recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Einar Kaland** (født 14. september 1872, død 2. september 1938) var en norsk musiker, forlegger og instrumentmaker fra Bergen. 

Den musikkutdannede Kaland spilte fiolin og fagott, men er mest kjent for *Einar Kaland musikkforlag og orgelfabrikk* som han etablerte i 1897. Han begynte å produsere trøorgler i 1909, og firmaet produserte i alt ca. 1500 instrumenter fram til 1925. I tillegg forhandlet han flygler og pianoer.

Som musikkforlegger utgav Kaland blant annet musikk av Gyda Roggen, Inger Bang Lund, *Religiøse korsange* (1901–17) og *Lette ungdomskor* (1901–09) av Lars Søraas d.e. skolesangbokverk i 12 bind (1906–12) og den andre sangboka til Lars Søraas d.y. (1930).

*Einar Kaland Orgelfabrik* leverte trøorgler til blant annet Todalen kirke (1915). Et av hans instrumenter sto lenge i Herefoss kirke og det står et kalandharmonium i *Álftaneskirkja* på Island.

Etter Kalands død i 1938, drev de ansatte bedriften bedriften videre fram til rundt 1970.

Diskografi
----------

* Sigbjørn Apeland: *Glossolalia*, 2010, Hubro HUBRO CD2503. Trøorgel solo på instrumenter av Einar Kaland og Henrik Eide.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1922 for Bergen kjøpstad, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, utgitt 3. september 1938[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3  *Einar Kaland musikkforlag og orgelfabrikk*, Bergen byleksikon
4. ↑  *Inger Bang Lund* Arkivert 3. november 2014 hos Wayback Machine. mic.no, 17. april 2006
5. ↑  *Norske kirkebygg*
6. ↑  Kaland-harmonium i *Álftaneskirkja* på Island
7. ↑  «Nordische Musik». Arkivert fra originalen 21. november 2015. Besøkt 20. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Et renovert Kaland-harmonium

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Madhyapur Thimi** (også kjent som bare *Thimi*) er en by i Kathmandudalen i Nepal. 

Byen ligger 1 325 moh, plassert mellom dalens tre største, internasjonalt kjente byer Katmandu, Patan og Bhaktapur; omtrent 10 km øst for Kathmandu og 3 km vest for Bhaktapur. Byen dekker et område på 11,47 km².

Administrativt er byen en del av Bhaktapur-distriktet, som ligger i *Bagmati sone* i *Sentralregionen*.

Madhyapur Thimi er dalens fjerde største by. Innbyggertall i 2005 var beregnet til 54 905.

Dens innbyggere hører til newarfolket. Byen har en mer enn 1000 år gammel historie med mange monumenter fra Malla-tida og inskripsjoner helt tilbake til Lichavi-dynastiet. Den har sterke levende kulturtradisjoner, blant annet med en rekke festivaler, som feires med opptog, sang og dans. 

Den er kjent for sitt håndverk, blant annet for fin keramikk, masker, dukker og håndvevd tøy. Jordbruket dyrker spesielt mye grønnsaker, noe som har gjort Thimi kjent som Kathmandudalens grønnsakshage.

Eksterne lenker
---------------

* Lite kart over Thimi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Einar «Pastor'n» Iversen** (født 27. juli 1930 i Mandal, død 3. april 2019) var en norsk jazzmusiker (piano) og komponist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var sønn av en pastor og vokste opp i Oslo der han spilte i skolekospset til Katedralskolen, og studerte klassisk klaver under Inge Rolf Ringnes, Artur Schnabel og Finn Mortensen. 

### Musiker

Etter et år som sjømann og militærtjeneste i Tysklandsbrigaden etablerte han seg raskt i jazzmiljøet (1949), og spilte med Cecil Aagard. Han ble profesjonell muisiker i 1952, platedebuterte med Rowland Greenbergs orkester (1953), og ble tildelt norsk jazz´ høyeste utmerkelse Buddyprisen i 1958.

Han spilte på en rekke teatre, med Dizzy Gillespie på Birdland 1952), på amerikabåten med Anthony Ortega (1954) og Modern Jazz Quartet (1955)

Fra 1957 til 1960 var han med i Åge Kjelstrups danseorkester på Humlen Restaurant i Oslo, hvorfra også utgikk Mikkel Flagstads kvartett, som han også spilte i. Han spilte inn for NRK og gav konserter med Karin Krog og Lucky Thompson.

Iversen var fast huspianist på Metropol Jazz Club, der han spilte med musikere som Dexter Gordon (1962), Coleman Hawkins (1963) og Johnny Griffin (1964). Han samarbeidet også med svenske Putte Wickman og Monica Zetterlund, samt Povel Ramel-turné (1978). I Norge medvirket han på en rekke utgivelser med Bjarne Nerem, Egil Johansen, Totti Bergh, Nora Brockstedt og Ditlef Eckhoff.

Han ledet «E. I. Trio» med Tor Hauge på bass og Jon Christensen på trommer. Den ga ut landets første jazztrioinnspilling, *Me and my piano* (1967, Ponca Jazz Records 2005), inneholdende standardlåter. Selv ga han på Gemini Records ut *Jazz på norsk* (1990), *Who can I turn to* (1991), *Portrait of a norwegian jazz artist – Einar Iversen* (2001). Med Tine Asmundsen på bass og Svein Christiansen på trommer utkom *Seaview* (Hazel Records, 2001).

Iversens nyere komposisjoner er utgitt i *Twelve compositions* (Norsk jazzforlag, 2005).
Han var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden og vant Gammleng-prisen i klassen veteran i 1997.

Referanser
----------

1. ↑   jazzinorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Einar "Pastor´n" Iversen 1930-2019 - Jazz i Norge 5. april 2019
3. ↑  NTB (5. april 2019). «Einar «Pastor'n» Iversen er død». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 6. april 2019.

Litteratur
----------

* Hilde Brunsvik: *Einar Pastor'n Iversen.* Aschehoug. Oslo 2010, ISBN 978-82-03-19810-6.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i Jazzbasen
* Diskografi i Jazzbasen

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
|  |
| --- |
|  |
| Menneskelig Serum albumin (HSA) + 6 palmesyremolekyler (PDB 1E7H) |
| Albumin |
| **Identifikasjon** |
| Symbol(er) | ALB |
| Entrez | 213 |
| OMIM | 103600 |
| RefSeq | NM\_000477 |
| UniProt | P02768 |
| **Annen info** |
| Kromosom *3q13.3* |
| Sykdom relatert til dette proteinet: Kwashiorkor |  |

**Albumin** er et viktig fritt protein i blodet. Albus på latin betyr hvit. Det samme proteinet finnes i eggehvite og i melk. Det er vannløselig, og har en avgjørende betydning for det kolloidosmotiske trykket som bidrar til at væske holdes inne i blodårene. Ved albuminmangel dannes det fort væskeopphoping i vevene. Albuminkonsentrasjonen er en markør for ernæringstilstanden. I u-landene kan underernærte barns utseende (stor mage på grunn av væskeansamling og en stor lever) skyldes albuminmangel.

Små mengder albumin skilles ut med svette. Dersom klær vaskes uten forvasking i kaldt vann, slik at det første vannet er varmt, vil albuminet fra svetten denatureres og gjøre plagget stivere. Et skyllevann kaldt vann, eller forvask, fjerner effektivt albuminet i tøyet.

Albumin er sterkt vannløselig. Hvis vi er uheldige med å knuse egg og får den blanke eggehviten på hendene, forsvinner den forbausende raskt ved skylling med kaldt, eller lunkent vann, gjerne uten såpe.

Se også
-------

* Hematogen
* Kwashiorkor
* Marasmus
* Gel elektroforese

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Einar Kvamme** (født 16. september 1925 i Bergen, død 24. april 2014 samme sted) var en norsk maler.

Utdanning og karriere
---------------------

Kvamme hadde en solid faglig bakgrunn men utdannelse fra Bergen Kunsthåndverkskole, *Ole Eydes malerskole* og Statens kunstakademi i Oslo. Spesielt fremhevet han Jean Heiberg som en god læremester. Einar Kvamme debuterte på Vestlandsutstillingen i 1947 og var en av deltakerne på utstillingen 7 Bergensmalere i Bergen Kunstforening i 1952.

Så fulgte noen år da familien var i fokus og penselen ble lagt mer eller mindre på hyllen. Den neste separatutstillingen hadde han i 1974 i Bergen Kunstforening. Etter dette har han deltatt på en rekke utstillinger før han hadde sin neste separatutstilling i 2000. I 2005 hadde han en separatutstilling i Åsane kunstforening.

Kvamme var opptatt av at bildet er en selvstendig komposisjon som folk skal ha en selvstendig opplevelse av, så han presiserte at en ikke skal ta hans titler og tolkninger som en fasit.

Kvamme var medlem av *Bildende Kunstneres Forening* i Bergen, men ikke tilsluttet BONO. Hans verk er innkjøpt av Bergens Kunstforening, Bergen kommune og Hordaland fylkeskommune.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Einar\_Kvamme, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID becc41b0-3ae5-47e6-94fa-f0ee4ccf4368, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra utstillingen 2005

Litteratur
----------

* *Norsk kunstnerleksikon* ; Oslo 1983, Bind 2. s. 667

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
Strandabyggðs plassering på Island.
Drivtømmer, en tidligere inntektskilde for Hólmavík-området.
**Strandabyggð** er en kommune nordvest på Island i regionen Vestfirðir. Kommunen oppsto etter at Hólmavíkurhreppur og Broddaneshreppur ble slått sammen den 10. juni 2006 (etter avstemning i april samme år). Det ble samtidig avholdt et valg for å finne navn til den nye kommunen, hvor det var tre alternativer: Strandahreppur, Strandabyggð og Sveitarfélagið Strandir.

Per 2009 hadde kommunen en befolkning på 506 personer og en befolkningstetthet på 0,26 per kvadratkilometer. Kommunens areal er på 1 906 km². Kommunen ligger under Norðvesturkjördæmi valgkrets, og har kommunenummer 4911. Hólmavík er kommunehovedstaden, med ca. 380 innbyggere. Ásdís Leifsdóttir er borgermester i kommunen.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 8. juni 2019; utgiver: Islands statistikkbyrå.

Eksterne lenker
---------------

* (is) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Strandabyggð – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Islands flagg | **Kommuner i Vestfirðir** |  |
| Árneshreppur | Bolungarvíkurkaupstaður | Bæjarhreppur | Ísafjarðarbær | Kaldrananeshreppur | Reykhólahreppur | Strandabyggð | Súðavíkurhreppur | Tálknafjarðarhreppur | Vesturbyggð |

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Albrighton** er en stor landsby og et verdslig sogn i Shropshire, England. Den ligger 12,1 km nordvest for Wolverhampton, og har i praksis blitt en soveby denne byen, og 18,2 km fra Bridgnorth. Jernbanestasjonen i landsbyen betjener tog på linjen mellom Shrewsbury og Wolverhampton, hvilket gjør det lett for pendlere å bo der. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 4326 innbyggere.

Historie
--------

I *Domesday Book* (1086) nevnes den som *Albricston(e)*, som betyr «Albrics gård/hjem». Albric kan være avledet fra det angelsaksiske navnet Æthelbeorht.Den fikk charter til å holde marked i 1303. I 1662 ble charteret fornyet med den begrunnelse av at forbrytere fra Staffordshire, som landsbyen på den tiden grenset mot i øst, sør og vest, flyktet til Albrighton for å unngå straff. Med et charter fulgte nemlig muligheten for å ha en dommer på stedet. 

Sognekirken, viet til Maria Magdalena, ble fullført omkring 1181. Skipet ble ombygget i 1853. Den er bygget i rød sandsten, og har et normannisk tårn med kraftige støttepillarer. I veggene i tårnet er det runde hull for å slippe ut lyden fra kirkeklokkene. Kirken har et alabastermonumet for sir John Talbot og hans kone, og Albrighton Mace, som ble gitt til landsbyen i 1663 av lady Mary Talbot. Østvinduet er fra 1300-tallet. 

Like ved ligger RAF Cosford, som er en av de største treningsbasene til Royal Air Force.

Fasiliteter
-----------

Landsbyen har fire puber: The Crown; The Old Bush; The Shrewsbury Arms, (opprinnelig kalt for The Talbot Inn); og The Harp. Mens Charles Dickens skrev på romanen *The Old Curiosity Shop* (utgitt 1840) oppholdt han seg i Albrighton på en pub som nå er kjent som The Harp.

Landsbyen har i tillegg fire kaffehus: The Bar Next Door; Peckish; Latte Da; og David Austin Roses.

Referanser
----------

1. ↑  ««Civil Parish population 2011»». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 18. oktober 2016.
2. ↑   Mills, A.D. (2003): *A dictionary of British place names*. Oxford: Oxford University Press, ISBN 978-0-19-852758-9, s. 7
3. ↑   «Albrighton Neighbourhood Plan 'Light'» (PDF), *Shropshire.gov*. Albrighton, Donington with Boscobel and Boningale Parish Councils. Juni 2013. s. 3.
4. ↑   Blakeway, John Brickdale; Priestley, Thomas (1899): *History of Albrighton*, OCLC 19048571, s. 150.

Eksterne lenker
---------------

(en) Albrighton, Bridgnorth – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Landsbyens offisielle nettsted
* «Albrighton» i *Domesday Book*
* «Albrighton History» Arkivert 17. juli 2016 hos Wayback Machine. *Albrighton, Home of the English Rose*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Strandebarm Ungdomslag**, i Strandebarm i Hardanger, ble stiftet i 1895 av voksne og ungdommer fra Strandebarm og de nærmeste bygdene rundt.

I begynnelsen hadde de møtene sine i skolehuset på Bru i Strandebarm, men det tok ikke lang tid før trangen til å ha et eget hus meldte seg. Lagets eget hus, «Haugatun», sto ferdig på Bø i 1929, etter time på time med dugnadsarbeid og pengegaver fra folk i bygda. Da huset sto ferdig hadde det kosta 45 000, inkl. Innbo og kjøkken.

«Haugatun» ble, som eneste ungdomshus i dette distriktet, fredet som kulturminne i 1993. Formålet med dette er å ta vare på bygningen som et «arkitektonisk og kulturhistorisk verdifullt eksempel på denne type forsamlingshus». Arkitekt for huset var Torgeir Alvsaker, som utførte flere lignende ungdomshus i mellomkrigstiden. Bygget ligner en liten kirke uten tårn, men med våpenhus. Det kan karakteriseres som et nyklassisistisk trebygg.

I nyere tid har huset blitt brukt til en del forskjellige aktiviteter som f.eks. kino, bingo, basar, danser, teater, kurs og utleie.

Ungdomslaget har hatt en periode med liten aktivitet i laget, slik som mange andre tilsvarende lag, men opplever igjen et oppsving i aktivitetsnivået, mye pga. nye impulser både i styret og utenfra.
**Albueleddsartrose (AA)**, også kalt **albueleddsdysplasi (AD)**. Begge brukes som en samlebetegnelse på flere feilutviklinger som kan skje i leddbrusken i albueleddet hos blant annet hundefamilien. AD er en feilutvikling i albueleddet hos hunder, mens AA er forkalkninger som oppstår som følge av slik feilutvikling. AA kan også komme av andre faktorer. AD vil etter hvert gi smerter og forkalkninger (artroser). Alvorligheten av symptomer avhenger også av graden av feilutvikling og miljøfaktorer.

AD er arvelig belastet, noe som spesielt utsetter tamhundraser for stor risiko om det avles på hunder som alt er diagnostisert med sykdommen. Norsk Kennel Klub har derfor innført spesielle retningslinjer for hunder med AA som er stambokført i stambokregisteret, blant annet med hensyn til avl. Hunder med AA som ikke påvirker bevegeligheten kan delta på hundeutstilling

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Lars Brunes** (født 13. august 1939) var ordfører i Klepp kommune fra 1982 til 1987. Han representerer Høyre og hadde også vært varaordfører før han ble ordfører. 

Brunes er sivilingeniør fra NTH, bygg i 1964. Han hadde først praksis i et konsulentfirma i Kristiansand før han ble disponent i Sandnesfirmaet Block Berge Bygg, som startet i 1966. Brunes ble deretter disponent i G. Block Watne, yrkesbygg. I 1980 ble han direktør i Stavanger Spennbetong. Etter at han ble pensjonist, har han engasjert seg som daglig leder i et nystiftet selskap, Lokal Veiutvikling, og i Orstad Næringsutvikling. Han har også hatt ulike tillitsverv og vært styreformann i Brødrene Risa og president i Norges Betongindustriforbund. Han har også vært formann i Frøyland IL.

Kilder
------

* *Lars Brunes 70 år*. Fødselsdagsomtale i Stavanger Aftenblad del 2 onsdag 12. august 2009 side 9.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Enok E. Stangeland** | **Klepps ordfører**(1982–1987) | Etterfølger:**Asbjørn Kverneland**


 |
Notasjon av sprechgesang
***Sprechgesang*** (tysk for *Snakkesang*) eller ***Sprechstimme*** (snakkestemme) er en sangteknikk basert på en mellomting mellom tale og sang. Siden sutten av 1800-tallet har det blitt brukt av en rekke klassiske komponister.

I forordet til Pierrot Lunaire (1912), forklarer Schönberg hvordan Sprechgesang skal oppnås. De indikerte rytmene skal følges, men i motsetning til vanlig sang hvor notenes tonehøyde skal følges slavisk, skal man i Sprechgesang til synge den tonen som står skrevet ut, for å så umiddelbart gli opp eller ned fra denne tonen til den neste. Resultatet blir både ulikt fra vanlig sang og vanlig tale.

Det første tilfellet av denne teknikken finner man i Engelbert Humperdinck's opera Königskinder (1897), men den blir som regel assosiert med komponistene av Den Andre Wienerskole. Arnold Schönberg utviklet teknikken til slik den er referert til i dag, og den brukes i flere stykker: nesten hele Pierrot Lunaire (1912) bruker teknikken, og den er også flittig brukt i hans opera Moses und Aron (1932). Alban Berg bruker en variasjon av teknikken, hvor han ber om at deler av hans operaer Wozzeck og Lulu skal være en mellomting mellom Sprechgesang og vanlig sang.

I notasjon er Sprechgesang vanligvis indikert ved små kryss gjennom notehalsene, eller ved at notehodet i seg selv er et kryss.

I dagens tyske språk, siden tidlig 1990, har ordet *sprechgesang* gått over til en ny, mer modærne betydning; nemlig å omtale fenomenet rapping.

Se også
-------

* Rap
* Resitativ

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** GND
 |
Advarselssymbol for sprengstoff
**Sprengstoff** er et kjemisk stoff (eller blanding av flere stoffer) der ekstremt høye forbrenningshastigheter utnyttes til sprengninger.

Noen sprengstoffer er følsomme overfor slag, f.eks. glyserolnitrat (nitroglyserin), mens andre først eksploderer når de blir utsatt for en mindre eksplosjon fra en tennsnor eller detonator. 

Alminnelig krutt betegnes normalt ikke som sprengstoff, da det skal fordemmes, det vil si sperres inne i et hardt skall før det kan frembringe en kraftig eksplosjon.

Ulike typer sprengstoff
-----------------------

Eksempler på sprengstoffer:

* Korditt
* Dynamitt
* Gelignit
* Glyserolnitrat (nitroglyserin)
* Heksogen (RDX)
* Nitrogentrijodid
* Plastisk sprengstoff
* Slurry
* Trotyl (TNT, TriNitroToluen)
* Ureanitrat

Anvendelsesområder
------------------

Sprengstoff kan blant annet anvendes innen følgende områder:

* Pukkverk
* Tunneldriving
* Gruvedrift
* Fjellsprengning ved tomtearbeider
* Nedrivning
* Bomber og missiler
* Granater
* Landminer

Brisans
-------

### Definisjon

At et sprengstoff er mer eller mindre «brisant» betegner i hvilken hastighet stoffet utvikler gass, det vil si hvor raskt det detonerer. Brisant sprengstoff er for eksempel TNT. Brisant sprengstoff er ikke brukbart i skytevåpen, på grunn av den svært hurtige detonasjonen, men brukes som sprengstoff i for eksempel granater og miner.

### Laveksplosiver

Et laveksplosiv er et sprengstoff med lav *brisans*. Eksplosjonen beveger seg langsommere gjennom stoffet enn lydens hastighet. Det mest kjente laveksplosivet er uten tvil svartkrutt, men også korditt er et laveksplosiv. Et slikt stoff vil ikke være avhengig av å bli omgitt av en hylse for å eksplodere heller enn å brenne, men vil ikke produsere en sjokkbølge slik høyeksplosiver vil så lenge det ligger åpent.

### Høyeksplosiver

Høyeksplosiver er en type sprengstoff der sjokkfronten beveger seg gjennom sprengstoffet raskere enn lydens hastighet – altså supersonisk hastighet. Høyeksplosiver detonerer med en hastighet på alt mellom tre til ni km/s. Høyeksplosiver brukes ofte innen gruvearbeid, demolering, og for militære formål.

Se også
-------

* Eksplosjon
* Deflagrasjon

Referanser
----------

1. ↑  Craig M. (2012). «Low Explosives & Powders». Pyronfo.com. Arkivert fra originalen 22. november 2015. Besøkt 22. november 2015.
2. ↑  Freemantle, M. (2013). *Gas! Gas! Quick boys : how chemistry changed the First World War* (Pocket utg.). Stroud: The History Press. ISBN 0750953756. Besøkt 22. november 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Spring Energy Norway AS** var et uavhengig norsk oljeselskap med fokus på letevirksomhet på norsk kontinentalsokkel. Administrerende direktør var Roar Tessem og hovedkontoret lå i Oslo. Selskapet hadde i 2011 en portefølje på 26 lisenser, 2 av dem som operatør. Selskapet hadde 29 ansatte ved utgangen av 2010.

Historie
--------

**Spring Energy** ble grunnlagt i 2007 med HitecVision som hovedinvestor. Samme år ble selskapet prekvalifisert som rettighetshaver på norsk sokkel, og året etter prekvalifisert som operatør. I 2009 gjorde selskapet et funn på Grosbeak-prospektet i Nordsjøen, PL 378, og i 2010 gjorde selskapet funn på Beta-prospektet (Nordsjøen), PL 375, og Maria-prospektet (Norskehavet), PL 475 BS. I 2010 solgte selskapet sine andeler i PL 378, PL 375 og PL 551 til Talisman for 114,5 millioner amerikanske dollar (674,8 millioner kroner). Samme år ble selskapets 10% andel i Stirby-prospektet, PL 341, solgt til GDF SUEZ for 21 millioner kroner.
I desember 2012 ble det kjent at det britiske selskapet Tullow Oil kjøpte Spring Energy for i overkant av 2,1 milliarder norske kroner.

Utmerkelser
-----------

* 2009: Gullkronen i kategorien «Newcomer of the year» av Rystad Energy.
* 2010: Gullkronen i kategorien «Business developer of the year» av Rystad Energy.

Referanser
----------

1. ↑  «About us» **(engelsk)**. springenergy.no. Arkivert fra originalen 22. mars 2012. Besøkt 22. desember 2011.
2. 1 2  «Annual Report 2010» (PDF) **(engelsk)**. springenergy.no. Besøkt 22. desember 2011. [*død lenke*]
3. ↑  «Spring selger storfunn» **(norsk)**. oilinfo.no. Besøkt 22. desember 2011.
4. ↑  «Tullow Oil har kjøpt Spring Energy» **(norsk)**. oilinfo.no. Besøkt 11. desember 2012. [*død lenke*]
5. ↑  «Spring er årets forretningsutvikler» **(norsk)**. oilinfo.no. Besøkt 22. desember 2011. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Spring Energy
**Søstermarihand** (*Dactylorhiza sambucina*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien).

Utseende
--------

Søstermarihand er en særegen orkide idet den forekommer i to fargevarianter: gul og rød. Der begge fargevariantene vokser sammen finnes også mellomformer som ligner mest på den røde. I Norge finnes imidlertid bare den gule formen. Forskere vet ennå ikke sikkert hvorfor arten har disse to fargeutgavene, eller hvorfor bare den gule vopkser i Norge.

Søstermarihand kan bli rundt 20–30 centimeter høy, og kan opptre i store bestand på flere hundre planter. De lysegule blomstene har røde prikker på underleppa, og planta får 4–5 grønne og brede blader ved basis.

Forekomster i Norge
-------------------

Planta finnes i et geografisk lite område vest på Østlandet, som strekker seg fra Arendal i sør til Sigdal i nord og fra Tokke i vest til Øvre Eiker og Lardal i Øst. Planta finnes altså i fylkene Aust-Agder, Telemark, Buskerud og Vestfold, og den er fylkesblomst i Telemark. Nærmeste voksesteder er Sør-Sverige og Jylland.

Søstermarihand er trolig den arten i marihandslekta (*Dactylorhiza*) som er mest knytta til gammeldags drevet kulturmark. Den er avhengig av ugjødsla slåtteenger og beitemarker. Med dagens jordbruk er disse landskapstypene i rask tilbaketrekning, og søstermarihand er derfor totalfreda i Norge og står på Norsk rødliste for arter (2021) som sårbar (VU).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 1. mars 2022. Besøkt 1. mars 2022.
2. ↑  Solstad H, Elven R, Arnesen G, Eidesen PB, Gaarder G, Hegre H, Høitomt T, Mjelde M og Pedersen O (24. november 2021). «Karplanter. Vurdering av søstermarihand *Dactylorhiza sambucina* som VU for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 29. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Søstermarihand* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Søstermarihand* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Søstermarihand* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Søstermarihand* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Søstermarihand* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Søstermarihand* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Søstermarihand* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dactylorhiza sambucina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Dactylorhiza sambucina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dactylorhiza sambucina* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Spreeinsel (gul) på en byplan fra 1688
**Spreeinsel** (Spreeøya) er en øy i det sentrale Berlin.

Den nordlige delen var i middelalderen et sumpområde. Senere ble området brukt til haver og som park, Lustgarten. Fra det 19. århundre ble de berømte prøyssiske museene som nå er kjent som Museumsinsel bygget. Museumsinsel står på UNESCOs verdensarvliste.

På midten av øya ble det i middelalderen bygget en borg, som senere ble utbygget til slott, og var sete for de brandenburgiske kurfyrstene og de prøyssiske kongene. Plassen foran heter Schloßplatz. Slottet ble sprengt av kommunistregimet i DDR i 1950, og regimet bygget to nye bygninger: Statsrådsbygningen og Palast der Republik. Forbundsdagen bestemte i 2003 å rive Palast der Republik og gjenoppføre slottet.

Rett ved siden av står Berliner Dom, med bl.a. Hohenzollernfamiliens krypt.

På den sydlige delen av øya lå byen Cölln, som frem til 1709 var Berlins nærmeste nabo. Den sydlige delen kalles idag *Fischerinsel*, og er et boligområde.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Spreeinsel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Hanebjelke i tysk sperrebind. Hanebjelken er festet til sperrene ved overbladning med svalehale, slik at forbindelsen kan oppta strekkpåkjenninger. 
Böhm, Theodor: Handbuch der Holzkonstruktionen, Dresden 1911, s. 302.
En **hanebjelke** eller et *hanebånd* er en horisontal bjelke som spenner mellom to sperrer i et sperrebind. Vanligvis har et sperrebind bare én hanebjelke, men to hanebjelker forekommer i særlig høye og brede takkonstruksjoner. Hanebjelkens funksjon er som regel å avstive sperrene for å hindre nedbøyning på grunn av taklast eller vindtrykk. Da virker de som trykkstaver og kan festes til sperrene med en tømmerforbindelse som ikke tåler strekkpåkjenning. Hanebjelker er derfor som oftest tappet inn i sperrene. I noen tilfeller kan hanebjelken også ha en sammenbindende funksjon og bidra til å motvirke at sidetrykket fra taket presser veggene fra hverandre. Da må forbindelsen med sperrene tåle strekk, og en vanlig løsning i eldre byggeskikk var da en overbladning med svalehale. I nyere takkonstruksjoner brukes tømmerforbindelser med bolter eller beslag.

Se også
-------

* Sperrebind
* Tak

Litteratur
----------

* Gunnarsjaa, Arne (2007). *Arkitekturleksikon*. Oslo: Abstrakt Forlag AS. s. 323. ISBN 978-82-7935-197-9.
* Volmer, Lutz og W.Haio Zimmermann (2012): *Glossary of Prehistoric and Historic Timber Buildings*. Verlag Marie Leidorf GmbH, Rahden. ISBN 978-3-86757-333-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Stemmegaffel
En **stemmegaffel** er en stålgaffel med to tinder, som ved anslag frambringer en klar tone i en bestemt tonehøyde med få overtoner. Vanlige stemmegafler klinger i kammertonen a' = 440 Hz, og blir brukt ved stemming av musikkinstrumenter, og ofte av kordirigenter når de skal angi starttoner for koret. Det finnes imidlertid stemmegafler med forskjellige toner, og det er f.eks vanlig at perkursjonister bruker slike ved stemming av pauker. Stemmegaffelen ble oppfunnet i 1711 av trompetisten John Shore.

Stemmegaffelen alene gir fra seg en svak tone, som bare såvidt er hørbar med mindre man holder enden helt inntil øret. Setter man stemmegaffelen mot en hard flate som da blir en stiv membran, for eksempel en bordplate, blir lyden kraftig forsterket.

De to tindene svinger i mottakt, slik at gaffelen alltid er symmetrisk om lengdeaksen. Gaffelen er en enkel mekanisk resonator med tindene som masse og deres felles bøyestivhet som fjær. Disse størrelsene bestemmer til sammen resonansfrekvensen til stemmegaffelen. Området på sidene av festepunktet til de to tindene utgjør en subtil mekanisk transformator idet stammen tvinges til små bevegelser langs gaffelen med svært små, men til gjengjeld kraftfulle bevegelser. Disse bevegelsene eksiterer den harde membranen som gaffelen kan settes mot.

Frekvensberegning
-----------------

Egenfrekvensen som en stemmegaffel oppviser er avhengig av dimensjonene og materialet som den er fremstilt av, som:

{\displaystyle f={\frac {1.875^{2}}{2\pi l^{2}}}{\sqrt {\frac {EI}{\rho A}}}}
Hvor:

* *f* er frekvensen i Hertz.
* 1.875 er den minste positive løsning av ligningen cos(*x*)cosh(*x*) = -1.
* *l* er lengden av tindene i meter.
* *E* er E-modulen av materialet som stemmegaffelen er laget av, i Pascal.
* *I* er andre-momentet av arealet av tverrsnittet, målt i meter i fjerde potens.
* *ρ* er tettheten til materialet, i kilogram per kubikkmeter.
* *A* er tverrsnittsmaterialet av tindene, i kvadratmeter.

Forholdet {\displaystyle {\frac {I}{A}}} i ligningen over kan omskrives som
{\displaystyle r^{2}/4} hvis tindene er sylindriske med en radius *r*, og
{\displaystyle s^{2}/12} hvis de har et rektangulært tverrsnitt med sidekant *s*.

Referanser
----------

1. ↑  Han, Seon M.; Benaroya, Haym; Wei, Timothy (1999). «Dynamics of Transversely Vibrating Beams Using Four Engineering Theories». *Journal of Sound and Vibration*. 225 (5): 935. doi:10.1006/jsvi.1999.2257.
2. ↑  Whitney, Scott (23. april 1999). «Vibrations of Cantilever Beams: Deflection, Frequency, and Research Uses». University of Nebraska–Lincoln. Arkivert fra originalen 31. oktober 2011. Besøkt 9. november 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tuning forks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Tuning fork – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
En engelsk karikaturtegning fra 1818 viser en kvinne som behandler mannen som en sprellemann.
**Sprellemann**, også kalt **hallingmann**, er ei dokke der armer, bein og andre hengsla ledd beveger seg og «spreller» når en trekker i ei snor. Sprellemenn er ofte flate figurer av papp eller trefinér som brukes som leketøy eller veggdekorasjoner. 

Varianter av mekaniske leker med bevegelige ledd ble brukt allerede i oldtidens Egypt. I Tyskland, Tsjekkia og andre steder er det også lange tradisjoner med marionettedokker, nøtteknekkere og forskjellige slags treleker utformet som menneskefigurer. I Danmark skal sprellemenn ha blitt brukt som julepynt fra 1850.[]

Ordet «sprellemann» kan også brukes i overført betydning om en mann eller et barn som har et livlig kroppsspråk, er skøyeraktig og sprelsk, vilter og ustyrlig, men ufarlig. Sprellemann kan også betegne en viljeløs «nikkedokke» som dirigeres av andre, på samme måte som en marionettedokke.

Se også
-------

* Dokker
* Papirdokker
* Marionetter
* Mekaniske leker

Referanser
----------

1. 1 2  Oppslagsordet «sprellemann» i *Det Norske Akademis ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jumping jack (toy) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Gamle sprellemenn av papir (på engelsk)
* «DigitaltMuseum: Søk: 'sprellemann'». DigitaltMuseum. Besøkt 21. mai 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
Dialektområdet for stellingwerfsk
**Stellingwerfsk** (*Stellingwarfs*) er det regionale språket for de nederlandske frisiske kommunene Oost- og Weststellingwerf (sammen utgjør de Stellingwerven) i Sørøst-Friesland, med unntak av de vestfrisisk-språklige landsbyene Haulerwijk og Waskemeer (begge del av Ooststellingwerf) og området rundt landsbyen Noordwolde. Her har det utviklet seg et eget regiospråk gjennom den innflytelsen innflyttere fra det nedersaksiske dialektområdet, fikk på den opprinnelige dialekten. I området befinner det seg et antall *veenkolonieën* (norsk: «torvkolonier», arbeidere bosatte seg her for å vinne torv fra myrene). Dette regiospråket kalles lokalt *Veenkoloniaals*. 

Vet at stellingwerfsk har sine røtter i nedersaksisk er det i slekt med blant annet drentsk og sallandsk. Videre finnes stellingwerfsk i Steenwijkerland og et lite område i det tilgrensende området i provinsen Drenthe, samt i den østlige delen av kommunen Lemsterland i Friesland. Generelt sett er stellingwerfsk godt leselig for nederlandskspråklige. 

Sammen med Het Bildt (bildtsk), de fleste byene i provinsen Friesland (byfrisisk) og vadehavsøyene Vlieland og Ameland tilhører Stellingwerven de områdene i provinsen der man ikke snakker vestfrisisk. Det finnes moderne litteratur på stellingwerfsk.

Eksterne lenker
---------------

* Stichting Stellingwarver Schrieversronte (stellingwerfsk)
* Stichting Stellingwerfs Eigen (med blant annet en bibeloversettelse) (stellingwerfsk)
Distinksjoner
**Sturmbannführer** («Stormenhetsfører») var en paramilitær grad som ble brukt i Schutzstaffel (SS) og Sturmabteilung (SA). Graden hadde sitt opphav i de tyske støttroppene som ble brukt i første verdenskrig, hvor bataljonskommandanten noen ganger hadde den ekstraordinære tittelen Sturmbannführer.

I SA ble tittelen innført i 1921, og i 1928 ble den formelt til en grad. Den var en av de tidligste grader som ble innført i SS. Insigniene bestod av fire sølvknapper sentrert på skulderklaffen. 

Graden var først rangert under Standartenführer, men i 1932 ble den nye graden Obersturmbannführer innført. I Waffen-SS ble graden regnet for tilsvare major i hæren (orlogskaptein i marinen).

Blant nordmenn som hadde denne graden under andre verdenskrig var Jonas Lie, Frode Halle, Finn Gunnar Finson, Jørgen Bakke, Felix Hartmann, Felix Andersen, Arthur Qvist og Egil Reidar Hoel.

Referanser
----------

1. ↑  *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. 1995. s. 393. ISBN 8202141389.

, 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Lavere grad:**Hauptsturmführer** | ***Grad i SS og SA*****Sturmbannführer** | Høyere grad:**Obersturmbannführer** |
**Sturminster Newton** (lokalt kjent som *Stur*) er en by og verdslig sogn i Dorset, England. Byen ligger på en lav kalksteinsrygg i området Blackmore Vale som er dalen elven Stour renner gjennom. Byen er senter for en stor landbruksregion for meieriprodukter, og som byens økonomi er oppbygd rundt. Den større delen av byen, Sturminster, ligger på nordsiden av elven, og har hovedsakelig butikker og servicenæring, mens den mindre delen Newton er i sør. I folketellingen i 2011 hadde byens sogn, som også omfatter de små bosetningne Bagber, Broad Oak og Puxey, en befolkning på 4 292 innbyggere.

Byen er særlig kjent for som hjembyen til dikteren William Barnes, samt at Thomas Hardy bodde der deler av sitt liv.

Sturminster hadde det største markedet for stor- og småfe i Storbritannia, noe Thomas Hardy lot seg inspirere av. Markedet lå nær sentrum, og ble stengt og revet så sent som 1998.

Skilt med advarsel til vandaler på broen over Stour
Stedet er et historisk krysningpunkt. Det eldgamle naturlige krysningsstedet ble i det 17. århundre erstattet av en stenbro med seks buer. Sør for elven ligger området Newton, som over tid vokste sammen med det opprinnelige Sturminster. Sturminster Newton mølle, som også ligger på sørsiden av elven, ble i 1980 restaurert og innredet som museum.

Sturminster Newton Castle, som var mer av herskapshus enn et festningsanlegg, er nå i ruiner, ligger på en høyde over broen. Bygningen ble reist på 1300-tallet, muligens over restene av et bygdeborg fra jernalderen.

Bygningene i sentrum er en blanding av forskjellige stiler og perioder. Man finner blant annet gamle småhus med stråtak, georgianske stenbygninger og teglstensbygninger fra 1800-tallet. Ved den gamle markedsplassen, hvor det fortsatt holdes et vanlig marked hver mandag selv om det ikke lenger handles med levende dyr, ligger sognekirken. Den nåværende kirken ble reist av abbeden av Glastonbury i 1486, men ble kraftig ombygget på 1800-tallet.

Somerset and Dorset Railway gikk gjennom byen fram til 1966, da skinnegangen ble fjernet.

Referanser
----------

1. ↑  «Area: Sturminster Newton (Parish). Key Figures for 2011 Census: Key Statistics» Arkivert 3. mars 2016 hos Wayback Machine.. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sturminster Newton – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Sturminster Newton i Open Directory Project
* Sturminster Newton Historic Characterisation

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**August Western** (født 6. august 1856 i Christiania, død 25. april 1940 i Fredrikstad) var en norsk skolemann og språkforsker.

Western tok filologisk embetseksamen i 1879, og var overlærer og senere rektor ved Fredrikstad høiere almenskole fra 1898 til 1926. Han ble *dr. phil.* i 1893.

Westerns hovedarbeider er doktoravhandlingen om *De engelske bisætninger* (1893), en meget utførlig *Norsk riksmålsgrammatikk* (1921) og flere lærebøker i engelsk lydlære. Noen av dem ble oversatt til tysk. Han tok ivrig del i diskusjonen om fornorsking av skriftspråket.

I Skoleparken i Fredrikstad er det oppsatt en byste i bronse utarbeidet av Dyre Vaa i 1927.

Verker
------

* *Engelsk lydlære for studerende og lærere* (1882)
* *De engelske bisætninger* (1893)
* *Fredrikstad: 1814–1914* (1914)
* *Skriv norsk: nogen punkter av riksmaalets sproglære* (1915)
* *Norsk riksmåls-grammatikk for studerende og lærere* (1921)
* *Det britiske parlament* (1922)
* *Om sprogriktighet og sprogfeil* (1931)

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID August\_Western[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

(da) Falk, H.:  «Western, August», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. XXV, København: J. H. Schultz, 1928, s. 20.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av August Western i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NKC
 |
**Gavril Todorov Stoyanov** (bulgarsk: Гаврил Тодоров Стоянов; født 9. juli 1929 i Sofia, død 6. november 2005 i Sofia) var en bulgarsk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1956 i Melbourne.

Stoyanov vant en olympisk bronsemedalje i fotball under Sommer-OL 1956 i Melbourne. Han var med på det bulgarske laget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Sovjetunionen og Jugoslavia. Bulgaria vant kvartfinalen med 6-1 over Storbritannia men tapte semifinalen mot Sovjetunionen med 1-2. I bronsefinalen mot India vant de med 3-0. Stoyanov spilte en kamp i turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Australias flagg Melbourne - Bronse Bronse i fotball Bulgarias flagg Bulgaria

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Gavril Stoyanov, Transfermarkt spiller-ID 289989, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gavril Stojanov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gavril Stojanov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gavril Stojanov – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Gavril Stojanov – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Gavril Stojanov – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Gavril Stojanov – PlaymakerStats.com Rediger på Wikidata
Midnattssol i Gavlfjorden, juli 2006. Fra Bremnes på Langøya mot Andøya.
**Gavlfjorden** er et sund i Vesterålen som skiller Andøya i øst fra Langøya, Gisløya, Meløya og flere andre øyer i vest. Sør for Gavlfjorden skiller Sortlandssundet Langøya og Hinnøya, og nordøst for Gavlfjorden skiller Risøysundet Andøya og Hinnøya.

Gavlfjorden fungerer som nødhavn for lasteskip i dårlig vær. Ordføreren i Øksnes tok i 2003 til orde for å etablere en offisiell internasjonal nødhavn i Gavlfjorden.

Referanser
----------

1. ↑  Gavlfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  Øksnesavisa: Vil ha internasjonal nødhavn til Øksnes (22. august 2003, lagret hos The The Internet Archive)

Eksterne lenker
---------------

* Andøy Historielag med omtale av gårdene langs Gavlfjorden (1)
* Andøy Historielag med omtale av gårdene langs Gavlfjorden (2)
* Andøy Historielag med foredrag rundt Gavlfjorden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Helmuth Schwenn** (født 27. januar 1913, død 16. juli 1983) var en tysk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin. 

Schwenn vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1936 i Berlin. Han var med på det tyske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen. Det var 16 nasjoner som stilte med lag. Tysklands resultat i finalerunden, 2-2 mot Ungarn, 4-1 over Belgia og 8-1 over Frankrike. Ungarn og Tyskland fikk begge 5 poeng men Ungarn vant på grunn av bedre målsnitt (10/2 = 5) mot Tysklands (14/4 = 3,5). De andre spillerne på det tyske laget var Fritz Gunst, Josef Hauser, Alfred Kienzle, Paul Klingenburg, Heinrich Krug, Hans Schneider, Hans Schulze, Gustav Schürger og Fritz Stolze. Schwenn spilte to kamper under vannpoloturnering i Berlin.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Sølv Sølv i vannpolo, (Tyskland)

Eksterne lenker
---------------

* (de) Helmuth Schwenn – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Helmuth Schwenn – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Helmuth Schwenn – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Helmuth Schwenn – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Helmuth Schwenn – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Helmuth Schwenn – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (sport)
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for Kypros’ flagg Kypros |
| Friidrett De europeiske småstatslekene |
| Gull | San Marino 2017 |  Kulestøt |

**Gavriella Fella** (gresk: **Γαβριζλλα Φελλά**, født 21. januar 1998) er en kypriotisk friidrettsutøver som konkurrerer i kulestøt og diskos. Hennes fremste internasjonale meritt er gull i kulestøt i De europeiske småstatslekene 2017.

Idrettskarriere
---------------

### 2015

Fella vant kulestøt i det kypriotiske mesterskapet i friidrett 2015, med 13,36 meter, og hun kom på fjerdeplass i diskos med 39,48 meter.

### 2016

Fella deltok i U20-VM i friidrett 2016 i Bydgoszcz i Polen, og kvalifiserte seg til finalen med 15,26 meter i kvalifiseringen. I finalen støtet hun 15,10 meter, og kom på tiendeplass.

### 2017

I De europeiske småstatslekene 2017 i San Marino støtet hun 15,81 i kulestøt, og vant øvelsen foran Ásdís Hjálmsdóttir og Kristina Rakocevic. Resultatet på 15,81 meter var også ny mesterskapsrekord for de europeiske småstatslekene.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 294035[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Det kypriotiske friidrettsforbundet - *97ου ΠΑΓΚΤΠΡΙΟΤ ΠΡΩΣΑΘΛΗΜΑΣΟ΢ ΑΝΔΡΩΝ* (oversatt), besøkt 9.
 juni 2017.
3. ↑  IAAF - *IAAF World U20 Championships Bydgoszcz 2016*, besøkt 9. juni 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gavriella Fella – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos European Athletics
* (en) Profil hos All-Athletics[*død lenke*]
**Røykenvik** ligger ved Randsfjorden langs fylkesvei 34. Stedet er et gammelt sentrum (se under historie) og ligger 3 km nord for tettstedet Brandbu i tidligere Brandbu kommune, fra 1962 i Gran kommune.

Eldre historie
--------------

De historiske sporene i Røykenvik går langt tilbake i tid. Mest kjent er nok historien om Halvdan Svarte som gikk gjennom isen og druknet i år 860. Gravhauger, gravfelt, middelalderkirketuft på Næs og mange fornminnefunn vitner om en fordums storhetstid helt tilbake til i jernalder og middelalder.

Nyere historie
--------------

Fra Røykenvik
Røykenvik var et viktig kommunikasjonsknutepunkt for jernbane og dampskipstrafikk på Randsfjorden. Første dampskip kom i 1837. I dampskipstidas gullalder fra 1896 – 1902 lå passasjertallet mellom 20 – 30 000 pr. år. Første butikk i Røykenvik var knyttet til Næs Brænderi og startet i 1863. Her var også tidlig posthus.

Jernbanen fra Oslo kom til Røykenvik i 1900. Her ved endestasjonen dannet det seg et lite sentrum og handelsvirksomhet – «Tråkka» med stasjonsbygning, lokomotivstall, godshus, to hoteller, butikker og dampskipsbrygge. Røykenvikbanen, som var en sidebane til Gjøvikbanen, ble nedlagt i 1957. Det siste dampskipet var å se i 1965.

Røykenvik tok del i tømmerfløtingen på Randsfjorden. Hele vika kunne om våren være full av tømmer. Noe av tømmeret ble transportert med jernbane, mens en mye ble slept i tømmergrimer av slepebåten «Rond» til Jevnaker. Noe av tømmeret ble tatt hånd om av Røykenvik Sag og Høvleri, som lå litt sør for stasjonsområet. I dag er det bare lagerbygget som står igjen. 

I tiden etter krigen har området gradvis fått en mer beskjeden betydning, mens tettstedene i Viggadalen har fått sterk vekst. I dag står bare lokomotivstallen, pakkhuset, bryggerhuset og kølbua igjen. I lokomotivstallen ligger restaurant *Lokstallen* eid av Benedikte Ferner. Pakkhuset inneholder «Cafe Oskar II» og et lite vikingtidsmuseum. Kølbua inneholder en kiosk. Stasjonsområdet er nå en del av småbåthavna. I nordkant av vika ligger Næs Brenneri, med særegne selskapslokaler (inventar fra brennevinsproduksjonstiden). 

Fra Røykenvik er det utsikt vestover mot Nes kirke ute på odden. Den er sognekirke i Brandbu sogn og ble innviet i 1730, som erstatning for en kirke fra middelalderen.

Litteratur
----------

* Helge Stenersen (1983). *Dampskipsfarten på Randsfjorden*. ISBN 82-990829-1-9.
* Helge Stenersen (1981). *Røykenvikbanens historie – og mye mer*. Brandbu. ISBN 82-990829-0-0.
* Ivar Aars og Bjørn Karsrud (2002). *Hundre år på sporet. Gjøvikbanen, Røykenvikbanen, Skreiabanen og Valdresbanen*. ISBN 82-996456-0-3.

Eksterne lenker
---------------

* Røykevik omtale i markadatabasen Arkivert 21. juni 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Vanris**, ofte feilaktig skrevet **vannris**, enkelte steder også kalt *heksekoster*, er vanskudd eller knipper med tynne kvister på trestammer. Ordet kommer av sammensetningen «van-» og «ris», altså «feil kvister», og det har ingenting med «vann» å gjøre. Disse skuddene skyter ut fra sovende knopper på treets stamme. Dette fenomenet er mest vanlig på løvtrær som bjørk, or og eik, men forekommer også på bartrær. De kan ligne på forekomster av misteltein, men er genetisk av samme plante som vertstreet.

Vanris dannes når likevekten mellom krone og rot blir forstyrret. Dette kan f.eks. skje etter for harde tynninger, noe som øker næringstilgangen og lysmengden til de gjenværende trærne, eller etter angrep fra insekter som reduserer mengden løvverk.
Et imponerende eksempel på et vanris på eik er den tistammede Sogstieika. De ti nåværende stammene er et vanris som vokste ut av roten på en eldre eik som sto i midten.

Vanris kan gi kvalitetsfeil på trevirket.

Litteratur
----------

* Frivold, Lars Helge (1994). *Trær i kulturlandskapet*. [Oslo]: Landbruksforl. ISBN 8252916511.