recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Rerum Novarum*** er en encyklika utstedt av pave Leo XIII den 15. mai 1891. Det var et åpent brev til alle biskoper om «arbeiderklassens forhold». Encyklikaens emneangivelse var: **«Kapitalens og arbeidets rettigheter og forpliktelser»**. Kardinal Henry Edward Manning spilte en betydelig rolle i utarbeidelsen av encyklikaen, og den avdøde tyske biskop Wilhelm Emmanuel von Kettelers tanker spilte også en stor rolle. Encyklikaen fikk betydelig innflytelse, og førte til at pave Leo XIII fikk kallenavnet *arbeidernes pave*.

Encyklikaen tok for seg forholdet og de gjensidige forpliktelser mellom arbeid og kapital, og mellom regjeringene og deres borgere. Først og fremst var den opptatt av forbedringen av «Den misære og elendighet som så urettferdig hjemsøker størstedelen av den arbeidende klasse» (RN, n. 3). Den støttet arbeideres rett til å opprette fagforeninger, forkastet både kommunisme («ateistisk sosialisme») og utøylet kapitalisme, og holdt prinsipielt fast på den private eiendomsrett.

Dermed hadde arbeiderne paven på sin side i kampen for å danne fagforeninger. Dette var banebrytende tanker, ettersom det i flere land i Europa var forbudt å danne fagforeninger; i Tyskland ble dette først tillatt etter første verdenskrigs slutt.[]

Om statens oppgaver gikk paven inn for en statlig sosialpolitikk. Han avviste *«kreftenes frie spill»* som en forfeilet innstilling, og konkluderte at staten har ansvar både for enkeltpersoners og fellesskapets beste ved å gi lover som beskytter privateiendommen, beskytter menneskeverd og søndagshvile, sørger for tilsyn med arbeidsforholdene, og rettferdige lønninger (retten til et anstendig og tilstrekkelig utkomme for ærlig arbeid).

Mange av standpunktene i *Rerum Novarum* ble supplert og utdypet i senere pavelige encyklikaer, særlig i pave Pius XIs *Quadragesimo Anno* (1931), pave Johannes XXIIIs *Mater et Magistra* (1961) og pave Johannes Paul IIs *Centesimus Annus* (1991).

Se også
-------

* Kristendemokrati
* Katolsk sosiallære

Referanser
----------

1. ↑  «Bishop Ketteler | Sisters of Divine Providence». *cdpsisters.org*. Besøkt 4. mars 2019.
2. ↑  «Perspective Digest : Roman Catholicism». *www.perspectivedigest.org*. Besøkt 4. mars 2019.
3. ↑  «Pope Leo XIII: A Wallet with His Coat of Arms | Papal Artifacts» **(engelsk)**. Besøkt 4. mars 2019.
4. ↑  «Rerum Novarum (May 15, 1891) | LEO XIII». *w2.vatican.va*. Besøkt 4. mars 2019.
5. ↑  «Does the church support unions?». *USCatholic.org* **(engelsk)**. Besøkt 4. mars 2019.

Litteratur
----------

* Anthony Cooney, John, C. Medaille og Patrick Harrington (red): *Catholic Social Teaching*, ISBN 0-9535077-6-9

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rerum Novarum (Vatikanet)
* (da) Arbejdets kår. Åbent brev til Pave Leo XIII af Henry George. (1891)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
**John Han Dingxiang** (kinesisk: 韩鼎祥, pinyin: *Hán Dǐngxiáng*, født 17. mai 1937 i Kina, død 9. september 2007) var en kinesisk katolsk biskop av Yongnian (永年县) i provinsen Hebei.

Han Dingxiang virket i den såkalte katolske undergrunnskirken. Han ble presteviet i 1986 og bispeviet i 1989. 

Han ble i løpet av sitt liv arrestert, internert eller satt i husarrest i alt elleve ganger. Fra 1960 til 1979 var han i en arbeidsleir; i alt har han tilbragt 35 år av sitt liv i fengsel eller forvaring. Siste gang han ble arrestert var i 1999, da han gav en retrett for noen ordenssøstre i Shijiazhuang. Fra 2005 ble han holdt i forvaring på ukjent sted.

Han Dingxiang døde angivelig som følge av lungekreft på et sykehus. Bare timer etter var han blitt kremert, og asken bisatt på et gravfelt.

Referanser
----------

1. ↑   www.legacy.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  „China: Wieder Untergrundbischof verschwunden", CSI aktuell 1/2006

Eksterne lenker
---------------

* Der Tagesspiegel: „Untergrundbischof Han Dingxiang unter mysteriösen Umständen gestorben", 11. September 2007
* AFP: „Jailed Catholic bishop in China dies", 12. September 2007

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Foreldelse** kan inndeles i strafferettslig- og økonomisk foreldelse.

Norge
-----

### Strafferettslig

Betegnelse på at en handling ikke lenger er straffbar når foreldelse er inntrådt etter reglene i § 67-69 i Almindelig borgerlig Straffelov. Foreldelse dekkes av 6te Kapitel i Straffeloven, «Opphør av straff og andre rettsfølger». Almindelig borgerlig Straffelov av 1905 er opphevet og erstattet av Straffeloven av 2005.

§ 86 i Straffeloven av 2005 dekker fristene for foreldelse:

* 2 år når den høyeste lovbestemte straff er bøter eller fengsel inntil 1 år
* 5 år når den høyeste lovbestemte straff er fengsel inntil 3 år
* 10 år når den høyeste lovbestemte straff er fengsel inntil 10 år
* 15 år når tidsbestemt straff inntil 15 år kan idømmes
* Frem til 1. juli 2014 : 25 år når fengsel inntil 21 år kan idømmes. Det gir ikke tilbakevirkende kraft, og alle drap og overgrep begått før 1. juli 1989 er foreldet.

- En lovendring fra 2014 førte til at alle drap etter 1. juli 1989 aldri skal foreldes. Av dette fulgte den nyopprettede etterforskningsgruppen innad politiet kalt "Cold Case" gruppen

Straffansvaret for terrorhandlinger, fullbyrdet voldtekt og seksuell omgang med barn og medvirkning til slike forbrytelser samt allmenfarlige forbrytelser der noen mister livet, foreldes ikke.   Det samme gjelder idømt straff for terrorhandlinger, jf. § 91

### Økonomisk

Fordringer har en alminnelig foreldelsesfrist på tre år, hjemlet i Foreldelsesloven § 2. Loven åpner i § 10 for tilleggsfrister opp til 10 år ved uvitenhet og andre hindringer.

Referanser
----------

1. ↑  *Lovdata.no – LOV 1902-05-22 nr 10: Almindelig borgerlig Straffelov (Straffeloven).*  Publisert: 20.05.2005.
2. ↑  Fjerner foreldelsesfrist far drap, incest og overgrep

Portal: Kriminologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Henning Gravrok** (født 19. mars 1948 i Tovik ved Harstad) er en norsk jazzmusiker (saksofon) og musikkpedagog, oppvokst i Harstad, med lærerutdannelse. Han har siden 1975 vært sentral i jazzmiljøet i Tromsø og Bodø.

I Tromsø spilte han i «Hei og Hå» (1975–79) og «Heraklium» (1976–78), i Inge Kolsvik kvartett (1979–80), i «Fusion Band» (1980–81) Kjell Svendsen kvintett (1981–83), Øystein Norvoll kvintett og «Synk» (1983–84). I den senere tid har han tatt del i Nord-Norge-orkestret Bossa Nordpå, samt medvirket i Marit Sandvik Band.

Hans platedebut skjedde som medlem i Thorgeir Stubø kvintett (1981). I Bodø ledet han lenge Bodø Big Band samt Ad Lib Jazzklubb. Gravrok har gitt ut *Minner om i morgen* (1991) som ga ham Stubøprisen (1991). Hans Henning Gravrok Band utga *Hyss* (Euridice, 1996) og *Ord* med tekster av Rolf Jacobsen (Tylden, 1999). Hans seneste[*når?*] utgivelse er *Sense* (Turn Left Productions, 2006), med besetningen Eivind Valnes på piano, Rune Nergård på bass, Børge Petersen-Øverleir på gitar og Andreas Håkestad på trommer.

Som komponist har han bidratt med verk til Festspillene i Nord-Norge (1980, 1989) og Bodøs 175-årsjubileum (1991), samt tonesatt Ole Rølvågs romanserie «Peder Seier», oppsatt på Nordland Teater (2006). Han er også førsteamanuensis ved musikkonservatoriet ved Universitetet i Tromsø.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Henning Gravrok i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Henning Gravrok i BIBSYS
* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** ISNI **·** CRIStin **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Berthe Christine «Cesie» Hetland** (født 16. januar 1874 i Stavanger) var en norsk skuespillerinne.

Familie
-------

Cesie Hetland var datter av styrmann Alexander Olai Hetland og jordmor Berthe Christine Pedersen. Hun var søster av skuespiller Thurid Hetland. Hun ble i 1899 gift med tannlege Olaf Ragnvald Døvle (1872-1925), sønn av skuespillerne Olaf Døvle og Amalie Unsrud. Cesie og Olaf Ragnvald Døvle fikk datteren Astrid sammen.

Liv og virke
------------

Cesie Hetland medvirket i Iduns Julekomedie, skoleteatret ved Stavanger katedralskole på Kongsgård i 1891 og 1892.

Hun fikk sin offisielle scenedebut 17. mars 1895 på Den Nationale Scene i Bergen, i stykket *Løgnersken*. Cesie Hetland var ansatt ved Den Nationale Scene til 1899, og igjen i sesongen 1901-1902. Deretter trakk hun seg tilbake fra teaterscenen.

Cesie Hetland bekledte ofte mindre roller i teateroppsetningene hun medvirket i, men på grunn av hennes behagelige sangstemme ble hun ofte benyttet i ulike syngestykker, blant annet som *Ragnhild* i *Fjeldeventyret*. Hun slapp også til i flere talestykker, som *Grete* i *Faddergaven*, *Gedske Klokkers* i *Barselstuen* og *fru Wilton* i *John Gabriel Borkman*.

I forbindelse med at hun trakk seg fra teaterscenen i 1901, ble det gjengitt en liten passasje om Cesie Døvle: «Jeg er svært glad i Teatret, men endnu mere glad i denne,» siger fru Døvle og sætter lille Astrid paa Fanget … Astrid er to Aar, har lysegult Haar og store blaa Øine og skjønner seg ikke det minste paa Theater … Herregud!

Cesie Hetland flyttet senere til Sverige.

Roller i utvalg
---------------

* *Germaine* i *Cornevilles Klokker* av Clairville og Gabet
* *Fragoletto* i operetten *Røverne* av Henri Meilhac, Ludovic Halévy og Jacques Offenbach
* *Ingeborg* i *Ungdomsleg* av Frederik Leth Hansen
* *Grete Hoppestad* i *Faddergaven* av Peter Egge
* *Gedske Klokkers* i *Barselstuen* av Ludvig Holberg
* *fru Wilton* i *John Gabriel Borkman* av Henrik Ibsen (1897)
* *Pigen* i *Damen fra Ostende* av Oscar Blumenthal og Gustav Kadelburg
* *fru Tygesen* i *Geografi og Kærlighed* av Bjørnstjerne Bjørnson (1899)
* *Ragnhild* i *Fjeldeventyret* av Henrik Anker Bjerregaard (1899)
* *fru Lynge* i *Samfundets Støtter* av Henrik Ibsen (1901)

Referanser
----------

1. ↑  Folketelling 1885 for 1103 Stavanger kjøpstad: Tellingskrets: 004 4. Rode – Bosted by: 0392
2. 1 2 3 4  *Spredte Billeder fra Bergens Nationale Scene i de forløbne 25 Aar*. Grieg. 1902. s. 44.
3. ↑  *Bergens tidende 1898.09.05*. Norge, Hordaland, Bergen. 1898. s. 2.
4. ↑  *Bergens tidende 1899.04.06*. Norge, Hordaland, Bergen. 1899. s. 2. )

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 74. ISBN 8200056228.
* Aarseth, Asbjørn (1969). *Nationale scene, 1901-31*. Gyldendal.

Eksterne lenker
---------------

* The Ibsen Stage Performance Database

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**John J. Hamre** (født 3. juli 1950 i Watertown i Sør-Dakota) er en amerikansk statsviter og politiker.

Han er av norsk-amerikansk slekt. Hamre tok i 1972 bachelorgrad i statsvitenskap og økonomi ved Augustana College i Sioux Falls i Sør-Dakota. Han var deretter Rockefeller-fellow et år ved Harvard Divinity School. I 1978 avla Hamre doktorgraden ved Paul H. Nitze School of Advanced International Studies ved Johns Hopkins University.

Hamre arbeidet i ti år for Senatets komité for de væpnede styrker. Fra 1978 til 1984 arbeidet han ved Senatets budsjettkontor, der han ble assisterende direktør for nasjonal sikkerhet og internasjonale spørsmål. Han var viseforsvarsminister i president Bill Clintons regjering fra 1997 til 1999. Hamre er siden januar 2000 leder for Center for Strategic and International Studies i Washington, DC. Siden 2007 har Hamre vært formann for Defense Policy Board.

Hamre ble i 2008 utnevnt til kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden «for sin innsats for fremme av norsk-amerikanske forbindelser».

Referanser
----------

1. ↑   jscholarship.library.jhu.edu[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «John J. Hamre», Center for Strategic and International Studies.
3. ↑  «Biography: John J. Hamre, Deputy Defense Secretary», U.S. Department of Defense.
4. ↑  «John Hamre», kongehuset.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
Forside fra 1908 utført av John Cecil Clay.
***Good Housekeeping*** er et magasin etablert i USA i 1885. Det inneholder artikler om temaer som helse, ernæring, hjem, hage, mote, skjønnhet og reiser. I tillegg inneholder magasinet litterære artikler og artikler og fortellinger om kjente og ukjente personers liv og levnet.

Good Housekeeping ble etablert 2. mai 1885 av Clark W. Bryan i Holyoke, Massachusetts og utkom annenhver uke. I 1912 ble magasinet kjøpt av Hearst Corporation.

Tidsskriftet etablerte mye av sin redaksjonelle linje mellom 1913 og 1945, under ledelse av William Frederick Bigelow. Forfattere som W. Somerset Maugham og Booth Tarkington skrev i bladet. Det samme gjorde den norskfødte forfatteren Martha Ostenso. Tidsskriftet overlevde 1930-årene da leserne ofte tilhørte øvre middelklasse, som ikke ble berørt av denne krisen.

Good Housekeeping nådde opplagstoppen i 1966 med 5,5 millioner eksemplarer. Det innrettet seg mot den hjemmeværende hustru, men da kvinnene gikk ut i arbeid, gikk dette også utover opplaget. Fra 1990-årene satset bladet på ny-tradisjonalistiske kvinner, som forlater arbeidslivet i 30-årene for å gå tilbake til hjemmet. Good Housekeeping er stadig (2020) en viktig del av Hearst Corporations produksjon.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Good Housekeeping | Encyclopedia.com». *www.encyclopedia.com*. Besøkt 20. mai 2020.
2. ↑  «The Last Mad Sky». *www.fadedpage.com*. Besøkt 21. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Good Housekeeping – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** ISSN **·** ISNI **·** MusicBrainz
 |
**Cesena** (i antikken **Caesena**) er en by i regionen Emilia-Romagna i Nord-Italia. Den ligger sør for Ravenna og vest for Rimini, ved elven Savio ved foten av Appenninene, omkring 15 km fra Adriaterhavet. Befolkningstallet er 93 100 (juli 2004).

Byen kaller seg «De tre pavers by», fordi Pius VI og Pius VII ble født der, og Pius VIII var biskop der før han ble valgt til pave.

Cesena var opprinnelig en umbrisk by, og ble i 3. århundre f.Kr. tatt av romerne. Den ble en viktig garnisonsby. Under krigene mellom Marius og Sulla ble den ødelagt. Plinius den eldre nevner vin fra Cesena som en av de beste.

Tidlig i middelalderen lå Cesena på grensen mellom eksarkatet Ravenna og langobarderriket. Den ble gitt til pavestolen av den frankiske guvernøren i 754, og i lang tid ble den kastet fram og tilbake mellom pavene og erkebiskopene av Ravenna. Fra 1183 til 1198 var Cesena en selvstendig republikk, for så å bli trukket inn i maktspillet mellom paven og den tysk-romerske keiser. Den ble til tider styrt av Malatestafamilien, og til tider av pavestolen.

I 1357 ble byen beleiret av pavelige styrker, og borgerne satte seg kraftig til motverge uten å lykkes. De gjorde opprør i 1377, og byen ble tatt av John Hawkwood, en engelsk leiesoldat som tjente under kardinal Robert av Genève, den senere motpave Klemens (VII). Flere tusen sivile ble massakrert i det som fikk tilnavnet «Blodbadet i Cesena», og kardinalen fikk tilnavnet «Slakteren fra Cesena».

I perioden 1379–1495 vokste byen igjen, under Malatestafamiliens styre. De bygde opp igjen slottet, som fikk det nye navnet *Rocco Malatestiana*. Malatestiana biblioteket i nærheten av slottet er et fremragende eksempel på et renessansebibliotek, og har mange verdifulle håndkskrifter.

Hovednæringene i byen er jordbruk, kunsthåndverk og turisme.

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cesena – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cesena – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Den nordlige delen av Antarktishalvøya med omkringliggende øyer.  
**1** Trinityhalvøya, **2** James Ross Island, **3** D'Urville Island, **4** Joinville Island, **5** Dundee Island, **6** Snow Hill Island, **7** Vega Island, **8** Seymourøya, **9** Andersson Island, **10** Pauletøya, **11** Lockyer Island, **12** Eagle Island, **13** Jonassen Island, **14** Bransfield Island, **15** Astrolabe Island, **16** Zigzag Island
James Ross Island
**James Ross Island** er en stor øy på østkysten av Trinityhalvøya, den nordlige delen av Antarktishalvøya. Øya strekker seg 65 kilometer i nord-sør-retning og arealet er 2598 km². Høyeste punkt, Mount Haddington, måler 1640 moh. og Prince Gustav Channel separerer James Ross Island fra fastlandet.

James Ross Island ble kartlagt i november 1903 av den svenske antarktisekspedisjonen 1901–03 under ledelse av Otto Nordenskjöld. Han navnga den etter James Clark Ross, leder av en britisk ekspedisjon til Antarktis i 1842.

Øya var forbundet med fastlandet med en isbrem frem til 1995, da isbremmen kollapset og gjorde Prince Gustav Channel seilbar.

Den første tsjekkiske forskningsstasjonen i Antarktis, Mendel, ligger på James Ross Island. Det første funnet av en dinosaur i Antarktis ble gjort på James Ross Island i 1986.

Se også
-------

* Liste over øyer i Antarktis

Referanser
----------

1. ↑  Rubin, Jeff (2008). *Antarctica*, s. 276. Lonely Planet.
2. ↑  Salgado, L. (2006). «Reappraisal of an ankylosaurian dinosaur from the Upper Cretaceous of James Ross Island (Antarctica)». *Geodiversitas*. 28 (1): 119–135.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| VM i turn |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Mangekamp |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Hopp |
| Gull | VM 1950 i Basel |  Bom |
| Bronse | VM 1950 i Basel |  Skranke |
| Bronse | VM 1950 i Roma |  Mangekamp |
| Bronse | VM 1954 i Roma |  Skranke |

**Helena Rakoczy** (født **Krzynówek**), også skrevet **Rákóczy** eller **Rákóczi** (født 23. desember 1921 i Kraków, død 2. september 2014 samme sted) var en polsk turner.

Hun var medlem av polens landslag i turn som deltok i OL i 1952 og 1956, men vant ingen olympiske medaljer, hverken i lagkonkurransen eller individuelt. Hun skuffet i OL i Helsingfors i 1952, særlig i skranke, noe som gjorde at hun bare endte på 43.-plass sammenlagt. Hun kvalifiserte seg heller ikke til noen apparatfinaler og måtte se at laget hennes endte på 8.-plass i lagkonkurransen. Hun gjorde det bedre i 1956, som lagets eldste deltaker, da OL ble arrangert i Melbourne. Hun manglet bare noen få dager på å være 35 år gammel. Denne gangen kom hun på 8.-plass i mangekampen, 5.-plass i skranke, og laget endte på 4.-plass i lagkonkurransen.

Det gikk mye bedre for henne i VM-sammenheng. Hun deltok i 1950 og 1954, og i 1950 ble hun verdensmester sammenlagt. I tillegg vant hun tre av fire apparater; hopp, bom og frittstående. I 1954 fikk hun to bronsemedaljer; i skranke og sammenlagt. Dette gjør henne til den mestvinnende polske turner noen sinne, uansett kjønn.

Rakoczy fikk plass på International Gymnastics Hall of Fame i 2004. Hun døde den 2. september 2014 i en alder av 92 år.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (polsk) Pzg.pl – Zmała Helena Rakoczy Arkivert 11. oktober 2014 hos Wayback Machine. (Publisert 3. september 2014, besøkt 13. september 2014)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helena Rakoczy – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Helena Rakoczy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (pl) Helena Rakoczy – Polens olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Helena Rakoczy – FIG Rediger på Wikidata
* 
* International Gymnastics Hall of Fame – *Helena Rakoczy* (Presentasjon med video)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Maser** er et akronym for det engelske uttrykket *Microwave Amplification by Stimulated Emission of Radiation*, og er en anretning som sender ut elektromagnetisk stråling i mikrobølgespekteret. En laser er en optisk maser, som sender ut elektromagnetisk stråling i det synlige spekteret (les synlig lys).

Historie
--------

Det fundamentale prinsippet i en maser og laser er stimulert emisjon, som første gang ble beskrevet av Albert Einstein i 1917.

Nicolay G. Basov og Aleksandr Prokhorov ved Lebedev Institute i Moskva arbeidet med prinsippene bak en maser, og publiserte sitt arbeid i en konferanse i det russiske forskermiljøet i 1952. De skrev om resultatene internasjonalt i 1954. Charles H Townes ved Columbia University i New York var den første som bygde en maser i 1953. Alle disse tre delte Nobelprisen i fysikk i 1964 for sitt arbeid i kvantefysikken. Charles H Townes arbeidet videre med prinsippet bak en optisk maser (senere kalt laser).

Science fiction
---------------

I litteratur og filmer innen sjangeren *science fiction* opptrer ofte maser som våpen. Men inntil videre er det ingen indikasjon på at en maser noen gang kan bli så kraftfulle at de kan brukes som våpen.

Referanser
----------

1. ↑  «What is a MASER?». *einstein.stanford.edu*. Besøkt 14. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Felix III** (død 22. september 530) var pave fra 526 til 530. Ettersom en tidligere pave ved navn Felix ble omdefinert til motpave, var det noe forvirring omkring rekkefølgen, og han er derfor også kjent som **Felix IV**.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var fra Samnium og var sønnen til en Castorius. 

Etter at pave Johannes I ble drept av øst-goteren kong Theoderik den store den 18. mai 526, etterkom de som skulle velge den nye paven kongens krav og valgte kardinal Felix til pave. Siden Felix var kongens favoritt, gjorde dette at kongen skaffet kirken større fordeler.

### Pave

Felix IV ble valgt nesten to måneder etter at Johannes I ble drept. Han var ved tiden for sin utnewvnelse til pave kardinalprest.

Han fikk godkjent at rettssaker mot geistlige skulle håndteres av paven. Han definerte kirkens lære om nåde og fri vilje som svar på et ønske om en motsetning til semi-pelagianismen i det sørlige Gallia. Pave Felix godkjente Caesarius av Arles' skrift om nåden og den fri vilje (*De gratia et libero arbitrio*) og sendte til de sørgalliske biskoper de capitula som i 529 ble promulgert som beslutninger på kirkemøtet i Arles.

Pave Felix mottok som gave fra Amalasuntha to gamle byggverk på Forum Romanum, nemlig Romulustempelet og det tilstøtende *Templum sacrae urbis*. Han omgjorde bygningene til en kirke viet til de hellige Kosmas og Damian. Den står der fremdeles. 

Felix forsøkte å utpeke sin egen etterfølger: Bonifatius. Reaksjonen til senatet var å forby noen som helst diskusjon om en etterfølger til paven resten av hans liv; heller ikke å akseptere en nominasjon til samme stilling. Flertallet av de geistlige reagerte på Felix' forsøk på å få nominert Bonifatius, med å nominere Dioskur til pave, mot mindretallets nominasjon av Bonifatius. 

Valget av Bonifatius ble utført i henhold til reglene, mens Dioskur ble regnet som motpave, og ble avsatt etter bare en måneds tid.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* (de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Felix IV» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 2, Hamm 1990, ISBN 3-88309-032-8, sp. 10.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Johannes I** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Bonifatius II** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** ULAN **·** NKC
 |
**Hedvig av Polen** (polsk: *Jadwiga*) (født 21. september 1457, død 18. februar 1505 i Burghausen) var datter av den polske kongen Kasimir IV og hans kone Elisabeth av Habsburg (datter av den tysk-romerske keiser Albrecht II). Hun ble gift med den bayerske hertugen Georg den rike i 1475. Da Georg var i familie med henne på morssiden, måtte brudeparet få en pavelig dispensasjon for å kunne gifte seg. Tross sin østerrikske mor, skal Hedvig ha forstått tysk dårlig, og måtte alltid ha en polsk tolk ved sin side. Hennes bror Vladislav II var konge av Ungarn og Bøhmen.

Hun skal ha fått fem barn, men av dem overlevde kun to piker. Hertug Georg døde i 1503, og i mangel av en mannlig tronfølger oppsto den landshutske arvefølgekrig (1504–1505). Hedvig døde i Burghausen og ble begravet i det lokale cistercienserklosterets kirke, hvor alle medlemmer av Wittelsbach-dynastiet som døde i denne byen er begravet.

Referanser
----------

1. 1 2   Sejm-Wielki.pl profil-ID dw.2161[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

Landshuter Hochzeit

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Felix O'Day*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Robert Thornby og med H.B. Warner i hovedrollen. Filmen er basert på en roman fra 1915 av Francis Hopkinson Smith.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

En scene med H.B. Warner (til venstre).
Felix O'Day lever bare for å oppfylle ett ønske: å få hevn på Austin Bennett, mannen som stjal hans kone Barbara og forårsaket farens dødsfall. Felix følger etter Bennett til New York City, og jakten fører ham til en butikk som selger antikviteter som drives av Jules Borney. Under et av Felix sine besøk blir Borney angrepet og ranet av Bennett, som deretter stikker av.

Felix går med på å administrere butikken deres, samtidig som den gamle mannens blir frisk etter angrepet. Han blir snart forelsket i butikk-eierens datter, Annette. En dag ser Felix sin kone Barbara passere forbi butikken, men han blir sjokkert over livet hennes i stor fattigdom. Felix vender tilbake for å ta vare på sin syke kone, som dør kort tid senere.

Skuespillere
------------

* H.B. Warner som Felix O'Day
* Marguerite Snow som Lady Barbara O'Day
* Lillian Rich som Annette Borney
* Ray Ripley som Austin Bennett
* Karl Formes som Jules Borney

Referanser
----------

1. 1 2  FELIX O'DAY
2. ↑  Thornby, Robert (1920). «Felix O'day». Besøkt 11. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Felix O'Day – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Felix O'Day* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Felix O'Day* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Felix O'Day* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Kriminalvårdens nationella transportenhet** er en avdeling i Kriminalvården med ansvar for befordring av innsatte mellom anstalter (arresthus og fengsler) og politiarrester.

Transportenheten utfører transporter for Kriminalvården, men også for eksempelvis politiet og landets kommuner.

Transportene skjer både innen Sverige og til andre land. I Sverige befordrer transportenheten først og fremst innsatte mellom ulike anstalter og politiarrester. Utenriks skjer transporter av innsatte som for eksempel skal utvises etter avsonet straff, men også avvisninger og utvisninger besluttet av Migrationsverket.

Enhetens stab og administrasjon er plassert på Kriminalvårdens hovedkontor i Norrköping og transportene planlegges fra plankontoret i Arvidsjaur. Transportene utføres av mannskaper ved de 21 lokalkontorene som finnes rundt om i landet. I transportenheten arbeider drøyt 400 personer.

Referanser
----------

1. ↑  Om Nationella transportenheten[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Kriminalvårdens nationella transportenhet Arkivert 3. juli 2015 hos Wayback Machine.
**Datakrimutvalget** utredet i perioden 2002-2007 tiltak for å oppdatere lovgivningen knyttet til datakriminalitet.

Utvalget ble nedsatt av Regjeringen 11. januar 2002, og det har levert to delutredninger.

I delutredning I redegjorde utvalget for nødvendige lovtilpasninger som følge av datakrimkonvensjonen (Europarådets konvensjon 185 av 8. november 2001). Utredningen ble publisert som NOU 2003:27. Stortinget vedtok lovendringene som lov av 8. april 2005 nr. 16. Ved kgl. res. av 4. november 2005 ble ratifikasjon av Europarådets konvensjon om cybercrime vedtatt, med en reservasjon som angikk Artikkel 6.

Sorenskriver Stein Schjølberg ledet utvalget. For øvrig besto utvalget av seniorrådgiver Christina Christensen, rådgiver Beate S. Dagslet, kst. tingrettsdommer Marius Stub, førstestatsadvokat Inger Marie Sunde, teknologidirektør Berit Svendsen, forbrukerombud Bjørn Erik Thon og advokat Benedict de Vibe. Sekretær for utvalget var politifullmektig Ole Jacob Garder (frem til august 2003) og førstekonsulent Helene Wegner.

I delutredning II foreslo utvalget tiltak basert på en vurdering av teknologiutviklingen. Utredningen ble publisert som NOU 2007:2. Utvalget foreslo blant annet straffebestemmelser knyttet til spam, identitetstyveri (identitetsmisbruk), informasjonstyveri, og tjenestenekt. Forslagene ble sendt på høring i februar 2007. I desember 2008 fremmet Regjeringen forslag til nye straffebestemmelser på området. Forslaget behandles av Stortinget våren 2009.

Sorenskriver Knut Rønning ledet utvalget. For øvrig bestod utvalget av advokat Birthe Taraldseth, statsadvokat Jenny Sellæg, forsker Svein Willassen, rådgiver Christian With/seniorrådgiver Hanne P. Gulbrandsen og underdirektør Christina Christensen.

Kilder
------

* Pressemelding fra Justisdepartementet, 12. februar 2007.
* NOU 2003:27 Lovtiltak mot datakriminalitet - Delutredning I
* NOU 2007:2 Lovtiltak mot datakriminalitet - Delutredning II

Noter
-----

1. ↑  Høring - NOU 2007: 2 Lovtiltak mot datakriminalitet, Justisdepartementet
2. ↑  Stortingets behandling av Ot.prp.nr. 22 (2008-2009)
**Kriminalforsorgen** er en dansk statlig myndighet under Justisministeriet som har til oppgave å fullbyrde de straffer – frihetsberøvelse, betinget dom samt samfunnstjeneste – som rettssystemet har idømt kriminelle.

Kriminalforsorgen søker samtidig med at den utfører kontroll og sørger for sikkerhet for de innsatte, å støtte og motivere de dømte til å leve en kriminalitetsfri tilværelse når straffen er sonet.[] I likhet med resten av det strafferettslige systemet, som også omfatter politiet, anklagemyndigheten og domstolene, har Kriminalforsorgen som overordnet mål å begrense kriminalitet.

Kriminalforsorgen er forpliktet til å sørge for at de kriminelle avsoner straffen i overensstemmelse med de borgerrettigheter som nevnes i Grunnloven og menneskerettighetene som er nedskrevet i Den europeiske menneskerettighetskonvensjon. Utover de lovfestede krav arbeider Kriminalforsorgen etter et prinsipprogram med en rekke etiske retningslinjer for Kriminalforsorgens virke, herunder åpenhet og et humanistisk livssyn.[]

Direktoratet for Kriminalforsorgen og Folketingets Ombudsmand kontrollerer ved inspeksjoner på Kriminalforsorgens institusjoner at gjeldende lovgivning og overordnede prinsipper overholdes.

Kriminalforsorgen har et årlig budsjett på omkring 2 milliarder danske kroner.[]

Organisasjon
------------

Kriminalforsorgen består av et direktorat og fire kriminalforsorgsområder. I hvert område ligger en rekke institusjoner hvortil de enkelte fengsler, arresthus, tilsynskontorer (KiF) og overgangsboliger hører.

* Direktoratet for Kriminalforsorgen
* Kriminalforsorgsområde Midt- og Nordjylland
	+ Institution Vendsyssel
	+ Institution Nordjylland
	+ Institution Midt- og Vestjylland
	+ Institution Østjylland
	+ Udlændingeinstitution Kærshovedgård
	+ Institution Nørre Snede
	+ Institution Enner Mark
* Kriminalforsorgsområde Syddanmark
	+ Institution Odense
	+ Institution Sydøstjylland
	+ Institution Nyborg
	+ Institution Sønder Omme
	+ Institution Midtfyn
	+ Institution Sydvestjylland
* Kriminalforsorgsområde Hovedstaden
	+ Institution Nordsjælland
	+ Udlændingeinstitution Ellebæk og Sjælsmark
	+ Institution Københavns Fængsler
	+ Institution Østsjælland, Bornholm og Færøerne
	+ Institution For transport og bevogtning
* Kriminalforsorgsområde Sjælland
	+ Institution Jyderup
	+ Institution Herstedvester
	+ Institution Storstrøm
	+ Institution Midt- og Vestsjælland
	+ Institution Sydsjælland og Lolland-Falster

Distinksjoner
-------------

* 
* 
*

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. august 2021. Besøkt 10. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
Soldater ved Expeditionary Cyber Support Detachment, 782nd Military Intelligence Battalion (Cyber), under en øvelse i USA
Symbol iht. APP-6A for fiendtlig datakrigs­avdeling
**Datakrigføring** eller **cyberkrigføring** (engelsk: *cyberwarfare*) er statlige eller ikke-statlige dataangrep på datasystemene til statlige myndigheter eller større sivile instanser, i den hensikt å forårsake skade, materiell ødeleggelse eller tap av menneskeliv for å oppnå politiske mål. Angrepene kan ha form av datavirus som planter falsk informasjon, blokkerer eller sletter informasjon, eller genererer så stor trafikk på datamaskiner og nettverk man ønsker å ramme, at de bryter sammen.

Se også
-------

* Datasikkerhet
* Falsk nyhet
* Hybridkrigføring
* Tjenestenektangrep
* Trollfabrikk

Referanser
----------

1. ↑  Kristine Beitland (18. mars 2018). «Trenger digital Genève-konvensjon». *Dagens Næringsliv*. Besøkt 1. februar 2023.
2. ↑  «Cyberkrigføring». *Store norske leksikon*. Besøkt 1. februar 2023.
3. ↑  John Einar Sandvand (10. august 2001). «Asiater satser på forsvar med bits bytes istedenfor kuler og krutt». *Aftenposten*. Besøkt 1. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC
 |
**Léon Huybrechts** (født 11. februar 1876, død 9. februar 1956) var en belgisk seiler som deltok i flere olympiske leker, 1908 i London, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Huybrechts ble olympiske mester i seiling under OL 1924 i Paris. Han vant klassen 12-fots jolle. Seksten år tidligere var han med på den belgiske båten «Zut» som kom på andreplass i 6-metersklassen bak den britiske «Dormy». Han var også med under sommer-OL 1920 i Antwerpen, og fikk sølv med båten «Tan-Fe-Pah» som kom på andre og siste plass bak den norske båten «Jo» i 6-metersklassen, type 1919. Det var kun to båter i denne klassen.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris – Gull **Gull** i seiling, 12-fots jolle Belgias flagg Belgia
* 1908 Storbritannias flagg London – Sølv Sølv i seiling, 6-metersklassen Belgias flagg Belgia
* 1920 Belgias flagg Antwerpen – Sølv Sølv i seiling, 6-meter-klassen, type 1919 Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Léon Huybrechts – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Léon Huybrechts – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
Pyntehåndkle med innvevd mønster og heklet kant
**Pyntehåndkle** (også **julehåndkle**) er en avlang tekstilvev som brukes til pynt, spesielt i høgtider som i jula. Pyntehåndklær er tilvirket av bomull eller lin med avslutning kun i ene enden. De henges opp over andre håndklær eller over roskap, klokke eller gardinstang og representerer mye av tekstilhistorien både i bruk og tilvirkning.

Beskrivelse
-----------

Avslutning med mellomverk kan være i teknikkene firfletting (håndverksteknikk som er i fare for å dø ut), telemarksbinding, hekling, hardangersøm eller makramé m.m. Selve den avlange tekstilen er fra gammelt av vevd i heimedyrka og heimevirka lin i kypert-teknikk (3-skaft), mens de nyere (fra ca.1870) ofte er i bomullslerret.
De eldste bevarte julehåndkledene er fra 1700-tallet.

Bruken er en gjenlevning av en eldgammel skikk med å kle stua til høgtid og gjestebud. Å kle både tak og vegger med tekstiler så man ikke kunne se trevirket var et statussymbol og tegn på rikdom. Slik kunne man vise fram tekstilene sine. Denne skikken kan føres tilbake til vikingtid og middelalder i Norden.

I dag lever skikken kun i et begrensa område i Midt-Telemark og i Valdres,[] men bruken har nok vært utstrakt på Østlandet og antakelig i andre deler av landet. Når man kledde stua til gjestebud eller høgtid blei håndklea brukt for å tette sprikene mellom andre større tekstiler. På dialekt i Bø i Telemark ble tekstilen nevnt som «hankleflættur».

Bredda kan variere fra 24 til 44 cm, lengda fra 100 til 140 cm. Avslutningen med eller uten mellomverk er veldig variabel fra noen cm til bortimot en halv meter. Når man henger det opp, kan det brettes inn fra begge sider eller henges flatt. Før blei tekstilen rulla og stiva, mens nå blir den rulla eller strøket med jern.

En variant av julehåndkle er klokkehåndkle som var lengre og hadde avslutning i begge ender. Det blei hengt over bordklokka eller veggklokka til samme bruk og har samme tilvirkningshistorie og teknikk som julehåndkledet.

Liv Bratterud (1826–1892) fra Bø fortalte til folkeminnegransker Moltke Moe omkring 1880, (på gammal Bø-dialekt)

> Førr i tia bruka dom mykkje "tæpen". Dom va smøgd aa sauma mæ kronesaum. Aa naar dæ va gjestebo, saa klædde dom lofte mæ dom. Da hekk dom paa stengar ronn` omkring elle veggjene, aa dær tæpene skjøytas (møttest), dær hekk dæ hangklæflettur, aa bol må vøndeie hell hannreve (hannrev: vindu mæ dreia stølpar mest ute i svala) dær va dæ au hangklæflettur, takje va fullt av kjell (tjeld) aa bløyur aa skjinnfellar. Naar dæ va rektig, sku dom ikkje sjå ei trespik i lofte. Likenes bruka dom klæ stugo, naar dæ sku væra gjestebo, men dæ æ lenger sea.» Liv minnes bare ei slik kledd gjestebostugo- «dæ va paa Røysland ein gong. Tæpena va store som et laken.
> 
> 
>
Manglekasse funnet i en leiegård i Oslo, produsert ved O. Jacobsons Maskinværksted trolig mellom 1903 og 1925   Foto:Tore Torvildsen (2009)
**Manglekasse** (fra latin, via tysk *mangel(e)n*) er et apparat med tunge ruller og sveiv for å glatte tekstiler etter klesvask. Innretningen antas å ha blitt oppfunnet på 1600-tallet. Den erstattet det enkle mangletreet og ble avløst av lettere klesruller med springfjær og av strykejern.

Konstruksjon og bruk
--------------------

Manglekasse består av en solid ramme med et underliggende brett. Oppå dette ligger to ruller og derette en stor kasse fylt med steiner eller lignende. Ved hjelp av en sveiv kunne denne tunge kassen rulles frem og tilbake.

Et rent laken eller lignende ble lagt ut på et bord. Det ferdig vaskede tøyet ble lagt oppå og det hele rullet sammen rundt en rulle. Steinkassa ble løftet og rullen med tøy lagt under. Deretter ble steinkassa trukket frem og tilbake ved hjelp av en sveiv. for å bringe det hele i balanse og med trykk, måtte bruke to ruller samtidig.

Dette tilsvarer en mekanisering av mangletre som er kjent over store deler av Nord-Europa.

En annen metode er der en strekker ut tøyet på den nedre platen. Deretter legges et antall ruller oppå og den øvre kassen senkes. Deretter rulles den øvre kassen frem og tilbake som beskrevet over. Siden det er tre ruller på fotografiet, må en anta at dette var den foretrukkene metoden på den viste manglekassen. 

Etter en omgang i en kassemangle var tøyet så glatt at det sjelden trengte noen ytterligere stryking

En manglekasse var et stort og kostbart apparat og ble for en stor del bare brukt av storfamilier og i kommersielle vaskerier. Flere er funnet i leiegårder og borettslag i Oslo. På 1800-tallet kom klesrulle med to ruller som ble presset mot hverandre av en bladfjær.

Se også
-------

* Mangletre
* Klesrulle

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av en box mangle i Bristol Arkivert 27. mars 2009 hos Wayback Machine.
**Pete Sandoval** (født 21. mai 1963 i Santa Ana, El Salvador) er en amerikansk trommeslager innen ekstrem metal. 

Hans første betydelige stint som trommeslager var for grindcore-bandet Terrorizer, som ble dannet midt på 1980-tallet, og hvor han begynte å vise frem sitt talent. Sterkt påvirket av grindcore-musikken rundt seg utviklet Sandoval raskt sine ferdigheter som trommeslager med lite formell opplæring eller musikalsk utdanning. 

I 1988 ble Sandoval invited til å bli med i death metal-bandet Morbid Angel. Samtidig ble den opprinnelige lineup'en i Terrorizer oppløst etter at Sandoval og gitaristen Jesse Pintado (som deretter sluttet seg til Napalm Death) hadde forlatt gruppen. 

Enkelte nevner Sandoval som den trommeslageren som har bidratt mest til å innføre rytmisk presise blast beats i vanlig bruk. Selv om variasjoner av blast beats hadde forekommet i flere tiår, så bygde Sandoval videre på idéen med sin egen tilnærming og ble raskt en foregangsmann for bruken av konseptet i Morbid Angels musikk. 

Sandoval er også blant de første ekstrem metal-trommeslagere som brukte akustiske trommetriggere; en praksis som engang ble foraktet og sett på som «juks». Og han bibeholder fortsatt den ekstreme perkussive formelen han selv har bidratt til å skape. Uttrykk som er blitt brukt for å beskrive han er blant annet «Pete the Feet» og «The Commando». 

Interessant nok, så hadde Sandoval aldri brukt to stortrommer før han ble med i Morbid Angel. Han måtte øve ofte for å få føttene sine til å henge med, og spilte inn *Altars of Madness* bare et par måneder etter at han sluttet seg til gruppen. Ifølge Morbid Angels gitarist Trey Azagthoth kom bandet fra tid til annen inn i øvingslokalet og fant Sandoval sloknet over trommesettet. Etter å ha blitt vekt opp sa han umiddelbart: «På tide å komme seg tilbake på jobb igjen!»

Sandoval kalles ofte ved sitt tilnavn, «Commando».

Referanser
----------

1. ↑  Mudrian, Albert (september 2004). *Choosing Death: The Improbable History of Death Metal & Grindcore*. Feral House. ISBN 978-1-932595-04-8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pete Sandoval – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Pete Sandoval på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Pete Sandoval på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Inge Aarhaug** (født 15. mars 1954 i Kamerun) er en norsk musiker, låtskriver og snekker, kjent som Trubadur-X.

Aarhaug kom til Norge første gang som tenåring. Han kjøpte seg snart en gitar og bega seg ut i verden. I flere år var han vise- og gatesanger i India, Afrika, Iran, Irak, Tyrkia og Japan. I Frankrike var han orkester- og plateartist. I USA var det Country & Western i seks måneder før han reiste videre til Sør-Amerika. Der mønstret han på et cruiseskip som dansemusiker.

Han behersker mange stilarter, og hans plater har vært spilt på Radio Luxemburg og på Norsktoppen og han har hatt sine TV-opptredener.

Han er æresruss i Valdres og betegnes som Beitostølens «store sønn».

Aarhaug kan betegnes som Stand Up Trubadur, for han bruker snakketøyet like mye som det musikalske og legger stor vekt på publikums deltagelse. Han er med sine to sønner et av de store trekkplastrene på Trubaburfestivalen på Beitostølen.

Aarhaug er sønn av diakon og misjonær Aksel Aarhaug (1921-2000) og jordmor Sigrid Kruse Aarhaug (1921-2009), far til programleder og vokalist Nicholas Carlie fra 1. ekteskap med Lisa Carlie, og til musikerne Stein Inge og Guttorm Aarhaug fra 2. ekteskap med Astrid Fossen.. Han er fetter til kompnist og musiker Bjørn Kruse, musiker og arrangør Philip Kruse, og barnebarn til Just Kruse (1886-1962).

Referanser
----------

1. ↑  «Dylanfestival på Beitostølen - www.dylanfestival.com». Besøkt 21. juni 2012.
2. ↑  «Inge Aarhaug (eller Trubadur X)». [*død lenke*]
3. ↑  «Trubaburfestivalen på Beitostølen - Valdres Bygdepuls 2007». Besøkt 20. juni 2012. [*død lenke*]
4. ↑  «Inge Aarhaug (eller Trubadur X)». [*død lenke*]
5. ↑  «Nicholas Carlie - kjent programleder, Valdres FK i Valdres Radio». Besøkt 19. juni 2012. [*død lenke*]
6. ↑  «Tre gitarer med mjuke strenger - Valdres Bygdepuls 2007». Besøkt 20. juni 2012. [*død lenke*]
**Hans Bille** (født 31. mai 1880 på Jeløy ved Moss, død 30. mai 1952) var en norsk skuespiller kjent fra teatret og filmen.

Biografi
--------

Hans Bille debuterte 16 år gammel i 1896 og var knyttet til Centralteatret en tid. Han kom til det nystartede Trondhjem Teater 1911 der han ble sceneinstruktør 1919. Etter en tid som teatersjef 1923-24 gikk teateret inn i 1926. Senere var han ved Mayol-teatret og Casino Teater. Han
hadde startet egen turne i 1919 som virket i flere år. I perioden 1935-36 var han ved Søilen teater, dernest 1937-39 ved Det Nye Teater før han gikk til Bergen og var ved Den Nationale Scene 1939-46. Siden 1939 var han også i en rekke godtselgende norske spillefilmer. Etter den andre verdenskrig var han stort sett ved Det Nye Teater og en del i Radioteatret.

Premier
-------

* Kongens fortjenstmedalje i gull 1951

Filmografi
----------

* 

* 1949 – *Svendsen går videre*
* 

* 1943 – *Den nye lægen*
* 

* 1940 – *Tante Pose*
* 

* 1939 – *Gjest Baardsen (film)*
* 

* 1939 – *De vergeløse (film)*
* 

* 1939 – *Gryr i Norden*
* 1938 – *Ungen*
* 

* 1938 – *Det drønner gjennom dalen*
* 

* 1937 – *To levende og en død*
* 

* 1937 – *By og land hand i hand*
* 1922 – *Pan*

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Hans Bille i Store norske leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Bille på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hans Bille hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Hans Bille på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Hans Bille hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Geni **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Ingar Ole Skalpe** (født 5. desember 1933, død 19. september 2018) var en norsk lege og forsker. Han tok medisinsk embedseksamen i 1958 og tok sin doktorgrad i nevroradiologi ved Rikshospitalet i 1974. Han var ansatt som overlege ved Tromsø Regionssykehus fra 1981 til 1983 og var seksjonsoverlege på nevroradiologisk avdeling på Rikshospitalet fra 1983 til han avgikk med pensjon i 2003.

Forskning
---------

På 1970-tallet arbeidet Skalpe med utprøving av en rekke kontrastvæsker som ble utviklet av blant andre Nycomed. Formålet var å finne ut av hvilken type kontrastvæske som ga færrest bivirkninger og de beste bildene for presis diagnostisering av sykdommer i hodet.

Han ble senere tildelt St. Olavs Orden for sin innsats for nevroradioklogi.

Senere karriere
---------------

Skalpe var aktiv som foredragsholder i nevroradiologi over hele verden på store deler av 1980- og 1990-tallet. Han var i tillegg medstifter og første formann av Norsk Nevroradiologisk Forening.

Han var på 1990- og 2000-tallet aktiv i debatten rundt rettergangen og henrettelsen av Vidkun Quisling. Bakgrunnen for debatten var bøkene *Quisling - en fører for fall* (1992) og *Quisling - en fører blir til* (1993) skrevet av historikeren Hans Fredrik Dahl. I begge bøkene skrev Dahl at Quisling ble utsatt for flere smertefulle medisinske eksperimenter og feilmedisinering fordi man ønsket å avdekke rent biologisk hva som gjorde Quisling til et «geni».[] Påstandene ble sterkt kritisert i medisinske miljøer og Skalpe skrev flere innlegg i blant annet Dagbladet som var kritiske til utsagnene.[]

Referanser
----------

1. ↑  *Norges leger: 1996*. Oslo: Den norske lægeforening. 1996. s. 70. ISBN 8290921454.
2. ↑  «Tildelinger av ordener og medaljer». *www.kongehuset.no*. Besøkt 22. februar 2016.
3. ↑  *Nevrologien i Norge 1970-1995*. [Bergen]: Norsk neurologisk forening. 1996. s. 145. ISBN 8299062039.

Kilder
------

* Den norske legeforening
* Krangel om Quislings hjerne, Aftenposten
* Undersøkelsen av Quislings hjerne, Tidsskrift for Den norske legeforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** NKC
 |