recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fredrik Wilhelm Wedel-Jarlsberg** (født 22. mai 1787 i Viborg i Danmark, død 26. juli 1863 i Larvik) var en dansk-norsk baron, amtmann og tollinspektør.

Wedel Jarlsberg ble offiser den 20. april 1803 og starter i 1804 på juridiske studier. Han ble såret under kampen med engelskmennene i 1807 og i desember samme år kjent udyktig til videre militærtjeneste. Han tok i 1808 juridisk embetseksamen og jobbet litt ved rentekammeret, inntil han i 1811 ble beordret til å være amtmann i Finmarken. Han ankom Kristiania og ble gift, før de nygifte reiste nordover der de bebodde Alten gård. I 1814 ble han beordret til Bratsbergs amtmannsembete og flyttet til Skien. I 1818 ble han valgt til Stortinget fra Larvik grevskap, men valget ble underkjent da han ikke hadde bodd lenge nok i Norge. Fredrik kjøpte etterhvert herregården Brunla ved Stavern.

Som amtmann i Bratsberg foretok han flere ubesindige og overilede handlinger og var visstnok ikke særlig skikket for stillingen. Wedel Jarlsberg søkte seg i 1838 over til tollvesenet i Porsgrunn, og var fra 1844 til 1859 tollinspektør i Larvik dit han også hadde flyttet etter konas død i 1845. Han og var innehaver av Nordstjerneordenen.

Familie
-------

Han var sønn av Frederik (Fritz) Christian Wedel Jarlsberg (1757–1831) og Ulrika Eleonora von Brockdorff (1764–90). Faren var teatersjef i København, og sønn av en av Danmarks rikeste arvinger (Ravnstrupgodset). Mora Ulrika døde da Fredrik var liten. Han (Fredrik) ble i 1812 gift med Ingeborg Margrethe von Haffner (1793–1845), og de var foreldre til blant andre hoffmarskalk Frederik (Fritz) Joachim Wedel Jarlsberg (1819–80). Han var fetter til den mer kjente grev Herman Wedel-Jarlsberg.

*Se Wedel-Jarlsberg*

Utgivelser
----------

* *Beskrivelse over Finmarkens Amt* (1814). Utgitt 1887 av kammerherre og kommandørkaptein Fred. Wedel-Jarlsberg.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 939[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Yngvar Nielsen, *Wedel (Jarlsberg), Frederik Vilhelm i Dansk biografisk leksikon (1887–1905).*
3. 1 2  Wedel-Jarlsberg, Frederik Wilhelm i Norsk Forfatter-Lexicon 1884–80.
4. 1 2  Fritz Wedel Jarlsberg (1932). *Reisen gjennem livet*. Gyldendal.
5. ↑  J. L. Quisling: *Gjerpen. En bygdebok*, Kristiania, 1917

Eksterne lenker
---------------

* (no) Frederik Wilhelm Wedel-Jarlsberg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |
**Egil Alnæs** (født 23. desember 1912 i Arendal, død 14. mars 2000) var en norsk industrileder.

Han hadde examen artium fra 1933, handelseksamen fra 1934 og var cand.jur. fra Universitetet i Oslo fra 1947. Alnæs var avdelingssjef i Alf G. Johnsen A/S i Oslo 1934–1944, salgssjef i A. Gresvig 1944–1947, kontorsjef ved Lillehammer Bryggeri 1947–1950 og direktør i Ila Jernstøperi A/S i Trondheim fra 1950.

Han bekledte også en rekke kulturelle, merkantile og offentlige verv, deriblant som formann i Trøndelag Industriforening 1958–1960, formann i Trondhjem Seilforening 1958–1963, styremedlem i Trondheim Høyre 1958–1963, formann i Trondheims Handelskammer 1959–1965, medlem av Trondhjems Sparebanks forstanderskap fra 1960, rådsmedlem i Distriktenes utbyggingsfond fra 1961, medlem av Mekaniske Verksteders Landsforenings hovedstyre 1964–1968, formann i Trøndelag Travsportforening fra 1967, styreformann i Norges geologiske undersøkelse fra 1969 og medlem av representantskapet i Forretningsbanken/Den Nordenfjeldske Kreditbank. Fra 1961 var han også nederlandsk konsul.

Alnæs ble tildelt Deltagermedaljen og Norges Landsforbund for Idræts idrettsmerke i gull.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Bjørn Steenstrup (1973). «Alnæs, Egil». *Hvem er Hvem?*: 15.

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
**Albert Kjær** (født **Johan Albert Julius Kjær** 26. september 1852 i Bergen, død 1941) var en norsk filolog, bibliotekar og stedsnavngransker. 

Kjær ble cand.mag. i 1875, og arbeidet (etter ett år ved Bergen katedralskole og Pihls pigeskole) fra 1876 som amanuensis på Universitetsbiblioteket i Oslo, fra 1918 som førstebibliotekar. Han arbeidet 1880-83 også ved Deichmanske bibliotek. Kjær utga noen enkle historiebøker som *En liden lærebog i historie : (verdenshistorie – kirkehistorie – Norges historie) for folkeskoler paa landet* (1894), men hans største innsats som publisist var som redaktør av flere bind av Oluf Ryghs *Norske gaardnavne*, og P.A. Munchs *Norrøne gude- og heltesagn*.

Kjær var innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og ble som pensjonist utnevnt til statsstipendiat i 1922. Han ble hedret med *Festskrift tilegnet førstebibliotekar A. Kjær av venner 26. sept. 1924*, utgitt i 1924.

Han var sønn av Hans Christian Kjær (1808–) og Gedske Margrethe Brinchmann (1817–). Faren var skomaker. I 1889 giftet han seg med Johanne Torp (1863) fra Bergen, søster til filologen Alf Torp.

Referanser
----------

1. ↑   Historisk befolkningsregister, histreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kjær, Albert Albert Julius i Norsk Forfatter-Lexicon 1814–80.

Litteratur
----------

* Albert Kjær, lenkesamling hos Prosjekt Runeberg
* Norsk allkunnebok; bd VII. 1956
* Amundsen, Leif. «Minnetale over førstebibliotekar A. Kjær». I: *Det norske videnskapsakademis årbok* 1941
* Isaksen, Asbjørn (1911). *Professorer, docenter, amanuenser, stipendiater samt øvrige lærere og tjenestemænd 1911: kortfattede biografier med 164 portrætter og et gruppebillede av Det akademiske kollegium*. Kristiania: Gyldendal.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ICCU
 |
**Zhi-Gong-partiet** (forenklet kinesisk: 中国致公党; tradisjonell kinesisk: 中國致公黨; pinyin: **Zhōngguó Zhìgōngdǎng**) er et av åtte små blokkpartier i Folkerepublikken Kina.

Zhi-Gong-partiet ble grunnlagt i oktober 1925 i San Francisco, men partisentralen ble allerede i 1926 lang til Hongkong. Partiet ble i den første tiden ledet av de tidligere Kuomintangmedlemmene Chen Jiongming og Tang Jiyao. De gikk inn for en kinesisk føderalisme og flerpartidemokrati. Etter mandsjuriakrisen var partiet antijapansk, og støttet opp om propaganda og boikotter rettet mot Japan. Under den japanske okkupasjon av Hongkong fra 1941 ble partiet nesten helt oppløst.

Under sin tredje partikongress, i 1947, orienterte partiet seg mot venstre politisk. Siden har det fungert som et talerør for utenlandskinesere. Også etter grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina har det hatt denne rollen. 

I april 2007 ble Wan Gang, stedfordtredende formann for partiet, utnevnt til landets tekonologiminister. Det ble første gang siden 1950-årene at en person som ikke tilhørte kommunistpartiet fikk en ministerpost.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) China Zhi Gong Party – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Trinitarier-ordenens fane
**Ordo Sanctissimae Trinitatis** (eller *trinitarene*   *Den Hellige Treenighets Orden,* *OSsT*) var en katolsk munkeorden oppbygget av kanniker, stiftet av Johannes av Matha (død 1213) og Felix av Valois (død 1212) i 1198. Ordenens formål var å arbeide for frikjøp av kristne fanger hos de vantro. Ordenens medlemmer kalles også *Maturinere* eller *Eselsbrødre* (i begynnelsen hadde de ikke lov til å bruke andre ridedyr enn esler).

Ordensdrakten var ble laget etter Johannes av Mathas visjon, og var hvit med et rødt
og et blått kors. Johannes var ordenens første general. I 1201 grunnla han et samfunn av kvinnelige tertiarier til ordenen. Trinitarier-ordenen vokste hurtig og nådde etter hvert også Amerika, og fikk kjøpt fri mange fanger. Inntil midten av det 17. århundre skal ordensprovinsen Gallia ha kjøpt mer enn 30 000 fanger fri. Løsepengene ble innsamlet gjennom almisser kombinert med en del av ordenens egne inntekter.

Kilder
------

* Artikkel av dr. theol. Alfred Th. Jørgensen (1874–1953) i Salmonsen, (Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave, bd. 23, s. 762)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Trinitarian Order – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC
 |
**Jan Greve Thaulow Petersen** (født 20. oktober 1887, død 3. mars 1967) var en norsk arkeolog som først og fremst arbeidet med to temaer; vikingtiden og jernalderens gårdsanlegg i Rogaland.

Petersen ble cand. philol i historie i 1914, og ble året etter ansatt som konservator ved Universitetets Oldsaksamling, og bearbeidet bl.a. Gabriel Gustafsons funn fra gravfeltet på Store Dal i Skjeberg med det første bind i serien *Norske Oldfunn* i 1916. Petersen tok doktorgrad i arkeologi i 1919 med avhandlingen *De Norske Vikingesverd*. Dette er fortsatt et standardverk for klassifikasjon av vikingtidens våpen. Den ble fulgt opp med *Vikingetidens smykker* (1928) og *Vikingetidens redskaper* (1951).

Petersen var direktør ved Stavanger Museum fra 1923 til 1958, og i perioden han satt der nedla han et stort arbeid med utgraving og publisering av jernaldergårdene på Sørvestlandet. Han har en stor del av æren for bevaringen og restaureringen av Utstein kloster. I 1928 ble han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi.

  

Han var sønn av Hans Henrik Petersen (1827–1906) og Elisabeth Cæcilie Thaulow (1845–1901). Faren var rektor på Trondheim katedralskole (latinskolen). Han var yngre bror av arkeologen Theodor Petersen (1875–1952). I 1917 giftet Jan seg med Gerda Holtermann (1892–1985). Datteren Liv Petersen (1922–81) ble gift med statsviteren Knut Dahl Jacobsen.

Jan Greve Thaulow Petersen er hedret med *Jan Petersens gate* på Madla i Stavanger.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 13. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Norges filologer og realister*. Stavanger: Dreyer. 1933.
3. ↑  Petersen, Jan Greve i Hvem er Hvem, 1948.
4. ↑  Konas dødsår fra gravferdsetaten i Oslo
5. ↑  Knut Dahl Jacobsen i Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Ernst Faber** (født 25. april 1839 i Coburg i Bayern i Tyskland, død 26. september 1899 i Qingdao i Kina) var en tysk protestantisk misjonær og sinolog.

Han ble utsendt som misjonær til Kina i 1864 av Det rhinske misjonsselskap og kom til Shanghai. I 1885 gikk han over til *Den almene protestantiske misjonsforening*.

Virksomheten som praktisk misjonær var utilfredsstillende for ham, og han foretok så grundige studier som etterhvert gjorde ham til en fremragende kjenner av kinesisk språk og tanke.

Hans artikler ble til stor hjelp for mange misjonærer. Han var også en banebryter i meget av hva han skrev. Av betydning ble tidlig hans artikkel *Sitten und Gebräuche der Christen unter der Heiden* (1884), senere utgitt som bok: *Problems of Practical Christianity in China*.

Han skrev også på kinesisk, dels prekensamlinger til bruk for kinesiske misjonærer, dels opplysningsskrifter om europeisk samfunn og kristendom.

Han kom med bidrag til europeernes forståelse av kinesisk filosofi, religion og historie. Det meste kom ut i engelsk- og/eller tyskspråklige misjonsstidsskrifter. Av de mer bertydningsfulle artikler er *Prehistoric China* (1890), *Lehrbegriff des Confucius* (Hongkong, 1872), og andre artikler om Konfucius og om de tre filosofer Mengzi, Laozi og Mozi. Han etterlot seg store deler av et ufullendt verk om de kinesiske klassikere, hvorav seks bind ble utgitt fra 1896 til 1898.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Nordisk familjebok: Ernst Faber (1907)

Litteratur
----------

* Rainer Axmann (1989). *„Lebensabriß des E. Faber"*. s. 393–422.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
**Eugen Waldemar Schauman** (født 10. mai 1875 i Kharkov, Russland (idag Ukraina), død 16. juni 1904 i Helsingfors, Finland) var en finsk adelsmann, student og aktivist. Han er kjent for attentatet mot generalguvernør Nikolaj Bobrikov.

Biografi
--------

Tegning av attentatet
Schauman var sønn av en offiser i den russiske hær. Han ble født i Kharkov og da han var tre år, flyttet familien til Sør-Polen. Da han ni år gammel ble sendt til Finland for å gå på skole, kunne han russisk bedre enn finsk eller svensk. I 1895 ble han student i Helsingfors.

Schauman ble med i en gruppe motstandere av russifiseringspolitikken som ble ført i Finland. Han begynte å sysle med tanker om å ta livet av den russiske generalguvernøren Nikolaj Bobrikov. I motsetning til andre som ville det samme, planla Schauman med å ta sitt eget liv i stedet for å rømme etter attentatet.

Den 16. juni 1904 avfyrte Schauman tre skudd mot generalguvernør Bobrikov i Helsingfors senatshus. Deretter skjøt han seg selv to ganger. Schauman døde momentant, mens Bobrikov døde natten etter.

I et brev til tsaren, som også var storfyrste av Finland, begrunnet Schauman sin gjerning med at Bobrikov hadde begått ulovligheter og at han ville gjøre tsaren oppmerksom på forholdene i Finland. Selv om personer knyttet til om gammelfinnene, presteskapet og andre tok avstand fra drapet, ble attentatet allment akseptert av finlenderne og Schauman fikk status som nasjonalhelt.

Gravmonument over Schauman i Borgå
Spesielt Nyländska studentavdelningen dyrket hans minne. Schauman ble lagt i en umerket grav, men på gravstedet i Borgå ble det reist et minnesmerke over ham.

Familie
-------

Han var bror til kunstneren Sigrid Schauman.

Filmatisering
-------------

Hendelsene rundt attentatet er blitt filmatisert flere ganger. I *Kajastus* («Skimmer») (1930) og i *Helmikuun manifesti* (Februarimanifestet) (1939) spilles Schauman av Runar Schauman som var en slektning av Eugen Schauman. I filmen *Luottamus* («tillit») (1976) spilles Schauman av Runar Schaumans sønn Göran Schauman.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Jussi Niinistö: «Schauman, Eugen», *Biografiskt lexikon för Finland*. Lest 23. desember 2015.
2. 1 2 3 4 5  «Fem skott i senaten», *Yle*, 29. januar 2009. Lest 3. desember 2015.
3. ↑  *Nordisk familjebok*, Bind 24. Ryssläder–Sekretär, Stockholm, 1916, s. 968.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
Maria av Brabants bryllup 1275 med den franske kongen Filip III framstilt i middelaldermauskriptet *Chroniques de France ou de St. Denis* i British Library i London. Bruden er iført slepende overkjortel eller -drakt i gotisk 1300-tallsstil dekorert med fransk lilje og utstyrt med «helvetetsvinduer», svært dype ermehull som ga fritt innsyn til den kroppsformede surcoten, underkjortelen. Kongen bærer houppelande.
**Helvetetsvinduer** eller **djevelens vinduer**, etter fransk *fenêtres d'enfèr* og tysk *Teufelsfenster*, var kallenavn på de vide gapene eller sideåpningene i den europeiske kvinnedrakten i gotikken i middelalderen på 1300-tallet. Slike åpninger til armene fantes på ermeløse, fotside, løstsittende overkjortler eller -drakter. Åpningene var ofte kantet med pelsverk og ga fritt innsyn til surcoten, den kroppsnære kjortelen som ble båret under.

Betegnelsen «helvetetsvinduer» ble tatt i bruk av prester og datidens kristne maktmoral som fordømte moten. Navnet skulle være en religiøs advarsel og påminnelse om at åpningene, lik innrammede vinduer, avslørte kvinnens kroppsform under og derfor kunne lede til syndig begjær, utukt og derpå fortapelse i helvete.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Om utskjæringer i surcoten i artikkelen «Dragt» i *Salmonsens konversationsleksikon* side 373

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fenêtres d'enfèr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Foto: Riksantikvaren 
**Vang prestegård** (gnr. 32) ligger i Vang like øst for Vang kirke, med den okergule hovedbygningen nærmest E16.

Dagens hovedbygning ble oppført i 1828 og er dermed litt eldre enn kirken, som er fra 1840. Det ble utført arbeider i 1866 og 1870 som har resultert i en litt høyere bygning enn opprinnelig med verandutbygg. Det har vært både kirke og prestegård på stedet siden middelalderen.

Hovedbygningen er fredet sammen med drengstuen (fra 1800-tallet) og stabburet (fra 1897). Vang prestegård er blant de mindre prestegårdsanleggene, men utgjør med sin nærhet til kirken en enhet sammen med den og er ansett å være av høy kulturhistorisk verdi.

Referanser
----------

1. ↑  Liste over gårder i Vang
2. ↑  Opplysningsvesenets fond

Kilder
------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «166 Vang prestegård Valdres». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 141–142.

Eksterne lenker
---------------

* Vang prestebolig i Valdres Arkivert 4. september 2018 hos Wayback Machine. hos Opplysningsvesenets fond
* (no) «Vang prestegård (Valdres)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Valthorn** (etter tysk *Waldhorn*, «skogshorn»; engelsk *french horn*, «fransk horn»), ofte bare kalt **horn**, er et musikkinstrument i messingblåserfamilien som er utviklet fra ventilløse signal- og posthorn. Valthornet har konisk boring, traktformet munnstykke, stort sjallstykke og 3–6 ventiler.

