recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Veitastrond** er ei bygd i Luster kommune med 123 innbyggere. 

Veitastrond ligger ca. 45 km fra kommunesenteret Gaupne og regionsenteret Sogndal. 30 km fra fylkesvei 55 ved Hafslo langs Veitastrondsvatnet. Veitastrond er ei flott landbruksbygd som er omkranset av Jostedalsbreen nasjonalpark på tre sider. Bygda er det største slettelandskapet i Sogn og Fjordane. Veitastrond har ofte vært isolert på vinterstid på grunn av den rasutsatte veien. Vinteren 1981 var bygda isolert hele 107 dager. Det er tidligere foretatt sikring med tre fjell-tunneler og en rør-tunell. 15. desember 2016 ble Langanestunnelen åpner, samtidig som store rasvoller er fullført i Kvamabukti. Totalt er det rassikret for 275 millioner kroner de to siste årene. I tillegg er et farlig raspunkt nå sikret med radarvarsling og lyssignaler. Betydningen av en sikrere vei er tydelig å registrere på ungdommens satsing på hjemstedet. Nye driftsbygninger og bolighus er under oppføring, og fødselstallene er høyere enn på mange år. Veitastrond har barneskole (7 elever 2015/2016) og barnehage (8 barn 2016) og egen matvarebutikk. Ungdomsskoleelevene dagpendler til Hafslo, mens elever på videregående skole blir hybelboere i Sogndal eller annen studieplass.

Flere av brukene driver lokal produksjon med egne råvarer, og Veitastrond er kjent for høykvalitets osteprodukter. Annen næring i bygda er Triobakst, som er et bakeri som satser på tradisjonsprodukter, og sognefjord.net as, et reklamebyrå med landsdekkende tilbud på markedsføring. I tillegg har selskapet høy kompetanse på import fra Kina, og har eget "lokalkontor" i Shanghai. Veitastrond har også krevende men gode hjorteterreng både til utleie og for lokale jegere.

Tross det lave innbyggertallet ble fotballaget med Leikvoll som hjemmebane vinner av 5. Divisjon i 2014. 

Innerst i Veitastrond ligger Tungestølen og brearmen Austerdalsbreen, en kraftig utløper av Jostedalsbreen med store brefall. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Johan Samuel Öhrling**, født 18. mars 1718 i Örträsk, død 8. mai 1778 i Jokkmokk, var en prest i Svenska kyrkan og språkviter med spesialisering i samiske språk.

Biografi
--------

Johan Öhrling var sønn til nybyggeren Samuel Samuelsson og Anna Adamsdotter, samt sønnsønns sønn til Örträsks grunnlegger Johan Philipsson (med tilnavnet Hilduinen). Öhrling kom til Lycksele i 1727–1729 under Pehr Fjellströms tid. Etter avlagt presteeksamen ble Öhrling skolemester i den nyopprettede lappskolen i Arjeplog 1742, sokneprest i Arjeplogs menighet 1758 og sokneprest i Jokkmokks menighet 1775. Sammen med soknepresten i Lycksäle menighet, Erik Lindahl, utarbeidet Johan Öhrling *Lexicon Lapponicum*, en omfattende samisk ordbok som ble utgitt 1780.

Referanser
----------

1. ↑  Bygdén, Leonard (1923–1926). «Jokkmokk». *Härnösands stifts herdaminne*. Arkivert fra originalen 24. september 2015. Besøkt 23. oktober 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
Folkets hus på Eydehavn ble bygget i 1926 som samlingsted for arbeiderbevegelsen i området  Foto: KEN 
**Folkets Hus Eydehavn** ble bygget ferdig i 1926, og bak sto fagforeningene på Eydehavn, Stokken Arbeiderparti, og kvinnegruppa i partiet.

Huset har fungert som kulturhus for den tidligere Stokken kommune, og har blant annet fungert som kino i 50 år, frem til 1988. Kinoen ble drevet av Eydehavn lydfilmteater A/L. Etter at aluminiumsfabrikken Nitriden ble nedlagt i 1975 og store nedbemanninger av Arendal Smelteverk, forsvant mye av behovet og det økonomiske grunnlaget for driften. Huset blir drevet etter dette på dugnad av noen få personer.

Pr. 2010 benyttes huset til lokale kulturarrangementer og private arrangementer. Det brukes under 1. mai-feiringer hvert år. 

Huset inneholder i hovedetasjen en konsert- og teatersal med scene, og har 180 sitteplasser. I underetasjen er det møterom, salong og kjøkken med plass til arrangementer opp til 40 personer.

Fra 1995 til 2003 ble huset renovert for et par millioner kroner, penger som var gaver fra næringsliv og private. Nytt tak ble sponset med en pengegave på 100 000 kr fra Sparebanken Sør i 2010.

Kilder
------

* Agderposten 16. juli 2010
**Salomos oder** er en kort kristen tekst på 42 sanger eller oder som muligens kan dateres til 300-tallet. Teksten har et gnostisk preg. 

De eldste delene av verket ble først kjent i nyere tid gjennom Pistis Sophia-manuskriptet, som ble funnet i 1773. En bortmot komplett versjon ble funnet av den britiske samleren og forskeren J. Rendel Harris (1852–1941) i 1909, i en større mengde manuskripter som han hadde brakt med seg til England. Harris publiserte sin versjon i 1911. I 1912 fant Francis Crawford Burkitt (1864–1935) et annen manuskript i British Museum. 

På grunn av tekstens gjentatte henvisninger til «visdommen» blir den vanligvis oppfattet som preget av gnostiske strømninger, eller til og med skrevet av gnostiske kristne. Om dette er tilfelle, er det mest sannsynlig et produkt av valentinsk teologi.

Litteratur
----------

* *Salomos Oder: Gnostiske og mystiske salmer*. Oversatt og med introduksjon av Rune Ødegaard. Krystiania, 2011. ISBN 978-82-998243-4-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Gard Erik Sandbakken** (født 24. oktober 1954 i Oslo) er en norsk forfatter.

Oppvekst
--------

Begge foreldrene kom fra Øvre Rendal. Siden 1981 har han bodd med sin familie på Røros. Sine første leveår tilbragte kan i, deretter flyttet familien til Lysaker, så Høvik og til slutt Hvalstad i Asker. Moren var syerske, faren arbeidet i bank. Gard Erik Sandbakken tok realartium ved Stabekk gymnas, deretter studerte han historie, sosiologi og fullførte hovedfag i nordisk språk og litteratur fra Universitetet i Trondheim, nå Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.

Han arbeidet fra 1979 til 1996 som lærer på ulike skoletrinn, før han startet sitt eget konsulentfirma med hovedvekt på kompetanseprosjekter knyttet til forretningsutvikling i ulike bransjer.

Forfatterskap
-------------

Gard Erik Sandbakken startet sin forfatterkarriere med krimnoveller til ukeblader, og historier fra jakt og fiske til bladene *Villmarksliv* og *Jakt og Fiske*. Sin skjønnlitterære debut i bokform fikk han i 1992 med spenningsromanen *Kalde skudd*. To år senere kom oppfølgeren *Stråmenn.* I 1995 avsluttet han romantrilogien om frilansjournalisten Reinhardt Røine med *Septemberkvinnen. De tre første romanene ble utgitt på Tiden Norsk Forlag, og mottok velvillige kritikker. I 2006 kom Gard Erik Sandbakken utga han boken* Bastarder på eget forlag.

I 2012 kom romanen *Skarpskytteren*, som ble nominert til Rivertonprisen. Hovedpersonen heter Snorre Hartmann, en tidligere norsk spesialsoldat med brutale krigsopplevelser bak seg fra Bosnia-krigen på 1990-tallet.

I 2014 kom romanen *Hemmeligheter*, igjen med Snorre Hartmann i hovbedrollen. De to siste romanene er utgitt på Communicatio forlag, Trondheim.

Gard Erik Sandbakken har også forfattet *Fokus på kompetanse: en veileder* for Yrkesorganisasjonenes Sentralforbund og Virke (2008), en metodisk gjennomgang av arbeidsplassen som læringsarena.

I 1995–1996 arbeidet Gard Erik Sandbakken som frilans litteraturkritiker i Klassekampen. 

Han er medlem av  Den norske Forfatterforening og Rivertonklubben.

Gard Erik Sandbakken er forøvrig en ivrig jeger etter rype, rådyr og elg. Han har drevet idrett i alle år, med hovedvekt på tre grener: Fotball, ishockey og karate.

Bibliografi
-----------

* *Duemannen* – manus til novellefilm. I samarbeid med Statens Studiesenter for Film. (1992)
* *Kalde skudd* – kriminalroman (1992)
* *Stråmenn* – kriminalromanen (1994)
* *Septemberkvinnen* – kriminalroman (1995)
* *Bastarder* – thriller(2006)
* *Skarpskytteren* – thriller (2012)
* *Hemmeligheter* – thriller (2014)

Kilder
------

* Presentasjon av Gard Erik Sandbakken i Forfatterkatalogen på Forfattersentrums nettsider

Eksterne lenker
---------------

* Aftenposten

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Salonga nasjonalpark** er et verdensarvområde i Den demokratiske republikken Kongo, midt i landet, i Kongoelvens nedbørsområde, i provinsene Equateur, Bandudu og Kasaï Occidental. 

Parken er Afrikas største sammenhengende forekomst av tropisk regnskog. Den utgjør 36 000 km², og ligger mellom 350 og 700 moh.. Parken ligger i et utilgjengelig område, og nås enklest via luft eller vann. 

Parken har et rikt og allsidig dyreliv. Viktige arter er bonobo (*Pan paniscus*), afrikansk skogselefant, kongopåfugl (*Afropavo congensis*) og panserkrokodille (*Crocodylus cataphractus*).

Parken ble oppført på Unescos verdensarvliste i 1984. I 1999 ble den tatt med på listen over truede verdensarvsteder. På bakgrunn av forbedringer i ivaretakelsen av nasjonalparken, ble den strøket fra listen over truede verdensarvsteder i juli 2021.

Referanser
----------

1. ↑  «Salonga National Park (Democratic Republic of the Congo) removed from the List of World Heritage in Danger». *UNESCO World Heritage Centre* **(engelsk)**. 19. juli 2021. Besøkt 21. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Wildlife Conservation Society
* UNEP World Conservation Monitoring Centre: *faktaark*[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Groklaw** er en blogg som ble opprettet av Pamela Jones for at hun kunne lære seg blogging og for se hva dette kunne brukes til. Prosjektet startet etter en samtale med en advokatkollega, der det blant annet ble diskutert om hun skulle skrive i bloggen hans. Hun kunne ingenting om blogging og opprettet derfor selv en blogg. Over tid har den i stadig økende grad fokusert på hennes favorittemne: Jus.

Det første innlegget i bloggen var "The Grokster Decision - Ode To Thomas Jefferson", en artikkel om fildelingens virkninger for musikkindustrien. Ganske snart ble hovedfokuset å følge rettssaken mellom IBM og SCO. SCO saksøkte IBM for å ha bidratt med programkoder til Linux som SCO mente å ha rettigheter til som formell eier av Unix. Saken har pågått fra 2003 og er forventet avsluttet i 2008. SCO har ikke klart å vise at de eier Unix, men dette er sentralt i en annen rettssak. De har heller ikke vist at det finnes kildekode i Linux som kommer fra Unix på tross av at dette har vært krevd av retten i 2 år. Saken har generert flere andre rettssaker, blant annet mellom Novell og SCO da Novell mener å eie de formelle Unix-rettighetene. Microsoft har støttet SCO økonomisk i denne saken, trolig med $50 000 000. 10. august 2007 avgjorde retten at det faktisk er Novell, og ikke SCO som eier rettighetene til UNIX og UnixWare, noe som nødvendigvis ødelegger hele saken SCO kjører mot IBM i retten.

Nettstedet er etter hvert blitt meget populært, og brukes stadig mer som nettsted for diskusjon av jus i samband med informasjonshåndtering, open source og *intellectual property*.

Referanser
----------

1. ↑  «Intervju med Pamela Jones, redaktør for Groklaw». *Linux Online*. 31. juli 2003. Arkivert fra originalen 16. februar 2007. Besøkt 22. juni 2008.
2. ↑  «Court Rules: Novell owns the UNIX and UnixWare copyrights! Novell has right to waive!». *Groklaw*. 10. august 2007. Besøkt 25. juli 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Groklaw
Seychellenes president, James Michel, tilhører Folkets parti.
**Folkets parti** er navnet på et sosialistisk parti på Seychellene. Engelsk: *People's Party*, seychellisk kreol: *Parti Lepep*. Folkets parti har vært det styrende partiet på øygruppen siden 1977, og var det eneste lovlige partiet mellom 1979 og 1991. 

Partiet ble stiftet i 1964 av France-Albert René under navnet **Seychellenes forente folkeparti** (*Seychelles People's United Party*). Senere endret det navn til **Seychellenes progressive folkefront** (*Seychelles People's Progressive Front*; fransk: *Front Progressiste du Peuple Seychellois)*). Partiet skiftet navn til Parti Lepep i juni 2009. I 2018 skiftet de navn igjen, nå til United Seychelles.

Ved valget i mai 2007 fikk partiet 56,76% av stemmene, og 23 av 34 seter i parlamentet.

Referanser
----------

1. ↑  «Parti Lepep, seeking platform of unity, changes name to United Seychelles». *www.seychellesnewsagency.com*. 25. november 2018. Besøkt 25. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Salorno sett fra Castello di Salorno
Castello di Salorno (tysk *Haderburg*)
**Salorno** (italiensk) eller **Salurn** (tysk) ligger ca. 30 km syd for Bolzano i den italienske regionen Trentino-Syd-Tirol og er den sydligste kommunen i Syd-Tirol. Salorno ligger ved sydenden av Syd-Tirols vinvei og er en betydelig vinprodusent. Deler av kommuearealet ligger i naturparken *Trudner Horn*.

Salorno ligger i Adige-dalen (Adige eller Etsch er Syd-Tirols største og Italias nest største elv), der denne har en naturlig innsnevring (kalt *Chiusa di Salorno* eller *Salurner Klause*). Denne dalinnsnevringen mellom Favogna (*Fennberg*, 1468 moh.) på høyre og Monte di Salorno (*Geiersberg*, 1084 moh.) på venstre dalside utgjør her sydgrensen for det sammenhengende tyske språkområdet. Nabokommunen Roverè della Luna er derfor rent italienskspråklig, mens Salorno lenge var overveiende tyskspråklig. Etter italieniseringspolitikken på 1900-tallet er det nå et italiensktalende flertall i kommunen (62 % mot 38 % tysk i 2011).

Historie
--------

Stedet har vært bebodd siden romertiden. Salorno ble først nevnt som *Salurnis* i år 580 da Lombardene kjempet mot de invaderende Frankerne.

På en kalksteinsklippe høyt over Adige-dalen ligger middelalderborgen *Castello di Salorno* (*Haderburg*). Borgen ble først nevnt i 1053.

Nabokommuner
------------

* Kurtinig an der Weinstraße
* Margreid an der Weinstraße
* Montan
* Neumarkt
* Capriana
* Cembra
* Faver
* Giovo
* Grauno
* Grumes
* Mezzocorona
* Roverè della Luna
* Valda

Referanser
----------

1. ↑  «Superficie di Comuni Province e Regioni italiane al 9 ottobre 2011». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.
2. ↑  «Popolazione Residente al 1° Gennaio 2018». Istituto nazionale di statistica. Besøkt 16. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Salornos historie Arkivert 6. oktober 2007 hos Wayback Machine. (tysk)
* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Salorno – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Salorno – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
Issos lå i det området som nå er provinsen Hatay, grønt på kartet
**Issos** (gresk: Ἱσσός eller Ἱσσοί) var i antikken en bosetning i det nåværende Tyrkia ved den lille elven Pinarus, ikke langt fra İskenderun.

Her ble slaget ved Issos utkjempet i 333 f.Kr. mellom Aleksander den store og Dareios III.

Senere ble det i 194 utkjempet et slag, også kalt *det andre slaget ved Issos* mellom keiser Septimius Severus og hans utfordrer Pescennius Niger. 

I 622 stod det ytterligere et slag her, kalt *det tredje slaget ved Issos* mellom Østromerriket og det persiske Sasanide-dynastiet.

Litteratur
----------

* Hansgerd Hellenkemper: *Das wiedergefundene Issos*. i: Jakob Ozols, Volker Thewalt (Hrsg.): *Aus dem Osten des Alexanderreiches. Völker und Kulturen zwischen Orient und Okzident. Iran, Afghanistan, Pakistan, Indien. Festschrift zum 65. Geburtstag von Klaus Fischer.* Köln 1984. S. 43–50. ISBN 3-7701-1571-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Aldesa Construcciones S.A.**, også kjent som **Aldesa Group**, ble etablert i 1969 og er en av Spanias ledende totalentreprenører. Aldesa Group tilbyr prosjektering, tekniske løsninger og utbygging innen sektorer som transport og infrastruktur, energi og kraft, skoler og barnehager, og bygg- og anlegg. 

Aldesa Group er delt inn i fire forretningsdivisjoner:

* Aldesa Construction
* Aldesa Industry
* Aldesa Concessions
* Aldesa Home

Konsernet har 2600 ansatte fordelt på tre kontinent. I tillegg til virksomhet i Norge har selskapet store prosjekter blant annet i Mexico, Honduras, Guatemala, Peru, Polen, og i Romania, samt i hjemlandet Spania. 

Konsernet omsetter for om lag 7 milliarder kroner årlig.

Aldesa Group investerer årlig i overkant av 8 millioner dollar til forskning og utvikling (FoU). Selskapet har lang erfaring med prosjekter i krevende og værharde omgivelser. 

Aldesa samarbeider med de spanske selskapene Proacon og Coalvi som jobber med utbygging av høyhastighetsbane, metro- og undergrunner, motorvei, sprengning- og tunnelutbygging.

Norge
-----

Aldesa Entreprenør eies av det spanske bygg- og entreprenørkonsernet Aldesa Group. Aldesa Entreprenør etablerte seg i Norge i 2015.

Aldesa utfører prosjektering, utbygging, tekniske løsninger og vedlikehold av bygninger, bolighus, rehabiliteringsprosjekt, tunnelbygging og infrastruktur. 

José Maria Argüelles de Bustillo er direktør for Aldesa Entreprenør Norge.

### Prosjekter i Norge

Aldesas første byggeprosjekt i Norge er utbygging av Harstadåstunnelen i Harstad. Arbeidet startet i april 2016. Tunnelen skal etter planen stå ferdig i 2019. Harstadåstunnelen er det største delprosjektet i Harstadpakken og skal bidra til å redusere gjennomgangstrafikken i sentrum med minst 40 prosent.

Høsten 2016 fikk Aldesa tildelt kontrakten på rehabiliteringen av fire E18-tunneler i Vestfold.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  avis, Hålogaland. «Spanjolene fikk tunneldrivinga». *Hålogaland avis*. Arkivert fra originalen 18. november 2016. Besøkt 18. november 2016.
3. ↑  Harstadpakken
**Park Overall** (født 15. mars 1957 i Greeneville i Tennessee) er en amerikansk skuespiller som er mest kjent for sin tunge søramerikanske aksent, som er hennes varemerke.

Park Overalls aller første TV-rolle var i NBC-serien *Empty Nest* der hun spilte *Laverne Higby Todd Kane* som jobbet som sykepleier sammen med *Dr. Harry Weston* som ble spilt av skuespiller Richard Mulligan. Hun spilte senere i den kortlevde TV-seriene *Katie Joplin* og *Ladies Man* som begge var fra 1999. Hun hadde også en stemme i den animerte TV-serien *The Critic* som gikk på TV i 1995.

Park Overalls første rolle i en spillefilm var i filmen *Tainted* i 1988, og hun dukket senere opp i ytterligere fire filmer dette året. Hennes siste opptreden på film før hun pensjonerte seg som skuespiller var i filmen *To Kill a Mockumentary* fra 2006.

Park Overall skal være en fjern slektning av president Barack Obama.[]

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, GeneaStar person-ID overallp[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Park Overall på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Park Overall i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Park Overall på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Park Overall på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Park Overall på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Park Overall hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kings Cross** er et område i den engelske bydelen Camden i London. Et lite område som ligger innenfor Islington regnes også gjerne med til Kings Cross. Det er det indre byområdet av London, 4,8 km nord for Charing Cross, og lokaliseringen av King's Cross jernbanestasjon, en av de fremste innfallsferdselsårer til London fra nord.

Det var tidligere et bordellkvarter og nedslitt, men området har blitt rehabilitert siden midten av 1990-tallet med endestasjon for høyhastighetstoget Eurostar som hadde åpning i 2007 og byggingen av King's Cross Central (KXC), et betydelig økonomisk utviklingsmiljø.

Historie
--------

Området var tidligere kjent som *Battle Bridge*, en referanse til Broad Ford Bridge over elven Fleet. Tradisjonen hevder at det stod et stort slag mellom romerne og ikenerne under Boudicca. Den opprørske dronningen skal etter legenden være gravlagt under plattform 9 på King's Cross stasjon.

Det nye navnet kom fra et monument til Georg IV som ble satt opp i krysset mellom Gray's Inn Road, Pentonville Road og New Road (nå Euston Road) i 1835. Monumentet var ikke populært, og ble tatt ned etter ti års tid, men området beholdt sitt nye kallenavn. Monumentet stod der jernbanestasjonen nå ligger. Den åpnet i 1852, som erstatning for en provisorisk stasjon i nærheten som var opprettet for Crystal Palace-utstillingen.

Før den andre verdenskrig var området fattig, men allikevel et travelt område på grunn av jernbanestasjonen hvor store deler av vareleveransene til London kom inn. Etter krigen var det meste av industrien borte, og området var i stor grad forlatt. Frem til 1990-årene var det beryktet for prostitusjon og narkotikamisbruk og -handel. Jernbanen trengte mindre områder enn tidligere, og det ble derfor mange ledige tomter i Kings Cross. På grunn av stedets dårlige rykte var disse billige, og blant de som benyttet seg av dette var flere kunstere og designere. I 1990-årene ble King's Cross Partneship opprettet for å finansiere fornyelsesprosjekter. I 2000 begynte arbeidet med Channel Tunnel Rail Link, og dette dro med seg også andre investeringer i Kings Cross.

Referanser
----------

1. ↑  Thornbury, Walter (1878): «Highbury, Upper Holloway and King's Cross» i: *Old and New London: Volume 2*, opprinnelig utgitt av Cassell, Petter & Galpin, s. 273–279. Digital utgave ved *British History Online*
2. ↑  King's Cross Central Developer

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kings Cross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Official site of King's Cross development
* Local directory
* Sammendrag av lokale turistattraksjoner
* The original King's Cross monument (Victorian London)
* King's Cross Development Brief (PDF)
* King's Cross Development Forum,a group providing the community response to developments

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** CiNii **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Marked i Hodeida
**Hodeida** eller **Al-Hudayda** (arabisk: الحديدة‎) er den fjerde største byen i Jemen. Den har omkring 500 000 innbyggere.[] Hodeida er hovedstad i guvernementet Al-Hudaydah. Byen ligger ved Rødehavet og er en viktig havneby, med eksportprodukter som kaffe, blekjord og skinn. Her finnes også en fiskehavn.

Historie
--------

Byen ble utviklet som havneby fra 1849, da den ble okkupert av Det osmanske rike og ble betydelig på bekostning av Mokka.

I 1914, under første verdenskrig, etablerte tyske styrker under major Othmar von Stotzingen en kommunikasjonsstasjon i byen som ble brukt under det arabiske opprør for å kunne videreformidle kommunikasjon mellom Istanbul og Tysk Østafrika, samt for å kunne sende propaganda til Sudan, Somaliland og Etiopia.

En alvorlig brann i januar 1961 ødela store deler av byen. Den ble gjenoppbygd, mer spesielt havneområdet, med sovjetisk hjelp.[] En vei til Sana ble ferdig samme år. Hodeida var en sovjetisk flåtebase i 1970- og 1980-årene.[]

Referanser
----------

1. 1 2  «al-Hudaydah». *Store norske leksikon*. Besøkt 26. desember 2011.
2. ↑  *Royal Central Asian Journal Volume XXIV part II*. 1937. s. 313.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Al Hudaydah – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Hoddesdon** er en by i kommunen (borough) Broxbourne i grevskapet Hertfordshire, England. Den er beliggende i dalen Lea Valley. Den er lokalisert 6 km sørøst for Hertford, 8 km nord for Waltham Cross, og 18 km sørvest for Bishop's Stortford.

Byen oppsto rundt en skysstasjon på veien mellom Cambridge og London. På 1700-tallet kunne mer enn 35 vogner stoppe i byen hver dag. I dag blir byen betjent av Rye House jernbanestasjon og den nærliggende jernbanestasjonen i Broxbourne. Byen hadde en befolkning på 36 883 innbyggere i 1991, men har siden hatt en stødig vekst, og har i henhold til folketellingen i 2011 en befolkning på 42 253 innbyggere.

I 1683 var Hoddesdon sentrum for Rye House-komplottet, en plan om å myrde Karl II av England og hans bror hertugen av York.

På midten av 1900-tallet opplevde byen en oppgangsperiode på grunn av store grustak i området. Dette tok slutt allerede i 1970-årene, da det ikke var mer å hente ut. De kunstige sjøene som har oppstått i grustakene har blitt tatt i bruk som lokale fritidstilbud. Byen har noe lett industri, men er først og fremst en pendlerby for London.

Referanser
----------

1. ↑  Hoddesdon (Hertfordshire), *City Population*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hoddesdon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Hoddesdon Society

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Marcus Jacobus Teeuwen** (født 1966 i Nederland) er professor i japansk språk og kultur ved *Institutt for kulturstudier og orientalske språk*, Universitetet i Oslo.

Han har en doktorgrad fra 1996 med avhandlingen *Watarai Shinto: An Intellectual History of the Outer Shrine in Ise*, underviste ved University of Wales 1994–99 og er siden 1999 professor i Oslo. Han arbeider særlig med shintoismen, og har alene eller sammen med andre blant annet skrevet *Shinto in history: Ways of the kami* (2000), *Buddhas and kami in Japan: Honji suijaku as a combinatory paradigm* (2003), *The culture of secrecy in Japanese religion* (2006) og *A new history of Shinto* (2009) og redigert *Shinto, Japans eldste myter* (2005) og *Zen* (2007) i serien Verdens Hellige Skrifter.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Mark Teeuwen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Mark Teeuwen i BIBSYS
* CV på UiOs hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii **·** CRIStin
 |
***Alice in Wonderland*** er en britisk stumfilm fra 1903, regissert av Cecil Hepworth og Percy Stow.

Handling
--------

Alice sovner når hun ligger i en hage, men blir vekket av en hvit kanin i vest med et lommeur. Hun følger etter kaninen ned i et hull og befinner seg i en hall med mange forskjellige dører. Hun finner en liten dør, men får ikke plass gjennom døren. Når hun oppdager en flaske merket «drikk meg» så gjør hun dette og krymper. Men dette er fremdeles ikke nok til å komme seg gjennom døren. Alice spiser deretter en kake merket «spis meg» og vokser umiddelbart større enn hennes naturlige størrelse. Hun finner deretter en vifte som gjør henne i stand til å krympe nok til å komme gjennom den lille døren. Deretter kommer hun seg til en vakker hage, hvor hun forsøker å få en hund til å leke med henne. Hun går hjem til den hvite kaninen, men forstørrer plutselig til normal størrelse igjen. For å komme seg ut av huset igjen bruker hun viften.

Hun går inn på et kjøkken, hvor hun møter en kokk og en kvinne som holder en baby. Hun overtaler kvinnen til å gi henne barnet, og tar med seg spedbarnet med ut etter at kokken begynner å kaste ting. Babyen forvandler seg snart til en gris, og vrir seg ut av grepet hennes. Kvinnen viser seg å være en hertuginne, og katten hennes «Cheshire Cat» dukker opp og leder Alice til Mad Hatter's Mad Tea Party. Dronningen inviterer snart Alice til å bli med på den kongelige prosesjonen, en parade med marsjerende spillkort og en rekke andre karakterer, ledet av den store hvite kaninen med lommeuret. Men når Alice utilsiktet fornærmer dronningen, tilkaller hun umiddelbart en bøddel. Alice forsøker å unngå denne bøddelen, og flykter samtidig som alle spillkortene tar opp jakten på henne.

Skuespillere
------------

* May Clark som Alice
* Cecil M. Hepworth som en frosk
* Geoffrey Faithfull som et spillkort
* Stanley Faithfull som et spillkort
* Mrs. Margaret Hepworth som en hvit kanin / hjerter-dronning
* Norman Whitten som Mad Hatter / Fish

Referanser
----------

1. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*
2. ↑  Alice in Wonderland

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Alice in Wonderland* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Alice in Wonderland* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Alice in Wonderland* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Alice in Wonderland* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Alice in Wonderland* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Alice in Wonderland* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Den russiske forfatteren Aleksej Nikolajevitsj Tolstoj utgav i 1936 barneboka *Gullnøkkelen eller Buratinos eventyr*, en fortelling som er fritt basert på Pinocchio. Bildet viser et russisk frimerke med en tegning av den populære hovedpersonen Buratino.
En utkledd Buratino fra en skoleåpning i storbyen Donetsk i Ukraina 2008
**Buratino** (på russisk Буратино) er hovedpersonen i den russiske barneboka «Gullnøkkelen eller Buratinos eventyr» fra 1936 skrevet av den russiske forfatteren Aleksej Tolstoj (1883–1945). Fortellingen er fritt basert på Carlo Collodis «Pinocchio» fra 1883. Da boka kom ut i 1936, ble Burantino raskt svært populær blant barn i Sovjetunionen. Det er den fortsatt, selv om dagens barn er like kjent med den vestlige varianten.

Bakgrunn og utbredelse
----------------------

### Handling

Forfatteren har fortalt at handlingen i boka oppstod da han gjenfortalte og bearbeidet Pinocchio for sine barn fritt etter hukommelsen, ei bok han ikke hadde lest siden han var barn. Buratino er – som Pinocchio – en levende dokke, men i motsetning til Pinocchio har Buratino konstant lang nese, skåret ut av Papa Karlo (папа Карло). Sammen med venner på et dokketeater forsøker Buratino å finne en gullnøkkel til en hemmelig dør i Papa Karlos hus, en nøkkel som også den onde dokketeaterdirektøren Karabas Barabas (Карабас-Барабас) er på jakt etter.

### Navn

Den russiske skikkelsen har lånt navn fra Burattino (også skrevet Burrattino og Burratino), en mindre viktig tjenerfigur i den italienske teatertradisjonen commedia dell'arte, der *burattino* betyr «dokke (av tre)» eller «sprellemann».

Buratino ga navn til flere produkter i Sovjetunionen, blant annet en brus med karamellsmak. Også rakettoppskytningssystemet TOS-1 ble populært kalt *buratino* på grunn av det store nesepartiet.

### Filmatiseringer

* 1939: *Gullnøkkelen*, en film fra 1939 med levende skuespillere og stop-motion-animasjon
* 1960: *Buratinos eventyr*, tegnefilm (i amerikansk TV-versjon 1998)
* 1975: *Burations eventyr*, TV-film

Se også
-------

* Pinocchio, italiensk barnebokfigur fra 1883
* Burattino, figur i commedia dell'arte
* Zäpfel Kern, tysk variant av Pinocchio

Referanser
----------

1. ↑  «Buratino-filmen fra 1939». Arkivert fra originalen 12. mars 2007. Besøkt 31. august 2009.
2. ↑  «Buratino-filmen fra 1960». Arkivert fra originalen 7. februar 2006. Besøkt 31. august 2009.
3. ↑  «Amerikansk TV-versjon 1989 av filmen fra 1960». Arkivert fra originalen 8. mai 2006. Besøkt 31. august 2009.
4. ↑  «Buratino-filmen fra 1975». Arkivert fra originalen 23. mars 2006. Besøkt 31. august 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Buratino – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Alicebreen** er en 24 km lang sidebre i Ross Dependency i Øst-Antarktis. Den flyter østover fra Queen Alexandra Range og ut i Beardmorebreen ved Sirohi Point. Breen ble oppdaget i 1907−09 av Nimrod-ekspedisjonen under Ernest Shackleton og kalt opp etter Alice Gardner, moren til Eric Marshall, som tok del i Shackletons forsøk på å nå Sørpolen. Advisory Committee on Antarctic Names (US-ACAN) godkjente navnet i 1962.

Se også
-------

* Liste over isbreer i Antarktis

Referanser
----------

1. 1 2  John Stewart (2011). *Antarctica: An Encyclopedia*. 1 (2 utg.). McFarland. s. 26. ISBN 978-0786435906.

Kilder
------

* Alice Glacier SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (New Zealand). Katalognr. 222

* Alice Glacier SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 222

 Denne artikkelen inneholder stoff fra United States Geological Survey-artikkelen «Alice Glacier» som er i offentlig eie (innhold fra Geographic Names Information System).

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Birgitte Brekke** (født 17. september 1954 i Danmark) er kommandør i Frelsesarmeen. Hun reiste på Frelsesarmeens internasjonale offisersskole i 1978 og der møtte hun Bo Brekke, som hun etter endt studium i 1980 giftet seg med. Sammen har de gjort tjeneste i Norge, Danmark og Sri Lanka og ledet arbeidet i Bangladesh og Nord-Skottland. I 2005 ble de nestkommanderende i Frelsesarmeens Øst-Europa-territorium som fram til 1. august 2015 besto av Russland, Ukraina, Georgia, Moldova og Romania. I 2006 ble de beordret til Pakistan hvor Bo ble skutt og drept i Lahore den 27. september 2007.

Birgitte Brekke er kjent som «Moren til Sally Ann» – et rettferdig handel-konsept som i dag har spredd seg til fire verdensdeler. 

Selv om hun opprinnelig er fra Danmark, er Birgitte Brekke fortsatt norsk offiser. I perioden etter mannens død var hun bosatt i Norge, men jobbet med prosjekter knyttet til det internasjonale hovedkvarteret i London. 1. november 2010 ble hun beordret som landsleder for Frelsesarmeen i Danmark. 

Høsten 2012 ble hun utnevnt til internasjonal sekretær for Europa, og forfremmet til kommandør. Denne stillingen tiltrådte hun 1. februar 2013. I juli samme år ble det kjent at hun hadde forlovet seg med general Shaw Clifton. De giftet seg i London lørdag 12. oktober samme år. Fra 1. januar 2018 har Birgitte Brekke vært internasjonal sekretær for programavdelingen ved det internasjonale hovedkvarteret, en stilling hun hadde fram til hun gikk av med pensjon 1. okt. 2021. Som pensjonist har hun jobbet deltid i teamet som leder Frelsesarmeens strategiarbeid i Norge, Island og Færøyene.

Eksterne lenker
---------------

* Moren til Sally Ann

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** NKC
 |
Avbildning av bygningen i 1886, der panoptikonprinsippet vises tydelig
**La Roquette-fengslene** var to fengsler i 11. arrondissement i Paris, på hver sin side av rue de la Roquette. De eksisterte fra 1830 og til 1974. 

Det eldre bestod fra 1830 til 1974, det yngre fra 1836 til 1900. 

Senere er stedet for *la petite Roquette* (det opprinnelige fengselet) gjort til La Roquette-plassen, den største i det 11. arrondissement.

Henrettelsessted
----------------

Fotomontasje fra datiden, viser arkebuseringen av gisler under Pariserkommunen i 1871
Den 29. november 1851 ble per dekret bestemt et nytt sted for henrettelser i Paris. Guillotinen ble satt opp ved inngangen til *Grande Roquette*. Fundamentene er fremdeles (2015) synlige i bakken. Allerede tre uker etter fant den første henrettelsen sted.

I alt ble frem til 1899 69 fanger henrettet med denne giljotinen. En av den var den åttefoldige morder Jean-Baptiste Troppmann i 1870. Året etter, i 1871, ble dessuten seks gisler skutt i *Grande Roquette* under Pariserkommunen av kommunardene; blant de henrettede var den katolske erkebiskop Georges Darboy av Paris, andre geistlige, og en dommer.

Litteratur
----------

* Dominique Leborgne, Danièle Chadych: *Vie et histoire du XI. arrondissement*. Èd. Hervas 1990, ISBN 978-2903118273
* Yvette Sémard, Gilles Perrault: *En souvenir de l'avenir. Au jour le jour dans les camps de Vichy 1942-1944. La Petite Roquette, les camps des Tourelles, d'Aincourt, de Gaillon, de La Lande et de Mérignac.* Éd. L'Arbre verdoyant. Montreuil. 1991. ISBN 978-2867180231

Eksterne lenker
---------------

* (en) Prison de la Roquette – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
La Rambla
Blomsterbod på la Rambla
**La Rambla** er en gate i den katalanske byen Barcelona. Den er kjent for sitt yrende folkeliv og sine mange underholdningsartister, salgsboder, kafeterier, restauranter og butikker. La Rambla starter øverst ved plassen Plaça de Catalunya, og slutter 1,2 kilometer lenger nede, ved Columbus-statuen ved Port Vell. Midten av la Rambla er ei bred gågate med trær på begge sider, mens det kjører biler på begge sider av gata, mellom trærne og bygningene.

Den spanske poeten Federico García Lorca sa en gang at la Rambla var «den eneste gata i verden som jeg skulle ønske aldri tok slutt».

Navnet
------

Navnet *la Rambla* betyr «flod/elv» på katalansk og spansk. Ordet kommer fra det arabiske ordet *ramla*, som betyr «elveløp med sand».

«Las Ramblas (Les Rambles)»
---------------------------

De forskjellige delene av la Rambla har forskjellige navn. Derfor er gata også kjent som **las Ramblas (les Rambles)**. Fra nord til sør er de ulike delene de følgende:

* **Rambla de Canaletes**, med den kjente drikkekilden font de Canaletes. Tradisjonen sier at hvis man drikker av den kommer man til å returnere til Barcelona.
* **Rambla dels Estudis**, som heter dette fordi det var her universitetet befant seg fram til 1843.
* **Rambla de les Flors** (eller Rambla de Sant Josep), det eneste stedet i byen hvor det ble solgt blomster på 1800-tallet. Det er fremdeles et stort antall blomsterboder her.
* **Rambla dels Caputxins** (eller Rambla del Centre). Denne delen har fått navnet sitt på grunn av at det tidligere ble solgt aper her, av typen kapucin (*caputxí* på katalansk).
* **Rambla de Santa Mònica**, den nederste delen av gata, som ender nede ved havna.

Ved havna fortsetter la Rambla som *Rambla de Mar*, og fører ut til Maremàgnum. Denne strekningen ble åpna i 1994. I den andre enden, på motsatt side av Plaça de Catalunya, fortsetter gata i som Rambla de Catalunya.

Eksterne lenker
---------------

* La Rambla, på hjemmesida til l'Ajuntament de Barcelona Arkivert 17. mars 2010 hos Wayback Machine.
* Assosiasjonen La Rambla Venner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
La Rance tidevannskraftverk i elva Rance, Frankrike.
Modell av anlegget.
**La Rance tidevannkraftverk** er et kraftverk i munningen av den korte, men vannrike elva Rance i det nordvestre Frankrike. Kraftverket ligger ved byen Saint-Malo i Bretagne, på sørkysten av Den engelske kanal. Dette er et tidevannskraftverk, med installert effekt på i alt 240 MW vannkraftkapasitet fordelt på 24 turbiner. Årlig produksjon av elektrisk kraft er ca. 0,6 TWh (600 GWh), det vil si at gjennomsnittseffekten gjennom døgnet hele året er 68 MW.

Damanlegget er 750 meter langt, og strekker seg over elva 5 km sør for Saint-Malo og byen Dinard. Tidevannsmøller har lang tradisjon i elva Rance, som har meget stor forskjell på flo og fjære – inntil 13,5 meter akkurat her. Drenering og bygging av kraftanlegget startet i 1963, etter at oppdemmningen (1960–63) var fullført. Det ble åpnet i november 1966 av president Charles de Gaulle, som verdens første og fremdeles største kraftproduserende tidevannsanlegg. Tidevannsbassenget er på inntil 22,5 km².

Anlegget har ført til en del tilmudring av vannløpet, med den følge at sammensetningen av fiskebestandene er endret. Tobis *(Ammodytes tobiatus)* har forsvunnet, mens havabbor *(Dicentrarchus labrax)* har vendt tilbake til elva etter å ha vært borte fra området.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2   Registre national des installations de production et de stockage d'électricité, opendata.reseaux-energies.fr, utgitt 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* University of Strathclyde Arkivert 23. april 2009 hos Wayback Machine. – casestudie av La Rance Tidal Barrage.
* Beskrivelse hos EDF (engelsk).

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Birgittaklosteret** på Tiller i Trondheim er et katolsk nonnekloster tilknyttet birgittinerordenen. Birgittaklosteret befinner seg ca. 10 km sør for Trondheim sentrum, nær Tiller kirke.

Historikk
---------

Den hellige Birgitta fra Upplands len i Sverige grunnla sitt
første kloster i Vadstena i året 1370. Flere århundre senere i 1911
fornyet den salige moder Elisabeth, som var født i Fåglavik i
Västergötland, Birgittaordenen med hovedklosteret i Roma.
Under hennes ledelse fikk Birgittaordenen nytt liv.

Birgittasøstrene kom til Norge og Trondheim i 1998, og
opprettet et kloster i midlertidige lokaler (nær Heimdal sentrum) den 19. juni 1998. 

I august 2009 kunne søstrene
flytte til sitt nye kloster på Tiller. Klosteret er på 3.100
kvadratmeter. Gjestehuset med 5 dobbeltrom, 15 enkeltrom og
konferanserom kunne tas i bruk samtidig. 

Siden 25. juni 2009 har Patrizia Telese virket som klosterets priorinne.

Siste byggetrinn, presteboligen og klosterkirken, sto ferdig i desember 2010 og ble
høytidelig innviet 2. april 2011. Biskop Bernt Eidsvig var hovedcelebrant.
Kirken har sitteplasser til ca. 100 besøkende.

Bønn og arbeid
--------------

I dag lever 9 søstre på Birgittaklosteret på Tiller. Søstrene
kommer fra tre forskjellige verdensdeler og fire forskjellige land
(India, Italia, Mexico og Polen).

Livet i klosteret er delt mellom bønn og arbeid, ora et labora.

* 6.15 Matutin, laudes og meditasjon
* 7.30 Messe
* 10.00 Sakramenttilbedelse
* 16.15 Rosenkrans og vesper
* 21.00 Kompletorium

På søndag er det messe kl. 11.00.  

Kirken er åpen for besøkende under bønn- og
messetidene.

Mellom bønnetidene driver søstrene et gjestehus med konferanseavdeling.  

Lokalene kan også leies for private arrangement som jubileer, konfirmasjon, minnesamvær etc.

Referanser
----------

1. ↑  «Tredje byggetrinn i gang på Tiller», Katolsk Informasjonstjeneste, 19.06.2010.
2. ↑  Heidi H. Øyma: «Birgittasenteret på Tiller: et hus åpent for alle» Arkivert 28. august 2014 hos Wayback Machine. *Broen*, 2009, nr. 5, side 6-7.
3. ↑  «Kirkevigsel 2. april 2011», Birgittaklosterets nettsted, besøkt 13.11.2011

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon av klosteret på katolske nettsider
* Klosterets egen nettside
**Ashmore** er en liten landsby og et verdslig sogn i distriktet North Dorset i den nordøstlige delen av grevskapet Dorset, England. Den ligger ved Cranborne Chase, omkring 8 km sør for Shaftesbury og 32 km sørvest for Salisbury. Landsbyen består av en kirke og drøyt 80 små stenhus, mange av dem med stråtak. Den ligger over 200 moh. og er den høyest beliggende landsbyen i Dorset. Landsbyen er sentrert rundt en sirkulær dam og består av en kirke og flere steinhus, mange med stråtak. Dammen, angelsaksisk *mere*, er hva som har gitt landsbyen dens opprinnelige navn, *Ashmere*, siden forvansket til Ashmore. 

Ved folketellingen i 2011 hadde sognet en befolkning på 188 innbyggere.

Landsbyen ligger ved den romerske veien mellom Bath og Badbury Rings, og man mener at dammen kan ha hatt en spesiell betydning, muligens som kultsted, i romersk tid. Det lå antagelig en bosetning der i denne perioden, selv om navnet den er kjent under, som forklart over, er av senere angelsaksisk opprinnelse.

Referanser
----------

1. ↑   «mere (n.)», *Online Etymology Dictionary*
2. ↑   North Dorset District Council: *North Dorset Official District Guide*, Home Publishing Co. Ltd. c.1983. s. 30
3. ↑  «Area: Ashmore (Parish), Key Figures for 2011 Census: Key Statistics» Arkivert 11. oktober 2016 hos Wayback Machine.. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics

Litteratur
----------

* Pitt-Rivers, Michael (1968): *Dorset*. London: Faber & Faber.
* Taylor, Christopher (1970): *The Making of the Dorset Landscape*. London: Hodder & Stoughton.

Eksterne lenker
---------------

(en) Ashmore – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Ashmore» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine. *The Dorset Page*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Ashot Karapetyan** (født 9. mai 1999) er en armensk alpinist. Han ble armensk mester i slalåm i 2018.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongen 2015/16

Karapetyan deltok i Junior-VM i alpint 2016, der han kom på 47.-plass i storslalåm. Han fullførte ikke slalåmrennet. 

### Sesongen 2016/17

VM i alpint 2017 ble arrangert i St. Moritz i Sveits, og Karapetyan kom der på 77.-plass i slalåm. I storslalåm ble han diskvalifisert. 

### Sesongen 2017/18

I januar 2018 deltok han i det iranske mesterskapet i alpint, og kom der på sjuendeplass i storslalåm og tiendeplass i slalåm. Den 31. januar vant han slalåm under det armenske mesterskapet i alpint i Tsaghkadzor. 

Karapetyan representerer Armenia under Vinter-OL 2018.

Referanser
----------

1. ↑   Olympedia, Olympedia utøver-ID 136672, besøkt 27. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eurosport - *Ashot Karapetyan* Arkivert 2018-02-09, hos Wayback Machine. besøkt 9. februar 2018.
3. ↑  FIS - *Ashot Karapetyan - Results*, besøkt 9. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ashot Karapetyan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ashot Karapetyan – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos PyeongChang 2018
**Jonathan Dunn McKee** (født 19. desember 1959) er en amerikansk seiler som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 2000 i Sydney.

McKee ble olympisk mester i seiling under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Sammen med William Carl Buchan vant han Flying Dutchman-klassen foran Terry McLaughlin / Evert Bastetan fra Canada og Jonathan Richards / Peter Allam fra Storbritannia.

Seksten år senere, under Sommer-OL 2000 i Sydney, vant han en bronsemedalje i 49er-klassen sammen med sin bror Charles McKee.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1984 USAs flagg Los Angeles - **Gull** i seiling, Flying Dutchman USAs flagg USA
* Bronse 2000 Australias flagg Sydney - Bronse i seiling, 49er USAs flagg USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jonathan McKee – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan McKee – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan McKee – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan McKee – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Jonathan McKee – World Sailing Rediger på Wikidata
**Ashraf Marwan** (født 2. februar 1944 i Kairo, død 27. juni 2007 i London) var en egyptisk milliardær og en påstått spion for staten Israel, eller at han muligens var en egyptisk dobbeltagent. 

Marwan giftet seg med Mona Gamal Abdel Nasser, datter av den tidligere egyptiske presidenten Gamal Abdel Nasser, i 1960. Marwan hadde en doktorgrad i økonomi som han hadde tatt i Storbritannia. Marwan var stabssjef i det egyptiske militæret under president Anwar Sadat og senere var han en ledende arabisk industrimann. Marwan var en forretningspartner av Mohamed al-Fayed, hvis sønn Dodi Fayed omkom i en bilulykke med Diana, prinsesse av Wales, i august 1997. 

I april 1973 advarte Marwan den israelske etterretningstjenesten Mossad om at Egypt og Syria snart ville gjennomføre et overraskende militær-angrep mot Israel den 15. mai, noe som viste seg å være en falsk advarsel, og Israel brukte mye penger på å utstasjonere langt større militære styrker i de aktuelle områdene. Marwan varslet israelerne igjen om nye angrepsplaner kort tid før Jom kippur-krigen brøt ut. Denne advarselen ble ikke hørt av den israelske regjeringen, selv om det viste seg å være noe riktig i denne advarselen. 

Marwan døde den 27. juni 2007 like utenfor sin leilighet i Carlton House Terrace, London. Dødsårsak var traumatisk aorta ruptur etter et fall fra vinduet i hans leilighet i femte etasje. Amr Ellissy, en anerkjent egyptisk journalist, gjennomførte en undersøkelse om Marwan og hans dødsfall for å lage dokumentar-serien Ekhterak. Denne dokumentar-serien ble sendt på egyptisk fjernsyn i seks episoder på den første årsdagen for Marwans død. Filmen antyder at det er stor grunn til mistanke rundt omstendighetene rundt Marwans dødsfall.

Referanser
----------

1. ↑   news.bbc.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |