recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
> Han lagde dusken bak; lagde dusken fram; lagde dusken midt på aksli; nei. Det vart ikkje den rette svingen. Og frakken, - frakken sat, som alle frakkane hans hadde siti. Han såg ikkje ut som student. Han var ikkje student. Han var ein forklædd bonde. (…) Alle dei unge bystudentane som kom strukande fine og lette som fuglar i sol og bar duskeluva so flott og fjongt som ho skulde vera støypt til deim (…) Dei fleste (…) var folk med store plattyske namn, og med dette særskilde fine lag, som Daniel hadde undra seg yvi i alle sine dagar
> 
> 
> 

***Bondestudentar*** er en roman av Arne Garborg fra 1883.

Hovedpersonen Daniel Braut er en oppvakt bygdegutt fra små kår som får adgang til å studere, først på Heltbergs studentfabrikk, siden på universitetet. Romanen er naturalistisk anlagt, og skildrer i flere henseende hovedpersonens svik mot sine røtter og opprinnelige idealer. Forfatteren tar med seg hovedpersonen videre og bruker ham om igjen i romanen *Mannfolk* (1886) og skuespillet *Læraren* (1896).

Boka er til dels en selvbiografisk nøkkelroman, og Garborgs samtidige Aasmund O. Vinje, Olaus Fjørtoft og Christopher Bruun kan gjenkjennes under andre navn. 

Boka har vært en generasjonsroman og en livsfaseroman for flere generasjoner av ungdom som har gjennomført klassereisen fra landsbygda til akademia.

Eksterne lenker
---------------

* Museum for universitets- og vitenskapshistorie *Gudleiv Bø om Bondestudenten Daniel Braut*
* Deichman: *Boka omtalt av H.M. Larsen*
* kloken.no *Knut Anders Løken om boka*
* Forskjellige utgaver av Bondestudentar digitalisert hos Nasjonalbiblioteket


| * v
* d
* r
Arne Garborg og Hulda Garborg |
| --- |
| Hjem | Garborgheimen **·** Knudaheio **·** Kolbotn **·** Labråten **·** sønnen Olaus |
| Hans verk | Bondestudentar **·** Den burtkomne Faderen **·** Fred **·** Gud signe Noregs land **·** Haugtussa **·** Kolbotnbrev **·** Læraren **·** Trætte Mænd |
| Hennes verk | Et frit Forhold **·** Rationellt Fjøsstell **·** Norske Folkevisor **·** Norsk Klædebunad **·** Kvinden skabt af Manden |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |


1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
**Vadsø Turnforening** ble formelt etablert som en registrert idrettsklubb under Norges Idrettsforbund den 17. oktober 1895. Grunnleggeren av foreningen var M.J. Wik, som tjenestegjorde som lensmannsbetjent. Til å begynne med mottok foreningen økonomisk støtte fra Vadsø Samlag og Vadsø Sparebank for å skaffe treningsapparater. For treningslokaler ble det gjort tilgjengelig et rom i middelskolens gymnastikksal, omtrent der I Galleri ligger i dag.

Gjennom årene har klubben utvidet sitt idrettslige repertoar og inkludert en rekke ulike idrettsgrener, som ski, fotball, friidrett, skøyting, håndball, bryting og svømming. I dag er det kun turn, friidrett og håndball som fortsatt er en del av klubbens aktiviteter. Medlemmene til foreningen representerer klubben med fargene gul og sort. Odd Erik Rønning er kontaktperson og styreleder i Vadsø turnforening.

Vadsø Turnforening er godt etablert i de ulike idrettsgrener.

Referanser
----------

1. ↑  «Om Vadsø Turnforening». *vtf.no* **(norsk)**. Besøkt 10. oktober 2023.
2. ↑  «Vadsø Turnforening (Vtf) - Vadsø - Roller og kunngjøringer». *proff.no*. Besøkt 10. oktober 2023.
**Strandstuen** er et hus i Hamar. Den er kjent som et kunstnerhjem ettersom operasangeren Kirsten Flagstad (1895–1962) ble født her i 1895, mens hennes besteforeldre eide huset.

Huset har en kjent historie tilbake til 1840, da Kirsten Flagstads oldefar bosatte seg der. I 1895 bodde foreldrene til Michael Flagstad, Kirstens far, i huset. På dette tidspunktet var Michael og Maja Flagstad så å si etablert i Oslo, hvor de kjøpte eget hus på Vindern i 1902. De bodde likevel en periode hos hans foreldre, mens de fikk sitt andre barn. Flagstad bodde altså aldri i Hamar. Likevel omtalte hun ofte Hamar som «sin by»: «*Jeg sier alltid at jeg er fra Hamar – jeg er så stolt av det, jeg føler fremdeles slik at Hamar er min by!*»

Huset ligger i *Kirkebakken 11*, få meter fra Hamar domkirke.

Huset drives i dag som Kirsten Flagstad museum, en del av Domkirkeodden - et av museene i Anno museum (Hedmark fylkesmuseum). Huset er åpent for besøkende i sommersesongen, men kan også besøkes etter avtale resten av året, og brukes som ressurssenter for studenter, lærere og forskere. Museets samlinger består av kostymer, rekvisitter, bilder og gjenstander fra sangerinnens liv på og utenfor operascenen, fotografier og programmer fra et utall oppsetninger, opptak av forestillinger og innspillinger på plate og CD. Museet arrangerer operaaftener, temakvelder og omvisninger.

Litteratur
----------

* *Norske kunstnerhjem*; temanummer av *Fortidsvern*; nr 3, 2005

Eksterne lenker
---------------

* kirsten-flagstad.no: *Kirsten Flagstad museum*
*For selskapet, se Nussir (selskap).*
**Nussir** (nordsamisk) er en betegnelse på flere landskapsområder i Finnmark, for det meste fjellformasjoner. Alle fjellene markerer seg ved å være separert fra et større fjellmassiv med en dal, skar eller "hals". I tillegg er de alle svært bratte på den siden som vender ned mot lavlandet. Ordet *nussir* er falt ut av det samiske språket, så man vet ikke konkret hva ordet beskriver.

Kvalsund
--------

Det største av fjellene som bærer navnet ligger ovenfor «Finnbyen» i bygda Kvalsund (Ráhkkerávju) i vestfinnmarkskommunen Kvalsund (Fálesnuorri). Navnet skrives tidvis også iblant "Nussor". På norsk refererer navnet til tinden nærmest bygda, mens resten av fjellmassivet kalles *Steinfjellet*. På samisk, derimot, bærer hele Steinfjellet dette navnet. I nærheten av fjellet ligger to vann som også bærer navnet: "Nussorvannet" (Nussirjávri) ved foten av tinden, og Nussir-Suolojávri (på norsk Nedre Saltvannet) som ligger på den andre siden av Steinfjellet. Gamle dokumenter refererer også til ei elv i Kvalsundtraktene som kalles «Nusserelv» - "nusser" er en form av ordet man ofte finner på eldre kart.

Alta
----

Ved Leirbottenvannet mellom Alta og Kvalsund ligger en annen tind som kalles Nussir. Oppe på platået bak tinden ligger et vann som heter Nussirjávri (Nussirvannet), hvorfra det renner ei elv som heter Nussirjohka (Nussirelva).

Øvre Anárjohka
--------------

De to andre stedene som bærer navnet ligger helt i andre enden av Finnmark, i Øvre Anárjohka nasjonalpark: Galmmatnussir og Gurbbes'nussir, som markerer parkens nordvestre grense.

Annet
-----

Nussir i Kvalsund har blitt gjenstand for allmenn oppmerksomhet i det siste pga. selskapet Nussir ASAs planer om å starte gruvedrift der, og tilløp til konflikt med den lokale reindriftsenheten.
**Helleren i Jøssingfjord** er et kulturminne i Jøssingfjord i Sokndal kommune i Rogaland, underlagt Dalane Folkemuseum. Her finnes arkeologiske spor etter bosetning siden steinalderen. Kulturminnet befinner seg under en heller som er dannet av et utstikkende fjell lengst inne ved Jøssingfjorden. Med sine 60 meter i lengde er dette en av de største av sitt slag i Norge. Det har stått flere hus under denne helleren, men i dag er det kun to trehus som står igjen. De to husene står uten taktekke fordi de er beskyttet av Helleren. Bygningene skriver seg fra 1800-tallet, men deler av bygningene kan være adskillig eldre. Sannsynligvis har det vært fast bosetning under Helleren fra 1500-tallet.

Geologi
-------

Husmannsplassen Helleren.  Foto: Tobias Spaltenberger 
Helleren består av bergarten anortositt, en feltspatrik størkningsbergart. Denne ble tidligere kalt for «labradorsten». Landskapet rundt er svært goldt og fattig på vegetasjon, som også geologen Carl Fredrik Kolderup observerte i 1897: «Det er disse labradorstene, som med sine bare kupper, hvorpaa der ikke findes det spor av vegetation, i al sin uhygge virker saa imponerende paa den forbireisende og efterlader hos ham et indtryk af øde og goldhed, som sent glemmes».

Anortositt er en forholdsvis sjelden bergart, men rundt Jøssingfjord befinner det største anortosittfeltet i Europa seg, med åtte store magmakammere. Området er så spesielt at det er tatt opp som en av geoparkene i Europeisk nettverk av geoparker, under navnet Magma Geopark.

Historie
--------

Helleren var husmannsplass under gården Haneberg i Sokndal. Området omkring var karrig, og husene ble i størst mulig utstrekning lagt innunder berget. Det har nok alltid opplevdes spesielt å kunne bygge hus under en slik heller. Amtmann Bendix de Fine beretter i 1745 til den dansk-norske kongen i København: «I Soggendals Skibbr. er et udhengende Bierg at see kaldet Helleren, hvoer under boer een Huusmand som benytter sig mest av samme Field til Tag paa sine Huuse».

På 1800-tallet bodde det inntil tre familier her, men stedet ble fraflyttet tidlig på 1900-tallet. Da overtok The Jøssingfjord Manufacturing Company, et datterselskap av Titania, bruksretten til området. I 2002 ble eierskap og ansvar for husene overdratt til Dalane Folkemuseum.

Referanser
----------

1. ↑  Kulturminnesøk. «Kulturminneside | Kulturminnesøk». *kulturminnesok.no*. Besøkt 24. mai 2017.
2. 1 2  «Helleren». *Dalane Folkemuseum*. 7. februar 2016. Besøkt 24. mai 2017.
3. ↑  «Geo365 | Jøssingfjord». *www.geo365.no* **(engelsk)**. Besøkt 24. mai 2017.
4. ↑  «Historien om Helleren». *Dalane Folkemuseum*. 18. november 2011. Besøkt 24. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Category:Helleren – galleri av bilder, video eller lyd på Commons
* (no) «Helleren i Jøssingfjord». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Helleren i Jøssingfjord på Dalane Folkemuseums nettside om anlegget

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Kawerau kraftverk** er et geotermisk kraftverk beliggende rett utenfor byen Kawerau i regionen Bay of Plenty i New Zealand. Anlegget ligger innenfor den vulkanske sonen rundt Taupo, New Zealands største innsjø.

Kraftverket kom i produksjon i juli 2008 og eies av Mighty River Power. Med sin kapasitet på 100 megawatt (MW) er kraftverket det største én-generators anlegget i New Zealand. Det er dessuten det første geotermiske kraftverket bygget i New Zealand siden Ohaaki kraftverk i 1989.

Igangsettingen av Kawerau kraftverk økte landets geotermiske energiprodusksjon med 25 % og medførte en betydelig økning i produksjonskapasiteten i østre deler av Bay of Plenty. Anlegget dekker om lag en tredjedel av strømbehovet i regionen, og gir forutsigbare energikostnader til den lokale industrien, inkludert Norske Skog Tasman.

Se også
-------

* Geotermisk energi på New Zealand

Referanser
----------

1. ↑  
Grant Bradley (10. september 2008). «Full steam ahead for new Kawerau plant». *The New Zealand Herald*.
2. ↑  Mighty River Power News Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine. februar 2007

Eksterne lenker
---------------

* Mighty River Power
**Øivind Aage Strøm** (født 27. august 1922 i Oslo, død 20. desember 1991 samme sted) var en norsk pressemann.

Han gikk reallinjen ved Ris skole og Wangs handelsskole. Han var redaksjonssekretær i *Ringerikes Blad*, og fungerte i redaktørstillingen fra Kaare Filseth ble skutt under unntakstilstanden på Hønefoss i 1944 og frem til mars 1945. Strøm ble deretter redaksjonssekretær i *Smaalenenes Amtstidende*.

I 1956 flyttet han til Levanger, hvor han først ble ansvarlig redaktør og forretningsfører i *Levanger-Avisa*. I 1959 etablerte han et Levanger-kontor for *Adresseavisen*, som han så ble bestyrer og journalist for. Han påtok seg dessuten vervene som formann i Levanger Høyre 1964–1965 samt sekretær og forretningsfører i Levanger og omegns avdeling av NAF.

I 1968 flyttet han tilbake til Oslo, hvor han ble journalist ved nattdesken i *Aftenposten*. Fra 1970 til han avgikk med pensjon i 1989, var han siderevisor for morgenutgaven, og således et bindeledd mellom trykkeriet og redaksjonen.

Øivind Strøm var bror av skuespillerinnen Eva Strøm Aastorp.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsfall». *Aftenposten* (morgen utg.): 14. 3. januar 1992.
2. ↑  «Gravnr: 16.014.02.012. Vestre Aker kirkegård». Oslo kommune – Gravferdsetaten. Besøkt 12. august 2020.
3. ↑  Røste, Oddvar (1995). *En varde i distriktet. Ringerikes Blad 150 år*. Hønefoss: Ringerikes Blad. s. 255ff.
4. 1 2 3  Rygnestad, Arild (9. januar 1992). «Øivind Strøm». *Aftenposten* (morgen utg.): 13.
5. 1 2 3  Moe, Ole (red.) (1990). *Pressefolk 1990* (6 utg.). Fredrikstad: Institutt for journalistikk. s. 265. ISBN 82-7147-087-6.
6. 1 2 3  Møller, Tryggve Juul (1967). *Studentene fra 1942*. Utgitt av Bokkomiteen for studentene fra 1942. Oslo. s. 548–549.
7. ↑  Møller, Tryggve Juul (1964). *Studentene fra 1939. Biografiske opplysninger, statistikk og artikler samlet til 25 års jubileet 1964*. Utgitt av Bokkomiteen for studentene fra 1939. Oslo. s. 654.

Portal: Konservatisme
Må ikke forveksles med Haalogaland.
***Hålogaland Avis*** var en avis som ble utgitt i Harstad i Troms. Avisen kom ut hver torsdag, og hadde kommunene Harstad, Kvæfjord, Skånland og Ibestad som sitt dekningsområde.

Første utgave av avisen ble utgitt 19. august 2011 og de første ukene ble avisen sendt gratis til alle husstander i dekningsområdet. Bak avisen sto tre personer med lang erfaring fra avisdrift: Redaktør Inge Bjørn Hansen har tidligere vært sjefredaktør og disponent i Framtid i Nord, Kenneth Grav var med på oppstarten og har vært redaktør og daglig leder i *Lofot-Tidende* og Knut Ivar Mikalsen har blant annet vært leder for markedsavdelingen i *Harstad Tidende*.

11. januar 2015 ble avisen begjært konkurs på grunn av en gjeld på over 6,6 millioner kroner etter å ha drevet for kreditors regning i tre år og to måneder. Bostyrer Tom Ovesen politianmeldte daglig leder og styreleder Knut Ivar Mikalsen under henvisning til at han hadde brutt Bokføringsloven på grunn av manglende regnskapsførsel, Straffeloven ved ikke å melde oppbud, Aksjeloven på grunn av manglende aksjeinnskudd i forbindelse med start av nærradio og Skattebetalingsloven ved å unnlate å sette av skattetrekk. Knut Ivar Mikalsen avviste bobestyrers konklusjoner i boberetningen, og sa at så lenge et utvalg av kreditorer og de største kreditorene godtok at selskapet gikk med underskudd, er det lovlig å drive. – Vi hadde veldig stor tro på at vi skulle klare å komme oss ovenpå økonomisk. Kreditorene mente det var bedre at vi fortsatte med det håp om å få igjen de tapte pengene, enn å begjære oppbud etter kort tid, sa han til Harstad Tidende. Han viste blant annet til at tre måneder før konkursen ble aksjekapitalen skrevet ned til null og de jaktet på nye eiere. 25. februar 2015 ble det imidlertid klart at redaktør Inge Bjørn Hansen og avisens ombrekker Trond Bendiktsen overtok avisen og ville drifte den videre. Den nye avisen ble begjært konkurs og konkursbo stiftet av bostyrer 5. februar 2018.

Opplag
------

Ved lansering i 2011 startet avisa med et trykt opplag på hele 12 000. Første reelle nettoopplag forelå 2012.

* 2012: 1 464
* 2013: 1 509
* 2014: 1 462
* 2015: 1 390

Referanser
----------



1. ↑  Høst, Sigurd (2012). «Avisåret 2011» (PDF). Høgskulen i Volda. Besøkt 6. januar 2013.
2. ↑  «Hålogaland Avis konkurs». *NRK Troms*. 11.02.2015.
3. ↑  «Meddelelse på Facebook-side». *Hålogaland Avis*. 25.02.2015.
4. ↑  «Hålogaland Avis». Journalist.no. 25. mai 2011. Besøkt 6. januar 2013. [*død lenke*]
5. ↑  Aviskatalogen, tall fra nettsidene til Mediebedriftenes Landsforening Arkivert 25. februar 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Hålogaland Avis
**Per Egil Swift** (født 22. januar 1972) er en tidligere norsk fotballspiller fra Tønsberg, og senere fotballtrener.

I oppveksten drev han også med langrenn for klubben Oseberg skilag, blant annet sammen med landslagsløperen Anders Aukland. Han har spilt midtbane og forsvar for Eik-Tønsberg (frem til 1992), Start (1993, 18 kamper og ingen mål), Tromsø Idrettslag (1994-97, 100 kamper og 16 mål) der han vant Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1996, Lyn FC (1998-2003, 166 kamper og 32 mål) der han fikk bronse i Tippeligaen 2002, og avsluttet sin eliteseriekarriere i Vålerenga Fotball (2004-05). Han forlot klubben til fordel for FK Tønsberg og fikk dermed ikke være med på å vinne Tippeligaen 2005 med Vålerenga. Han er tidligere trener for Tønsberg i 2. divisjon fotball for herrer (2005-2008). Av utdanning er han diplommarkedsfører fra Oslo Merkantile Høyskole.

Han er lærer og trener ved Wang Toppidrett i Tønsberg avd. fotball (sportssjef).

Per Egil har tre sønner med sin tidligere samboer.[]

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID da8a37f6[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norges Fotballforbund, NFF-databasen, NFF person-ID 2626660, besøkt 27. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  bilde og omtale Arkivert 4. juni 2008 hos Wayback Machine. fra Tromsø Idrettslag
4. ↑  omtale, bilde og statistikk fra Lyn FC
5. ↑  intervju og bilde Arkivert 19. september 2008 hos Wayback Machine. fra Vålerenga Fotball
Meldal gård ligger i Dalbygda i Steinkjer kommune. Meldal ble etablert som gårdsbruk rundt 1660. Før den tid var den seter for gårdene Guin i bygda Kvam. Årsaken til etablering av gårdsbruket var å bosette folk fra Jamtland og Herjedalen som "rømte" til Trøndelag etter at Danskekongen hadde tapt krigen mot Svenskekongen i 1645. (Fredsavtalen i Brømsebo) Danskekongen var "blakk" etter krigen. Gårder kunne skattes mere en seter og for bosette de som rømte fra Sverige forviste han seterrettighetshaverne lengre inn i fjellområdene i Kvam til fordel med å etablere flere gårder. Den første brukeren i Meldal var Ole Jæmt. I årene frem til 1807 var det flere forskjellige familier som levde på gården, inntil Avle Olsen fra Alvdal sammen med kona Sigrid fra Ogndal ble brukere på gården. Siden den gang har samme familie vært på gården. Gården var i kongens eie frem til 1728 da Rådmann Hornemann kjøpte gården med flere på auksjon. I 1810 fikk David A Gram og sønnen Einar Schavland Gram auksjonsskjøte på gården som del av det Stodske gods. Sigrid og Avle's yngste sønn Kristian bygslet gården fra 1830 og i 1854 ble han selveier av gården. Gården består i dag av 201 dekar dyrket jord, 1134 dekar produktiv skog og 701 dekar annet marklag. Melkeproduksjon er dagens hovednæring.
Buksnes kirke
**Vesterålen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vesterålen prosti i Nidaros bispedømme. Det omfattet sogn i datidens Nordlands Amt (Nordland), og hovedkirken var Hadsel kirke.

Lofoten prestegjeld opphørte og ble delt i 1740, ved at hovedsognet Hadsel, sammen med Bø ble egne sognekall.

Historikk
---------

Hadsel var i 1589 hovedsogn i Vesterålen prestegjeld, der 4 prester skulle betjene 10 kirker og korshus. sognepresten skulle gjøre tjeneste i Hadsel hver helligdag, og i Melbu korshus skulle det være gudstjeneste tredjedag jul, påske og pinse ved den prest som gjorde tjeneste i hovedkirken. En kapellan med tilhold i prestegården skulle gjøre tjeneste i Sortland og Sande kirker. Langenes og Øksnes kirker og Tinden korshus skulle betjenes av en residerende kapellan i Langenes. En residerende kapellan i Bø skulle betjene Bø og Malnes kirker og Værøy (Gaukværøy) korshus.

Etter Erlandsen ble Øksnes eget prestegjeld rundt 1770. Bø var vel også blitt eget prestegjeld som følge av reskriptet 1.4.1740, og ved reskript 26.10.1810 ble tiendeinntektene regulert mellom Hadsel og Bø. Hadsel residerende kapellani ble nedlagt, og dets inntekter skulle gå til sognepresten i Hadsel. Samtidig ble Sande benådningskapell nedlagt, og folk som sognet dit, skulle søke kirke på Hadseløya.

Ved kgl.res. 30.7.1851 ble Hadsel prestegjeld delt med virkning fra 1.1.1852, slik at Hadsel hovedsogn utgjorde det ene og Sortland anneks det andre prestegjeldet. Ved kgl.res. 11.5.1878 ble det tillatt oppsitterne i Eidsfjorden å anlegge en begravelsesplass på gården Grønning. Eidsfjord annekssogn, som besto av gårdene fra matr.nr. 71, Hellefjord, til 88, Fleinnes, ble opprettet ved kgl.res. 3.5.1879.

Ved kgl.res. 23.8.1883 ble det tillatt å anlegge en hjelpekirkegård på gården Sand i Hadsel hovedsogn for beboerne av Strandlandet. Ved kgl.res. 12.12.1903 ble det pålagt sognepresten å møte minst en gang årlig på Helgenes, Kvitnes og Skagen hjelpekirkegårder for å forrette jordfesting. Ved kgl.res. 11.9.1936 ble det tillatt å bygge Melbu kapell i Hadsel hovedsogn etter arkitekt Harald Sunds tegning. Melbu kapell skulle ha 20 gudstjenester årlig.

Ved kgl.res.22.2.1963 ble sognegrensene endret slik at Hadsel kommunes områder på Langøya skulle utgjøre et sogn fra det tidspunkt og med det navn departementet senere fastsatte..

Referanser
----------

1. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
2. ↑  https://www.arkivverket.no/slektsgranskning/historikk-for-prestegjeld-og-sogn/prestegjeld-og-sogn-i-nordland, arkivverket.no
**Finnmark sykepleierhøgskole** var en høgskole for sykepleierutdanning i Hammerfest. Skolen er i dag en del av UiT Norges arktiske universitet.

Høyskolen ble etablert i 1960 under navnet *Finnmark sykepleierskole*. 1. august 1994 fusjonerte den med to andre høyskoler i fylket til Høgskolen i Finnmark. I 2013 ble høgskolen slått videre sammen med det daværende Universitetet i Tromsø.

Finnmark sykepleierhøgskole hadde en kvoteordning som tilsa at 80 % av studentene skulle være fra Finnmark eller ha bodd to år i fylket, og 10 % av opptaket skulle være samisktalende søkere.

Referanser
----------

1. ↑  *Høyere utdanningsinstitusjoner og forskningsinstitusjoner i Norge: fylkesvis oversikt*. [Oslo]: NAVF. 1979. s. 61. ISBN 8272180502.
2. ↑  Wyller, Ingrid (1980). *Sykepleiens historie i Norge*. Oslo: Fabritius. s. 185. ISBN 8207006382.
3. ↑  *Lov om universiteter og høgskoler: innstilling fra et utvalg nedsatt ved kongelig resolusjonav 7. februar 1992*. Oslo: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykning. 1993. s. 230. ISBN 8258303627.
**Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge** (**BSIN**) ble opprettet i 1899, flyttet fra Ila leir i 1987 og lå i Trondenes leir utenfor Harstad frem til nedleggelsen i juli 2003.

Bakgrunn
--------

Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (BSIN) ble vedtatt opprettet ved Kongelig resolusjon 2. september 1899 under navnet *Tromsø Stifts Underofficersskole, med stamsted Harstad*.

Bakgrunnen for opprettelsen lå i den nye hærordningen av 1887, som var så offensiv at den krevde store midler og langt mere personell på landsbasis enn det det var ressurser til. Inntil da var det ikke alminnelig verneplikt i de tre nordligste fylkene. Etter en politisk prosess sanksjonerte Kong Oscar II den 28. juni 1897 en Odelsthingsproposisjon som medførte at daværende Tromsø Stift ikke lenger var fritatt for militær verne- og tjenesteplikt.

Distriktskommandostaben var på plass i Harstad i løpet av oktober 1897, og i desember samme år ble det bestemt å opprette åtte kompanikadrer; fire i Nordland (Vefsn, Ranen, Salten og Lofoten), to i Troms (Bardu og Tromsø) og to i Finnmark (Alten og Varanger). Det ble opprettet ekserserplasser, og i løpet av noen hektiske måneder i 1898 var befal på plass og utskrivning samt innkalling av personell iverksatt.

Hver av de fem brigadene i Sør-Norge hadde sin underoffisersskole og sin avansementskrets. Hvis Nord-Norge skulle makte sine oppgaver trengte Tromsø Stifts distriktskommando en større tilgang på befal enn de som etter utdanning var villig til å tjenestegjøre i Nord-Norge fra de andre underoffisersskolene. Dessuten var det påkrevet å rekruttere langt flere befal fra landsdelen for å bygge opp et eget bofast offiserskorps i Nord-Norge.

Etter hvert som utskrivningen av rekrutter kom i gang for fullt, var befolkningsgrunnlaget godt nok til økte oppsetninger. Til det trengte landsdelen en bofast befalskadre og underoffisersskolens opprettelse høsten 1899 bidro til dette. Da første kull fra underoffisersskolen ble uteksaminert i 1902, økte oppsetningene fra åtte kretskompanier til to bataljoner; én i Bodø og én i Tromsø (Tromsø bataljon ble i 1902 flyttet til Setermoen).

Navnehistorikk
--------------

Skolens navn fra 1899:

* Tromsø Stifts Underofficersskole (1899–1911)
* 6. Brigades Underofficersskole (1911–1916)
* 6. Divisjons Underofficersskole (1916–1930)
* 6. Divisjons skole (1930–1940)
* Befalsskolen for Infanteriet i Nord-Norge (1951–2003)

Se også
-------

* Infanteri
**Voss Folkehøgskule** er en frilynt folkehøgskole som ligger på Seim, 1,5 km vest for sentrum, Vossevangen i Hordaland. Skolen ble opprettet i 1895. Voss Folkehøgskole eies av en egen stiftelse, og tar årlig imot ca. 120 elever, fordelt på 9 linjer.

Historie
--------

Skolen ble grunnlagt i 1895 av Lars Eskeland, men ideen om å starte en folkehøgskole her kom i 1887 da Bjørnstjerne Bjørnson var på Voss. En gruppe unge mennesker hyllet dikteren ved å synge «Ja, vi elsker» utenfor Fleischer's hotel, der han bodde. Bjørnson spurte i den anledning de unge om det var noen folkehøgskole i bygden. Da svaret var nei, uttalte han: «Ungdom på Voss. Det er mit ønske at det på Voss må bli reist en folkehøiskole.» Skolens ideologi var inspirert av Nikolai Frederik Severin Grundtvigs idé om folkehøgskoler.

Linjer og moduler
-----------------

Voss Folkehøgskule har 9 linjer skoleåret 2023-24, med cirka 30 valgfag og flere fellesfag. 

* Idrett & friluftsliv
* Musikkproduksjon elektronisk
* Film & Foto
* Data
* Ekstremsport Luft
* Ekstremsport
* Jazz
* Data & friluftsliv
* Musikk & friluftsliv

Eksterne lenker
---------------

* Voss Folkehøgskoles nettsider
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Høgskolen i Tromsø** (**HiTø**) var en høgskole i Tromsø som ble etablert 1. august 1994 og slått sammen med Universitetet i Tromsø 1. januar 2009. 

HiTø hadde omkring 3 000 studenter og 300 tilsatte (2006-tall). Høgskolen var en av 24 statlige høgskoler i Norge og var et resultat av at fire statlige høgskoler i Tromsø ble slått sammen som en del av Høgskolereformen i 1994. De fire høgskolene som fusjonerte var Tromsø helsefaghøgskole, Tromsø maritime høgskole, Nord-norsk Musikkonservatorium og Tromsø lærerhøgskole.

Høgskolen tilbød fag- og profesjonsstudier innen kunstfagene musikk, dans og drama, ulike helsefag, ingeniør- og økonomifag og lærerutdanning. Disse kunne tas i varierende lengder fra halvårsenheter til bachelorgrader, mastergrader og enkelte doktorgradstudier, samt en rekke kurs-, etter- og videreutdanninger.

Høgskolens fire fakulteter var:

* Avdeling for helsefag
* Avdeling for ingeniør- og økonomifag
* Avdeling for kunstfag
* Avdeling for lærerutdanning

Høgskolen tilbød internasjonalisering av studier, både muligheter for å ta deler av sin ordinære utdanning i utlandet, eller ved å fortsette å utdanne seg i utlandet etter endte studier.

Eksterne lenker
---------------

* uit.no: *Fusjonen*

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Millionfisken** er en årlig festival og fiskekonkurranse med totale premier på over én million kroner som arrangeres av Millionfisken AS, et selskap heleid av Salangen Næringsforening. Festivalen avholdes på Sjøvegan og i Sagfjorden i Salangen kommune, Troms fylke, første helga i juli hvert år. 

For å vinne førstepremien på må deltakeren fiske en sjøørret på mellom 1 og 4 kilo, og levere denne inn for å få registrert vekt. Det trekkes ut en tilfeldig vekt og som oppbevares ved Sjøvegan lensmannskontor til hovedpremieutdelingen søndag. Den som treffer på vekten med en differanse på ± 10 gram vinner førstepremien. Festivalen ble for første gang avholdt i 2007, men ikke før under arrangementet i 2013 gikk 1. premien, noe som fikk stor nasjonal nyhetsdekkning. Festivalen er av stor viktighet for det lokale næringslivet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Om Millionfisken. Fra Millionfisken.no. Hentet den 22. januar 2014 fra «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. februar 2014. Besøkt 22. januar 2014.
2. ↑  Millionfisken AS - Fra Proff.no. Hentet den 22. januar 2014 fra  Arkivert 2016-03-05, hos Wayback Machine.
3. ↑  Denne fisken er verdt en million kroner (07.07.13). Fra Dagbladet.no. Hentet den 22. januar 2014 fra

Eksterne lenker
---------------

* Millionfiskens hjemmeside
En **kredittapsforsikring** (engelsk: *credit default swap*) eller **kredittaps**-**bytteavtale** er en bytteavtale (*swap contract*) mellom to parter for overføring av tredjeparts kreditteksponering. Kjøper av en kredittapsforsikring får kredittbeskyttelse, mens selger garanterer for det underliggende instrumentets kredittverdighet mot betaling. Typiske underliggende instrumenter er obligasjoner og lån, og den antatte risikoen for mislighold på disse gjenspeiles i prisen på kredittbeskyttelsen. Det er ikke nødvendig å eie det underliggende instrumentet i en kredittapsforsikringsavtale. Kjøp og salg av kredittapsforsikringer foregår gjerne i form av spekulasjon i tredjeparts kredittverdighet eller som forsikring ved direkte eksponering mot produktet.

Referanser
----------

1. ↑  na (4. mars 2022). «Hva er en CDS?». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 5. oktober 2023.
2. ↑  «Nr. 13/1774 EØS-tillegget til Den europeiske unions tidende 3.3.2022 - Tabell 4 - Indekserte kredittapsbytteavtaler (CDS)» (PDF).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tromsø lærerhøgskole** var en høgskole for lærerutdanning.

Det startet som **Trondenes Seminarium** i Trondenes like utenfor Harstad den 7. februar 1826, etter å ha blitt opprettet ved Kongelig resolusjon av 2. juni 1824, som det første offentlige lærerseminar i Norge.

De ni elevplassene ved seminaret var forbeholdt hvert prosti, samt Øst-Finnmark (2), Vest-Finnmark (2), hvorav halvparten skulle komme fra samisk befolkning. Som bestyrer og førstelærer ansatte de prosten i Senja, Simon Nicolai Kildal (1796–1839). Annenlærerstillingen ble besatt av Nils Gundersen (1771–1854), eller Gundar-Niljas som han het på samisk.

De tre første elever var Johannes Ottesen (1799–1874) fra Korgen, Christian Andreas Bølgen fra Hadsel (1800–34) og Ellev Olsen fra Trondenes. De ble ferdige i 1829.

Seminaret ble flyttet til Tromsø i 1848 og fikk det nye navnet *Tromsø Seminarium*. Kvinner fikk adgang i 1890. I 1902 fikk det igjen nytt navn *Tromsø offentlige lærerskole*, og til sist *Tromsø lærerhøgskole* i 1980. 

I 1994 ble den inkludert i Høgskolen i Tromsø som *avdeling for lærerutdanning*. Etter at Høgskolen i Tromsø i 2009 ble slått sammen med Universitetet i Tromsø, er skolen en del av Institutt for lærerutdanning og pedagogikk (ILP).

Referanser
----------

1. ↑  Trondenes Seminar fra lokalhistoriewiki.no.
2. ↑  Gundersen, Nils, Gundar-Niljas, r. 1771, j. 1854 fra Sámi leksikon.
3. ↑  Helge Dahl (1976). *Tromsø offentlige lærerskole i 150 år: 1826-1976*. Tromsø: Lærerskolen.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Sigve Bolstad** (født 9. april 1965) er en norsk politiker (Sp) og polititjenestemann. Han ble 13. oktober 2023 utnevnt til statssekretær i Jonas Gahr Støres regjering.

Han var forbundsleder i Politiets Fellesforbund fra 2013 til 2022.

Bolstad vokste opp i Lødingen, og fullførte utdanningen ved Statens politiskole i juni 1988. Bolstad har fullført sjefskurs ved Forsvarets høgskole, og innehatt flere politiske verv i politi- og lensmannsetaten og hovedsammenslutningen Unio. Han har vært nestleder i Unio stat, leder av hovedarbeidsmiljøutvalget for politi- og lensmannsetaten, og styremedlem i Nordstrand Vel.

Bolstad ble valgt som forbundsleder i Politiets Fellesforbund i 2013 og overtok da etter Arne Johannessen. Før Bolstad tiltrådte som forbundsleder i PF, var han nestleder mellom 2010 og 2013, og lokallagsleder i Oslo Politiforening 2005–2013.

Sigve Bolstad var fagforeningsleder da varslersaken omtalt som Monika-saken kom i 2015. Denne og andre varslingssaker i politietaten førte til at Bolstad og forbundsstyret i PF i mars 2016 i vedtaksform anbefalte sine medlemmer om ikke å varsle om kritikkverdige forhold i etaten.[]

Bolstad var en av drivkreftene bak PFs vedtak fra 2012 om at forbundet skulle jobbe for generell bevæpning av norsk politi. Vedtaket var begrunnet med at norsk politi hadde behov for en vesentlig bedre tilgang til bevæpning enn hva våpeninstruksen da åpnet for.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Bolstad går av som forbundsleder». *Politiets Fellesforbund* **(engelsk)**. 25. januar 2022. Besøkt 25. januar 2022.
4. ↑  Politiforum 24.5.2013 Arkivert 29. oktober 2013 hos Wayback Machine.
5. ↑  «Bevæpning». *Politiets Fellesforbund* **(engelsk)**. Besøkt 25. januar 2022. «Politiets Fellesforbund vedtok under sitt landsmøte i november 2012 at vi skulle jobbe for generell bevæpning av norsk politi. | Vi mener det er det beste for å trygge den enkelte tjenestemann og -kvinne, og for befolkningens sikkerhet. (---) Politiets Fellesforbund har fattet vedtak som fastslår at forbundet jobber for generell bevæpning av norsk politi. Norsk politi har behov for en vesentlig bedre tilgang til bevæpning enn hva som er dagens situasjon. Disse vedtakene blir av mange sett på som dramatiske.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Portal: Astronomi

**Kepler-186** er en rød dverg – en stjerne i hovedserien av klassen M1V, som befinner seg omkring 493 ± 59 lysår unna i stjernebildet Svanen. Stjernen er litt kaldere enn solen, og har omkring halvparten av dens metallisitet. Den er omgitt av fem kjente planeter, deriblant den første kjente jordlignende verden som er oppdaget i den beboelige sone: Kepler-186 f. De fire andre planetene Kepler-186 b, c, d og e er for nære stjernen, og for varme, til å kunne ha flytende vann. Disse fire planetene har sannsynligvis en bundet rotasjon, mens Kepler-186f er tilstrekkelig langt unna stjernens gravitasjon til å opprettholde sin egen rotasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Quintana, Elisa; m.fl. (18. april 2014). «An Earth-Sized Planet in the Habitable Zone of a Cool Star». *Science (journal)*. 344 (6181): 277-280. doi:10.1126/science.1249403. Besøkt 17. april 2014. CS1-vedlikehold: Eksplisitt bruk av m.fl. (link) free version =
2. ↑  Formation, tidal evolution and habitability of the Kepler-186 system, Emeline Bolmont, Sean N. Raymond, Philip von Paris, Franck Selsis, Franck Hersant, Elisa V. Quintana, Thomas Barclay, (Submitted on 16 Apr 2014)
**Lodalskåpa** er et fjell på grensen mellom Stryn og Luster kommuner i Vestland. Det er en nunatak på Jostedalsbreen med en høyde på 2 083 meter over havet. Lodalskåpa er Breheimens nest høyeste topp etter Tverrådalskyrkja, og det høyeste punktet i Stryn. Lodalskåpa og Brenibba er de to eneste fjellene over 2 000 meter på Jostedalsbreen.

Den utvilsomt vanligste adkomsten er fra Bødalssetra i Bødalen på vestsiden av Jostedalsbreen. innerst i Bødalen ved sørenden av Lovatnet ved Loen. I 1844 besteg Gabriel Rustøy Lodalskåpa.

3. august 1820 kom to studenter, B.M. Keilhau og Christian Boeck til Øyastølen øverst i Jostedalen. Topografen Christian Bohr hadde i 1819 målt Hurrungane, og mente at Lodalskåpa kunne være Norges høyeste fjell. Keilhau og Boeck ønsket da å bestige fjellet, selv om jostedølene forsikret dem at ingen dødelig ennå hadde besteget det, og ifølge «*almuens overtro*» måtte heller ingen ta seg opp dit. Kameratene fikk forsideplass på *Morgenbladet* 27. august 1820 med sin historie *Fjeldsituation og Livsfare*. De hadde tatt ruten opp til Stordalen 3. august og overnattet i en liten hytte beregnet på dem som la veien over breen til Nordfjord. Etter bjørkeskogen kom de ut på hard, snøfri is, der de kunne hogge trinn med øks. Etter fire timers strev stod de på breens topp, der en smeltende bre utløste en lavine. De mente de stod på trygg avstand, men plutselig kom to svære steinblokker mot dem og sneiet Keilhaus hode. Boeck ble truffet og feid bort. Men snart var han tilbake, nokså uskadet, reddet av barometeret han bar på ryggen, og som var helt fullstendig knust. Veiviseren deres bebreidet dem risikoen de hadde tatt, og de ga opp å bestige Lodalskåpa, men kom iallfall i avisen. Jens Esmark fikk instrumentet sitt knust tilbake; han var Keilhaus hovedlærer. Inspirert av de tyske *Riesengebirge* («Kjempefjellene», «Risefjellene») foreslo Keilhau noen år senere å kalle området Jotunfjeldene – etter jotnene i norrøn mytologi, også kalt «riser» eller «bergriser». I 1862 omdøpte Aasmund Olavsson Vinje Jotunfjeldene til Jotunheimen.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Lodalskåpas referansesadel ligger på vannskillet mellom Sprongdalen og Sprangdalen. Sadelhøyden er 1288 moh.
2. ↑  Avstand til Tverrådalskyrkja.

Referanser
----------

1. 1 2  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 3. desember 2015. Besøkt 8. oktober 2015.
2. ↑  «Høyeste fjelltopp i hver kommune». Kartverket. 30. januar 2014. Besøkt 3. juli 2015.
3. ↑  Claus Helberg: *Til fots i fjellet*, 1993, ISBN 82-90339-35-6
4. ↑   Geir Hestmark: «Jotunfjeldene», *geo365.no*

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av Lodalskåpa på peakbook.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Pikene på Broen** er et selskap etablert i 1996 av kunstkuratorer og produsenter basert i Kirkenes. Gjennom sine prosjekter ønsker de å skape møteplasser og bygge bro på tvers av landegrenser og kunstsjangere. Deres motto er å bringe verden til Barents og Barents ut i verden. Selskapet startet blant annet en serie av kunstprosjekter kalt «Border Crossing Exercises» som gjennomføres i Barentsregionen og i andre europeiske grenseregioner.

Pikene på Broens viktigste prosjekter er kulturfestivalen «Barents Spektakel», «Barents Art Triennale», «Transborder Cafe» og «BAR International artists-in-residency program».

I 2009 ble Pikene på Broen tildelt Eckbos Legaters kulturpris for 2009. I juryens konklusjon stod det blant annet: «Pikene på Broen har hatt et stort bidrag i å gjøre Kirkenes til en av de viktigste byer i Norge og har gjennom sine kunstprosjekter utfordret vår forståelse av geopolitikk, senter og periferi.»

Barents Spektakel
-----------------

«Barents Spektakel» er en samtidskunstfestival som ble arrangert første gang i 2003. Den arrangeres ved grensen mellom Norge, Russland og Finland. 

Festivalen er hovedsakelig en samtidskunstfestival, men den er også en musikkfestival med hovedfokus på norske og russiske musikere såvel som lydkunstnere. 

I 2015, blir festivalen Barents Spektakel nummer 11 i rekken av festivaler arrangert av Pikene på Broen i Kirkenes.

Referanser
----------

1. ↑   Sceneweb, besøkt 9. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   *Sceneweb*, Wikidata Q19387768,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Den rumenske gresk-katolske kirke** (eller *rumensk-katolske kirke*) er én av den katolske kirkens 23 særkirker. Kirken følger den bysantinske ritus og bruker kirkeslavisk og rumensk som liturgisk språk, men anerkjenner paven som religiøst overhode. Den rumenske gresk-katolske kirke har omtrent 780 000 tilhengere, hovedsakelig i Romania og USA. I Romania er ca. 1 % av befolkningen gresk-katolsk, og kirken er dermed betydelig mindre enn både den rumensk-ortodokse (87 %) og den romersk-katolske kirke (5 %).

Særkirkens overhode er storerkebiskopen av Făgăraș og Alba Iulia, som har sitt sete i Blaj. Nåværende storerkebiskop er Lucian Mureșan (erkebiskop siden 1994, opphøyet til storerkebiskop i 2005).

Struktur
--------

Den rumensk-katolske kirke er organisert i seks eparkier (bispedømmer):

* **FĂGĂRAȘ OG ALBA IULIA STORERKEBISPEDØMME**   Romanias flagg
	+ **Kirkeprovinsen Romania**
		- Cluj-Gherla eparki   Romanias flagg
		- Lugoj eparki   Romanias flagg
		- Maramureș eparki   Romanias flagg
		- Oradea Mare eparki   Romanias flagg
	+ **Eksempt (direkte underlagt storerkebiskopen)**
		- Canton eparki   USAs flagg

Historie
--------

Etter at Karpatbekkenet hadde falt til Østerrike i 1687, begynte jesuitter å misjonere den ortodokse befolkningen. Dette førte i 1700 til en union med den katolske kirke. I begynnelsen sognet de rumensk-katolske menighetene til Esztergom erkebispedømme, men paven opprettet i 1853 Făgăraș-Alba Iulia erkebispedømme som metropolitanbispedømme for en egen rumensk-katolsk kirkeprovins.

Etter første verdenskrig tilfalt området Romania. På dette tidspunktet hadde kirken om lag 1,5 millioner tilhengere. Etter andre verdenskrig ble den rumensk-katolske kirken forbudt av den kommunistiske regjeringen og tvangsforent med den rumensk-ortodokse kirke. Den rumensk-katolske kirken ble av eksilrumenere bragt til USA, der pave Johannes Paul II opprettet et eparki i Canton, Ohio. I Romania fortsatte kirken sin aktivitet i undergrunnen frem til kommunismens fall, slik at Johannes Paul kunne gjenopprette de fem rumensk-katolske eparkiene i 1990. Opphøyelsen av Făgăraș-Alba Iulia til storerkebispedømme skjedde i 2005 gjennom pave Benedikt XVI.

Eksterne lenker
---------------

* Kirkens hjemmeside (rumensk)
* «Giga-Catholic Information» om den rumensk-katolske kirkens hierarki (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bernt E. Bauge** (født 18. september 1957) er en norsk siviløkonom. Han er administrerende direktør for stiftelsen Musikkselskapet Harmonien, som driver Bergen Filharmoniske Orkester, Bergen Filharmoniske Ungdomsorkester, Bergen Filharmoniske Kor og strømmetjenesten Bergenphilive.no, fra 2010 til 2024.

Bauge var direktør ved Trøndelag Teater 1985-1989.
I 1989 ble han direktør ved Den Norske Opera hvor han også var Operaens representant i prosjektet for bygging av Operahuset i Oslo fra 1999. 
For dette arbeidet mottok han Det Norske Operafonds ærespris - Augusta Jervells premie samt Den Norske Operas ærespris.[]

Bauge har hatt flere styreverv. Han har vært styremedlem i Norsk teater- og orkesterforening (NTO) i over 20 år og var foreningens styreleder fra 2004-2015.[] Han har vært leder av styret for Oslo musikk- og kulturskole. Han var styremedlem ved Norges musikkhøgskole fra 2010 til 2016. Han har også vært styremedlem og rådsleder for Dronning Sonja Internasjonale Musikkonkurranse, der han fra 2022 er styreleder. Han er nå igjen styremedlem i Norsk teater- og orkesterforening og i Kultur Vest, og han er styremedlem i Edvard Grieg Korene as. Bauge er en av initiativtakerne til å få bygget nytt musikkteater i Bergen på Edvard Griegs plass, og han inngår i den forbindelse i ledelsen av Grieghallen Utbygging as. 

Bauge er utdannet siviløkonom fra Norges Handelshøyskole. Han er gift med sangeren og sangpedagogen Åshild Kyvik Bauge, og de har barna Sverre Kyvik Bauge (cellist), Einar Kyvik Bauge (bratsjist) og Ragnhild Kyvik Bauge (fiolinist).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Uten forfatter (29. august 2007). «50 år 18. september: Operadirektør Bernt E. Bauge». *NTBtekst* **(norsk)**.
2. ↑  Red. (4. februar 2016). «Bernt E. Bauge får forlenget åremålet som administrerende direktør for Stiftelsen Musikkselskapet Harmonien» **(norsk)**. Ballade. Besøkt 2. april 2018.
3. ↑  Uten forfatter (25. februar 2016). «Bernt E. Bauge fortsetter i BFO» **(norsk)**. Scenekunst.no. Besøkt 2. april 2018.
4. 1 2  Uten forfatter (18. september 2007). «Jubilanter». *Aftenposten Morgen* **(norsk)**: 14.
**Den estiske apostoliske ortodokse kirke** er den minste av to ortodokse kirker i Estland. Den utgjør en selvstyrt delkirke innen det økumeniske patriarkat. Kirka blir imidlertid ikke godtatt av patriarken av Moskva, som i stedet anerkjenner den estisk-ortodokse kirke. Av Estlands 170 000 ortodokse innbyggere bekjenner 12 % seg til den estiske apostoliske ortodokse kirke (2 % av befolkningen).

Kirka ledes av *metropolitten av Tallinn og hele Estland* (for tiden Stefanus Kharalambides) og består av tre bispedømmer:

* Pärnu og Saaremaa bispedømme
* Tallinn erkebispedømme
* Tartu bispedømme

Historie
--------

Utdypende artikkel: den ortodokse kirke i Estland

Den estiske apostoliske ortodokse kirke ble grunnlagt i 1920 av patriark Tikhon av Moskva, men er siden 1923 en autonom delkirke av Konstantinopel-patriarkatet. Fra 1944 til 1991 var kirkeledelsen i eksil til Stockholm, mens kirka i Estland ble tvangsforent med Moskva-patriarkatet. Metropolitansetet var vakant fra 1953 til 1999.

1993 ble kirka på nytt registrert som trossamfunn i det uavhengige Estland, og i 1996 bekrefta den økumeniske patriark kirkas autonomi. Dette førte til sterke protester fra patriarken av Moskva, som ikke anerkjente den tidligere eksilkirka. Konflikten ble løst gjennom et kompromiss, som innebar at hver menighet kunne velge om den ville være tilslutta den estiske apostoliske ortodokse kirke eller Moskva-patriarkatets estisk-ortodokse kirke.

2009 ble de to nye bispedømmene Pärnu og Tartu utskilt fra Tallinn erkebispedømme. (Tartu hadde i en periode også vært bispesetet for Petseri eparki, som eksisterte fra 1926 til 1948.)

Metropolitter
-------------

* Aleksander Paulus (1920–1953)

*Sedisvakanse*

* Stefanus Kharalambides (1999–d.d.)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (et) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Estonian Apostolic Orthodox Church – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Den ortodokse kirkens særkirker |
| --- |
| Oldkirkelige patriarkater | 
* Konstantinopel
* Alexandria
* Antiokia
* Jerusalem

 | Mosaikk av Jesus Kristus Pantokrator i Haga Sofia |
| Andre patriarkater | 
* Bulgaria
* Georgia
* Romania
* Russland
* Serbia

 |
| Andre autokefale kirker | 
* Albania
* Amerika\*\*
* Hellas
* Kypros
* Polen
* Tsjekkia og Slovakia
* Ukraina

 |
| Autonome og selvstyrte kirker\* | 
* Athos (Ko)
* Estland\*\* (Ko)
* Estland\*\* (Ru)
* Finland (Ko)
* Kviterussland (Ru)
* Japan (Ru)
* Latvia (Ru)
* Makedonia (Se)
* Moldova\*\* (Ro)
* Moldova\*\* (Ru)
* ROUK (Ru)
* Sinai (Je)
* Ukraina (Ru)

 |
| De oldkirkelige patriarkatene er sortert etter æresrang, de resterende kirkene alfabetisk.\* Det overordna patriarkatet er angitt i parentes.\*\* Autokefali/autonomi er ikke anerkjent av alle ortodokse kirker. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |