recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Celebert selskap*** (først kjent som ***Klokka åtte hos meg***) er en norsk underholdningsserie og kokkeprogram som ble sendt på TV3 fra 2009 til 2010. Konseptet i gikk ut på at en gruppe personer, i grupper på fire, skulle reiser rundt til middagsselskap hjemme hos hverandre. Samtalen skulle være like viktig som maten. På grunn av dårlige seertall endret TV3 tittel og deler av konseptet med at deltakerne var kjendiser. Heller ikke den nye versjonen ble særlig populær og ble nedlagt etter en sesong. Den opplevde hard konkurranse fra TVNorges *4-stjerners middag*, som var et lignende konsept.

Serien var basert på den britiske serien *Come Dine with Me*.

Seertall
--------

*Klokka åtte hos meg* og TVNorges *4-stjerners middag* hadde premiere på samme tid. Premieren på førstnevnte hadde bare 93 000 seere, mens TVNorges versjon hadde 187 000. Premieren av Celebert selskap led samme skjebne som forgjengeren da det hadde premiere. Den ble kun sett av 63 000, mens sesongpremieren på *4-stjerners middag* ble sett av 272 000. På samme måte som forgjengeren, ble *Celebert selskap* nedlagt etter en sesong grunnet sviktende seertall.

Anklage om plagiat og rettssak
------------------------------

Serien hadde mange likhetstrekk med TVNorges *4-stjerners middag*. TV3 hadde kjøpt rettighetene til det britiske konseptet *Come dine with me* og den store likheten gjorde at TV3 og britiske ITV saksøkte TVNorge for plagiat. Anklagene gikk konkret ut på at TV3 mente TVNorge drev med krenkelse av åndsverk, ulovlig etterligning og urimelig opptreden i forbindelse med sin serie.

TV3 vant ikke frem med sine anklager. Høsten 2010 gav Oslo tingrett TVNorge full støtte og TV3 og ITV måtte betale saksomkostninger på over to millioner til TVNorge og produksjonsselskapet Monster. Retten poengterte også med at TV3 med vilje endret sitt program til å ligne mer på TVNorges, og konstaterte: «At TV3 i sesong 2 la programmet tettere opp til 4-stjerners middag kan TVNorge etter rettens vurdering ikke holdes ansvarlig for». I tillegg til nederlaget i Norge hadde TV3 og produksjonsselskapet tapt en tilsvarende sak i Danmark.

Begge seriene er norske versjoner av den britiske *Come Dine with Me*, men TV3 opprinnelige versjon var mere tro mot dets britiske opphav. Den britiske versjonen bruker ikke kjendiser som deltakere.

Referanser
----------

1. ↑  Kampanje - Kjendiskamp på kjøkkenet (28.12.2009)
2. ↑  VG - Full kokkekrig på TV (31.8.2009)
3. ↑  Dagbladet Kjendis - TVNorge knuste TV3 i kokkekampen (12.1.2010) Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
4. ↑  Kampanje - TV3 betaler dyrt for middag (8.3.2010)
5. ↑  VG - Full kokkekrig på TV (31.8.2009)
6. ↑  VG - Kokkekamp avgjort i retten (5.11.2010)
7. ↑  E24 - TV3 tapte enda en kokkerettssak (5.11.2010)
***Celeb Poker*** er et skandinavisk spill-program som gikk på TV3 i 2005. Her skulle 24 kjente danske, svenske og norske skuespillere, politikere, musikere, sportsfolk og andre kjente kjempe om å bli den beste i poker-spillet 'Texas Hold’em'. Førstepremien var på 300 000, som skulle doneres til et godt formål.

Fra Norge deltok Snorre Rotbæk fra «Farmen», artist Karin Park, programleder Hallvard Flatland, «Homsepatruljens» John Ødegård Jensen, fotballspiller Frode Birkeland og Chess-gründer Idar Vollvik. Rotbæk og Flatland var i tillegg kommentatorer. Fra Sverige deltok Thomas Nordahl, Peter Henriksen, Per Carlen, Christer Anderson, Frederik Birging, Paolo Roberto, Soffia Wistam og Åke Unger. Fra Danmark Malene Hasselblad, Dan Rachlin, Sascha Dupont, Rune Klan, Morten Messerschmidt, Michael Sandstød, Mayianne Dinesen, Jason Watt og Rene Dif.

Den svenske håndballspilleren Per Carlen vant.

Referanser
----------

1. ↑  «TV3 finder Skandinaviens bedste poker-spiller - 500.000 kr. på spil i 'Celeb Poker'». TV-nyt. 16. november 2004. Arkivert fra originalen 18. januar 2005. Besøkt 18. september 2016.
2. ↑  «Farmen-Snorre solgte premien». P4. 18.1.2005. Besøkt 18. september 2016.
3. ↑  «Vi tv-jubilerer med landskamp». Aftenbladet. 8.1.2005. Arkivert fra originalen 19. september 2016. Besøkt 18. september 2016.
4. ↑  «TV3 Bet's Celeb Poker 2005». *www.pokerpenge.dk*. 6.12.2004. Besøkt 18. september 2016.
5. ↑  «Carlén – en pokerhaj! - Ystads Allehanda» **(svensk)**. Ystads Allehanda. 1. februar 2005. Besøkt 19. september 2016.
Celestin I (fantasiportrett)
Den eldste kjente fremstilling av Kristi korsfestelse, på kirken Santa Sabina i Roma, fra pave Celestin Is tid.
**Celestin I** (død 27. juli 432) var pave fra 10. september 422 til sin død.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Han var av romersk opprinnelse og formodes å ha hatt en nær familiemessig tilknytning til den romerske keiseren Valentinian III.[] Det kjennes ikke meget til hans tidligere historie, med unntak av farens navn, som var Priscus. 

Han formodes å ha oppholdt seg gjennom en periode i Milano sammen med biskop Ambrosius. Den eldste overleverte registrerte henvisning til ham finnes i et dokument fra Pave Innocens I fra år 416, hvori han omtales som *diakonen Celestin*.

### Pontifikat

Forskjellige deler av den katolske liturgi tilskrives ham, skjønt uten at det med sikkerhet har kunnet konstateres.[] Skjønt han ikke selv deltok, sendte han imidlertid delegater til Konsilet i Efesos i år 431, der nestorianerne ble fordømt. Fire brev som han skrev i denne anledning, alle fire datert 15. mars 431, og sendt til blant andre afrikanske biskoper i Afrika, Illyria, Thessalonica og Narbonne, finnes i avskrift og i gresk oversettelse, hvor imot de originale på latin er gått tapt.

Han bekjempet aktivt pelagianerne, og var tro mot den ortodokse kirketradisjon.[] Han sendte Palladius til Irland som biskop i 431, men han fortsatte imidlertid til Skottland. Patricius (Sankt Patrick) fortsatte etterfølgende misjonsarbeidet i Irland, hvor han senere oppnådde status som Irlands nasjonalhelgen. 

Under hele sitt pontifikat forsøkte han å bringe ned nordafrikanske kirker under den romerske appellasjonsrett i det som gjaldt jurisdiksjon, men dette klarte afrikanerne å motsette seg.[] Saken ble uaktuell i og med vandalenes erobring av Nord-Afrika. 

Biskop Augustin av Hippo fikk pavens støtte i motstanden mor semipelagianismen.[]

Pave Celestin var imot novatianistene i Roma, fengslet deres biskop og forbød deres ritualer og formen for deres religion. Han stod fast på ikke å tolerere endringer innenfor den kristne kirke som han representerte, og hans bestrebelser ble efterfølgende stående.[]

Pave Celestin døde den 6. april 432 og ble begravet ved St. Priscilla i Via Salaria. Hans jordiske levninger ble imidlertid senere flyttet, og de ligger nå i basilikaen Santa Prassede i den sentrale delen av Roma.

Litteratur
----------

* Welchering: *Zwischen Christologie und Kirchenpolitik. Eine Untersuchung der Briefe von Papst Coelestin I. und der an ihn gerichteten Schreiben im Vorfeld des ephesinischen Konziles*, in: Ders. Die theologische Brücke (= Pons theologiae; 1), München 2009. ISBN 3-89975-929-X
* (de) Friedrich Wilhelm Bautz: «Celestin I» i *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). Bind 1, Hamm 1975, sp. 1077.

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Bonifatius I** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Sixtus III** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN **·** NKC
 |
**Chute Lake** er en liten innsjø på østsiden av Okanagan Mountain i Okanagan Valley, i sørlige British Columbia. Der er en adkomstvei, Chute Lake Road, som er en grusvei som forbinder Naramata i sør til Kelowna i nord. Chute Lake kan også nås via Kettle Valley Rail Trail fra Kelowna eller Naramata. Chute Lake Resort ligger ved innsjøens sørvestlige bredde.

Chute Lakes historie
--------------------

Chute Lake va opprinnelig kalt Lequime Lake i 1930. Det ble omdøpt til Chute Lake i 1955 for å være i overensstemmelse med etablert lokal bruk. Chute Lake ble nesten rammet av den katastrofale Okanagan Mountain Park Fire i 2003, da flammer noen steder var bare noen meter fra Chute Lake Resort. Branner er vanlig i regionen på grunn av det tørre klimaet i Okanagan.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i British Columbia

Referanser
----------

1. ↑  «Chute Lake». *British Columbia*. Besøkt 12. juni 2019.
2. ↑  Pfeiffer, Deborah (16. august 2013). «Naramata memories 2003 fire». *castanet.net*. Besøkt 12. juni 2019.
3. ↑  Moore, Wayne (19. juli 2013). «Fire burning near Chute Lake». *castanet.net*. Besøkt 12. juni 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Carl Neufeldt** (også skrevet **Charles Neufeldt** og **Karl Neufeldt**) (født 10. mai 1838 i Schwerte i Westfalen, død 2. desember 1921 i St. Leonhard i Østerrike) var en østerriksk forretningsmagnat og svensk–norsk, senere norsk, generalkonsul i Wien fra 1890 til 1921.

Han var opprinnelig fra Schwerte som idag ligger i den tyske delstaten Nordrhein-Westfalen. Han tok handelsutdannelse i Lüdenscheid og kom i ung alder til Norge som representant for et tysk firma. I Norge var han aktiv som forretningsmann innen jernbransjen i Christiania og Trondhjem. I 1868 ble han kalt til Wien av sin barnløse og rike onkel Gustav Neufeldt for å gå inn i dennes forretning der, og han bodde etter dette i Wien resten av livet. Han grunnla stålverk i Storé og Ternitz samt i Udine og Pont St. Martin i Italia, og en spikerfabrikk i Peggau. Han var også involvert i utbygging av jernbane i Szamosdalen i Ungarn, og var medeier i jernbanevognfabrikkene i Graz og Arad.

Ved siden av sin forretningsvirksomhet var han fra 1868 honorær konsulatsekretær ved det svensk–norske generalkonsulatet i Wien, og i 1890 ble han utnevnt til svensk–norsk generalkonsul i Wien. Etter unionsoppløsningen i 1905 fortsatte han som Norges generalkonsul i Wien.

Han ble ridder 1. klasse av St. Olavs Orden i 1896 og ble forfremmet til kommandør 2. klasse i 1909 og kommandør 1. klasse i 1918 «for fortjenstfuld embedsvirksomhet». Han mottok også Vasaordenen og flere andre utmerkelser. Neufeldts gate i Trondheim er oppkalt etter ham.

Han var gift med Emma von Schoeller, som tilhørte en av Østerrikes rikeste industrifamilier.

Referanser
----------

1. 1 2  «Neufeldt, Charles», *Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847–1947*, Oslo, Grøndahl, 1947, s. 82
2. 1 2 3 4  «80 år», *Trondhjems Folkeblad*, 11. mai 1918 s. 1
3. ↑  *Dagbladet* 20. november 1905 s. 2
4. ↑  Thorleif Paus: «In memoriam (nekrolog over Carl Neufeldt)», *Aftenposten*, 6. desember 1921 s. 1
**Saint John's** er hovedstaden og den største byen i Antigua og Barbuda. Byen ligger på øya Antigua. Arealet av byen er omtrent 10 km². Ved folketellingen i 2011 var innbyggertallet 21 643. Fra havnen i Saint John's fraktes det ut en del bomull og andre varer som produseres på øyene.

Byen var administrasjonssenteret i kolonien Antigua og Barbuda fra 1632 til 1981. Det året ble landet selvstendig og Saint John's ble hovedstad. 

V.C. Bird internasjonale lufthavn ligger omtrent 8 kilometer fra Saint John's.

Under verdensmesterskapet i cricket 2007 ble flere kamper spilt på Sir Vivian Richards Stadium, som ligger 20 minutter utenfor byen. Kirken St. John's Cathedral ble sist gjenoppbygd i 1845. Museum of Antigua and Barbuda ligger også i byen.

Se også
-------

* Liste over byer i Antigua og Barbuda

Referanser
----------

1. ↑  *Antigua and Barbuda 2011 Population and Housing Census, Book of Statistical Tables I* Arkivert 23. mars 2020 hos Wayback Machine. Statistics Division, 2014, s. 30.

Eksterne lenker
---------------

* Saint John's hos Wikivoyage

St. John's

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Carl Oscar Petersen** (født 14. juli 1897 i Borre, død 10. november 1941 i Portland i Maine i USA) var en norsk radiooperatør og polarfarer. Han deltok på admiral Richard E. Byrds antarktisekspedisjon 1928-1930 som radiooperatør og på Byrds andre antarktisekspedisjon 1933-1935. Han var også med på Thor Solbergs første forsøk på å fly over Atlanterhavet fra New York til Oslo i 1932.

Petersen hadde utdannelse som radiooperatør fra Norge og hadde flyverutdannelse fra USA. Han var i en tre års periode telegrafist på Den norske Amerikalinjes DS «Bergensfjord» og DS «Stavangerfjord» og arbeidet i et år som radiooperatør ved Kings Bay-radio på Svalbard. Han hadde også erfaring fra norsk hvalfangst i Sydishavet ombord på hvalkokeriet «Solstreif» av Larvik. I 1926 flyttet han til USA hvor han arbeidet ved All American Radio Corporation i Chicago som var grunnlagt av den norsk-amerikanske industri- og radiopioneren E. Norman Rauland. Han ble amerikansk statsborger i 1932. I 1937 ble han tildelt Distinguished Service Cross (USA) for sin innsats.

I 1931 skrev han boka *Med Byrd og Balchen til Sydpolen: Nordmennene i Little America* som ble utgitt på Gyldendal.

Carl O. Petersen er gravlagt på æresgravlunden i Arlington (Arlington National Cemetery) ved Washington, D.C.

Referanser
----------

1. ↑  «Byrd kan allertidligst flyve næste måned. - Depotutleggerne i virksomhet. Når de helt til 85 grader syd? En hilsen fra Sydpolens nærmeste omgivelser.». *Aftenposten*. 8. november 1929. s. 2.
2. ↑  «Vil Byrd dra tversover hele Sydpol-landet? Den norsk radiotelegrafist Carl O. Petersen hyret.». *Aftenposten*. 28. oktober 1931. s. 5.
3. ↑  A Yankee now.(Brooklyn Daily Eagle, 23. juni 1932, besøkt 17. januar 2015)
4. ↑  «Petersen to get D.S.C. from Navy». *The Brooklyn Daily Eagle*: 13. 6. juni 1937.

Eksterne lenker
---------------

* Carl O. Petersen på nettsiden til Arlington National Cemetery
* Med Byrd og Balchen til Sydpolen på nb.no
**Carl Oscar Munthe** (født 12. desember 1861 på Elverum, død 20. desember  1952) var en norsk offiser og militærhistoriker. Han var sønn av distriktslege Christopher Pavels Munthe og Christine Margrethe Aabel, datter av Peter Pavels Aabel.

Han tok eksamen ved Krigsskolens øverste avdeling i 1881, den militære høyskole i 1884, ble utnevnt til premierløytnant i Infanteriet i 1886, kaptein i 1893 og major i 1910. I 1911 ble han oberstløytnant, han ble oberst i 1912 og generalmajor i 1924. Han fikk avskjed i 1929.

Munthe tjenestegjorde som aspirant i Generalstaben fra 1895 til 1899, samtidig var han også ved Norges geografiske oppmåling fra 1892 til 1899, og han tok generalstabseksamen i 1898. Deretter tjenestegjorde han ved Generalstaben fra 1900 til 1910, ble deretter sjef for Valdres bataljon fra 1911 til 1912 og sjef for Infanteriregiment nr 6 fra 1912 til 1916. Fra 1. juni 1916 til 1924 var han sjef for Østfold Infanteriregiment nr 1 og kommandant i Fredrikstad. Etter dette ble han sjef for 4. divisjon og kommandant på Bergenhus fra 1924 til 1929.

I hans kommandanttid fikk byen for tredje gang besøk av kong Haakon VII, denne gang i forbindelse med byens 350-årsjubileum. Kongen avduket statuen over kong Fredrik II på torvet, og avdelinger fra Artilleriregiment nr 1 og Marinen paraderte. Dette var også det som skulle til for å rydde torvet for en stor transformatorstasjon og et gammelt skur som tilhørte Østsidens kjøttkontroll.

Munthe var en anerkjent militærhistoriker, og skrev en rekke krigshistoriske bøker, blant annet om Hannibalsfeiden, Fredrikshald og Fredrikstens historie inntil 1720, og Den norske Hær inntil 1662. Han var også lærer ved Krigsskolen fra 1898 til 1916.
Munthe ble gift i Trondheim 26. september 1893 med Valborg Bøgh, født i Trondheim 27. november 1862. De hadde 5 sønner.

Kilder
------

* Oppegaard, Tore Hiorth: *Østfold regiment*, 1996
* Barth, Bj Keyser: *Norges militære embedsmenn 1929*, Oslo 1930

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Bu'eine Nujeidat** er en arabisk lokal kommune i Norddistriktet i Israel. Den består av to landsbyer, Bo'einer og Nujeidat, som ble slått sammen i 1987 og fikk status som lokal kommune i 1996. Ifølge Israels statistiske sentralbyrå (CBS) er folketallet 7 900 innbyggere (2006) der de fleste er muslimer.

Bo'ene var en palestinsk-arabisk landsby, og navnet kommer fra den nærliggende eldgamle landsbyen *Bet Anat.* Nujeidat var også en palestinsk-arabisk landsby, grunnlagt av soldater fra Nejd som kom for å kjempe med armeen til Saladin på 1100-tallet. De var kjent som *Arab al-Nujeidat* eller «araberne fra Nejd», og gav navn til landsbyen. 

Bo'ene ble erobret av det israelske forsvaret under den andre delen av Operasjon Dekel, 15-18. juli 1948. Den forble i unntakstilstand frem til 1966.

Kilder
------

* Hadawi, Sami. Village Statistics of 1945: A Classification of Land and Area ownership in Palestine, Palestinsk frigjøringsorganisasjon forskningssentral[*død lenke*] s. 62

Referanser
----------

1. ↑  Bu'eine Nujeidat, Israel *Citypopulation.de*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bu'eine Nujeidat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Israel
**Carl Oscar Bøe «COBA» Andersen** (født 30. mars 1972 i Sandefjord) er en norsk tidligere ishockeyspiller som spilte back på moderklubben Storhamar i 8 sesonger. Han har også spilt for CP Winterhawks, Spektrum Flyers og tyske ERC Ingolstadt. Han har 38 offisielle landskamper for Norge.

I 1990 kom han tilbake til Norge etter et år på high school i Manitoba i Canada, og fikk samme år sin A-lagsdebut for Storhamar under Lenny Erikssons ledelse. Han fikk raskt fast plass på laget og etter noen sesonger ble han også tatt ut på landslaget. I 1995/96-sesongen spilte han i Spektrum Flyers og fra 1997 til 1999 var han proff i tyske ERC Ingolstadt. Til sesongen 1999–2000 vendte han tilbake til moderklubben Storhamar. Der ble han viktig for lagets NM-triumf i 2000, hvor han blant annet scoret to viktige mål i 2. finale. Han la opp allerede da han var 30 år gammel.

Våren 2009 ble «COBA» ansatt som daglig leder i Storhamar Dragons.

Referanser
----------

1. ↑   Elite Prospects, Eliteprospects.com spiller-ID 160262, besøkt 20. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hockey.no – Adelskalender, internasjonale spillere - menn Arkivert 30. september 2011 hos Wayback Machine. (Besøkt 30. oktober 2012)
3. 1 2  «Historikk » Alumni » A-D » Carl Oscar Bøe Andersen, Back, 90-95, 96-97, 99-02». *Storhamar Dragons offisielle websider*. Arkivert fra originalen 25. februar 2011. Besøkt 25. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Oscar Bøe Andersen – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Carl Georg Nicolay Hansen Nærup** (født 16. juli 1864 i Ålesund, død 2. januar 1931) var en norsk litteraturkritiker.

Han oppholdt seg flere år i England og Amerika, Frankrike, Italia og Tyskland, og var deretter virksom som kritiker, blant annet i *Verdens Gang* (1896–1910) og *Tidens Tegn* (fra 1910). Han var også litterær konsulent i Gyldendal Norsk Forlag, og var ansvarlig for utgivelsene av Henrik Wergelands og Bjørnstjerne Bjørnsons samlede verker. Han fikk i en periode kritikergasje av Det norske Storting, som den eneste rene kritiker.

Hans *Skildringer og Stemninger fra den yngre Litteratur* har vært et meget innflytelsesrikt verk for forståelsen av 1890-åras norske litteratur.

Nærup beskrev for eksempel Knut Hamsun som «den inkommensurable» (tidsskriftet Kringsjaa, 1895).

> Glødende febersyner, vanvittig jagende ideassociationer, kvalfulde mareridt, klogelig udtænkte af en kold hjerne, men skrevne ned i et rasende tempo, saa ordene gnistrer, skinner, flammer. Som i drømme en lynstraale, der træffer synsnerven gjennem lukkede øielaag, lader sjælen skue dommedagssyner, saaledes potenseres og mangfoldiggjøres alle virkelighedsindtryk gjennem hans fantasis forstørrelsesglas.
> 
> 
> Carl Nærup om Hamsun (1895)
> 
>

Bibliografi
-----------

* *Skildringer og stemninger fra den yngre litteratur* (1897, digitalisert)
* *Illustreret norsk Litteraturhistorie. Siste Tidsrum 1890-1904* (1905), en fortsettelse av Henrik Jægers verk fra 1896. Digitalisert i Prosjekt Runeberg
* *Ord for dagen* (1929)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Carl\_Nærup, besøkt 25. oktober 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Furuseth, Sissel (4. november 2016). «Tabloidkritikkens far». *Morgenbladet*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl Nærup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
|  | Carl Nærup – originaltekster av og om forfatteren fra Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Carl Olav Bernhard Damm** (født i Oslo 22. oktober 1868, død 1943) var en norsk geolog. Han var sønn av farver Christian og Oline (Nilsen) Damm fra Romdal på Hedemarken og bror av offiser Harald Brynjulf Damm, ingeniør Nils Damm, Knud Odin Damm, og Anna Johanne Kristine Damm. I 1897 giftet han seg med fotograf Amalie Skavang fra Alvdal. De hadde en datter, Aagot, født i 1899. Han ble uteksaminert som cand. min. i 1893, og var tilsatt som amanuensis ved Mineralogisk-Geologisk Institutt ved Universitetet i Oslo. I 1898 var han ingeniør ved Kongsberg Sølvverk, og hyttemester på Røros i 1906. I 1911 ble han bergmester i Finnmark, og i 1918 bergmester i Trondhjems distrikt. Han gikk av med pensjon i 1936, og flyttet da til Nes i Hedmark.

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 7. november 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Hvem er Hvem?, Steenstrup, H. side(r) 95, utgitt 1930[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Steenstrup, H (1930). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H Aschehoug og Co. s. 95.
4. ↑  Lokalhistoriewiki: *Amalie Skavang*
5. ↑  «Folketellingen 1900». Universitetet i Tromsø. Besøkt 15.09.2019.
6. ↑  Gram, Harald (1948). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co (W. Nygaard). s. 113.

Eksterne lenker
---------------

* Bymuseet i Bergen: *Carl Olav Bernhard Damm*[*død lenke*]
**Renhet** er et mangetydig begrep. Rent etymologisk er ordet avledet av ren og suffikset -het. Uttrykket forkom også i norrønt, som «hreinleikr».

Direkte forklart er ren det motsatte av skitten, men i overført betydning kan det også uttrykke uskyld eller den tilstand å ha en uplettet sjel. I Ibsens *Brand* er det tale om en «Viljens Renhed»:

> Og Sejersprisen? Viljens Renhed,  
> i Troen Flugt, i Sjælen Enhed, –  
> hin Offerlydighed, som gav  
> med Jubel indtill Død og Grav, –  
> en Tornekrans om Hvermands Tinding, –  
> se, det skal vorde eders Vinding!»
> 
> 

I religiøs kontekst kan «renhet» henspille på å være seksuelt uerfaren før ekteskapet eller som en form for askese å være fullstendig seksuelt avholdende og leve i sølibat, slik eksempelvis Magnus Orknøyjarl gjorde.

Det de omflakkende jernbanebyggerne, rallarne, omtalte som «renhårig slusk» tok utgangspunkt i et konkret bilde; å være fri for lus i hodebunnen, men begrepet ble brukt til å karakterisere en skvær person, en som var til å stole på, og som fulgte gruppens moralkodeks.

Renhet viser dessuten til slikt som er enkelt eller som står alene. I en slik kontekst kan en enten snakke om metallers renhet eller vinens renhet, som betyr at gjenstanden fremstår ublandet og ekte. I begge tilfeller lar det seg gjøre å oppgi i prosent hvor stor grad av renhet en opererer med. Selv menneskers etniske renhet ble i tiden før andre verdenskrig gjort til tema for ideer om rasehygiene.

Renhet er også målet for ulike former for renselsesritualer. I moderne tid inngår slike ritualer såvel i ulike former for religionsutøvelse som i ulike hemmelige organisasjoner, eksempelvis frimurerne.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NDL
 |
**Johan «Sainnen» Larsen Evjen** (født 4. august 1887 i Orkdal, død 14. september 1971 samme sted) var en norsk langrennsløper som representerte Orkanger Idrettsforening.

Evjen fikk kongepokalen i 1912 ved stiftsrennet på Orkanger. Han ble norgesmester på 30 km langrenn ved hovedlandsrennet (NM) i 1916, og tok tredje plass i 1917. Evjen debuterte som skiløper lokalt i 1903, og gjorde sin utenlandsdebut med seier i et renn i Sverige i 1915. Evjen skal videre blant annet ha deltatt ti ganger i Holmenkollen, ni ganger i Birkebeinerrennet, og ti ganger i Reinsfjellrennet.Første gang han deltok i Birkebeinerrennet var han 45 år gammel. Han gikk sitt siste turrenn i 82-årsalderen, Flyktningerennet i 1969. 

Han minnes for sitatet «Æ ska itt slutt å gå på ski sjøl om hjertet hæng og dingle i ræva», da han i mange år gikk skirenn til tross for at han slet med hjerteflimmer.

Evjen arbeidet hele sitt yrkesaktive liv ved jernbanen, som linjearbeider og lokomotivfører. Hans faste klengenavn «Sainnen» skal komme av at han vokste opp på den tidligere husmannsplassen Sainnen, som i dag er en del av Orkanger sentrum. Orkanger IF har siden 1974 arrangert det 27 kilometer lange Johan Evjens Minnerenn. I 1986 ble det avduket et bronserelieff av ham på kommunehuset i Orkanger, utført av billedhuggeren Astrid Kraft.

Referanser
----------

1. ↑  «Johan Larsen Evjen f. 04 Aug 1887 ST, Orkdal, Evjen d. 14 Sep 1971 ST, Orkdal, Orkanger: Hemneslekt». *www.hemneslekt.net*. Besøkt 23. juli 2022.
2. ↑  «Velkommen til Johan Evjens Minnerenn 2013». *Orkanger Idrettsforening*. Besøkt 23. juli 2022.
3. ↑  langrenn (21. desember 2015). «Birkebeineren Johan Evjen». *Langrenn*. Besøkt 23. juli 2022.
4. ↑  *Norske skiløpere : skihistorisk oppslagsverk i 5 bind : Møre og Romsdal, Trøndelag*. Skiforlaget - Erling Ranheim. 1958. s. 544.
5. ↑  «Folketelling 1910». Digitalarkivet. Besøkt 25. juli 2022. «Lokomotivkjører»
6. ↑  *Idrettsskulpturer i Norge*. Oslo: STUI. 1987. s. 2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Johan Eriksson** (født 20. januar 1985 i Falun) er en svensk tidligere skihopper som representerte Holmens IF. Han hadde sin hittil beste sesong i 2003/2004, hvor han avsluttet sesongen med flere plasseringer blant de 20 beste, med en 17.-plass fra Liberec i 2004 som det beste. Før 2004/2005-sesongen byttet Sverige trener, og dessverre for Erikson hadde Wolfgang Hartmanns inntreden som trener negativ innvirkning.

Erikson har en karakteristisk stil med å stå veldig oppreist, miste mye av farten og ikke fly spesielt langt. Likevel oppnådde han 201 meter i skiflygning i Planica i 2007.

Eriksson vant i alt seks svenske mesterskap i løpet av karrieren. Han la opp i 2009.

Verdenscupplasseringer
----------------------

| Sesong | Plass | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 2003/04 | 38. | 86 |
| 2004/05 | 82. | 4 |
| 2007/08 | 84. | 1 |
| 2008/09 | 64. | 11 |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Johan Eriksson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Johan Eriksson – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Johan Eriksson – skijumping.pl Rediger på Wikidata
**Johan Viktor Edman** (født 29. mars 1875, død 19. august 1927) var en svensk sportsutøver som deltok i tautrekking under OL 1912 i Stockholm.

Edman ble olympisk mester i tautrekking under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget *Stockholm politiet* som beseiret det britiske laget *City of London Police* i finalen som ble avviklet 8. juli 1912. Det svenske laget besto av Edman, Adolf Bergman, Arvid Andersson, Erik Fredriksson, Carl Jonsson, Erik Larsson, August Gustafsson og Herbert Lindström. Opprinnelig skulle det vært fem lag i tautekkingkonkurransen men kun Sverige og Storbritannia stilte med hvert sitt lag.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i tautrekking (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Edman – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Johan Edman – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Johan Edman – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Johan Edman – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata
**Qiu Jin** (kinesisk: 秋瑾, pinyin: *Qiū Jǐn*; født 8. november 1875 i distriktet Minhou i Xiamen i provinsen Fujian i Kina; henrettet 15. juli 1907 i Shaoxing i provinsen Zhejiang) var en revolusjonær fra Qing-tidens siste år. Hun var forfatterinne og en tidlig feminist.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Qiu Jin fikk en ukonvensjonell oppdragelse i landsbyen Shānyīn i Shaoxing i Zhejiang, og foreldrene sparte henne for fotbinding i barndommen. Hun lærte å skrive og lese, og ble kjent med de kinesiske klassikere i 11-årsalderen. Hun utviklet en særlig forkjærlighet for dikteren Du Fu. Hun lærte seg også å ri, og øvde seg i sverdkamp.

Statue i Hangzhou
Da hun var 21 år gammel ble hun gift med Wang Tíngjūn, sønn av en fremstående familie fra Hunan. Hun flyttet med ham til Beijing og fikk to barn med ham. Det viste seg snart at mannen var alkoholiker. 

### Revolusjonær

Høsten 1904 pantsatte hun sine smykker og dro til Japan for å studere. Der kom hun raskt i kontakt med flere kinesiske hemmelige selskaper som ville styrte Qing-dynastiet. Hun ble medlem av flere, blant annet av Tongmenghui grunnlagt av Sun Yat-sen. Hun var også med på å grunnlegge en ren kvinnelig organisasjon i samme ånd, *Gongaihui* (共愛會). Hun engasjerte seg også for å få slutt på fotbinding.

I februar 1905 dro hun tilbake til Kina. Der rekrutterte sin kusine Xu Xilin til Tongmenghui. I 1906 grunnla hun et radikalt ukeblad for kvinner sammen med en annen dikterinne, Xu Zihua, i Shanghai. I 1907 ble hun rektor for *Datong*-skolen i Shaoxing, en skole for gymnastikklærere, men dette var bare et skalkesjul for militær opplæring av revolusjonære. 

Hun ble stadig mer sentral i det opposisjonelle arbeidet, og på planleggingen av et opprør i Anhui og Zhejiang. 

Den 6. juli 1907 forøvet hennes kusine i Anqing et vellykket attentat mot *En Ming*, guvernøren for provinsen Anhui. Den planlagte påfølgende oppstanden ble imidlertid forrådt og slått ned, og Xu Xilin ble arrestert, forhørt og henrettet. 

Den 12. juli ble også Qiu Jin arrestert. Ettersom det forelå belastende material mot henne, ble hun dømt og tre dager etter henrettet. Hun var blitt torturert, men skal ikke ha røpet noen av de revolusjonæres hemmeligheter.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, oppført som Jin Qiu, BNF-ID 15508388q[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 5520, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Florence Ayscough: *Chinese Women: yesterday & to-day*. Boston: Houghton Mifflin Company. (1937)
* Sun Chang, Kang-i and Haun Saussy (red.): *Women writers of traditional China: an anthology of poetry and criticism*. Charles Kwong, associate editor; Anthony C. Yu and Yu-kung Kao, consulting editors. Stanford, Calif.: Stanford University Press. (1999)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Tanzanias historie** |
| --- |
| Tanzanias riksvåpen |
| **Kolonitida** |
| Kappløpet om Afrika
Helgoland–Zanzibar-traktaten
Maji-maji-opprøret
Felttoget i Øst-Afrika
Britisk Øst-Afrika |
| **Moderne historie** |
| Revolusjonen på Zanzibar
Ujamaa |

Overleveringsseremoni på Helgoland 10. august 1890.
**Helgoland–Zanzibar-traktaten** (engelsk: *Heligoland–Zanzibar Treaty*, tysk: *Helgoland-Zanzibar-Vertrag*) fra 1. juli 1890, også kjent som **Den engelsk-tyske avtalen fra 1890**, var en avtale mellom Storbritannia og Det tyske riket som hovedsakelig omhandla territorialrettigheter i Afrika.

Betingelser
-----------

Tyskland fikk Helgoland-øyene i Nordsjøen, den såkalte Caprivistripa (området til fwe-folket i dagens Namibia), og fri hånd til å kontrollere og innta kysten ved Dar-es-Salaam, som seinere blei kjerna i Tysk Øst-Afrika (seinere Tanganyika, nå fastlandsdelen av Tanzania).

I bytte mot dette ga Tyskland Storbritannia protektoratet Wituland (ved dagens kenyanske kyst) og deler av Øst-Afrika som var viktige for britene for å bygge jernbane til Victoriasjøen, og forplikta seg til ikke å forstyrre Storbritannias relasjoner med sultanatet Zanzibar (dvs. øyene Unguja og Pemba). Traktaten etablerte også den tyske interessesfæren i Tysk Sørvest-Afrika (dagens Namibia), og fastslo grensene mellom tyske Togoland og den britiske Gullkysten (dagens Ghana), samt grensene mellom tyske Kamerun (dagens Kamerun) og britiske Nigeria.

Konsekvenser
------------

Storbritannia blei kvitt Helgoland, som var vanskelig å beskytte i tilfelle væpna konflikt. De erklærte umiddelbart Zanzibar som et britisk protektorat, og fikk full kontroll over sultanatet etter den anglo-zanzibarske krigen i 1896.

Med traktaten blei den tyske kansleren Leo von Caprivis mål om en enighet med britene nådd. Etter Berlinkonferansen hadd Tyskland allerede tapt kappløpet om Afrika; Karl Peters ved det tyske østafrikanske kompani hadde tatt en landstripe ved den tanganyikanske kysten (hvilket førte til Abushiri-opprøret i 1888), men hadde aldri hatt noen kontroll over Zanzibar, så tyskerne ga ikke fra seg noen vitale interesser. Til gjengjeld fikk de Helgoland, som var strategisk viktig for kontroll over Tyskebukta, som hadde blitt viktig for keiser Vilhelm IIs planer om utvide den tyske keiserlige flåte etter at Kielkanalen blei konstruert.

Traktatens villedende navn blei introdusert av Tysklands tidligere kansler Otto von Bismarck, som mente å angripe sin etterfølger Caprivi fordi han gikk gjennom med en avtale som Bismarck hadde stelt i stand da han var kansler. Bismarcks navn på traktaten hinta til at Tyskland hadde bytta et afrikansk imperium med lille Helgoland. Dette blei utnytta av imperialister, som klaga over forræderi mot tyske interesser.

Eksterne lenker
---------------

* Der "Helgoland-Sansibar"-Vertrag (tysk)
* The Anglo-German Treaty (Heligoland-Zanzibar Treaty) 1 July 1890

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Helgi Ólafsson** (født 15. august 1956) er en islandsk sjakkspiller og fikk tittelen internasjonal mester i sjakk i 1978 og stormester i 1985. Han vant det islandske mesterskapet I sjakk seks ganger, og har en Elo-rating på 2518 (november 2010).

Han er fra Heimaey, den største og eneste bebodde øyen på øygruppen Vestmannaeyjar på sørsiden av Island. Helgi Ólafsson var seksten år gammel da VM i sjakk 1972 mellom Bobby Fischer og Boris Spasskij, kalt "Århundrets kamp", ble arrangert i Reykjavík. Han ble seinere en av gruppen av islandske vidunderbarn som steg fram etter begivenheten, og han oppnådde selv stormestertittelen i 1985.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helgi Ólafsson – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Helgi Ólafsson – US Chess Federation Rediger på Wikidata

* (en) Helgi Ólafsson – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Helgi Ólafsson – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Helgi Ólafsson – Chess.com Rediger på Wikidata

* (en) Helgi Ólafsson – 365Chess.com Rediger på Wikidata

Portaler: Island | Sport

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Bjarne Holst** (født 14. mars 1944 i Honningsvåg, død 19. mars 1993) var en norsk maler. Som maler var han samfunnskritisk og surrealistisk. 

Bjarne Holst var født og oppvokst i Honningsvåg. Etter en kort studieperiode ved Statens Håndverks og Kunstindustriskole i Oslo, dro han i 1970 til Wien. I 1973 flyttet han til Hamburg, hvor han ble boende til 1978. Holst debuterte i 1970 med en separatutstilling i Unge Kunstneres Samfund i Oslo, hvor han blant annet viste det for mange uforståelige og frastøtende "Gammel dame med hår i munnen". Samme år stilte han for første gang ut på Høstutstillingen.

I 1970-årene var Holsts bilder sterkt påvirket av tysk og østerriksk kunst, og arbeidene karakteriseres gjerne som surrealistiske. Noen av maleriene viser drømmeaktige landskap, andre viser figurer i uvirkelige rom og situasjoner, til tider med en marerittlignende atmosfære. Disse bildene har også ofte en sterkt samfunnskritisk brodd. Andre bilder igjen er inspirert av eventyr, som serien om Trollfuglen. Her kunne han trekke veksler på sitt kjennskap om livet til havs og de mange sagn om havuhyrer som er kjent fra Nord-Norge. I en særstilling står Holsts mange fremstillinger av fugler. En serie Vulgære fugler er en satirisk fremstilling av forskjellige mennesketyper.

I 1978 flyttet Holst tilbake til Norge og bosatte seg på Onsøy utenfor Fredrikstad. Utover i 1980-årene ble de drømmeaktige landskapene dominerende. Som regel var dette vinterlandskap med fjell og rullesteiner, inspirert av naturen på kunstnerens hjemsted, Magerøy. Holst uttalte selv at han hadde dette landskapet i seg og kunne hente det frem når det passet. I noen tilfeller befolkes disse landskapene av skikkelser fra eventyr og mytologi, som i Vintersang eller Endymion, og tilføres dermed et mytisk element.

Litteratur
----------

* Knut Ljøgodt. *Trollfuglen. Bjarne Holst 1944 - 1993*. Nordnorsk Kunstmuseum, Tromsø, 2003. ISBN 8291834164

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Bjarne\_Holst, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 4a744276-d11f-4878-9d39-5e280d9751ed, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Verk av Bjarne Holst på Digitalt Museum
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Robert Malcolm**, vanligvis kalt **Bob Malcolm**, (født 12. november 1980 i Glasgow, Skottland) er en skotsk fotballspiller som har spilt for en skotsk og en engelsk klubb. Han spiller nå for Derby County i Premier League.

Malcolm har spilt 1 U-21 kamp, og 3 B-kamper for Skottland.

Biografi
--------

### Klubblag

Robert Malcolm startet sin profesjonelle fotballkarriere i Rangers i 1997, og han debuterte for den skotske klubben den 4. april 2000 i en ligakamp mot Dundee United. Totalt fikk Malcolm med seg tre ligakamper i 1999/00-sesongen, mens han i 2000/01-sesongen fikk med seg seks ligakamper og tre cupkamper for *the Gers*. I denne sesongen noterte han seg også for karrierens første mål, og det skjedde i en ligakamp mot Motherwell den 17. mars 2001. Rangers vant kampen 2–1 etter at Malcolm scoret lagets vinnermål i det 89. spilleminutt. 

Robert Malcolm slet også i 2001/02-sesongen med å etablerte seg på Rangers midtbane der han ved sesongslutt hadde stoppet på syv ligakamper og en cupkamp, men i 2002/03-sesongen fikk han mer spilletid. Totalt fikk han med seg 24 ligakamper i denne sesongen, og av disse var 19 fra start. Sesongen etter ble det 14 ligakamper før han i 2004/05-sesongen endte på 21 ligakamper for Rangers. I 2005/06-sesongen ble det 13 ligakamper, men alle disse kom mens Alex McLeish var manager. Etter at Paul Le Guen overtok som manager i mars 2006 ble det ikke flere obligatoriske kamper på Malcom og den 31. august 2006 ble han fristilt fra kontrakten med Rangers.

Den 6. september 2006 skrev han under for Derby County, og han debuterte for klubben den 12. september 2006 i en ligakamp mot Wolverhampton Wanderers. Han etablerte seg straks i startoppstillingen til Derby, men en skade i oktober 2006 holdt han borte fra fotballen i to måneder. Etter at han var restituert ble det mer sporadiske innhopp på Malcolm, og totalt fikk han bokført ni ligakamper og tre andre obligatoriske for *the Rams* i 2006/07-sesongen.

Karriere som spiller
--------------------

|
|  |
|  | Klubb | Klubbforbindelse | Klubbkamper | Ligakamper | Klubbmål | Ligamål | Periode |
| Skottlands flagg | Rangers | Kontrakt | 115 | 88 | 3 | 3 | 07/1997 - 08/2006 |
| Englands flagg | Derby County | Kontrakt | 12 | 9 | 0 | 0 | 09/2006 - |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Malcolm – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Robert Malcolm – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Robert Malcolm – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Robert Malcolm – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Robert Malcolm – FBref Rediger på Wikidata
**Jamle**, eller **Jämle**, (russisk og tatarisk: *Ямьле*) er et vokalensemble og en jentegruppe fra Tatarstan. Gruppa besto opprinnelig av Gulnaz Battalova, Veronika Kuznetsova, Albina Kazykhanova og Dilia Akhmätşina. Gruppa vant førsteprisen i musikkfestivalen Ural mono 2016.

I 2015 deltok Jamle i Tatarstans nasjonale finale før Tyrkvisjonens sangkonkurranse, hvor de kom på en delt førsteplass med melodien «Siña kajtam». De ble senere valgt til å representere republikken i sangkonkurransen, men av politiske årsaker ble bidraget trukket fra konkurransen. Ett av de tidligere medlemmene, Dilia Akhmätşina, representerte Tatarstan i konkurransen i 2020.

Referanser
----------

1. 1 2  Tatar-inform 31. mai 2016, Татарский ансамбль «Ямьле».... Besøkt 14. juni 2016. (ru)
2. ↑  Maidan TV 13. november 2015, Татарстан Turkvizyon: Никто не хотел уступать! Arkivert 17. november 2015 hos Wayback Machine.. Besøkt 14. juni 2016. (ru)
3. ↑  Anspress 7. desember 2015, Tatarıstan "Turkvision"dan imtina etdi Arkivert 7. august 2016 hos Wayback Machine.. Besøkt 14. juni 2016. (az)
Byste av en uidentifisert bysantinsk keiserinne fra 500-tallets begynnelse, kan være Eufemia. 
**Eufemia** (født på 400-tallet, død mellom 523 og november 524) var en bysantinsk (østromersk) keiserinne, gift med keiser Justinus I.

Liv og virke
------------

Eufemia oppgis å ha vært en barbar (det vil si fra utenfor Romerrikets grenser) og slavinne. Hun skal ha vært slavekonkubine til den mann som eide henne før hennes giftemål med Justinus, og da hett **Lupicina** (*Lupae*, 'hunulv'), et navn som ble assosiert med gateprostitusjon. Ettersom det var illegalt for et medlem av patrisierklassen å gifte seg med en tidligere prostituert eller slave, forutsettes at Justinus ville ha fått hennes status formelt omklassifisert til frifødt. 

Hun allerede var gift med Justinus på det tidspunkt han besteg tronen i 518. Da han ble hyllet som keiser på Hippodromen krevde imidlertid almenheten at hans hustru skulle bytte navn fra Lupicina til det mer verdige Eufemia, og hun kom derfor å bli kjent som Eufemia under sin tid som keiserinne. Både hun og hennes make støttet prinsippene fra Konsilet i Khalkedon, som ble assosiert med St. Eufemia. 

Eufemia oppgis aldri å ha vært politisk virkende. Hun ska ha kommet vel overens med sin manns brorsønn og tronfølger Justinus II, men å ha motsatt seg hans ekteskap med Theodora, noe som innebar at vielsen ikke kunne finne sted før etter hennes død. 

Hun lot oppføre et kloster og en kirke dedisert til St. Eufemia. En del brev er bevart mellom henne og paven.

Referanser
----------

1. ↑  D. Daube, `The marriage of Justinian and Theodora. Legal and theological reflections', Catholic University of America Law Review 16 (1967)
2. ↑  Prokopios, *Anekdota* 6, 17. Prokopios' hidtorie må betraktes som noe usikker.
Torsvåg fyr i Torsvåg nordvest på Vanna, en gang en del av Helgøy kommune
**Helgøy** er en tidligere kommune i Troms fylke. Kommunen bestod av selve Helgøya, Vestre Vanna, deler av Ringvassøya og Rebbenesøya, Grøtøya, Nord-Kvaløya og småøyene utenfor, i alt en utstrekning på 659 km².

Fra gammel tid var Helgøy eget kirkesogn. I 1837 ble kommunalt selvstyre innført, og Helgøy fikk i kommunefellesskap med Karlsøy sogn eget selvstyre med egen økonomi. Helgøy vokste som handelssted under Christian Figenschou, og helgøyværingene ble snart misfornøyd med kommunefellesskapet med Karlsøy. 

1. september 1886 ble Helgøy utskilt som egen kommune, og hadde da 828 innbyggere. De to kommunene hadde imidlertid fortsatt felles prest, lensmann og doktor, men alle disse var bosatt i Karlsøy. Fra 1886 til 1892 var Christian Figenschou ordfører i kommunen. I 1892 overtok kirkesanger Guttorm Raste, etterfulgt av hans sønn Edvard. I 1898 tok Christian Figenschou igjen ledelsen av Helgøy. Ved kommunevalget i 1901 overtok Arbeiderpartiet ledelsen i Helgøy.

Etter 1886 ble det forsøkt utviklet et lokalt sentrum på selve Helgøya, med kirke, prestegård og herredets eneste og blomstrende handelssted. Det vokste opp et lite tettsted på det tidligere kirkestedet. Den første faste skolen (kombinert med klokkergård) i sognet ble lagt til Helgøya. De fikk dampskipsanløp og poståpneri, og kommunale møter og ting ble holdt her. Distriktslegen og lensmannen hadde fast tjeneste her i kirkehelgene, men egen konfirmasjon kom først i 1928.

Helgøy kommune, da med 1495 innbyggere, ble slått sammen med Karlsøy kommune igjen 1. januar 1964.

Øya har et areal på 43 km². Navnet Helgøy kommer av Helløy, Helgøy eller Heiløy; «den hellige øya». Helgøya har hatt kirkested fra 1200-tallet. Kirkestedet var tidligere et aktivt handelssted og knutepunkt for fiskere i regionen. Det hadde eget posthus og fergeforbindelse fram til 1999. Nå er Helgøya fraflyttet og blir mest brukt som feriested.

Keiser Wilhelm II av Tyskland besøkte Helgøy flere ganger før 1914, og skjenket lokalbefolkningen en smaragd i gave. Smaragden befinner seg nå hos Tromsø Museum.

Den kirken som står på Helgøy i dag, ble brakt hit fra Hamn i Senja i januar 1888. Den kom til Hamn ca. 1877, før dette hadde den stått på Hemnes i Helgeland, og var opprinnelig bygd i 1741. Kirken den erstattet på Helgøy hadde stått der i 225 år. Helgøy kirke blir fremdeles brukt ved spesielle anledninger, og da settes det opp ferge for passasjertrafikk.

Kilder
------

* Håvard Dahl Brattrein: Bygdebok for Karlsøy og Helgøy
* Dag Juvkam: *Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen*. Statistisk sentralbyrå 1999. ISBN 82-537-4684-9

Eksterne lenker
---------------

* Satellittbilde over Helgøy kommune (ca)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Jamning** er et dialekttrekk som er å finne i dialekter i Trøndelag og på deler av Østlandet (særlig i Østerdalen, Gudbrandsdalen og Øst-Telemark). Utviklinga går ut på at endevokalen og rotvokalen i et ord påvirker hverandre og blir mer like eller helt like etter prinsipper for vokalharmoni. Jamning forekommer i såkalte jamvektsord.

Det skilles mellom *utjamning*, at vokalene blir helt like, og *tiljamning*, at vokalene blir mer like. Jamning har vi for eksempel når det gammelnorske *vera* og *vika* i dialekter med utjamning er blitt til henholdsvis *vårrå* og *vukku* (vokalene er helt like), mens det i dialekter med tiljamning kan hete *værra* og *vækka* (vokalene har blitt mer like).

Et eksempel på jamning fra trøndersk:

| bokmål | gammelnorsk | former med utjamning | former med tiljamning |
| --- | --- | --- | --- |
| *uke*(subst. fem.) | *vika* | *vokko* (Indre Namdalen),*vukku* (fra Rørvik og sørover til Orkdal/Oppdal) | *vækka* (Trondheim, Stjørdalen og Fosen[]),*vekku*/*vøkku*/*vækkå*/*vekko* (Nordmøre og Ytre Namdalen) |
| *være*(verb, inf.) | *vera* | *varra* (Indre Namdalan),*vårrå* (fra Rørvik og sørover til Rindal/Oppdal) | *værra* (Trondheim, Nordmøre og Fosen[]) |

Utjamning finner en stort sett i inntrøndersk og i jemtsk, mens tiljamning er vanlig i øvrig trøndersk, Trondheim bymål, Nord-Østerdalen og Gudbrandsdalen. Generelt kan det sies at en får mer jamning jo lenger nord en kommer: I dialektene rundt Oslofjorden finnes det ingen spor av jamning, og etter hvert som en kommer lenger nord i Oppland og Hedmark får en stadig mer jamning. Det hele kulminerer med det trønderske kjerneområdet for jamning, der en i indre mål også har utstrakt bruk av utjamning.

Se også
-------

* Jamvekt
* Trøndersk

Referanser
----------

1. ↑  Jenstad, Tor Erik og Arnold Dalen (2002). *Trønderordboka* (2. utgave), s. 17-18. Trondheim: Tapir Akademisk forlag.