recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sverre Vegenor** var det mest kjente pseudonymet for **Sverre Nicolaisen** (født 13. desember 1886 i Oslo, død 5. januar 1950 i Oppegård). Han var en norsk forfatter av humoresker, guttebøker, noveller og krimfortellinger. 

Han skrev 182 hovedfortellinger for *Detektiv-Magasinet*, alle var Knut Gribb-historier. Vegenor var en folkeskribent, og leverte til hundrevis av blader og aviser, typisk var publikasjoner som *Detektiv-Magasinet*,  *Romantikk* og *Tyrihans*. Den første historien for *Detektiv-Magasinet* sto på trykk i nummer 14 i 1929, og het «Det gule gjenferd». Vegenor skrev for bladet helt til sin død.

Vegenor blir gjerne regnet for å være den mest litterære av samtidige skribenter som leverte føljetonger, noveller og historier til ukeblader, magasiner, julehefter og vittighetsblader.[*hvem?*]

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Vegenor, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Hans Petter S. Knudsen: *Sverre Vegenor – den glemte folkeskribenten*, Bladkompaniet, 1986
* Nils Nordberg: *Døden i kiosken. Knut Gribb og andre heftedetektiver*, Bladkompaniet, 2000

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Viken** eller **Vikja** er navnet på gårdsnummer 43 i Gaular kommune, Sogn og Fjordane. Gården ligger sentralt til i Viksdalen, på nordsiden av elven Gaula og Viksdalsvatnet.

Bruksinndelingen på gården er:

* Bruk 1
* Bruk 2
* Bruk 3
* Bruk 4
	+ Husmannsplassene *Runnene* (1859–95) og *Lede* (1840–60)
* Bruk 5, delt fra bruk 4 i 1866
* Bruk 11 (1929)
* Bruk 12 (1930)
* Bruk 13 (1930)
* Bruk 14 (1932)

Det finnes en rekke flere bruk tilknyttet gården, benyttet til boligformål.

Historisk
---------

Arkeologer regner med at det finnes to *primærområder* i Viksdalen, dette er stedene der det sannsynlig var første bosetning i dalen. Viken (Vik) er det ene området, det andre er Nes, disse gårdene var da bosatt så tidlig som i eldre jernalder. Naturnavnene Vik og Nes tyder også på tidlig bosetning.

Viken regnes å ha hatt en sentral posisjon i vikingtiden, dette på bakgrunn av at kirken ble plassert her i mellomalderen. Det er gjort funn av flere mannsgraver med våpen og annet gods, ingen av gravene er synlige idag.

Deler av gården lå under den lokale kirken og finnes av dette nevnt i Bergens Kalvskinn, presten i Viksdalen eide et halvt månedsmatbol i gården. I 1349 gav eieren av gården 20 månedsmatbol til Munkeliv kloster.

Gården er i 1520 ikke med i skattemanntall, det regnes da med at gården har vært øde etter svartedauden.

Annet
-----

* Viksdalen kyrkje og Viksdalen skule ligger på gården.
* I tilknytning til bruk 11 og 14 (samme eier) ble det fra 1932 drevet pensjonat.

Litteratur
----------

* Timberlid, Jan Anders, *Bygdebok for Gaular Band IV, Gardar og folk. Viksdalen Sokn (s.546-567)*, Oslo 1998. ISBN 82-994538-2-8


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
***Odontolabis burmeisteri*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En stor(hannen kan bli over 100 millimeter) og kraftig, blank hjortebille. Hodet, pronotums og beina er svarte. Dekkvingene er gule med en kileformet svart strek langs midten. Hannen har stort hode og forstørrede kjever, men formen på disse kan variere noe. Store hanner har gjerne lange, krumme kjever med en lang, innoverrettet tann midt på, mindre hanner har ofte kjever som er mer eller mindre sagtakkede. Hos noen hanner har kjevene en enkelt spiss, hos andre en kam av tenner i spissen. Hodet ender foran i en bred, rundet "hylle" over mandiblenes røtter. Pronotum er kraftig innsnevret bakerst. Hunnen er bredere, uten forstørrede kjever, hodet med et rundet utskudd under fasettøynene.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer.

Utbredelse
----------

Arten lever i det sørlige India.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Odontolabini*
						* Slekten *Odontolabis* Hope, 1842 – 44 arter
							+ ***Odontolabis burmeisteri*** (Hope, 1841)

Kilder
------

* Oversikt over artene

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over artene, foto: Benjamin Harink
* Bildegalleri
* (en) *Odontolabis burmeisteri* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Odontolabis burmeisteri* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* (en) Odontolabis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
«Setning» har flere betydninger.
**Setningen** er den minste grammatiske enhet. På norsk skal den normalt minst ha et verbal og et subjekt, altså en handling og noe som utfører handlingen.

Syntaktisk grunnoppbygning
--------------------------

Språkenes syntaktiske oppbygning gir en annen måte å inndele dem på. Her kan man skille ut tre sett normer: I de såkalte nominativ–akkusativ-språkene markeres subjektet både i transitive og intransitive setninger i nominativ-formen, mens objektet markeres i akkusativ. I de såkalte ergative språkene markeres subjektet i de transitive setninger som ergativ, mens både objektet i de transitive setningene og subjektet i intransitive setninger står i absolutiv, som i regelen er lik med den umarkerete formen av ordet. Til slutt er det de såkalte inaktiv–aktiv-språkene, hvor man markerer det handlende subjektet både i transitive og intransitive setninger ved å sette det i aktiv form, mens det inaktive subjektet og objektet begge markeres med inaktiv– eller absolutiv-formerne.

Sidestilling, tilføyning eller bøyning
--------------------------------------

Den tredje inndelingen av språkene er den eldste, som ble utformet allerede innen midten av det 19. århundre. Her konstaterer man at noen språk i prinsippet lar hvert ord svare til ett setningsledd og generelt utelater bøyningsparadigmer. De kalles isolerende, og noen eksempler på dette er kinesisk og vietnamesisk. Omvendt er språk som uttrykker syntaktiske markeringer ved brug av affikser, som settes på en rot, således at affikserne uttrykker særlige nyanser (modus, tempus, aspekt el. annet) av rotordet. Disse språk kalles agglutinerende, og typiske eksempler er tyrkisk og japansk. Så er det de språkene som markerer syntaksen både ved hjelp av endringer i ordenes rot og ved hjelp av betydningsbærende endelser. Disse språk kalles flekterende, og arabisk eller gresk er gode eksempler. Til slutt finnes det språk som kan bygge så mange endelser på kjerneordenes rot, at setningen erstattes av ett langt, sammensatt ord. De språkene kaller man polysyntetiske, og grønlandsk er et klassisk eksempel.

Sammenhenger på tvers
---------------------

Hvis man velger å se disse tre inndelingsmåter som uttrykk for forskjellige synsvinkler på språkene og ikke som absolutte størrelser, oppdager man at de ofte er mer eller mindre overlappende. Det er påvist at mange ergative språk samtidig også kan betraktes som SOV-språk (subjekt–objekt–verbal) med en agglutinerende morfologi. (Men det omvendte er ikke tilfellet, nemlig at SOV-språk med agglutinerende type også nødvendigvis skal være ergative.)

Se også
-------

* Grammatikk
* Setningsknute
* Setningsledd
* Leddsetning

Referanser
----------

1. ↑   www.dokpro.uio.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Anatolij Iljitsj Bibilov** (ossetisk: Бибылты Ильяйы фырт Анатолий), født 6. februar 1970, er en russisk og sør-ossetisk offiser og politiker som har vært president i den delvis anerkjente, men de facto selvstendige republikken Sør-Ossetia. Han ble valgt for en periode på fem år i presidentvalget 9. april 2017 og satt i embetet fra 21. april 2017 til 24. mai 2022.

Biografi
--------

Bibilov ble født i den sovjetiske oblast Sør-Ossetia i Den georgiske sosialistiske sovjetrepublikk. Han tok militær utdannelse og deltok i de fredsbevarende styrkene i Sør-Ossetia på 1990-tallet. Fra 1998 til 2008 deltok han igjen i de sør-ossetiske fredsbevarende styrkene. Han deltok aktivt på Sør-Ossetias side mot den georgiske hæren under krigen i 2008.

Fra oktober 2008 var han statsråd for sikkerhet, og han stilte som presidentkandidat for Enhetspartiet ved valget i 2011. Der fikk han flest stemmer i første valgomgang, men i andre valgomgang tapte han mot Alla Dzhioyeva. Dette valget ble imidlertid annullert av Sør-Ossetias høyesterett. Bibilov stilte ikke som kandidat ved valget i 2012. Ved dette valget ble Leonid Tibilov valgt til president. Han ble i 2014 valgt til president i Sør-Ossetias parlament. Han var også leder for partiet Forent Ossetia som ved parlamentsvalget i 2014 fikk 20 av 34 seter i parlamentet.

Bibilov stilte som partiets presidentkandidat ved valget i 2017. Han vant presidentvalget med 54,8% av stemmene i første valgomgang og ble innsatt som president 21. april 2017. Innsettelsen skjedde i nærvær av representanter fra Russland, Nagorno-Karabakh og de ukrainske utbryterrepublikkene Donetsk og Luhansk Bibilov er tilhenger av at Sør-Ossetia slutter seg til Den russiske føderasjon.

Bibilov stilte som kandidat til presidentvalget i 2022. Han gikk videre til andre valgomgang, men fikk bare 40,90% av stemmene. Motkandidaten Alan Gagloev fikk 56,08% og ble innsatt som ny president 24. mai 2022.

Referanser
----------

1. ↑  «South Ossetia unrest after election result is annulled». BBC. 30. november 2011.
2. ↑  «"United Ossetia" Party nominates Anatoly Bibilov as presidential candidate». Kavkaz. 26. januar 2017.
3. ↑  «Georgia's breakaway region elects new leader». AbcNews. 10. april 2017.
4. ↑  «Artsakh delegation completes visit to South Ossetia». Mediamax. 25. april 2017.
5. ↑  «Bibilov Says Breakaway S. Ossetia Belongs to Russia». InterpressNews. 20. april 2018. Archived from the original on 20. april 2018. Besøkt 31. mars 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
6. ↑  «South Ossetia's incumbent leader loses reelection». 9. mai 2022.
7. ↑  «Anatoly Bibilov congratulated Alan Gagloev on his election victory» **(russisk)**. IA Res. 8. mai 2022.
**Wensum** er en elv i Norfolk, England. Den er en bielv til Yare, og har sitt utspring mellom landsbyene Colkirk og Whissonsett i Breckland. 

Elven renner vestover gjennom landsbyen Raynham. Den vender så nordover og renner gjennom flere små landsbyer. Ved Sculthorpe er en mølle fra 1700-tallet bevart. Elven tar så igjen en ny retning, og renner østover gjennom Fakenham, hvor det også står ytterligere en mølle fra samme århundre, som var i bruk helt til 1979. Elven tar så en sørøstlig retning gjennom Pensthorpe naturreservat og landsbyen Great Ryburgh. 

Den renner så gjennom Great Wichingham, Lenwade og Taverham før den når Norwich. Elven var grunnlaget for mye av denne byens rikdom i middelalderen, ettersom den var en god transportåre for varer fra området. Sør for byen renner den inn i Yare, som så går videre ut til sjøen.

Litteratur
----------

* Wilson, John (1985): *Where to Fish in Norfolk and Suffolk*, ISBN 0-7117-0183-0

Eksterne lenker
---------------

* (en) River Wensum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* River Wensum Literary Links
* Film about the River Wensum at Pensthorpe, *BBC Norfolk*
* Otter predation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Dråpa om Olav Tryggvason** (*Óláfsdrápa Tryggvasonar*) er skaldekvad, en dråpe, diktet på Island ca. år 1200. Kvadet omhandler livet til kong Olav Tryggvason av Norge fra han vokser opp i Gardariket (Russland) og til han dør i slaget ved Svolder. 

*Dråpa om Olav Tryggvason* er kun bevart i *Bergsbók* og teksten er mangelfull. Etter 16 vers i dróttkvætt er der et gap på rundt regnet 40 vers før den blir etterfulgt av 12 bevarte avslutningsvers. Manuskriptet tilegner kvadet til skalden Hallfred Vandrædaskald, en av Olavs hirdskalder, men dette eierskapet blir stort sett avvist av moderne filologer og historikere. Kvadet har mange likheter med *Rekstefja*, et kvad fra samme tidspunkt og om det samme emne, og er bevart i det samme manuskriptet.

Selv om diktet på ingen måte er kunstnerisk originalt eller av historisk viktighet har denne Olavsdråpa likevel blitt rost for «engasjerende direkthet». Den ukjente forfatteren var opplagt influert av tidligere skalder fra 1100-tallet som Einar Skulesson (*Einarr Skúlason*) og Torkjell Hamarskald (*Þorkell Hamarskáld*).

Litteratur
----------

* Eysteinn Björnsson (2002). *Index of Old Norse/Icelandic Skaldic Poetry*. Utgitt på Internett: www.hi.is 1 Se spesielt «Óláfs drápa Tryggvasonar» hos www.hi.is 2 fra Finnur Jónssons og E. A. Kocks utgaver
* Hoops, Johannes (2003). *Reallexikon der germanischen Altertumskunde: Band 22*. Walter de Gruyter. ISBN 3-11-017351-4
* Vries, Jan de (1999). *Altnordische Literaturgeschichte: 3. Auflage. Mit einem Vorwort von Stefanie Wurth*. Walter de Gruyter. ISBN 3-11-016330-6

| * v
* d
* r
Sagaene om Olav Tryggvason |
| --- |
| Odd munks *saga om Olav Tryggvason* (ca 1190) **·** *Dråpa om Olav Tryggvason* (ca 1200) **·** Snorres *Olav Tryggvasons saga* i Heimskringla (1220-25) **·** *Den større saga om Olav Tryggvason* (ca 1300) |

Portal: Litteratur
**Solihull** er en stor by i det seremonielle grevskapet West Midlands (og i regionen av samme navn) i England. Den ligger 14,5 km sørøst for Birminghams sentrum, og er en del av regionens konurbasjon (storbyområde) og utgjør sammen med Birmingham, Wolverhampton og Black Country Englands nest største urbaniserte område. I henhold til folketellingen i 2011 har den en befolkning på 206 700 innbyggere. Byen er adminstrasjonsenter for den større distriktet Solihull.

Før 1974 var Solihull en valgkrets (*borough*) alene, men det året ble byen slått sammen med området rundt Meridien til en større valgkrets. Denne inkluderer også distriktene Shirley og Castle Bromwich. Solihull er en av de mest framgangsrike byene i Midlands. I november 2013 navnga uSwitchs indeks for livskvalitet Solihull som «beste stedet å leve» i Storbritannia.

Beskrivelse
-----------

*The Old Manor House*, i Tudorstil
Solihull er nå hovedsakelig en forstad til Birmingham, som den har vokst sammen med. Byen er kjent for sin historiske arkitektur, blant annet flere bindingsverkshus i Tudorstil. En skolebygning i sentrum er fra 1560. Det er et populært handlested, med en sentral handlesplass fra 1960-årene. Et moderne kjøpesenter, Touchwood Centre, ble åpnet av dronning Elisabeth II 2. juli 2002, under hennes jubileumsferd.

En av de største bedriftene er Land Rover, som har sitt hovedkontor i byen. Andre viktige industriprodukter er kjemikalier og verktøy.

Det nasjonale utstillingssenter, som svært mange tror ligger i Birmingham, ligger i Solihull. Det gjør også det meste av Birmingham internasjonale flyplass.

Naturreservatet og parken Elmdon Park ligger i Elmdon, Solihull.

Vennskapsbyer
-------------

Hovedgaten
Solihull har følgende vennskapsbyer:

* Frankrikes flagg Cholet, Frankrike
* Tysklands flagg Main-Taunus-Kreis (distrikt), Tyskland

Referanser
----------

1. ↑  ««Local Authority population 2011»». Arkivert fra originalen 23. desember 2015. Besøkt 9. februar 2016.
2. ↑  «B91 1JS within neighbourhood Solihull 016A». Neighbourhood Statistics, *Office for National Statistics*
3. ↑  «uSwitch News: Solihull ‘best place to live’ in UK Quality of Life Index». *Uswitch.com*.
4. ↑  Heather Saul (14. november 2013): «Ten best places to live in the UK: Solihull comes top». *The Independent* (London)
5. ↑  «Twin towns». *www.solihull.gov.uk*. Besøkt 26. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Solihull – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Solihull Council
* Official Solihulls turistnettsted
* Solihull i Open Directory Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Sükhbaataryn Janzjmaa** (født 1893, død 1963), født som **Nemendejen Janzjmaa**, var Mongolias president fra 1953 til 1954. Hun var den første kvinnelige statsleder av en republikk, etter Tsjertek Antsjimaa-Toga i Tannu Tuva. Siden Tannu Tuva aldri oppnådde noen anerkjennelse internasjonalt, var Sükhbaataryn Janzjmaa også den første kvinnelige statsleder i en offisielt anerkjent republikk. Den neste (etter henne) var Isabel Martínez de Perón i Argentina.

Hun var enke etter revolusjonshelten Damdin Sükhbaatar. «Sükhbaataryn» er bare en tittel. Hun tok denne fra mannen. Begrepet «Sükhbaatar» betyr «sterk helt». Dette erstattet familienavnet, Nemedejen.

Damdin Sükhbaatar bygde seg et hus med Janzjmaa i 1913. De fikk sin første sønn allerede i 1911, men Janzjmaas foreldre protesterte mot forholdet siden Sükhbataar var for fattig.

Hun satt i Politbyrået i Det mongolske folkepartiet (Kommunistpartiet) fra 1940 til 1954. I 1941-1947 var hun sekretær i partiets sentralkomité. Hun var mellom 1940 og 1950 medlem i presidiumet i Lille Khural, og fra 1950 til sin død i 1962 var hun medlem av den Store Khural.

Etter Gomtsjigijn Bumtsend døde 23. september 1953, ble hun innsatt som president. Hun gikk av fra denne stillingen 7. juli 1954, og ble erstattet med Zjamsragijn Sambuu.

Hun døde i 1963 i Ulanbataar.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Solidaritätszuschlag** (uformelt omtalt som **Soli**, norsk: *solidaritetspåslag*) er en skatt i Forbundsrepublikken Tyskland.

Skattesatsen for *Solidaritätszuschlag* er på 5,5 %, og den betales både av privatpersoner (på lønns- og kapitalinntekter) og av bedrifter. Inntektene tilfaller i sin helhet de føderale myndighetene, og var pr. 2014 på ca. 14 milliarder euro i året.

*Solidaritätszuschlag* ble først innført av Helmut Kohl-regjeringen i 1991 for å dekke de ekstraordinære kostnadene landet hadde i forbindelse med Gulfkrigen, og var da på 7,5 %. Mellom 1992 og 1994 ble det ikke innkrevd noe *Solidaritätszuschlag*, men skatten ble igjen innført fra 1995, for å dekke kostnadene ved Tysklands gjenforening. Dagens skattesats på 5,5 % ble innført i 1998.

I Vest-Tyskland er det til dels en oppfatning at *Solidaritätszuschlag*-midlene kun flyter fra Vest- til Øst-Tyskland. Skatten inndrives imidlertid i hele Forbundsrepublikken, og bruken av midlene er ikke bundet geografisk til noe bestemt område.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ost und West zahlen den "Soli"». Presse- und Informationsamt der Bundesregierung. 27. november 2014. Besøkt 21. mai 2017.
2. 1 2  «Was ist der Solidaritätszuschlag?». Lohnsteuerhilfeverein Vereinigte Lohnsteuerhilfe. 5. april 2016. Besøkt 21. mai 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Zhang Xun** (kinesisk: 張勳, pinyin: *Zhāng Xūn*; født 16. september 1854 i Fengxin i Yichun i Jiangxi i Kina, død 11. september 1923 i Tianjin) var en kinesisk general lojal til Qingstyret som forgjeves forsøkte å få gjeninnsatt den fratrådte keiser Puyi til makt i 1917. Han støttet Yuan Shikai i hans tid som president. 

Zhang var en av enkekeiserinne Cixis militæreskorter under bokseropprøret. Han kjempet for Qing-dynastiet i Nanjing i 1911, og erobret senere Nanjing fra Kuomintang i 1913. Selv om han tillot sine styrker å brutalt plyndre i den erobrede byen, ble han utnevnt til feltmarskalk av Yuan. 

I 1917 rykket Zhang inn i Beijing i den hensikt å bringe Puyi tilbake til keisermakten, sammen med Kang Youwei. Men andre generaler forpurret hans planer. Allerede 17 dager at barnet Puyi var blitt «gjeninnsatt» på dragetronen, hadde andre styrker inntatt hovedstaden og sørget for at keiseren abdiserte. Zhang tok da tilflukt i den nederlandske legasjon i legasjonskvarteret i Beijing, og tok aldri mer del i kinesisk politikk.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Xun Zhang, BNF-ID 170158749[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Aisin-Gioro Pu, Yi (1964,1987, 2002): 我的前半生 (*The First Half of My Life; From Emperor to Citizen: The Autobiography of Aisin-Gioro Pu Yi*). Foreign Languages Press. ISBN 978-7-119-00772-4.
* Boorman Howard L. Howard Richard C. (red.). *Biographical dictionary of republican China* **(eng)**. New York: Columbia U.P.
* *Warlord politics: conflict and coalition in the modernization of republican China* **(eng)**. New York ... 1971.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhang Xun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Ruben Tagalog** (født 18. oktober 1922, død 5. mars 1989) var en filippinsk skuespiller og musiker, kjent for sine verk i kundimanstil. Han var baryton og sang også i *Mabuhay Singers*.

Liv og virke
------------

Han slo i gjennom i 1940-årene da han var vert for radioprogramserien *Harana ni Ruben Tagalog.* Blant hans mer kjente slagere var *Ramona*, *Sayang*, *Azucena* og *Nasaan Ka Ngayon*. Han gav nytt liv til gamle *danzas* og *balitaws* som *Nahan Kaya Ikaw*, *Bakit Ka Lumuluha*, *Barong Tagalog*, *Dalagang Pilipina* og *Caprichosa.* Han var den første til å spille inn *Bayan Ko* og *Ang Pasko ay Sumapit* på grammofonplate.

Trass i sitt navn var han en visaya fra Iloilo og hans morsmål var hiligaynon (også kalt *ilonggo*). Han spilte inn minst to platealbum på cebuano: *Ruben Tagalog sings Visayan Songs* og et duettalbum med Nora Hermosa, *Duet In Visayan*.

På 1950-tallet var han den første til å popularisere tagalogversjonen av den cebuanske julesangen *Kasadya Ning Taknaa* fra 1933 som *Ang Pasko Ay Sumapit*. Tekstversjonen på tagalog, som ikke var en ren oversettelse, var av Levi Celerio.

Diskografi
----------

### På tagalog (utvalg)

* *Ang Tapis mo Inday*
* *Barong Tagalog*
* *Bukid ay Basa*
* *Caprichosa*
* *Dalagang Pilipina*
* *Halina Neneng*
* *Kay Bango-Bango*
* *Kay Lungkot nitong Hatinggabi*
* *Labandera ko*
* *O Ilaw*
* *O Pag-ibig*
* *Pandanggo ni Neneng*
* *Pista ng Nayon*
* *Tubig sa Batisan*
* *Umaga na Neneng*

### På cebuano

* *Ang Tanan Natapos* - *duett med Nora Hermosa*
* *Dalagang Tabunon*
* *Gibunsod* - *duett med Nora Hermosa*
* *Gugma* - *duett med Nora Hermosa*
* *Ikaw Da'y Na-ingnan* - *duett med Nora Hermosa*
* *Kalaay* - *duett med Nora Hermosa*
* *Kasing-Kasing*
* *Katamis Mo Ba* - *duett med Nora Hermosa*
* *Lang-yaw*
* *Kahibulongan*
* *Higugma-a Na Intawon Ako*
* *Akong Gugma*
* *Natahap Ako*
* *Pinangga* - *duett med Nora Hermosa*
* *Tungod Kanimo* - *duett med Nora Hermosa*
* *Wa Ko'y Sala* - *duett med Nora Hermosa*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ruben Tagalog på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Ruben Tagalog på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ruben Tagalog på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ruben Tagalog på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata
* The KING of KUNDIMAN - RUBEN TAGALOG[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Usikker prevensjon** er en form for prevensjon for å hindre svangerskap hvor sikkerheten vil i større grad enn normalt variere etter egeninnsats. Usikker prevensjon kan som metode deles inn i *«Fertility Awareness»* og *«Avbrutt samleie»*.

Fertility Awareness
-------------------

Fertility Awareness er et paraplybegrep som omfatter forskjellige metoder der en person med menssyklus lærer seg å lese kroppens sine tegn på fertilitet og infertilitet, og avholde seg fra samleie på de dager da unnfangelse er mulig.

Sikkerheten er svært høy, men forutsetter en viss egeninnsats i å kartlegge egen syklus. Kondom eller annen barriereprevensjon er nødvendig i den fertile perioden.

Sikkerheten er ifølge Verdens helseorganisasjon, se WHO, mellom 75 til 99 %, alt etter hvilken metode som blir brukt.

* Periodisk avhold: Normal bruk = 75 %
* Kalender: Perfekt bruk = 91 %
* Ovulasjon metod: Perfekt bruk = 97 %
* Sympto termal: Perfekt bruk = 98 %
* Post-ovulasjon: Perfekt bruk = 99 %

Fordelen er at det gir ingen bivirkninger, mens ulempen er at det ikke beskytter mot kjønnsykdommer.

Avbrutt samleie
---------------

Hvis samleiet blir avbrutt før sædavgang, kan dette hindre graviditet. Metoden er likevel ikke kjent for å være sikker. Dette skyldes at noen sædceller kan komme ut før utløsning, og at det kan være vanskelig å trekke seg ut i tide. Om utløsningen kommer inne i kvinnen eller på underlivet så er sikkerheten naturlig nok ikke eksisterende.

Sikkerhet ifølge WHO

* Normal bruk = 73 %
* Perfekt bruk = 96 %

Fordelen er at ikke er noen bivirkninger mens ulempen er at det ikke gir beskyttelse mot kjønnsykdommer.
**Karen Randers-Pehrson** (født 6. august 1932 i Oslo, død 4. februar 2019) var en norsk skuespiller og sceneinstruktør.

Hun debuterte i 1956 på Sommerteatret i Oslo som Celia i William Shakespeares *Leken i skogen*. Randers-Pehrson var ansatt ved Riksteatret 1956–1962, Trøndelag Teater 1966–1970, Den Nationale Scene 1970–1972 og Trøndelag Teater fra 1987. I 1995 gjestet hun Örebro Stadsteater i farsen *Rampefeber*.

Randers-Pehrson viste et sikkert talent som komediekunstner, men var også overbevisende i det realistiske repertoar,[] blant annet i tittelrollen i Sigrid Undsets *Kristin Lavransdatter*, som Ester i Helge Krogs *På solsiden* og som Lillemor i Kristina Lugns *Turnjentene*. Blant hennes iscenesettelser var *Karlson på taket* av Astrid Lindgren og *Fru Carrars gevær* av Bertolt Brecht. Randers-Pehrson var formann i Norsk Skuespillerforbund 1977–1980 og rektor ved Statens Teaterskole 1981–1985.

Referanser
----------

1. ↑   www.sfi.se, besøkt 29. desember 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Karen\_Randers-Pehrson[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0709780, besøkt 10. januar 2016[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   www.imdb.com, besøkt 29. desember 2015[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Aftenposten, side(r) 29, utgitt 12. februar 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karen Randers-Pehrson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Karen Randers-Pehrson hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Karen Randers-Pehrson hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (sv) Karen Randers-Pehrson i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
* (no) «Karen Randers-Pehrson» i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Nikos Belogiannis** (født 22. desember 1915 i Amaliada, død 30. mars 1952) var en gresk kommunist og motstandsleder.

Han ble fengslet i Akronauplia fengsel av Ioannis Metaxas og hans nasjonalistiske regime i 1930 og som ble overført til tyskerne etter den nazistiske okkupasjonen av landet som fant sted i 1941. Han rømte i 1943 og sluttet seg til Ethnikos Laikos Apeleftherotikos Stratos (ELAS) i Peloponnes. Etter å ha blitt utnevnt til politisk kommissær for den demokratiske hæren av Hellas (DSE) under den greske borgerkrigen var han en av de siste til å forlate landet i 1949, etter nederlaget deres.

I juni 1950 returneres Belogiannis tilbake til Hellas for å re-etablere Athen og hjelpe til under organiseringen av kommunistpartiet i Hellas (KKE) som hadde blitt erklært ulovlig under borgerkrigen i landet som tok slutt i 1949. Belogiannis ble arrestert den 20. desember 1950 og ble for krigsretten tiltalt for flere lovbrudd, blant annet for å ha vært en del av det ulovlige kommunistpartiet i Hellas (KKE). Han ble også anklaget for å være en forræder, og for overføring av hemmelig informasjon til Sovjetunionen.

Da rettssaken mot Beloyannis begynte i Athen den 19. oktober 1951. Ble han sammen med 94 andre personer anklaget, hovedsakelig for forrædere og spionasje. En av de tre medlemmene av krigsretten var Georgios Papadopoulos, som i 1967 ble leder for den militære diktatur-regimet som hadde makten i Hellas mellom 1967 og frem til 1974. Beloyannis benektet under rettssaken alle anklager og understreket den patriotiske arten av hans handlinger, både under den anti-nazistiske resistensen i Hellas mellom 1941 og 1944, den britiske intervensjon (1944–1946) og under den greske borgerkrigen (1946–1949). 

Til tross for mange nasjonale og internasjonale appeller om benådning, dømte krigsretten Beloyannis og elleve av hans medmennesker til døden. Dommene mot de tiltalte forbryterne ble opplest og vedtatt den 15. november 1951. Fire av de tiltalte ble tatt fra fengsel i Kallithea tidlig om morgenen søndag 30. mars 1952 og ble henrettet i Goudi-leiren samme dag. Dommen til de andre medtiltalte til Belogiannis ble senere omgjort til livsvarig fengsel, men på midten av 1960-tallet ble alle løslatt fra fengselet før dødsstraffen ble fullbyrdet.

Beloyannis ble en av de store heltene i Hellas. Hans navn ble gitt til landsbyen Beloiannisz som ble bygd i Ungarn for å huse flere greske politiske flyktninger som levde i eksil fra slutten av den greske borgerkrigen som tok slutt i 1949, frem til høsten av Georgios Papadopoulos og militær-juntaen og re-etableringen av demokratiet i Hellas som fant sted i 1974.

Referanser
----------

1. ↑   www.marieclaire.gr[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   avecnews.gr[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Mont Maudit** («Det forbannede fjellet») er et fjell i Mont Blanc-massivet i Frankrike og Italia på 4 465 meter. Mot slutten av 1700-tallet ble Mont Blanc og fjelltoppene rundt på fransk kalt *Montagne Maudite*.

Den første bestiging av Mont Maudit ble utført av et britisk lag med Seymour King og advokaten/diplomaten William Edward Davidson med førerne Johann Jaun og Johann von Bergen den 12. september 1878.

Sørsiden av fjellet er mye brattere enn den slakke og snøkledde nordsiden. Denne ruten ble først klatret av Moritz von Kuffner med førerne Alexander Burgener og Josef Furrer 2–4. juli 1887.

12. juli 2012 omkom ni klatrere i et skred under Mont Maudit og to dager senere frøs to klatrere ihjel i det samme området.

Kilder
------

* Dumler, Helmut and Willi P. Burkhardt, *The High Mountains of the Alps*, London: Diadem, 1994

Referanser
----------

1. 1 2  aftenposten.no
2. ↑  nrk.no

Eksterne lenker
---------------

* Mont Maudit på SummitPost

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Thorwald Proll** (født 22. juli 1941 i Kassel) var et tidlig medlem av den gruppen som senere skulle bli til Rote Armee Fraktion også kalt Baader-Meinhof gruppen i Tyskland.

Brannstiftelsen
---------------

Som bekjent av Andreas Baader og Gudrun Ensslin, senere også Horst Söhnlein, som var en venn av Andreas Baader fra ungdomstiden i München, satte han 2.april 1968 fyr på kjøpesentrene Kaufhof og Kaufhaus Schneider i Frankfurt am Main rett før stengetid. Tysk politi mottok senere samme kveld et anonymt tips som førte dem direkte til brannstifterne, hvor de fant overveldende bevis for at de var skyldige. Det gikk ingen menneskeliv tapt i brannene.

Rettssaken
----------

Rettssaken begynte 14. oktober 1968 i Frankfurt. De fire tiltalte hadde sammenlagt 9 advokater, blant dem Horst Mahler, Otto Schily og professor Ernst Heinitz, tidligere rektor ved Freie Universität Berlin. De tiltalte forholdt seg fullstendig tause og først etter tre dager begynte Gudrun Ensslin å snakke. Hun tilsto at hun selv og Andreas Baader hadde satt fyr på kjøpesentret Kaufhaus Schneider som en protest mot USAs krig i Vietnam. De øvrige to, hevdet hun, var uskyldige. Den 3. oktober 1968 ble alle fire dømt til tre års fengsel for ildspåsettelse.

Løslatelse
----------

De fire brannstifterne ble løslatt 13. juni 1969, et forhold tysk politi anket. I november 1969 fikk politiet medhold i sin anke i tysk høyesterett. Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Thorwald Proll bestemte seg da for å gå i dekning. Gruppen fikk hjelp og flyktet til Paris. De kontaktet Thorwald Prolls søster, Astrid og fikk henne til å bringe dem papir, bøker og en bil de hadde etterlatt i en garasje i Frankfurt. Astrid Proll gjorde som hun ble bedt om og møtte sin bror i Paris, hvor hun sluttet seg til gruppen.

Etter noen tid i Paris reiste Andreas Baader, Gudrun Ensslin og Astrid Proll til Italia hvor de bodde hos kjente fra Berlin. Astrid Proll ble derved et tidlig medlem i RAF. Thorwald Proll bestemte seg for å vende tilbake til Tyskland, hvor han meldte seg for politiet for å sone reste av straffen. Thorwald Proll ble løslatt fra fengslet i oktober 1971 og har siden 1978 vært bosatt i Hamburg. Han hadde senere ingen forbindelser med Rote Armee Fraktion

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2380641, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Aust, Stefan: The Bade Meinhof Complex, Hofman und Clampe Verlag, 2008, English Translation, ISBN 9781847920454

Eksterne lenker
---------------

* (en) Thorwald Proll på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Thorwald Proll på Discogs Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Discogs
 |
**Zuo Ci** (左慈) hevdes å være en semi-legendarisk skikkelse fra De tre rikers periode i kinesisk historie. Som beskrevet i romanen *Beretningen om de tre kongedømmer* var Zuo Ci en Taoist kjent under navnet *Master Black Horn* eller *Mester Svarte Horn* som ikke allierte seg med noen. Han holdt utrolige taoist krefter og var kjent for å være psykisk. Han studerte på Emeifjellet i Sichuan hvor han fant *Boken om Magi*. 

Zuo var villig til å gi bøkene sine til Cao Cao av Wei hvis han ble en troende disippel av taoismen. Cao Cao responderte ved å si: «Ofte har jeg reflektert på denne veien og min skjebne, men hva kan jeg gjøre? Det er ingen til å opprettholde regjeringen». Da Zuo Ci foreslo Liu Bei anklaget Cao Cao ham for å være en av agentene til Liu Bei og truet ham. Zuo Ci gjorde åpent narr av Cao Cao i retten og Cao Cao fikk ham arrestert. Soldatene slo Zuo Ci voldsomt, men han falt i en dyp søvn og sov hele natten gjennom. Dette gjorde Cao Cao så sint at han beordret at Zuo skulle være uten mat, men dette gjorde bare Cao Cao enda sintere da Zuo Ci gladelig gikk syv dager uten mat og drikke. Etter dette kunne ikke Cao Cao finne på noe annet å straffe Zuo med. Da Zuo Ci dukket opp på en av Cao Caos banketter, testet Cao Cao ham ved å spørre ham om han kunne få tak i blant annet en drages lever, en peon og abbor fra Song elven. Zuo klarte å skaffe alt sammen, noe som gjorde Cao Cao enda mer mistenksom. Så tilbød Zuo Cao Cao en kopp med vin, som foreslo at Zuo skulle smake først. Zuo tok en stav og delte vinen i to. Så drakk han den ene halvdelen. Cao Cao eksploderte av sinne.

Som resultat av dette beordret Cao Cao at han skulle bli henrettet, men Zuo Ci hadde forsvunnet. Hundre mann som passet til den samme beskrivelsen av Zuo ble funnet, og Cao Cao beordret dem alle til å bli henrettet. Når de alle sammen var blitt henrettet steg det svart røyk opp fra dem som formet seg til et annet bilde av Zuo Ci, som forutså Cao Cao sin død. Denne forutsigelsen fant sted i 220 da Cao Cao døde av en mistenkt hjernesvulst. 

Zuo Ci ble lagt til i det populære *Beretningen om de tre kongedømmer* videospillet Dynasty Warriors 5 grunnet stor etterspørsel, selv om Zuo Ci egentlig ikke tok del i kamp. I spillet blir han framstilt som en gammel mann som bruker en kortstokk og er i stand til å benytte seg av flere elementer som sitt våpen. Han er også statistisk sett den beste figuren i spillet (den andre er Lu Bu, tredje er Ma Chao, fjerde er Guan Yu og femte er Zhou Tai).

Portal: Litteratur
**Thorvald Landmark Moe** (født 14. november 1895 i Svolvær, død 24. januar 1978) var en norsk offiser og industrileder. Han var administrerende direktør i Lilleborg fra 1934 til 1962.

Etter studenteksamen studerte Moe sosialøkonomi og merkantile fag. Han tok også offisersutdannelse og nådde kapteins grad i 1927, før han i 1930 avslutta denne delen av karrieren. I 1922 blei han ansatt som kontorsjef i Lilleborg Fabrikker. Han rykka seinere opp til soussjef, før han i 1934 blei bedriftens øverste leder, ei stilling han hadde fram til pensjonsalderen (fra 1960 i det fusjonerte Denofa-Lilleborg).

Moe hadde ei rekke næringslivsverv, blant annet som medlem av sentralstyret i Norsk Arbeidsgiverforening og hovedstyret i Norges Industriforbund. Han var styreleder i firmaer som Årdal og Sunndal Verk og forsikringsselskapet Gjensidige og styremedlem i Den norske Amerikalinje.

Under andre verdenskrig blei han arrestert flere ganger og satt fra 1942 i fangenskap i Tyskland som offiser. Han ble tildelt Deltakermedaljen.

Han var sønn av lege Ole Christian Strøm Moe og hustru Gerda Sofie Landmark. Han var gift med Marie «Maisen» Cappelen Nicolaysen, søster av Nic Waal. Han var bror til Gerda Evang gift med Karl Evang og også bror til Kirsten Hansteen. Han var far til økonomen og tennisspilleren Thorvald Moe.

Kilder
------

* *Hvem er hvem?* 1973
* *150 år ved Akerselven* – jubileumshefte for Lilleborg 1983
* *Professor, Dr. med. Hans Iver Horn 1761-1836 Hans forfedre og slektens stamtavle etter ham* - Slektsfortegnelse for slekten Horn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret

 |
**Zuo Fen** (kinesisk: 左芬, født ca. 255 i Linzi i Kina, død 300) var en kinesisk dikterinne under Vestlige Jin.

Hennes far ble keiserlig arkivar i Luoyang. Hun fikk en god litterær dannelse og hennes bror, Zuo Si, ble også en kjent forfatter. 

I 272 kom hun til keiserpalasset og ble der en av konkubinene til keiser Wu av Jin. Der forfattet hun *Rapsodien om adskillelsestanker*, der hun uttrykte frustrasjonen over å være adskilt fra familien og fra resten av verden. Hennes beskrivelse av misnøye med hofflivet, noe som var noe man sjelden så, førte ikke til at hun mistet keiserens gunst. Hun ble tvert i mot gitt høyeste rang blant konkubinene som *edle konkubine*.

Keiseren bestilte stadig skrifter fra henne, men hun var ofte for syk. Hun spilte ingen rolle under det politiske maktspillet ved hoffet. Da keiserinne Yang Yan døde, skrev hun en sørgesang til hennes ære.

Referanser
----------

1. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Chang, Saussy and Kwong. s. 30.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  Wu. s. 54.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. ↑  Chang, Saussy and Kwong. s. 31.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)

Litteratur
----------

* Kang-i Sun Chang,Haun Saussy,Charles Yim-tze Kwong (1999). *Women writers of traditional China: an anthology of poetry and criticism*. Stanford University Press. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Fusheng Wu (2008). *Written at imperial command: panegyric poetry in early medieval China*. State University of New York Press.
**Giovanni Laureati** eller *Li Gao'an* 利國安, *Ruowang* (født 27. april 1666 i Montecosaro di Macerata i Italia, død 15. februar 1727 i Macao i Kina) var en katolsk kinamisjonær tilhørende jesuittordenen. 

Han reiste til Kina og ankom Shaanxi i 1698. Deretter virket han i Fatshan, Kanton og på øya Sancian nær Macao. I 1702 ble han sendt til Filippinene, men kom tilbake til Kina i 1709. 

Der virket han i mange år, dog med et avbrudd 1720-1722 da han var misjonsvisitator i India. I 1728 kom han til Macao der han grunnla presteseminaret São José for den kinesiske viseprovins. Senere virket han i Huguang (i Hankou) og i Fuzhou, Amoy og Putian (da *Hinghua*) i Fujian, og senere i Kaifeng og Yenping. 

Senere var han ved hoffet i Beijing. Keiseren sendte ham som sin legat til Kanton i 1721. Fra 1722 til 1725 var han i Nanchang i Jiangxi, og måtte i eksil til Kanton i 1725.

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

Litteratur
----------

* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Giovanni I Participazio** (eller *Particiaco*) (død 837) var den tolvte tradisjonelle doge av Republikken Venezia, eller den tiende som er dokumentert. Han overtok som doge etter broren Giustiniano Participazios død i 829 og til han ble avsatt i 836. 

Faren Agnello hadde utnevnt ham som med-doge mens broren Giustiniano var i Konstantinopel. Da Giustiniano kom tilbake ble Agnello avsatt og Giovanni, som var en del av den pro-frankiske fraksjonen, ble sendt i eksil tilo Zara. Giovanni ble kalt tilbake av broren i 829 og utnevnt til etterfølger. Han ble valgt til ny doge etter brorens død og vider4eførte brorens arbeid med å bygge den nye kirken som skulle romme levningene etter evangelisten Markus som var byens nye skytshelgen. Han regjeringsperiode var imidlertid preget av interne og eksterne problemer og krangler. 

Det første store problemet som han ble møtt med, var tilbakekomsten av den tidligere dogen Obelerio degli Antenori etter at han hadde vært i eksil i Konstantinopel i 20 år og han krevde å få doge-verdigheten tilbake. Obelerio ble imidlertid drept og hans hode ble lagt til offentlig skue. 

Et opprør i Venezia satte en av tribunene, Caroso, på tronen som doge i mindre enn seks måneder, mens Giovanni, som ble overrasket over at opprøret fikk støtte fra sentrale familiemedlemmer, søkte tilflukt hos Lothar I av Det tysk-romerske rike. Snart hadde hans støttespillere fjernet Caroso og blindet ham og sendt bud til Giovanni om å komme tilbake til Venezia. Hans diktatoriske styre provoserte imidlertid mange av aristokratene og de avsatte ham i et kupp i 836. Han ble deretter plassert i en kirke i Grado og døde året etter.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1023063891, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Norwich, John Julius: *A History of Venice*. Alfred A. Knopf: New York, 1982.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Giustiniano Participazio** | **Doge av Venezia**(829–836) | Etterfølger:**Pietro Tradonico** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Biplan eller todekker
Brødrende Writghts *Flyer*, det første motoriserte biplan
**Biplan** (også kalt *todekker* og *dobbeltdekker*) er et fly med to sett vinger. Dette er en eldre måte å bygge fly på. Alternativer er monoplan (med ett sett vinger) eller triplan (med tre sett vinger).

Et biplan med to sett vinger, det ene over det andre, ble benyttet av den første motoriserte flymaskin, Wright Flyer tilhørende brødrene Wright, slik som mange flymaskiner i de første årene med luftfart. Mens biplanets vingestruktur har en strukturell fordel over et monoplan, har det mer luftmotstand enn et tilsvarende uavstivet, frittbærende eller uthengende vinger til monoplan. Forbedrede strukturelle teknikker, materialer og bestrebelsene etter større hastighet gjorde konfigurasjonen med biplan foreldet for de fleste formål på slutten av 1930-årene.

Referanser
----------

1. ↑   
Barth-Heyerdahl, Lars (22. juni 2013): «Dobbeltdekker styrtet under flyshow i Ohio», *TV2*
2. ↑   «Fly på Mjøsa. Todekker», *Digitalt museum*
3. ↑   Why are there no longer any biplanes?, Avoation; Aircraft Design
4. ↑   Chatterjee, Sankar (2015): *The Rise of Birds: 225 Million Years of Evolution*, JHU Press, s. 258

Eksterne lenker
---------------

* (en) Biplanes – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Historisk samling av bilder av biplan
* Hayes, Jacqui: «Bird wings evolved from biplane dinosaurs», *Cosmos magazine*
* «Octave Chanute biplane hang glider», *Spicerweb.org*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Thorvald Prebensen** (født 27. mai 1860, død 26. oktober 1934) var en norsk privatskoleeier og offiser, som var mest kjent som hovedeier og bestyrer for Frogner skole (Frogner Høiere Almenskole). Fra 1903 eide han også Nissens Pikeskole.

Familie
-------

Thorvald Prebensen var sønn av skipsreder, kjøpmann og brukseier Jacob Wetlesen Prebensen (1808–92) som etablerte handelshuset J. W. Prebensen. Han var bror til minister og odelstingspresident Nikolai Prebensen (1850–1938) og konsul, skipsreder, trelasthandler og stortingsmann Jacob Christian Prebensen (1851–1911).

Karriere
--------

Prebensen ble student i 1878 og tok språklig-historisk lærereksamen gruppe I og II i 1886. Han begynte så å arbeide ved Gjertsens skole i Kristiania (Oslo), der han fra 1891 ble en del av interessentskapet som overtok driften av skolen. Han ble skolens bestyrer i 1899 sammen med M. Gjør, og enebestyrer fra 1900. Skolen flyttet nå til Frogner og tok navnet Frogner Høiere Almenskole. I 1903 overtok interessentskapet som eide Frogner skole – med Prebensen som hovedinteressent – også naboskolen Nissens Pikeskole. Prebensen trakk seg tilbake i 1919 da skolen ble overtatt av kommunen, men kom senere tilbake som lærer ved Hartmanns pensjonatskole og ved Stabekk kommunale høiere almenskole.

Han var vernepliktig offiser fra 1879. Fra 1897 var han ulønnet kaptein, og fra 1903 ulønnet major.

Prebensen kjøpte Aastad gård i Asker i 1891, og senere også Aspelund.

Han er begravet på Vår Frelsers gravlund.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Budstikka, utgitt 29. oktober 1934[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  (no) Thorvald Prebensen i Store norske leksikon
5. 1 2 3  Nekrolog i *Asker og Bærums Budstikke*, 29. oktober 1934.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Carl Schwensen Aaser** (født 24. august 1887 i Kristiania, død 11. januar 1984 i Oslo) var en norsk professor og veterinær. Navnet ble også skrevet som **Karl Schwensen Aaser**.

Liv og virke
------------

Aaser ble uteksamaminert med artium i 1908. Dyrlægeeksamen tok han i 1913, ved «den kongelige veterinær- og landbohøiskole» i København. Han var assistent ved høyskolens serumlaboratorum i 1913 til 1914. Senere på året 1914 flyttet han til Oslo og ble assistent ved Veterinærinstituttet der. Han arbeidet seg opp og ble avdelingssjef ved instituttet i 1917.

Carl Schwensen Aaser tok den filosofiske doktorgrad (Dr. philos) ved Universitetet i Oslo i 1925, og ble *bydyrlege* i Oslo fra 1927. I arbeidet med videreutdanning dro Aaser på stipendreise til København i 1919. I 1925 var han på nytt i Danmark og i Sør-Sverige, før han i 1926 dro med pasteurlegatet til Frankrike. I 1928 gav Oslo kommune kommunalt stipendium til Aaser for ytterligere studier i Sverige og Danmark. På sine studiereiser studerte Aaser hovedsakelig bakteriologi, munn- og klovsyke og næringsmiddelhygiene.

Vinteren 1926–27 var Aaser leder i kampen mot *munn- og klovsyke* i Aust-Agder fylke, og fra 1927 ble han medlem av det departementale arbeidsutvalg til humanisering av renslaktningen.

Fra 1938 til 1953 arbeidet han som Professor i kjøtt- og melkehygiene og i veterinær rettsmedisin ved Norges veterinærhøgskole. Deretter ble han pilotiveterinær og dosent i veterinær rettsmedisin ved Norges veterinærhøgskole frem til 1959. I perioden 1950 til 1970 var Aaser fromann i foreningen til Dyrenes beskyttelse.

Aaser leverte flere veterinærvitenskapelige bidrag til Norsk veterinærtidsskrift. Han var også initiativtaker til innsamlingsarbeidet til Norsk veterinærmedisinsk museum ved Norges veterinærhøgskole. Museet ble opprettet i 1969 og bygger på Carl Schwensen Aasers private samling.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Carl\_Schwensen\_Aaser[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Carl\_Aaser, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (familietre)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |