recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christopher Frederik (von) Ingenhaeff** (1703-1781) var en dansk-norsk offiser. 

Han fødtes i Svinninge på Sjælland som sønn av Johann Peter von Ingenhaeff (d. 1717) av westfalisk og livlandsk adel. Han ble landkadett i 1714, fortsatte sin militære karriere i Danmark og var brigademajor ved de danske hjelpetropper til Hannover i 1741. I 1761 ble han generalmajor, og ved innrykningen i Meklenborg i 1763 kommanderte han en norsk brigade, mens han i 1769 ble hvit ridder. 1770 ble han kommandant på Frederiksten, der han avanserte til generalløytnant i 1772. Samme år ble han forflyttet til stillingen som kommandant på Akershus festning, der han var til 1774 da han fikk stillingen som kommandant på Fredericia i Jylland. Her døde han 27. februar 1781.

Han var gift med Mette Margrethe Krabbe (1704 – 1775), datter av etatsråd Oluf Krabbe til Bjerre og Hastrup.

Referanser
----------

1. 1 2  Bricka, Carl Frederik. «Ingenhaeff, Christopher Frederik (Dansk biografisk Lexikon / VIII. Bind. Holst - Juul)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 17. september 2022.
2. ↑  Anker, C. J. (1885). *Biografiske data om 330 norske, norskfødte eller for nogen tid i den norske armé ansatte generalspersoner, 1628—1885* (PDF). Kristiania: Alb. Cammermeyer. s. 141–42.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Kasper Rødbotten Foss** (1998–) er en norsk imitator som er kjent for sine imitasjoner av fotballpersonligheter. Han ble først kjent som 14-åring da han imiterte fotballkommentator Øyvind Alsaker og Kjetil Rekdal under en arbeidsuke hos TV 2.

Han har kommentert kamper under Fotball-VM 2022 for TV 2 på TV 2 Play som ulike kommentatorer og fotballprofiler.

Virke
-----

I ettertid har Foss fått positiv omtale og videoene hans har blitt vist i TV 2 sine Premier League-sendinger, og på VGTV.

Etter parodien av tidligere Rosenborg-trener Per Joar Hansen sommeren 2018, kom fotballkommentator Lars Tjærnås med følgende bemerkning via Twitter: "Dette ER jo Perry. Kruttsterkt". Den parodierte kom selv med lovord om Foss sitt arbeid med følgende kommentar til Nettavisen: "Jeg syns parodien var veldig bra. Den tar mye på kornet, men han må rette på én ting: jeg sier «e», ikke «æ». Gjør han det, så blir det perfekt".

Foss studerer informatikk ved NTNU i Trondheim.

### Kjente imitasjoner:

* Øyvind Alsaker
* Kjetil Rekdal
* Kåre Ingebrigtsen
* Morten Langli
* Bernt Hulsker
* Per Joar Hansen
* Hans Olav Lahlum

Referanser
----------

1. ↑   proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eriksen, Rolf Otto (7. april 2018). «(+) Kasper begynte å imitere som 6-åring». *Østlandets Blad* **(norsk)**. Besøkt 19. februar 2022.
3. 1 2  «Kasper Foss». *kasperfoss.no*. Besøkt 19. februar 2022.
4. ↑  «Slik ble Kasper Foss en av Norges beste imitatorer». *TV 2*. 14.08.2017. Besøkt 19. februar 2022.
5. ↑  *play.tv2.no*. Besøkt 16. desember 2022.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  Giæver, Egil Sande, Jonas (6. juni 2018). «Kasper Foss (20) vekker oppsikt med ny imitasjon: - Kruttsterkt». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Kasper Foss på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Kasper Foss på Instagram Rediger på Wikidata

* (no) Kasper Foss på TikTok Rediger på Wikidata
**Peter Deichman** (1703–1766) var en dansk-norsk offiser, bror til boksamler Carl Deichman. 

Han ble født i Viborg i Jylland som sønn av biskop Bartholomæus Deichman og Else Rosenmeyer (d. 1745). I 1724 ble han med hjelp fra faren, kaptein i Norge. I den forbindelse avfødtes i Christiania følgende epigram: 

> 
> Hille pine, hille haarde  
> 
> er vor bispesøn kaptein  
> 
> som har aldrig trukket kaarde  
> 
> meer end Vartous usle degn  
> 
> 
> 
> Mecklenburgske studedrenge  
> 
> til kaptein man gøre kan,  
> 
> skulde da ei bispens penge  
> 
> gøre af en purk en mand?  
> 
> 
> 
> 

Samme år reiste han utenlands, men i 1727 virket han i Søndenfjældske Gevorbne Regiment. Her ble Deichman i 1735 major. I 1743 virket han i 2. Smaalenske regiment, hvor han da bodde på Menstad Gård ved Skien. I 1753 ble han oberst og sjef for Vesterlenske regiment og endelig i 1761 generalkrigskommissær og generalmajor.

Sammen med brødrene eide og drev han Fossum Jernverk og senere også Eidsfos Jernverk. I 1761 oppnådde de monopol på stålfabrikasjon i Norge.

Ekteskap
--------

Deichman giftet seg i Christiania i 1730 med Anna Grøn, datter av den formuende kjøpmann Tøger Eriksen Grøn. Hun døde i armod 1796 etter å ha levet de ti siste år av sitt liv hos svigersønnen Helle Juel på Vestby i Enebakk.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk Lexikon, 1. utgave[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Anders Langangen, Einar Aas & Gunnar Birkeland (2017) [2017]. «1 Elever ved Christiania katedralskole og privat dimitterte elever fra Christiania 1691-1799» (PDF). Besøkt 13. november 2022.
3. ↑   urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Bricka, Carl Frederik. «Deichman, Peter (Dansk biografisk Lexikon / IV. Bind. Clemens - Eynden)». *runeberg.org* **(dansk)**. Besøkt 13. november 2022.
5. ↑  Lund, Carl (1907). *Porsgrund 1807-1907*. no#. s. 16.
6. 1 2  Anker, Carl Johan (1885). *Biografiske data om 330 norske, norskfødte eller for nogen tid i den norske armé ansatte generalspersoner*. Alb. Cammermeyer. s. 76-77.
7. ↑  *Norsk biografisk leksikon*. Aschehoug. 1926. s. 300-301.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Århanemyra naturreservat** ligger i småkupert terreng på Romeriksåsene, nord i Nittedal kommune.

Vegetasjonen er for en stor del gammel og lite påvirket furu- og barblandingsskog på god bonitet. Berggrunnen er lite basisk, likevel finnes stedvis i senkningene rikmyrer der rikt kildevann kommer opp. På en av disse rikmyrene er det funnet småmyrull, rødlistet som *sterkt truet* (EN).

For øvrig er reservatets gammelskog viktig for fuglelivet, herunder sårbare rovfugler.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Planter og dyr er vernet, men sanking av bær og matsopp er tillatt. Jakt, fangst og fiske er også tillatt i samsvar med aktuelt lovverk. Bålbrenning er kun tillatt med tørrkvist fra bakken eller medbragt ved.

Referanser
----------

1. ↑  «Århanemyra naturreservat (Norsk - Hovednavn)». Kartverket. Besøkt 29. januar 2024.
2. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 29. januar 2024.
3. ↑  (no) Århanemyra naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
4. ↑  «Forskrift om vern av Århanemyra naturreservat, Nittedal kommune, Akershus». Lovdata. Besøkt 29. januar 2024.
**Koifjordfjellet** (nordsamisk: *Vuokkarášša*) er et fjell på Nordkinnhalvøya i Gamvik kommune i Finnmark. Det høyeste av flere toppunkter er på 464 meter over havet.

Koifjordfjellet er et platå på rundt 8 ganger 8 kilometer, med høyder stort sett over 350 meter over havet. I sør ender det i Tyfjordstrupen og dalen ned til Tyfjorden, som skiller det fra Sandfjellet. Mot nord går Koifjordfjellet over i Tverrfjellet og Trolldalsaksla, som faller ned mot lavlandet ved Barentshavet. Mot øst strekker fjellet seg til Risdalen og Risdalsfjellet. Mot vest danner fjellet en bratt skrent, kalt Tindan, ned mot Koifjorden og Koifjordvannet. Koifjordfjellet er svært øde, og over 350–400 meters høyde er det stort sett bart snaufjell, uten vegetasjon.

Fotnoter
--------

**Type nummerering**
1. ↑  Avstand til samme høyde på Sandfjellet.

Referanser
----------

1. 1 2  Koifjordfjellet på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 23. juli 2019
2. ↑  «Koifjordfjellet - 464moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 23. juli 2019.
3. ↑  «Koifjordfjellet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 23. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Karl Jacques Ajzenberg** ,også kjent som **Jacques Stanning**, (født 3. mai 1911 i Brest-Litovsk, død 8. juli 1983) var en norsk språklærer og sykepleier. I 1920 reiste familien fra russisk Polen til Paris der de levde som statsløse. Ajzenberg livnærte seg med en rad ulike jobber, men manglet oppholds- og arbeidstillatelse. Han ønsket å emigrere til Brasil. Med hjelp av en nordmann forfalsket han papirer og nordmannen ga seg ut for å være faren hans slik at Ajzenberg kom seg inn i Norge (rundt 1934).

Sengebrisker i Auschwitz (foto 2006)
I Stavanger arbeidet han som språklærer ved Misjonsskolen fordi han behersket mange språk (spansk, tysk, fransk, hebraisk og litt russisk og polsk). Han avtjente verneplikten i Madlaleiren. Han ble døpt med navnet Karl Jacques Jørstad i St. Petri kirke i 1939. Under krigen ble han anmeldt av svogeren som mente det var noe rart med identiteten hans. I oktober 1940 ble han fengslet for å ha reist inn med falske papirer. I 1942 ble han deportert, med antatt mål Frankrike, men han endte i fengsel i Tyskland (Berlin) og deretter nesten tre år i Auschwitz. Han ble befridd av sovjetisk styrker i januar 1945 og kom tilbake til Norge i august.

Referanser
----------

1. ↑  «Dødsfall». *Aftenposten*. 7. september 1983. s. 15.
2. ↑  Bruland, Bjarte: *Øyenvitner.* Lysaker: Dinamo forlag, 2012.
3. ↑  «Snublestein ved MHS | Misjonshøgskolen». *www.mhs.no*. Besøkt 5. oktober 2016.
4. ↑  Dybvig, Kjersti: *Folkemordet i Rogaland.* Masteroppgave, Universitetet i Stavanger, 2011.
5. ↑  Mendelsohn, Oskar: *Jødenes historie i Norge gjennom 300 år.* Bind 2 1940-1985. Universitetsforlaget, 1987.

Eksterne lenker
---------------

* Snublestein ved MHS

Portal: Andre verdenskrig
**Rica Park Hotell Stavanger** er et hotell i Stavanger sentrum, like ved Rogaland teater og mindre enn 200 meter fra jernbanestasjonen og busstasjonen. Hotellet åpnet i 1998 og har blitt delvis pusset opp i 2009 og 2010. Rica Park har 59 rom fordelt på 5 etasjer og kan tilby 140 senger

Historie
--------

Rica og Kannik Park Hotellbygg inngikk leiekontrakt høsten 1996. Hotellet åpnet 5. februar 1998. Nåværende direktør, Magne Torgersen, begynte våren 2005 som leder for Rica Park og Rica Forum Hotell. Renovering av alle standardrom og juniorsuiter ble utført i løpet av sommeren 2008. Sommeren etter ble det opprettet felles bookingkontor med Rica Forum Hotel med base der, det ble flyttet til nye Rica Airport Hotel høsten 2010. Bookingkontoret har nå ansvar for alle Ricakjedens hoteller i Stavangerregionen. Rica Park pusset opp sine største suiter i 2010 og arbeidet forsetter i 2011 med oppussing av resten av suitene samt møterommene.

Fasiliteter
-----------

De 59 hotellrommene er fra 30 – 60 m². 
Tilbud i hotellet:

* Allergirom
* Lobbybar
* Heis
* Hunder tillatt
* Konferansefasiliteter
* Restaurant
* Treningsrom og sauna
* Gratis, trådløst internett
* Vask/rens av klær
* Ikke røyk og røykerom

Kurs og konferansefasiliteter
-----------------------------

Rica park Hotell har fire møterom. Det største har kapasitet til 70 personer i kinoløsning og 56 personer i klasseromsoppsett. De tre andre tar fra 10 til 14 personer. Maksimalt antall kurs- og konferansedeltagere er 112 personer.

Samarbeidspartnere
------------------

Rogaland teater valgte i 2008 Rica Park som hovedsamarbeidspartner, og det samarbeides med arrangementer, overnattinger og pakker.

Kåring
------

I 2010 ble Rica Park Hotel kåret til Norges beste hotell av Expedia, som er verdens største reisebyrå. De vurderte hele 110 000 hoteller over hele verden. Rica Park Hotell kom på førsteplass i Norge og på en 211.-plass på verdensbasis.

Miljømerking
------------

Rica Park Hotel er miljømerket med Miljømerket Svanen. Hotellet tar miljøutfordringene på alvor og ønsker å redusere miljøbelastningen gjennom tiltak direkte knyttet til egen drift og gjennom krav til leverandørene.

Se også
-------

* Rica Hotels

Referanser
----------

1. ↑  «Rica Park Hotel best i Norge» Arkivert 8. oktober 2010 hos Wayback Machine.
2. ↑  Om miljømerking Arkivert 13. november 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
***Underholdningsavdelingen*** er et norsk humorprogram som har gikk på NRK1 fra 2013 til 2016. Programmet består av sketsjer, parodier og musikalske innslag fremført av en gruppe komikere og underholdere. Programmet gikk på lørdagskvelder. 

Første sesongs besetning bestod av Robert Stoltenberg, Herborg Kråkevik, Bjarte Tjøstheim, Live Nelvik, Steinjo, Vidar Magnussen og Kristin Grue. Andre sesong hadde premiere 8. februar 2014, og i denne sesongen kom Silje Torp inn som nytt medlem, mens Herborg Kråkevik og Steinjo gikk ut. Tredje sesong hadde premiere 31. januar 2015. Kristine Riis, Christian Mikkelsen og Martin Beyer-Olsen tok da over for Live Nelvik, Bjarte Tjøstheim og Kristin Grue. Sesong fire hadde premiere 16. januar 2016; nykommer var Christian Skolmen, som tok over for Robert Stoltenberg og Vidar Magnussen.

Faste programledere
-------------------

|  | sesong 1 | sesong 2 | sesong 3 | sesong 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Robert Stoltenberg |  |  |  |  |
| Bjarte Tjøstheim |  |  |  |  |
| Live Nelvik |  |  |  |  |
| Vidar Magnussen |  |  |  |  |
| Kristin Grue |  |  |  |  |
| Silje Torp |  |  |  |  |
| Herborg Kråkevik |  |  |  |  |
| Steinjo |  |  |  |  |
| Kristine Riis |  |  |  |  |
| Christian Mikkelsen |  |  |  |  |
| Martin Beyer-Olsen |  |  |  |  |
| Christian Skolmen |  |  |  |  |

Mottakelse
----------

Ved sin premiere fikk underholdningsprogrammet en blandet mottakelse i pressen; VGs anmelder gav terningkast to. Dagbladet var noe mer positiv og trillet terningkast fire. BA gav også terningkast fire. Programmet ble av flere karakterisert som en revy. 835 000 tv-seere fikk med seg premieresendingen. Sommeren 2013 ble Underholdningsavdelingen nominert til Komiprisen, og fikk ros av Dagfinn Lyngbø

Referanser
----------

1. ↑  *Få tilbake lørdagen min!* vg.no, 16. februar 2013
2. ↑   Greit og blandet dagbladet.no, 16. februar 2013
3. ↑  Kongelig TV-humor ba.no, 16. februar 2013
4. ↑  *Sammenligner Underholdningsavdelingen med en russerevy* tv2.no, 16. februar 2013
5. ↑  «Underholdningsavdelingen» vant lørdagskvelden Arkivert 20. februar 2013 hos Wayback Machine. aftenbladet.no, 18. februar 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Underholdningsavdelingen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Underholdningsavdelingen* på NRK TV Rediger på Wikidata

* (en) *Underholdningsavdelingen* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* (no) Programside
**Steppebison** eller **steppevisent** (*Bison priscus*) var en bison som eksisterte i Europa, Sentral-Asia, Beringia og Nord-Amerika i kvartær. Den utviklet seg antageligvis i Sør-Asia, hvilket tilsier at den oppsto omtrent samtidig med og i samme område som uroksen.

Steppevisenten ble utryddet utryddet sent i pleistocen, og ble erstattet i Europa av den moderne visenten, og i Amerika av arter som skulle kulminere i dagens amerikanske bison Steppevisenten var over to meter høy og lignet på dagens moderne art. Tuppen på hornene var en meter fra hverandre, da hvert av dem var ca. en halv meter.

Steppevisent er i noen tilfeller avbildet i hulemalerier.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *steppebison* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *steppebison* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *steppebison* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *steppebison* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bison priscus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Bison priscus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Lørenskog kirke
**Lørenskog prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nedre Romerike prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Lørenskog kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Lørenskog kirke.

Lørenskog prestegjeld og dets sogn er nå en del av Lørenskog kirkelige fellesråd underlagt Nedre Romerike prosti.

Historikk
---------

*Leireimsskógr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Lørenskog kirke, *Leirhemsskógs kirkja*, er opprinnelig i stein og antas å være bygget mellom 1150 og 1250, beliggende like øst for en Olavskilde som var kjent for undergjørende vann. Skipet er rektangulært og koret — som er smalere og lavere — er nesten kvadratisk.

Middelalderkirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Leiremsskogs kirkja*. I middelalderen omtales kun Lørenskog sogn, som etter reformasjonen ble tillagt som annekskirke til Skedsmo prestegjeld.

### Nyere tid

Lørenskog sogn dannet grunnlaget for Lørenskog kommune opprettet 1. januar 1908.

Ved kgl.res. av 5. desember 1947 ble Lørenskog prestegjeld utskilt fra Skedsmo prestegjeld, gjeldende fra 1. juli 1948.

Ved kgl.res. av 28. oktober 1983 ble området vest for Langvannet og Losbyelva utskilt som eget prestegjeld og sogn, hvilket fikk navnet Skårer prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Lørenskog

Referanser
----------

1. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 16.
2. ↑  Lørenskog kirke, norske-kirker.net
3. ↑  Christie, Sigrid (1969). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 179.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Akershus, arkivverket.no
5. ↑  Deling av Lørenskog prestegjeld, lovdata.no
6. ↑  «Lørenskog prestekontor, arkivportalen.no». Arkivert fra originalen 25. august 2021. Besøkt 25. august 2021.
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Langfjordelva** (nordsamisk: *Lákkojohka*, tidligere også *Laggujåkka*) er ei elv i Gamvik, Lebesby og Tana kommune i Finnmark. Den har utspring på Ifjordfjellet og renner nordover gjennom Langfjorddalen til munningen innerst i Langfjorden, en arm av Tanafjorden.

Elvas løp
---------

Elvas fjerneste kilder ligger på det flate og vannrike Ifjordfjellet, på nordhellingen av fjellet Divgoaivi i Tana kommune, hvor Storelva har sitt utspring. Ved skoggrensa øverst i Langfjorddalen, rundt 20 kilometer sør-sørvest for Laggo, løper Storelva sammen med Eaštorjohka, og herfra kalles den Langfjordelva. I den frodige hoveddalen renner Langfjordelva i lange, rolige partier og mottar en rekke mindre sideelver. Ved Svineryggen, øst for Bekkarfjord, bøyer elva av mot nordøst og fortsetter til den munner ut i Langfjorden ved Laggo.

Nord for Ifjordfjellet har dalen en markert U-form, og elvesletter dekker store deler av den brede dalbunnen. I nedre del av dalen har flere av sideelvene avsatt materiale som elvevifter. Ved fjære sjø er Langfjordbotn nesten isolert fra resten av Langfjorden på grunn av de store løsmasseavsetningene ved Mattisneset. På de nederste par kilometrene før munningen er det aktive erosjons- og sedimentasjonsprosesser i elva.

Tekniske inngrep og bruk
------------------------

Med unntak av noen få fastboende i Laggo er nedbørfeltet uten bosetning. Langfjorddalen er uten større inngrep, bortsett fra ei hengebru over elva for fotturister øst for Svineryggen, og ei lita kraftledning som følger dalen fra Svineryggen ned til fjorden. Fylkesvei 98 krysser nedbørfeltet fra vest til øst over Ifjordfjellet, og parallelt med veien går lange reingjerder. Landskapet på Ifjordfjellet er preget av kraftig reinbeiting.

Fiske og friluftsliv
--------------------

Langfjordelva er en god lakseelv, og er mye brukt både til fiske og andre former for friluftsliv.

Vern
----

Langfjordvassdraget ble vernet mot kraftutbygging i Verneplan II for vassdrag i 1980. En stor del av det sentrale dalføret er vernet som Langfjorddalen/Laggu naturreservat, som ble opprettet for å bevare et tilnærmet urørt løvskogområde.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 17. juli 2021
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 17. juli 2021
3. ↑  «Langfjordelva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 4. november 2016.
4. 1 2 3  «233/1 Langfjordelva (Lákkojohka)». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Arkivert fra originalen 29. oktober 2021. Besøkt 12. oktober 2021.
5. ↑  (no) Langfjorddalen/Laggu naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

Dronningen mellom 1925-1930
Dronningen (1930-1935)
**Dronningen** var opprinnelig klubb- og selskapslokalet til Kongelig Norsk Seilforening, beliggende i enden av Huk Aveny på Bygdøy i Oslo, ytterst på Dronningen kjørebro. Siden 1995 eies selskapslokalene av skipsreder Petter C.G. Sundt.

Selskapslokalene kan leies til sluttede selskaper, men tilbyr også à la carte.

Historie
--------

Dronningen i 1909  Foto: Riksantikvaren 
Byggingen ble startet i 1902. Den 5. september 1929 brant bygningen ned til grunnen. Det ble holdt en arkitektkonkurranse i 1930 til den nye bygningen, og den ble vunnet av arkitektene Andreas Bjercke og Georg Eliassen med utkastet «Hus og Havn». Dronningen åpnet på nytt i mai 1931. Til 50-årsjubileet i 1952 ble kronprins Olav valgt til foreningens formann.

Kongen og Dronningen
--------------------

Tvers over Frognerkilen ligger Christiania Roklubbs klubbhus Kongen ytterst på en gangbro fra Frognerstranda. De to strukturene danner derfor et naturlig par, «Kongen og Dronningen».

Litteratur
----------

* Carlsen, Jan: *Da Dronningen ble loset trygt i havn.* I *Byminner* nr.3-2010, s.26-33

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dronningen, Kongelig Norsk Seilforening (1931) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Dronningen (selskapslokale)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Lavnnjosjohka** (nordsamisk, historisk også kalt *Lavnjusjåkka*), i øvre løp **Guorgajohka**, er ei elv i Lebesby og Tana kommune i Finnmark. Den er ei sideelv til Adamsfjordelva og er 36,1 kilometer lang.

Elva har utspring fra et navnløst vatn vest for Eaštorgeahčealáš på Ifjordfjellet og renner derfra i sørlig retning. Guorgajohka passerer gjennom innsjøene Bajit Guorgajávri og Vuolit Guorgajávri og fortsetter videre sørover til Bajimus Lavnnjosjávri. Elva snur nå mot vest og kalles heretter Lavnnjosjohka. Den fortsetter gjennom Gaskkamus Lavnnjosjávri og Vuolimus Lavnnjosjávri, og tar inn sideelvene Čeavrresjohka fra sør og Dollajohka fra nord. Elva fortsetter mot nordvest til den munner ut i Krokvannet (Márddašjávri).

Márddašjávri var tidligere en egen innsjø, og Lavnnjosjohkas munning i Krokvannet lå da nedstrøms Márddašjávri. Men i forbindelse med utbyggingen av Adamselv kraftverk på 1970-tallet ble Krokvannet demmet opp 15 meter og fløt sammen med Márddašjávri, som nå utgjør den sørøstre delen av Krokvannet.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. august 2019
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. august 2019
3. ↑  «Lavnnjosjohka». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 26. august 2019.
4. ↑  «Guorgajohka». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 26. august 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Organisasjonens hovedkvarter i Tel Aviv, Israel
**World Zionist Organization** (hebraisk ההסתדרות הציונית העולמית), eller **WZO**, ble grunnlagt i 1897 under navnet *Zionist Organization*, *ZO*, ved den første Sionistkongressen, som ble holdt den 29. august til 31. august i Basel, Sveits. ZO fungerte som en paraplyorganisasjon for sionistbevegelsen, som fremmet forslaget om å opprette en jødisk stat, Israel, i området som da var kjent som Palestina. Theodor Herzl, som sammen Max Nordau organiserte den første kongressen, skrev senere i sin dagbok: 

> If I were to sum up the Congress in a word – which I shall take care not to publish – it would be this: At Basle I founded the Jewish State. If I said this out loud today I would be greeted by universal laughter. In five years perhaps, and certainly in fifty years, everyone will perceive it.
> 
> 
> Theodor Herzl
> 
> 

Da staten Israel ble opprettet 51 år senere, 14. mai 1948, var jødene godt forberedt på grunn av ZO, og hadde organisert en statlig administrasjon. I to perioder, 1920–31 og 1935–1946, var Chaim Weizmann den ledende personen, og styrket sionismen i Europa. I 1960 skiftet organisasjonen navn til det nåværende, *World Zionist Organization*.

Medlemskapet er åpent for alle jøder. WZO arrangerer Sionistkongressene, som ble holdt jevnlig fra 1897. Frem til 1946 ble de holdt annenhvert år i en europeisk storby, men de siste årene har interessen sunket noe.

Presidenter for World Zionist Organization
------------------------------------------

* Theodor Herzl (1897–1904)
* David Wolffsohn (1905–1911)
* Otto Warburg (1911–1921)
* Chaim Weizmann (Første gang) (1921–1931)
* Nahum Sokolow (1931–1935)
* Chaim Weizmann (Andre gang) (1935–1946)
* David Ben-Gurion (fungerende) (1946–1956)
* Nahum Goldmann (1956–1968)
* Ehud Avriel: (1968–1972)
* Tova Dorfman: (2023–)

Referanser
----------

1. ↑  «Chapter 2: The Seven Years of Herzl» Arkivert 25. januar 2010 hos Wayback Machine. i *Zionism – The First 120 Years Arkivert 22. september 2010 hos Wayback Machine.* av Jewish Agency.
2. ↑  *The Diaries of Theodor Herzl*, utgave og oversettelse av Marvin Lowenthal, London, 1958, s. 220, sitert fra Gideon Shimoni: «Historiographical Issues in Conveying Herzl’s Legacy» Arkivert 27. september 2007 hos Wayback Machine..
3. ↑  ZIONISM- Timeline of Events
4. ↑  «President of the World Zionist Organization». wzo.org.il. Besøkt 24. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* The Zionist Century: Zionist Congresses (Jewish Agency)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Johan Frederik Thorne** (født 23. desember 1801 i Drammen, død 7. mars 1854) var en norsk kjøpmann, trelasthandler og politiker.

Han begynte som kjøpmann, og i tillegg drev han som trelasthandler 1827–1848. Som brukseier var han med på å stifte Buskerud amts landboforening, og han var også med på å stifte Drammens og Holmestrands skibsassuranseforening. Thorne satte i rute de to første dampbåtene på Tyrifjorden, hvorav DS «Kong Ring» var den første dampbåten som ble bygget i Norge. Han var stadshauptmann 1837–1848, og en periode var han også visekonsul. Under den økonomiske krisen i 1848 måtte han innstille den store virksomheten sin.

Thorne var innvalgt på Stortinget fra Drammen 1833–1835, 1839–1841 og 1845–1850.

Han var bror av prest Søren Thorne og industrimann Christian August Thorne, far til Johan Thorne og svigerfar til Theodor Peterson.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Lindstøl, Tallak: *Stortinget og Statsraadet 1814–1914*. Kristiania: 1914.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Christiania Seildugsfabrik** (etablert 1856, nedlagt 1960) var en av sin tids store fabrikker i Kristiania, og i dag et av de best bevarte industrianlegg langs Akerselva.

Fabrikken lagde seil til seilskuter, men utvidet etter hvert til fiskeutstyr, garn, tau og sekker. Den ble etablert av grosserer Ole Mathæus Hauge (1806–1868) som satt som direktør fra starten til sin død i 1868. Med på etableringen var også rittmester Thorvald Meyer (1818–1909), verftseier Martinius Christian Brinch (1832–1898) og kaptein Henry Heyerdahl (1825–1903). 

Bygningen ble tegnet av arkitekt P.H. Holtermann som også var involvert i den praktiske gjennomføringen og sto blant annet for utbetaling av lønn til bygningsarbeiderne. Bygningen var på den tiden byens nest største etter Det kongelige slott. De fleste ansatte var kvinner, og arbeidsforholdene var blant de verste i hele byen. I 1908 var her over ni hundre ansatte. Produksjonen ble nedlagt i 1960 da det var overproduksjon av tekstil i verden.

I 1999 ble bygningene utpekt til å huse den planlagte Kunsthøgskolen i Oslo som var en sammenslåing av flere kunstskoler. De flyttet inn i 2010. Den har i dag adresse Fossveien 24, Oslo. Lokalene brukes også av Galleri Seilduken, som drives av Kunsthøgskolen i Oslo.

Billedgalleri
-------------

* Tilføyelse med Kunsthøgskolen i Oslo.Tilføyelse med Kunsthøgskolen i Oslo.
* Inngangspartiet, Fossveien 24. Foto: Helge HøifødtInngangspartiet, Fossveien 24. Foto: Helge Høifødt
* Øvrefoss, Fosseveien 24, mellom 1880 og 1910Øvrefoss, Fosseveien 24, mellom 1880 og 1910
* Vannturbin, 1906Vannturbin, 1906
* Vannturbin, 1906Vannturbin, 1906

Referanser
----------

1. ↑  Christiania Seildugsfabrik fra Industrimuseum
2. ↑  (no) «Christiania Seildugsfabrik». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
3. ↑  Haugstøl, Henrik (1956). *Christiania seildugsfabrik 1856-1956*. Prent.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** KulturNav **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Moresnets uoffisielle flagg fra 1883
Kart over området:  
1. Limburg i Nederland (oransje)  
2. Liège-provinsen i Belgia (gult)  
3. Nøytrale Moresnet (blått)  
4. Rhinland i Preussen (grønt)  
Den stiplede linjen er dagens grenser (fra 1919).
**Nøytrale Moresnet** var en nøytral stat (kondominium) mellom Preussen, senere Tyskland og Nederland, senere Belgia i perioden mellom 1816 og 1919. Området som ligger 7 km sørøst for den tyske byen Aachen, hadde en omkrets på 10 km, et areal på 3,5 kvadratkilometer og opprinnelig ca. 250 innbyggere.

Dette området var opprinnelig en del av Hertugdømmet Limburg og ble senere eid av det østerrikske Huset Habsburg som en del av De østerrikske Nederlandene. I 1795 ble det okkupert av Frankrike, men etter Wienerkongressen ble dette området i hovedsak delt mellom Nederland og Preussen.

Bakgrunnen var den mineralholdige grunnen som gjorde området attraktivt for gruvedrift. Det opprinnelige området ble delt i tre, hvor det vestlige ble en del av den tids Liege-provins i Nederland, mens den østlige ble en del av den prøyssiske provinsen Rhinland. Området i midten ble erklært nøytralt, i påvente av en fremtidig ny avtale. Da Belgia i 1830 fikk sin uavhengighet fra Nederland, overtok den nye staten Nederlands plass i denne avtalen.

Området ble styrt av to representanter fra de to landene i fellesskap. Den kommunale driften, og i realiteten den daglige styringen, ble ivaretatt av en ordfører, utpekt av de to representantene. Området hadde fra tiden under fransk okkupasjon allerede Code civil des français og denne var virksom under hele denne statens eksistens. Ved rettssaker, måtte dommere hentes fra Belgia eller Preussen. Området hadde ingen egen valuta, fra tiden som fransk område var franske franc offisiell penge-enhet, men også prøyssisk (fra 1871 tysk), belgisk og nederlandsk valuta var gangbar.

Livet i Nøytrale Moresnet ble dominert av gruveselskapet *Vieille Montagne*, som ikke bare var største arbeidsgiver, men som også stod for boliger, butikker, sykehus og bank. Gruvedriften tiltrakk seg arbeidere fra nabolandene, slik at befolkningen økte fra 256 i 1815 til 2 275 i 1858 og 4 668 i 1914. De fleste offentlige tjenester som post ble delt mellom Belgia og Preussen (som dagens Andorra). Det var fem skoler i området.

I 1915 ble det først okkupert, deretter annektert av Tyskland. I henhold til artikkel 32 i Versaillestraktaten tilfalt hele det tidligere Nøytrale Moresnet Belgia i 1919, og er i dag en del av provinsen Liège på grensen til Tyskland.

Se også
-------

* Eupen-Malmédy
* Liste over historiske stater

Eksterne lenker
---------------

* Neutral Moresnet Arkivert 3. juli 2014 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Munkelva** (skoltesamisk: *Uddjokk*; nordsamisk: *Uvdu* (*Uvdujohka*); kvensk og finsk: *Uutuanjoki*; enaresamisk: *Uvduujuuhâ*) er ei elv i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark og Enare kommune i finsk Lappland. Den har sine kilder på viddene nordøst for Enaresjøen i Finland og munner ut i Munkefjorden innerst i Neidenfjorden. Elva er 51,8 kilometer lang. Europavei 6 krysser elva ved Munkbakken nær munningen. Nedbørfeltet forøvrig er lite påvirket av tekniske inngrep.

Elva har utspring fra et lite tjern øst for innsjøen Äälisjärvi på fjellvidda Vätsäri. På finsk side renner elva gjennom en rekke innsjøer, blant annet Äälisjärvi og Iso Rovijärvi. Den passerer riksgrensa ved Grensemoen, hvor den danner den rundt 15 meter høye Munkelvfossen (nordsamisk: *Uvdugorži*). Den fortsetter mot nord og nordøst i en svært vid dal med store myrområder avbrutt av bjørkeskog langs elva og i de nedskårne sidebekkene. På begge sider av dalbunnen ligger markerte terrasser opp mot de lave fjellene rundt, hvor en rekke sideelver og -bekker har utspring. Munkelva går i lange, stedvis meanderende rolige partier, avbrutt av enkelte stryk ut mot bunnen av Munkefjorden.

Munkelva er en god lakse- og sjøørretelv. Det tas årlig 100–200 kg laks i elva.

Områdene rundt Munkelva har stor zoologisk og botanisk interesse. Ved elvemunningen er det funnet sjeldne planter som finnmarksnøkleblom og finnmarkssaltgras. I Munkefjorden utenfor elvemunningen strekker et sammenhengende våtmarks- og gruntvannsområde seg utover til Neidenelvas deltaområde. Hele dette området er vernet som Neiden- og Munkefjord naturreservat. Området er et viktig rasteområde for våtmarksfugler, og de store strandengene har en interessant vegetasjon med stort innslag av arktiske og østlige planter.

De store myrene i Munkelvas dalføre er nordlige utløpere av de store finske myrene, og foruten ender og vadere hekker også sårbare rovfuglarter i feltet.

Vassdraget ble i 1973 vernet mot kraftutbygging i Verneplan I for vassdrag. På finsk side omfattes de sørlige og østlige delene av nedbørfeltet av Vätsäri ødemarksområde, som ble opprettet i 1991.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Elvenett.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 19. august 2020
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 26. juni 2017
3. 1 2 3  «Munkelva». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 7. april 2018.
4. 1 2
5. ↑
6. ↑  «Neidenvassdraget». *vannportalen.no*. Miljødirektoratet. Arkivert fra originalen 12. juni 2020. Besøkt 23. juli 2020.
7. ↑  «Munkelvs utløp i Neidenfjorden». *Elvedeltadatabasen*. Miljødirektoratet. Besøkt 11. juni 2014.
8. ↑  (no) Neiden- og Munkefjord naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
9. 1 2 3  «244/2 Munkelva (Uvdu)». *nve.no -> Vann, vassdrag og miljø -> Verneplan for vassdrag*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 13. oktober 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Vigdis Vandvik** (født 1968) er en norsk professor i samfunnsøkologi ved Universitetet i Bergen. Henne sforksnoing omfatter hvordan naturlige og globale endringsdrivere påvirker planter, biologisk mangfold og økosystemfunksjoner og -tjenester i ulike romlige og tidsmessige skalaer.

Virke
-----

Vandvik tok en kandidatgrad i kvantitativ økologi fra Universitetet i Bergen i 1995 og fullførte en doktorgrad (dr.sci) i 2002. Hun begynte som nestleder ved Universitetet i Bergen i 2007, og ble forfremmet til professor i 2008.

I 2014 ble hun senterdirektør for bioCEED Center of Excellence in Biology Education, et norsk senter for fremragende utdanning.

Hun leder forskningsgruppen «Between The Fjords – Climate research in a fjord landscape». 

Hun er senterdirektør for CeSAM Center for Sustainable Area Management. Hun er også siden 2017 tilknyttet Bjerknessenteret for klimaforskning.

Vandvik er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi siden 2016, Det Norske Teknologiske Vitenskaps-Akademi siden 2019), og Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab siden 2021.

Per 2023 deltar hun i FNs naturpanel.

Utmerkelser
-----------

Hun vant Olav Thon-stiftelsens undervisningspris i 2022.

Referanser
----------

1. ↑   olavthonstiftelsen.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   opentraits.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   orcid.org, besøkt 12. januar 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Vigdis Vandvik». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 9. februar 2022.
5. ↑  «Vigdis Vandvik». Intergovernmental Science-Policy Platform on Biodiversity and Ecosystem Services (IPBES) secretariat. Besøkt 20. november 2023.
6. ↑  «Årets vinnere av Olav Thon Stiftelsen 2022». *Olav Thon Stiftelsen*. 13.1.2022.

Eksterne lenker
---------------

* Vigdis Vandvik – publikasjoner indeksert av Google Scholar
* Vigdis Vandvik introduserer «den store debatten om klima» på Arendalsuka, nyhetssak fra UiB

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ORCID **·** ResearcherID **·** CRIStin **·** Google Scholar

 |
**Øvstabødalen** (også skrevet **Øvstebødalen**) er et dalføre i Gjesdal kommune i Rogaland. Det går fra Byrkjedal i sørvest til Tverrånå i nordøst - ved fylkesgrensa Agder.[Fylkesvei 45 går gjennom dalføret).

Dalen blir ofte feilaktig kalt Hunnedalen,[] som er navnet på dalen som fortsetter videre nordøstover til Sirdal i Vest-Agder.

Landbruk er den viktigste næringen i dalføret med gårdene Motland, Mjåland, Retland og Øvstabø (alle i Gjesdal og Rogaland). Fra 1940-tallet og fremover har det blitt bygget hytter i området rundt Øvstabøstølen, og det er i dag ca. 300 hytter i dalen. Hytteeierne har organisert seg i Hunnedalen Velforening.

Øvstabødalen var en viktig ferdselsåre for folk i Sirdal og Setesdal til Stavanger. For mange jærbønder er dalen porten mot heiene. Det ble ofte inngått ekteskap med folk fra både Frafjord og Sirdal, og familiebåndene var tette. Det blir også fortalt sagn om risen Skark på Øvstabø som sloss med Frane i Frafjord. Det er Frane som skal ha kastet de store steinene som ligger like nedenfor.

Referanser
----------

1. ↑  «Reiseførar (Guide)» (PDF). Gjesdal kulturkontor. 27. mars 2007. s. 30, 33. Arkivert fra originalen (.pdf) 5. desember 2011. Besøkt 20. januar 2011.
**Jørgen Andreas Fyhn** (1725-1778) var politimester i Christiania i årene 1768-78.

Han var sønn av Rasmus Hansen Fyhn (1684-1748) og Maren Christiansdatter Hoff (1703-1770). Han valgte den militære løpebane, avanserte til overkrigskommissær, regimentskvartermester og auditør ved Akershus Feltartilleri. I 1776 ble han utnevnt til virkelig justisråd.

Politimester
------------

I 1768 var han blitt utnevnt til politimester i Christiania. Fyhn hadde tidligere innbetalt en sum penger til staten, med løfte om et embete i retur ved passende anledning. Det varte og rakk med å få tildelt et embete, og da det ble for dyrt å understøtte Fyhn med 500 riksdaler årlig i vartpenger, fikk han i stedet tildelt stillingen som politimester i Christiania.

Fyhn var på enkelte områder både en aktiv og fremskrittsvennlig politimester, han fremmet blant annet forslag om omorganisering av politi- og vektervesen. Men, han var også nidkjær og gikk langt i sin embetsiver med husundersøkelser og bøteleggelser, hvilket medførte at han ble refset for hard og urimelig embetsførsel. Med henvisning til Struensees forbud mot husundersøkelser og rimelighetshensyn som uvitenhet om lovene, underkjentes våren 1772 flere av politimesterens bøteleggelser.

Velstående
----------

Fyhn ble allikevel en velholden mann. I sine sene år påtok han seg å være kollektør for statens tallotteri i København. Fyhn mente å ha funnet en metode hvormed han kunne være sikker på å spille med fordel. Det endte med at han tapte både formue og forstand.

Etter hans død i 1778 var mange redd for å få en ny sterk politimester, hvorfor embedet ble foreslått nedlagt.

Familie
-------

Fyhn var gift med Ingeborg Falch (1729-1791), med hvem han hadde datteren Karen Margrethe Fyhn (1755-1783), gift med generalmajor Werner Nicolai de Seue. Den andre datteren var ugift.

Referanser
----------

1. 1 2  Hans Fyhn. «En oversigt over slægter ved navn Fyhn forekommende i Danmark og Norge». *docplayer.dk*. Besøkt 13. november 2021.
2. ↑  Valen-Sendstad, Fartein (1953). *For lov og rett i 200 år*. Gyldendal. s. 92.
3. 1 2  *Oslo politiforening*. Foreningen. 1969. s. 16.
4. ↑  Sandvik, Hilde (1992). *"Umyndige" kvinner i handel og håndverk*. Tingbokprosjektet. s. 73-74. ISBN 8299187036.
**MS «Skandi Olympia»** er et norsk forsyningsskip med MT 6009L design. Skipet ble bygget ved Fitjar Mekaniske Verksted i 2009, som byggenummer 31. Skipet ble overlevert til DOF Subsea ASA den 22. juli 2009. Fartøyet har en lengde på 79,67 meter, og en bredde på 16,4 meter. MS «Skandi Olympia» er utstyrt med fire stykk CAT3512 dieselmotorer som yter 1420 kW. Skipet har en toppfart på 14,5 knop. MS «Skandi Olympia» har en lasteevne på 3700 tonn. Skipet er innredet for 40 personer totalt, med 12 enkeltlugarer, og 14 dobbeltlugarer. Skipet har også sykestue med kapasitet til en pasient.

Støy
----

Da skipet var nytt i 2009 var det nedgangstider i arbeid som disse flerbruksfartøyene ble brukt til. MS «Skandi Olympia» la derfor midlertidig til kai i Leirvik, ikke langt fra Fitjar Mekaniske Verksted, hvor det ble bygget. Det tok kun ett døgn før skipet måtte flyttes etter naboklager på grunn av støy. Skipet var ikke utstyrt med anlegg for landstrøm, som gjorde at hjelpemotorene måtte gå hele tiden.

Referanser
----------

1. ↑  «Bygg 31 - Skandi Olympia». *www.fmvas.no* **(norsk)**. Besøkt 1. september 2021.
2. ↑  «M/S «SKANDI OLYMPIA» - Skipsrevyen.no». *www.skipsrevyen.no*. 28. september 2009. Besøkt 30. august 2021.
3. ↑  «Skandi Olympia». *www.dof.no*. Besøkt 31. august 2021.
4. 1 2  «Skandi Olympia (09/2009)». *Maritimt Magasin*. 1. oktober 2009. Besøkt 31. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skandi Olympia (ship, 2009) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Skandi Olympia» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata

* (no) MS «Skandi Olympia» – Skipsrevyen Rediger på Wikidata
**Connect Bus Sørlandsruta AS** er en del av busskonsernet Connect Bus og driver rute- og skolekjøring i Flekkefjord, Kvinesdal og Sirdal på oppdrag for Agder Kollektivtrafikk. Fram til 2021 var selskapet en del av Torghattenkonsernet.

Etter at selskapet i 2022 mistet rutetrafikken i Lindesnes og Farsund ble hovedkontoret flyttet fra Mandal til Levanger, der det er samlokalisert med Connect Bus Trønderbilene, men det har ingen virksomhet utenfor Agder.

Historie
--------

Sørlandsruta AS ble etablert i 1951 da 13 små busselskaper i Vest-Agder slo seg sammen. I 1962 ble Søgneruta AS innfusjonert, og i 1965 ble hovedkontoret flyttet fra Kristiansand til Mandal. I 1984 fusjonerte selskapet med Agder Bilruter og De Sammensluttede Bilruter, og i 1986 ble også Flekkefjord Bilruter kjøpt opp. I 1995 ble hele selskapet kjøpt opp av Norgesbuss, som året etter solgte det til T.K. Brøvig, en av sine eiere. I 2007 ble det overdratt til FOB Holding AS, et annet selskap i Brøvig-familien.

I november 2009 ble Sørlandsruta solgt til Torghattenkonsernet.

I august 2011 vant selskapet anbudet på sitt eget ruteområde i kommunene Lindesnes, Lista og Mandal, med oppstart 1. juli 2012. Andre tilbydere som hadde levert inn anbud var Setesdal Bilruter, Nettbuss Sør, Boreal Transport Sør og Bussen Trafikkselskap. For anbudstrafikken måtte Sørlandsruta anskaffe 40 nye busser. I 2022 overtok Setesdal Bilruter dette ruteområdet i en ny anbudskontrakt.

I april 2015 ble det kjent at Sørlandsruta vant anbudet på Nettbuss Sørs trafikk i kommunene Flekkefjord, Kvinesdal og Sirdal, og overtok trafikken fra 1. januar 2016.

I 2021 ble Torghattenkonsernet solgt til utenlandske eiere. Senere samme år ble hele bussvirksomheten solgt videre, og ble i 2022 samlet under det nye navnet Connect Bus. Ved nyttår 2023 endra selskapet navn til Connect Bus Sørlandsruta AS.

Referanser
----------

1. ↑  «Historie». Sørlandsruta. Besøkt 5. september 2015.
2. ↑  «Nye eiere i Sørlandsruta». NRK Sørlandet. 30. november 2009. Besøkt 5. september 2015.
3. ↑  «Sørlandsruta AS vant anbudet om busstjenester i Mandal, Lindesnes og Lista». Vest-Agder fylkeskommune. 17. august 2011. Arkivert fra originalen 30. juli 2014. Besøkt 3. september 2015.
4. ↑  «Viktig anbudsseier». Brønnøysunds Avis. 21. september 2011. Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 3. september 2015.
5. ↑  «Sørlandsruta vant ny anbudskontrakt». Torghatten. 5. mai 2015. Besøkt 3. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Connect Bus Sørlandsruta – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Skarsvåg skole** var en norsk offentlig grunnskole i fiskeværet Skarsvåg i Nordkapp kommune, Finnmark fylke. Med unntak av skolen på Svalbard var dette fastlandsnorges nordligste skole beliggende på 71° 09° 50" grader nord.

Skarsvåg fikk sin første skolebygning i 1912, en bygning som stod frem til den tvungne evakueringen av Finnmark i 1944 i forbindelse med tyskernes tilbaketrekning for de russiske styrkene. Skolebygningen ble i likhet med resten av bygden brent ned i slutten av oktober dette året.

I forbindelse med gjenoppbygningen av Finnmark efter krigen ble det i 1946 satt opp en midlertidig brakkeskole som tjente frem til den nye, permanente skolen kunne åpne i 1952.

Denne skolen ble igjen erstattet av en større, mere tidsriktig, skole i 1978. Denne nåværende skolebygningen er bygget som et kombinert skole/samfunnshus med teaterscene, badstueanlegg og svømmehall.

Skarsvåg skole ble vedtatt nedlagt av Nordkapp kommune i desember 2011 grunnet lavt elevtall og siste skoledag ble avholdt 9. mars 2012. Elevene som før sognet til skolen blir nå fraktet inn til kommunesenteret Honningsvåg for å gå på skole der.

Referanser
----------

1. ↑  Legger ned Skarsvåg skole hos radionordkapp.no
2. ↑  *Skarsvåg skole 20 år*, utgitt 1998.

Eksterne lenker
---------------

* Nordkapp kommune (*eier*)
* Utdanningsdirektoratet – Skoleporten: Skarsvåg skole[*død lenke*]
* Tysk fjernsynsprogram med reportasje ifra Skarsvåg skole (fra 32.50 min.)
* Fra nettsiden www.skolehuset.net

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
**Næringsforeningen i Værnesregionen** (NiV) er en næringslivsorganisasjon i Stjørdal og omegn.

Stjørdal næringsforening og Stjørdal reiselivslag ble dannet i 1987 og slo seg sammen til Stjørdal næringsforum i 1990.

Stjørdal næringsforum etablerte egne avdelinger på Frosta og i Meråker i 2017 og 2018. I 2019 vedtok årsmøtet å skifte navn til Næringsforeningen i Værnesregionen, som på det tidspunktet hadde over 300 medlemmer. Næringsforeningen har utvidet sitt virkeområde til Selbu og Tydal.

Næringsforeningen har medlemmer fra de fleste bransjer og lokalstyrer for de enkelte kommunene.

Næringsforeningen har egne ansatte og kontor i Gjensidigegården på Stjørdalshalsen.

Referanser
----------

1. 1 2  «Historie». Næringsforeningen i Værnesregionen. Besøkt 16. januar 2024.
2. ↑  «Stjørdal får ny næringsforening». *Stjørdalens Blad*: 1. 9. november 1989.
3. ↑  «Forsinket oppstart for Stjørdal Næringsforum». *Stjørdalens Blad*: 5. 20. september 1990.
4. ↑  Hopmo, Janne (28. mars 2019). «Næringsforening for regionen». *Frostingen*: 14.
5. ↑  «Nå går bedriftene i Værnesregionen foran og viser vei». *Bladet*: 2. 28. mars 2019.
6. 1 2  «Lokalstyrer». Næringsforeningen i Værnesregionen. Besøkt 16. januar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata