recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Psoidia*** er en slekt av biller som borer i ved eller tørre matvarer. Noen arter har blitt spredt over store deler av jorden med treverk, blant annet møbler. De fleste artene lever i tropene.

Utseende
--------

En middelsstor, langstrakt, sylindrisk, nokså smal, fint hårete, blank, lysbrun hettebille. Hodet er rundet, kort og bredt med ganske store fasettøyne. Antennene er ganske korte, de to ytterste leddene er store, kjegleformede, det ytterste med to kraftig børster. Pronotum er ovalt, litt bredere enn langt. Dekkvingene er lange og jevnbrede , jevnt og fint punkterte.

Levevis
-------

De fleste av hettebillene borer i død ved. Særlig underfamilien splintvedbiller kan leve i ganske tørr og hard ved, for eksempel i møbler og parkett. I naturen lever de i døde greiner, kvister og trestammer, men de kan også utvikle seg innendørs. Noen arter har blitt spredt over hele verden med treverk, og det er ikke uvanlig at eksotiske arter klekkes fra importerte møbler eller tømmer. Mikroorganismer hjelper billene å fordøye veden. Disse billene etterlater seg et karakteristisk, fint boremel (pulveraktig).

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det sørlige Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hette- og borebiller, Bostrichoidea
			* Familien **hettebiller**, **Bostrichidae**
				+ Underfamilien **Psoinae** Blanchard, 1851
					- Slekten ***Psoidia*** Lesne, 1912
						* *Psoidia pexicollis* Lesne, 1912

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av *Psoidia* sp.
* (en) *Psoidia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Psoidia* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Eva Bugge** (født 24. mai 1945 i Oslo) er en norsk diplomat.

Hun er cand.mag. fra Universitetet i Oslo (1972) og gjennomførte Utenriksdepartementets aspirantkurs 1974-1975. Hun var ambassadesekretær ved ambassaden i Caracas, Venezuela. 1976-1977 og arbeidet i Handelsdepartementet 1978–80. I tiden 1983-1985 var hun ambassadesekretær ved den norske ambassaden i London, deretter ambassaderåd for økonomiske saker samme sted til 1991. Hun var avdelingsdirektør ved Utenriksdepartementets kontor for kultur og Norges-informasjon fra 1992. Fra 1996 til 2002 var hun ekspedisjonssjef og leder for UDs avdeling for presse, kultur og informasjon.

Eva Bugge var ambassadør til Roma fra 2002 da hun overtok efter Geir Grung og var også sideakkreditert til Albania, San Marino og Malta. Hun var ambassadør til Nederland 2006-2011.

Eva Bugge er kommandør av St. Olavs orden (2002).

Referanser
----------

1. ↑  «Eva Bugge i utvalgsarkivet». Arkivert fra originalen 21. januar 2019. Besøkt 5. mai 2012.
2. ↑  «Eva Bugge bio (engelsk)».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Dag Sele** (født 3. april 1964) er en norsk lokalpolitiker, som representerte Kristelig Folkeparti fram til 2019. Fra 2020 representerer han Partiet sentrum, som han var med på å stifte. 
Han er født og oppvokst på Stord, og har studert medisin i Bergen, cand.med. 1989. Siden var han allmennpraktiserende fastlege i Bø i Telemark i 22 år, inntil han i 2014 flyttet tilbake til Vestlandet og startet spesialisering i psykiatri. Sele arbeider som konstituert overlege ved Stord DPS.

Dag Sele er bror av teologen Asgeir Sele.

Politiske verv
--------------

Dag Sele var kommunestyremedlem i Bø kommune i perioden 1999–2014. Tre av disse periodene var han formannskapsmedlem, og fra 2011 var han varaordfører i kommunen. Fra 2009 til 2017 var Sele 2. vararepresentant på Stortinget. Fra 2010 til 2015 var han fylkesleder i Telemark KrF. Siden 2013 har Sele vært medlem i sentralstyret til KrF. 17. februar 2018 ble Dag Sele valgt til fylkesleder i Hordaland KrF.

Dag Sele meldte seg ut av KrF i 2019 og var en av grunnleggerne av Partiet Sentrum høsten 2020. Ved stortingsvalget 2021 er Sele førstekandidat for Partiet Sentrum i Hordaland valgkrets.

Referanser
----------

1. ↑   www.partietsentrum.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hjem for samvittighetens skyld».
3. ↑  «Sele, Dag (1964-)». *Stortinget*. 9. mars 2008. Besøkt 8. mars 2018.
4. ↑  «Kristelig Folkeparti». *Kristelig Folkeparti*. Arkivert fra originalen 17. oktober 2017. Besøkt 8. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Dag Sele hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Dag Sele hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) «Politisk samarbeid i Bø», *Telemarksavisa* 26. september 2011; besøkt 19. mai 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Psoriasis- og eksemforbundet (PEF)** er en interessepolitisk pasientorganisasjon for mennesker med psoriasis, atopisk eksem, psoriasis artritt og andre hudsykdommer. Forbundet ble stiftet i 1962 og har i dag ca. 5 500 medlemmer.

*Psoriasis- og eksemforbundet* har egen ungdomsorganisasjon, *PEF-ung[*død lenke*]*, som søker å fremme ungdommens egne interesser. PEF-ung arrangerer blant annet et sommertiltak hvert år.

Hovedformål
-----------

Hovedformålene med PEFs arbeid er:

* Å gjøre psoriasis, atopisk eksem, andre hudsykdommer og psoriasis artritt kjent, forstått og akseptert i samfunnet.
* At alle som har psoriasis, atopisk eksem, andre hudsykdommer og psoriasis artritt skal sikres behandlingstilbud over hele landet.
* At forskningen omkring psoriasis, atopisk eksem, andre hudsykdommer og psoriasis artritt styrkes.
* At gjeldende rettigheter opprettholdes og forbedres, og på medlemmenes vegne framsette krav om rettferdige ordninger som gir trygghet for den enkelte.
* At medlemmene og andre får relevant informasjon om alle forhold som kan forbedre livskvaliteten.
* At brukermedvirkning blir en realitet, slik at de interesser forbundet skal ivareta blir tatt hensyn til i beslutningsprosessene.
* Å fremme nasjonalt, nordisk og internasjonalt samarbeide, og gjennom dette medvirke til utveksling av informasjon, styring av forskning og bedring av behandlingstilbud på tvers av landegrensene.

Organisasjon
------------

### Sentralstyret

Sentralstyret består av åtte representanter; forbundsleder, nestleder, fire faste styrerepresentanter, to representanter fra PEF-ung, samt tre varamedlemmer. Sentralstyret har ansvaret for den daglige virksomheten i organisasjonen, og sørger for at den drives i samsvar med PEFs vedtekter, samt landsmøtets og representanskapets vedtak.

### Fylkeslag

Fylkeslagene er PEFs øverste organ i fylket. I dag har PEF fylkeslag i alle landets 19 fylker. I fylker uten lokallag, er det fylkeslaget som står for å ivareta forbundets interessert også på lokalt plan. Arbeidet går ut på å sørge for at alle som har psoriasis, atopisk eksem og andre hudsykdommer får sin livskvalitet sikret både fysisk, psykisk, sosialt og økonomisk.

### Lokallag

Lokalforeningene er forbundets overordnede organ i det gitte området, og skal ivareta forbundets interesser på lokalplan. PEF hadde per 1. januar 2015 45 lokalforeninger. Lokallagene fungerer som forbundets grunnorganisasjon, og skal være et møtested for mennesker med psoriasis, atopisk eksem og andre hudsykdommer.

Eksterne lenker
---------------

* Psoriasis- og eksemforbundet Arkivert 10. september 2015 hos Wayback Machine.
* PEF-ung[*død lenke*]
* Hudportalen - Styrende Organer[*død lenke*]
Ordenstegn for Stjernekorsordenen
**Stjernekorsordenen** (tysk: *Sternkreuzorden*, latin: *Ordo Stellatae Crucis*) en østerriksk orden innstiftet i 1668 av enkekeiserinne Eleonora, som var gift med keiser Ferdinand III, til fremme av hengivenhet til Det hellige kors, dydig liv og veldedige handlinger. Ordenen er oppkalt etter en relikvie, et trestykke som etter tradisjonen hadde tilhørt det hellige kors. Trestykket var montert i et gullkors og ble oppbevart i en eske smykket med emalje og krystaller. Relikvien overlevde brannen i keiserpalasset 8. februar 1668, noe som ble ansett som et mirakel, og til minne om dette innstiftet enkekeiserinne Eleonora en dameorden. Ordenen fikk pavelig godkjennelse 28. juni 1668. Statuttene ble offentliggjort av keiserinnen 18. september 1668. Stjernekorsordenen eksisterer fortsatt.

Organisering
------------

Overhodet for ordenen skal være et medlem av huset Habsburg. Fram til slutten av 1800-tallet var keiserinnen alltid ordenens overhode. Etter at keiserinne Elisabeth ble drept i et attentat i 1898, gikk verdigheten som ordensoverhode til erkehertuginne Maria Josepha, deretter til keiserinne Zita og så til erkehertuginne Regina von Habsburg. Nåværende overhode for ordenen er Gabriela von Habsburg, datter av erkehertuginne Regina og Otto von Habsburg.

Inndeling
---------

Stjernekorsordenen har én klasse.

Ordensinsignier
---------------

Ordenstegnet for Stjernekorsordenen består av en oval medaljong i gull og blå emalje. I midten finnes et rødemaljert kors med blå kanter. Korset er satt over en dobbeltørn i svart emalje. Over korset finnes det et bånd i hvit emalje der ordenens motto, «SALUS ET GLORIA», står med svarte bokstaver. 

Ordenstegnet er opphengt i et svart ordensbånd. Båndet er utformet som en sløyfe til å bære på venstre side av brystet.

Medlemskap
----------

Stjernekorsordenen opptar utelukkende kvinnelige medlemmer av det østerrikske keiserhus og andre fyrstehus, samt katolske høyadelskvinner. Ordenen hadde i 2006 omkring 400 medlemmer.

Kilder
------

* Dikowitsch, Hermann: «Die österreichischen Damenorden», i Johann Stolzer og Christian Steeb (red.): *Österreichs Orden vom Mittelalter bis zur Gegenwart*, Graz: Akademische Druck- u. Verlagsanstalt, 1996, s. 184–189
* «The Order of the Starry Cross» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, andre bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 2085–2086
**Juventus FC (kvinner)** er et italiensk damefotballag i Torino, nord i Italia. De har vunnet Serie A hvert år siden de ble grunnlagt som profesjonelt lag.

Det var den pengesterke herreklubben Juventus som i 2017 kjøpte Serie A-lisensen til *Cuneo Calcio Femminile ASD* og dermed kunne få i gang et damelag.

De spilte sin første sesong i Serie A (kvinner) 2017–18, som de også gikk hen og vant med nyansatte Rita Guarino (født 1971 i Torino) som trener. Også året etter de vant med cupen som ga The Double.

Blant spillerne finner vi tidligere Cuneospillere som Simona Sodini, Lisa Boattin fra 2017-mester Brescia, og den finske Tuija Hyyrynen fra Fortuna Hjørring. Norske Ingvild Isaksen (fra Stabæk Fotball Kvinner), newzealanderen Katie Rood (fra Glenfield Rovers) og britiske Katie Zelem (fra Liverpool LFC), var også med på å vinne gullet, men forlot etter kun en sesong.

Referanser
----------

1. ↑  Juventus Women to compete in Serie A fra juventus.com den 1. juli 2017.
2. ↑  International top trio leaves Juventus fra juventus.com den 30. juni 2018.
**De særskilte etterforskningsorganene** (**SEFO**) var en norsk ordning for etterforskning av embets- og tjenestemenn i politi- og lensmannsetaten og påtalemyndigheten anmeldt for straffbare forhold i tjenesten. I SEFO deltok også polititjenestmenn, dog i mindretall.

Ordningen med SEFO trådte i kraft 1. januar 1988. Siktemålet var å oppnå en effektiv og uhildet etterforsking i saker hvor det var mistanke om at embets- eller tjenestemenn i politiet eller påtalemyndigheten hadde begått straffbare forhold i tjenesten.

Ved lov 12. juni 1987 nr. 53 fikk Kongen myndighet til å bestemme at etterforskingen skulle ledes av særskilte etterforskingsorganer i saker hvor embets- eller tjenestemenn i politiet eller påtalemyndigheten var anmeldt for å ha begått en straffbar handling i tjenesten (straffeprosessloven § 67 sjette ledd). Videre skulle det særskilte etterforskingsorganet lede etterforskingen i saker hvor det var påtalemyndigheten som fant grunn til at det ble iverksatt etterforsking mot en av politiets eller påtalemyndighetens embets- eller tjenestemenn for straffbart forhold i tjenesten, eller når en mistenkt selv begjærte etterforsking. I visse nærmere angitte tilfeller skulle SEFO iverksette etterforsking, selv om det ikke var grunn til mistanke om straffbar handling.

Forut for opprettelsen av SEFO var det ingen særskilte ordninger eller instruks for behandling av anmeldelser eller saker som gjaldt mistanke om straffbare handlinger begått i tjenesten av ansatte i politiet eller påtalemyndigheten. Det eneste unntaket var anmeldelser som gjaldt ulovlig maktbruk, hvor det i 1981 ble gitt retningslinjer fra Riksadvokaten. Saker av denne typen skulle oversendes statsadvokaten i Eidsivating og styres direkte derfra, og ansvaret for oppfølgingen var tillagt to spesielt utpekte statsadvokater. Disse skulle deretter velge ut tjenestemenn, enten fra politikamrene eller Kripos, som fikk i oppdrag å etterforske saken og avgjøre om det utover dette var nødvendig å legge sakens behandling til et annet politikammer. Kun voldssaker vurdert som alvorlige ble etterforsket av et settepolitikammer.

SEFO-ordningen ble erstattet av Spesialenheten for politisaker 1. januar 2005.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Ot.prp. nr. 96 (2002–2003)
4. ↑
**Hu Feng** (kinesisk: 胡风, pinyin: *Hú Fēng*, født 2. november 1902 i Qichun i provinsen Hubei i Kina, død 8. juni 1985 i Beijing) var en kinesisk forfatter og kunst- og litteraturteoretiker.

I 1929 dro han til Japan for studier. Han ble involvert i venstreorienterte kretser og ble utvist derfra i 1933. Tilbake i Kina sluttet han seg til Venstrefløyforfatternes forbund (*Zhongguo zuoyi zuojia lianmeng*, 中国左翼作家联盟) i Shanghai. Han ble venn med Lu Xun. 

Han bodde også i Wuhan og Chongqing. 

Hans virkelighetsoppfatning sammenfalt ikke med Mao Zedongs i Yan'an. Han kritiserte Maos holdning til realisme i kunst og litteratur var overpolitiserende, og dermed var blitt irrelevant for de proletære bøndenes daglige virkelighet, på en måte som stred mot hvordan kunst og kultur skulle fungere i et marxistisk organisert samfunn. Dette gjorde ham selv til en skyteskive for kritikk. Senere, i 1954, publiserte han en «Rapport om statens praksis vedrørende kunst og litteratur i de siste årene» (*Guanyu ji nianlai wenyi shijian qingkuang de baogao*, 关于几年来文艺实践情况的报告), også kjent som «De 300 000 skrifttegns skriv» (*Sanshiwan yan shu*, 三十万言书). I 1955 ble han arrestert som kontrarevolusjonær og fengslet. Han ble ikke løslatt før i 1979. Han ble rehabilitert i 1980.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 134912587, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Liu Kang: *Aesthetics and Marxism: Chinese Aesthetic Marxists and Their Western Contemporaries*, Durham: Duke University Press, s. 91-93.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi
* Hu Feng (1902-1985) - Modern literary theorist, poet, literary translator

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
En **darcy** er en måleenhet for  permeabilitet til gass og væsker i et porøst materiale, navngitt etter Henry Darcy. Symbolet for darcy er **D**.

Permeabilitet har samme dimensjon som areal, og i SI-systemet er enheten kvadratmeter m². Selv om darcy ikke er en SI-enhet, er måleenheten likevel mye brukt i hydrologi og petroleumsteknologi.

Darcy er basert på en blanding av flere enhetssystemer. Et porøst medium med en permeabilitet på 1 darcy som utsettes for en trykkgradient på 1 atm/cm vil transportere en væskestrøm på 1 cm³/s gjennom et areal på 1 cm² dersom væskeviskositeten er 1 cP.

Konvertert til SI-enheter er 1 darcy ekvivalent med 9.869233×10−13 m² eller 0.9869233 µm². For praktiske formål brukes ofte tilnærmingen 1 D = 1 (µm)². 

Porøse bergarter i oljereservoar har typisk permeabilitetsverdier målt i millidarcy, forkortet *mD*.

Referanser
----------

* Society of Petroleum Engineers (SPE) metrisk standard

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Gottfried Hoffmann Greve** (født 6. juni 1897 i Bergen, død 26. februar 1987) var en norsk vinkjenner, forfatter, medeier i Wingaards Vinhandel i Bergen og fra 1924 til 1. juli 1930 var han den første innkjøpsjefen og direktøren i Vinmonopolet, Oslo.

Han avla eksamen ved Bergen Handelsgymnasium i 1914 og etter det hadde flere studieopphold i utlandet. Arbeidet senere i farens forretning, Wingaards Vinhandel i Bergen, og ble medinnehaver i 1919. Gift 15. januar 1921 med Henriette Prebensen Nissen. Fra 1925 til 1930 var han innkjøpsjef og direktør i Vinmonopolet. Drev siden, sin egen forretning i Oslo. Gav i 1931 ut boken *Vin, kunsten å velge og vurdere den* og i 1950 boken *Boken om vin. Litt av hvert om vin, brennvin og mat*. 

Han var sønn av konsul Thorvald Greve (1863–1937) og Cathrine Margrethe Hoffmann, se Greve (slekt). Gottfried giftet seg med Henriette Prebensen Nissen (1902) og ble farfar til juristen Hanne Sophie Greve (født 1952).

Heder
-----

* Kommandør av Kristusordenen, Ordem Militar de Cristo (Off. Port. Chr. O.)

Off. It. Kr. O.

Bibliografi
-----------

* *Vin, kunsten å velge og vurdere den.* – Bok om Vin(1931 Oslo)
* *Boken om vin. Litt av hvert om vin, brennvin og mat.*(1950 Oslo)

Referanser
----------

1. 1 2   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  DIS Gravminner i Norge
3. ↑  Fiin gammel, av Olav Hamran og Christine Myrvang s. 76
4. ↑  Slekten Grev av Ola Ivngstad, Bergen (1943) s.55

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Anne Trægde** (født 15. juni 1968 i Tønsberg) er en norsk billedkunstner. Hun arbeider særlig med skulptur og installasjon, men også animasjon og tegning, ofte kombinert med tekst.

Bakgrunn og arbeid
------------------

Anne Trægde er født og oppvokst i Tønsberg i Vestfold. Hun har kunstutdannelse fra Kunst- og Håndverksskolen i Oslo (SHKS) 1990–1994, Kungl. Konsthögskolan i Stockholm 1994–1999) og Högskolan för fotografi och film ved Göteborgs universitet 1999–2000. Trægde har hatt en rekke utstillinger og kunstprosjekter i Sverige og Norge, deriblant som første utstiller i Galleri Backer på Høgskolen i Vestfold med utstillingen «Portrett etter minnet» 2010. Våren 2011 deltar hun på kollektivutstillingen «Transit Vestfold» ved Haugar Vestfold Kunstmuseum i Tønsberg.

I 2013 fikk Anne Trægde Nøtterøy kommunes kulturpris for sin «Utforskerflåten», en kunstinstallasjon og leseplass i barneavdelingen på Tønsberg og Nøtterøy bibliotek.

Anne Traegde er gift med installasjonskunstneren Lars Trægde. De bor på Torød i Nøtterøy kommune i Vestfold.

Referanser
----------

1. ↑  Oversikt over utstilt innhold på «Leserflåten» i Tønsberg og Nøtterøy bibliotek

Eksterne lenker
---------------

* Egenpresentasjon med bildeeksempler
* Gjengangeren om kunstutstilling ved Høyskolen i Vestfold 2010
* NRK om «Watchman's hut»-prosjektet 2011
* Om utstillingen *Konsumera mera* i Norrköpings konstmuseum 2011
***Golofa gaujoni*** er en bille som hører til gruppen hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor (opptil 48 millimeter), brunlig hornbille. Arten kan minne om arter som *Golofa eacus* og *Golofa porteri*. Hannen har et langt, tynt, krumt horn på hodet og et høyt horn på pronotum som er kledt med gule hår på forsiden.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Ecuador.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa gaujoni* Lachaume, 1985

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av arten
* (en) *Golofa gaujoni* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa gaujoni* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Golofa gaujoni* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Václav Roziňák** (født 7. desember 1922 i Praha, død 1. mars 1997 i Zürich) var en tsjekkoslovakisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Roziňák vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1948 i St. Moritz. Han var med på det tsjekkoslovakiske laget som kom på andreplass i turneringen bak Canada

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Både Tsjekkoslovakia og Canada vant sju kamper og spilte en uavgjort. Kampen mellom Tsjekkoslovakia og Canada endte 0-0 og begge lagene fikk 15 poeng. Canada vant serien på bedre målforskjell, +64 mål 69-5 mot Tsjekkoslovakias + 62 mål 80-18.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey Tsjekkoslovakias flagg Tsjekkoslovakia

Referanser
----------

1. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 75240, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Records of persons of interest, svazky.cz[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Václav Roziňák – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Václav Roziňák – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Václav Roziňák – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Václav Roziňák – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
***Golofa pusilla*** er en bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 25–30 millimeter), blank hornbille. Den er, som artsnavnet kan tyde på, en av de minste artene i slekten *Golofa*, og utmerker seg ved å være nokså kontrastrikt farget. Hodet og pronotum er brunsvarte, dekkvingene blankt rødbrune med svarte kanter. Hannen har et langt, krumt horn på hodet og et kort, kraftig horn midt på pronotum, sistnevnte er ofte redusert til en knøl.

Levevis
-------

Disse billene er stort sett nattaktive, og i alle fall noen av artene kommer til lys. De har også blitt observert om dagen, spisende på bambus. Forøvrig vet man ganske lite om biologien til denne slekten, til tross for at slekten er vidt utbredt og artene ganske oppsiktsvekkende. De voksne billene kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Arten finnes i det nordvestlige Mexico (Sierra Madre Occidental) og er en av de nordligste artene i slekten.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Stammen Dynastini MacLeay, 1819
						* Slekten *Golofa* Hope, 1837
							+ *Golofa pusilla* Arrow, 1911

Kilder
------

* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Golofa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Golofa pusilla* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Golofa pusilla* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Golofa pusillus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilder av arten Arkivert 25. desember 2013 hos Wayback Machine.
**Anne Wennerwald Normann** (født 21. mai 2001) er en dansk golfspiller, som representerer Rungsted Golfklub.

Idrettskarriere
---------------

Normann kom på andreplass i Kronborg Masters, og sjetteplass i DGU Elite Tour Finale i 2017. 

Hun deltok i German Girls Open 2018, og kom der på 13.-plass, og hun kom på andreplass i Wiibroe Cup i Danmark. Hun kom på 17.-plass i det danske mesterskapet i golf 2018, og fjerdeplass i Danish International Ladies Amateur Championship. I Lag-EM i golf for junior kom Danmark på sjuendeplass, med Normann på laget. I det danske juniormesterskapet i golf 2018 kom hun på femteplass. Hun kom på 22.-plass i World Junior Girls Championship. 

Hun representerte Danmark under Sommer-OL for ungdom 2018, og kom der på 22.-plass.

Referanser
----------

1. ↑  EGA - *2018 European Girls' Team Championship*, besøkt 18. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Profil hos World Amateur Golf Ranking
* (da) Profil hos Dansk Golf Union[*død lenke*]
* (en) Profil hos European Golf Rankings
* (en) Profil hos College Sports America
* (en) Profil hos Sommer-OL for ungdom 2018 Arkivert 19. januar 2019 hos Wayback Machine.
**Hieronymus** (III) **Praetorius** (1614–1629) var en tysk komponist og organist.

Praetorius var sønn av organisten og komponisten Jacob Praetorius den yngre. Utdannelsen fikk han på gymnaset *Gelehrtenschule des Johanneums* i Hamburg, men døde bare 15 år gammel. I to minnedikt (*Leichengedichte*) omtales han som en så talentfull musiker at han var blitt lovet den ledige organistposten etter farfaren, Hieronymus (I) Praetorius, som døde et knapt år før ham.

Farfaren ble lenge regnet som opphavsmannen til orgelverket *Magnificat | 1 Toni | Hieronymi | Prætorij* fra Zellerfelder Orgeltabulatur Hieronymus (III), men Klaus Beckmann tilskriver av stilkritiske grunner verket til sønnesønnen. Stykket består av tre *versus*; en fugegjennomføring i tenoren og to koralfantasier.

Litteratur
----------

* Klaus Beckmann: *Hieronymus III Praetorius – die früh verstorbene «große Hoffnung» in musica et organis*, i *Organ – Journal für die Orgel.* 3/2000. Schott, ISSN 1435-7941

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Anne av York** (født 2. november 1475, død 23. november 1511) var kong Edvard IV av England og Elizabeth Woodvilles syvende barn og hans femte datter.

Anne ble født i palasset i Westminster. Hun var en yngre søster av Elizabeth, Mary, Cecily, Edvard V, Margaret Plantagenet (prinsesse av York) og Richard av Shrewsbury, 1. hertug av York. Hun var også en eldre søster av George Plantagenet, hertug av Bedford, Catherine og Bridget.

Den 18. juli 1479 signerte Edvard IV en avtale med Maximilian I av det tysk-romerske rike. I henhold til avtalen var det meningen at Anne skulle bli giftet bort til dennes eldste sønn, Filip. Avtalen hadde også betingelsen at Maximilian ikke skulle inngå andre kontrakter i de neste tre årene. Maximilian var den eldste sønnen til Fredrik III og hadde en god mulighet for å bli den neste tysk-romerske keiseren. Maximilian var derfor en viktig alliert å binde til seg med ekteskap, men ekteskapsavtalen ble tilbakevist da Edvard døde i 1483 og den ble aldri siden etterfulgt. Filip ble isteden gift med Johanna av Castilla, og ble dermed konge av Spania.

Anne ble således gift med Thomas Howard, 2. jarl av Surrey, den 4. februar 1494. Han var på denne tiden den eldste sønnen og arvingen til Thomas Howard, 2. hertug av Norfolk, med dennes hustru Elizabeth Tilney.

Deres eneste kjente sønn var Thomas Howard (ca. 1496–1508). Det er også hentydninger om to andre sønner, Henry og William, som begge døde i spebarnsalderen, og i tillegg også minst et dødfødt barn. Anne synes å ha vært svakelig og døde kort tid etter den 22. november 1511 og ble gravlagt først ved klosteret Thetford Priory, men etter reformasjonen, sammen med andre medlemmer av Howard-familien, ble hun flyttet til sideskipet i kirken i Framlingham.

Thomas var barnløs enkemann ved hennes død. Han giftet seg senere på nytt med Elizabeth Stafford, datter av Edward Stafford, 3. hertug av Buckingham og Alianore Percy. Da var Thomas Howard en av de mektigste menn i England.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Remarks on the Privy Purse Expenses and Memoirs of the Siblings of Elizabeth of York  (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**«Hier encore»** er en fransk sang skrevet av Charles Aznavour og Georges Garvarentz. Aznavours versjon ble utgitt på EP-platen *Que c'est triste Venise* (Barclay 70 681) i september 1964.

Sangen ble deretter utgitt på engelsk med tekst av Herbert Kretzmer («Yesterday, When I Was Young»), på italiensk med tekst av Mogol og Alberto Testa («Íeri si») og på spansk («Ayer Aún»).

Engelskspråklige innspillinger
------------------------------

* Roy Clark. Utgitt på singlen Dot Records 45 17246 i 1969
* Charles Aznavour

Italiensk innspilling
---------------------

* Charles Aznavour (Utgitt på LP-platen *...E fu subito Aznavour...* (Barclay BRC 60015) i 1970

Notabel duett
-------------

Aznavour fremførte denne sangen med Patrick Bruel i en liveopptreden. Denne versjonen kan høres på dobbelt-CD-platen *40 chansons d'or*.

Norsk versjon
-------------

Even Lorch Falch har skrevet en norsk tekst. På norsk bærer den tittelen «Jeg var ung engang».

### Innspilling

* Stein Ingebrigtsen. Utgitt på singlen RCA NA 1380 i 1970.

Referanser
----------

1. ↑  Second Hand Songs – Recordings: Hier encore – Charles Aznavour
2. ↑  Second Hand Songs – Medium: Que c'est triste Venise – Charles Aznavour (September 1964)
3. ↑  Second Hand Songs – Song: Yesterday, When I Was Young – Herbert Kretzmer
4. ↑  Second Hand Songs – Song: Iéri si – Alberto Testa, Mogol
5. ↑  Second Hand Songs – Medium: Yesterday, When I Was Young – Roy Clark (1969)
6. ↑  Second Hand Songs – Medium: ...E fu subito Aznavour... – Charles Aznavour (1970)
7. ↑  Se plateetiketten
En gutt utfører en araber etterfulgt av en flikkflakk.
**Araber** er en akrobatisk bevegelse der man forandrer kroppens fartsretning fra forlengs til baklengs. Dette gjør man ved å kaste seg forover med armene først, men vri skuldre og hender i det man setter hendene i bakken. Deretter skyver man seg videre med armene og lar beina pendle over kroppen til man lander på føttene som nå peker i retningen man kom fra. Hendene blir gjerne satt ned etter hverandre, slik at den første hånda er rotert om lag 90 grader, mens den andre opp til 180 grader fra den opprinnelige fartsretningen.

En araber omgjør horisontal hastighet til vertikal. Dette gjør at man kan hoppe høyere og gi fart og kraft til bevegelser som flikkflakk og baklengs salto. Bevegelsen er derfor et alminnelig element innen turn og brukes gjerne til å innlede en serie av slike baklengsbevegelser. 

Bevegelsen minner om å slå hjul, men skiller seg fra den ved at en araber ikke foregår sidelengs, men roterende fra forlengs til baklengs, samt at man lander med samlede bein.

Eksterne lenker
---------------

* Animasjon av utførelse.
**Nina Spore Kreutzmann** (født 12. november 1962 i Skive) er en grønlandsk designer, illustratør og forfatter. Hun driver designbyrået Tegnestuen Tita i Nuuk.

Hun har skrevet barneboka *Nikoline* (2001). Hun er illustratør til Kathrine Rosings barnebok *Nasaq teqqialik piginnaanalik* ([Den magiske lua], 2012). Boka ble nominert til Vestnordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris i 2013 og til Nordisk råds barne- og ungdomslitteraturpris i 2014. Hun har også laget flere grønlandske frimerker, og illustrert *Uangaana / Min bog* (2014), en bok som gis til nye barnefamilier, og *Takanna – go’ mad af grønlandske råvarer* (2012).

Referanser
----------

1. ↑  Nina Spore Kreutzmann; Kunstindeks Danmark
2. ↑  Nina S. Kreutzmann; tita.gl
3. ↑  Nina Spore Kreutzmann Arkivert 18. juli 2018 hos Wayback Machine.; Kalaallit Atuakkiortut; Den Grønlandske Forfatterforening
4. ↑  Ola Hegdal. Slik har du det der; barnebokkritikk.no, 11.9.2014
5. ↑  Kathrine Rosing og Nina Spore Kreutzmann Arkivert 18. juli 2018 hos Wayback Machine.; norden.org
6. ↑  Uangaana / Min bog; Milik publishing
**Clayton** er en bydel i Manchester i England. Området ligger omtrent fem km øst for bykjernen og grenser mot Ancoats i vest, Bradford i nord, Openshaw i øst og Beswick i sør.

Clayton, som opprinnelig var en del av Lancashire, er oppkalt etter familien some eide mye av landet i området.

Manchester United spilte sine kamper på Bank Street stadion mellom 1893 og 1910. Stadionet var dekket på fire sider og hadde rom for 50 000 tilskuere. Like etter at Manchester United flyttet til sitt nåværende stadion ble Bank Street ødelagt i en storm og ble helt revet en kort tid senere.

Sportcity, som ble anlagt i forbindelse med de XVII samveldelekene i 2002, ligger på grensen mellom Clayton og Ancoats og Braford. I tillegg til Manchester Citys hjemmebane og treningsanlegg, er Sportcity også hjem til et nasjonalt sykkelsenter med en velodrom, et innendørsområde for BMX og baner for terrengsykling. I Sportcity ligger også et nasjonalt squashsenter, og et regionalt senter for friidrett. 

Clayton er ikke et eget folketellingsområde, og Office for National Statistics publiserer felles tall for Clayton og Ancoats, et område som grenser mot Clayton i vest. Ved folketellingen i 2011 hadde Ancoats og Clayton en befolkning på 16 141. Av disse beskrev 76,9 % seg som hvite, 3,9 % som blandet, 7,9 % som asiatiske, 8,5 % som svarte, 1,0 % som arabiske og 0,8 % av annen etnisitet.

Philips Park ligger på sør-siden av elven Medlock og Phillips Park gravlund ligger på nordsiden. Parken er kjent som Manchesters første offentlige park. Parken er oppkalt etter politikeren Mark Phillips som åpnet parken i 1846. Den var også den første parken av sitt slag i hele datidens *United Kingdom of Great Britain and Ireland* og satte standarden for mange andre som snart fulgte i byer over hele landet. Parken var planlagt med gangveier, dammer og glasshus for eksotiske planter. Philips Park er også kjent for sin årlige tullipfestival. Philips Park gravlund ble åpnet i 1863.

Referanser
----------

1. ↑  Murphy, Alex (2006). «1878–1915: From Newton Heath to Old Trafford». *The Official Illustrated History of Manchester United*. London: Orion Books. s. 14. ISBN 0-7528-7603-1.
2. ↑  «History of Manchester United». Manchester United Official Website. 30. mars 2008.
3. 1 2  «Ancoats and Clayton Ward (as of 2011) Local Area Report». *Custom report - Nomis - Official Labour Market Statistics (www.nomisweb.co.uk)*. Office for National Statistics, U.K. 2011. Besøkt 12. februar 2021. (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain
 |
**Nordre kurtine** også kalt **Kurtinen mellom Prinsen og Dronningen** på Fredriksten festning i Halden er en del av festningsverket oppført i 1664 og framover. Den ble som resten av festningen administrativt fredet i 1928.

Beskrivelse
-----------

Nordre kurtine sett fra Prins Georgs halvbastion, øverst til høyre Prins Christians bastion
Nordre kurtine løper fra Dronningens bastion/Dronningens kruttårn i vest mot Prins Christians bastion i øst og er nordveggen i den uregelmessige femkanten som danner Citadellet på Fredriksten. Nordre kurtine løper på den nordligste av de to parallelle høyderyggene hvor Citadellet er anlagt. Byggingen startet i 1664 da en liten del av Nordre kurtine ble bygd i tilknytning til Dronningens bastion. 20 år senere ble det rapportert at kurtinemuren var forsynt med tak og tegltekking for å lede vekk vann, men det var enda ikke anlagt brystvern og vollgang. I 1702 ble det bygd en provisorisk vollgang av tømmer. Fra 1705-09 ble det gjort omfattende utbedring og ombygging av utenverkene og i 1708 ble det lagd en sortiport ut til den nye Enveloppen IV (da kalt *Nordre ravelin*).

Bruk
----

Toppen av vollmuren på nordre kurtine sett fra Prins Christians bastion, nederst Dronningens kruttårn
Nordre kurtine er en del av vollmuren rundt citadellet, og har en sortiport til Enveloppen IV. I dag er den en del av den parkmessige befestningen.

Referanser
----------

1. ↑  Widerberg 1963, s. 32
2. ↑  Verneplan 2006, s. 385
3. ↑  Verneplan 2006, s. 385

Litteratur
----------

* Neubert, Poul J. og Egede-Nissen, Hans (2006). *Verneplan Fredriksten Festning* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: Forsvarsbygg, Nasjonale Festningsverk. ISBN 82-7972-030-08 Sjekk `|isbn=`-verdien: length (hjelp). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Widerberg/Kavli (1963). «Byen og dens hus». I Riksantikvaren. *Halden : Festningen og byen* **(Norsk (bokmål))**. Oslo: H. Aschehoug & Co.

Eksterne lenker
---------------

«Fredriksten festning». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Estcoy** var et estisk kompani som midlertidig overtok kompani B i Norbatt i perioden desember 1996 til mai 1997. Årsaken var personellmangel i den norske FN-styrken i Libanon.

Bakgrunn
--------

Norge hadde fra starten i 1994 deltatt i det såkalte Baltbat-prosjektet (*Baltic Peacekeeping Battalion*). Dette var et samarbeid mellom flere vestlige land og de tre baltiske stater om etableringen av en fellesbaltisk fredsbevarende bataljon. Norge hadde hatt et særlig ansvar for opplæringen av det estiske kompaniet, Estcoy, og for sanitetsfunksjonen generelt. Høsten 1996 trente Estcoy i Norge.

Baltbat
-------

I tillegg hadde støttelandene, sammen med de baltiske land, besluttet å oppgradere Baltbat til en infanteribataljon med fredsopprettende kapasitet. Denne oppgraderingen skulle inngå som en del av virksomheten i 1998. Dette innebar at bataljonen måtte tilføres ytterligere opplæring, trening og materiell. Norge ville i denne fasen, sammen med Danmark, blant annet bidra med opplæring knyttet til bombekaster-enheten i bataljonen. Norge hadde også besluttet å gi ti bombekastere, samt annet relevant utstyr til denne enheten. Norge hadde tidligere bidratt med et betydelig antall nærpanservernvåpen, M72, i forbindelse med etableringen av Baltbat som fredsbevarende bataljon. Siden 1995 hadde Norge bidratt med totalt 44,2 millioner kr. til Baltbat, inklusive verdien av materielldonasjoner.

Eksterne lenker
---------------

* Avtale mellom Norge og Estland om Estcoy (estisk)

Portal: Estland
**Rebeccaopprørene** var et opprør fra 1839 til 1843 i Wales. Den var en protest mot den høye avgiften som måtte betales på de lokale bompengeveiene. Opptøyene opphørte før 1844 fordi en lov som konsoliderte og endret lover relatert bompengeveier i Wales ble vedtatt.

Historie
--------

På begynnelsen av det 19. århundre var det mange veibomer på veiene i Wales ble operert av stiftelser som skulle opprettholde og til og med forbedre veiene, finansiering av dette ble finansiert av bompenger. Men mange stiftelser krevet inn ekstremt høye bompenger og brukte penger også til andre bruksområder. Selv der hvor dette ikke var tilfelle, veibomlover påla en ekstra økonomisk byrde på det fattige landbruket og folk bestemte seg for at nok var nok. De tok loven i sine egne hender og gjenger ble dannet for å ødelegge den toll-portene.

Disse gjengene ble kjent som *Merched Beca* (walisisk for *Rebecca's Daughters*) eller kun *Rebeccas*. Opprinnelsen til navnet er sagt å være et vers i Bibelens 1. Mosebok 24:60 – 
Og de velsignet Rebekka og sa til henne: Vår søster, bli til tusen ganger ti tusen, og måtte din ætt ta sine fienders porter i eie!' (engelsk: 'And they blessed Rebekah and said unto her, Thou *art* our sister, be thou *the mother* of thousands of millions, and let thy seed possess the gate of those which hate them'). Dette verset ble ropt mang en gang fra de religiøse urbane beboerne.

Referanser
----------

1. ↑  Davies, John (2008). *The Welsh Academy Encyclopaedia of Wales*. Cardiff: University of Wales Press. s. 730. ISBN 9780708319536.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Trygge lokalsamfunn** er en nasjonal ordning for å forebygge ulykker og skader i norske kommuner og lokalsamfunn. Ordningen er utviklet og forvaltes av Skadeforebyggende forum. Den har til hensikt å tilby norske kommuner verktøy og veiledning som kan bidra til å forebygge alvorlige ulykker og personskader. Kommuner som tar i bruk i metoden kan oppnå sertifisering som Trygt lokalsamfunn og inngå i det nasjonale nettverket for erfaringsutveksling som administreres av Skadeforebyggende forum.[1]

Historikk
---------

Den nasjonale ordningen Trygge lokalsamfunn ble lansert i 2014 og er en videreutvikling av Safe Communities, som ble initiert av Verdens helseorganisasjon (WHO) i 1989.[2] Trygge lokalsamfunn har tatt utgangspunkt i kriteriene fra Safe Communities, men disse er videreutviklet, tilpasset det norske samfunnssystemet og forankret i norsk politikk og lovverk. Den nasjonale ordningen Trygge lokalsamfunn erstatter ikke det internasjonale konseptet Safe Communities, men tilbyr et alternativ til kommuner som ønsker å jobbe systematisk med skadeforebygging innenfor et norsk rammeverk tilpasset lokale forutsetninger.

Formål
------

Trygge lokalsamfunn tilbyr kommunene en modell og verktøykasse for å skape trygghet for innbyggerne og innfri kravet om systematisk skadeforebygging i folkehelseloven. Modellen bygger på de fire grunntankene *tverrsektorielt* og *kunnskapsbasert* arbeid, med *bred medvirkning* i et *livsløpsperspektiv*. Verktøykassen består av en metode og tilhørende veileder for skade- og ulykkesforebygging, tilpasset plan- og bygningsloven, folkehelseloven og andre aktuelle lover og forskrifter.[3] Norske kommuner som tar i bruk metoden, eller som har oppnådd eller jobber for internasjonal sertifisering, utveksler erfaringer og utvikler kompetanse i det nasjonale nettverket for Trygge lokalsamfunn. 

21 norske kommuner og to fylkeskommuner har godkjenning som Safe Community og deltar i det nasjonale nettverket for erfaringsutveksling. Flere kommuner har tatt i bruk den norske metoden for Trygge lokalsamfunn og forbereder sertifisering.[4]

Referanser
----------

1. ↑  Organisering av nettverket Arkivert 19. august 2014 hos Wayback Machine. Skadeforebyggende forums nettsted. Besøkt 14. august 2014
2. ↑  The history of Safe Communities Arkivert 19. august 2014 hos Wayback Machine. WHO Collaborating Centre on Community Safety Promotion. Besøkt 14. august 2014
3. ↑  Aktuelle lover og forskrifter i kommunenes arbeid med skade- og ulykkesforebygging, Helsedirektoratets veivisere i lokalt folkehelsearbeid. Besøkt 14. august 2014.
4. ↑  Godkjente Trygge lokalsamfunn Arkivert 19. august 2014 hos Wayback Machine. Skadeforebyggende forums nettsted. Besøkt 14. august 2014

Eksterne lenker
---------------

* Skadeforebyggende forums nettsider om Trygge lokalsamfunn
* Skadeforebyggende forums nettsted
**Bjørn Lidin Hansen** (født 11. juni 1989, død 25. oktober 2016) var en norsk fotballspiller som spilte én kamp i Tippeligaen for Tromsø IL, og også spilte seniorfotball for Tromsdalen UIL og Lyn Toppfotball. Han spilte også sju aldersbestemte landskamper for Norge.

Fotballkarriere
---------------

Bjørn Lidin Hansen startet karrieren sin i aldersbestemte klasser for IF Fløya før han i 2005 begynte på Norges Toppidrettsgymnas i Oslo, og ble en del av Lyn Toppfotball. Han spilte én cupkamp for Lyn i 2006 før han dro hjem til Tromsø og skrev juniorkontrakt med Tromsø IL. Etter godt spill på andrelaget fikk Lidin Hansen sin debut i Tippeligaen 12. juli 2008, da han på overtid i kampen mot Aalesund kom innpå som innbytter for Morten Moldskred. Dette skulle også vise seg å bli hans eneste førstelagskamp for TIL. Omtrent et år etter Tippeligadebuten ble klubb og spiller enige om å avslutte arbeidsforholdet, og han forlot klubben for å studere. Lidin Hansen var nær å signere en kontrakt med Sarpsborg 08 i april 2010, men da dette ikke gikk igjennom signerte Lidin Hansen en kontrakt med Tromsdalen UIL. Han debuterte for TUIL 26. juni 2010 i en treningskamp mot Alta IF, og scoret også et mål i 2–0-seieren. Lidin Hansen forlot TUIL etter 2012-sesongen, og 11. april 2013 kunne Lyn bekrefte at Lidin Hansen hadde signert en amatørkontrakt med klubben.

Sykdom og død
-------------

Våren 2015 ble Lidin Hansen diagnostisert med den sjeldne kreftsykdommen Ewing Sarkom. Et drøyt år senere ble han erklært kreftfri, og gjorde comeback på Lyns A-lag 10. september 2016. Etter lang tid med alvorlig sykdom og behandling fikk Lidin Hansen en utmattelsesdepresjon høsten 2016, og han døde 25. oktober 2016, bare 27 år gammel. Familien skrev i dødsannonsen at han ikke orket å leve med smertene, og «valgte døden foran livet».

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 97f0c02a[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Fotballprofil Bjørn Lidin Hansen (27) er død, *iTromsø* (31. oktober 2016). Besøkt 3. november 2016.
3. ↑  Bjørn Lidin Hansen - Profil, *Norges Fotballforbund*. Besøkt 3. november 2016.
4. ↑  Lyn Toppfotball – Rilindja 10.09.2016, *Norges Fotballforbund*. Besøkt 3. november 2016.
Bokserien Verdens Hellige Skrifter.
***Jødiske skrifter*** er en norsk bok med et utvalg tekster fra jødedommens etterbibelske religiøse litteratur, redigert av Bente Groth, utgitt i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter i 2002. Alt er oversatt til norsk for denne boken.

Innholdet
---------

*Jødiske skrifter* inneholder seks grupper av tekster

1. Fedrenes ord. Traktaten *Pirke Avot* fra Misjná
2. Jødisk fortellertradisjon (Aggada)
3. Liturgiske tekster
4. Kvinnebønner fra Øst-Europa
5. Tekster fra Zohar (Kabbala, jødisk mystikk)
6. Hasidiske fortellinger fra Martin Bubers samling *Die Erzählungen der Chassidim*

Jødiske tekster fra tiden etter Tempelets fall (år 70) er delvis samlet i Talmud. Andre deler av den rabbinske undervisningen, eller jødiske fortellertradisjonen ble samlet i egne midrashsamlinger, fra 400-tallet. Midrash består av to sjangre eller deler: Halakha – lovstoffet og de religiøse forpliktelsene; og Aggada – fortellingene.

Det jødiske bønnelivet er baserte på faste, nedskrevne bønner. Det finnes bønner for døgnets tider, for årets høytider og for livsfaser. Her omfatter utvalget blant annet «Amida» eller «Attenbønnen», tidebønnen «Shema Israel», «Sørgendes Kaddish», en bønn som fremsies av eldste sønn ved foreldrenes bortgang, og Tkhines, nyere bønner for bruk i hjemmet, nedskrevet på jiddisk på 1600-tallet.

Zohar, og kabbalistisk tradisjon, baserer seg på at fortellingene i Mosebøkene kan forstås på fire nivå: den faktiske historien, de underliggende betydninger og de allegoriske forklaringene, den religiøse lærdommen og for det fjerde *Sod*, det hemmelige, esoteriske nivået. Utvalget fra *Zohar* er gjort fra verkets kommentarer til skapelsesberetningene i *Første Mosebok*.

Utvalget fra de *Hasidiske fortellingene*, som Buber samlet i flere bind fra og med 1906 inntil den samlede utgaven *Die Erzählungen der Chassidim* utkom i 1947, er konsentrert om legender om Jisraél ben Elingézer, grunnleggeren av den hasidiske retningen.

Se også
-------

* artikkelen jødedom, avsnittet jødedommens tekster

Referanser
----------

1. ↑  *Jødiske skrifter*. Tekstutvalg og innledende essay av Bente Groth; oversatt av Espen Arnesen, Torleif Elgvin, Lynn Claire Feinberg og Bente Groth. XLVII, 300 s. Bokklubben, 2002. (Verdens hellige skrifter; 10). ISBN 82-525-4111-9
**Clayhall** er et område i distriktet Redbridge i det østlige London. Det er et forstadsområde, som ble utviklet på eiendommen til en gammel herregård. Ved folketellingen i 2011 hadde stedet en befolkning på 13 241 innbyggere.

Historie
--------

Stedsnavnet kommer fra herregården, som er første gang dokumentert i 1203 som land gitt til Adam og Matilda de la Claie av Richard de la Claie. Familien hadde eiendommen i rundt hundre år før den fikk flere eiere. I et skjøte fra 1410 nevnes den med skrivemåten Clayhall. Et nå lite brukt navn for hva som er hovedsakelig den nordlige delen er Claybury.

Rundt midten av det 1600-tallet bodde sir Christopher Hatton, en fetter av rikskansleren Christopher Hatton, på herregården. Fra midten av det neste århundret hadde eiendommen blitt satt ut til leilendinger, og herregården ble revet. Eiendommen ble stykket opp for utbygging i 1935.

Ved utkanten av parken ble Claybury mentalsykehus reist, opprinnelig som et sinnssykeasyl, i årene 1888-1893, som hadde kapasitet på 2 500 pasienter. Ved samme tid ble rådhuset Claybury Hall utvidet og omgjort til et privat asyl. Ved 1930-tallet hadde sykehuset ble verdenskjent for sin behandlig av metale sykdommer. Kapasiteten hadde blitt utvidet til rundt 4 000, og sykehuset hadde sitt eget teater, radiostasjon, bank og postkontor.

Referanser
----------

1. ↑  «Redbridge Ward population 2011» Arkivert 21. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics
2. 1 2  «Claybury, Redbridge», *Hidden London*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |