recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**St. Johanneslogen Den gyldne Nøkkel** er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 56), som ble grunnlagt den 20. april 2004 i Drammen. Logen ble fra første stund underlagt Den Norske Store Landsloge.

Logen ble grunnlagt etter initiativ fra Ordførende Mester i St. Johanneslogen Gustaf til den ledende Stjerne, grunnet tilveksten av frimurere i byen, og et ønske om å utnytte logebygningen bedre. Logens valgspråk er Clavis Vitae (Nøkkelen til Livet).

Logens navn er inspirert av Drammens byvåpen og logeskjoldet til Gustav V av Sverige.

Ordførende Mester
-----------------

| # | Navn | Levetid | Innsatt | Avgikk |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Siviløkonom Bjørn Bakken | 1942– | 20. april 2004 | 25. september 2008 |
| 2 | Administrerende direktørSøren Falch Zapffe | 1949– | 25. september 2008 | 19.februar 2015 |
| 3 | Prosjektleder Jan Ove Gudem | 1967– | 19. februar 2015 | 21. april 2022 |
| 4 | Administrerende direktør
Richard Skaar Thorsrud | 1972– | 21. april 2022 |  |

Litteratur
----------

* Matrikkel over Den Norske Frimurerorden for arbeidsåret 2007, Aktietrykkeriet i Trondhjem

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Titulus Regius** (latin «Kongens tittel») var en lov som ble vedtatt av det engelske parlamentet tidlig i 1484. Den gav kongetittelen til Rikard III og inngikk i den dynastiske strid som utløste Rosekrigene. 

Loven hadde form av en offisiell erklæring som beskrev hvorfor parlamentet året før hadde kommet frem til at Edvard IVs ektekskap med Elizabeth Woodville var ugyldig; han skal allerede ha vært formelt forlovet med en annen kvinne. Dette førte til at barne deres var uektefødte, og derfor forhindret fra å kunne arve tronen. Edvard V, som allerede i 1483 var avsatt av Rikard III, var derfor ikke rettmessig konge, og Rikard hadde det sterkeste kravet på tronen. 

Den neste kongen, Henrik VII, fikk loven omstøtt og beordret at alle kopier skulle ødelegges uten å bl lest. Årsaken til dette var at han giftet seg med Edvard IVs eldste datter, Elisabeth av York, og ønsket å ha et krav på tronen også gjennom hennes side. 

Ordren om å ødelegge kopiene ble så grundig utført at bare ett eksemplar har blitt funnet. Det var innlemmet i *Croylandkrøniken*, hvor det ble oppdaget av George Buck under Jakob I.
**St. Johanneslogen Ottar til de tvende Nøkle** er en frimurerlosje i Den Norske Frimurerorden (St. Johannesloge nr. 52), som ble grunnlagt den 6. oktober 2000 i Bardufoss. Logen ble fra første stund underlagt Tromsø Provincialloge.

Midtre Troms St. Johannes Broderforening ble grunnlagt den 4. mai 1990 underlagt St. Johanneslogen Arcturus, og ble opphøyd til deputasjonsloge den 12. mars 1992. Logen ble selvstendig i 2000. Logens valgspråk er Lux astralis (I lyset fra Stjernene).

Logen er oppkalt etter Ottar fra Hålogaland.

Ordførende Mestere
------------------

| # | Navn | Levetid | Innsatt | Avgikk |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Rektor Arnulf Steinsvik | 1945– | 6. oktober 2000 | 6. oktober 2006 |
| 2 | Oberstløytnant Olaf Frostad | 1949– | 6. oktober 2006 |  |
| 3 | Konsulent Roar Hansen | 1945– | x. oktober 2009 | 9. februar 2012 |
| 4 | Undervisningsinspektør Frode Kjønsø | 1968– | 10. februar 2012 |  |
| 5 | Ole Kristian Berntsen | 1938– |  |  |
| 6 | Pål Knoph | 1945– |  |  |

Litteratur
----------

* Matrikkel over Den Norske Frimurerorden for arbeidsåret 2007, Aktietrykkeriet i Trondhjem
**Opprør** er voldelig reisning mot myndigheter eller andre makthavere. Et mindre opprør kalles gjerne *oppstand*, mens et større opprør kan utvikle seg til *borgerkrig* eller væpnet revolusjon.

I folkeretten anses opprør som et indre anliggende, med mindre opprørerne blir anerkjent som krigførende. I ethvert tilfelle er det folkerettsstridig når utenforstående stater støtter et opprør.

Norge
-----

I Norge straffes opprør med fengsel inntil 15 år, i grove tilfeller inntil 21 år. Etter den militære straffelov anses det også som opprør når flere krigsmenn i fellesskap søker 

* a) å øve vold mot en overordnet, eller
* b) å tvinge en sådan til å foreta eller å unnlate en tjenestehandling, eller
* c) å nekte lydighet mot en foresatts befaling i tjenesteanliggende.

Se også
-------

* Opprørsbekjempelse
* Statskupp
* Revolusjon
* Mytteri
* Opptøyer
* Oppvigleri
* Politisk demonstrasjon

Referanser
----------

1. ↑  (no) Opprør i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
En **titulærbiskop** er en biskop som ikke har en reell ledelsesfunksjon over et eksisterende bispedømme. Tittelen brukes i den katolske kirke og ortodokse kirker om prelater som har rangen av en biskop (dvs. er ordinert som biskop), men utøver andre kirkelige oppgaver enn å lede et bispedømme. Siden kirkeretten krever at enhver biskop må ha et bispesete, får titulærbiskoper tildelt et historisk, opphevet bispesete (*titulært bispedømme*).

Hvis de opphevede bispedømmene var metropolitan- eller andre erkebispedømmer, har de respektive prelatene rang som *titulære metropolitter* eller *erkebiskoper*. Per 2009 fantes det i den katolske kirken totalt 95 titulære metropolitter, 88 øvrige titulærerkebiskoper og 1904 vanlige titulærbiskoper.

Tittelen gis blant annet til ledere av særkirker som ikke er bispedømmer (apostoliske prefekturer, vikariater, territorialprelaturer osv.), til hjelpebiskoper, til apostoliske nuntiuser og til prelater med embeter i den romerske kurie. De to sistnevnte gruppene blir oftest utnevnt til titulær*erke*biskoper. Et eksempel er pavens nuntius til de nordiske landene, Emil Paul Tscherrig, som ikke leder noe bispedømme, men er titulærerkebiskop av Voli. Voli var et bispedømme i Karthagos kirkeprovins i Nord-Afrika.

De titulære bispesetene var opprinnelig blant annet bispeseter i Nord-Afrika og Vest-Asia, som har gått under som en følge av islams utbredelse. Behovet for titulærbiskoper har imidlertid etter hvert økt utover tallet for disse tapte bispesetene. På 1900-tallet har paven derfor begynt å ta i bruk blant annet europeiske bispeseter som har blitt opphevet av andre årsaker (f.eks. sammenslåinger).

Situasjonen er noe mer kompleks for *titulære patriarker*. Ofte omtales alle patriarker uten egen kirkelig jurisdiksjon som titulære. Dette omfatter imidlertid også enkelte patriarker som faktisk har sete i patriarkatet sitt (per i dag gjelder dette patriarkatene Jerusalem, Lisboa og Venezia). Det romersk-katolske patriarkatet Østindia og de melkittisk-katolske patriarkatene Alexandria og Antiokia er derimot rene ærestitler. Flere titulære patriarkater har blitt opphevet eller vært vakante siden 1964, mens de opphevede patriarkatene Aquileia og Grado har blitt «gjenopplivet» som titulære metropolitanerkebispedømmer i 1969.

Eksterne lenker
---------------

* «Giga-Catholic Information» om og oversikter over
	+ titulærbispedømmer
	+ titulære erkebispedømmer
	+ titulære metropolitanerkebispedømmer
	+ titulære patriarkater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Einar Morset** (født 9. mai 1924 i Selbu, død 23. september 1996 i Stjørdal) var en norsk lærer. Han var sønn av Peder Morset.

Andre verdenskrig
-----------------

Einar Morset var sønn av Peder og Marit Morset, og hadde seks brødre; Ola Morset, Oddmund Morset, Reidar Morset, Tormod Morset, Helge Morset og Trond Morset.

Familien Morset ble hardt rammet av okkupasjonen. Allerede våren 1941 utførte NS, under ledelse av fylkesfører Henrik Rogstad, en såkalt "straffeekspedisjon" til Selbu, som ble sett på som et "jøssingreir". To av morsetbrødrene ble plukket ut, Reidar og Einar. Sammen med flere sambygdinger ble de holdt arrestert på Morset gård. Her ble de forhørt og terrorisert i over ett døgn. I 1942 ble Einar og noen andre selbygg igjen hentet av Rogstad, nå til NS-huset i Trondheim. Her ble de hundset en hel dag, og 17-årige Einar Morset ble utnevnt av Rogstad til «leder for jøssingtroppen fra Selbu», og skulle holdes ansvarlig for at folket i bygda skulle stille seg mer positivt til «Det nye Norge». 

Faren Peder og brødrene Oddmund og Tormod ble tidlig engasjert i motstandsarbeid, og i 1942 og 1943 gikk Tormod Morset i kurértrafikk mellom Trondheim og Sverige, via Selbu og Tydal. Aktiviteten ble tidlig i 1943 rullet opp av Gestapo og natt til 1. mars samme år slo Gestapo og Rinnanbanden til mot Morset-familiens hjemgård Kleset i Selbu, og alle i familien måtte flykte. Rinnan og Gestapo var først og fremst ute etter å arrestere Tormod Morset, som de hadde funnet ut drev med illegal virksomhet.

Einar Morset rømte ved å hoppe ut fra et vindu i andre etasje da fienden stormet huset. Han ble hjulpet og holdt skjult av naboer og sambygdinger, og tok seg via Tydal over fjellet til Storlien i Sverige, en tur han brukte seks døgn på.

Utdanning og yrkesliv
---------------------

I Sverige ble Einar Morset fra høsten 1943 til juni 1945 elev ved gymnaset i Uppsala. Han hadde søkt om å bli sendt til England og komme i aktiv tjeneste, men disse planene ble stoppet av en norsk offiser som mente at familien Morset hadde lidd nok.

Etter eksamen artium tok han Statens skogskole, Levanger lærerskole, Statens gymnastikkskole 1. avdeling og ett års studium i engelsk språk og litteratur ved University of Newcastle. Han arbeidet som lærer i førti år i Stjørdal kommune, i henholdsvis barneskole, framhaldsskole og ungdomsskole, de siste tjue åra som undervisningsinspektør.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Einar Olav Morset, (09.mai 1924 - 23.september 1996).», besøkt 17. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Morset, Peder» Arkivert 27. desember 2009 hos Wayback Machine. Norgeslexi.
3. ↑  Per. Hansson, (1963). *Og tok de enn vårt liv.* (5. utg utg.). Oslo: Gyldendal. s. 28–34. ISBN 8205230277. OCLC 925568072.
4. 1 2  Hansson, Per (1963). *- Og tok de enn vårt liv*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag A/S. ISBN 82-05-23027-7.
5. 1 2  Rygg, Odd (1993). *Flukt*. Selbu: Eget forlag. ISBN 82-991467-1-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |



Portal: Andre verdenskrig
**Titus** (født i år 10 eller 11 formodentlig i Korint, død i 107 i Gortyn på Kreta) nevnes i Det nye testamente som en i apostelen Paulus' følge. Titus nevnes flere ganger i de paulinske brev og et av Bibelens skrifter er stilet til ham; Paulus' brev til Titus, *Titusbrevet*. Titus var med Paulus og Barnabas i Antiokia og ledsaget dem til Apostelmøtet i Jerusalem (ApGj 15,2 og Gal 2,1-3).

Han var angivelig ikke-jøde, idet det fremgår at Paulus ikke ville omskjære ham (Gal 2,3). Titus' manglende omskjæring blir av Paulus brukt som vitnesbyrd på, at hedninger som omvendes til kristendommen, ikke behøver å overholde de jødiske forskrifter for å være riktige kristne.

Ved en senere anledning plasseres Titus ifølge de paulinske brev i Efesos sammen med Paulus og Timoteus hvorfra han sendes til Korint for å innsamle en pengegave til de fattige kristne i Jerusalem (2 Kor. 8,6 og 12,18). 

Kirken *Agios Titos* i Iraklio på Kreta.
Han omtales siste gang i 2.Tim 4,10 hvor han oppholder seg i Roma sammen med Paulus som nå er i fangenskap. Det nye testamentet omtaler ikke hans død. – Ifølge en kirkelig tradisjon ble Titus ordinert til biskop på Kreta. Han døde ifølge tradisjonen i år 107, 95 år gammel.

I den katolske kalender blev han opprinnelig feiret den 6. februar, men han er dag blitt flyttet til den 26. januar.

Navnet Titus var et alminnelig romersk navn i antikken og betyr *aktverdig*.

Litteratur
----------

* Hermann von Lips: *Timotheus und Titus: Unterwegs für Paulus.* Evangelische Verlagsanstalt, Leipzig 2008, ISBN 978-3-374-02621-0.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
**Vernepleierhøgskolen i Sør-Trøndelag** var en høgskole for vernepleierutdanning, etablert i Klæbu i 1973 som *Vernepleierskolen i Klæbu*. Utgangspunktet for utdanningen var *Klæbu Pleiehjem*, etablert 1917, senere kjent som Hallsetheimen. Hallsetheimen var en av de første offentlige pleiehjemmene for psykisk utviklingshemmede. I 1987 flyttet skolen til Ulstadløkkveien i Trondheim. 

Skolen ble i 1990 fusjonert inn i Trondheim helsefaghøgskole, og deretter i 1994 inn i Høgskolen i Sør-Trøndelag (HiST), som følge av høgskolereformen.

Fra 1. januar 2016 inngår HiST, Høgskolen i Gjøvik og Høgskolen i Ålesund i Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU). Vernepleierutdanningen videreføres som et treårig bachelor-program ved Institutt for anvendt sosialvitenskap, Fakultet for helse- og sosialvitenskap, NTNU.

Referanser
----------

1. ↑  NTNUs nettsted med informasjon om fusjonen
2. ↑  NTNUs informasjon om studieprogrammet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
School of Divinity ved University of Edinburgh holder til i «The New College» fra 1846. Barstad har vært professor her siden 2005.
**Hans Magnus Barstad** (født 7. juni 1947 i Åsnes, død 26. august 2020 i Alicante i Spania) var en norsk dr.theol. og professor i hebraisk og studiet av Det gamle testamente ved Universitetet i Oslo og ved School of Divinity, University of Edinburgh.

Han var prestesønn og vokste opp i Skotselv og Hokksund. Han tok artium i 1966, cand.theol. i 1973. Han var forskningsstipendiat fra 1976, universitetsbibliotekar fra 1980 og dr.theol. 1981 med avhandlingen *Studies in the Religious Polemics in the Book of Amos*. Barstad var professor ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo 1986–2005 og professor ved University of Edinburgh fra 2005.

Barstad var styreleder for Universitetsbiblioteket i Oslo 1988–1992, styreleder for Norsk gammeltestamentlig selskap 1992–94, generalsekretær for Det Norske Videnskaps-Akademi 1998–2000, forskningsleder ved Det teologiske fakultet 2003–2005 og styremedlem i Ludvig Holbergs minnefond fra 2003. 

Hovedområdene for Barstads forskning er profetene i Det gamle testamente og Israels historie: profeten Amos, Deutero-Jesaja og eksiltiden. Han mottok Nansenprisen for fremragende forskning i 2004. I begrunnelsen het det at «Hans Barstad er en forsker som i særlig grad har bidradd til å fornye fagfeltet ved å utfordre vedtatte sannheter, ved å plassere Det gamle testamentets skrifter i en religionshistorisk kontekst i For-Orienten, og ved å integrere historiske, arkeologiske og litterære studier. Her går det en linje gjennom hele hans forfatterskap.»

I 2015 ble han hedret med et festskrift hvor 22 internasjonalt kjente forskere bidro fra en rekke felter innen bibelvitenskap, arkeologi og historie.

Verker i utvalg
---------------

* *The Religious Polemics of Amos* (1984)
* *A Way in the Wilderness* (1989)
* *Det gamle testamente. En innføring* (1993)
* *The Babylonian Captivity of the Book of Isaiah* (1997)
* *History and the Hebrew Bible. Studies in Ancient Israelite and Ancient Near Eastern Historiography* (2008)

Referanser
----------

1. ↑   Catalogue of the Library of the Pontifical University of the Holy Cross, Pontificia Università della Santa Croce ID 119279[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kåre Berge, Svein Helge Birkeflet & Terje Stordalen: *Nekrolog: Hans Magnus Barstad (1947–2020)* - i Teologisk tidsskrift 03 / 2020 (Volum 9)
3. ↑  Knut Holter, Kristin Joachimsen, Marit Skjeggestad, Rannfrid Thelle/Helge S. Kvanvig og Terje Stordalen: *Hans Magnus Barstad* - Minneord i Aftenposten 24. september 2020
4. ↑  (no) Hans M. Barstad i Norsk biografisk leksikon
5. ↑  Se hans hjemmeside Arkivert 29. juni 2010 hos Wayback Machine. for en bredere presentasjon av hver bok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Titus Sempronius Longus** (født ca. 260 f.Kr.) var en romersk konsul under den andre punerkrigen. Han var konsul i 218 f.Kr. sammen med Publius Cornelius Scipio. 

Sempronius ble sendt til Afrika i 218 f.Kr. med 160 quinqueremer for å samle styrker og forsyninger, mens Scipio ble sendt til Hispania for å avskjære Hannibal. Sempronius slo til fra Lilybaeum på Sicilia og erobret Malta fra karthagerne. 

Kort tid etterpå ble Scipio såret og forfulgt av Hannibals styrker etter slaget ved Ticinus og det romerske senatet sendte bud på Sempronius. Han ankom i desember og ledet et angrep mot Scipios råd ved Trebia. Hans armé angrep inn i en felle og ble omsluttet av styrkene til Hannibals bror, Mago. Selv om det var et knusende romersk nederlag, kjempet Sempronius og en styrke på 10 000 infanterister seg gjennom de bakre karthagenske linjene i sikkerhet.

Sempronius returnerte til Roma i januar 217 f.Kr. for å bivåne valgene til nye konsuler. Han ble etterfulgt av Gaius Flaminus Nepos og returnerte til sin armés vinterleir.

Sempronius kjempet mot Hanno ved Grumentum. Hæren hans drepte 2000 karthagere og fanget ytterligere 280. Arméen presset Hanno ut av Lucania tilbake til Bruttium og sikret gjenerobringen av byene Vercellium, Vescellium og Sicilinum.

I 194 f.Kr. ble hans sønn Tiberius Sempronius Longus konsul og bivånet migrasjonen til de romerske kolonistene til bosetninger i Salernum og Buxentum.

Eksterne lenker
---------------

* Public domain database of Roman history

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Dangma Lhungyel** (tibetansk: ལྡང་མ་ལྷུན་རྒྱལ།, wylie: *ldang ma lhun rgyal*) var en buddhistisk munk som var opptatt av utbredelsen av Bima Nyingtik (*bi ma snying tig*) innenfor dzogchen.[*klargjør*] Han var fungerende leder av klosteret Zha Lhakhang nord for Lhasa, og er kreditert ned oppdagelsen av de 17 tantraer av den store perfeksjon. Disse tantraer skal ha blitt gjemt der av Nyang Tingdzin Zangpo, et medlem av Nyang-klanen og elev av den indiske oversetteren Vimalamitra. På grunn av sin sentrale rolle i denne historien, er Dangma Lhungyel betraktet som en inkarnasjon av Vimalamitra.

Ingenting er kjent om hans liv annet enn at han var sønn av Uru Zholma Gechok (dbu ru gzhol ma dge mchog). Han overleverte Nyingtik til Chetsun Sengge Wangchuk etter å ha holdt den for seg selv i 15 år, og også til Karak Gomchung. Noen kilder forsikrer også at Dangma Lhungyel mottok overleveringen av Nyingtik fra Be Lodro Wangchuk, en elev av Nyang Tingdzin Zangpo.

Eksterne lenker
---------------

* Dangma Lhungyel, treasuryoflives.org, besøkt 21. mai 2019
**British Forces Post Office** (**BFPO**) er postverket som betjener Storbritannias forsvar. Det opererer uavhengig av Royal Mail, og leverer post både i Storbritannia og andre steder i verden hvor britiske styrker er stasjonert. 

BFPO har egne postkoder, på formatet BFPO NNN eller BFPO c/o NNN, der NNN er ett til fire siffer. Sendinger til britisk personell i utlandet skal adresseres med denne koden, og ikke med henvisning til landet mottakeren befinner seg i. Dette er spesielt viktig ettersom man normalt bare betaler innenlands porto, og et brev adressert til et annet land med innenlands porto vil oftest bli forsinket fordi sorteringsmaskiner oppfatter det galt. 

Det er også utviklet en spesiell «hybridpost», der avsender kan sende brevet per e-post til BFPO, som så skriver det ut og leverer det på papir. Systemet kalles «e-Bluey», et navn som kommer fra aerogrammene som deles ut til soldater og deres pårørende. De består av luftpostpapir med selvklebende striper langs kantene, slik at arket kan foldes og forsegles uten bruk av konvolutt. De ble kjent som «blueys» på grunn av det blå papiret som brukes, et navn som har fått en følelsesmessig betydning for mange briter.

Av sikkerhetsgrunner må brev fra soldater til sivile adresser i Nord-Irland og Irland leveres direkte til BFPO, og ikke legges i postkasser. Slike brev skal heller ikke ha en militær avsenderadresse, og man kan ikke bruke e-Bluey. 

Et eksempel på en adresse, med fiktiv enhet og navn, er:

12345678 LCPL B Jones
B Company
1 Loamshire Regt
BFPO 61
Koden BFPO 61 viser at det er en soldat stasjonert i Milano.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) British Forces Post Office – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Netlog** (tidligere kjent som **Facebox** og **Bingbox**) var et belgisk nettsamfunn, som spesialiserte seg på europeisk ungdom. Netlog ble stengt i 2015.

Siden ble grunnlagt i 2004 i Gent av Lorenz Bogaert og Toon Coppens. Sommeren 2008 hadde nettsamfunnet 37 millioner registrerte brukere, fordelt på 19 språk.

Medlemmer kunne lage egne profiler, utvide sine sosiale nettverk, publisere musikklister, dele videoer, blogge og bli med i grupper. Gruppene kunne være åpne eller private.

Tilgjengelig på
---------------

* Arabisk
* Katalansk
* Tysk
* Fransk
* Engelsk
* Nederlandsk
* Norsk
* Spansk
* Portugisisk
* Italiensk
* Rumensk
* Russisk
* Tyrkisk
* Polsk
* Slovensk

og fem andre språk.

Referanser
----------

1. ↑  «How Netlog Leaps Language Barriers». *The Wall Street Journal*. 1. november 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Om Netlog
* Mashable's Social Networking Awards 2006
* Facebox – Insane growth?
* Facebox – Alarm:Clock
* Red Herring Top 100 Europe Awards (winner), April, 2007
Coca-Cola har sitt hovedkontor på Robsrud. Kommunen har avgrenset området mot Visperud i sør ved riksvei 159 (midt på bildet)
**Robsrud** er et næringsområde i Lørenskog kommune i Akershus, helt på grensa mot Oslo kommune ved Bydel Stovner, og sånn sett også betraktet av enkelte som øverst i Groruddalen. Det oppkalt etter en gammel gård i området, som nå er nedlagt og bygningsmassen er revet, og hvor Posten Norge i 2006 kjøpte grunnen. Områdenavnet ble bekreftet av Lørenskog kommune i deres navnefastsetting 3. februar 2010. Det er også noe småhusbebyggelse her.

Her finner man blant annet Lørenskog stasjon, som frem til 1909 het nettopp Robsrud, samt to store bedrifter:

* Coca-Cola Drikker har sitt hovedkontor og distribusjonsanlegg på Robsrud, ca. 600 – 700 ansatte
* Postens Østlandsterminal på Robsrud – med ca. 3 000 ansatte når anlegget blir fullt utbygd

Stedsavgrensning
----------------

Som nevnt bestemte Lørenskog kommune avgrensningen av området 3. februar 2010. Der heter det:
«Robsrud grenser til Oslo kommune i vest langs Stovnerbekken og Ellingsrudelva. I sør grenser Robsrud til Visperud og Thurmannskogen langs Rv 159. I sørøst grenser området til Kjenn i det området som i dagligtalen går under navnet Biermannskogen. I øst grenser Robsrud til Fjellhamarskogen langs Ellingsrudelva sør for jernbanen. Kun Robsrud, gnr. 105, ligger innenfor området.»

Referanser
----------

1. ↑  Kart og navn[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Lørenskog kommune[*død lenke*] - *Områdenavn - Lørenskog* (side 25-27, mye historie og prosjekter/planer)
* Stovnerporten – Kommentar (skeptisk) til Postens Brevsenter utbyggingen
* Kulturnett Akershus[*død lenke*] – Robsrud – de arkeologiske forundersøkelsene
* Østlandsterminalen[*død lenke*] – postennorge.no om terminalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nethuns** er i etruskisk mytologi guden for brønner, senere utvidet til å omfatte alt som har med vann å gjøre, også havet. Den etruskiske oppfattelsen av guddommen påvirket den romerske guddommen Neptun. Det er antatt at navnet Nethuns er språklig beslektet med den keltiske guden Nechtan. Antagelig kan det knyttes en forbindelse til de persisiske og vediske gudene som delte navnet Apam Napat. Alle disse er basert på det før-indoeuropeiske ordet *\*népōts*, «nevø», «barnebarn».

Nethuns er nevnt ved navn på *Piacenza-leveren*, en bronsemodell fra 3. århundre f.Kr. av en saus lever som ble benyttet i religiøse ritualer, som Neθ. en forkortelse for hans fulle navn. Som den guden som beskyttet Vetulonia ble hans profil avbildet på en mynt, kledd med en *ketos* (sjøuhyre) på hodet, ca. 215-211 f.Kr.; han er fulgt av sin trefork mellom to delfiner.

På et etruskisk bronsespeil som i dag er i Museo Gregoriano, Vatikanmuseene, er navnet NETHUNS inngravert.

Referanser
----------

1. ↑  L.B. van der Meer: *The Bronze Liver of Piacenza: Analysis of a Polytheistic Structure* (1987).
2. ↑  En av de etruskiske Dodecapolis i nordlige Etruria.
3. ↑  Et illustrert eksempel
4. ↑  Notert av George Dennis, *The Cities and Cemeteries of Etruria* (London) 1848, en tid da Nethuns og Neptun ennå ikke var blitt forbundet og registrer at Neptun opptrer sjelden på etruskiske monumenter, noe som er underlige med tanke på folkets tilknytning til havet. (Teksten på nettet)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC
 |
**British South Africa Company** (BSAC) ble etablert av Cecil Rhodes gjennom sammensmeltningen av *Central Search Association* og *Exploring Company Ltd* og fikk en kongelig kontrakt i 1889. Selskapets direktører bestod blant andre av hertugen av Abercorn, Rhodes selv og finansiereren Alfred Beit. Rhodes håpet at BSAC ville promotere kolonisering og økonomisk utnyttelse over store deler av det sør-sentrale Afrika, som en del av «kappløpet om Afrika». Dog var hans hovedfokus syd for elven Zambezi, i Mashonaland og kystområdene østenfor, hvorfra han trodde portugiserne kunne bli fjernet ved hjelp av betaling eller makt, samt i Transvaal som han håpet ville komme tilbake under britisk kontroll.

Selskapet ble gitt makt til å inngå avtaler med afrikanske herskere som kong Lobengula, til å opprette banker, til å eie, drive og gi eller distribuere land og til å opprette en politistyrke (British South Africa Police). Til gjengjeld gikk selskapet med på å utvikle territoriet det kontrollerte, å respektere eksisterende afrikanske lover, å tillate fri handel innenfor dets territorium og respektere alle religioner. 

Selskapet rekrutterte sin egen hær og angrep og beseiret matabelene og shonaene nord for Limpopoelven. Det var første gang britene brukte Maxim maskingevær i kamp. Selskapet eksproprierte, og i de følgende tre tiårene administrerte, et territorium som selskapet gav navnet *Zambezia*, og senere Rhodesia. Dette området tilsvarte det som i dag er republikkene Zambia og Zimbabwe. 

Den kongelige kontrakten ble fornyet i 1914 på betingelse av at bosettere i Rhodesia ble gitt økte politiske rettigheter. I 1922 gikk selskapet i forhandlinger med regjeringer i Unionen Sør-Afrika som ønsket å overta territoriet. Planen ble veltet av koloniens bosettere som i stedet krevde status som selvstyrt koloni i Sør-Rhodesia (dagens Zimbabwe) og som protektorat i Nord-Rhodesia (dagens Zambia).

BSAC klarte ikke å skape nok profitt til å betale sine aksjeeiere avkastning før etter at det mistet administrativ kontroll over Rhodesia i 1923. I 1933 solgte BSAC sine rettigheter til å lete etter mineraler sør for Zambezi til den rhodesiske regjeringen, men beholdt rettighetene over mineralforekomster i Nord-Rhodesia. De beholdt også selskapets eiendeler i gruver, jernbane, eiendommer og landbruk over hele det sørlige Afrika.

Selskapet ble i 1964 tvunget til å overgi sine mineralrettigheter til regjeringen i Zambia, og året etter ble BSAC slått sammen med *Central Mining & Investment Corporation Ltd* og *The Consolidated Mines Selection Company Ltd* og dannet et gruve- og industriselskap kjent som **Charter Consolidated Ltd** hvor eierne av BSAC eide over en tredjedel av aksjene.

Referanser
----------

1. ↑  J S Galbraith, (1974). Crown and Charter: The early Years of the British South Africa Company, pp. 88, 90.

Kilder
------

* Rasmussen, R. K. & Rubert, S. C. 1990. *A Historical Dictionary of Zimbabwe*, Scarecrow Press, Inc. Metuchen, NJ, United States of America.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Max Abramovitz, Avery Fisher Hall, Lincoln Center i New York by
**Max Abramovitz** (født 23. mai 1908 i Chicago, død 12. september 2004 i Pound Ridge, New York) var en USA-amerikansk arkitekt i firmaet Harrison, Abramovitz, & Abbe i New York by. Som hans viktigste arbeider regnes hovedkvarteret til De forente nasjoner i New York, Avery Fisher Hall i Lincoln-senteret i New York (opprinnelig Philharmonic Hall), Corning Glass Center i Corning (New York), US Steel Tower (også kalt USX Tower) i Pittsburgh i Pennsylvania, National City Tower i Louisville i Kentucky og Tour GAN i La Defense i Paris i Frankrike.

Abramovitz tok eksamener i 1929 ved arkitektutdanninga ved University of Illinois og i 1931 ved Columbia University. Han var også stipendiat ved École des Beaux-Arts i Paris i to år, før han vendte tilbake til USA og hadde firma sammen med Wallace Harrison fra 1941 til 1976. 

Abramovitz blei æresdoktor ved University of Illinois i 1970. Han tegna på denne tida tre bygninger for universitetet (i Urbana-Champaign). Den ene, konsert- og idrettshallen Assembly Hall, var en av verdens første kant-støtta kupler (dom). Den er ca. 120 meter i diameter og 40 meter høy.

Abramovitz' tegninger og andre arkivsaker er deponert i Avery Architectural and Fine Arts Library ved Columbia University.

Referanser
----------

1. ↑   Proleksis Encyclopedia, Proleksis enciklopedija ID 6696[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   AGORHA, AGORHA person/institution ID 86267[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 10080023[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w60c529c, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Nekrolog i *New York Times*, 15. september 2004
* Arkivoversikt fra Columbia University

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |
Denne artikkelen omhandler et politisk organ for Keiserriket Tyskland.  For andre organer med samme navn, se Forbundsrådet.Forbundsrådet i Riksdagsbygningen i 1894**Forbundsrådet** (tysk: *Bundesrat*) under Det tyske rike 1871–1918 var en representasjon for forbundsstatenes regjeringer. Forbundsrådet var ikke noen parlamentarisk forsamling og heller ikke statsoverhoders råd. Det var selv en del av regjeringsmakten, ved siden av riksdag og keiser.

Sammensetning av Forbundsrådet
------------------------------

**Fordelingen av representanter i 1871**| Forbundsstat | Bemerkninger | Antall stemmer |
| --- | --- | --- |
|   |   |   |
|
| Preussen | etter overtagelsen av statene annektert i 1866 | 17 |
| Bayern |   | 6 |
| Sachsen |   | 4 |
| Württemberg |   | 4 |
| Baden |   | 3 |
| Hessen |  | 3 |
| Elsass-Lothringen | tilhørte fra 1911 riket | 3 |
| Mecklenburg-Schwerin |   | 2 |
| Braunschweig |   | 2 |
| 17 andre småstater | hver med 1 stemme | 17 |

Se også
-------

* Forbundsrådet (Tyskland)

Referanser
----------

1. ↑  Store norske leksikon

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
En robotgressklipper med synlige spor på kryss og tvers etter hvor den har kjørt hvilket indikerer at den kjører tilfeldig.
En **robotgressklipper** er en autonom (selvgående) plenklipper. De kan klippe plenen rutinemessig, på forespørsel eller ved behov. De fleste er elektriske, og noen klarer selv å finne tilbake til ladestasjonen sin.

Styring
-------

Tidlige varianter krevde at eieren satte opp en kant rundt plenen som definerte området som skulle klippes, og klipte deretter tilfeldig på kryss og tvers innenfor dette området. Nyere klippere har ulike systemer for å avgjøre hvor den skal klippe. Avanserte klippere lager kart over plenen for å klippe på en systematisk måte.

Noen klippere kan kobles til en mobilapplikasjon hvor eieren kan sette opp planlagte intervaller for klipping, sette opp soner som klipperen skal fokusere på eller unngå, eller manuelt kontrollere med styreinnputt.

Galleri
-------

* 
* 
* 
* 
* 
*

Se også
-------

* Gressklipper
* Smarthus
* Robotstøvsuger

Referanser
----------

1. ↑  «Bosch Introduces New Autonomous Robotic Lawnmower». Besøkt 9. juni 2020.
2. ↑  «Robomow RS630 Review». Arkivert fra originalen 11. mai 2014. Besøkt 10. mai 2014.  Alt URL
**British Forces Cyprus** er en britisk militærkommando som øver kommando og kontroll over styrker fra British Army, Royal Navy og Royal Air Force stasjonert i det britiske oversjøiske territoriet Akrotiri og Dekelia og andre britiske installasjoner på Kypros. Styrkene omfatter ca. 3 500 soldater. Hovedkvarteret ligger i Episkopi Cantonment.

Stillingen som sjef for British Forces Cyprus veksler mellom en generalmajor i British Army og en air vice-marshal i Royal Air Force. Sjefen innehar samtidig det borgerlige embedet som *administrator* for Akrotiri og Dekelia, med tilsvarende myndighet som en guvernør i andre britiske oversjøiske territorier.

British Forces Cyprus har sin historie tilbake til opprettelsen av Republikken Kypros i 1960, da Storbritannia fikk traktatsfestet suverenitet over Akrotiri og Dekelia samt tilgang til 40 installasjoner (radarstasjoner, havner, depoter og skytebaner) i den nye republikken. Året etter ble kommandoen *British Forces Near East* etablert på Kypros.

Bilder
------

* Prinsesse Margaret inspiserer en æresvakt på RAF AkrotiriPrinsesse Margaret inspiserer en æresvakt på RAF Akrotiri
*

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tsjekkia Tsjekkias flagg |
| Orientering |
|  Seire sammenlagt i Verdenscupen: 0 |
| Verdenscupseire, enkeltløp: 0
(én sjetteplass) |
| Verdensmesterskap |
| Gull | 2012 Sveits’ flagg Lausanne | Stafett |

 **Tomáš Dlabaja** (født 13. oktober 1983 i Zlin i Tsjekkia) er en tsjekkisk orienteringsløper som konkurrerer for den finske orienteringsklubben Rajamäen Rykmentti. Han løper for det tsjekkiske landslaget og er verdensmester i stafett.

Karriere
--------

Dlabaja har gjennom flere sesonger vært en del av den internasjonale orienteringseliten. Han slet likevel lenge med å oppnå de helt store resultatene i VM. 6.-plassen fra sprinten på hjemmebane i tsjekkiske Olomouc i VM i orientering 2008 er stadig hans beste individuelle VM-plassering. 

I VM i sveitsiske Lausanne hadde Tsjekkia et godt lag. De var langt i fra favoritter, men etter gode etapper av Dlabaja, Jan Šedivý og Jan Procházka kunne Tsjekkia juble for sitt første og eneste stafettgull for herrer i VM. Dlabaja var også med på Tsjekkias lag som ble nummer fem i stafett under EM i 2008 og 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tomáš Dlabaja – World of O Rediger på Wikidata
**Max Blumenthal** (født 18. desember 1977) er en amerikansk journalist, forfatter og blogger.

I 2011 ble Blumenthal engasjert av den libanesiske avisen *Al Akhbar* for å skrive om Israel–Palestina-konflikten. Han avsluttet samarbeidet året etter fordi han mente avisen holdt en for mild redaksjonell linje over Syrias president Bashar al-Assad i forbindelse med borgerkrigen i Syria. Samtidig hevdet han at organisasjonen De hvite hjelmene var en del av et politisk komplott for å overta makten i Syria.

Blumentahl ga i 2013 ut boken *Goliath: Life and Loathing in Greater Israel*. I denne boken stilte han seg kritisk til Israels politikk overfor palestinerne, og dro sammenligninger til Nazi-Tyskland. Simon Wiesenthal Center har karakterisert Blumenthal som antisemittisk basert på utsagnene i boken.

I 2014 ble Blumenthal invitert til Tyskland av politikere i venstrepartiet Die Linke sammen med canadiske David Sheen. Deres partifelle Gregor Gysi frarådet å etablere forbindelser med de to journalistene grunnet deres nazi-beskyldninger mot Israel. Like etter ble Blumenthal invitert til Norge av Palestinakomiteen, og han ble intervjuet av NRK i programmet Urix. Innslaget utløste mange klager til Kringkastingsrådet.

Blumenthal har senere opptrådt jevnlig på den russiske TV-kanalen RT, men har benektet at kanalen fronter russisk propaganda. I 2018 publiserte Southern Poverty Law Center en artikkel hvor de koblet venstreorienterte aktivister til russisk fascisme. Denne ble trukket etter at Blumenthal hadde tatt kontakt med organisasjonen og krevd artikkelen fjernet.

Referanser
----------

1. ↑   twitter.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Syria splitter den arabiske venstresiden». *Le Mondre Diplomatique*. august 2012.
3. ↑  «The Pro-Palestinian Left is Tearing Itself Apart Over Syria». *The Tower*. november 2016.
4. ↑  «Ayatollah Khamenei Takes Top Spot on Anti-Semitic Slur List». *Newsmax*. 30. desember 2013.
5. ↑  «Israel critics face ban». *Die Welle*. 11. desember 2014.
6. ↑  «URIX og den evige Israel-debatten». *Minerva*. 17. november 2014.
7. ↑  ««Pels» diskuteres av Kringkastingsrådet». *NRK*. 20. januar 2015.
8. ↑  «An Inside Look at How Pro-Russia Trolls Got the SPLC to Censor a Commie». *New Politics*. 3. april 2018.
9. ↑  «The Southern Poverty Law Center Took Down An Article Trying To Connect "Left-Wing" People And "Fascists" After Getting Complaints». *BuzzFeed*. 12. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Peter Richard Sillett** (født 1. februar 1933 i Southampton – død 13. mars 1998) var en engelsk fotballspiller som gjennom sin elleve år lange karriere spilte for Southampton og Chelsea.

Han begynte karrieren i Southampton i 1951. Han var i klubben til 1953, og da hadde han spilt 59 kamper og scora fire mål. I 1953 gikk han til Chelsea. Han spilte 260 ligakamper (totalt 288) kamper og scora 29 mål for klubben til han la opp i 1962 da den nye manageren Tommy Docherty gjorde store utskiftninger. I Chelsea vant han ligaen en gang og Charity Shield en gang. Begge trofeene kom i 1955.

Faren hans, Charlie Sillett, spilte i Southampton fra 1931 til 1938. Han døde i et ubåtangrep i 1945. Broren hans, John Sillett, spilte fotball i Chelsea, Coventry City og Plymouth Argyle. Han trente senere Hereford United og Coventry. Han trente Coventry til FA-cupseier i 1987.

Han spilte i 1955 tre landskamper for England. Han var også med i troppen til fotball-VM 1958, men spilte ingen kamper.

Peter Sillett døde i 1998, 65 år gammel, etter lang kamp mot kreftsykdommen.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID f2340a70[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Sillett – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Peter Sillett – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Peter Sillett – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Peter Sillett – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Englands tropp – VM i fotball 1958 |
| --- |
| 
* 1 McDonald
* 2 Howe
* 3 Banks
* 4 Clamp
* 5 Wright (k)
* 6 Slater
* 7 Douglas
* 8 Robson
* 9 Kevan
* 10 Haynes
* 11 Finney
* 12 Hopkinson
* 13 Hodgkinson
* 14 Sillett
* 15 Clayton
* 16 Norman
* 17 Brabrook
* 18 Broadbent
* 19 Smith
* 20 Charlton
* 21 A'Court
* 22 Setters
* Landslagstrener: Winterbottom

 | Flagget til England |
**China Unicom**, også kjent som ***China United Netcom Ltd***, kinesisk: 中国联合网络通信公司) er den nest største mobiloperatøren i Folkerepublikken Kina, og blant verdens seks største målt etter kundetall. China Unicom har også fastnettkunder. Utover Kina er selskapet ikke tilstede i andre land. Per 2009 har selskapet 144 millioner mobilkunder og 104 millioner fastnettkunder, i tillegg til 38 millioner bredbåndskunder. Selskapet er vesentlig privatisert, og er børsnotert både på NYSE og på børsen i Shanghai. Selskapet har om lag 50.000 ansatte.

Hovedkvarteret ligger i Hongkong, men China Mobile ble startet av staten i 1994 i Beijing, og offisielt grunnlagt (inkorporert) i Hongkong først 7. februar 2000. Fra 2003 inngikk selskapet i et innenriks duopol sammen med China Mobile. Selskapet ble slått sammen med China Netcom i 2008. 2G-nettet bygger på GSM som er oppgradert av Ericsson, mens 3G-nettet bygger på CDMA og (siden april 2009) også på den «japanske» standarden WCDMA som selskapet bygger ut i storbyene. Det tidligere 2G CDMA-nettet er i ferd med å overføres til China Telecom, men i Macao driver China Unicom fortsatt 2G på CDMA-standarden. 

Mange av kundene er urbane, og mange bruker såkalte «value-added services» (tjenester utover tale). Selskapet tilbyr ulike data- og bredbåndstjenester over mobil, fastnett taletelefoni (local loop), og fastnett bredbånds- og internettilgang.

Referanser
----------

1. ↑  China Unicom Arkivert 7. november 2011 hos Wayback Machine. – Investor Relations, Monthly Data.

Eksterne lenker
---------------

* (zh-Hans) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) China Unicom – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* China Unicom Arkivert 7. januar 2010 hos Wayback Machine. – offisiell hjemmeside (engelsk).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**British Museum undergrunnsstasjon** er en nedlagt stasjon i Londons undergrunnsbane. Den betjente Central-linjen, og ligger mellom Holborn og Tottenham Court Road.

Stasjonen ble åpnet 30. juli 1900, med inngangen i krysset mellom High Holborn og New Oxford Street, like ved British Museum. I desember 1906 ble Holborn åpnet som en ny stasjon på Piccadilly-linjen, mindre enn hundre meter unna. Dette skyldtes at det var forskjellige selskaper som drev linjene. Etter at de ble slått sammen virket det langt mer fornuftig å slå dem sammen, slik at passasjerer kunne bytte linje uten å måtte gå til en annen stasjon.

Det var først tanker om å anlegge en underjordisk tunnel for passasjerene, men dette ville dels være teknisk komplisert, og dels ville bety lang gangavstand i tunnelen – dette var lenge før man fikk rullebånd. Man valgte derfor å bygge en ny plattform på Holborn, og 24. september 1933 ble British Museum undergrunnsstasjon stengt.

Stasjonen ble en periode brukt som militært administrasjonskontor og nødkommandopost, men den er nå ikke i bruk i det hele tatt. Etter at stasjonsbygningen på overflaten ble revet i 1989 er det ikke lenger adgang til den, men den kan sees fra togene som kjører forbi.

Stasjonen har blitt brukt i flere filmer og minst ett videospill, og har i flere slike tilfeller vært knyttet til British Museum med en hemmelig gang.

|  |
| --- |
| **Londons undergrunn** |
| Forrige stasjon:**Tottenham Court Road** | **Central-linjen**(nedlagt stasjon) | Neste stasjon:**Chancery Lane** |
**UiA Lacrosse** (stiftet 22. november 2006 som *HiA Lacrosse*) er lacrosseavdelingen til Kristiansand Studentidrettslag, som er tilknyttet Universitetet i Agder i Kristiansand, og medlem av Norges Amerikanske Idretters Forbund.

Historikk
---------

Klubben ble dannet 22. november 2006 ved daværende Høgskolen i Agder, som *HiA Lacrosse*, av Haakon Brudeseth og Henrik Dahl.[] I samsvar med overgangen fra høyskole til universitet, endret laget sitt navn til det nåværende *UiA Lacrosse*.

Lag
---

### Kvinner

Kvinnelaget, med navnet «KSI Cherokees», spiller 2022/23-sesongen i Eliteserien i lacrosse for kvinner.

### Menn

Herrelaget blir også referert til som «UiA Lax» eller «Studs». Det sistnevnte navnet er et resultat av at laget til tider stiller med to lag, «Studs» og «Stallions», hvorav «Studs» ble videreført.[]

Laget har siden oppstart opparbeidet seg til å bli et av Norges beste lacrosselag, og har tatt to NM-sølv (2011 og 2014).

Eksterne lenker
---------------

* UiA Lacrosse på Instagram Rediger på Wikidata

* UiA Lacrosse på Instagram Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Eliteserien i lacrosse for kvinner 2022/23 |
| --- |
|  | 
* BSI Owls
* Christiania
* KSI Cherokees
* Oslo Pandas
* Saints

 | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Uhtred den modige** var jarl av Northumbria fra 1006 til 1016 da han ble myrdet. Han var sønn av Waltheof I, jarl av Bernicia, og hans familie hadde fra gamle tider av styrt fra Bamburgh nord for Tees siden slutten av 800-tallet. I 1006, mens hans far fortsatt var i live, men for gammel til å kjempe, beseiret Uhtred den modige kong Malcolm II av Skottland ved beleiringen av Durham, og han ble belønnet av kong Æthelred den rådville ved å motta jarldømmet Northumbria.

I 1013 invaderte kong Svein Tjugeskjegg England og Uhtred underkastet seg til danskekongen, men skiftet sin lojalitet tilbake til kong Ethelred igjen etter kong Sveins død i 1014. I 1015 støttet Uhtred opprøret til Æthelreds sønn Edmund Jernside mot dennes far, men det samme året gjenopptok kong Sveins sønn, Knut den mektige, sin far kamp for kontroll over England, en kamp han vant, og Uhtred underkastet seg da kong Knut som konge av England.

I 1016 da Uhtred var invitert til et møte med kong Knut ble han myrdet av Thurbrand «the Hold», noe som passet kong Knut godt. Uhtred ble etterfulgt av sin bror Eadwulf Cudel, men kun i Bernicia. Som overhode for hele Northumbria utnevnte kong Knut en av sine egne menn, norske Eirik Håkonsson. Uansett, Uhtreds ætt fortsatte å regjere fram til 1041, og deretter en ætling kortvarig i 1067.

Mordet på Uhtred var en betydningsfull hendelse i nordlige England, men dets omstendigheter er uklare. *Den angelsaksiske krønike* hevdet at Uhtred ble drept på råd fra Eadric Streona, en angelsaksisk overløper, men den forhatte Eadric fikk gjerne skylden for alle uforklarlige drap. Nordlige kilder slår fast at det var Thurbrand som sto bak, og hans andel i drapet satt i gang «den mest oppfattende private slektsfeide i engelsk historie», i henhold til historikeren Frank Stenton: Thurbrand ble drept av Uhtreds sønn Ealdred, jarl av Northumbria, og Ealdred ble drept av Carl, sønn av Thurbrand, og et antall av Carls sønner ble drept av Waltheof, sønn av jarl Siward, hvis mor var Ealdreds datter.

Referanser
----------

1. ↑  Lee, Sidney, red. (1899): «Uhtred (d.1016)» i: *Dictionary of National Biography* **58**. London: Smith, Elder & Co.
2. 1 2   Stenton, F.M. (1971): *Anglo-Saxon England*, s. 390, n. 1

Litteratur
----------

* Stenton, Frank M. (1971): *Anglo-Saxon England*, 3. utg. Oxford University Press.
* Fletcher, Richard (2002): *Bloodfeud: Murder and Revenge in Anglo-Saxon England*. Allen Lane.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Waltheof I** | **Jarler av Northumbria**(1006–1016) | Etterfølger:**Eirik Håkonsson** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Den maronittiske patriark av Antiokia og hele Orienten** er en katolsk patriark og overhodet for den maronittiske kirke. Kirken aksepterer pavens overhøyhet, mens paven anerkjenner patriarkens lederskap innenfor sin særkirke. Den maronittiske patriarken er én av fem patriarker som avleder sin tittel fra det oldkirkelige patriarkatet i Antiokia (de fire andre er den gresk-ortodokse, melkittisk-katolske, syrisk-katolske og syrisk-ortodokse). Patriarken er i tillegg epark av Joubbe, Sarba og Jounieh. Han har sitt sete i klosteret Bkerke utenfor Beirut.

Den nåværende maronittiske patriarken av Antiokia er Bechara Boutros al-Rahi (siden 2011).

Historie
--------

Johannes Maron I var fra 687 til 707 maronittenes første patriark. Han måtte på grunn av forfølgelse forlate Antiokia (i dagens Tyrkia). De første patriarkene hadde derfor ikke noe fast sete, men flyttet frem og tilbake i regionen Byblos i Libanonfjellene. I 938 flyktet maronittene til distriktet Jbeil i dagens Libanon. Den daværende patriarken het Johannes Maron II. Fra og med ham er en sammenhengende rekke med patriarker overlervert.

I Josef Gergessis tid som patriark (1110–1120) kom maronittene i kontakt med korsfarerne, som de allierte seg med. Fra denne tiden stammer kontakten med katolisismen. Patriark Peter III inngikk i 1182 en union med paven i Roma. Maronittene er siden den gang en del av den katolske kirke.

1440 flyttet patriarken til klosteret Qannoubine i Qadishadalen. 1823 flyttet patriarken sin residens til klosteret Bkerke 10 km nord for Beirut.

Se også
-------

* Liste over maronittiske patriarker av Antiokia

| * v
* d
* r
Den katolske kirkens patriarkater |
| --- |
| «Store» patriarkater | 
Alexandria (koptisk) •
Antiokia (maronittisk) •
Antiokia (melkittisk) •
Antiokia (syrisk) •
Babylon (kaldeisk) •
Kilikia (armensk) •
Roma (latinsk)
 | En patriarks våpenskjold |
| «Små» og *titulære* patriarkater | 
*Alexandria* (melkittisk) •
Jerusalem (latinsk) •
*Jerusalem* (melkittisk) •
Lisboa (latinsk) •
Venezia (latinsk) •
*Vestindia* (latinsk) •
*Østindia* (latinsk)
 |
| Historiske patriarkater | 
Alexandria •
Antiokia •
Aquileia •
Grado •
Karthago •
Konstantinopel (alle latinske)
 |