recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Potetspiserne»** (nederlandsk: *De Aardappeleters*) er et maleri av den nederlandske maleren Vincent van Gogh, som han malte i 1885 i Nuenen, Nederland, og som i dag befinner seg i Van Gogh-museet i Amsterdam.

Van Gogh ønsket å fremstille vanlige småbrukere uten å forskjønne, og valgte seg bevisst grove og uskjønne modeller. I et brev skrev han: «Jeg har virkelig ønsket å lage det slik at folk forstår at disse menneskene, som spiser sine poteter i lyset fra den lille lampen sin, har dyrket jorden selv med de samme hendene de nå spiser med, og dermed handler det om hardt arbeid, at de dermed ærlig har tjent maten sin. Jeg ønsket å vise en helt annen måte å leve på enn vår – vi siviliserte mennesker. Så jeg ønsker definitivt ikke at alle bare skal beundre det eller akseptere det uten å forstå hvorfor.»

Referanser
----------

1. ↑  «Letter 497». *Vincent van Gogh. The Letters*. Amsterdam: Van Gogh-museet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Rivallo** (walisisk: *Rhiwallon*) var en mytisk konge av britene, og det finnes ingen historiske bevis for hans mulige eksistens. Hans fortelling kommer fra Geoffrey av Monmouths *Historia Regum Britanniae* (*De britiske kongenes historie*), skrevet omkring 1136. Her gjengis han som sønn av kong Cunedagius.

Rivallo beskrives som en fredelig og velstående ung mann som styrte kongedømmet med nøysomhet. Omtalen er blant de korteste hos Geoffrey, men har en underlig hendelse som er nevnt uten forklaring: «I hans tid regnet det blod i tre dager og menn døde fra fluene som svermet.» Det er mulig at Geoffrey tenker på en pest, muligens inspirert av Bibelen, men det synes ikke å være knyttet til noen form for guddommelig straffedom. 

Han ble etterfulgt av sin sønn Gurgustius.

Familietreet til Rivallos slekt
-------------------------------

*Se også*: Mytiske konger av britene

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   | Corineus |   |   |   |   |   | Brutus trojaneren |   |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   | Dronning Gwendolen |   | Locrinus |   | Albanactus |   | Kamber |  |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Maddan |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Mempricius |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Ebraucus |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Brutus Grønnskjold |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Leil |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Rud Hud Hudibras |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Bladud |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Leir |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| Goneril |   | Regan |   | Cordelia |
|
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
| Marganus |   | Cunedagius |  |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Rivallo |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Gurgustius |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Sisillius I |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Kimarcus |
|
|   |   |   |   |   |   |   |
|
|   |   |   |   | Gorboduc |   | Judon |
|   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   | Ferrex |   | Porrex I |
|

Litteratur
----------

* Geoffrey av Monmouth (1982): *The History of the Kings of Britain*, oversatt med innledning av Lewis Thorpe, Guild Publishing London, s. 87
Vraket av **Dvina (Pamiat Azova)** i Kronstadt.
**«Pamjat Azova»** (russisk: Память Азова) var en Den russiske panserkrysser bygd for å kunne jage fiendtlige lands handelsskip på de store verdenshav, og derfor fastholdt russerne (i motsetning til England og Frankrike) en omfattende rigging på skipet, så det kunne brukes seil som supplement for skipets store kullbeholdning.

Navn
----

Skipets navn betyr *Til minne om Azov*, oppkalt etter skipet «Asov» (Азов) som utmerket seg under slaget ved Navarino, og lenger tilbake i historien viser det til byen Azov, som ble erobret fra tyrkerne flere ganger, mest spektakulært ved et slag i 1696. 

Fabergéegg med *«Pamjat Azova»*modell.

Tjeneste
--------

*«Pamjat Azova»* var tilknyttet Østersjøflåten, men ble kjent i offentligheten da den i 1890-91 seilte jorden rundt med tronfølgeren, den senere tsar Nikolaj II av Russland om bord.

Fra 1893 til 1900 gjorde *«Pamjat Azova»* tjeneste i Det fjerne østen (Vladivostok). I 1904 fikk skipet nytt maskineri, og kunne deretter prestere en fart på 16 knop.

I 1906 utbrøt det et mislykket mytteri på skipet mens det lå i Reval. Derefter blev det overført til reserven. I 1909 ble skipet omdøpt til *«Dvina»*, og gjorde deretter tjeneste som depotskip. «Dvina» ble senket av den engelske motortorpedobåt CMB79 ved Kronstadt i august 1919, under den russiske borgerkrig.

Kilder
------

* Roger Chesneau, Eugène M. Koleśnik, N. J. M. Campbell. *Conway's All The World's Fighting Ships 1860-1905*, Udgivet 1979, ISBN 0-8317-0302-4
**Ritualmordanklagen på Rhodos**, også *Blodsaken på Rhodos*, var en sak med falske mordanklager på den osmanske øya Rhodos i 1840, hvor øyas jødiske befolkning ble anklaget for å rituelt ha myrdet en ung kristen gutt. 

De falske anklagene oppstod blant øyas gresk-ortodokse befolkning og ble aktivt støttet av konsuler fra flere europeiske land, blant dem konsulene fra Storbritannia, Frankrike, Keiserdømmet Østerrike, Sverige og Hellas. Den osmanske guvernøren på Rhodos brøt med en lang osmansk tradisjon og støttet anklagene. En rekke lokale jødiske innbyggere ble arrestert, og flere ble torturert så hardt at de til sist ga falske tilståelser. Det jødiske kvarteret ble også blokkert i tolv dager. 

Det jødiske samfunnet på øya ba om hjelp fra det jødiske samfunnet i Konstantinopel, som videresendte appellen til europeiske regjeringer. I Storbritannia og Østerrike lyktes lokale jødiske samfunn i å vinne støtte fra regjeringene, og meldinger ble sendt til ambassadørene i Konstantinopel om at anklagene var falske. Samtidig hadde guvernøren på Rhodos problemer med å kontrollere de lokale fanatiske kristne, og sendte derfor saken over til sentraladministrasjonen som så gransket saken. I juli 1840 fastslo granskningen at det jødiske samfunnet på øya var uskyldig i anklagene. I november samme år utstedte den osmanske sultanen så et dekret hvor han erklærte beskyldningene om ritualmord for å være falske.

Allerede i 1247 hadde pave Innocent 4. utstedt en bulle som slo fast at ritualmordanklagene mot jøder var falske.

Referanser
----------

1. ↑  Gross, Jan T. (2006): *Fear*, forlaget Random house, New York, ISBN 978-0-691-12878-8

Litteratur
----------

* Angel, Marc D. (1980): *The Jews of Rhodes: The History of a Sephardic Community*. New York: Sepher-Hermon Press. ISBN 978-0-87203-072-5
* Frankel, Jonathan (1997): *The Damascus Affair: "Ritual Murder," Politics, and the Jews in 1840*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-48396-4
* Lewis, Bernard (1984): *The Jews of Islam*. Princeton: Princeton University Press. ISBN 978-0-691-00807-3
* Poliakov, Leon (2003): *The History of Anti-Semitism. Volume I: From the Time of Christ to the Court Jews*. overs. av Richard Howard. University of Pennsylvania Press: Philadelphia. ISBN 0-8122-1863-9
* Roth, Cecil (red.) (1997): *Encyclopedia Judaica* (CD-ROM Edition Version 1.0). Keter Publishing House. ISBN 978-965-07-0665-4
En **vararepresentant til Stortinget** møter på Stortinget i stedet for en stortingsrepresentant når denne har lovlig fravær. Vararepresentantene hentes fra valglistene slik at den som umiddelbart følger etter den sist innvalgte for et politisk parti møter som vararepresentant hvis en fast innvalgt representant er fraværende. Hvis flere innvalgte stortingsrepresentanter for partiet er fraværende, hentes det tilsvarende antall vararepresentanter.

Hver valgliste skal så vidt mulig tildeles så mange vararepresentanter som den får representanter, med tillegg av tre.

På grunn av maktfordelingsprinsippet skal stortingsrepresentanter som er medlem av regjeringen – eller er statssekretærer, ikke møte i Stortinget. De blir derfor i perioden erstattet av en vararepresentant.

De som ikke er innvalgt på Stortinget, er formelt kun vararepresentanter når de møter som sådan i Stortinget. Dette gjelder også vararepresentanter som møter fast over et lengre tidsrom. Men hvis en vararepresentant formelt *erstatter* en valgt stortingsrepresentant, for eksempel på grunn av stortingsrepresentantens dødsfall, blir vararepresentanten stortingsrepresentant og omtales som sådan.

Se også
-------

* Vararepresentant
* Suppleant
* Valgordning i Norge
* Stortingsvalg

Referanser
----------

1. ↑  Stortingets ordbok
2. ↑  Valgloven § 11‑5
3. ↑  Grunnloven § 62
4. ↑  Redaksjonen (30. april 2008). «Carl I. Hagen gir seg». energi24.no. Besøkt 17. april 2021. «Hagen ble valgt inn som første vararepresentant for ALP i 1973, og rykket inn som fast representant på Stortinget da Anders Lange døde i oktober 1974.»
**«Primaguet»** var en fransk krysser, den siste av tre kryssere av «Duguay-Trouin»-klassen.

Beskrivelse
-----------

Pansringen på krysserne i «Duguay-Trouin»-klassen var svært tynn, bare 30 mm på det meste, og gav liten beskyttelse for annet en granatsplinter. Hovedbestykningen bestod av åtte M1920 155 mm kanoner med en rekkevidde på opptil 26 100 m plassert to og to i fire elektrisk-hydraulisk drevne tårn. Annenbestykingen var fire M1922 75 mm kanoner. I tillegg hadde skipet fire triple torpedorør.

«Primaguet» var utstyrt med en katapult på akterdekket og to fly. Disse var opprinnelig av typen Gordon-Leseurre GL-812, senere Gordon-Leseurre GL-832 og fra midten av 30-tallet Loire-Nieuport 130. I 1942 fikk hun forbedret luftvernet med to 25 mm kanoner og 20 13,2 mm mitraljøser.

Operativ historie
-----------------

«Primaguet» begynte den andre verdenskrig med å patruljere Atlanterhavet og eskorte av konvoier. I 1940 patruljerte hun blant annet Kanariøyene og 1. april seilte hun til Karibien for å patruljere fransk- og nederlandskkontrollerte farvann der.

12. juni var hun i Dakar og etter at Frankrike kapitulerte slutten hun seg til de Vichy-franske styrkene i Marokko. I september ble «Primaguet» beordret til i gå i havn i Casablanca etter forhandlinger med en britisk flåtestyrke som hadde avskåret henne i Beninbukten.

«Primaguet» ble liggende i Casablanca, og 8. november 1942 ble hun fullstendig ødelagt av kanonild fra en amerikansk flåtestyrke.

Referanser
----------

M.J. Whitley (2002). «Duguay-Trouin Class». *Cruisers of World War Two*. London: Arms and Armour Press. s. 27-29. ISBN 1-86019-874-0. 

Portal: Andre verdenskrig
**Europeisk portugisisk** (*português padrão* på portugisisk) er ei gruppe portugisiske dialekter som hovedsakelig tales i Portugal, men også i Asia og i de såkalte PALOP-landene i Afrika.

Europeisk portugisisk
Standard portugisisk er tradisjonelt sett basert på Estremenho-dialekten fra Coimbra, som i århundrer hadde Portugals eneste universitet. I nyere tid er språket også basert på talespråket i Lisboa, til tross for at mange ser på dette som en egen dialekt, grunnet visse forskjeller i uttalen. På grunn av statusen som standardspråk og at mange i de tidligere portugisiske koloniene studerte i Portugal, er europeisk portugisisk også standardspråket i Angola, Mosambik, Guinea-Bissau, Kapp Verde, São Tomé og Príncipe, Øst-Timor, Macao, Daman og Diu og Goa og også i Venezuela, Namibia, Sør-Afrika, Frankrike, Tyskland og Luxembourg (hvor mange portugisiske emigranter holder til). Når det er sagt, så snakkes det en rekke regionale dialekter, så språkbildet er ikke entydig.

Brasil ble i sin tid påvirket av dialekten i Coimbra før landet fikk sine egne universiteter hvor landets elite startet å studere. Dog finnes det idag i São Paulo en dialekt svært lik europeisk portugisisk, kalt Paulistano.

Brasiliansk portugisisk avviker noe når det gjelder ordforråd, rettskrivning og uttale, men er innbyrdes forståelig med den europeiske varianten.

Se også
-------

* Portugisisk
* Brasiliansk portugisisk
* Afrikansk portugisisk

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av uttalereglene i europeisk portugisisk Arkivert 4. november 2013 hos Wayback Machine. (engelsk)
* Beskrivelse av uttalereglene i brasiliansk portugisisk (engelsk)
**Salina** er den nest største av De eoliske øyer etter Lipari i Tyrrenhavet utenfor nordkysten av Sicilia i Italia. Den største byen på øyen har samme navn. Den har et areal på 27 km². Øyen er dannet av seks vulkaner som nå er inaktive. De to yngste og høyeste er kalt Fossa delle Felci (962 m) og Monte dei Porri (860 m). I den greske perioden ble øyen kalt Dídyme (Δίδυμη), et gresk navn som viser til de to fjelltoppene som «tvillinger». Det moderne navnet kommer fra produksjon av havsalt, som foregikk på sørenden av øya. 

Salina er den frodigste av De eoliske øyene og druer fra Salina blir brukt til å lage Malvasiavin. Den lokale varianten heter *Malvasia delle Lipari*. Øyen eksporterer også kapers til utlandet. 

Det er tre landsbyer på Salina: Santa Marina, Malfa og Leni. Øya har vært bosett helt tilbake til bronsealderen og har vært utbygd og fraflyttet mange ganger gjennom tusenårene. I 1544, da Spania erklærte krig mot Frankrike, ba den franske kongen Frans I, den osmanske sultanen Suleiman om hjelp. Sistnevnte sendte en flåte ledet av Khair ad Din (også kjent som Barbarossa) som slo spanjolene ved Salina og klarte å ta Napoli fra dem. I løpet av disse kampene ble De eoliske øyene avfolket. Seinere emigranter kom fra Italia, Sicilia og Spania. Område på øya, inkludert de to fjelltoppene, ble en del av et naturreservat i 1981. I dag er det ca. 2 300 innbyggere på Salina. 

Michael Radford sin Oscarvinnende film *Postmannen* fra 1994 ble delvis filmet på Salina.

Eksterne lenker
---------------

* Turisme på De eoliske øyene

Kilder
------

* Ezio Giunta, dir. (2005) «Panarea» – Estateolie 2005\*The Essential Guide (English version of Tourist Guidebook), s. 66-79.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
«Gyros» har flere betydninger.
Gyros
Gyros i pitabrød
**Gyros** er en gresk matrett av skivet svinenakke som marineres og stekes på et vertikalt spidd. Kjøttet serveres ofte i en rull av pita- eller sandwichbrød sammen med tomat, løk og tzatziki.

Gyros er populært som hurtigmat og serveres da gjerne sammen med pommes frites.

For å tilberede gyros plasseres kjøttstykker på et høyt, loddrett grillspidd som roterer foran en varmekilde, som regel en elektrisk grill. Hvis kjøttet ikke er fett nok, suppleres det med fettstrimler for å holde grillkjøttet saftig og sprøtt. Grillegraden kan justeres ved å variere varmestyrken og avstanden mellom varmekilden og kjøttet, slik at tilberedelsen kan anpasses variasjon i konsumet. Utsiden av kjøttet skives vertikalt i tynne, sprø biter når det er ferdig grillet.

Gyros er nært relatert til shawarma og döner kebab.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |
Varaskål fra Telemark datert 1753 med sekundær påskrift fra 1823. Nå i Samlingene på Norsk Folkemuseum. Diameter 28 cm. NF.1906-0447. Innskriften er sitert i teksten.
**Varaskål**, også kalt **åbryskål**, **åbrukopp** og **nopebolle**, er et drikkekar av tre med hull som man kan se igjennom mens man drikker. De fleste bevarte varaskåler er datert til 1700- og 1800-tallet. De er runde med hullet plassert i midten. Det forekommer også varaskåler som er uregelmessige i formen. De er gjerne umalte og laget av knuter (utvekster på trær).

Navnet «varaskål» reflekterer at du skal kunne holde øye med verten eller andre gjester i laget mens du drikker. Om slike boller skriver Magnus Brostrup Landstad: «Paa denne maade kunde man vare sig for et, svigagtig hug eller deslige, hvilket man derimod ikke kunde naar man satt med en alminnelig stor ølbolle for uden. En sørgelig erfaring havde vel ogsaa her været læremester.»

Slike boller har også vært kalt åbryskål, åbrukopp eller nopebolle. Åbru betyr skinnsyk eller sjalu og med åbruskålen kunne du holde et øye med kjæresten eller kona mens du drikker. Betegnelsen nopebolle finner vi på den avbildede bolle fra Telemark. Her heter det i en innskrift: 

  

*Drik af NoPe BolDen Min Ven*

*Jev Dig Tid og Rom*

*Herfor Du se Dig om*

*Her stor min NoPe Bolles alder 1753.*

  

Ordet nopen kan bety knipen eller gjerrig, og betegnelsen «nopebolle» kan ha sammenheng med at denne bolletypen ser stor ut, men rommer lite øl.

Litteratur
----------

* Gjærder, Per. 1975. Norsk drikkekar av tre. Bergen – Oslo – Tromsø
* Drikkekar, artikkel i Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder, bd. 3, 1958. Oslo
* Landstad, M. B. 1853. Norske Folkeviser. Christiania.
* Midttun, Gisle. 1921. Drikkekar fra landet i 16- og 1700årene. Scous Bryggeri. Mindeskrift til Hundreaarsjubilæet. Kristiania
* Østby, Jon Birger. 1983. Nomenklatur for drikkestell med tegninger av Torill Sand. Oslo

Eksterne lenker
---------------

* Varaskål på DigitaltMuseum
* Nomenklatur for drikkestell[*død lenke*]
*Se også Varde.*

**Varde** er en dansk by på Vest-Jylland, og administrasjonssenter i Varde kommune i Region Syddanmark. Varde hørte før 2007 til Ribe amt.

Varde er vertsby for Danmarks største amatørteater 7-kanten, som hver sommer viser *Varde Sommerspil*. Musikklivet har utgangspunkt i den kommunale musikkskole, med en årlige *Open Air koncert* på friluftsscenen og *Smedeværkstedet*, hvor der i løpet av året holdes konserter og ulike arrangementer.

Varde er en gammel by, og selv om byens alder er ukjent er den nevnt i skriftlige kilder allerede omkring 1100. Den ble sannsynligvis grunnlagt en gang i tidlig middelalder. Som mange av de eldste byer i Danmark ligger den på et sted gunstig sted for bosetting. Varde har vokst fram i nærheten av elven med gode ankringsforhold, og på et sted hvor den nord-sør-gående ferdselsveien krysset elven. Vadestedet ble etterhvert avløst av en bro hvor byen vokste fram.

Referanser
----------

1. ↑  «BY1: Folketal 1. januar efter byområder, landdistrikter, alder og køn» **(dansk)**. Danmarks Statistik. Besøkt 26. desember 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
Matsuøyene
**Matsuøyene** (forenklet kinesisk: 马祖列岛; tradisjonell kinesisk: 馬祖列島; pinyin: *Mǎzǔ Lièdǎo*; fuzhoudialekt: *Mā-cū liĕk-dō̤*, eller 马祖群岛 / 馬祖群島 / *Mǎzǔ Qúndǎo*, fuzhoudialekt: 馬祖島, *Mā-cū-dō̤*) er en liten øygruppe bestående av 19 øyer i Taiwanstredet. Disse er administrert av Lienchiang, i provinsen Fukien (Republikken Kina – ROC, på Taiwan). Ikke alle deler av det som historisk var Lienchiang fylke er under ROCs kontroll. Folkerepublikken Kina kontrollerer de deler av kommunen som er på eller nær fastlandet og har en egen administrasjon for dette området, Lianjiang fylke, som hevder at alle øyene tilhører kommunen.

Språket fuzhouhua tales på øyene.

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Lienchiang County – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Makonde** er en etnisk gruppe sørøst i Tanzania og nord i Mosambik. Makonde utviklet sin kultur på Mueda-platået i Mosambik.

De lever for tiden i hele Tanzania og Mosambik og har en liten tilstedeværelse i Kenya. De snakker makonde og andre språk som swahili og engelsk i Tanzania og portugisisk i Mosambik. Makonde er opprinnelige et matrilinealt samfunn hvor barn og arv hører til kvinnene og ektemennene flytter inn i landsbyen til sine koner. 

Deres tradisjonelle religion er en animistisk form for fedredyrking og fortsetter fremdeles selv om makonder i Tanzania er nominelt katolikker og de i Mosambik er katolikker eller muslimer. 

Makonde lyktes i å stå imot å bli tatt av afrikanske, arabiske og europeiske slavehandlere. De falt ikke inn under kolonial makt før 1920-årene. I løpet av 1960-årene ble revolusjonene som kastet portugiserne ut av Mosambik, startet fra makondenes hjemland Mueda-platået. I en periode hentet revolusjonsbevegelsen majoriteten av sin finansielle støtte fra salget av makonde-utskjæringer. Makondene er mest kjent for sine treutskjæringer og deres pubertetsritualer.

Makondenes kunst
----------------

* Utskjæring fra ca. 1967Utskjæring fra ca. 1967
* Detalj fra samme utskjæringDetalj fra samme utskjæring
* Utskjæring fra ca. 1967Utskjæring fra ca. 1967
* Utskjæring fra ca. 1974Utskjæring fra ca. 1974

Kilder
------

* (no) Makonde i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
御名御璽 – Keiserlig underskrift og segl på *Bekjentgjørelsen av den japanske forfatning.*
**Meiji-forfatningen** (jap. 大日本帝国憲法 Dainippon teikoku kempō; oversatt: Det storjapanske keiserrikes forfatning.) var i Japans historie grunnlaget for landets inntreden i det moderne verdenssamfunnet. Den ble vedtatt 11. februar 1889 og trådte i kraft 29. november 1890.

Meiji-forfatningen fastla rammene for de reformene som på alle områder hadde endret det japanske statsvesenet siden landets åpning på midten av det 19. århundre. Det erklærte målet var å bringe Japan på høyde med USA og de europeiske makter.

Forløp
------

Med den påtvungne åpningen av Japan mot den vestlige verden i Edo-tiden var shōgunatet Tokugawa kommet under press. Da keiser Kōmei døde i 1867 og sønnen hans Mutsuhito (keisernavn Meiji) fulgte ham på tronen skjedde Meijirestaurasjonen. Den hadde som mål å gjeninnføre et virkelig keiserdømme i Japan.

I den påfølgende tiden i forbindelse med Iwakura-sendebudet – en studiereise foretatt av politikere av høy rang til Europa og Nord-Amerika – ble det innledet omfattende reformer. I 1881 tilkjennegjorde Itō Hirobumi – en av reisens deltagere – at den japanske regjeringen innen 10 år skulle utarbeide en forfatning. Det japanske keiserriket skulle bli til et konstitusjonelt monarki.

Forfatningens utforming
-----------------------

Minnesmerke over meiji-forfatningen Yokohama
Itō Hirobumi var president i Rådet for lovforberedelse (*sanji in*) og spilte en vesentlig rolle i utforminingen av den nye forfatningen. Den rettet seg etter to forbilder: Den britiske og den prøyssiske forfatning. Albert Mosse, dommer i Berlin stilte seg til tjeneste som rådgiver. Det ble en bitter maktkamp mellom tilhengere av det liberale britiske systemet og det autoritære prøyssiske. Til slutt var det tilhengerne av en forfatning som lånte mest fra den prøyssiske som fikk gjennomslag. Keiseren ble innrømmet vidtrekkende fullmakter, blant annet den øverste befalingsmyndighet over det militære. Fra den britiske innflytelse kunne man kjenne igjen et parlament med to hus (over- og underhus). Likeså at overhuset var forbeholdt adelige.

Blant moderne elementer i forfatningen var også den dømmende myndighets uavhengighet og grunnleggende borgerrettigheter.

Fastleggingen av det såkalte *ie-systemet* som modell for japansk familieliv hadde vidtrekkende følger for samfunnet. Idealet var en tre-generasjoners familie under ett tak og et klart hierarki under ledelse av et mannlig familieoverhode.

Varighet
--------

Etter åtte år var forfatningen ferdig utarbeidet, og den trådte i kraft 29. november 1890. Samme dag trådte den japanske nasjonalforsamling for første gang sammen. Meii-forfatningen ble avløst av en ny forfatning i 1947. Denne ble for det meste utarbeidet av den amerikanske okkupasjonsmakten etter at Japans kolonial- og ekspansjonspolitikk hadde ført landet til nederlag i den andre verdenskrig.

Pekere ut
---------

* Meiji-forfatningens tekst hos Wikisource (japansk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** NDL
 |
Diagram 1: Etter 1.e4 d5

**Skandinavisk** er en sjakkåpning som defineres ved åpningstrekkene 1.e4 d5 (diagram 1). Åpningen ble nevnt allerede av Lucena i 1497. Åpningen ble analysert av flere skandinaviske mestere, inkludert svensken Colljin. Åpningen har også blitt spilt av den tyske mester Jacques Mieses og senere av David Bronstein, Nona Gaprindashvili og Ian Rogers. I 1995 ble Skandinavisk noe overraskende spilt av Viswanathan Anand i verdensmesterskapet mot Garri Kasparov. Anand oppnådde en utmerket stilling, men spilte feil og tapte. Blant norske stormestere som av og til spiller skandinavisk, kan man nevne Einar Gausel.

Ideer
-----

Skandinavisk er ikke en spesielt populær åpning. Etter 1.e4 d5 er hvits naturligste og absolutt vanligste trekk 2.exd5. Svart kan da slå igjen med 2...Dxd5, men dette utvikler dronningen svært tidlig og den blir straks jaget med 3.Sc3. Svart pleier da å spille 3...Da5 (Karpov-Larsen 1979), 3...Dd8 eller det mer moderne 3...Dd6.

### Varianter med 2. ... Sf6

 Diagram 2: Etter 1.e4 d5 2.exd5 Sf6 3.c4 c6 4.dxc6 Sxc6

I stedet for å ta igjen bonden med en gang kan svart spille 2...Sf6, som planlegger gjenerobring av bonden med springeren. Etter 

* 3.c4 c6
	+ 4.dxc6 Sxc6 (diagram 2) har svart utmerket kompensasjon for bonden, med to springere utviklet og et fint sentrumsfelt på d4 som hvit aldri får kontrollert med en bonde lenger.

Vanligere enn 4.dxc6 er derfor 

* 4.d4 og etter 4...cxd5 er man over i en variant av Caro-Kann som vanligvis oppstår etter 1.e4 c6 2.d4 d5 3.exd5 cxd5 4.c4 Sf6.

Også mulig er 3.Lb5+. Dette kan føre til komplisert spill, f.eks 3...Ld7 4.Lc4 Lg4 (4...b5!? er også mulig) 5.f3 Lf5 6.Sc3 Sbd7 7.De2 Sb6 8.Lb3 Dd7 9.d6!. Svart får ikke gjenerobret bonden, men oppnår gjerne noe kompensasjon for den.

 Diagram 3: Etter 1.e4 d5 2.exd5 Sf6 3.d4
Imidlertid er det vanligste trekket 3.d4 (diagram 3) som ikke har ambisjoner om å holde på bonden, men satser på rask og naturlig utvikling. Hvis svart fortsatt ønsker å spille gambit kan 3...Lg4!? (Portugisisk gambit) spilles.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN
 |
***Making a Living*** er en amerikansk stumfilm fra 1914, regissert av Henry Lehrman.

Handling
--------

En svindler forsøker å tjene til livets opphold ved å bruke andres egenskaper for å skaffe seg lønnsomme muligheter for seg selv. Han overtaler en gentleman til å gi ham en ring, og skynder seg deretter til en velstående ung kvinne, som han frigjør og gir ringen. Når gentlemanen et øyeblikk senere ønsker å fri til nøyaktig den samme kvinnen, avviser hun ham - og viser ham ringen som hun nettopp hadde fått fra svindleren. Den velstående gentlemanen kjenner igjen ringen og forsøker å forklare situasjonen, men den unge kvinnen tror ikke på ham.

Etter en konflikt mellom de to mennene, blir gentlemanen kastet ut av en politi-betjent. Noen timer senere er mannen vitne til en trafikk-ulykke. Dette er en mulighet for ham til å kjent i lokalavisen, og han tar noen fotografier av ulykken før han hjelper andre med å redde sjåføren. Men i all uroen stjeler svindleren kameraet hans. Gentlemanen løper etter ham, men blir viklet inn i slagsmål med andre personer. Svindleren kommer seg deretter unna. Han skynder seg til lokalavisen, hvor han selger fotografiene av ulykken. Når gentlemanen forsøker å forhindre dette, havner fotografiene allerede på trykk i avisen.

Skuespillere
------------

* Charlie Chaplin
* Henry Lehrman
* Emma Clifton
* Virginia Kirtley
* Alice Davenport

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7  ; besøksdato: 3. mai 2016.
2. ↑  ; besøksdato: 3. mai 2016.
3. ↑  MAKING A LIVING
4. ↑  David Kalat. *Too Funny for Words*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Making a Living* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Making a Living* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Making a Living* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Making a Living* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Making a Living* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Making a Living* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Making a Living* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
***The Black Balloon*** er en australsk dramafilm fra 2007 regissert av Elissa Down. I filmen medvirker blant annet Rhys Wakefield, Toni Colette og supermodellen Gemma Ward.

Om filmen
---------

Filmen ble vist i Norge for første gang under Barnefilmfestivalen 2008 i Kristiansand den 23. april. Her vant den Don Quijote-prisen for beste ungdomsfilm av filmene i programmet. Filmen ble vist under filmfestivalen i Haugesund i august 2008, og hadde norgespremiere 10. oktober.

Handling
--------

15 år gamle Thomas Mollison flytter til et nytt hjem tidlig på 1990-tallet, sammen med Charlie, hans autistiske bror, og moren deres Maggie. Thomas er engstelig fordi han må begynne ved en ny skole, og få nye venner. Alt han vil gjøre er å passe inn, og bli sett på samme måte som alle andre, men har store problemer med dette. Selv om familien hans ser ut til å være ganske lykkelig, føler Thomas seg ofte isolert og ensom. Det ser ut som moren hans bare bryr seg om Charlie, og ikke tar hensyn til Thomas. Charlie kommuniserer med resten av familien sin med tegnspråk.

Når deres gravide mor, Maggie, må hvile på grunn av høyt blodtrykk, må Thomas passe på Charlie. Denne oppgaven blir vanskelig og belastende for Thomas. Ektemannen hennes, Simon, insisterer på at Maggie burde tilbringe resten av graviditeten på sykehuset i stedet, og etterlater Thomas for å bli den primære omsorgspersonen for broren Charlie.

Rolleliste
----------

* Rhys Wakefield som Thomas Mollison
* Luke Ford som Charlie Mollison
* Toni Collette som Maggie Mollison
* Erik Thomson som Simon Mollison
* Gemma Ward som Jackie Masters
* Lloyd Allison-Young som James
* Nathin Butler som Chris
* Lisa Kowalski som Sally
* Firass Dirani som Russell
* Sarah Woods som Janet
* Kieran Smith som Elephant No. 2
* Ryan Clark som Dean

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Black Balloon* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Black Balloon* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Black Balloon* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *The Black Balloon* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *The Black Balloon* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *The Black Balloon* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Black Balloon* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *The Black Balloon* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *The Black Balloon* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Roman Zverjan** (født 6. september 2002) er en russisk alpinist.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2018/19

Stoilov deltok i sitt første FIS-renn i desember 2018, i storslalåm i Abzakovo i Russland, der han kom på 43.-plass. Under det russiske mesterskapet i alpint kom han på 31.-plass i utfor, 22.-plass i super-G og 13.-plass i slalåm. Han deltok i flere renn under Far East Cup i alpint 2018/19, med 18.-plass i kombinasjonen i Juzjno-Sakhalinsk i mars som beste enkeltresultat. Han fikk 14 poeng i denne kontinentalcupen, og endte på 116.-plass totalt denne sesongen. I det russiske juniormesterskapet i alpint kom han på 21.-plass i storslalåm og 14.-plass i slalåm.

### Sesongen 2019/20

Under det russiske mesterskapet i alpint i desember 2019 kom Zverjan på sjuendeplass i utfor. Han deltok i alpint under Vinter-OL for ungdom 2020. Der kom han på 29.-plass i super-G, der Adam Hofstedt fra Sverige vant. I den påfølgende kombinasjonsslalåmen kjørte han ut. I storslalåm kjørte han også ut, og i slalåm kom han på 12.-plass. Han deltok også i parallellslalåm for mikslag, der han kjørte sammen med Anastasia Trofimova, og disse kom på tiendeplass etter at de ble slått ut i åttendedelsfinalen mot Sveits.

Under det russiske mesterskapet i alpint 2020 i februar kom han på 17.-plass i storslalåm og niendeplass i slalåm.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  FIS - *Roman Zverian - Results*, besøkt 15. mars 2020.
3. ↑  FIS - *Roman Zverian - Results - Far East Cup 2019*, besøkt 15. mars 2020.
4. ↑  FIS - *Cup Standings - Far East Cup 2019*, besøkt 15. mars 2020.
5. ↑  Lausanne 2020 - *Alpine Skiing - Men's Super-G* Arkivert 10. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 11. mars 2020.
6. ↑  Lausanne 2020 - *Roman Zverian* Arkivert 11. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 15. mars 2020.
7. ↑  Lausanne 2020 - *Parallel Mixed Team Event - Russian Federation*[*død lenke*], besøkt 15. mars 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Roman Zverian – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Roman Zverian – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Roman Zverian – TheSports.org Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 11. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Medardo Gomez** er biskop for den lutherske kirken i El Salvador. Han er kjent som en aktiv forkjemper for menneskerettighetene og har vært nominert til Nobels fredspris.

Fra 1972 jobbet Gomez som pastor i San Salvador, og i 1986 ble han den første biskopen for den lutherske kirken i El Salvador, og da fredsprosessen begynte i landet i 1989, ble han en sentral person i arbeidet. Dette arbeidet førte til at han ble truet på livet, og havnet på de såkalte *dødsskvadronenes* lister over folk som skulle likvideres. Han ble torturert av høyreekstreme grupper, og måtte en periode rømme landet. 

Gomez har blitt brukt som gjesteforeleser på flere universitet i USA og Europa og har i Norge blant annet hatt Bjørn Bues minneforelesning i 2002 på Misjonshøgskolen.

Teologisk kan Gomez karakteriseres som en frigjøringsteolog, noe han hadde til felles med sin venn helt fra barndommen, den katolske erkebiskopen Óscar Romero som ble myrdet i 1980. Felles for begge er at de ser det kristne budskapet som forpliktende for solidaritet med de fattige. Han har i hele sin arbeidstid jobbet for å hjelpe fattige med basisbehov, samt politisk arbeid for å bedre deres levekår.

Eksterne lenker
---------------

* Medardo Gomez forteller om blant annet oppveksten med Romero.
* Misjonshøgskolens presentasjon av Gomez.[*død lenke*]
* (engelsk) Amerikansk presentasjon av Gomez.
* (engelsk) Presentasjon av den lutherske kirken i El Salvadors arbeid.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Green Flame*** er en amerikansk stum drama- og kriminalfilm fra 1920, regissert av Ernest C. Warde.

Handling
--------

Frank Marham kommer fra landsbygda til New York City, for å arbeide ved en verdenskjent smykke-butikk. Ved hotellet der han bor møter han Ruth Gardner, en avis-reporter som forsøker å skaffe opplysninger om en gjeng juvel-tyver. Det samme er Gardners beundrer, detektiv Dan Lantry. Smykke-butikkens leder, Roger Imlay, er også medlem av denne gjengen, og de planlegger å stjele en berømt smaragd kjent som «Green Flame» som blir eid av butikkens innehaver.

Imlay forsøker å utnytte Franks tilsynelatende naivitet, og narrer ham til å bringe det verdifulle smykket til gjengens hovedkvarter. Men i samme øyeblikk ankommer Lantry, som tar Frank for å være lederen for kjeltringene, Han forsøker å arrestere Frank i det eieren av butikken også dukker opp, og forklarer at han hadde ansatt Frank for å holde et øye med Imlay.

Skuespillere
------------

* J. Warren Kerrigan som Frank Markham
* Fritzi Brunette som Ruth Gardner
* Jay Morley som Dan Lantry
* Claire Du Brey som Lou Tremaine
* Miles McCarthy som Truman Hardy
* Edwin Wallock som Roger Lulay
* William F. Moran som Julius Block

Referanser
----------

1. ↑  THE GREEN FLAME

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Green Flame* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Green Flame* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Et eksempel på et sosiogram, der de blå sirklene er individer
Et sosiogram som gjør forskjell på sterke og svake relasjoner. De klare linjene er sterke relasjoner, og de svake linjene er svake relasjoner
Et **sosiogram** er et diagram som viser sosiale kontakter i en gruppe, det vil si et sosialt nettverk av mennesker. Sosiogrammer brukes i etteretning og overvåking, men også av lærere for å markere elever som er utenfor den sosiale sfæren.

Sosiogrammet, som er en type online diagram eller graf, ble utviklet av den østerriksk-amerikanske sosialpsykologen Jacob Moreno (1889-1974) for å studere valg av egenskaper i en gruppe. Sosiogrammer kan brukes til å studere mange forskjellige ting: struktur og mønstre i en gruppes handlinger overfor hverandre, måter å få sosial innflytelse, kommunikasjonskanaler og så videre.

Sosiogram i intelligens
-----------------------

Sosiogrammer brukes i etterretningstjenester og annen overvåking for å analysere folks kontaktnettverk, blant annet ved å illustrere hvem som har kontakt med hvem.

I den svenske diskusjonen om FRA-loven i 2008 ble oppmerksomheten rettet mot dette aspektet ved signalrekognosering ved hjelp av trafikkdata.

Sosiogram på skolene
--------------------

Sosiogrammer brukes blant annet på skoler og i barnehager, for å gjøre det enkelt å finne barn som har problemer med å få kontakt med andre sosialt. Utdannignsdirektoratet anbefaler å bruke sosiogrammer for å gjøre det lettere å finne studenter som er utenfor sosial sektor.

Se også
-------

* Personvernforordningen
* Trafikkdata
* Metadata
* Call Detail Record
* Internet Protocol Detail Record

Referanser
----------

1. ↑  FRA-lagen medför massiv kartläggning av oskyldiga, "Dagens Nyheter"
2. ↑  , "Aktivitetsplikt"

Eksterne lenker
---------------

(en) Sociograms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* BeyondLuna, et digitalt verktøy som brukes til å lage og analysere sosiogrammer
* Buhobox Arkivert 7. september 2022 hos Wayback Machine. et digitalt verktøy som brukes til å lage og analysere sosiogrammer
* Et program som lager sosiogrammer



| Artikkelen inngår i serien om
**Sosiologi** |
| --- |
|  |
| **Teori** |
| Positivisme • Funksjonalisme • Rasjonelle valg • Spillteori • Harmonimodell • Konfliktmodell • Historisk materialisme • Sosiobiologi • Mikrointeraksjonisme |
| **Forskningsmetoder** |
| Kvantitativ • Kvalitativ • Etnografisk • Nettverk-analytisk • Diskursanalyse |
| **Emner** |
| Modernitet • Historie • Kriminologi • Demografi • Familie • Rettsvesen • Politikk • Religion • Sosialpsykologi • Kjønn • Pedagogikk |
| **Begreper** |
| Sosialisering • Norm • Institusjon • Aktør • Identitet • Differensiering • Klasse • Lagdeling • Mobilitet • Marginalisering • Stigmatisering • Fremmedgjøring • Gemeinschaft • Gesellschaft • Habitus |
Plakat som kritiserer begrepet kjønn, under en demonstrasjon
**Sosialt kjønn**, også kjent som **genus** (latin «opphav», «rase» eller «type»), er innen sosiologien en betegnelse som peker på kjønnet som en sosial konstruksjon. Begrepet er brukt innen kjønnsforskningen. Dette sosialkonstruksjonistiske perspektivet på begrepet kjønn springer ut fra et eksistensialistisk ståsted, der Simone de Beauvoir la den kanskje viktigste grunnstenen med boken *Det annet kjønn* (1949).

Sosialt kjønn knyttes til ulike kjønnsroller, altså konstruert «kvinnelighet» og «mannlighet» i et samfunn.

I Sverige omtales «sosialt kjønn» ofte som *genus*. Der blir mange fagområder studert ut fra et *genusperspektiv*, en feministisk betraktningsmåte som tar hensyn til hvordan kjønnsroller påvirker og påvirkes av faget.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gender – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Meddomsrett** er en betegnelse som brukes i norsk rettspleie når retten består av meddommere i tillegg til én eller flere fagdommere.

Straffesaker
------------

I tingretten, som er første instans i det norske rettssystemet, settes retten som utgangspunkt alltid som meddomsrett i straffesaker (unntak gjelder i såkalte «tilståelsessaker», der tiltalte har kommet med en uforbeholden tilståelse). Denne består som hovedregel av én fagdommer og to lekdommere. Dersom saken er av alvorlig art og/eller er uvanlig komplisert, kan det bestemmes at retten i stedet skal bestå av to fagdommere og tre lekdommere. Lekdommerne deltar under hele rettsforhandlingen, og avgjør sammen med fagdommeren skyld- og straffespørsmålet på den etterfølgende domskonferansen.

I lagmannsretten behandles anke på dom fra tingrettene. Lagmannsretten settes da med to fagdommere​ og fem meddommere, som på samme måte som i tingretten sammen avgjør spørsmålene som oppstår i saken, både av faktisk og rettslig natur.

Sivile saker
------------

I sivile saker er utgangspunktet at saken i tingretten går med kun én fagdommer. Dersom en av partene krever det, eller retten ser det ønskelig, skal retten imidlertid settes som meddomsrett med to meddommere i tillegg til fagdommeren. Dette vil særlig kunne være praktisk i saker som angår særlig kompliserte spørsmål. I slike tilfeller vil det bli oppnevnt lekdommere fra det spesielle meddommerutvalget, som omfatter personer med særlig fagkyndighet.

Referanser
----------

1. ↑  Straffeprosessloven § 276
2. ↑  Straffeprosessloven § 332
3. ↑  Tvisteloven § 9-12
***The Heir to the Hoorah*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av William C. deMille.

Handling
--------

En gruve med størst avkastning i California, har sørget for at de tre eierne, Joe, Bud og Bill har blitt millionærer. Men de begynner snart å planlegge hva som skal skje i tilfelle noen av dem dør, fordi ingen av dem har noen barn eller ektefelle enda. De bestemmer at Joe, den mest kvalifiserte partneren, burde gifte seg - og gi dem en arving. Men dette nekter Joe å være med på. Bud og Bill forsøker likevel å finne en passende kone for ham.

Deres innsats blir gående ubelønnet - og Joe, i avsky, forlater deretter hele byen. Geraldine Kent, datter av en fattig, men ambisiøs samfunnskvinne, aksepterer invitasjonen fra en venn til å reise på ferie. Moren hennes følger deretter etter dem, på egen hånd. De møter Joe, og moren oppdager at Joe er velstående. Hun overbeviser derfor Geraldine, til å godta hans frieri. Men bare ett år senere søker Geraldine om skilsmisse. Men Joe oppdager senere at hun var gravid, og senere føder hun en barn. Både Joe, Bud og Bill kommer derfor tilbake til henne.

Skuespillere
------------

* Thomas Meighan som Joe Lacy.
* Anita King som Geraldine Kent.
* Edythe Chapman som Mrs. Kent.
* Horace B. Carpenter som Bud Young.
* Charles Ogle som Bill Ferguson.
* Ernest Joy som Mr. Marshall.
* Jean Woodbury som Mrs. Marshall.

Referanser
----------

1. ↑  THE HEIR TO THE HOORAH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Heir to the Hoorah* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Heir to the Hoorah* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Heir to the Hoorah* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Pandadiplomati** er Kinas bruk av pandaer som diplomatiske gaver til andre land. Denne praksisen har eksistert så langt tilbake som til Tang-dynastiet, da keiserinne Wu Zetian (625–705) sendt et par pandaer til den japanske keiseren.

Folkerepublikken Kina brukte pandadiplomati på 1950-tallet. Fra 1958 til 1982 gav Kina 23 pandaer til ni forskjellige land. Et høydepunkt i pandadiplomatiet var den kinesiske regjeringens gave av to pandaer, Ling-Ling og Hsing-Hsing, til USA i 1972 etter president Richard Nixons historiske besøk til Kina (Nixon gjengjeldte ved å sende tilbake et par moskus). Da pandaene ankom i april 1972 donerte førstedame Pat Nixon pandaene til National Zoo i Washington, DC, hvor hun ønsket dem velkommen i en offisiell seremoni. Over tjue tusen mennesker besøkte pandaene den første dagen, og anslagsvis 1,1 millioner besøkende kom for å se dem det første året de var i USA. Pandaer ble svært populære og Kinas gave ble sett på som en enorm diplomatisk suksess og bevis på Kinas iver etter å etablere offisielle forbindelser med USA. Det var så vellykket at den britiske statsminister Edward Heath ba om pandaer for Storbritannia under et besøk til Kina i 1974. Chia-Chia og Ching-Ching ankom derfor London Zoo et par uker senere.

Referanser
----------

1. ↑  Frøsland, Thor-Albert (4. april 2019). «Her er pandaene Kina har gitt dronning Margrethe». *NRK*. Besøkt 20. mai 2019.
2. ↑  «The giant panda is on a bit of a roll».
3. 1 2 3 4  Magnier, Mark. «Attack of the Pandas» – via LA Times.
4. 1 2  «Squarespace - Claim This Domain». Arkivert fra originalen 7. mai 2011. Besøkt 6. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Panda diplomacy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Sosiolekter** er varianter av samme dialekt – innenfor det samme geografiske område. Sosiolektene bestemmes i utgangspunktet av sosial tilhørighet, etnisk tilhørighet og/eller kjønn.

Innenfor ett og samme dialektområde kan ulike grupper av befolkningen snakke forskjellig. En dialekt kan romme ulike sosiolekter. En sosiolekt er en variant av den lokale dialekten som farges av brukerens sosiale status, alder, kjønn, utdanning eller yrke. Noen sosiolekter kan oppfattes som «finere» og mer «riktige» enn andre. Gjennom dialekten og sosiolekten kan vi signalisere til andre hvor vi hører hjemme – geografisk og sosialt. Talemålet vårt sier noe om vår egen identitet og bakgrunn.

Barn som leker sammen med barn med andre sosiolekter enn hjemmespråket, vil ikke sjelden bli «tospråklige», med språkskillet nær hjemmeinngangen. []

Se også
-------

* Dialekt
* Etnolekt
* Idiolekt
* Kronolekt
* Multietnolekt
* Sexolekt
* Vulgærspråk
* Østkant og vestkant i Oslo

Referanser
----------

1. ↑  «sociolekt | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk*. Besøkt 9. februar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
***The Haunted Curiosity Shop*** er en britisk stumfilm fra 1901, regissert av Walter R. Booth.

Handling
--------

En gammel innehaver i en butikk blir overrasket over det plutselige utseendet til en hodeskalle. Akkurat i det innehaveren trekker seg tilbake fra denne uhyggelige gjenstanden, flyr dørene til en middelaldersk garderobe tilbake og en hånd med et sverd stikker frem. Han snur seg for å konfrontere overfallsmannen når den forsvinner, og i samme øyeblikk flyr hodeskallen til den andre enden av rommet. Skallen forvandler seg deretter til en jente fra midjen og opp, som henger fritt i luften. Den andre halvdelen av jenta, helt påkledd fra livet og ned, går gjennom rommet. De to halvdelene av figuren går sammen, og gjør en jente komplett.

På en amorøs måte folder den gamle mannen armene rundt jentas midje, med den hensikt å stjele et kyss. Men jenta forandrer seg umiddelbart til en gammel kvinne, som gliser i tydelig glede over den gamle mannens ubehag. I raseri kaster mannen henne inn i klesskapet, og låser straks døren. Men skapningen forvandler seg igjen til en jente. Gjennom dørene, som er solide og lukkede, kommer formen til jenta fram igjen - rett gjennom treverket. Den gamle mannen åpner raskt døren til skapet, og blir deretter konfrontert med en egyptisk mumie.

Referanser
----------

1. ↑  Bruce F. Kawin. *Horror and the Horror Film*
2. ↑  The Haunted Curiosity Shop

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Haunted Curiosity Shop* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Haunted Curiosity Shop* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Haunted Curiosity Shop* på Silent Era Rediger på Wikidata