Valthornet har tynne rør i forhold til rørlengden, noe som har gjort at valthornet har fått ord på seg for å være et usedvanlig vanskelig instrument å spille. De fleste horn er 2,7 til 3,7 meter rør som er rullet sammen. Valthornet er oftest stemt i F, og noteres vanligvis i G-nøkkel som transponerende instrument. Det er også ikke uvanlig at hornet er stemt i B, mens det likevel noteres som om det var stemt i F. Dette medfører at en del valthorn bruker andre grep enn resten av messingblåseinstrumentene. Det finnes også såkalte *dobbelhorn*, som har en ekstra ventil som gjør at man kan skifte grunntone mellom F og B. Ved å føre hånda inn i sjallstykket kan man endre klangfarven til instrumentet, men da dette også medfører endret tonehøyde, er en del horn utstyrt med en egen *stoppeventil* for å utligne dette.

Valthornet er fast inventar med i symfoniorkester og janitsjarkorps.

Eksterne lenker
---------------

«DigitaltMuseum: Søk: 'valthorn'». 

| * v
* d
* r
Instrumenter i symfoniorkester |
| --- |
| Strengeinstrumenter: | Fiolin • Bratsj • Cello • Kontrabass • Harpe |
| Treblåseinstrumenter: | Fløyte • Pikkolofløyte • Klarinett • Bassklarinett • Obo • Engelsk horn • Fagott • Kontrafagott |
| Messingblåseinstrumenter: | Valthorn • Trompet • Trombone • Tuba |
| Slagverkinstrumenter: | Pauke • Trommer • Triangel • Cymbal |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things
 |
Sundbåten «Rapp» legger til ved Piren på Kirkelandet. Nordlandet i bakgrunnen.
Sundbåten «Angvik» på vei over havnebassenget. Gomalandet i bakgrunnen.  Foto: Harald Oppedal 
**Sundbåten** er en passasjerrute med båt mellom de fire bydelene («landene») Gomalandet, Kirkelandet, Nordlandet og Innlandet i Kristiansund.

Historie
--------

Sundbåttrafikken startet 18. november 1876. Båtruten ble startet av lokale kjøpmenn i Kristiansund som hadde behov for transport av varer og kunder i mellom øyene i byen. De dannet Kristiansund dampbåtlag i 1875 og startet trafikken året etter.

*Kristiansund kommunale sundbåtvesen* overtok driften av sundbåtene under 1. verdenskrig da kostnadene ble for store for Kristiansund dampbåtlag. Navnet etterhvert endret til Kristiansund Kommunale Sundbåtvesen (KKS).

Passasjerrekorden på et år ble satt i 1943–44 med 2 635 900 passasjerer

Sundbåten ble i 1997 valgt til kommunens kulturminne av innbyggerne i Kristiansund. Passasjerantallet har de siste årene vært økende og i 2008 registerete Sundbåtvesenet 90 000 passasjerer. Aktivitetsområdene til selskapet omfatter i dag kollektivtrafikk, charter, havnesightseeing og andre turopplevelser i Kristiansund og på Nordmøre.

Alle Sundbåtene hadde tidligere en plikthugger om bord. Oppgaven til plikthuggeren var å hugge tak i kaia slik at Sundbåten lå inntil når passasjerene skulle av og på båten. Navnet plikthugger kommer fra forsvaret og betyr "å ha plikten" – som er den første delen av ordet, og han "hugger" fast til kaia.

Billettene til Sundbåtene var fra gammelt av ovalemynter som måtte kjøpe før man gikk om bord, de fleste familiene i Kristiansund har et par eksemplar av disse i en samling.

I dag
-----

Kristiansund kommunale sundbåtvesen driver fortsatt trafikken over sundene i byen. Trafikkgrunnlaget er begrenset da de fleste har egen bil, men en del foretrekker fortsatt båten. I turistsesongen er det større aktivitet, og båten er en av kommunens største turistattraksjoner.

Båtrutene blir betjent av båtene «Rapp» og «Angvik». Båten «Rapp» ble revidert av Bjarne Bjerknes.

Sundbåten Syver
---------------

Sundbåten har blitt benyttet som figur i prosjektet Sundbåten Syver, det har blitt skrevet fire bøker, gitt ut cd og blitt satt opp teaterforestilling der Syver er hovedperson.

Litteratur
----------

* *Folk på havna – fra fergemenn til Angvik*, selges hos lokale bokhandlere i Kristiansund

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Sundbåten i Kristiansund
**Barthold Heinrich von Lützow** (født 22. mars 1654 i Gammelin i Mecklenburg, død 8. februar 1729 på Tomb Herregård, Råde i Østfold) var en tysk adelsmann i dansk-norsk tjeneste.

Lützow kom til Danmark 23 år gammel med tysk militærakademi som utdannelse. I likhet med flere andre tyskere ble han av Kristian V tatt inn i den dansk-norske hæren. Lützow gjorde tjeneste i flere regiment og steg i gradene til oberst. I 1689 ble han sendt til Irland sammen med 6 000 andre soldater og 1 000 kavalerister, han sammen med mange norske soldater var med på å slå ned opprøret i 1690.

Fra 1716 var han generalløytnant og fungerende kommanderende general i Norge. Han møtte i Slottsloven på Akershus fra 1716 til 1719.

Lützow kom til Norge i 1699 og giftet seg da med Margrete Chatrine, datter til Anne Cathrine Toller og Hans Ernst Tritzschler. Gjennom dette ekteskapet ble han etterhvert eier av Tomb Herregård i Råde i Østfold og etter en lang tjeneste fikk han i 1719 anledning til å oppholde seg på Tomb. I forbindelse med det store kirkesalget i 1723 kjøpte Lützow Råde kirke, der han senere bygde på et eget gravkammer på den gamle middelalderkirken. Her ble han gravlagt da han døde 8. februar 1729. Kirken ble ombygd i 1960 og det ble bygd et nytt gravkammer ved Tomb kirke i 1984 hvor sarkofagen er plassert i dag.

Lützow ble ridder av Dannebrogordenen i 1716.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 239[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   norgeskirker.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Barthold Heinrich von Lützow fra Dansk biografisk leksikon
4. 1 2  Weidling, Tor (2000). «Lützow, Barthold Heinrich von». *Eneveldets menn i Norge: Sivile sentralorganer og embetsmenn 1660-1814*. Oslo: Riksarkivet / Messel Forlag. s. 239. ISBN 8254800650.  [Fulltekst hos Nasjonalbiblioteket]
5. ↑  Lützows gravkapell[*død lenke*] fra Tomb kirke

Eksterne lenker
---------------

* «DigitaltMuseum: Portrett av Barthold Heinrich von Lützow». DigitaltMuseum. Besøkt 26. april 2013.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Erhard Wedel Jarlsberg** | **Kommanderende general i Norge**(1718–1719) | Etterfølger:**Georg Wilhelm von Sponneck** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Tyskland
**Socijaldemokratska partija Hrvatske** (norsk: *Kroatias sosialdemokratiske parti*) er det største sosialdemokratiske politiske partiet i Kroatia.

Historie
--------

Partiet utviklet seg fra den kroatiske del av det jugoslaviske kommunistpartiet, da avdelingen sammen med den slovenske, brøt med moderpartiet. Dette hadde sin årsak i et dårlig forholdet til den serbiske del, som ble ledet av Slobodan Milošević. Jugoslavia opphørte kort tid etter å være en kommunistisk stat. Partiet tapte det første demokratiske valget i 1990, men forble det største opposisjonspartiet. 

Partiet ble 30. april 1994 partiet slått sammen med *Socijaldemokrati Hrvatske* og fikk sitt nåværende navn. 

### Valgene i 2000, 2003, 2007 og 2011

Etter parlamentsvalget i Kroatia 2000 dannet partiet regjering sammen med flere mindre partier, og denne regjeringen ble sittende til valget i 2003. Etter valget i 2007 fikk partiet 56 av 153 plasser i Kroatias parlament. Valget i 2011 medførte at partiet økte sin representasjon i Sabor til 59 av parlamentets 151 medlemmer.

Eksterne lenker
---------------

* (hr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Social Democratic Party of Croatia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** NKC **·** NKC
 |
Kong Sigurd og mennene hans rir inn i Miklagard, ill. av Gerhard Munthe til Magnussønnenes saga (Heimskringla), 1899. Halldor Skvaldres bevarte dråpa om Sigurd Jorsalfare beskriver denne ferden.
**Halldor Skvaldre** (norrønt: *Halldórr skvaldri*, *Halldor den pratsomme*) var en islandsk skald som levde i første halvdel av 1100-tallet og som reiste rundt og diktet for ulike konger og fyrster.

Han var sannsynligvis født før 1080 ettersom han diktet om kong Magnus Berrføtt som døde i 1103, men også om kong Inge Krokrygg et halvt århundre senere. Han skal ha diktet flokker og dråpaer til den danske kong Erik Emune, de svenske jarlene Sóne Ivarsson og Karl Sónesen, til den svenske kong Sverker den eldre (Sörkvir Kolsson) og hans sønn Johan Sverkersson den eldre (Jon jarl). Ingen av disse hyldningsdiktene er bevart for ettertiden.

Det er imidlertid bevart åtte vers av en dråpa til Sigurd Jorsalfare som beskriver Sigurds ferd til Jerusalem og hans kamper på veien dit.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| *Bǫðstyrkir, lézt barka*
*- bragnings verk á Serkjum*
*fræg hafa gǫrzk - fyr gýgjar*
*gagnstíg ofan síga.*
*Enn í hall at helli,*
*hernenninn, fjǫlmennum,*
*Gǫndlar þings, með gengi,*
*gný-Þróttr, neðan sóttir.* | Hærkonge, du lot barker
Ned for berget fire.
Høvdingens verk mot serker
Er blitt spurt så vide.
Oppover bratte berget
Brøt du deg fram, kriger.
Mot folkefylte heller
Med følget ditt du trengte. |  |

I tillegg til denne *Útfarardrápa* er det også bevart et vers av et annet dikt til Sigurd, kalt *Útfararkviða*. Diktfragmentene er bevart i forskjellige avskrifter av Snorre Sturlasons Heimkringla. Halldors dikt har vært en viktig kilde til vår viten om Sigurd Jorsalfares korsfarerreise til Jorsal og Miklagard med beskrivelsene av Sigurds kamper mot muslimer utenfor Portugal og ved Gibraltar, og også om hans og den kristne kong Balduin I av Jerusalems erobring av Sidon.

Fem vers av en dråpa til kong Harald Gille med handling fra tida 1134 – 1136 er også bevart (*Haraldsdrápa*).

Versemålene
-----------

*Útfarardrápa* er diktet i *dróttkvætt*, den mest kompliserte, men også den mest brukte verseformen i dråpaer om herskere. Fragmentet fra *Útfararkviða* er i *fornyrdislag*. Den islandske filologen Finnur Jónsson omtaler Halldors dikt på denne måten: *«De er ret interessante, skönt fremstillingen er meget tör og prosaisk.»*

Referanser
----------

1. ↑  Snorre, *Magnussønnenes saga*, kap 6
2. ↑  Snorre, *Magnus Blindes og Harald Gilles saga*, kap. 2-4
3. ↑  Finnur Jónsson, Den norsk-islandske litteraturs historie, København (1907), s 175

Eksterne lenker
---------------

* Halldor Skvaldre i Nordisk Familjebok
* Halldors bevarte dikt (norrønt) på Scaldic Poetry
* Skáldatal, heimskringla.no
Tautas partija ble stiftet av Andris Šķēle
**Tautas partija** («Folkepartiet», *TP*) var et latvisk sentrum-høyre-parti i årene 1998-2011. Partiet beskrev seg sjøl som et konservativt parti.

Partiet blei stifta av tidligere statsminister Andris Šķēle i 1998. Šķēle hadde vært partiløs statsminister mellom 1995 og 1997. Hjulpet av populariteten til Šķēle og det faktum at han var blant landets rikeste menn (han hadde bakgrunn som forretningsmann), noe som ga sikker tilgang til finansiering av valgkampanjen, lyktes TP i å bli det største partiet i landet ved parlamentsvalget i 1998. 

Šķēle var partiets leder fram til 2002 da Atis Slakteris tok over. Ved parlamentsvalget i 2002 blei partiet det tredje største i Saeima, mens de i 2006 igjen blei størst. 

I 2010, undet det første valget etter finanskrisen i 2008–2010, mistet partiet mye støtte og fikk bare 4 seter i parlamentet.

For å ikke måtte betale tilbake ca. 1 million latviske lat i partistøtte, ble partiet vedtatt oppløst på partikongressen 9. juli 2011.

TP var medlem av EPP-ED i Europaparlamentet.

Partiledere
-----------

* 1998—2002: Andris Šķēle
* 2002—2006: Atis Slakteris
* 2006—2008: Aigars Kalvītis
* 2008—2009: Mareks Segliņš
* 2009—2011: Andris Šķēle

Referanser
----------

1. ↑  Nolemj likvidēt Tautas partiju (latvisk)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Samuel Frederik Bætzmann** (født 16. oktober 1841 i Trondhjem, død 2. mai 1913 i Roma) var en norsk journalist og forfatter.

Bætzmann ble student i 1858, og oppholdt seg 1860–63 i Italia, hvor han studerte estetikk og historie. 1864–1869 var han amanuensis ved universitetsbiblioteket i Kristiania, og var samtidig redaktør for *Illustreret Nyhedsblad*. 1867–71 var han medarbeider i *Aftenbladet*, og 1865–76 var han korrespondent for det svenske Aftonbladet. Som ung mann sto han under påvirkning av Bjørnstjerne Bjørnson, som ledet ham med i kampen for demokratiske reformer. Høsten 1871 trådte han derfor inn i redaksjonen av *Dagbladet* sammen med H. E. Berner.

I 1878 bosatte Bætzmann seg i Paris som korrespondent. Vinteren 1883–84 var han tilbake i Norge, og gjorde da et forsøk på å overta ledelsen av *Dagbladet*. Som motstander av riksretten i 1884 var han kommet i et kjøligere forhold til Venstre; derfor mislyktes forsøket. Skuffet over utviklingen i Norge ble han fra 1884 medlem av høyreavisen *Aftenpostens* redaksjon.

Bætzmann representerte ved en rekke anledninger Norge ved forskjellige internasjonale konferanser og organisasjoner. I 1878 deltok han i stiftelsen av *Association internationale littéraire* og til denne foreningens årsmøter, som ledet frem til vedtakelsen av Bern-konvensjonen. Bætzmanns «Udkast til Lov om Forfatterret» fra 1891 kom til å danne grunnlaget for den norske «Lov om Forfatterret og Kunstnerret» av 4. juli 1893. I 1889 var han Norges generalkommissær ved Verdensutstillingen i Paris.

1892–1908 hadde Bætzmann den politiske ledelsen av *Aftenposten*. Resten av livet tilbragte han i Roma, hvor han særlig var opptatt med å skrive et verk om Italias frihetskamp.

Han var sønn av Samuel Severin Bætzmann, far til Kitty Wentzel og svigerfar til Gustav Wentzel.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 130135733, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Karl Vilhelm Hammer: «Bætzmann, Samuel Frederik», i *Salmonsens konversationsleksikon, Anden Udgave*, Bind IV. København: J. H. Schultz, 1916.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** KulturNav
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
*For dukkefilmen, se Askeladden og de gode hjelperne (film)*

«Skibet som gikk like godt til lands som til vanns», illustrasjon av Theodor Kittelsen, 1907.
***Askeladden og de gode hjelperne*** er et eventyr om Askeladden fra Asbjørnsen og Moes samlinger av norske folkeeventyr fra omkring 1850. Det er et undereventyr som ble utformet av Peter Chr. Asbjørnsen. Vi vet med sikkerhet at Asbjørnsen fikk eventyret fra skolemester Hans Hansen Pillarviken fra Lalm i Gudbrandsdalen.

Eventyret ble trykket første gang i *Juletræet* for 1851 under tittelen «Askeladden, som skulde bygge Skib, der gik baade Land og Vand». Eventyret ble overført til film i 1961 i regi av Ivo Caprino.

Handling
--------

Kongen lyser ut kongsdatteren og halve kongeriket til den som lager et skip som kan fly og gå på bakken. Per og Pål forsøker seg først, og på veien møter de en mann som spør hva de er på vei for å gjøre og hva de har i sekkene sine. De lyver, og det de hugger blir bare til trau og i sekken finner de møkk. Når Askeladden prøver seg, møter han den samme mannen og får hjelp av ham når han forteller hva slags ærend han er ute i. Mannen bygger skipet mens Askeladden sover, og når han er ferdig får han beskjed om å ta med seg alle han møter på sin reise med skipet. Og Askeladden får med seg seks forskjellige skapninger, som alle besitter overnaturlige evner, men som i utgangspunktet ikke virker så nyttige. En av dem blir aldri mett, en er konstant øltørst, en kan høre gresset gro, en kan sikte like til verdens ende, en er så lett til beins at han kan flyge til verdens ende på under fem minutter og en har sju somre og femten vintre i kroppen.

Vel fremme på kongsgården liker ikke kongen synet av Askeladden og gir ham ytterligere seks prøver. Askeladden ber om å få ta med seg en hjelper til hver og en av oppgavene, og ved å velge rett hjelper til hver prøve, greier han å løse dem. Dermed får Askeladden kongsdattera og kongeriket med.

Referanser
----------

1. ↑  Mørkhagen, Sverre (1997). *Peer Gynt : historie, sagn og "forbandet Digt"*. Cappelen. s. 46. ISBN 8202164176.
2. ↑  Peter Christen Asbjørnsen (1851). «Askeladden, som byggede Skib, der gik baade paa Land og Vand». *Juletræet*. A. Dzwonkowski forlag: 41 – 52 – via Nasjonalbiblioteket.
3. ↑  Project Runeberg (05.11.1994). «Askeladden og de gode hjelperne». Besøkt 03.12.2018.

Eksterne lenker
---------------

* Eventyret hos Prosjekt Runeberg
* Asbjørnsen, P. Chr. (Peter Christen) (1812-1885) og Moe, Jørgen (1932). «Askeladden og de gode hjelperne». *Folke og huldreeventyr: norske kunstneres billedutgave. 2*. Oslo: Gyldendal. s. 90-98. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Litauens sosialdemokratiske parti** (litauisk: *Lietuvos socialdemokratų partija*, LSDP) er et sosialdemokratisk politisk parti i Litauen. Et parti med dette navnet blei første gang oppretta i 1896, og partiet gjenoppsto etter Litauens uavhengighet fra Sovjetunionen. Initiativtakerne kom da fra venstrefløyen i Sąjūdis. I 2001 blei partiet slått sammen med Litauens demokratiske arbeiderparti (*Lietuvos demokratinė darbo partija*, LDDP), et parti oppretta av reformorienterte medlemmer av det tidligere kommunistpartiet. Det nye partiet vedtok å videreføre det historiske LSDP-navnet. Partileder er Algirdas Butkevičius.

I valget til nasjonalforsamlingen Seimas i 2008 fikk partiet 11,73 % av stemmene og 25 av 141 mandater, 5 flere enn i valget i 2004. Fra 2009 har partiet 3 mandater i Europaparlamentet, og disse er tilslutta Den progressive allianse av sosialister og demokrater (S&D). Litauens sosialdemokratiske parti er medlem av Sosialistinternasjonalen (SI) og Det europeiske sosialdemokratiske parti (ESP).

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 13. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lietuvos socialdemokratų partija – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Politiske partier i Litauen |
| --- |
| Representert i Seimas1 | Litauens sosialdemokratiske parti (38) **·** Fedrelandsforbundet – litauiske kristendemokrater (33) **·** Arbeiderpartiet (29) **·** Orden og rettferdighet (11) **·** Den liberale bevegelse (10) **·** Valgaksjon for polakker i Litauen (8) **·** Tapperhetens vei (7) **·** Den litauiske union av bønder og grønne (1) |
| 1 Partienes representanter etter valget i 2012 i parentes. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Paris-deklarasjonen** ble undertegnet i Paris 16. april 1856, i forbindelse med Parisfreden som avsluttet Krimkrigen. Avtalen ble undertegnet av Frankrike, Preussen, Russland, Storbritannia og Østerrike, mens andre stater som Norge og Sverige sluttet seg til senere.

Avtalen inneholder følgende bestemmelser:

1.     Avskaffelsen av kaperi (Fransk: *la course est et demeure abolie*).

2.     Nøytrale flagg beskytter fiendtlig gods unntatt krigskontrabande.

3.     Nøytralt gods under fiendtlig flagg, bortsett fra krigskontrabande, kan ikke beslaglegges.

4.     En blokade skal, for å være gyldig, opprettholdes av en styrke som er tilstrekkelig til å hindre adgang til fiendes kyst.

Avtalen har hatt stor betydning i folkeretten.

Referanser
----------

1. ↑  «Parisdeklarasjonen». *Store norske leksikon*. 11. desember 2018. Besøkt 6. november 2021.

Kilder
------

* Artikkelen er en oversatt kopi av «Paris-Søretsdeklarationen» i *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. udgave, bind XVIII, 1924, s. 904

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Malawi Congress Party** (MCP) er et politisk parti i Malawi som var dominerende i lande fra 1961 og eneste lovlige parti 1966-1993. Partiet er per 2014 ett av de fire største i Malawi, men ikke i maktposisjon.

Partiet ble stiftet i 1959 som en etterfølger til Nyasaland African Congress som var blitt forbudt. Den første lederen var Orton Chirwa, senere overtok Hastings Banda. Begge disse og flere andre sentrale personer i partiet hadde vært fengslet under uroen i Malawi i 1959. Under Banda vant partiet en stor seier med 94 % av stemmene ved valget i Nyasaland i 1961 og partiet fikk makten da Nyasaland oppnådde selvstendighet i 1964 og ble omdøpt til Malawi. I 1966 gjorde en grunnlovsendring partiet til det eneste lovlige i Malawi, en posisjon det hadde til en folkeavstemning i Malawi 1993 omgjorde landet til en flerpartistat.

Ved valget i 1994 mistet partiet makten. De har ikke senere (per 2014) gjenvunnet den, men har forblitt et av de større partiene i Malawi. Ved presidentvalget i 2014 fikk partiets kandidat Lazarus Chakwera nest flest stemmer med 27,8 % av stemmene. Ved det samtidige valget til Malawis parlament fikk partiet 48 av 193 seter.

Referanser
----------

1. 1 2  Malawi profile BBC. Hentet 26. oktober 2014
2. ↑  Bjørn Johannessen og Dag Leraand Malawis historie Store norske leksikon. Hentet 26. oktober 2014
3. ↑  Kim Yi Dionne and Boniface Dulani (11. juni 2014) Why Malawi’s election surprised us, even if the outcome was unsurprising Washington Post.
4. ↑  Malawi has hung Parliament. Chakwera new leader of Opposition Arkivert 26. oktober 2014 hos Wayback Machine. 3. juni 2014

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Aksel Kristian Andersen Arstal** (født 25. august 1855 i Kristiania, død 28. november 1940) var en norsk geograf og pedagog. 

Han var utdannet cand.theol. i 1876, og jobbet fra 1881 ved Kristiania Handelsgymnasium, fra 1904 som overlærer, og fra 1907 som foreleser ved Det Kongelige Frederiks Universitet. Begge steder underviste han i moderne geografi. Ved universitetet var han konstituert dosent i politisk geografi ved Det historisk-filosofiske fakultet fra 1914 til 1919, og fast ansatt som dosent i politisk geografi fra 1919 til 1925 samme sted.

Familie
-------

Han var sønn av Oluf Martin Andersen (1826–1908) og Annette Fredrikke Sontum (1824–95). Faren var stadsingeniør og brannsjef i Kristiania. Søsteren Hildur Andersen (1864–1956) ble en kjent pianist i landet.

Utgivelser
----------

Innen geografi
* *Landomrids* (1886)
* *Geografi for Middelskolen* (1899)
* *Norges økonomiske Geografi* (1902)
* *Den geografiske Undervisning. En Retledning for Lærere* (1900–04)
* *Oslo Byleksikon* (1938)

Sistnevnte ble utgitt med statsbidrag, og banet vei for nye måter å undervise i geografi. 

Innen pedagogikk og ungdomssaken
* *Garborg'ske Skildringer og Synsmaader* (1892)
* *Mellem Linierne* (1897)
* *Kysk Ungdom* (1906)
* *Forældre og Børn*. En Bog om Hjemmets Opgaver (1902)

Sistnevnte var et større verk, med avhandlinger av flere forfatter.

I perioden 1907-08 utga han ungdomsbladet Ekko.

Han giftet seg i 1894 med Henriette Wilhelmine Nicolaysen.

Kilder
------

* Salmonsens konversasjonsleksikon
* Privat slektsgranskingsside

Eksterne lenker
---------------

* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Aksel Kristian Andersen Arstal

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
***Eventyrskogen*** er en serie animasjonsfilmer for barn basert på Alf Prøysens barneviser. Det har senere blitt utgitt bøker og andre produkter med utspring i disse filmene.

### Filmene

Filmene er laget av Sandnes Media as for NRKs barne-tv. Den første av seriens ni filmer var *Bolla Pinnsvin*, som ble sendt på NRK i 1999. Senere ble det laget flere filmer, som alle ble godkjent av Alf Prøysens datter Elin Prøysen.

*Eventyrskogen* omfattet i 2011 ni korte tegnefilmer:

* *Musevisa*
* *Bakvendtland*
* *Bolla Pinnsvin*
* *Nøtteliten*
* *Helene Harefrøken*
* *Blåbærturen*
* *Teddybjørnens vise*
* *Kyllingen*
* *Marte og Baldrian*

### Andre produkter

På grunnlag av filmene ble det også utgitt flere barnebøker med de samme figurene. Siden julen 2007 har Sandnes Media as også lansert produkter til norske barnehager og barn i førskolealderen, som refleksvester og puslespill.

### Sandnes Media as

Sandnes Media er et lite, familiedrevet foretak. Selskapets art director er animatøren Hans Jørgen Sandnes, og hans far Sven Erik Sandnes er selskapets produsent.

Referanser
----------

1. 1 2  «Prøysensk Disney-flørt». *Dagsavisen* **(norsk)**. urn.nb.no. 10. november 2011. Besøkt 28. januar 2018.
2. 1 2 3 4  «Sandnes Media - Eventyrskogen». *www.eventyrskogen.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 27. september 2022. Besøkt 28. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Reklameside med filmklipp
* www.norskanimasjon.no om filmene i serien
* Intervju om *Eventyrskogen* 2010
* *Østlandsposten* 8. november 2011: «Prøysen-klassikere på DVD fra Larvik»
Bevegelsens foreslåtte flagg for Azawad.
**Mouvement national pour la libération de l'Azawad** (**MNLA**; *Den nasjonale bevegelsen for Azawads frigjøring*; tamasheq: ⵜⴰⵏⴾⵔⴰ ⵏ ⵜⵓⵎⴰⵙⵜ ⴹ ⴰⵙⵏⵏⴰⵏⵏⵓ ⵏ ⴰⵣⴰⵓⴷ; *Tankra n Tumast ḍ Asnnannu n Azawd*; arabisk: الحركة الوطنية لتحرير أزواد DIN: *al-Ḥakarat al-Waṭaniyya li-Taḥrīr Azawād*), er en politisk og militær organisasjon i Mali som kjempet for et selvstendig eller autonomt Azawad gjennom Tuaregopprøret i Mali i 2012 og Krigen i Nord-Mali. 

Bevegelsen ble grunnlagt i oktober 2011 ved en sammenslåing av *Mouvement national de l'Azawad* (MNA), «Azawads nasjonalbevegelse», etablert i november 2010, og *Mouvement touareg du Nord-Mali* (MTNM), «tuareg-bevegelsen for Nord-Mali», koblet til tidligere opprør i årene 2006 til 2009. I tillegg til tuareger, inkluderer den også andre sahariske stammefolk. Bevegelsen rommet blant annet tuareger som tidligere kjempet på begge sider iborgerkrigen i Libya i 2011, og som siden vendte tilbake til Mali. 

Den maliske regjeringa har anklaget bevegelsen for å ha tilknytning til al-Qāʿidah i det islamske Maġrib, en reaksjon ikke ulike den andre stater har brukt under den arabiske vår. MNLA har nektet for at dette er sant. 

I april 2012 hadde bevegelsen, sammen med den islamske organisasjonen Ançar Dine, skaffet seg kontrollen over praktisk talt hele Nord-Mali, inkludert de tre største byene, Kidal, Gao og Tombouctou. 6. april erklærte MNLA Azawad for å være en uavhengig stat. 

Bilal Ag Acherif er MNLAs generalsekretær.

Franske militære kilder anslo i 2013 organisasjonens militære styrke til 1300 mann. Organisasjonens egen talsmann oppga i 2015 at de hadde 3000 stridende.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Notin, Jean-Christophe (2014). *La guerre de la France au Mali*. Paris, Tallandier. s. 346
3. ↑  Rimondi, Laurène (2015). «Pas de liens entre les Touaregs et les terroristes»[*død lenke*]. *Le Point* 10. juni 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mouvement national de libération de l'Azawad – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Partit Nazzjonalista,** **PN** (nasjonalistpartiet) er ett av de to dominerende partiene på Malta, det andre er Partit Laburista. Partiet er kristendemokratisk, liberal-konservativt og for europeisk integrasjon. Etter valget i 2017 er partiet i opposisjon.

Historie
--------

I 1880 ble det første maltesiske partiet stiftet, under navnet *Partito Anti-Riformista,* senere ble parallelt *Partit Riformista* dannet*. Partito Anti-Riformista* var en sidevirkning av britenes ønske om å prege det maltesiske samfunnet med deres institusjoner og verdier, særlig det engelske språket. *Partit Riformista s*amlet de anglofile modernistene, mens *Partito Anti-Riformista* ville ha en ny forfatning med lokal autonomi. Dette partiet ønsket seg også bibehold av det tradisjonelle maltesiske høyspråklige italienske språket. Disse to partiene samlet seg i 1887 til *Partito Nazionale*, som etter kort tid fikk navnet *Partit Nazzjonalista*.

Ved valget i 1921 deltok fire partier, som snart slo seg sammen da valget var gjennomført. De likesinnede *Partito Democratico Nazinalista* og *Unione Politica Maltese* dannet i 1924 en koalisjonsregjering, og i 1926 fusjonerte de to partiene til *Partit Nazzjonalista.*

PN har sitt partikontor i Pietà og eksisterer som et folkeparti. Det er orientert i kristeligdemokratisk retning, står den katolske kirke nær og ønsker å utvikle det maltesiske samfunnet til et bredt middelklassesamfunn. PN og Partit Laburista har ved valgene i årene etter andre verdenskrig vekslet om å ha regjeringsmakten.

På europeisk plan er PN medlem av Det europeiske folkeparti.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  .
3. ↑  «Parties and Elections in Europe». *www.parties-and-elections.eu*. Besøkt 13. januar 2022.
4. 1 2 3  Ismayr, Wolfgang; Gross, Herman; Waschkuhn, Arno; Bestler, Anita (1999). «Parteiensysteme und innerparteiliche Willensbildung». *Die politischen Systeme Westeuropas*. s. 686. ISBN 9783322993090.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |