recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Randi Spets og Thor Glad Jakobsen fra Steinvikholm Musikkteater (i midten) mottok Nord-Trøndelag fylkes kulturpris for 2008 fra fylkesordfører Gunnar Viken og fylkesråd for kultur, Annikken Kjær Haraldsen.
Steinvikholmen  Foto: Frode Inge Helland 
**Opera Trøndelag**, tidligere **Steinvikholm Musikkteater**, er et norsk distriktsoperaselskap med formål å fremme interesse og utbredelse av musikkteater regionalt med hovedvekt på opera.

Randi Spets er operasjef. Operaselskapet fikk Nord-Trøndelag fylkes kulturpris for 2008. Operaselskapet deltar i nettverket OperaNorge.

Operaen *Olav Engelbrektsson* på Steinvikholm Slott ble første gang oppført i 1993 som *musikkdramaet Lucie*. Libretto er av Edvard Hoem og musikk av Henning Sommerro. Hovedpersonene i oppsettingen er erkebiskop Olav Engelbrektsson, fru Inger til Austråt, adelsmann Nils Lykke og jomfru Lucie fra Austråt. Kristoffer Rustung og den danske hærfører har også sentrale roller i intrigespillet.

Selskapet har som formål via sine produksjoner å legge til rette for barn og ungdom og være en arena for videre steg innen scenekunst. Steinvikholm Musikkteater har siden 2001 drevet operaskole for barn og ungdom mellom 11 og 15 år. *Seniorakademiet* er for videregående elever over 15 år. Elevene øver mot deltakelse i musikkteatrets produksjoner. Operaskolen har hvert år siden 2001 hatt sin egen oppsetting i februar/mars med forestillingen *Viva la Musica*.

I 2008 ble W.A.Mozarts Tryllefløyten skapt i ny drakt og regi av Steinvikholm Musikkteater, og ble oppført i Prestegårdshagen ved Stjørdal Museum i 2008, 2009, 2010 og 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Steinvikholmopera; youtube.com
* St.meld. nr. 32 (2007-2008) Bak kulissene; kap. 5: Operatilbudet
* nrk.no, 28.7.2010 «Rekrutterer stjerner»
Inngangen til Juesheng-tempelet (Den store klokkes tempel)
Yongle-klokken
**Den store klokkes tempel** (forenklet kinesisk: 大钟寺, tradisjonell kinesisk: 大鐘寺, pinyin: *Dazhong si*), som opprinnelig het **Juesheng-tempelet** (觉生寺 / 覺生寺, *Juesheng si*, er et buddhistisk tempel ved gaten Beisanhuan Xilu i Beijings bydistrikt Haidian.

Historie
--------

Tempelet ble bygd i 1733 i Yongzheng-keiserens tid i Qing-dynastiet. Tempelets navn har sammenheng med den store *Yongle-klokken* som stammer fra Yongle-keiserens tid (1403–1424). Den veier 46,5 tonn, er 6,75 m høy og har en omkrets på 3,3 m. Opprinnelig var klokken oppkalt etter Avatamsaka-sutraen (kinesisk: *Huayan jing* – «Huayan-klokken»), som er inngytt på klokken

Juesheng-tempelet ble i 1996 oppført på listen over kulturminner i Folkerepublikken Kina.

Tempelet har siden 1985 huset et klokkemuseum (*Guzhong bowuguan*; engelsk *Ancient Bell Museum*).

Galleri
-------

* Tempelets klokketårnTempelets klokketårn
* Klokke fra Ming-dynastiets tid (1492)Klokke fra Ming-dynastiets tid (1492)
* Tempelets trommetårnTempelets trommetårn
* SteininnskriftSteininnskrift

Referanser
----------

1. ↑  The Big Bell Temple Arkivert 6. juli 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Klangen fra klokken når ut over 45 km Arkivert 7. mars 2012 hos Wayback Machine.
3. ↑  Tempel und Kirchen – Jueshengsi Arkivert 2012-05-24, hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Big Bell Temple – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Der Klang der Yongle-Glocke ist über 45 km weit zu hören
* Tempel der Großen Glocke
* Tempel und Kirchen – Jueshengsi
* The Juesheng Si (Temple of Awakening) and Its Historical Vicissitudes Arkivert 27. februar 2016 hos Wayback Machine.
* The Big Bell Temple
* Dazhongsi Guzhong Bowuguan (Ancient Bell Museum Attached to Great Bell Temple)
* Dazhong si Guzhong bowuguan fra Baidu Baike

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Arthur Jahr** (født 21. juli 1895 i Larvik, død 28. oktober 1960 i Bærum) var en norsk jurist, jernbanefunksjonær og NS-ordfører i Bærum.

Jahr tok realartium i Kristiania (Oslo) i 1918 og juridisk embedseksamen med laud i 1922. Han var deretter edsvoren fullmektig i Vest-Telemark, og deretter konstituert sorenskriver samme sted. I 1924 gikk Jahr tilbake til Norges Statsbaner (NSB), der han også hadde hatt deltidsarbeid som skoleelev og student. Han var ansatt hos NSBs hovedstyre frem til 1936, da han gikk over i en stilling som trafikkinspektør.

Da kommunene ble nazifisert under andre verdenskrig ble Jahr utnevnt til Bærums ordfører. Han hadde meldt seg inn i Nasjonal Samling (NS) allerede 15. mai 1940, og stod som medlem til frigjøringen i 1945. NS-medlemskapet hjalp også Jahr til å bli forfremmet til kontorsjef i NSB.

Under landssvikoppgjøret ble Jahr tiltalt for angiveri av folk som ikke ville innpasse seg til NS-systemet, innsamling av penger til den norske legion og for å bevilge kommunens penger til NS-formål. Det kom frem under rettssaken at han også hadde spilt en sentral rolle i nedleggelsen av Valler skole da lærerne nektet å bruke de nazifiserte skolebøkene, og Jahr hadde da fått en av skolens lærerinner sendt til Tyskland, der hun døde. Jahr ble kjent skylding på alle punkter i Aker herredsrett, og ble dømt til 8 års tvangsarbeid, rettighetstap i 10 år, inndragning av 5000 kr og erstatning på 10 000 kr. Han ble også fradømt stillingen som personalsjef i Norges statsbaner for all fremtid.

Han ble gift i 1923 med Valborg (Pikenavn: Grimholt) fra Larvik (f. 1899, d. 1986).

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 29. oktober 1960[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Bærums nye ordfører». *Asker og Bærums Budstikke*, 19. februar 1941.
4. ↑  «'Ordfører' Arhur Jahr, den onde ånd i Bærum». *Dagbladet*, 5. mai 1947.
5. ↑  «'Ordfører' Jahr har meget å svare for.» *Aftenposten*, 5. mai 1947.
6. ↑  «Akers herredsrett: 'Arthur Jahr var en aktiv, agressiv og brysk nazist'». *Asker og Bærums Budstikke*, 14. mai 1947.
7. ↑  «Østlands-posten 1947.05.14». Norge;Vestfold og Telemark;;Larvik;;;;. s. 1.
8. ↑  «Morgenposten 1923.04.05». Norge;Oslo;;Oslo;;;;. s. 3.
9. ↑  Asker og Bærums budstikke, onsdag 22. januar 1986 (Dødsannonse)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**TOP 09** (forkortelse for *Tradice Odpovědnost Prosperita 09*, eller «Tradisjon, Ansvar, Velstand 09» på norsk) er et liberalkonservativt politisk parti i Tsjekkia. Partiet er fiskalkonservativt og går sterkt inn for europeisk integrasjon.

TOP 09 ble grunnlagt i 2009 av Miroslav Kalousek og andre liberale avhoppere fra det kristendemokratiske partiet KDU-ČSL og den tidligere utenriksministeren Karel Schwarzenberg. De reagerte på hva de oppfattet som en venstredreining innen KDU-ČSL. Schwarzenberg ble valgt til den første partilederen i TOP 09 og stilte som partiets første presidentkandidat.

TOP 09 har inngått i Petr Nečas og Petr Fialas høyreregjeringer i Tsjekkia; det inngår i en valgallianse sammen med KDU-ČSL og ODS. Partiet er også representert i Europaparlamentet, hvor det er tilsluttet Det europeiske folkepartiets gruppe.

Valghistorikk
-------------

Om TOP 09 har stilt i valgforbund med andre partier, er stemmetall for hele valgforbundet, mens mandattallet er for partiet alene.

Valg til Tsjekkias deputertkammer

| Valg | Stemmer | Mandater |
| --- | --- | --- |
| # |  % |
| 2010 | 873 833 | 16,7 | 

41 / 200
 |
| 2013 | 596 357 | 12,0 | 

26 / 200
 |
| 2017 | 268 811 | 5,3 | 

7 / 200
 |
| 2021 | 1 493 701 | 27,8 | 

14 / 200
 |

Regjeringsdeltakelse
--------------------

**TOP 09s deltagelse i regjeringer**

* Petr Nečas' regjering (ODS, TOP 09, VV) (28. juni 2010–10. juli 2013)
* Petr Fialas regjering (ODS, TOP 09, KDU-ČSL, STAN og Piratpartiet) (17. desember 2021–)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) TOP 09 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* TOP 09 på Twitter Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** NKC
 |
Balsfjord kirke
**Lyngen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nord-Troms prosti. Det omfattet sogn i Balsfjord kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Balsfjord kirke. 

Balsfjords kirkesogn er nå en del av Balsfjord kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Troms prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Balsfjord sognet "fra gammelt av" til Tromsø sogn og sognekall. Ved kgl.res. av 2. februar 1852 ble Balsfjord og Malangen utskilt som egne kirkesogn, og ved kgl.res. av 18. oktober 1856 *er bestemt, [at disse sogn] adskilles fra Tromsø Præstegjeld, for at udgjøre et eget Sognekald med Balsfjorden [..] som Hovedsogn[.]* Balsfjord kirke ble vigslet av biskop Knud Gislesen den 19. oktober 1856, mens Malangen hadde fått kirke tre år tidligere.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Balsfjord
* Malangen

Referanser
----------

1. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 182-3.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
3. ↑  *Balsfjord kirke 150 år*. Balsfjord og Malangen menighetsråd. 2006. s. 16.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Deutsche sozialdemokratische Arbeiterpartei in der Tschechoslowakischen Republik** (DSAP, det tyske sosialdemokratiske arbeiderparti i Den tsjekkoslovakiske republikk) var et sosialdemokratisk parti i Tsjekkoslovakia som ble grunnlagt i 1919.

Partiets forløper var en arbeiderforening grunnlagt i Asch i det nordvestlige Bøhmen i 1863 som lokallag i Allgemeine Deutsche Arbeiterverein, og som var den første sosialdemokratiske organisasjon i keiserriket Østerrike.

Etter første verdenskrig konstituerte den tyske arbeiderbevegelsen i den nye staten Tsjekkoslovakia seg i september 1919 som *Deutsche sozialdemokratische Arbeiterpartei in der Tschechoslowakischen Republik* i Teplitz-Schönau. Samtidig ble Ludwig Czech valgt til partiets formann.

På 1920-tallet var DSAP det viktigste tyske partiet i Tsjekkoslovakia, og arbeidet for de tyskspråklige innbyggernes rettigheter i republikken. Partiet mistet imidlertid etter den økonomiske krisen fra 1929 mange sudettyske tilhengere. Samtidig vant Sudetendeutsche Partei stadig større oppslutning.

I 1938 ble Wenzel Jaksch valgt til Czechs etterfølger som partiformann.

Etter at Münchenavtalen i 1938 overførte Sudetenland til Tyskland ble sosialdemokrater forfulgt av det nasjonalsosialistiske regimet; 20 000 sosialdemokrater ble arrestert og ca. 2 500 sudettyskere sendt i konsentrasjonsleir, mens omkring 30 000 opposisjonelle sudettyskere flyktet til utlandet.

22. februar 1939 besluttet styret i DSAP å innstille alle aktiviteter i Tsjekkoslovakia og fortsette arbeidet i utlandet under navnet *Treuegemeinschaft sudetendeutscher Sozialdemokraten*.

Som følge av Beneš-dekretene og fordrivelsen av tyskere fra Tsjekkoslovakia etter annen verdenskrig ble partiet ikke grunnlagt på nytt etter krigen. Mange sudettyske sosialdemokrater deltok i gjenopprettelsen av SPD i Tyskland og SPÖ i Østerrike.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Syversrudfenomenet** var et lydfenomen som høsten 1903 ble hørt på husmannsplassen Syversrud i Nes kommune i Akershus. Hendelsen ble en periode mye omtalt i avisene.

Om kvelden 21. september ble det første gang hørt banking under gårdshuset; lyden gjentok seg deretter hver natt, med lengre og lengre pauser. En av de første dagene etter at lydfenomenet først var hørt, så sønnen på gården et blålig lys utenfor vinduet, og 27. september merket man en lukt som minnet om kull eller svovel. Folkene på Syversrud flyttet til en nabogård 3. oktober, og det var også siste gang lyden med sikkerhet ble hørt.

Det ble spekulert på om lyden kunne skyldes ei underjordisk vannåre og være et forvarsel om ras, og geolog John Bernhard Rekstad ved Norges geologiske undersøkelse ble tilkalt for å undersøke saken. Han oppholdt seg ei natt på gården, men hørte ingen banking. Dyrene på gården hadde heller ikke vist tegn til uro i perioden da bankingen pågikk, og Rekstad mente det var påfallende at bankingen hadde opphørt samme dag som beboerne i huset hadde flyttet ut. Geologen fant ut at det var minst sju meter tykk leiravsetning under husene, men han konkluderte med grunnen var stabil og at det ikke var noen grunn til å frykte noe ras. Det var dessuten fast fjell og ingen vannårer mellom gården og Ellingsjøen, som lå i åsen ca. 700 meter unna, og heller ingen bekk like ved gården.

En sønn av husmannen, en 23 år gammel psykisk utviklingshemmet mann som bodde på gården, tilsto 21. oktober at det var han som hadde stått bak bankingen. Han var kommet under mistanke da han ble grepet i å banke i veggen på Rolstad, der familien på Syversrud hadde søkt tilflukt. Enkelte mente likevel å ha hørt bankingen etter at mannen og familien var flyttet fra Syversrud, og at det likevel måtte skyldes et naturfenomen.

Referanser
----------

1. ↑  Norges Geologiske Undersøkelse: *Årbok 1965*. Universitetsforlaget, Oslo 1966 (s. 95, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
2. ↑  Norges Geologiske Undersøgelse: *Aarbog for 1906*. Aschehoug, Kristiania 1907 (s. 55, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
3. 1 2  Morgenbladet: Fra Syversrud (publisert rapport skrevet av geolog J. Rekstad, s. 1, 9. oktober 1903, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
4. ↑  Morgenbladet: Bankeaanden (s. 2, 21. oktober 1903, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
5. ↑  Aftenposten: Bankningen paa Syversrud (avisinnlegg skrevet av Olaf Holtedahl og Rolf Enger, s. 2, 23. oktober 1903, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
**Savoy Hotel** er et hotell i Strand i London. Hotellet ble reist av impresario Richard D'Oyly Carte med midler han hadde tjent på operaoppsetninger med Gilbert og Sullivan, og åpnet 6. august 1889. Det var det første i Savoy-gruppen av hoteller og restauranter eiet av Carte-familien gjennom mer enn et århundre. Det var det første luksushotellet i Storbritannia, og introduserte elektrisk belysning gjennom hele bygningen, elektriske heiser, baderom i de fleste av de overdådig møblerte hotellrommene, konstant varmt og kaldt rennende vann, og mange flere andre innovasjoner. Carte ansatte César Ritz som direktør og Auguste Escoffier som chef de cuisine; de etablerte en uovertruffen kvalitetsstandard innen hotellbevertning, underholdning og elegant bespisning, som tiltrakk seg kongelige og andre velstående og mektige gjester.

Da Cartes barnebarn Bridget døde barnløs i 1985, tok familiens eierskap slutt. I 1998 ble hele hotellgruppen kjøpt av et amerikansk investeringsfirma, The Blackstone Group, som solgte hotellene i 2004 til Quinlan Private. Åtte måneder senere ble Savoy Hotel og restauranten Simpson’s-In-The-Strand solgt for 250 millioner pund til den saudiske prinsen Al-Waleed bin Talal for å drives av hotellkjeden Fairmont Hotels and Resorts. De øvrige hotellene i Savoy-gruppen ble beholdt av Quinlan Private under navnet Maybourne Hotel Group.

Bilder
------

* 
* 
* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «Savoy 'up for sale' as Saudi owner's billions dwindle | News». *web.archive.org*. 19. april 2009. Archived from the original on 19. april 2009. Besøkt 29. desember 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Maybourne new brand for Quinlan hotels» **(engelsk)**. 24. januar 2005. Besøkt 29. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Valgplakat 1990
**Deutsche Soziale Union** (DSU) er et liberal-konservativt til nasjonalliberalt politisk parti i Tyskland. Partiet ble grunnlagt den 20. januar 1990 i Leipzig før oppløsningen av DDR.

Partiets forbilde var det vesttyske partiet CSU. Programmatisk sto DSU for en raskest mulig sammenslåing av de to tyske statene. Under valget til Folkekammeret i DDR mars 1990 var partiet en del av valgforbundet Allianz für Deutschland.

DSU fikk 6,3% oppslutning og gikk inn i regjeringen de Maizière. Visestatsminister og innenriksminister ble Peter-Michael Diestel som forlot partiet etter noen få måneder. I parlamentet foreslo partiet flere ganger å deklarere tiltredelsen til forbundsrepublikken for samme dag. Etter 1990 fikk DSU under valgene oppslutning på mindre enn 0,5 %.

Referanser
----------

1. ↑  «Chronik-Glossar: Allianz für Deutschland». *www.chronikderwende.de*. Besøkt 14. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Deutsche Soziale Union – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
«Møller» har flere betydninger.Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Vannmølle i Tyskland drevet av vannhjul
Gammel vindmølle i Hessenpark
En **mølle** er en maleinnretning for å finknuse noe; vanligvis for å forvandle korn til mel. I en tradisjonell mølle foregår malingen mellom to møllesteiner; en ligger fast, den andre roterer. Fagpersoner i dette yrket kalles en **møller**.

De eldste møllene var drevet av håndkraft eller av dyr. Etter hvert ble det utviklet møller drevet av vannkraft, ved hjelp av et vannhjul, og møllen kan da kalles en vannmølle. Alternativt kan den drives av vindkraft, og kalles da en vindmølle. Moderne møller drives vanligvis av elektrisk kraft. 

Kvern er et annet ord for mølle, det brukes som oftest om mindre innretninger, som bekkekvern. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS **·** NKC **·** BNE
 |
**Kazimierz Nycz** (født 1. februar 1950 i Stara Wieś) er katolsk erkebiskop av Warszawa.

Liv og virke
------------

### Prest

Nycz ble presteviet 20. mai 1973, og tok doktorgraden i teologi ved Det katolske universitetet i Lublin. Han arbeidet først i administrasjonen i erkebispedømmet Kraków, og ble i 1981 tilknyttet sjelesorgen i Skawina. I 1987 ble han så utnevnt til subregens ved presteseminaret i Kraków. 

### Hjelpebiskop i Kraków

Den 14. mai 1988 utnevnte pave Johannes Paul II ham til titulærbiskop av *Villa Regis* og hjelpebiskop i Kraków. Han ble bispeviet av kardinal Franciszek Macharski 4. juni samme år. Den polske bispekonferansen valgte ham 26. november 1999 til president for kommisjonen for katolsk utdannelse. 9. juni 2004 utnevnte Johannes Paul II ham så til biskop av Koszalin-Kołobrzeg. I desember 2004 ble han medlem av den polske bispekonferansens råd.

### Erkebiskop av Warszawa

Pave Benedikt XVI utnevnte 3. mars 2007 Kazimierz Nycz til erkebiskop av Warszawa, etter at Stanisław Wielgus hadde blitt nødt til å gå av etter bare en dag som erkebiskop på grunn av sin fortid som informant for kommunistregimet. Nycz ble innsatt som erkebiskop 1. april samme år i Warszawas Johanneskatedral.

### Kardinal

Ettersom erkebiskopen av Warszawa vanligvis er kardinal er det forventet at paven til utnevne Nycz til kardinal ved et fremtidig konsistorium.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Kazimierz Kardinal Nycz, Munzinger IBA 00000028614, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id nycz-kazimierz, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på The Cardinals of the Holy Roman Church

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** Munzinger (iba)
 |
Gazastripen i mai 2005, forut for evakuering og avvikling. De blå områdene er israelske bosetninger, Morag er den sørligste.
**Morag** (hebraisk: מוֹרַג) var en moshav og en israelsk bosetning i Gush Katif, i den sørvestlige kanten av Gazastripen, som ble evakuert ved Israels ensidige uttrekning i 2005.

Historie
--------

Morag var den sørligste bosetningen i Gush Katif. Den ble først etablert den 29. mai 1972, som en ikke-religiøs militær utpost utsprunget av Nahal, og demilitarisert da den ble overført til sivile boligformål i 1982.[1] Det ble senere et religiøst landbruksarbeiderkooperativ, hvis innbyggere tjente til livets opphold ved å dyrke blomster og grønnsaker i drivhus.

Ensidig uttrekning
------------------

Seksten familier av Morag ble kastet ut den 17. august 2005 av Israel Defense Forces (IDF) og israelsk politi. Andre hadde forlatt bosetningen tidligere etter myndighetenes ordre.[1][2]

Palestinske planer
------------------

På restene av den tidligere landsbyen er en arabisk bebyggelse blitt annonsert, som **Sheikh Khalifa City**.[3] Nettstedet er oppkalt etter De forente arabiske emiraters president Khalifa bin Zayed Al Nahyan på grunn av hans finansiering av prosjektet.[4]

Referanser
----------
**ELKO AS** (opprinnelig **A/S Elektrokontakt**) er et nordisk selskap som produserer stikkontakter, lysbrytere, termostater og andre smarthusløsninger. Selskapet ble grunnlagt 17. juli 1945 av Knut Ervik og Kaare Kristensen i Oslo.

I starten var det 8 ansatte men etter som etterspørselen økte måtte de starte produksjon på ytterligere 3 steder og i 1961 flyttet de til eget kontor- og fabrikkbygg i Sandvika. Bedriften vokste også ut av disse lokalene og produksjonslokaler ble leid i både Hokksund og på Åmot i Modum. Nye produksjonslokaler ble bygget på Åmot og stod ferdig i 1970, de var for små allerede i 1974 så lokalene ble utvidet og et lagerbygg ble bygget i 1989. I 2000 ble produksjonen samlet på Åmot. Frem mot 2022 fortsatte enkelte produkter å bli produsert på Åmot mens andre produkter ble produsert på fabrikker utenfor Norge 

Familiene Ervik og Kristiansen solgte først halvparten av ELKO til finske Ahlström OY i 1989 og resterende halvpart i 1994. Selskapet ble så senere solgt til Lexel Holding Norge AS og så videre til det internasjonale Schneider konsernet i 1999. 

I juni 2020 annonserte Schneider at de ville legger ned den resterende produksjonen i Norge. Produksjonen ble flyttet fra Åmot til Schneider Electric-fabrikkene i Tyskland og til de regionale distribusjonssentre i Norden i Örebro i Sverige i løpet av 2021. Maskinene i produksjonsanlegget på Åmot ble rigget ned og flyttet til Tyskland.. 

ELKO er i dag et ledende smarthus selskap som selger sine produkter i både Norge, Sverige og Finland. Selskapet er en integrert del av Schneider konsernet med over 500 ansatte på tvers av hele Norge og nærmere 1000 ansatte i Sverige. ELKO er kjent for å selge innovative produkter av høy kvalitet. Administrerende direktør i ELKO Norge er i dag Sowmya Swaminathan og styreleder er Rasmus Haagensen.

Referanser
----------

1. ↑  Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret
2. ↑  Kontaktinformasjon Arkivert 5. oktober 2013 hos Wayback Machine.
3. 1 2  «ELKO sin historie».
4. ↑  Magnus Ekeli Mullis (16. juni 2020). «Norsk el-eventyr legges ned: – En veldig tung beskjed å få». Nettavisen. Besøkt 16. juni 2020.
5. ↑  «Elko – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 9. april 2023.
6. ↑  Magnus Ekeli Mullis (30. januar 2020). «Norsk el-eventyr trues av nedlegging: 80 arbeidsplasser kan forsvinne». Nettavisen. Besøkt 16. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
En **bygdeallmenning** er et område hvor eiendomsretten tilligger minst halvparten av de jordbrukseiendommer som fra gammel tid har bruksrett i almenningen. Retten kan som hovedregel ikke omsettes (for eksempel selges eller festes bort), jf. bygdeallmeningsloven § 1-2 og fjell. § 13. Men det finnes flere unntak - der adgangen til salg eller bortfeste av tomt for bolig eller fritidshus er av særlig betydning. 

Eier av eiendom med tilliggende bruksrett kan bare utøve retten til dekning av eiendommens behov ved jordbruksmessig drift. Bruksretten omfatter rett til trevirke, beite for eiendommens husdyr, fiske og jakt. Bruksretten kan også innebære rett til å ha seter i området.

Drift av bygdeallmenninger, rettigheter og plikter fremgår av *LOV 1992-06-19 nr 59: Lov om bygdeallmenninger*.

Se også
-------

* Allmenning

Referanser
----------

1. ↑  Falkanger, Thor (2016). «Allmenningsrett». *Fast eiendoms rettsforhold*. Oslo: Universitetsforlaget. s. 176.

Eksterne lenker
---------------

* Lov om bygdeallmenninger
Primærstabiliteten plottet ved 1 radian (stabilitetskurven følger den rette linjen opp til cirka 4-7 grader)
**Initialstabilitet** eller **primærstabilitet** er hvor stor motstand en båt har mot små endringer i forskjellen på de vertikale kreftene på båtens to sider (styrbord og babord). Innen skipsteknikk er initialstabilitet og sekundærstabilitet viktig ved design av små båter, mens man for større skip fokuserer på flytestabilitet.

Bestemmelse
-----------

Initialstabiliteten bestemmes etter hvor stor vinkel båten heller mot en side etter hvert som man flytter tyngdesenteret (CG) sideveis, for eksempel på grunn av forflytting av passasjerer eller last, eller på grunn av eksterne faktorer som bølger. Metasenterhøyden kalles også initialstabiliteten.

Eksempler
---------

Dess bredere båt og dess mer volumet er fordelt fra senterlinjen (CL), dess større initialstabilitet vil båten ha.

Bredt ettskrogede båter har stor initialstabilitet, og gjør det lettere for passasjerer å stå oppreist for å for eksempel fiske. Det samme gjelder smale, små båter som W-kajakker som har en to skrog.

Veldig smale ettskrogede båter som kanoer og kajakker har generelt liten initialstabilitet, men toskrogede W-kajakker har betydelig mer initialstabilitet på grunn av at oppdriften er fordelt på en større avstand fra senterlinjen. For å oppnå initial- og sluttstabilitet er det generelt en fordel å holde tyngdepunkt så lavt som mulig, hvilket i små båter gjerne betyr at man bør sitte. På kapproingsbåter til flatvann, hvor forholdet mellom skrogets lengde og dekksbredde er opptil 30:1, vil man ha svært lite initialstabilitet, og båten må derfor aktivt balanseres av utøverne.

Sammenlignet med sluttstabilitet
--------------------------------

Etter cirka 10 graders sideveis helling begynner skrogformen å bli viktigere, og sluttstabilitet vil ta over som den dominerende faktoren for båtens stabilitet.

Kajakk
------

Uerfarne kajakkpadlere kan foretrekke noe mer initialstabiltiet på bekostning av mindre sluttstabilitet. Etter hvert som man kommer i gang og blir vant med å padle kan dette endre seg. Sluttstabilitet forteller noe om hvor stabili en kajakk vil være ved "sideveis belastning i sjøen, og vektlegges ofte av mer erfarne padlere".

Kajakkskrogets stabilitet påvirkes av formen, og kan studeres ved å se på tverrsnitt av skroget forover (flatbunnet, rundbunnet, eller rette skrogsider) og sett fra siden (rett kjøllinje vs. mer eller mindre spring).

Andre typer skipsstabilitet
---------------------------

* Sluttstabilitet
* Tertiærstabilitet: for kajakkrulling er tertiærstabilitet hvor stabil en kajakk er opp-ned, og det er da ønskelig med lav tertiærstabilitet (gjør det enklere å rulle opp)

Se også
-------

* Flytestabilitet
* Kajakk
	+ Åreføring, påvirker stabiliteten til en kajakk

Referanser
----------

1. 1 2  «Valg av kajakk». *www.eian.no*. Besøkt 18. juli 2022.
Trude Unruh**Graue Panther** (inntil 1993 Die Grauen) var et tysk småparti som eksisterte fra 1989 til 2008. Partiet ble grunnlagt av Trude Unruh (født 1925) som tidligere hadde vært partiuavhengig medlem av de Grønnes fraksjon i Forbundsdagen. Forgjengeren var Unruhs Senioren-Schuz-Bund – en interesseorganisasjon for eldre. I 2006 fikk partiet 3,8 % av stemmene i Berlin. Som følge av en partistøtteaffære i 2008 ble partiet oppløst med opphørsdato 29. mars 2008.

Etterfølgende partier
---------------------

Etter oppløsningen av Graue Panther ble to nye partier stiftet: *Die Grauen – Generationspartei* og *Allianz Graue Panther*.

Referanser
----------

1. ↑  «Ausgewählte Daten politischer Vereinigungen» (PDF). Bundeswahlleiter. Arkivert fra originalen (PDF) 24. september 2015. Besøkt 14. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Die Grauen – Graue Panther – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland
Må ikke forveksles med Dick (fornavn).
**Dick** eller **Dich** er et etternavn. Sognepresten i Ås (kommune) het Sigismund Christian Dick (1815–1882), selv om hans far het Andreas Svane **Dich** (1786–1849) og var krigsråd i Trondheim. Hans sønn Andreas Svane Dick (1855) ble kateket og far til seileren Christian Dick (1883–1955) som med «Fornebo» kom på sisteplass og vant sølv under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Innvandret fra Tyskland, hadde Charles Dick (1835–1904) i 1884 ervervet seg Fornebo fra baron Herman Wedel Jarlsberg, hvilket han så utparsellerte. Charles Dick ga også navn til Dicks vei, anlagt rundt 1920 i Bærum. Hans søster Anna Fredrikke Dick (1843–1921) var gift med den styrtrike trelastmann og forlegger Johan Sørensen (1833–1918). De var begge barn av borgermester i Offenbach am Main, han Johann Heinrich Dick (1802–1881). Advokaten Henry Charles Dick (1872–1946) var generalkonsul i Norge, og den som i 1914 forvaltet Anna Dicks dødsbo.

Se også
-------

* Dekke (slekt)

Referanser
----------

1. ↑  Krigsrådens far het Hans Dick og var ifølge en i bokform utgitt stamtavle over slekten Bernhoft innvandret fra Bornholm.
2. ↑  Bærum, Dicks vei, i Asker og Bærums Budstikke, den 11. februar 2012.
3. ↑  Charles Dick var gift med Anna Dick (1848–1913), også fra Tyskland, og navnet til forveksling likt hans søster Anna Fredrikke Dick (1843–1921).
4. ↑  Dødsfall, Aftenposten, 30. oktober 1946
**Jacob Jonathan Aars** (født 12. juli 1837 i Kristiania, død 22. september 1908 samme sted) var en norsk språk- og skolemann.

Han tok filologisk embetseksamen 1860 og opprettet 1863, sammen med Peter Voss, Aars og Voss' skole i Kristiania, som etter hvert ble en av landets største og mest ansette. Aars' fag var gresk, gammelnorsk og norsk. I 1864 utkom hans *Udvalgte norske oldkvad*. Hans virkskomhet som norsklærer ble av epokegjørende betydning, idet hans *Retskrivningsregler til skolebrug*, som utkom 1866, og senere ble trykt i mange utgaver, ble autorisert som norm for dansk-norskens skrivemåte i Norge. Vinteren 1886–1887 fungerte han som universitetslærer i gresk. Han var formann for Bymålslaget 1906-1908.

Aars' interesse for gresk åndsliv satte frukt i det populær-filosofiske verket *Sokrates skildret gjennem oversættelser af Platon* (1881). En del vitenskapelige filologiske undersøkelser offentliggjorde han i forskjellige tidsskrifter. Han var medlem av flere komiteer til utredning av pedagogiske spørsmål og reformer.

Jacob Jonathan Aars var far til Kristian Birch-Reichenwald Aars og Harald Aars.

Verker
------

* *Oldnorsk formlære* (1862)
* *Retskrivningsregler til skolebrug* (1866)
* *Om skæbnen hos Homer* (1877)
* *Lidt om vort sprog og dets udtale* (1880)
* *Sokrates skildret gjennem oversættelser af Platon* (1881)
* *Das Gedicht des Simonides in Platons Protagoras* (1888)
* *Græsk literaturhistorie* (1889)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Jonathan\_Aars, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Begravde i Oslo, www.begravdeioslo.no, besøkt 6. februar 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Aars, Jacob Jonathan», i *Illustreret norsk konversationsleksikon*, bind I, Kristiania: Aschehoug, 1907, sp. 25.

Litteratur
----------

* *Festskrift utgit i anledning av Aars og Voss' skoles femti aars jubilæum* (1913)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Barapartiet** (**bap**) er et lokalt politisk parti i Svedala kommun som er registrert til landstingsvalget i Skåne län og valg til kommunestyre (kommunfullmäktige) i Svedala kommun.

Partiet har sine røtter i de gruppene som på 1970-tallet motsatte seg at Bara kommune skulle inkorporeres i Svedala kommun. Partiet ble dannet i 1982 i den hensikt å stoppe planene på å anlegge en søppelfylling mellom Torup og Bara i Svedala kommune. I kommunestyrevalget samme år fikk partiet 10 prosent og 4 mandater. Etter det har partiet utviklet seg til å bli et blokkuavhengig parti med en bredere politisk plattform og øket oppslutningen i valget i 1998 til 6 mandater. På det meste har partiet hatt 8 mandat i kommunestyret, men etableringen av flere nye partier i kommunen har gjort at Barapartiet har gått tilbake til det nivået som det hadde ved starten.

Idag er Barapartiet kommunens femte største parti og fikk i det siste kommunvalget 2010 cirka 6,5 prosent av stemmene og 3 mandater. Logoen til partiet er et skånsk hus.

Valgresultat
------------

| År | Stemmer | Prosent | Mandat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1982 |  ? | 10 % | 4 av 45 mandater |
| 1985 |  ? |  ? % | 6 av 45 mandater |
| 1988 |  ? |  ? % | 7 av 45 mandater |
| 1991 |  ? |  ? % | 8 av 45 mandater |
| 1994 |  ? |  ? % | 8 av 45 mandater |
| 1998 | 1 331 | 12,35 % | 6 av 45 mandater |
| 2002 | 1 074 | 9,84 % | 4 av 45 mandater |
| 2006 | 787 | 6,74 % | 3 av 45 mandater |
| 2010 | 796 | 6,39 % | 3 av 45 mandater |

Se også
-------

* Liste over politiske partier i Sverige

Eksterne lenker
---------------

* Barapartiet – offisiell nettside
* Valgresultater i valgene til Svedala kommunestyre 2006 og 2010

  

Portal: Sverige
**Knud Olsen Vole** (født 15. september 1849 i Vågå, død 29. desember 1929 i Bøverdalen i Lom), kjent som «**Stor-Knud**», var en norsk gårdbruker og jeger, først og fremst kjent som en legendarisk fjellfører og turistvert i Jotunheimen. Han ble utnevnt til DNT-patentfører på Galdhøpiggen i 1889.

Vole bodde i Bøverdalen, lenge på husmannsplassen Vole under Røisheim som han tok navn etter (opprinnelig het han Hellelykkjun), og drev fra 1874 som fjellfører og vert for turistene i fjellheimen. I årene 1884–1885 fikk han reist den kjente Juvasshytta ved Galdhøpiggen. Fire år senere, i 1888, fikk han også reist en hytte på selve toppen. 

Vole ledet i 1887 den første skituren på tvers av Jotunheimen, og han var i 1888 sammen med to andre de første til å gjennomføre en vinterbestigning av Galdhøpiggen og tilsvarende på Glittertinden i 1890.

Han mottok i 1918 Kongens fortjenstmedalje i gull. I 1935 ble det avduket et minnesmerke over Vole ved Juvasshytta. Det er utført av Gustav Lærum.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Knud\_O\_Vole, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Møller, side 60.
4. ↑  Engen, side 153.
5. ↑  Møller, side 65.
6. ↑  Engen, side 137.
7. ↑  «Vole, Knud Olsen», *Arbeidernes Leksikon*, bind VI, Oslo 1936
8. ↑  Engen, side 138 og 139.
9. ↑  Tildelinger av ordener og medaljer – *kongehuset.no* (side besøkt 28. mai 2014)

Litteratur
----------

* Engen, Arnfinn m.fl.: *Sjodalen – frå fangst til fritid*. (ISBN 82-995764-0-7). Bokprosjekt Sjodalen, 2000.
* Møller, Arvid: *Galdhøpiggen*. (ISBN 82-02-14133-8). Cappelen, 1994.

Eksterne lenker
---------------

* Knud O. Vole i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Espen Petrus Andersen Lervaag** (født 1977) er en norsk manusforfatter, skuespiller og komiker født og oppvokst på Hurum i Buskerud.

Han har jobbet som tekstforfatter på flere humorprogrammer blant annet *Torsdag kveld fra Nydalen*, *ELSE* og *20:00* med Raske Menn. Han har også vært tekstforfatter for Thomas Giertsen, konseptutvikler for Gullfisken og manusforfatter for Side3s web-serie *All in i Las Vegas*.

Lervaag har også jobbet foran kamera, blant annet som skuespiller i *All in i Las Vegas*, som sidekick i *ELSE* (sesong 2) og som skaper og hovedrolleinnehaver i *Maniac* (2016). I 2017 hadde han premiere på programmet *I dag med Espen PA Lervaag* på Viafree. TV-serien *Maniac* ble nominert i kategorien «Beste komedie-TV-serie» på Monte-Carlo Television Festival.

I 2022 deltok han i TV 2s realityserie *Kompani Lauritzen*. Lervaag endte på 11. plass etter han tapte dimmekampen mot Ruben Markussen.

Referanser
----------

1. 1 2   www.themoviedb.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Maniac-Espen hiver seg inn i kroppspress-debatten». *TV 2*. Besøkt 21. mai 2016.
3. ↑  «Kongen av Instagram med ny TV-serie». *www.dt.no* **(norsk)**. 20. februar 2017. Besøkt 21. februar 2017.
4. ↑  «Dette er de nye «Kompani Lauritzen»-rekruttene | TV 2». *kommunikasjon.ntb.no* **(norsk)**. Besøkt 26. februar 2022.
5. ↑  AS, TV 2 (19. mars 2022). «Espen PA Lervaag ute av Kompani Lauritzen - takker én spesiell deltaker». *TV 2* **(norsk)**. Besøkt 19. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Espen Lervaag – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Espen Lervaag på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Espen Lervaag hos The Movie Database Rediger på Wikidata
Patentførerbevis for Ola Berge fra Skjolden, som var sertifisert patentfører for Turtagrø i årene etter 1893.
En **patentfører** var en godkjent brefører eller fjellfører, sertifisert av Den Norske Turistforening (DNT).

Det norske patentførervesenet i fjellet ble innført av DNT i 1890, etter modell fra hvordan det ble gjort i Alpene. Patentføreren var typisk en lokal fjellmann med erfaring fra breer og med klatring, og ledet turister i vanskelig terreng mot betaling. Turistforeningen satte prisene og bestemte reglene for tildeling av patenter. I 1890 ble det utnevnt 18 slike patentførere i Norge, og hver av dem hadde en patentførerbok der turistene de ledet skulle skrive noen ord om hver tur slik at de ble dokumentert for andre interessenter. Patenter gjaldt bare for ett år om gangen og hadde gjerne veldig spesifikke gyldighetsområder, og spesifiserte gjerne enkeltruter på isbreer.

Patentene var personlige og kunne ikke overføres, men i praksis fikk ofte eldstesønnen det nye patentet når en patentfører sluttet. Det utviklet seg derfor flere patentførerfamilier i breområdene i Norge.

Eksempeler på priser for en patentførers tjenester samt patentførerens plikter finnes i førerpatentet til Knud Olsen Vole. I 1890-årene var dette spesiefisert til 6 kroner for å ta én person fra Juvasshytta til Spiterstulen, 8 kroner for to personer, og 10 kroner for tre personer. Vole hadde da plikt til å bære inntil 12 kilo tøy for hver av turistene, og var derfor ikke forpliktet å føre flere enn tre personer om gangen.

Flere patentførere ble ansatt etterhvert som flere turisthytter ble bygget ut i Norge, men tallet gikk noe tilbake etterhvert som hyttene ble såpass tette at det ble enklere å gå turer på egenhånd. I 1943 var antallet nede i 30, der de fleste var ved Jostedalsbreen eller i Jotunheimen.

Patentførerordningen ble aldri formelt avviklet, men den siste tildelingen skjedde i 1976.

Referanser
----------

1. ↑  Rigmor Solem (2010), «Turlder som veileder», i *Håndbok for kursledere og kursarrangør*. Den Norske Turistforening.
2. ↑  «Patentføreren – en mann med utveier». kraftlandet.no. 16. februar 2021. Besøkt 20. desember 2023.
3. ↑  Møller, Arvid (1994). *Galdhøpiggen*. no#: Cappelen. s. 74-75. ISBN 8202141338.
4. 1 2 3  Bruaset, Oddgeir (1996). *Jostedalsbreen*. Samlaget. s. 182-183. ISBN 8252146279.
5. ↑  *Jotunheimen*. xx#: DNT. 1986. s. 188-190. ISBN 8290339186.
6. ↑  *Norske turistforenings årbok*. xx#. 1943. s. 40.
Globe icon.**Geografisk omfang:** Perspektivet og/eller eksemplene i denne artikkelen/seksjonen fokuserer på norske forhold og representerer ikke et globalt ståsted.

En **fjellfører** eller **tindevegleder** er en person som driver med føring i alpint terreng. Det vil si i skredterreng på lagdelt vintersnø, og alpine klatreturer som inkluderer grenene bre, fjellklatring og tidvis isklatring.

I motsetning til for eksempel i alpelandene finnes det ingen beskyttelse av yrkestittelen fjellfører i Norge. Det vil si at hvem som helst kan kalle seg fjellfører og ta betalt for å ta med mindre erfarne personer på tur. []

Det Internasjonale Tindeveglederforbundet utdanner profesjonelle tindevegledere gjennom en utdanning som går over tre til fem år.

I Norge er det organisasjonen Nortind som står for denne utdanningen. Norsk Fjellsportforum har også utarbeidet en nasjonal standard for instruktører, og kursarrangører i fjellsport. Både Tindevegledere og instruktører gjennom Norsk fjellsportforum er kvalifisert til å holde kurs innen bre, klatring og snøskred. Fjellføring er derimot en Tindevegleders ekspertise, og skiller seg vesentlig fra Norsk Fjellsportforums instruktørutdanning som kun varer i 10 dager.

Se også
-------

* Brefører
* Patentfører

Eksterne lenker
---------------

* Nortind – Norske Tindevegledere
* Norsk Fjellsportforum
* Nasjonal Standard for instruktører, førere og kursarrangører i fjellsport 2007 (nedlastbart pdf-dokument)[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Nahum Admoni** (hebraisk: נחום אדמוני; født 21. november 1929[1] i Jerusalem i Palestinamandatet) var direktør for den israelske hemmelige tjenesten Mossad fra 1982 til 1989.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Nahum Admoni ble født inn i en familie av polsk opprinnelse. Han gikk først på *Rehavia High School*. Han var medlem av Shai under uavhengighetskrigen i 1948. Han tjenestegjorde deretter i Israel Defense Forces til 1949.[2]

Etter krigen studerte Admoni ved Berkeley University i USA til 1954. 

### Mossad

Etter at han kom tilbake til Israel gjorde han karriere i Mossad. Under Yitzhak Hofi som Mossad-direktør var han hans stedfortreder siden 1976.[2]

Den 12. september 1982 etterfulgte Admoni Hofi.[3] Generalmajor Yekutiel Adam var egentlig tiltenkt stillingen, men han ble drept i **Libanon-krigen**.[4] Sakene rundt Mordechai Vanunu, som ble kidnappet av Mossad i Italia og bragt til Israel den 30. september 1986, og Jonathan Pollard, som ble avslørt og arrestert som israelsk spion i USA, falt i løpet av hans funksjonstid. Mossad var også involvert i Iran-Contra-saken i løpet av denne tiden. Da forskjellige alvorlige feil under operasjoner av Mossad-agenter ble kjent i 1989, sa Admoni opp sin stilling.[5]

Den 28. august 2006 ønsket Ehud Olmert å utnevne Admoni til leder for det som senere ble kjent som Winograd-kommisjonen, som skulle undersøke den israelske regjeringens beslutninger under **Libanonkrigen** i 2006. Den 17. september 2006 ble det imidlertid kunngjort at Admoni ikke ville være del av kommisjonen.[6]
**«Johnny Blue»** var den vesttyske sangen i Eurovision Song Contest 1981 og ble framført på tysk av Lena Valaitis. Opphavsmenn var Ralph Siegel og Bernd Meinunger. 

Den ble framført som tredje låt om kvelden (etter Tyrkias Modern Folk Üçlüsü og Ayşegül Aldinç med «Dönme Dolap» og før Luxembourgs Jean-Claude Pascal med «C'est peut-être pas l'Amérique»). Da avstemningen var ferdig, hadde den fått 132 poeng, hvilket ga den en andreplass blant 20 deltakere.

Sangen er balladen om den titulære *Johnny Blue*, en blind gutt som blir skydd av andre barn på grunn av sitt handikapp. Han får en gitar og lærer snart hvordan han skal spille på den, skriver populære sanger hvor han oppmuntrer andre til å overvinne sine problemer og på den måten oppnår den berømmelsen og populariteten som alltid hadde vært hans rette.

Valaitis spilte også inn sangen på engelsk under samme tittel.

Sangen har blitt noe av en favoritt i Tyskland og fikk en niendeplass i en *Best of Eurovision*-avstemning i 2006.

Norsk versjon
-------------

Den norske tittelen er også «Johnny Blue».

### Innspilling

* Gro Anita Schønn. Utgitt på singelen Talent TS 123 i 1981. Arr.: Terje Fjærn.

Kilder
------

* Offisiell Eurovision Song Contest-side

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Theater» med Katja Ebstein**

 | **Tysklands bidrag i Eurovision Song Contest**1981 | Etterfølger :**«Ein bißchen Frieden» med Nicole** |
|
**«Einmal sehen wir uns wieder»** (norsk tittel: *En gang skal vi atter møtes*) var Vest-Tysklands bidrag i Eurovision Song Contest 1961. Sangen ble fremført på tysk, med ett vers på fransk av Lale Andersen (1905–1972). Melodien ble skrevet av Rudolf Maluck, og teksten ble skrevet av Ernst Bader.

Bakgrunn
--------

Da Andersen medvirket i konkurransen i 1961, var hun muligens den mest etablerte og velkjente artisten i konkurransen. I 1939 spilte hun inn originalversjonen av krigstidsevergreenen «Lili Marleen». Sangen ble fremført som åttende bidrag om kvelden 18. mars 1961 (etter Sveriges Lill-Babs med «April, april» og før Frankrikes Jean-Paul Mauric med «Printemps, avril caril carillonne»).

Da avstemningen var ferdig, hadde det tyske bidraget fått tre poeng og ble nummer 13 av 16 deltakere.

Suksess i Sverige
-----------------

Dan Ryde skrev den svenske teksten. Den svenske tittelen er «En gång ska vi åter mötas». Thory Bernhards med Sven-Olof Walldoffs orkester spilte inn sangen i 1961. Den ble utgitt på singelen Polydor NH 10905 og EP-platen Polydor EPH 10784.

Bernhards hadde nølt med å spille den inn på grunn av dens dårlige plassering i Eurovision Song Contest, men hennes versjon ble en storselger i Sverige i 1961. «Åter på toppen», skrev avisene og utropte henne til årets artist. Bernhards gjorde en nyinnspilling i 1989. Den ble utgitt på albumet *Kärlek genom åren*.

Norsk versjon
-------------

Ivar Andersen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «En gang skal vi atter møtes».

### Innspillinger

* Siss Hartmann, Kjell Karlsens orkester. Utgitt på singelen RCA NA-1271 i 1961.
* Åse Thoresen. Utgitt på singlen Triola TN 254 i 1961.

Referanser
----------

1. 1 2  «Eurovision Song Contest : Germany 1961 : Lale Andersen, Einmal Sehen Wir Uns Wieder : ESC-History». *www.esc-history.com*. Arkivert fra originalen 21. august 2019. Besøkt 30. desember 2017.
2. ↑  «Thory Bernhards – En gång ska vi åter mötas». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 30. desember 2017.
3. ↑  «Thory Bernhards». Arkivert fra originalen 4. april 2008. Besøkt 29. mai 2010.
4. ↑  «Lille Nanette / Engang skal vi atter møtes by Siss Hartmann». Besøkt 30. desember 2017.
5. ↑  45-sleeve.com. «RCA Discography Norway». *www.bigboppa.co.uk*. Besøkt 30. desember 2017.
6. ↑  «En gang skal vi atter møtes / Farvel, min venn by Åse Thoresen». Besøkt 31. desember 2017.

* Eurovision Song Contest 1961

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**«Bonne nuit ma chérie» med Wyn Hoop** | **Tysklands bidrag i Eurovision Song Contest**(1961) | Etterfølger:**«Zwei kleine Italiener» med Conny Froboess** |