffer Aamot. Aamodt spilte den ene rollen i rekonstruksjonen. Regissøren Edith Carlmar spilte den andre. 

Sannsynligvis ble originalfilmen laget mellom 1906 og 1908. Mange steder oppgis det at den ble laget ferdig i 1907. Andre kilder oppgir at filmingen skjedde en sommerdag i 1908 i den speilblanke Frognerkilen i Oslo.

Handling
--------

I 1932 beskrev Leif Sinding filmen i Aftenposten:

"det var et rystende skuespill "Et drama på havet". Mot den uhyggelig og dystre bakgrunn som Frognerkilens speilblanke og glitrende vann ga tilskueren opprulledes det nervepirrende drama.
Fiskeren er dratt ut på sitt og farefulle arbeid. Fiskerbåten er langt til havs- det bare såvidt man kan skimte Oscarshalls silhouette i bakgrunnen. Uforferdet kaster fiskeren og hans sønn, en femten års gutt, ut garnene. Så plutselig reiser gutten seg, går frem til rælingen og slår ut med armene. Er han blitt svimmel – eller er det en nervøst anfall? Nei, han er et offer for "Fiskerlivets farer" (under denne tittel husker forresten flere eldre kinogjengere filmen), og med et plask forsvinner han i Frognerkilens grønne dyp. 
På land har moren vært vitne til det forferdelige drama. Hennes sorg er fryktelig. Filmen slutter med at den fortvilede mor kaster seg over sønnens avsjelede legeme. 
Når man ser denne filmen igjen etter 25 års forløp, må man smile- for hva er ikke skjedd i mellomtiden, filmens kunst er ikke lenger en gjøglervare, men en av de viktigste faktorer i det moderne samfunnsliv."

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten 26. mars 1932 side 10

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fiskerlivets farer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fiskerlivets farer* hos Filmfront Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Fiskemel
**Fiskemel** er et mel som produseres av fiskehoder, fiskerygger og annet avfall fra konsumfiskindustrien, eller fra fisk som ikke går til konsum (industrifisk). Fiskemel har et høyt innhold av proteiner og mineraler.

Fiskemel av sild ble produsert i Norge allerede i vikingtida.[] Marco Polo nevner bruk av fiskemel i sin bok om sin reise til Kina på 1400-tallet.[]

Fiskemel brukes som proteinforsterkende tilsats i fôr til oppdrettsfisk og husdyr. I 2003 vedtok EØS-komiteen å forby fiskemel i fôr til drøvtyggere. Bakgrunnen var frykten for at fiskemel ved et uhell blir forurensa av kjøttbeinmel fra landdyr som kunne være smitta av kugalskap, fordi produksjonen av fiskemel og kjøttbeinmel mange steder går om hverandre. I Norge er produksjonslinjene rene (fiskemelprodusenetene produserer bare fiskemel), slik at denne type forurensning ikke kan skje, men regjeringen valgte likevel å følge forskriften.[]

Norske produsenter
------------------

Austevoll Seafood og Copeinca er notert på Oslo børs.

Eksterne lenker
---------------

* Fiskemel og fiskeolje – english summary

Litteratur
----------

* Giskeødegård, Nesvik: Produksjonslære for fiskeindustrien ISBN 82-529-1787-9
* Walde: Bransjelære for fiskeindustrien ISBN 82-529-1788-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
**Åge Korsvold** (født 1946) er en norsk næringslivsleder som har hatt flere lederstillinger og styreverv i norsk og internasjonalt næringsliv. Han har blant annet vært konsernsjef for Orkla og for Storebrand.

Korsvold er utdannet i Business Administration ved Wharton School, University of Pennsylvania i 1971.

Han var ansatt i Storebrand i perioden 1972–1976, var finansdirektør i Golden West Shipping Co. i 1976–1977, og direktør i Orkla Industrier A/S i 1977–1983. Fra 1983 til 1994 drev han med finansiell rådgivning i Fondfinans og (som partner og deleier) i Procorp. I 1993 ble han viseformann i UNI Storebrand, og i 1994 ble han konsernsjef i samme selskap hvor han var med på å omstrukturere selskapet til et sparekonsern ved å skille ut skadeforsikring gjennom etablering av forsikringsselskapet If sammen med Skandia. Korsvoll spilte en sentral rolle i de mislykkede fusjonsforhandlingene mellom UNI Storebrand og Kreditkassen i 1997 og 1998 og var også sentral i forbindelse med oppkjøpsplanene til den svensk-finske MeritaNordbanken i 1999. I 2000 forlot han Storebrand og trakk seg som styreformann i Orkla på grunn av påstander om brudd på verdipapirhandelloven. Saken ble anmeldt av Kredittilsynet, men ble i 2001 henlagt av Økokrim. Fra 2001 til 2011 hadde han stillingen som administrerende direktør i Christen Sveaas' investeringsselskap Kistefos. I 2012 ble han utnevnt som konsernsjef i Orkla og hadde denne stilingen frem til 2014.

Korsvold har hatt flere lederverv, blant annet som styreleder i Vardia Insurance Group og SeaBird Exploration.

Familie
-------

Korsvold ble gift i 1978 med journalist Hanne Gamnes (f. 1944). Han er bror til journalist Kaja Korsvold.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Nettavisen, www.nettavisen.no, utgitt 2014, besøkt 27. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Storebrand avviste Kreditkassen *Dagbladet* (4. mai 1998)
4. ↑  Økokrim henlegger Korsvold-saken DN.no (18. juni 2001)
5. ↑   Henlegger Korsvold-saken NRK (2. september 2001)
6. ↑  Korsvold takker for seg *E24* (10. februar 2011)
7. ↑  «Sier opp som konsernsjef for Stein Erik Hagen». *Nwettavisen*. 2. januar 2014.
8. ↑  Christensen, Henning (20. desember 2019). «Styremedlem slutter i Insr». *finansavisen.no* **(norsk)**. Besøkt 18. september 2020.
9. ↑  Byberg, Øystein (12. mars 2014). «Foreslår Åge Korsvold som ny styreleder». *www.hegnar.no* **(norsk)**. Besøkt 18. september 2020.
10. ↑  Dahl, Flemming (13. mai 1994). «Strateg blir UNI Storebrands nye toppsjef: Bakspilleren trer frem». *Aftenposten*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Qianmen** (kinesisk: 前门, «frontalporten», pinyin: *Qiánmén*) er det gjengse navn på den portbygningen i Beijing i Kina som formelt bærer navnet **Zhengyangmen** (正阳门, *Zhèngyángmén*) og som på mandsjuisk heter *Tob šuni duka*. Den befinner seg i søndre ende av Den himmelske freds plass, og var tidligere selve inngangsporten til Keiserbyen, en del av Beijings gamle indre by. 

Qianmen er også navnet på den lokale subdistriktet av Beijing.

Byporten ble først bygget under Yongle-keiserens tid i 1419, og bestod da av den egentlige portbygningen og et tårn for bueskyttere. De strukturer som står i dag, portbygning og buskyttertårn (kalt piletårnet, *Jiànlóu*), er ikke de opprinnelige, men går tilbake til 1914 og inkorporerer bygningselementer foreslått av tyske rådgivere.

Portbygningen er, og var, med sin høyde på 42 meter den høyeste porten i Beijing.

Etter kommunistenes seier i 1949 ble bygningskomplekset omgjort til en garnison for Folkets frigjøringshær, og det militære forble der til 1980.

Etter at Beijings bymur ble revet, har Qianmen mistet sin synlige historiske kontekst som del av byens forsvarsverker. 

Bakenfor (det vil si nord for) Qianmen fulgte en gang Kinaporten (omtrent der Mao Zedong-mausoleet senere er blitt bygd), fulgt av Tiananmen (Den himmelske freds port), og så av Meridianporten, som er den egentlige inngangsport til Den forbudte by. 

Qianmen ble lenge ansett som et symbol på Beijing.

Det omliggende subdistriktet er kjent som *Qianmen*, etter den gamle byporten.

* 
*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhengyangmen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
140 km/t er en av flere fartsgrenser i Bulgaria.
Skilt som viser fartsgrense (i knop) på Sicklasjön.
Skilt for fartsgrense på jernbane
**Fartsgrense** er den høyeste farten et kjøretøy har lov til å kjøre på en bestemt veistrekning. Den er fastsatt gjennom trafikkregler, og har typisk sammenheng med veitype og øvrige forhold. Ofte blir fartsgrensen merket gjennom veiskilt fra der en viss grense gjelder, men det finnes også standardiserte fartsgrenser som kan også gjelde der det ikke er skilt.

Historie
--------

Den første fartsgrensen ble innført i Storbritannia i 1861, da den ble satt til 10 miles per time (16 km/t) for de nye bilene som hadde begynt kjøre på veiene. I 1865 ble den senket til 6 km/t på landet og 3 km/t i byer. I 1896 ble den hevet til 14 miles per time, ca. 22,5 km/t. Denne hendelsen blir markert årlig med en veteranbilkortesje fra London til Brighton.

Fastsetting av fartsgrenser
---------------------------

Fartsgrensen er avhengig av hvor mye trafikk det er på stedet, for eksempel om en er i et boligområde eller på en landevei, og kvaliteten på veien, hvor for eksempel motorveier tillater mye høyere fart enn ellers. Tyskland er kjent for sin Autobahn der det i mange tilfeller ikke er fastsatt en øvre fartsgrense. Noen steder setter en også en nedre fartsgrense ettersom en mener sene kjøretøyer vil være en fare i trafikken. Dette gjør en for eksempel ved å forby traktorer, hestekjerrer og liknende på motorveier.

Se også
-------

* Liste over fartsgrenser etter land

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Mathildenhöhe Darmstadt** (Mathildehøyden Darmstadt) er et verdensarvsted i Darmstadt. Det omfatter et strøk anlagt på byens høyeste punkt, grunnlagt i 1897 av storhertug Ernst Ludvig av Hessen. Strøket skulle huse kunstnerkolonien som virket der fra den første utstillingen i 1901 til utbruddet av første verdenskrig i 1914. Mathildenhöhe inneholder en park med bygninger, og i tillegg et boligstrøk med en rekke kunstnerboliger.

Mathildenhöhe består av 23 bygninger, blant annet Hochzeitsturm (bryllupstårnet) fra 1908, det russiske kapellet (1897–1899) og utstillingslokalet (1908). I tillegg finnes blant annet 13 boliger og atelierer bygget for kunstnerkolonien og for de internasjonale utstillingene. Det ble holdt utstillinger i 1901, 1904, 1908 og 1914.

Ledende i det innledende arbeidet var arkitekten Joseph Maria Olbrich og maleren, arkitekten og designeren Peter Behrens. Behrens var lærer for funksjonalistene Le Corbusier, Walter Gropius og Mies van der Rohe. Mathildenhöhe er stilmessig eksponent for jugendstilen eller art nouveau. Sammenliknet med forløperne representerte jugenstilen klare linjer, redusert ornamentikk og gjerne flate tak. Dette er bygningselementer som gjerne knyttes til modernismen (funksjonalismen) eller Bauhaus, og som overtok for jugendstilen.

Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung har kontorer og fast møtested i Glückert-Haus, en av bygningene på Mathildenhöhe.

Kunstnere
---------

Navnet til 23 kunstnere knytter seg til kunstnerkolonien på Mathildenhöhe.

* Peter Behrens (1899–1903)
* Rudolf Bosselt (1899–1903)
* Paul Bürck (1899–1902)
* Hans Christiansen (1899–1902)
* Johann Vincenz Cissarz (1903–1906)
* Daniel Greiner (1903–1906)
* Ludwig Habich (1899–1906)
* Paul Haustein (1903–1905)
* Bernhard Hoetger (1911–1914)
* Patriz Huber (1899–1902)
* Heinrich Jobst (1907–1918)
* Friedrich Wilhelm Kleukens (1907–1918)
* Christian Heinrich Kleukens (1913–1918)
* Edmund Körner (1911–1916)
* Emanuel Josef Margold (1911–1929)
* Albin Müller (1906–1914)
* Joseph Maria Olbrich (1897–1908) – grunnlegger og kunstnerisk leder
* Fritz Osswald (1913–1921)
* Hanns Pellar (1911–1925)
* Ernst Riegel (1906–1912)
* Jakob Julius Scharvogel (1906–1914)
* Josef Emil Schneckendorf (1906–1912)
* Theodor Wende (1913–1921)

Referanser
----------

1. 1 2  Centre, UNESCO World Heritage. «Mathildenhöhe Darmstadt». *UNESCO World Heritage Centre* **(engelsk)**. Besøkt 25. juli 2021.
2. ↑  «Welterbe in Deutschland | Deutsche UNESCO-Kommission». *www.unesco.de* **(tysk)**. Besøkt 25. juli 2021.
3. ↑  «Deutsche Akademie für Sprache und Dichtung». *www.deutscheakademie.de*. Besøkt 25. juli 2021.
4. ↑  «Personen». *Künstlerkolonie Mathildenhöhe* **(tysk)**. Besøkt 25. juli 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Åge Viggo Hansen** (født 2. august 1960 i Fredrikstad) er en norsk tidligere fotballspiller.

Biografi
--------

Hansen kommer fra Østsiden og startet karrieren sin for Østsiden. 
I 1982 hadde Åge-Viggo Hansen vært på en ukes prøvespill i engelske Chelsea[]. I 1983 signerte han for Fredrikstad, der han spilte i fem sesonger. I 1984 ble han norgersmester i fotball for Fredrikstad. Han spilte ikke NM-finalene mot Viking i 1984, men fikk nok spilletid i de innledende rundene til at han ble norgesmester.

I 1988 signerte han for den tyske klubben SpVgg Bayreuth fra Bayern i 2. Bundesliga. Han ble tilbudt kontrakt etter et prøvespill for klubben, da han var på besøk hos kompisen Jørn Andersen i Nürnberg. Tysklandsoppholdet ble preget av skader, og varte bare i én sesong. Tilsammen fikk han syv kamper for Bayreuth. Han fortsatte senere karrieren i moderklubben Østsiden.

Meritter
--------

* Norgesmester med Fredrikstad i 1984.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Age Viggo Hansen, Transfermarkt spiller-ID 137494, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Åge Viggo Hansen – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (no) Åge Viggo Hansen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
* Profil på worldfootball.net
* Norske fotballspillere i utlandet. Ha på www.hoelseth.com
*Se pekerside for flere forekomster av Peter Møllers vei.*
**Peter Møllers vei** (1–15, 2–14) er en vei på Løren i bydel Grünerløkka i Oslo. Den starter som en fortsettelse av Frydenbergveien ved Alnabanen, krysser Lørenveien og ender blindt ved Ring 3. 

Bebyggelsen på begge sider av Peter Møllers vei er opprinnelig stort sett næringsbygg, men i samband med utbygginga av Lørenbyen er dette blitt ei sentral gate mellom boligfeltene, og bare på noen tomter nærmest Ring 3 vil det – etter planen – forbli reine næringsbygg. 

I 2016 åpnet Løren stasjon på T-banen med utgang mot Peter Møllers vei.

Nr 2 er den freda Kanonhallen, som er et lokalt kultursted.

Veien er oppkalt etter apoteker og tran-«oppfinner» Peter Møller. Firmaet han grunnla, anla i 1938 en tranfabrikk i nr 13. Den er fortsatt i drift.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Peter Møllers vei». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 446. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (P)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Mathopen Idrettslag** (stiftet 29. september 1965) er et idrettslag i Laksevåg bydel i Bergen. Klubben har mer enn 600 medlemmer, og driver med allidrett, badminton, fotball og håndball. Med unntak av Haakonsvern, er idrettslaget den største organisasjonen i Mathopen.

Historie
--------

Primæraktivitetene var i begynnelsen fotball og turn. Senere kom ski og orientering på banen. Håndball kom først på 70-tallet, mens den svært populære idrettsskolen for barn kom på begynnelsen av 90-tallet. På 80-tallet var det ikke lenger behov for ski og orientering, så disse aktivitetene ble avsluttet. Senere har det også blitt til en aktivitetsgruppe (badminton). Mathopen Turn og Idrettsforening endret på 80-tallet navn til Mathopen IL.

Resultater
----------

Enkelte lag og personer har gjennom tidene tatt et stort antall kretsmesterskap i respektive idretter. Fotballdommeren Terje Hauge, tidligere landslagsspiller i håndball Trond Førde Eriksen, landslagsaktuell i amerikansk fotball Eirik Johannesen, og Kine Brocks Strand, tidligere i Tertnes Håndball Elite har alle vært i Mathopens miljø. Mathopen IL har også medlemmer som ved sin breddeinnsats har representert ute, bl.a. Gunn Halvorsen Knudsen, under OL i Montreal 1976.

Anlegg
------

### Fotballbanen

Ved god gammeldags dugnadsånd fikk en etablert Kongsmyrbanen med grusdekke. Øvrige lokaler i nærmiljøet ble benyttet for innetrening, både gymsalen på Mathopen skole, og idrettsanlegget på Haakonsvern. I dag har Mathopen IL fotballbane med kunstgressdekke. Banen stod klar til 40-årsjubileumet i 2005.

### MIL-huset

På 1980-tallet klarte driftige sjeler å etablere et klubbhus kalt MIL-huset. Det hadde garderober for fotballen i første etasje og ellers nødvendige bekvemmeligheter i hovedetasjen. Dette ble samlingsstedet for idretten i Mathopen.

### Idrettshallen

Håndball-lagene måtte reise ut av Mathopen, til nær og fjerntliggende haller for å få trent. Med MIL-huset på plass ble tankene videreført om en egen idrettshall. Idrettshall kom i rekordfart etter stor innsats på 90-tallet. Den nye storstuen MIL-hallen ble tatt i bruk etter den største innvielsesfesten i Mathopen noensinne.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

| * v
* d
* r
1. divisjon futsal for menn, Vest 2021/22 |
| --- |
|  | 
* Askøy
* Bergen Nord
* Fyllingsdalen
* Lyngbø
* Mathopen
* Melkeplassen
* NHHI
* Norheimsund
* Sotra
* Sund
* Varegg

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
Mats O. Sundqvist eide Högfors slott utenfor Häggenås i Jämtland.
**Maths-Olov Sundqvist** (født 23. oktober 1950 i Kaxås i Offerdal i Krokoms kommune, død 23. september 2012 i Häggenås) var en svensk entreprenør og finansmann.

Sundqvist var bosatt i Österåsen i Jämtland og var utdannet økonom ved John Ericsson-skolan i Östersund. Han var grunnlegger og majoritetseier i AB Skrindan. Sundqvists aksjeportefølje var på slutten av mars 2008 verd omkring 10,4 milliarder svenske kroner.

Etter at Sundqvist gikk ut grunnskolen i Änge vervet han seg og utdannet seg til befal og ble fenrik ved Norrlands artilleriregemente. Sammen med sin far Olle Sundqvist tok han over ledelsen i *Olle Sundqvist Omnibus AB*, som så ekspanderte. Han solgte firmaet for 8,7 millioner kroner i 1979, og pengene ble brukt for å bygge opp en større aksjeportefølje. I 1987 kjøpte han Högfors slott, og i 1992 gikk han inn med penger i Länstidningen Östersund, og ble majoritetseier i avisen i 2002.

Sundqvist ble rammet under finanskrisen i 2008 av store økonomiske problemer som følge av fallende kurser og ble tvunget til omfattende tvangssalg. Carnegies lån til Sundqvist på en milliard svenske kroner var en medvirkende faktor til at banken tapte sin posisjon og ble overtatt av Riksgälden.

Referanser
----------

1. ↑   «Maths O. Sundqvist», besøkt 23. september 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Maths O Sundqvist hittad död», *Aftonbladet*, 23. september 2012.
3. ↑  «DN - Maths O Sundqvist död», *DN.se*.
4. ↑  om Sundqvist på e24[*død lenke*]
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 28. juli 2011. Besøkt 23. september 2012.

Eksterne lenker
---------------

* *Skogsjämten blev finansman* fra Fastighetsvärlden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***His Brother's Keeper*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Wilfrid North.

Handling
--------

Rex Radcliffe, visepresident for Northern Atlantic Railroad, blir motarbeidet av selskapets president William Harding på grunn av en avtale som kommer til å sette alle aksjonærene for Interstate Railroad i fare. Ved å bruke tankekontroll får han Weer, Hardings sekretær, til å myrde sin tidligere sjef. Weer blir snart arrestert for dette mordet.

Radcliffe setter deretter Hardings datter, Helen, under sin egen innflytelse. John Bonham, presidenten for Interstate-Railroad, blir også interessert i å finne ut hva som egentlig foregår. Med hjelp fra fru Weer avslører han snart Rex Radcliffe, som deretter velger å begå selvmord.

Skuespillere
------------

* Albert L. Barrett som John Bonham
* Martha Mansfield som Helen Harding
* L. Rogers Lytton som Rex Radcliffe
* Frazer Coulter som William Harding
* Gretchen Hartman som Amalita Cordova
* Gladden James som Harvey Weer
* Anne Drew som Mrs. Harvey Weer

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 18. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Brother's Keeper* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Bystrytsia Nadvirnjansjka** (ukrainsk: Бистриця Надвірнянська, også kalt Би́стриця Чо́рна – «Sorte Bystrytsia»; polsk: *Bystrzyca Nadwórniańska*) er en elv i Ivano-Frankivsk oblast i det vestlige Ukraina.

Lengden på elven er 94 kilometer, nedbørfeltet er 1 580 km².

Bystrytsia Nadvirnjansjka har sitt utspring i den nordlige skråningen av fjellet Tsjorna Kleva (Gorgany-massivet), i en høyde på omtrent 1 280 meter. Den renner hovedsakelig mot nordøst og svinger mot nordvest bare noen få kilometer fra munningen. Elven flyter sammen med Bystrytsia Solotvynsjka og danner Bystrytsia som munner ut i Dnister etter et kort løp.

Byene Nadvirna og Ivano-Frankivsk (østlige forsteder), samt mange landsbyer, ligger ved elven. Det er mange fossefall på elven og dens sideelver. Stranden langs Bystrytsia i Ivano-Frankivsk er populær blant lokalbefolkningen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Bystrytsia Nadvirnianska River». *www.encyclopediaofukraine.com*. Besøkt 4. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bystrytsia of Nadvirna – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***His Father's Son*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av George D. Baker.

Handling
--------

J. Dabney Barron, som studerer ved college, feiler regelmessig på eksamenene sine. Faren hans, i avsky, nekter å støtte sønnen mer økonomisk og ber ham skaffe seg en jobb. Faren inngår et veddemål med sønnen på 6 000 dollar, på at sønnen aldri klarer å skaffe seg noen jobber som betaler 60 dollar eller mer hver måned. I en park kort tid senere møtes J. Dabney og Betty Arden, en velstående arving - som har problemer med bilen sin. Gjesten hennes, Lord Lawrence, er ikke i stand til å hjelpe henne. Men Dabney skynder seg for å hjelpe henne.

Til slutt får Dabney arbeid gjennom en kamerat, Jim Foley, fra et detektiv-byrå. John Arden, millionær og edelsten-samler, eier en uvurderlig smaragd kalt «The Lady of the Sea» som han er redd for kommer til å bli stjålet. Faktisk planlegger gjesten hans, Lord Lawrence, bedre kjent for det engelske politiet som «London Larry» å stjele smaragden så snart han får muligheten. Foley forteller Dabney at for å holde øye med smaragden uten å vekke alt for mye oppmerksomhet, burde han posere som hovmester for Arden-familien. Ikke før Dabney begynner på sitt nye arbeid, oppdager han at Betty Arden, hans arbeidsgivers datter, er den samme unge kvinnen som han tidligere hadde hjulpet med bilen hennes i parken.

Dabney fortsetter å ivareta sine plikter som hovmester, og holde et øye med smaragden. Endelig er måneden over, og Dabney, i stor glede over å ha vunnet veddemålet mot faren sin, våger å gjøre kjent sin egen kjærlighet til Betty. Hun returnerer kjærligheten hans, men de blir oppdaget i en tett omfavnelse av John Arden - som straks gir Dabney sparken som hovmester. Men den samme kvelden er Dabney i ferd med å pakke og reise fra Arden-hjemmet når han overrasker London Larry som åpner pengeskapet som blant annet inneholder den verdifulle smaragden i Ardens bibliotek.

Skuespillere
------------

* Lionel Barrymore som J. Dabney Barro.
* Irene Howley som Betty Arden.
* Frank Currier som John Arden.
* Charles Eldridge som Adam Barron.
* George A. Wright som Perkins.
* Phil Sanford som Jim Foley.
* Walter Horton som Lord Lawrence.

Referanser
----------

1. ↑  HIS FATHER'S SON

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Father's Son* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *His Father's Son* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *His Father's Son* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Abigael Heber Magnussøn** (født 30. mai 1884 i Skiptvet, død 30. juni 1968 i Oslo) var en norsk skuespiller.

Hun var datter av sogneprest Andreas Emil Hansen og Anna Judith Sørensen. Hun giftet seg 15. august 1912 med skuespiller Sigurd Konrad Magnussøn.

Hun ble student i 1904. Sesongen 1909-1910 var hun elev ved Nationaltheatret. Da hun var ferdig med skuespillerutdannelsen var hun først ved Den Nationale Scene i Bergen fra 1911 til 1912, så ved Tivoli Teater i Kristiania fra 1912 til 1913. Hun var tilbake på Nationaltheatret fra 1915 til 1919, og ved Intimteateret fra 1921 til 1922. Etter å ha spilt på Chat Noir fra 1922 til 1924 flyttet hun til Trondheim og var ved Trondhjems Nationale Scene fra 1924 til 1925. Deretter var hun engasjert ved flere teatre.

Abigael Magnussøn medvirket også i to filmer.

Filmografi
----------

* 1937: *Fant*
* 1938: *Lenkene brytes*

Referanser
----------

1. 1 2  Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon : norske, danske og svenske skuespillere på norske scener særlig på 1800-tallet*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 112. ISBN 8200056228.
2. ↑  *Filmen i Norge : norske kinofilmer gjennom 100 år*. Det norske filminstituttet. 1995. ISBN 8241701950.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Abigael Heber Magnussøn på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Abigael Heber Magnussøn hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Abigael Heber Magnussøn hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Abigael Heber Magnussøn hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***His Father's Rifle*** er en amerikansk stumfilm fra 1915.

Handling
--------

Kirke Warren maler jungel-dyr i deres hjemland, og hans kjæreste eiendel er en rifle som en gang tilhørte faren hans. James Birch, en velstående afrikansk bonde, og Elsa hans kone, er lykkelige i hjemmet deres i jungelen. Når Kirkes assistent, Higgens er på ekspedisjon i jungelen, oppdager han en leopard. Men Birch sitter i nærheten, bak noen busker - og blir skutt og drept. Når Higgins oppdager Birchs livløse kropp, slipper han geværet i forskrekkelsen.

Higgins forlater deretter åstedet, men lar våpenet ligge på bakken. En av Birchs innfødte tjenere går inn i skogen, og oppdager liket av Birch. Den innfødte viser våpenet til fru Birch. Senere oppdager Kirke at farens rifle har forsvunnet. Ett år møtes Kirke Warren og Elsa Birch, enken etter James Birch. Det oppstår straks en gjensidig tiltrekning mellom dem. De får senere muligheten til å reise på løve-jakt sammen.

Kirke viser stor interesse for ekspedisjonen, men forteller Elsa at han ikke har noen rifle. Elsa forteller ham at hun kan låne ham en, og der oppdager Kirke den samme riflen som tidligere hadde tilhørt hans egen far. Elsa innser plutselig at hun endelig har funnet eieren av den våpenet som ble etterlatt ved ektemannens åsted, og den antatte morderen av ektemannen hennes. Hun planlegger deretter en hevn mot det hun trodde var morderen.

Skuespillere
------------

* Guy Oliver som Kirke Warren.
* Stella Razeto som Elsa Birch.
* William Howard som James Birch.
* Bertram Grassby som Higgens.
* Earle Foxe.

Referanser
----------

1. ↑  His Father’s Rifle

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Father's Rifle* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *His Father's Rifle* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Mother*** (マザー, ****Mother****) er et videospill utviklet av Ape Inc. og utgitt av Nintendo på Famicom i 1989. Spillet er inspirert av Dragon Quest, der handlingen er satt til datidens USA, i motsetning til andre spill i fantasy-sjangeren som ble gitt ut på samme tid. *Mother* følger den unge Ninten som bruker sin oldefars psykiske krefter for å bekjempe fiender.

Spillutvikler Shigesato Itoi lanserte ideen om spillet for Shigeru Miyamoto, på et besøk hos Nintendo. Miyamoto avviste ideen i starten, men ga til slutt Itoi et utviklingsteam. Spillet ble gitt ut i Japan 27. juli 1989. Det var planlagt å utvikle en nord-amerikansk versjon av spillet, men dette ble droppet av kommersielle årsaker. En kopi av denne prototypen ble senere funnet og har sirkulert på internett som ***Earthbound Zero.*** Denne prototypen er nå tilgjengelig på Wii U. Denne versjonen er offisielt kalt ***Earthbound Beginnings.***

Spillet solgte over 400 000 eksemplarer, og var et av de mest populære rollespillene på den tiden. Spillet har senere fått to oppfølgere i form av *EarthBound (Mother 2)* og *Mother 3*.

Handling
--------

Spillet begynner med fortellingen om et ungt amerikansk ektepar som på mystisk vis har forsvunnet fra den lille landsbyen sin. To år senere kommer ektemannen George plutselig tilbake like mystisk som han forsvant, og begynner en merkelig studie i fullstendig tilbaketrukkethet. Hans kone, Maria, blir aldri hørt fra igjen. Flere år senere, i 1988, blir familien til en ung amerikansk gutt ved navn «Ninten» angrepet i en paranormal hendelse.

Nintens far forklarer at hans oldefar hadde studert psykiske krefter (PSI), og ber Ninten undersøke en krise som skal ha oppstått over hele verden. Dette blir senere avslørt å være arbeidet til en invaderende fremmed rase.

Earthbound Beginnings
---------------------

En Virtual Console-versjon av spillet til Wii U ble kunngjort under Nintendo World Championships 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mother* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* hos GameSpot Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* hos IGN Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* hos VGMdb Rediger på Wikidata

* (en) *Mother* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Videospill
**Karl Arne Utgård** (født 6. mars 1951 i Sykkylven) er en norsk jurist og tidligere høyesterettsdommer. 

Han tok juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1976. Han har tidligere jobbet som advokat hos Regjeringsadvokaten og som privatpraktiserende advokat på Hamar før han ble utnevnt til høyesterettsdommer i 1999.

Utgård er den første faste dommeren i Høyesterett som skriver på nynorsk. Han har vært en foregangsmann for bruk av nynorsk i jussen og har gitt ut en egen juridisk og administrativ ordliste på nynorsk. For sitt arbeid fikk han prisen «Årets nynorskbrukar» fra Nynorsk kultursentrum i 2000.

Han var i perioden 2005 til 2013 styreleder for Domstoladministrasjonen ved siden av stillingen som dommer i Høyesterett.

Bibliografi
-----------

* *Juridisk og administrativ ordliste : bokmål-nynorsk* av Karl Arne Utgård, Samlaget, Oslo, 2002, ISBN 82-521-5930-3
* *Bu- og driveplikt for eigedommar med dyrka jord* av Karl Arne Utgård, Særavhandling – Det juridiske fakultet, Universitetet i Oslo, høsten 1976.
* *NRK og distrikta* av Oddvar Natvik og Karl Arne Utgård, Samlaget, Oslo, 1971.

Eksterne lenker
---------------

* Injuria: Audiens hos Høyesterett, publisert 17.10.2002
* Karl Arne Utgård, Domstol.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Starlings lov**, også kalt **Frank – Starlings lov**, fastslår at øket utstrekking av hjertemuskelfibrene gir øket kraft under sammentrekningen av fibrene.

Dette vil oftest innebære at fylling av hjertekamrene øker kraften av hjertekammeret slik at slagvolumet og trykket av pulsbølgen også øker. Loven gir grunnlaget for at øket venøs tilbakestrømming øker mengden blod som pumpes ut fra hjertet. Det er også beskrevet som Starlings lov at venetrykket hele tiden er 0.

Otto Frank og Ernest Starling gjorde de vitenskapelige målingene som ga grunnlaget for loven på begynnelsen av det 20. århundret.

Fysiologi
---------

Loven er resultatet av den økningen i belastning på hver enkelt muskelenhet på grunn av noe ekstra blod som kommer tilbake til hjertet. Det at muskelen strekkes øker forbindelsene mellom calcium og troponin C slik at det dannes flere tverrforbindelser mellom muskelfibrillene som igjen øker sammentrekningskraften i hjertemuskelen.

Slagvolum = endediastolisk volum - endesystoliske volum

Klinisk eksempel
----------------

Ved ekstraslag (ekstrasystoler) i hjertet kommer ett hjerteslag litt for tidlig. Det neste hjerteslaget kommer da etter litt lengre tid, siden det kommer til "normal tid" to tidsintervaller etter det forrige normale slaget. Det unormale, for tidlige ekstraslaget blir svakt siden det var kort tid for å fylle hjertekamrene, men det neste normale slaget etterpå blir en del kraftigere fordi det har vært en lengre pause som gir mer fylling av hjertekamrene. På grunn av disse tidsforskjellene og Starlings lov, kjenner pasienten ikke de unormale ekstraslagene, men det første normale slaget som kommer etterpå.

Ved hjertesvikt blir hjertet utvidet/forstørret utover det normale. Selv om hver enkelt fiber gir øket kraft på grunn av øket lengde vil ikke trykket og slagvolumet øke, fordi volumet / tverrsnittet av hjertekammeret blir større. Mindre krumning av muskelveggen i hjertekammeret bidrar også til at trykket ikke blir så høyt. Ved hjertesvikt vil det endesystoliske volumet (volumet etter sammentrekningen) være for stort.
***His Own People*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av William P. S. Earle.

Handling
--------

Hugh O'Donnell, byens smed og leder for de andre innbyggerne, er forelsket i Molly Conway. Lord Percival Cheltenham eier det aller meste av landsbyen, men blir sterkt mislikt på grunn av sin evige krig mot lokale krypskyttere i området. En dag stopper Lady Mary Thorne, som besøker Cheltenham, ved smeden for å få nye sko til hesten sin.

Mary blir snart interessert i Hugh, og inviterer han ham på besøk. Molly, som overhører samtalen deres, følger etter Hugh til herregården. Men den samme kvelden skyter Cheltenhams viltvokter en krypskytter, og flere andre bønder stormer herregården for å ta hevn. I tillegg oppdager Hugh at Cheltenham er sammen med Molly, og han tror umiddelbart at de har en affære.

Skuespillere
------------

* Harry T. Morey som Hugh O'Donnell.
* Gladys Leslie som Molly Conway.
* Arthur Donaldson som Shamus Reilly.
* William R. Dunn som Percival Cheltenham.
* Betty Blythe som Lady Mary Thorne.
* Stanley Dunn som Patrick McCormack.

Referanser
----------

1. ↑  His Own People
2. ↑  HIS OWN PEOPLE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Own People* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *His Own People* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *His Own People* på Silent Era Rediger på Wikidata
Dronning Maud og kronprins Olav fotografert av Karl Anderson i 1909.
**Karl Anderson** (født 1867 i Varberg i Sverige, død 26. mars 1913 i Follebu) var en svensk-født portrettfotograf som virket i Norge. Han hadde atelier i Christiania.

Anderson gikk først i lære hos Ludwik Szaciński og deretter hos Helene Ingeberg. I 1898 stiftet han firmaet «A:son Sand» sammen med Augusta Sand. De hadde lokaler i Hegdehaugsveien 32 i Homansbyen.

Han mottok Dansk Fotografisk Forenings sølvmedalje i 1901 og ble hoffotograf i 1903. 

Anderson var gift med Ragnhild Anderson, født Strøm. Etter mannens død i 1913 drev hun firmaet videre frem til 1938. I forbindelse med en fest arrangert i ateieret brøt det ut brann i lokalene og alle de 29 som var til stede omkom.

Referanser
----------

1. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 34846, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 384870, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (no) Karl Anderson i Fotografregisteret.
* (no) Ragnhild Anderson i Fotografregisteret.
* Et trist 65-års minne fra *Brannmannen*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl Anderson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Karl Anderson på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** KulturNav
 |
***His Brother's Wife*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Harley Knoles.

Handling
--------

Richard Barton, en velstående produsent, har en kone, Helen og Bess, et barn på fem år. En av Richards ansatte er en mann som er avhengig av gambling. Etter gjentatte advarsler får den ansatte sparken, av frykt for at han en dag kan bruke noen av firmaets penger på gambling. Siden han har en humørsyk og hevngjerrig, over den tidligere ansatte nå og ta hevn på Richard. Samme kveld holder Barton-familien en fest. Charles Burham, en teater-sjef, er tilstede og blir sjarmert av Mrs. Bartons veltalenhet. Han forteller henne at det alltid kommer til å være en posisjon til henne, hvis hun noen gang ønsker å begynne med teater.

Men festen avsluttes brått når Richard mottar nyheten om at anlegget hans står i brann, etter å ha blitt påsatt av den tidligere ansatte som ønsker hevn. Richard hjelper brannmennene, men blir gjennomvåt i prosessen og blir kraftig forkjølet - som deretter går over til tuberkulose. Rettstvistene om forsikringen av anlegget forårsaker økonomiske problemer for den lille familien. De blir tvunget til å lete etter billigere boliger. I løpet av hele denne tiden har Howard Barton, den yngre broren til Richard, som har søkt lykken i Australia, endelig oppnådd suksess. Han bestemmer seg for å returnere til New York, og møte Richard igjen.

Rolleliste
----------

* Carlyle Blackwell som Howard Barton.
* Ethel Clayton som Helen Barton.
* Paul McAllister som Richard Barton.
* Charles K. Gerrard.

Referanser
----------

1. ↑  His Brother’s Wife
2. ↑  HIS BROTHER'S WIFE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *His Brother's Wife* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *His Brother's Wife* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *His Brother's Wife* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Karl Johan Andersen** (født 20. august 1888 i Christiania, død 17. september 1965 i Oslo) var en norsk kjøpmann og kommunepolitiker (AP).

Han var blant de første nybyggere på Høibråten, den gang i Aker «langt ut på landet». Der erfarte han hvordan lovverket slo urettferdig ut: Kristiania ville ikke gi utflyttere kommunegaranti for lån, Aker ville ikke gi nyinnflyttede garanti. Nybyggerne ble derfor avvist i Arbeiderbruk- og Boligbanken. 18 år gammel henvendte Andersen seg til Stortinget for å få endret loven, - noe som skjedde i 1908.

I 1916 ble Andersen innvalgt i herredsstyret, og kom i neste periode også inn i formannsskapet. Han innledet nå en lang periode som sentral kommunepolitiker i Aker. Andersen satt i utallige verv, blant annet som formann i elektrisitetsverkets styre, i idrettsutvalget og i formannskapets ingeniørkomite. I 1922 ble han oppmann i Østre Aker Sognestyre. Fra 1930 var han medlem av Kommunalbankens styre.

I Oslo er Karl Andersens vei på Høybråten oppkalt etter ham. Han er gravlagt på Høybråten kirkegård.

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune

Kilder
------

* Side 293, *Aker 1837-1934*, Aker kommune, Oslo 1940

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Starlight Express*** er en musikal av Andrew Lloyd Webber med tekst av Richard Stilgoe. Den hadde premiere på Apollo Victoria Theatre i London den 27. mars 1984, med regi av Trevor Nunn. Den gikk fram til 12. januar 2002 etter 7 406 forestillinger. Det gjør at den er den femte lengst spillende forestillingen i London.

Den ble satt opp på Broadway i 1985.

Musikalen er en slags barndomsdrøm med livet som en lek med modelltog. Det gamle damplokomotivet *Rusty* konkurrerer blant andre diesellokomotivet *Greaseball* og det elektriske loket *Electra*.

Victoria-teateret ble bygget om med baner til rulleskøyter rundt i hele salen da sangerne som spiller de ulike lokomotivene beveger seg rundt på rulleskøyter.

Musikalens mest kjente sang er «The Light at the End of the Tunnel».

Eksterne lenker
---------------

* Starlight Express
* (en) *Starlight Express* på Internet Broadway Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |