recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***A Love Supreme*** er en suite komponert av saksofonisten John Coltrane. 

Albumet er spilt inn 9. desember 1964 i «the Van Gelder studio», Englewood Cliffs, New Jersey og gitt ut i 1965. Hele suiten er improvisert musikk, det eneste materialet de hadde med seg i studio var et par notater og et dikt som Coltrane selv hadde skrevet. Verket regnes også som et rekviem for Coltranes venn Eric Dolphy, som døde få måneder tidligere.

Neste dag, den 10. desember ble det gjort nye innspillinger med Archie Shepp og Art Davis som tilleggsmusikere, men disse ble ikke tatt med på albumet. Suiten som helhet ble spilt bare én gang til, den 26. juli 1965 i Antibes i Frankrike. Opptak fra denne konserten finnes på albumet *A Love Supreme (Deluxe Edition)*.

*A Love Supreme* er regnet som en av jazzens største klassikere, blant annet ved utmerkelser som nr. 87 på den Britiske TV-kanalen Channel 4s avstemning i 2005 over tidenes 100 beste album. Den fikk også plass som nr. 47 på *Rolling Stone*s liste over tidenes 500 beste album, og ligger på topp-fem på Rate Your Musics tilsvarende liste.

Sporliste
---------

1. «Acknowledgement» – 7:47
2. «Resolution» – 7:22
3. «Pursuance» – 10:45
4. «Psalm» – 7:08

Musikere
--------

* John Coltrane – Tenorsaksofon, sang på spor 1.
* Jimmy Garrison – Kontrabass
* Elvin Jones – Trommer
* McCoy Tyner – Piano

Litteratur
----------

* Sunde, Ole Robert. «Musikk til en bønn: Ole Robert Sunde lytter seg gjennom John Coltranes 50-årsjubilerende «A Love Supreme». Klassekampen (30. mars 2015)

Referanser
----------

1. ↑  *Rolling Stone* – 500 Greatest Albums of All Time, 47: A Love Supreme

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Love Supreme* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *A Love Supreme* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *A Love Supreme* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *A Love Supreme* på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz
 |

Portal: Jazz
**Irmgard Griss** (egentlig Irmgard Griss-Reiterer, født 13. oktober 1946 i Deutschlandsberg, i Steiermark) er en østerriksk jurist og tidligere president i Østerrikes høyesterett. Hun var uavhengig kandidat ved presidentvalget i Østerrike 2016, men ble slått ut i første valgomgang.

Hun tilbragte noe av sin skoletid i Paris og var dessuten au pair i London.[]

Irmgard Griss gikk i 1965 ut av handelsakademiet i Graz, og ble i 1970 dr. juris ved universitetet i Graz. Hun var fra 1971 til 1975 vitenskapelig assistent ved universitetet, samtidig som hun gjennomførte studier ved Harvard Law School. Griss var i 1978 advokat i Wien og fra 1979 til 1980 dommer ved fylkesretten for handelssaker i Wien, og fra 1981 til 1987 dommer ved handelsretten i Wien. Fra 1987 til 1992 var hun dommer ved lagmannsretten (Oberlandesgericht) i Wien og fra 1993 dommer ved Østerrikes høyesterett. Hun var i perioden 2007 til 2011 høyesteretts president. Irmgard Griss har vært gjesteprofessor ved universitetet i Graz, og fra mai 2013 leder av et meglerkontor i forbrukersaker. Hun ble i januar dommer ved Singapore International Commercial Court. Irmgard Griss har fra 2008 vært varadommer ved forfatningsdomstolen i Østerrike, nominert av Nasjonalrådet.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 237062[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 131418017, besøkt 5. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «ÖAW Mitglieder Detail». *www.oeaw.ac.at*. Arkivert fra originalen 29. april 2016. Besøkt 11. april 2016.
4. ↑  «vfgh - Verfassungsrichterinnen und Verfassungsrichter - Ersatzmitglieder - Irmgard GRISS». *www.vfgh.gv.at*. Arkivert fra originalen 5. januar 2016. Besøkt 12. april 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Birger Furugård i 1932
**Birger Furugård** (født 1887 i Silbodal (Årjäng), død 1961) var svensk veterinær og nasjonalsosialistisk politiker. Furugård var partileder for Svenska Nationalsocialistiska Partiet som ble startet av blant andre ham selv og hans to brødre i 1930. 

Partiets andremann Sven-Olov Lindholm, ble etterhvert så lei av Furugårds drikking og utsvevende liv at han brøt ut av partiet i 1933 sammen med flere av de yngre medlemmene. Han (de) startet deretter det Nationalsocialistiska Arbetarepartiet. 

I 1936 valgte Furugård og oppløse partiet etter et elendig valgresultat ved riksdagsvalget samme år. I valgsamarbeid med «Nationalsocialistiska Blocket» hadde partiet stilt lister i hele 12 valgkretser, uten å få noen plasser i den svenske Riksdagen.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Birger Furugård», Svensk biografisk leksikon-ID 14591[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**John Chun Liu** (født 8. januar 1967 i Taiwan) er en amerikansk politiker i New York by, der han var valgt som byens controller fra 2009 til 2013. Fra 2002 til 2010 satt han i byrådet, hvor han representerte den nordøstlige delen av Queens. Ved å vinne controller-valget i 2009 ble han den første asiatisk-amerikaneren som vant et byvalg.

Han var regnet som en av favorittene til å bli New Yorks borgermester etter Michael Bloomberg. Forgjengeren i controller-stillingen, Bill Thompson, var Demokratenes kandidat under borgermestervalget i 2009. Liu fikk 6,84 prosent av stemmene i demokratenes primærvalg 10. september 2013, og kom på fjerdeplass.

Personlig
---------

Sammen med resten av familien flyttet Liu til USA fra Taiwan da han var fem år gammel. Faren ga han da navnet John, for å hedre John F. Kennedy. Lius brødre fikk navnene Robert og Edward, mens faren endret sitt eget navn til Joseph.

Referanser
----------

1. ↑  Times Topics: John C. Liu. *The New York Times*.
2. ↑  9. oktober 2013: John Liu Election 2013: NYC Comptroller Defeated In NYC Mayor Primary. *The Huffington Post*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Birger Rygg Kaada** (født 11. juli 1918 i Stavanger, død 30. januar 2000 i Stavanger) var en prisbelønt norsk hjerneforsker, spesialist i nevrofysiologi (de limbiske strukturer i hjernen).

Etter examen artium ved Kongsgård skole i Stavanger i 1938 og cand.med. i 1947, studerte han under J. F. Fulton ved Yale University 1947–49 og lærte elektroencefalogrammi ved Montreal Neurological Institute 1950, før han disputerte til dr.med. i 1951 på *Somato-motor, autonomic and electroencephalographic responses to electrical stimulation of 'rhinencephalic' and other structures in primates, cat and dog*. Ved Universitetet i Oslo startet han nevrofysiologisk laboratorium i 1951, ble dosent 1953 og professor 1959. Så var han overlege ved Sentralsjukehuset i Rogaland 1978–86 og forsket for NAVF til 1988.

Kaadas forskning har også omhandlet virkningene av akupunktur.

Verv og premier
---------------

* Det Norske Videnskaps-Akademi innvalgt 1958
* St. Olavs Orden, ridder 1978
* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Birger Rygg Kaada, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stavanger Aftenblad: "Birger Rygg Kaada er død", 4. februar 2000 s.29.
3. ↑  (no) Birger Kaada i Store norske leksikon
4. ↑  «Birger Rygg Kaada, nekrolog». Tidsskrift for Den norske legeforening. juni 2000.
5. ↑  Stavanger Aftenblad: "NAVN OG NYTT", 6. juli 1968 s.4.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Birger Möller** (født 8. oktober 1878 i Finland, død 7. juni 1961 i Arvika) var en svensk trener i fotball, kjent i Norge som innleid rikstrener for Norges herrelandslag i fotball 1918-1920, blant annet i den kamp som ga landslagets 1. seier (3-1 mot Sverige den 16. juni 1918). 
Han fungerte kun som trener, da det den gang var *Norges fodballforbunds Internationale udtagningskomité* (UK) som, gjerne
etter en uttakningskamp, bestemte hvilke spillere som fikk være med. Til hans første kamp hadde valgt syv av elleve fra klubben Sarpsborg FK. Debutkampen
resulterte i 0-2 borte mot Sverige. Det er også sagt at han innførte mye balltrening og
formasjonstrening.
Som trener for landslaget var han også benevnt som en kostholdspioner, noe som overrasket
sportsjournalist P. Chr. Andersen fra Aftenposten: «han hadde tatt av bordet alle delikatesser der kunde bevirke daarlig mave».

Tidligere var han trener i Djurgårdens IF Fotboll der han også hadde spilt centerhalf. I tiden i Norge ble han også utleid til klubber for kroner 75 per time. Også senere var han innom landet. Han var trener i Selbak Turn & Idrettsforening da klubben rykket opp i A-klassen i Østfold krets i 1926, tillike sommertrener for Fredrikstad FK, et virke han hadde i mange sesonger og for andre klubber, som Kyrksæterøra Idrettslag i 1936. For Sandefjord Ballklubb trente han 1920-22 og Fredrikstad FK 1923. Han trente IFK Kumla og var vaktmester ved deres anlegg 1926–30. I 1942-43 trente han topplaget Jönköpings Södra.

Referanser
----------

1. ↑  Kilde: Sveriges dödbok
2. ↑  Egil Olsen m.fl. (2002). *Landslaget*. Stenersen. s. 15.
3. ↑  Magne Johansen (27.4.2002). «1902». Aftenposten.
4. ↑  «Managerkarriere (statistikk)».

| * v
* d
* r
Norske landslagstrenere i fotball |
| --- |
| Herrer | 
* 1912: Vince Hayes
* 1918–1920: Birger Möller
* 1934–1945: Asbjørn Halvorsen
* 1952: Frank Soo
* 1952–1955: Willibald Hahn
* 1956–1957: Ron Lewin
* 1957–1958: Edmund Majowski
* 1958: Ragnar Nikolay Larsen
* 1958–1959: Kristian Henriksen
* 1960–1962: Wilhelm Kment
* 1962–1966: Ragnar Nikolay Larsen
* 1967–1969: Wilhelm Kment
* 1970–1971: Øivind Johannessen
* 1971–1974: George Curtis
* 1975–1977: Kjell Schou-Andreassen og Nils Arne Eggen
* 1978–1987: Tor Røste Fossen
* 1987–1988: Tord Grip
* 1988–1990: Ingvar Stadheim
* 1990–1998: Egil Olsen
* 1998–2003: Nils Johan Semb
* 2003–2008: Åge Hareide
* 2009–2013: Egil Olsen
* 2013–2016: Per-Mathias Høgmo
* 2017–2020: Lars Lagerbäck
* 2020–: Ståle Solbakken

 | Norges flagg  |
| Kvinner | 
* 1978–1982: Per Pettersen
* 1987–1989: Erling Hokstad og Dag Steinar Vestlund
* 1983–1989: Erling Hokstad
* 1989–1996: Even Pellerud
* 1996–2000: Per-Mathias Høgmo
* 2000–2004: Åge Steen
* 2005–2009: Bjarne Berntsen
* 2009–2012: Eli Landsem
* 2012–2015: Even Pellerud
* 2015–2016: Roger Finjord
* 2016–2022: Martin Sjögren
* 2022–: Hege Riise

 |
**Iro Haarla** (født 7. november 1956) er en finsk komponist og musiker (harpe og piano), kjent fra flere utgivelser og
samarbeid med norske musikere, spesielt innen jazz.

Hun er utdannet ved Sibelius-akademiet (1974–79)
og *Helsinki Pop-Jazz Conservatory*, samt platedebuterte med
Juhani Aaltonen (1979). Ved akademiet traff hun jazzmusikeren Edward Vesala 
(1954–99). De giftet seg i 1978, og hun bidro i stor grad til Vesalas senere plateutgivelser,
både med arrangementer og som utøver. Ekteparet startet 
gruppen *Sound & Fury* som ga ut en rekke plater på plateselskapet ECM i perioden 1986–1999. De spilte blant annet
på Moldejazz (1992) og ble kjent med den norske saksofonisten Trygve Seim. I en kort periode dannet Haarla, Vesala, Seim og den danske gitaristen Hasse Poulsen en jazz-kvartett.

Edward Vesala døde i 1999. Etter ektemannens bortgang virket Haarla i flere år som solist. Men siden 2004 har
hun ledet sin egen **Iro Haarla Quintett**. Foruten Haarla består kvintetten av tre nordmenn: Trygve Seim, trommeslageren Jon Christensen og trompetisten Mathias Eick,
samt den finske bassisten Ulf Krokfors som tidligere hadde gjestet *Sound & Fury* (plate 1988),
samt spilt i duo med Haarla (2001–). I en annen kvintett hun har ledet hadde hun med seg Sonny Heinilä på saksofon,
Verneri Pohjola på trompet, Krokfors på bass og Reino Laine på trommer.

Haarla har også spilt i duett med saksofonisten og fløytisten Pepa Päivinen, samt den norske
trompetisten Arve Henriksen fra Stryn. Hun har også skrevet en del filmmusikk.

Utgivelser
----------

* *Yarra yarra* (November Musik, 2001). Med Pepa Päivinen.
* *Heart of a bird* (TUM Records, 2003). Med Ulf Krokfors.
* *Penguin Peguine* (TUM Records, 2005). Med Krokfors, Anders Bergcrantz trompet, Mikko Innanen og Rasmus Korsström saks, Mikko Iivanainen gitar, Antti Hytti bass og sag, Tom Nekljudow/Tomas Törnroos/Reino Laine og Johanna Iivanainen sang
* Iro Haarla Quintet, *Northbound* (ECM (plateselskap), 2006)

Utmerkelser
-----------

* Yrjö-prisen 2006

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 177808[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «www.irohaarla.com». Arkivert fra originalen 11. september 2017. Besøkt 6. april 2019.
3. ↑  filmmusikk fra imdb.com

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Iro Haarla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Iro Haarla på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Iro Haarla på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Iro Haarla på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Iro Haarla på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Iro Haarla på AllMusic Rediger på Wikidata

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Irmo** er en skikkelse i J.R.R. Tolkiens univers Midgard.

Irmo er det virkelige navnet til Valaen som vandligvis blir omtalt som *Lórien*, som faktisk er det stedet han bor (Lóriens hage i Valinor ikke skogen Lothlórien i Midgard). Han er mannen til Estë og broren til *Námo* (Mandos) og Nienna.

*Lórien* og Mandos er Fëanturi, åndenes mestere. Lórien som er den yngste er *drømmenes og visjonenes mester*. Hans hager (Lórien) i Valaenes land Valinor, hvor han lever med *Estë den snille*, heleren av sår og bekymringer, er det vakreste stedet i verden og fylt med mange ånder. Alle de som er i Valinor finner fred og oppfriskning der, ved Irmo og Estës fontene.

Etter Fëanors fødsel, ble hans mor Míriel, kone av Finwë, døden nær og Manwë brakte henne derfor til Irmos pleie.

Irmo betyr *lyst* eller *herre av lyst*, men han har også fått tittelen *Drømmenes mester*.

Irmos stamtre
-------------

```
      Ilúvatar
       | |   |______________________
  _____| |______                   |
  |       _____|___________        |
  |       |        |      |        |
Vairë = Mandos   Nienna  Lórien = Estë
        (Námo)           (Irmo)    
```

Selv om Vairë og Estë har samme far som de andre tre, er det bare Mandos, Nienna og Irmo som blir sett på som søsken.

Portal: Litteratur
Moderne klappstol
En **klappstol**, eller **foldestol**, er en lett, bærbar stol som kan foldes sammen for å oppta mindre plass ved lagring.

Det finnes en rekke ulike klappstoler i som varierer i materialvalg og design. De første klappstolene vi kjenner til var formet av to sammenskrudde tre-deler som krysser hverandre, med skinn spent opp mellom setelistene for å danne et sete.

Bruk
----

En klappstol brukes gjerne i tilfeller og på steder det ikke er praktisk å bruke stoler av mer permanent art. Klappstoler brukes gjerne i kombinasjon med andre stoler som et supplement for å øke antall sitteplasser på en lettvint måte. Typisk kan dette være selskaper og sportslige og kulturelle arrangementer.

Historie
--------

Bronsealderstol fra Guldhøj, Danmark
Klappstolen var allerede i bruk i oldtiden i middelhavslandene og i bronsealderen i Norden. Stolen ble utformet i det gamle Egypt, omkring 3000 fvt. for de høyere samfunnsgruppene.

Romerne videreførte stolen, og den ble brukt som hærførerstol. For romerne fikk klappstolen, kalt *sella curulis* og *sella castrensis*, også en serimoniell betydning, som maktens sete.

I Europa i middelalderen ble stolene mer tilgjengelige da kirkene begynte å bruke dem. De ble brukt som kongestoler og æresseter for høye geistlige.

Historikeren Harry Fett antok at lette foldestoler hadde vært benyttet også i Norge tilbake til forhistorisk tid, med henvisning til den bevarte bronsealderstolen fra Danmark. Fra Norge er det ikke gjort funn fra middelalder eller tidligere, men typen finnes avbildet på segl og skulpturer. Fett viste til en klappstol, nr 121 fra Østfold, produsert i Nederland i første halvdel av 1600-tallet.

Se også
-------

* Campingstol

Referanser
----------

1. 1 2  Trond Gjerdi og Mats Linder. «Stol». Store Norske Leksikon. Besøkt 9. februar 2021.
2. ↑  Grieg, Sigurd (1963). "Klappstolens vandring fra Nilen til Mjøsa". *By og bygd*. 1963. s. 57.
3. ↑  Matt T. (11. februar 2020). «Who invented the folding chair? The history of party chairs». tentandtabel.net. Besøkt 9. februar 2021.
4. ↑  Grieg 1963: 63.
5. ↑  Fett, Harry (1907). *Bænk og stol i Norge*. s. 7.
6. ↑  Klappstol, OK-06346, Nasjonalmuseet for Kunst.
**Krypteia** (gresk: κρυπτεία / *krupteía*, fra κρυπτός / *kruptós*, «skjult, hemmelige ting») var en tradisjon som involverte unge spartanere, del av agoge, den spartanske utdannelsen. Dets mål og art er fremdeles diskusjonstema mellom historikere.

Unge spartanske menn som hadde fullført treningen sin ved agogen med slik suksess at de ble lagt merke til som potensielle fremtidige ledere, ble gitt muligheten til å teste sine evner og bevise seg verdige til den spartanske militære tradisjonen gjennom deltakelse i *krypteia*.

Hver høst, ifølge Plutark (*Life of Lycurgus*, 28, 3–7), erklærte de spartanske eforene en pro forma-krig mot helot-befolkningen slik at enhver spartansk borger kunne drepe en helot uten frykt for anger. Bevæpnet bare med dolker ble krypteia sendt ut på landet med instruksjoner om å drepe enhver helot de traff på om natten og å ta maten de trengte. Dette kunne bli brukt for å fjerne enhver helot som ble regnet som problematisk og gi de unge mennene en manndomstest og erfare sin første dreping. Slik brutal undertrykking av helotene gjorde det mulig for spartanerne å kontrollere jordbruksbefolkningen og knytte seg til militær praksis. Den kan også ha bidratt til spartanernes rykte om å kunne snike seg frem.

Noen forskere regner krypteia som en slags hemmelig politistyrke organisert av herskerklassene i Sparta og som rettet seg mot helotbefolkningen som økonomisk støttet den. Dette stemmer ikke med det faktum at en gutt som ble tatt faktisk ble hardt pisket, noe som antyder en mulig forbindelse med gymnopaedia, en årlig fest med militære aktiviteter og leker for de voksne.

Andre, som Koechly og Wachsmuth, tror det var en militær trening som lignet athenernes *efebia*. Jeanmaire poengterer at dette livet i villmarken ikke hadde noen fellestrekk med det disiplinerte og velordnede bylivet til de spartanske hoplittene. Men siden det bare var en liten del i en lang og grundig trening, kunne dette stemme presist med at bare noen få brukbare ble separert fra ens enhet. Han trekker sammenligninger med afrikanske hemmelige samfunns (ulvemenn og leopardmenn) innvielsesritualer. Det virker som en typisk overgangsrite som muligens stammet fra tiden før den klassiske militære organiseringen og kan ha blitt tatt vare på gjennom Spartas legendariske religiøse konservatisme.

Litteratur
----------

* Henri Jeanmaire, «La cryptie lacédémonienne», *Revue des études grecques* 26, 1913;
* Hermann Koechly, *Cryptia : De Lacedæmoniorum cryptia commentatio*, Leipzig, 1835;
* Pierre Vidal-Naquet, «The Black Hunter and the Origin of the Athenian Ephebeia», *Proceedings of the Cambridge Philological Society* 194 (1968);
* Wilhelm Wachsmuth, *Altertumskunde: Hellenische Altertumskunde aus dem Geschichtpunkt des Staats*, Halle, 1844.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Mulig bosted til Ea-nasir.
**Klagetavlen til Ea-nasir** er en leiretavle som nå tilhører British Museum. På den er det skrevet et klagebrev til en handelsmann kalt Ea-nasir fra en kunde kalt Nanni. Den er ansett som den eldste klagen som er nedskrevet.

Ea-nasir reiste til Persiabukten for å kjøpe kobber og selge det i Mesopotamia. I forbindelse med klagetavlen, hadde han blitt enig med Nanni om å selge han kobberbarrer. Nanni sendte tjeneren sin med penger for å fullføre handelen med Ea-nasir. Kobberet var av lav kvalitet og var ikke akseptabelt. På grunn av dette skrev Nanni et brev på en leiretavle med kileskrift til Ea-nasir. På tavlen står det skrevet en klage til Ea-nasir om at kobberet var av feil kvalitet, i tillegg til problemer med en annen leveranse. Han klagde også på at tjeneren han sendte for å fullføre handelen visst nok hadde blitt behandlet uhøflig. Han skrev også at han ikke aksepterte kobberet på tross av at han allerede hadde betalt.

Tavlen ble skrevet rundt 1750 f.Kr. British Museum fikk tak i den i 1953. Den ble opprinnelig funnet i Ur.

Referanser
----------

1. ↑  lizleafloor. «4,000-Year-Old Ancient Babylonian Tablet is Oldest Customer Service Complaint Ever Discovered». *Ancient Origins* **(engelsk)**. Besøkt 7. februar 2017.
2. ↑  Hyken, Shep. «Oldest Customer Service Complaint Discovered: A Lesson from Ancient Babylon». *Forbes*. Besøkt 7. februar 2017.
3. ↑  «The Bible and Interpretation - Sir Leonard Woolley and Ur of the Chaldees». *www.bibleinterp.com*. Arkivert fra originalen 6. april 2018. Besøkt 7. februar 2017.
4. 1 2 3  «tablet». *British Museum*. Besøkt 7. februar 2017.
5. ↑  «An Ancient Babylonian Customer Service Complaint Inscribed on a Clay Tablet Around 1750 BC». *Laughing Squid* **(engelsk)**. 25. februar 2015. Besøkt 7. februar 2017.
6. ↑  «Customer Service in Ancient Mesopotamia | ANP363: Rise of Civilization». 27. oktober 2015. Arkivert fra originalen 27. oktober 2015. Besøkt 7. februar 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av tavlen fra alle sider
**Filippister** eller **philippister** (tysk: *Philippisten*, eller *melanchthonianere, adiaforister*) er et samlebegrep for en gruppe teologer som vokste frem fra interne protestantiske lærestridigheter. Betegnelsen peker tilbake på Philipp Melanchthon, den mann som etter Martin Luthers død i 1546 skulle innta en ledende rolle innen protestantismen i det sentraleuropeiske område og fastla dens linjer.

I 1548 inngikk keiser Karl V og de protestantiske stenderne det såkalte *Augsburger Interim* og Leipzig-artiklene. Dette utløste en teologisk disputas blant de protestantiske teologene om seks stridsspørsmål: den adiaforistiske strid, den majoristiske strid, den antinomistiske strid, den synergistiske strid, den osiandriske strid og den annen nattverdsstrid.

For filippistene var hovedsaken spørsmålet om hvorledes de kultiske handlinger skulle praktiseres under gudstjenesten. Der aksepterte filippistene at man i den protestantiske gudstjeneste beholdt visse liturgiske særegenheter fra den katolske kirke. De skarpeste dispusjonsmotstanderne mot filippistene var de såkalte gnesiolutheranere. Filippistene, som til en viss grad ble fortrengt, ble av sine motstandere regnet blant de såkalte kryptokalvinister.

Blant representantene for filippistene var, foruten Melanchthon, også Georg Major, Andreas Osiander, Caspar Peucer, Caspar Cruciger den yngre og Alexander Alesius.

Litteratur
----------

* Jürgen Diestelmann: *Usus und Actio. Das Heilige Abendmahl bei Luther und Melanchthon*. Pro Business, Berlin 2007, ISBN 978-3-86805-032-5.
* Wolfgang Klose: *Das Wittenberger Gelehrtenstammbuch: das Stammbuch von Abraham Ulrich (1549–1577) und David Ulrich (1580–1623).* Mitteldeutscher Verlag, Halle 1999, ISBN 3-932776-76-3.
***A Love Sublime*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Wilfred Lucas og Tod Browning.

Handling
--------

Den greske Philip forelsker seg i Toinette, en ung fransk kvinne som han møter når hun blir skadet i en bil-ulykke. Senere, som følge av ulykken, blir hun innlagt på sykehus for en operasjon. Men en ansatt ved sykehuset feilinformerer Philip om at Toinette skal ha dødd. Men grekeren fortsetter likevel å vise sin kjærlighet til henne ved å synge under sykehus-vinduet hennes hver kveld ved midnatt.

I mellomtiden har en kriminell gjeng terrorisert en park i nærheten av sykehuset, og under en konfrontasjon med politiet blir lederen for gjengen knivstukket og ført til den samme doktoren som har tatt hånd om Toinette. Men Toinette har allerede blitt fortalt at Philip skal ha returnert hjem til Hellas.

Skuespillere
------------

* Wilfred Lucas - Philip
* Carmel Myers - Toinette
* F. A. Turner
* Alice Wilson
* George Beranger

Referanser
----------

1. ↑  A LOVE SUBLIME
2. ↑  A Love Sublime

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Love Sublime* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Love Sublime* på Silent Era Rediger på Wikidata
Må ikke forveksles med Tungolje.
**Kinesisk treolje** eller **Tung /Tung oil** er en olje som brukes til å gi en beskyttende finish først og fremst til tre, men også til stein og mur. Oljen og dens bruk antas å ha sitt utspring i antikkens Kina, og er nevnt av Konfucius. *Tung* er et løvtre fra Kina. Det er høyt verdsatt for oljen, og både i Argentina, Paraguay og USA har man iverksatt dyrkning av arten.

Oljen blir utvunnet av nøtten av det kinesiske tungtreet (kinesisk: 油桐), og inneholder vannavstøtende oljer og gummistoffer. Oljen trekker inn i treet og gummistoffene gir en hard, beskyttende overflate.

Kinesisk treolje finnes som tilsetning i en rekke produkter til trebeskyttelse. Den er ofte den aktive og viktigste komponenten siden den både trekker inn og beskytter. Tilleggsstoffene er mest for å gjøre den enklere å påføre (løsemiddel), og eventuelt legger man til lakk (f.eks. Danish Oil) for å få en hardere overflate. Og man kan tilføre pigment/farge. 

Rein tungolje er seigtflytende og ikke så lett å bruke, da den da krever sliping og lang tørking mellom strøkene. Treoljen selges derfor sjelden alene i rå form til forbruker. Den blir gjerne hydrolysert eller tilsatt løsemiddel og brukt som (den viktigste) komponenten i en rekke produkter som Danish Oil, Finishing Oil, terasseoljer med mer.

I Kina og landene rundt har oljen fra tungtrenøttene vært brukt i hundrevis av år for å ta vare på tre og porøs stein. I Norge har vi brukt linolje på samme måte til trebevaring.

Finish på tre, stein og mur
---------------------------

Kinesisk treolje gir en gyllen finish på tre som ikke gulner, og er vannavvisende. På stein gir den en blank og beskyttende overflate til bruk i kjøkken, bad etc. Den er alkaliefast og kan med hell brukes som beskyttelseslag på mur og murpuss.

Helserisiko: Allergi
--------------------

Kinesisk treolje er en nøtteolje, noe som er et problem for nøtteallergikere. Ellers er den giftfri og brukes ofte til finish på treflater og redskaper for matlaging.

Litteratur
----------

* P. S. Ku: *Zur direkten Bestimmung der Elaeostearinsäure in Holzöl (Tungöl)*, Fresenius' Journal of Analytical Chemistry 120(1-2): 37, 1940
* J. Greenfield: *Tungoil*, J. Amer. Oil Chem. Soc. 36:565, 1959
* C.L. Franzke, Duong Tan Phuoc & E. Hollstein: *Zur Fettsäure-Zusammensetzung der Samen wildwachsender vietnamesischer Ölpflanzen*, European Journal of Lipid Science and Technology 73(10): 639-642, 1971

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**«A Kookie Little Paradise»** er en amerikansk sang med melodi av Lee Pockriss og tenåringsorientert tekst av Bob Hilliard, som ble gjort kjent av Jo Ann Campbell.

Campbell utgav den på singlen ABC 10134 i 1960. Innspillingen starter med lydeffekter av en jungelfugl og et Tarzan-rop.

En versjon med The Three Swingers ble utgitt på single (Guyden 2036) i 1960.

Den britiske sangeren Frankie Vaughan spilte også inn en versjon i 1960.

Norsk versjon
-------------

Psevdonymet Pirre P. har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Et festlig lite paradis». The Monn Keys har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Triola TN-241.

Listeplasseringer
-----------------

Jo Ann Campbells versjon ble ingen hit i USA, men kom på en femteplass på listene i Sydney og Adelaide samt en syvendeplass på listene i Melbourne og Brisbane.

Versjonen til den britiske sangeren Frankie Vaughan kom på den britiske singelisten 24. september 1960 og lå der i fem uker med nummer 31 som høyeste plassering.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Pop Archives: The Blog: Ice cream loaded with bananas: A Kookie Little Paradise
2. ↑  Se plateetiketten
3. ↑  Chart Stats - Frankie Vaughan - A Kookie Little Paradise
**Hesteinfluensaen** forårsakes av to typer virus. Viruset har noen likheter med influensaen mennesker rammes av. Hester i alle aldre kan bli angrepet av viruset, men det er som oftest unghester som blir angrepet av viruset. Dette er fordi de ikke har blitt vaksinert så mye. Fra hesten er blitt smittet til den blir syk, går det cirka 2-5 dager. Hesteinfluensaen er veldig smittsom. Sykdommen starter med at hesten får høy feber og vil etter hvert begynne å hoste. Nesen begynner å renne, matlysten forsvinner og hesten blir slapp og viser tegn på smerter i musklene. Sykdomstilfeller kan vare fra 14 dager og opptil 6 måneder. Ved noen tilfeller kan hesten utvikle lungebetennelse, noe som er svært farlig, det kan til og med føre til død. Ettersykdommer kan komme i ettertid, derfor er det veldig viktig at hesten får ta det med og ro og ikke blir brukt i arbeid før den er helt friskmeldt.

Hesteinfluensa er en meldepliktig sykdom, derfor må alle som har mistanke om at hesten deres kan være smittet varsle veterinær. Hesten og stallen blir isolert. Det vil bli tatt blodprøver hver fjortende dag for å stille riktig diagnose. Selve virusinfeksjonen kan ikke behandles, men infeksjoner som kommer underveis eller etter virusinfeksjonen kan behandles. Det blir behandlet med antibiotika. Hesten må få mye ro og hvile i sykdomsperioden. Dersom en hest på stallen din er smittet, så må man holde seg unna andre staller for å unngå spredning av viruset.

Eneste muligheten for å hindre at en hest blir skikkelig syk dersom den blir smittet av viruset, er å vaksinere hesten. Dersom hoppen er vaksinert, må føllet vaksineres rundt 5 måneders alder. Da blir det gitt to vaksiner med 4-6 ukers mellomrom. Deretter gis det en grunnvaksine etter 6 måneder. etter det revaksineres hesten hver 6-9 måned. Dersom hoppen ikke er vaksinert, må føllet få sin første vaksine når det er 3 måneder. Etter det følges vaksinene i samme intervaller som føll under vaksinerte hopper. Ved stor fare for smitte anbefales det å vaksinere hesten med tre måneders mellomrom.

Se også
-------

* Menneskeinfluensa
* Lov om vern mot smittsomme sykdommer
* Fugleinfluensa
* Svineinfluensa

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***A Leap for Love*** er en amerikansk stumfilm, fra 1912.

Handling
--------

Arthur Law og Samuel Kingston er begge aspiranter, som arbeider under Marguerite Leonard. Kingston frir til sin kjæreste, Marguerite - som aksepterer hans forslag. Men forlovelsen deres blir overhørt av Arthur, som i et øyeblikk av lidenskap krangler med Kingston og slår ham ned. Men Kingston holder sitt raseri tilbake, og nekter å ta igjen. Men den pene Marguerite anser oppførselen hans som feighet, og hun avbryter forlovelsen deres.

Ryktet om mangel på tapperhet når snart en klubb han er medlem av. Så når han kommer dit, blir Kingston plaget av de andre medlemmene. Senere skal Law hoppe i fallskjerm, men han blir grepet av kramper og holder på å synke. Men Kingston kaster av seg frakken, og hopper ham til unnsetning. De blir begge dratt om bord på en båt. Han beklager deretter til Kingston, og takker ham for hans tapperhet. Marguerite innser da hennes eget feilgrep.

Skuespillere
------------

* Ethel Wright som Marguerite Leonard
* Frank Hall Crane som Samuel Kingston
* Rodman Law som Alfred Lane
* Hayward Mack som Ralph Judson

Referanser
----------

1. ↑  A LEAP FOR LOVE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Leap for Love* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
***Hestene står salet*** er en roman utgitt første gang på norsk i 1936. Det er debutromanen til nordmannen Per Imerslund (1912–1943), og var også den eneste boken han utga. Imerslund er mest kjent som en overbevist fascist og nasjonalsosialist, som blant annet deltok som frivillig i den spanske borgerkrigen på Francos side. Fra 1941 var han frontkjemper i den beryktede SS-divisjonen «Wiking».

*Hestene står salet* utkom først på tysk på Insel Verlag i Leipzig, Tyskland. Gyldendal lot seg imponere av utgivelsen på det prestisjetunge forlaget og engasjerte Per Imerslund til å få den oversatt til norsk.[] Den norske utgaven utkom samme året og fikk god kritikk av flere norske avisanmeldere. Aust-Agder Blads anmelder innledet sin omtale slik: «Per Immerslunds debutbok har vakt stor oppsikt på bokmarkedet iår, og med full rett. Den vil komme til å rangere blandt de øverste i rekken over årets litteratur.»

Da Imerslund var 15 år gammel flyttet han til Mexico sammen med sin far. Han levde deretter store deler av livet sitt i Tyskland og Mexico, men gikk to år på Hamar katedralskole, kun få mil fra hans barndoms sommerparadis i Løten. *Hestene står salet* kom først ut på tysk under tittelen «Das Land Noruega» grunnet forfatterens litt svake norskkunnskaper, som følge av at han hadde tilbragt stort sett hele barndommen i Tyskland.[]

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Tore Dyrhaug (9. desember 2004). «Gåten Per Imerslund». *Tønsbergs Blad*. Nasjonalbiblioteket - www.nb.no. Besøkt 31. juli 2020.
2. ↑  Iacob Chr. Prebensen (18. desember 1936). «To unge forfattere. Waldemar Brøggers og Per Immerslunds bøker.». *Aust-Agder Blad*. Nasjonalbiblioteket - www.nb.no. Besøkt 31. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Digitalutgave av romanen på Nasjonalbibliotekets nettsider. Besøkt 1. august 2020.

Portal: Litteratur
**Szén-stilling**  
Hvit i trekket. Med korrekt spill holder svart remis.
**József Szén** (1805-1857) var en østerriksk-ungarsk sjakkspiller.

Liv og virke
------------

Szén var arkivar av yrke. Han lærte å spille sjakk i Pests kaféer, og etter at han i 1830/31 vant en turnering på kafé *Wurm* i Pest fikk han snart tilnavnet *Ungarns Philidor*. I årene 1836 til 1839 var han på reise gjennom Europa og spilte mot de sterkeste sjakkspillerne i Frankrike, England og Tyskland.

Szén var i 1839 medgrunnlegger av Pest sjakklubb. De tre beste spillerne i klubben, Szén, Johann Jacob Löwenthal og Vincenz Grimm, ble kalt «Triumviratet». Sjakklubben i Pest vakte stor oppsikt da de i en korrespondansesjakkmatch mellom 1842 og 1845 beseiret et lag parisiske sjakkmestre ledet av Pierre Saint-Amant. Med svarte brikker forsvarte Pest-spillerne seg med en åpningsvariant som i sjakkteorien har fått navnet ungarsk forsvar (1. e4 e5 2. Sf3 Sc6 3. Lc4 Le7).

Howard Staunton inviterte Szén til den store internasjonale sjakkturneringen som foregikk under verdensutstillingen i London 1851. Szén endte på femteplass og beviste med det at han tilhørte verdenseliten. Han tapte 2-4 mot turneringsvinneren Adolf Anderssen allerede i andre runde, men slo Bernhard Horwitz 4-0 i tredje og Hugh Alexander Kennedy 4½-½ i fjerde og siste runde.

Szén var svært sterk i sluttspillfasen. Han oppdaget og beskrev *Szen-stillingen*, en måte å oppnå remis i et sluttspill med et enkelt tårn mot tårn og løper.

Referanser
----------

1. ↑  Maskinanalyse på lichess.org
2. ↑  Korrespondansesjakkpartiene mellom Pest og Paris på *chessgames*

Litteratur
----------

* Iván Bottlik: *Joseph Szén: Life and times of a chess genius*, Quarterly for Chess History 9 (2004), 120–137
* Mario Ziegler: *Das Schachturnier London 1851*. St. Ingbert 2013. ISBN 978-3-944158-00-6, 125–132

Eksterne lenker
---------------

* József Szén (1805–1857) *Sarah's Chess Journal*
* (en) József Szén – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) József Szén – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Lars Larsen Solaas** (født 13. mars 1929 i Nore i Numedal, død 20. november 2011) var en norsk billedkunstner.

Larsen Solaas er utdannet ved Statens Håndverks- og kunstindustriskole, Statens kunstakademi og Statens Lærerskole i forming. Han har hatt en rekke separatutstillinger og har også deltatt på flere store utstillinger. Han var også representert på Statens Høstutstilling 12 ganger, og har utsmykket mange kirker, rådhus, skoler og kommunehus i Norge, og Sjømannskirken i Gøteorg. Solaas mottok årets kulturpris i Nore og Uvdal i 2004. Han mottok også årets kulturpris for 1984 i Skedsmo kommune sammen med sin kone billedkunstneren Kari Østeraa Solaas.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Lars\_Larsen\_Solaas, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 00976708-71b2-4d98-a59a-e42527dd2d89, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Årets kulturpris-Numedalsnett». Arkivert fra originalen 24. mars 2012. Besøkt 20. februar 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Lars Larsen Solaas i Norsk kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Andrea Kirstine Kiærulf til Holmegaard og Mølgaard** (1730–1806) var en dansk adelsdame og geheimerådinne. 

Hun fødtes på Halkær ved Nibe i Jylland som eneste barn av godseier og kanselliråd Søren Kiærulf (1693–1730) og Johanne Marie Benzon (1707–76). Et halvt år etter at Andrea Kirstine kom til verden, døde faren uten å etterlate sin lille familie noe. Moren tok heretter datteren med og flyttet til Aalborg. I 1735 arvet Andrea av farfaren Anders Mortensen Kiæulf (d. 1735) herregårdene Holmgaard i Skals Sogn ved Viborg og Mølgaard i Havbro Sogn ved Aalborg.

Ekteskap
--------

Hun forlovet seg med embetsmannen Henrich Henrichsen, som for å matche brudens status, selv fikk seg opphøyet i adelsstanden under navnet Hielmstierne i 1747. Samme år inngikk de ekteskap, hvoretter de jyske hovedgårdene ble solgt og paret slo seg ned i København. De flyttet inn i hans avdøde fars eiendom på Gammel Strand, og i 1781 flyttet de inn i en annen eiendom ved Frederiksholms Kanal. Somrene tilbrakte de på forskjellige gårder i behagelig kort avstand fra hovedstaden.

Paret fikk fire barn, hvoraf kun deres førstefødte, Agnete Marie Hielmstierne ble voksen. Hielmstierne døde i eiendommen ved Frederiksholms Kanal i 1780. Hans hustru samme sted i 1806. De ble begge bisatte i en sarkofag av norsk marmor i St. Petri Kirkes Kapel. De tre barn som døde som små, ligger i krypten under.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog, bind 1923[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Nystrøm, Eiler (1925). *Den grevelige Hielmstierne Rosencronske Stiftelse* (PDF). København.
3. ↑  «Henrik Hielmstierne | lex.dk». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 14. februar 2023.
4. 1 2  Nevers, Jeppe (2017). *Den Hielmstierne-Rosencroneske Stiftelse* (PDF). Syddansk Universitetsforlag.
5. ↑  «Skt. Petri Kirke» (PDF). *Danmarks Kirker*: 384–85. 1945–58. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**József Keresztessy** (født 19. september 1885 i Budapest, død 29. desember 1962 i Toronto i Canada) var en ungarsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Keresztessy vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det ungarske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp bak Italia. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i turn, mangekamp lagkonkurranse (Ungarn)

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Keresztessy József, mek.oszk.hu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) József Keresztessy – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) József Keresztessy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) József Keresztessy – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Dileita Mohamed Dileita** (født 12. mars 1958 i Tadjoura) har vært statsminister i Djibouti siden mars 2001. Han er visepresident i de største regjeringspartiet RPP og han er president for den styrende koalisjonen UMP. 

Han jobbet som diplomat ved ambassaden for Djibouti i Frankrike tidlig på 1990-tallet og senere ble han ambassadør til Etiopia i 1997. Han har også representert Djibouti ved Organisasjonen for afrikansk enhet ved deres hovedkvarter i Addis Abeba. Mens han var utstasjonert som ambassadør i Etiopia så assisterte han flere fredssamtaler som endte krigen mellom Etiopia og Eritrea som hadde pågått mellom 1998 og 2000.

Etter at den tidligere statsministeren Barkat Gourad Hamadou trakk seg fra embedet av helsemessige årsaker i februar 2001 så utnevnte president Ismaïl Omar Guelleh, Dileita som ny statsminister den 4. mars 2001. Han overtok statsministerembedet tre dager senere.

Dileita ble valgt som visepresident av partiet RPP den 3. juli 2003. 21. mai 2005 ble Dileita gjenvalgt som statsminister etter at Ismael Guelleh fikk gjenvalg som president i april 2005.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***It Isn't Being Done This Season*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av George L. Sargent.

Handling
--------

Etter morens råd om å gifte seg for rikdom, avslår modellen Marcia Ventnor ekteskapsforslaget til Oliver Lawton, som hun elsker. I stedet aksepterer hun den velstående George Hunt, en importør av orientalske tepper. De reiser snart til Tyrkia på bryllupsreisen, hvor Hunt sikrer seg en kontrakt fra teppe-produsenten Afeif Bey. Men Afeif er forelsket i Marcia, noe som provoserer ektemannen og forårsaker misunnelse.

Men kort tid etter at Hunt-ekteparet kommer hjem, dør Hunt. Deretter møtes Marcia og Lawton igjen, som hadde blitt sendt til Tyrkia på samme oppdrag for å sikre en kontrakt. Men han er nå sint fordi Marcia ikke valgte å gifte seg med ham.

Skuespillere
------------

* Corinne Griffith som Marcia Ventnor
* Sally Crute som Isabelle Ventnor
* Webster Campbell som Oliver Lawton
* John Charles som Afeif Bey
* Charles Wellesley som George Hunt

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 4. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *It Isn't Being Done This Season* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Al-Hasakah** (assyrisk: ܚܣܟܗ, arabisk: الحسكة, *Al Ḥasaka*, kurdisk: *Hesîçe*) er en by som er det administrative senteret i guvernementet Al-Hasakah helt nordøst i Syria. Med et folketall på 188 160 innbyggere er Al-Hasakah en av de ti største byene i Syria og den største i guvernementet.[]

Al-Hasakah har en blandet befolkning med arabere, kurdere, assyrere og armenere. Elven Khabur renner gjennom Al-Hasakah og resten av guvernementet.

Historie
--------

Utgravninger fra 2007 på Citadellhaugen. Bakgrunn i midten - en kaserne fra den franske mandatsperiode, *8 Bataillon Levant*
Syriske arkeologer gravde i 2007 og 2008 i den 2,5 hektar store Citadellhaugen i byens midte, i det til da underste kjente sjiktet fra nyassyrisk tid. I haugen var rester av en bysantinsk kirke fra 400-tallet, over dette var det rester fra tidlig islamsk tid.

På osmansk tid var byen ubetydelig. Den moderne bosetting oppstod rundt en fransk militærpost som ble anlagt i april 1922.[] Ved den tyrkiske forfølgelse og fordrivelse av armenerne slo mange av flyktningene seg etterhvert ned i al-Hasakah, slik at stedet på 1920-tallet raskt utviklet seg til en virkelig by. I løpet av det neste tiåret kom det mange kristne arameere hit og fremfor alt til nye landsbyer langs elven - de var flyktet fra Irak etter Semile-massakren.[]

De franske styrker var den gang stasjonert på Citadellhaugen. I 1942 hadde al-Hasakah 7835 innbyggere, flere skoler, to kirker og en bensinstasjon.[] På 1950-tallet vokste byen og ble administrasjonssentrum. Irrigasjonsprosjekter gav byene Qamishli og al-Hasakah et økonomisk oppsving fordi det ble anlagt mange bomullsplantasjer. Senere har oljeboring også gitt økonomisk vekst gjennom oljefeltene Qarah Shuk og Rumaylan.

Galleri
-------

* En assyrisk kirke i Al-HasakahEn assyrisk kirke i Al-Hasakah
* St. Georg-katedralenSt. Georg-katedralen

Referanser
----------

1. ↑  *Al-Hasakah Tel (Hill)... Ancient Civilizations, Incessant Human Settlement.* Syrian Arab News Agency, 16. oktober 2009
2. ↑  *Syria Industry.* Country Studies, US Library of Congress

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Etter jakta. Foto: Lars Larsen Ingulfsvand/Levanger Museum
**Lars Larsen Ingulfsvand** (eller **Ingulf**, født 25. mars 1859, død 1913) var fotograf og bosatt i Lierne i Nord-Trøndelag. Etter å ha gått i lære hos fotograf Danielsen på Namsos etablerte han seg som fotograf i Lierne. Ved siden av drev han som gardbruker og treskjærer. Han startet som fotograf i 1885, og drev på frem til sin død i 1913. I tillegg var Lars Larsen Ingulfsvand reisende fotograf i nabokommunene Røyrvik, Namsskogan og også i Frostviken i Sverige. I lang tid hadde han verken atelier eller mørkerom, han fikk ikke atelier før i 1903 og portrettene ble tatt utendørs. 

Det var uvanlig at en fotograf på denne tida valgte å etablere seg i ei såpass lita bygd. De aller fleste fotografene drev studioer i byer der de hadde mulighet for sikrere og større inntekter. I tillegg til de formelle portrettene og gruppebildene, tok Ingulfsvand bilder fra møtet mellom sørsame- og bondekulturen, noe som ellers er lite dokumentert på landsbasis. På denne måten representerer samlingen et særskilt innblikk i dagliglivet i et stykke Utkant-Norge, og i møtet mellom norsk og samisk kultur. I tillegg omfatter samlingen fotografier av hans sønn Lars Ingulf.

Samlingen etter Lars Larsen Ingulfsvand teller ca. 3 300 negativer, i tillegg til en del teknisk utstyr. Samlingen er eid av Nord-Trøndelag fylkeskommune og driftes og deponeres på Levanger Fotomuseum.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Lars Ingulf i Fotografregisteret.

Litteratur
----------

* Fotograf Lars Larsen Ingulfsvand 1859-1913. Hans bilder fra Lierne, Namsskogan og Røyrvik kommuner og Frostviken i Sverige. Levanger Museum. Aasmund Holand, Susan Matland, Nils Torske. ISBN 829084203-1
* Susanne Bonge: *Eldre norske fotografer. Fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920.* Universitetsbiblioteket i Bergen ISBN 827130 014-8

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lars Larsen Ingulfsvand på NLIs Lokalhistoriewiki.
* Bilder av Lars Larsen Ingulsvand på DigitaltMuseum

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
Skjeberg prestegård  Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Skjeberg prestegård** er en prestegård tilhørende Skjeberg kirke, og ligger like ved kirken. Prestegården er fra 1700-tallet og fredet ved vedtak ved kulturminneloven. Bygningene består av én hovedbygning og to fløyer, hvorav den ene (østfløyen) er tilknyttet hovedbygningen. Vestfløyen var også opprinnelig slik, men ble flyttet i 1806. Gården har fortsatt gårdsdrift, og drives som et forpakningsbruk.

I overgangen mars/april 1716 ble prestegården brukt som hovedkvarter for svenske styrker under ledelse av generallöjtnant von Aschenberg.

Hagen til prestegården er en barokkhage, grunnlagt etter krigen i 1716 av presten Andreas Weideman.

Referanser
----------

1. 1 2  «Skjeberg prestebolig». Opplysningsvesenets fond. Besøkt 19. september 2018.
2. ↑  «Skjeberg 1716». Arkivert fra originalen 19. september 2018. Besøkt 19. september 2018.

Litteratur
----------

* Gunnar Birkeland og Sigrunn Nerdal, red. (2015). «5 Skjeberg prestegard». *Prestegårder i Norge – et utvalg*. Opplysningsvesenets fond. s. 17–18. Arkivert fra originalen 1. september 2019. Besøkt 29. september 2019.
* Ola Øgar Svendsen (1980). *Gamle hus i Østfold*. Cappelen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skjeberg prestegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* «Skjeberg prestegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |