recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
X 2000-togsett på Loenga i Oslo 6. august 2016.
**X 2000** er et hurtigtogsett bygget av Kalmar Verkstad for Statens Järnvägar fra 1989 til 1998, selve togsettet heter formelt ikke X 2000, det er et varemerke valgt av SJ. X 2000 ble anskaffet for å kunne kjøres med høy hastighet på de relativt kurvede jernbanelinjene som finnes i Sverige. X 2000 er et krengetog og er fremst beregnet på hovedlinjene mellom de større byene hvor det er et marked for høy komfort og korte reisetider.

Prøvekjøring i Norge
--------------------

NSB Bane / Jernbaneverket etablerte et prøveprosjekt i fullskala med et innleid X2000 i ordinær rutetrafikk med passasjerer mellom Oslo og Kristiansand fra 29. september til 21. desember 1996. Blant resultatene var at X2000 ikke medførte større belastninger på eksisterende spor enn konvensjonelle tog som trafikkerte strekningen, selv om krengetoget opererte med hastigheter omkring 20 % høyere enn konvensjonelle tog. Passasjerene var meget godt fornøyd med krengetoget. Det var i gjennomsnitt bare 8 % som ble togsyke under prøvekjøringen. Økningen i passasjerantall i prøveperioden var 14,5 %, av denne stod krengetoget for hele 9 %. Kjøretiden var 3 timer, 56 minutter, en reduksjon på mellom 38 og 46 minutter sammenliknet med ordinære ekspresstog. 

NSB valgte imidlertid å kjøpe sine krengetog, kalt Signatur og Agenda, fra daværende Adtranz, siden del av Bombardier Transportation. Vognene ble bygd av Kalmar Verkstad i Sverige som også produserte X2000, mens sluttmontering skjedde hos Adtranz' på Strømmen. Opprinnelig hadde disse togene en kjøretid Oslo-Kristiansand på 3:59, men etter diverse tekniske problemer med togsettene, ble tidligere rutetabeller med reisetider fra 4:25 til 4:46 timer gjeninnført.

Bruk i Norge
------------

Oslo S med X2000-togsett.X 2000 som morgentog til Stockholm på Oslo sentralstasjon.
Togsettene ble brukt i ordinære tog mellom Oslo og Göteborg under vinter-OL på Lillehammer i februar 1994. Dette for å frigjøre norsk materiell til OL-trafikken. Fra august 2015 satt SJ inn X2 på strekningen Stockholm-Oslo og reisetiden kuttes fra 6 timer til 4,5. Mens utskiftingen av kontaktledningsanlegget på Kongsvingerbanen pågår 2018–2020 er de midlertidig erstattet av loktrukne svenske tog .

Tilbudet ble gjenopprettet i desember 2022 med en SJ 3000, men da med en reisetid på litt i overkant av fem timer.[]

Referanser
----------

1. ↑  Nå går hurtigtoget mellom Oslo og Stockholm, besøkt 12. august 2015

Eksterne lenker
---------------

* X2 SJ / Linx X2000 SJ 2000
* Sveriges Järnväger om X 2000 (svensk)
* Järnväg.net om X 2000 (svensk)
* Prøvekjøring med krengetog på Sørlandsbanen, Jernbaneverket, juni 1997
* Likevel hurtigtog mellom Oslo og Stockholm
* Samferdselsministeren: - Hurtigtogtilbudet mellom Oslo og Stockholm starter som planlagt i august
***Oh! What a Family*** (originaltittel: *Qiao zhe yi jia zi*) er en kinesisk filmkomedie fra 1979 regissert av Wang Haowei. Filmen kan beskrives som en familiekomedie og handler om Mr. Hu og hans familie, som foruten ham selv består av kone og to tenåringsbarn (en gutt og en jente). Rollen som Mr. Hu spilles av Chen Qiang og hans kone av Huang Ling. Den er omtalt som den første filmkomedien i Kina på 20 år og har en stil som ikke kunne realiseres før etter Kulturrevolusjonen.

Den ble tildelt prisen for fremragende film ved Huabiao Awards (delt med flere filmer).

Referanser
----------

1. ↑  «Oh! What a Family (1979)». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 29. februar 2024.
2. ↑  «What A Family | Chinese Video & DVD | Movies | ISBN 9787880008524». *www.chinasprout.com*. Besøkt 29. februar 2024.
3. ↑  Haizhou, Wang (23. mai 2022). *Imagined China: Research on Chinese Films in the 1980s* **(engelsk)**. Taylor & Francis. ISBN 978-1-000-57600-9.
4. ↑  «Huabiao Film Awards (1979)». *IMDb*. Besøkt 24. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Odnesberga naturreservat** består av et område ved Odnes i nordenden av Randsfjorden i Søndre Land kommune. Området ble vernet 14. februar 2014 og inngår i verneplan for skogvern.

Verneforskriften sier at formålet med vernet er 

«å bevare et naturskogsområde med hovedsakelig kalkrike og varmekjære skogtyper knyttet til sørberg og rasmark som har store forekomster av sjeldne og sårbare kalkbarskogsarter og vedboende sopp.
Videre er formålet med naturreservatet å bevare et område med særlig verdi for biologisk mangfold i form av naturtyper, økosystemer, plante- og dyrearter og naturlige økologiske prosesser. I reservatet er lågurtskog vanligste vegetasjonstype og både rasmark, bergvegg, edellauvskog/kalklindeskog og rikmyr er representert. Stedvis er det mye død ved og gammel skog, hovedsakelig av gran. I tillegg til forekomstene av kalkbarskogsarter og vedboende sopp er det i reservatet også en rekke kravfulle, sjeldne og sårbare arter knyttet til edellauvskog, berg og rasmark, inklusive karplanter og fugl. »

Referanser
----------

1. ↑  «Forskrift om vern av Odnesberga naturreservat, Søndre Land kommune, Oppland». Lovdata. Besøkt 26. februar 2024.
**F040/F050** er malmvogner produsert av Kiruna Wagon for LKAB 2005–2006. Vognene bygges i to varianter, F040 har selvstendig bremseutrustning og sentralkoling i begge ender. F050 er beregnet på å opereres i par. Bare en vogn (mastervogn) har styreutrustning for bremsene (trykklufttank osv.), og styrer bremsesylinderne på begge vogner (master- og slavevogn). F050 har trekkstang mellom vognene i paret, og sentralkobling i de ytre endene.

Vognene har tross sin større aksellast og større lastekapasitet pr vogn likevel ikke nevneverdig større lasteffektivitet enn tidligere Uad-vogner, dvs mengden malm pr meter tog er omtrent den samme. Dette på grunn av økt vognlengde, som igjen henger sammen med infrastrukturens krav om samme metervektbegrensing som før på broer etc, 12 tonn/m på malmbanen. F040 har vognlengde 10300 mm, mot Uad-vognenes 8400 mm. Derimot har disse F-vognene blitt utstyrt med kraftigere versjon sentralkobler, fortsatt av type SA3. SA3 står for "**С**оветская **А**втосцепка, **3**" in Russian or "**S**oviet **A**uto-latch **3**" - som igjen er en del kraftigere enn de vestlige Janney-variantene, bl.a. AAR Association of American Railroads. Kraftigere feste av SA3 tillater noe tyngre tog enn hva Uad-vognens konstruksjon klarte i utgangspunktet, slik at med nye tog med 68 F-vogner og toglengde 745 meter inkl. lokomotiv, kan det fraktes 6800 tonn malm i forhold til tidligere tog med 52 Uad-vogner og 4160 tonn malm i på 475 meters toglengde inkl. lokomotiv. 52 Uad vogner var forsåvidt ikke begrenset av koblene, men av dengang nye stasjonslengder tilpasset trekkraften etter at det på 1960-tallet ble satt inn midtseksjoner i de opprinnelige 2-delte Dm-lokene (lok deretter kalt Dm3).

Hele Ofotbanen/Malmbanan er nå bygget for 30 t akseltrykk, med unntak av noen sidespor i Narvik havn.

Spesifikasjoner
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Avstand boggisentre | 6 744 mm |
| Max aksellast | 32,5 tonn |
| Max hastighet (tom) | 70 km/t |
| Max hastighet (lastet) | 60 km/t |
| Boggitype | AMSTED Motion Control "three piece" |
| Hjullager | Compact TBU Class K SKF |
| Hjuldiameter (max) | 915 mm |
| Hjuldiameter (min) | 857 mm |
| Vekt hjulpar | 1 341 kg |
| Vekt boggi inkl. hjulpar og mekanisk bremseutrustning | 4 650 kg |
| Min kurveradius | 90 m |
| Bremsesystem | UIC typ hengende bremsesystem |
| Bremsesylindre | 2 st BGS 10 |
| Releventil | DU 111-B |
| Styreventil | Knorr KE 1d-g-SL |
| Lastvekselventil | LW-1 |
| Regulator | SAB Wabco DRV2A10-350 |
| Parkeringsbrems | Håndbetjent skrubrems |
| Kobling | Sentralkobling SA-3 |
| Trekkstang | AAR type |
| Fjærpatron | Miner Crown SE |
| Nominell høyde kobling, senterlinje over skinnetopp | 1 040 mm |

Se også
-------

* IORE (lokomotiv)

Referanser
----------

1. ↑  «Kiruna Wagon» **(svensk)**. Kiruna Wagon. Arkivert fra originalen 12. august 2010. Besøkt 2. juli 2010.
**Eivind Heiberg** (født 29. november 1870 i Kristiania, død 2. november 1939 i Oslo) var formann i Norsk Arbeidsgiverforening 1912–1917 og generaldirektør for Norges Statsbaner 1924–38.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Eivind Heibergs foreldre var oberst Axel Wulfsberg Heiberg (1832–1904) og Emma Sejersted (1840–1930). Heiberg tok utdannelse som ingeniør; han ble uteksaminert på maskinlinjen ved Trondhjems Tekniske Læreanstalt i 1890.

### Karriere

Han arbeidet som tegner og konstruktør i Norges statsbaner fra 1890 til 1899. 

Etter årene i NSB ble han administrerende direktør i Skabo jernbanevognfabrik. I de 25 årene han ledet denne fabrikken klarte han å bringe bedriften videre. Etterhvert ble den landets ledende produsent av passasjervogner og sporvogner, og 1911 leverte fabrikken landets første norskbygde trolleybuss. Utover i 1920-årene utgjorde karosseribygging til busser og lastebiler en stadig større andel av fabrikkens produkter. 

Heiberg gikk tilbake til NSB i 1924 som generaldirektør og holdt den stillingen frem til sin avgang i 1938. Heibergs tid som leder av NSB kom til å bli svært vanskelig. 1920- og 1930-årene var en tid preget av økonomisk stagnasjon. Busser og lastebiler ble etterhvert en alvorlig konkurrent til jernbanen, som i flere år slet med kontinuerlig inntektssvikt. For første gang måtte NSB legge ned jernbanestrekninger. Trafikken på de nybygde banene ble heller ikke slik som prognosene tilsa. Fra 1924 til 1933 sank NSBs inntekter fra 103 til 64 millioner. Eivind Heiberg fikk derfor ikke noe godt ettermæle for sin ledelse av NSB.

Han var ellers formann i Norges Standardiseringsforbund 1924-34.

Heiberg var gift med Gudrun Møller, datter av ordfører og stortingsrepresentant Johan Moses Møller. Han er farbror til Edvard Heiberg og Bernt Heiberg, farfar til Karin Stoltenberg og oldefar til Jens Stoltenberg.

Utmerkelser
-----------

Heiberg ble i 1934 gjort til kommandør av St. Olavs Orden «for embetsfortjeneste og fortjenester av Norges Standariseringsforbund».

Heiberg var også innehaver av Dannebrogordenen, Finlands hvite roses orden og Nordstjerneordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Genealogics[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Pressefolk : biografiske opplysninger om Norsk Presseforbunds medlemmer[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «(no) Eivind Heiberg». *Norsk biografisk leksikon*.
4. ↑  Heiberg, G.F. (1942). *Slekten Heiberg*. Cammermeyer. s. 120.
5. 1 2  Den Kongelige norske Sankt Olavs orden 1847-1947, utgitt av ordenskanselliet ved O. Delphin Amundsen, Oslo: Grøndahl & Søns Forlag, 1947, s. 134.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** WikiTree
 |
Kjøpsvik kirke
**Tysfjord prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ofoten prosti. Det omfattet sogn i Tysfjord kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Kjøpsvik kirke.

Tysfjords hovedsogn er nå en del av Narvik kirkelige fellesråd, og underlagt Ofoten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Tysfjorden sognet fra gammelt av til Lødingens sogn, men det var en lang og besværlig kirkevei over det indre av Vestfjorden. Ved kongebrev av 9. februar 1601 fikk befolkningen i Tysfjord av Christian IV *allernådigst tilladelse* til å oppføre Kjøpsvik kirke.

Ved kgl.res. av 14. november 1857 ble Tysfjord sogn skilt ut som eget sogn, og ved kgl.res. av 16. februar 1867 utskilt fra Lødingen som eget *Tysfjorden prestegjeld*. Ved kgl.res. av 20. november 1886 ble det tillatt å oppføre ny kirke i Kjøpsvik og flytte den gamle kirken til handelsstedet Korsnes for å bruke den som kapell.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Kjøpsvik
* Drag/Helland kirke
* Korsnes

Referanser
----------

1. ↑  Ytreberg, Nils A. (1943). *Tysfjord i fortid og nutid*. no: [Fabrikken]. s. 26-7.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Bergensprogrammet** var et samarbeid mellom Hordaland fylkeskommune, Bergen kommune og Statens vegvesen.

Programmet omfattet kollektivtrafikktiltak, gang- og sykkelveier, miljøprosjekter, tiltak på gatenettet i sentrum, trafikk­sikkerhets­tiltak og nye vegprosjekter. 
I perioden 2002–2025 skal det investeres for nær 12,7 milliarder kroner i nye samferdselsprosjekter i Bergen.

Mål
---

Bergensprogrammet hadde som overordnet mål å oppnå at kollektivtrafikk får en større del av persontransporten. Det var særlig fokusert på persontransporten mellom Bergen sentrum og de største boligkonsentrasjonene. I sentrum skulle trafikken reduseres, og byutviklingen skulle gi generelt mindre transportbehov. Miljøbelastningen fra trafikk og antallet trafikkulykker skulle reduseres, og det skulle etableres et sammenhengende gang- og sykkelveinett i Bergen.

Det mest omfattende prosjektet var Bybanen, hvor første delstrekning, sentrum–Nesttun, ble satt i drift i 2010. På sikt er det planlagt å bygge et banenett som dekker alle bydelene i Bergen.

Miljøløftet
-----------

Ved årsskiftet 2017–2018 ble Bergensprogrammet avløst av Miljøløftet.

Miljøløftet er samlebetegnelsen på den nye byvekstavtalen i Bergen og bypakke Bergen, og er i praksis en videreføring av Bergensprogrammet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. mars 2018. Besøkt 8. mars 2018.

Se også
-------

* Miljøløftet
* Bompenger
* Bomring
* Rushtidsavgift på offentlig vei

Eksterne lenker
---------------

* Bergensprogrammet Arkivert 16. mai 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Aksel Kristian Aarhaug** (født 2. november 1921 i Bardu, død 17. oktober 2000 i Ski) var en norsk diakon, misjonær i Kamerun og forfatter av boka *Mitt Afrika*.

Aarhaug giftet seg 1. april 1950 med jordmor, sykepleielærer og misjonær Sigrid Aarhaug f. Kruse (1921-2009), han utdannet seg til diakon med et klart ønske om å reise ut som misjonær. I Kamerun bygget han opp en bibelskole i Meng, Tibati-distriktet og hun arbeidet på sykehuset.

Aarhaug hadde flere perioder (hver på 4 år) i Kamerun med sin familie. De bygget opp en spedalskekoloni i Ngaubela, også dette i Tibati-distriktet. Spedalskhet var et stort problem i området og ved å isolere de syke fra de friske hadde man en effektiv måte å begrense spredningen av denne forferdelige sykdommen. 

Under byggearbeider i 1959 var Aarhaug utsatt for en alvorlig arbeidsulykke og familien fikk derfor et lengre Norgesopphold, men i 1962 var de ute igjen. Denne gangen i Ngaoundre. Han var også ute igjen i perioder senere (1950-70), men hadde en lengre periode som kretssekretær i Oslo krets av Det norske Misjonsselskap (1970- ).[*trenger oppdatering*]

På 1970-tallet var Aarhaug med på byggingen av Øvre Bardu kapell. "Innredning og utsmykning av korpartiet ble planlagt og tegnet av sørdalingen, misjonær Aksel Aarhaug".

Bibliografi
-----------

* Aarhaug, Aksel (1985). *Mitt Afrika*. Oslo: Luther forlag. ISBN 82-531-4177-7.
* Mamen, Hans Christen; Aarhaug, Aksel (1992). *På marsj mot målet: NMS Oslo krets gjennom 150 år 1842-1992*. Oslo: Det Norske Misjonsselskap Oslo Krets. s. 1-89. ISBN 82-992-5780-8.

Referanser
----------

1. 1 2   Misjonsarkivet, «Aksel Aarhaug», besøkt 27. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Aksel Aarhaug - Mission Archives». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 21. juni 2012.
3. ↑  «Mamen & Aarhaug (1992)». Besøkt 21. juni 2012.
4. ↑  «Historikk for Øvre Bardu kapell». Arkivert fra originalen 15. august 2013. Besøkt 21. juni 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF
 |
**Nigel Graham Pearson** (født 21. august 1963) er en engelsk fotballtrener og tidligere fotballspiller som er manager for Bristol City FC

Som spiller var Pearson innom Shrewsbury Town, Sheffield Wednesday og Middlesbrough, hvorav perioden i Sheffield Wednesday blir sett på som den mest vellykkede.

Pearson reddet Carlisle United fra nedrykk i siste serierunde i 1998-99-sesongen, da målvakten, Jimmy Glass, scoret det avgjørende målet på overtid mot Plymouth Argyle. Scarborough rykket ned i stedet.

Trenerkarriere
--------------

Senere ble Pearson assisterende manager i West Bromwich Albion under Bryan Robson. Da Robson trakk seg fra managerstillingen i september 2006, tok Pearson over på midlertidig basis. Etter fire kamper, og tre seire, overlot han ansvaret til Tony Mowbray.

Han forlot deretter West Bromwich Albion, for å bli assisterende manager i Newcastle United under Glenn Roeder. Pearson overtok stillingen etter Kevin Bond, som mistet jobben som følge av korrupsjonsanklager.

Den 1. februar 2007 ble Pearson utnevnt til assistent til det engelske U21-laget. Pga. restriksjoner i U21-sjefens, Stuart Pearce, kontrakt, var det Pearson som ledet laget i 3-3-kampen mot Italia U21 den 24. mars 2007, som for øvrig var den første kampen som ble spilt på Nye Wembley.

Da Glenn Roeder trakk seg fra jobben som manager i Newcastle United 6. mai samme år, tok Pearson over for resten av sesongen, en bortekamp mot Watford. Pearson ble værende i Newcastle også etter at den nye manageren, Sam Allardyce, tok over.

Den 9. januar 2008 mistet Sam Allardyce jobben sin, og Pearson ble på ny utnevnt til manager på midlertidig basis. Han ble ansatt som ny manager i Southampton i februar 2008 og klarte i siste serierunde å redde laget fra nedrykk til League 1. Den 20. juni 2008 ble han manager i Leicester City.

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID abe6b945[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 222229, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nigel Pearson – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Nigel Pearson – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Nigel Pearson – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Nigel Pearson – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Nigel Pearson – Soccerbase.com (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Nigel Pearson – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Nigel Pearson – FBref Rediger på Wikidata
**Florentino Asensio Barroso** (født 16. oktober 1877 i Villasexmir i provinsen Valladolid i Spania, drept 9. august 1936) var en spansk katolsk prelat som fungerte som apostolisk administrator av bispedømmet Barbastro. Han ble gjort til biskop i 1935 og ble tatt til fange, torturert og drept i 1936 under den spanske borgerkrig. Han ble saligkåret i 1997 etter at det ble bestemt at han ble drept *i hat mot troen*.[1][2]

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Florentino Asensio Barroso ble født av fattige foreldre. Han mottok sin første hellige kommunion den 1. mai 1887. Han avla sine første løfter som augustiner i 1888, men ble frarådet til å fortsette i den retning, og henvist i stedet til bispedømmeseminaret.

Etter et års studier der mottok han de lavere vielser i 1889. Han ble ordinert til subdiakon den 22. september 1900 og til diakon den 22. desember 1900. 

### Prest

Han ble presteviet den 1. juni 1901 av hjelpebiskopen i Valladolid. Han tok en doktorgrad i teologi ved Det pavelige universitetet i Valladolid og fortsatte deretter med å undervise der en kort stund.

Han tjente som sjelesørger i Villaverde de Medina til 1902, da han ble personlig assistent for José Cos y Macho, erkebiskop av Valladolid. Fra 1902 til 1917 var han skriftefar for presteseminaret i Valladolid.[1] Han tjente også som skriftefar for forskjellige menigheter og klostre fra 1920 til 1935. I 1925 underviste han katekisme til voksne.

Han ble godt ansett for sin pastorale iver i møte med syke og fattige. I 1935 anbefalte den apostoliske nuntius til Spania, erkebiskop Federico Tedeschini ham til pave Pius XI som en kandidat for en bispeutnevnelse som apostolisk administrator av bispedømmet Barbastro.[2] 

### Biskop, apostolisk administrator av Barbastro

Den 11. november 1935 utnevnte pave Pius XI ham til titulærbiskop av *Euroea in Epiro* og til apostolisk administrator av Barbastro.[3] Han ble bispeviet den 26. januar 1936 av Remigio Gandásegui y Gorrochátegui, erkebiskop av Valladolid, og han tok bispestolen i besittelse av stolen ved stedfortreder den 8. mars 1936.[2][4]

Barroso ble arrestert i bispeboligen og ble fengslet 22. juli 1936 under den spanske borgerkrig. Natt til 8. august ble han tatt på glattcelle i Barbastro og ble avhørt til det punktet at man kuttat av hans kjønnsorgan. Den 9. august ble han skutt tre ganger i tinningen. 

Sammen med andre drepte fanger ble hans lik bragt til en kirkegård i en lastebil og kastet i en massegrav rundt klokken 02.00. Etter at krigen var over, ble levningene hans lett identifisert basert på initialene som markerte undertøyet hans.[1][2] Han ble obdusert 16. april 1993.[4]
**Pierre René Ferdinand Raffin** O.P. (født 13. februar 1938 i Nancy i Frankrike; død 2. februar 2024 i Metz) var en fransk ordensgeistlig og katolsk biskop av Metz.

Liv og virke
------------

000Prest===
Etter endt skolegang sluttet han seg til dominikanerordenen den 12. november 1957 og ble presteviet den 5. juli 1964. Innen ordenen var han professor fra 1968 til 1971 ved ordenens læresenter i Saulchoir. Fra 1972 til 1978 og igjen fra 1984 til 1987 var han generalsekretær for den franske dominikanerprovins. Fra 1978 til 1984 var han prior for *Bebudelsesklosteret* i Paris. I tillegg til arbeidet som generalsekretær, var han deretter lærer og åndelig leder ved forberedelseskursstedet ææMaison Saint-Augustinææ (MSA) i Paris.

### Biskop av Metz

Pave Johannes Paul II utnevnte ham til biskop av Metz den 4. august 1987. Han ble ordinert til biskop av erkebiskop Charles Amarin Brand av Strasbourg den 11. oktober samme år. Medkonsekratorer var biskopen av Dijon, Jean Balland, og biskopen av Oran, Pierre Lucien Claverie O.P.

Den 27. september 2013 innvilget pave Frans Pierre Raffins anmodning om å trekke seg tilbake på grunn av alder.
Tjøtta kirke
**Tjøtta prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Sør-Helgeland prosti. Det omfattet sogn i Alstahaug kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Tjøtta kirke.

Tjøttas hovedsogn er nå en del av Alstahaug kirkelige fellesråd, og underlagt Nord-Helgeland prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Þjótta sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Tjøtta antas å være lagt under Alstahaug i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 var Tjøttens kircke annekskirke til Alstahaug prestegjeld.

Vevelstad kirke ble innviet av biskop Schønheyder 16. september 1796 som annekskirke for den søndre delen av Tjøtta fjerding. Ved kgl.res. av 3. oktober 1859 ble Alstahaug prestegjeld delt i tre og Tjøttø med Vevelstad ble eget prestegjeld, gjeldende fra 1. mai 1862. På samme tid ble Nord-Sandvær overført til Herøy og Blomsøy til Alstahaug sogn. Til bruk for befolkningen på øyer i Tjøtta, Alstahaug og Herøy prestegjeld ble det ved kgl.res. av 21. august 1889 bygget et kapell på øya Skålvær i Tjøtta, og ved kgl.res. av 10. mars 1906 fikk Skålvær kapell eget kirketilsyn. Skogsholmen med flere øyer ble ved kgl.res. av 10. januar 1964 overført fra Tjøtta til Vega prestegjeld.

Prestegjeldet ble nedlagt og menighetene lagt til Alstahaug prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1998.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 60.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 118.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Webgrensesnittet til analog viser fordelingen mellom nettlesere i et kakediagram, her for hjemmesiden til Selskapsløvene
**Analog** er et gratis og åpent web-analyseverktøy som er tilgjengelig for nesten alle typer operativsystem, inkludert Microsoft Windows, Mac OS, Linux, BSD og et stort utvalg forskjellige UNIX-varianter.

Analog gir støtte for analysering av en webservers logger, slik at data lettere kan leses og forstås. Trafikkmønsteret kan deles inn i timer, dager, måneder og år, og man kan enkelt få oversikt over brukerens operativsystem og nettlesere. Analog er svært hurtig og fleksibelt, en test viser at den kan analysere over 2 millioner logglinjer på rundt 15 sekunder på et moderne x86-system.

Som analyseverktøy kan Analog være et alternativ til Webalizer og AWStats, men Analog bruker enklere grafikk, hovedsakelig bare kakediagram og streker. I tillegg er Analog enkel å modifisere igjennom konfigurasjonsfiler, og det analyserte materialet kan presenteres enten i webformat eller via e-post. Ved å bruke tilleggsprogramvare kan man også forskjønne webpresentasjonen, eller til og med også analysere andre typer loggfiler, som mail-logger.

Analog finnes i totalt 32 språk.

Referanser
----------

1. ↑  Test av loggfil, Apache versjon 1.3.4, Debian Lenny/Sid på AMD Athlon(tm) XP 2500+
2. ↑  i \*nix-systemer ved å bruke mail-kommandosettet

Eksterne lenker
---------------

* Analogs hjemmeside
**Mike Villa Fonseca** (født 1995) er en dansk politiker. Han ble valgt til Folketinget 1. november 2022 for Moderaterne. Den 17. november 2023 forlot han partiet og ble partiløs i Folketinget.

Familie, utdannelse og erhverv
------------------------------

Mike Fonseca ble født i Køge i 1995. Hans foreldre er Leonardo Villa Fonseca og Gitte Villa Fonseca. Han gikk i folkeskole inkl. 10. klasse på Ellemarksskolen i Køge fra 2002 til 2012 og deretter i teknisk gymnasium på HTX Køge fra 2012 til 2015. I gymnasietiden arbeidet han som servicemedarbeider og portør på Sjællands Universitetshospital, Køge. I 2016 var han assistent i et supermarked og restaurant før han utdannet seg til sykepleier på Professionshøjskolen Absalon i Nykøbing Falster fra 2016 til 2020. Fra 2018 var han ansatt i gardinfirmaet Garlux. Han var sykepleier på Sjællands Universitetshospital, Køge fra 2020 til 2022, og i 2022 ble han brannmann hos Køge Brand & Redning.

Politisk virke
--------------

Mike Fonseca var oppstilt til folketingsvalget 2022 for Moderaterne i alle oppstillingskretser i Sjællands Storkreds og ble valgt i storkretsen.

Han var Moderaternes eldre-, beredskaps-, epidemi- og innenrikstalsmann fra 2022 til 2023, og dessuten kulturtalsmann i en periode i 2023.

Han forlot Moderaterne 17. november og ble partiløs i Folketinget, fordi partiet ikke aksepterte hans forhold en 15 år gammel jente. Moderaternes adferdskodeks tillater ikke at partiets voksne politikere har forhold til mindreårige.

Referanser
----------

1. ↑   www.dagbladet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Mike Villa Fonseca (M)». Folketinget. 23. august 2023.
3. 1 2  Søren Schmidt (17. november 2023). «Lars Løkke Rasmussen reagerer på medlems exit: - Jeg har selv meddelt ham det». TV 2.
Pirsenteret som huser blant andre BI Trondheim 
**Brattøra** er en bydel og havneområde i Trondheim. Brattøra er adskilt fra fastlandet med et grunt stred og var fullstendig under vann i middelalderen, men har siden kommet til overflaten som følge av landheving og mudring. Områdets tilknytninger til land ved hjelp av landfyllinger gjør det diskutabelt om området kan betraktes som en øy.

Historie
--------

Området var opprinnelig en sandøy lagt opp ved utløpet av Nidelva og vestover mot den nåværende Jernbanebrua. I gammel tid ble Øretinget holdt på Brattøra og området var også i bruk som rettersted. I årene 1878–1887 ble det etter en idé av stadsingeniør Carl Adolf Dahl foretatt en storstilt oppmudring av sjøbunnen for å kunne ta i bruk området til jernbanestasjon og havneformål. Jernbanestasjonen på Kalvskinnet og jernbanelinjen ble da flyttet til Brattøra for å knyttes sammen med havnen etter tysk mønster. Det ble også anlagt en molo utenfor Brattøra.

På 2000-tallet begynte Brattøra å gjennomgå en ombygging fra havneområder til andre forretnings- og kulturformål. Nordens største konferansehotell åpnet her i 2012 med 400 rom. På Brattørkaia skal de fleste eldre bygg vike for nye og moderne høybygg. I august 2010 åpnet Rockheim i det gamle mellageret. 

Bydelen huser Norges største innendørs badeland, Pirbadet. Pirsenteret som ligger et steinkast fra Pirbadet huser et stort antall bedrifter. Helt sørøst på Brattøra ligger Rica Nidelven hotel, et av Trondheims største hotell. Hotellet ble i 2009 utvidet med nytt konferansesenter og 100 nye rom og har totalt 349 rom. Hotellet ligger ved Verftsbrua (populært kalt Blomsterbrua) som går over til Nedre Elvehavn. 

Ellers består Brattøra i stor grad av godsterminaler og jernbanespor. Trondheim sentralstasjon, byens knutepunkt for buss- og togforbindelser, ligger også her. Veiforbindelsen Nordre avlastningsvei går via Brattøra, med ankomst via Pirbrua og videre ut fra øya via tunnel til Skansen. Nordre avlastningsvei ble åpnet i juni 2010.

Vintermorgen ved Brattøra.Brattøra en vintermorgen.

Veier på Brattøra
-----------------

* Havnegata
* Gryta
* Brattørkaia
* Fosenkaia
* Vestre Kanalkai
* Nordre avlastningsvei

Se også
-------

* Trondheim havn
* Trondheim sentralstasjon
* Rockheim
* Pirbadet
* Brattørbrua
* Skansenbrua

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (2008). «Brattøra». *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 98–99. ISBN 978-82-573-1762-1.
2. ↑  En ny byrytme Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 93–94. ISBN 978-82-573-1762-1.

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring «Brattøra» hos Store Norske Leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Elisabeth Thams** (1923–2013) var en norsk skuespiller, oversetter og forfatter. Hun debuterte 45 år gammel.

Thams fikk oppført tre hørespill i NRK Radioteatret. *Det siste løpet*, et hørespill om kjærligheten mellom to eldre mennesker, fikk den norsk-nordiske hørespillprisen i 1978. Krimserien *Mordet bak mordet* bygde på Thams' egen roman *Hjerte i barfrost* fra 1979 med handling fra teatermiljøet.

Hun oversatte også en mengde dramatikk for institusjonsteatrene, fjernsyn og radio (Jean Anouilh, Anton Tsjekhov, Jean-Paul Sartre, Eugene Ionesco, James Joyce, August Strindberg, Luigi Pirandello, Samuel Beckett med flere), foruten nyere dramtikk (David Storey, Marguerite Duras, Edward Albee) samt komedier.

Thams arbeidet som skuespiller i syv år ved Studioteatret, Riksteatret, Nationaltheatret og grunnla Grimstad Teaterverksted. Hennes første mann var Arne Thomas Olsen.

Hørespill
---------

* *Det siste løpet* (produsert 1977, reprise 1978 og 1979)
* *Og det ble lys* (produsert 1978, reprise 1978)
* *En rød sykkel med blank lykt og dynamo* (produsert 1983, reprise 1983, 1984 og 1984)
* *Mordet bak mordet* (fire deler) (produsert 1986, reprise 1986 og 1995)

Oversettelser (utvalg)
----------------------

* 1975 – *Brente tomter* av August Strindberg

Kilder
------

* Elisabeth Thams hos Norske Dramatikeres Forbund
* Bent Kvalvik: *Elisabeth Thams (1924-2013)*. Minneord i Fædrelandsvennen Innsikt 20. september 2013 side 29

Eksterne lenker
---------------

* (no) Elisabeth Thams hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Elisabeth Thams hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**Andreas Gudbrandsen (von) Botner** (1723–1784) var en norsk offiser og adelsmann. 

Han tilhørte slektene Botner som hadde tilknytning til gården av samme navn i Høland, og var sønn av Gudbrand Jørgensen Botner og Anna Svendsdatter. Etter å ha gjennomgått den matematiske skole i Christiania ble han i 1757 sekondløytnant ved det Restorffske regiment i Norge, og ble kort tid etter forflyttet til det Falsterske infanteriregiment i Danmark. Senere gikk han i preussisk tjeneste, hvoretter han ble kaldt tilbake for å delta i troppesamlingen i Holsten. Omsider vendte han tilbake til Norge hvor han overtok ættegården Botner og ble kaptein og sjef for Eidsbergske kompani. I 1780 fikk han karakter av generaladjutant.

Adelsmann
---------

Den 28. juni 1765 ble han opphøyd i adelsstanden da han kunne bevise å nedstamme fra en gammel norsk adelig familie.

Han døde ugift den 1. februar 1784, hvorfor slektens renessanse som adelig familie ble kort. 

Botner etterlot seg to manuskripter, som ses i Det Kgl. Bibliotek i København:

* *Speciel Relation eller en historisk Anmerkning over den i Aaret 1716 forefaldne Aktion ved Hølands Kirke imellem de norske Tropper under Generalmajor Kruses og de svenske Tropper under Karl XII's Anførsel*, 1777
* *Patriotiske Tanker over endeel af den norske Land-Oeconomie*, 1778

Referanser
----------

1. ↑  «Botner». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 16. november 2018. Besøkt 28. januar 2023.
2. ↑  *Tidsskrift for den norske Personalhistorie*. Schibsted. 1846. s. 145.
3. ↑  Øverland, O.A. (1895). *Oberst Kruses Kamp med Karl XII i Høland*. Kristiania og Kjøbenhavn: Cammermeyer.
4. ↑  Sæter, Ivar (1928). *Adelen i Norge*. Grøndahl. s. 17.
5. ↑  *Slekten Botner i Høland*. Høland historielag. 1982. s. 32. ISBN 8299096006.
6. ↑  «Patriotiske Tanker over endeel af den norske Land-Oeconomie». *soeg.kb.dk* **(dansk)**. Besøkt 28. januar 2023.
7. ↑  «Relation over den i Aaret 1716 forefaldne Action ved Höelands Kirke». *soeg.kb.dk* **(dansk)**. Besøkt 28. januar 2023.
**Johan Gottfried Schwencke** (født 5. mars 1760 i Drammen, død 16. juli 1834) var en kjøpmann, fabrikkeier, trelasteksportør og skipsreder. Gottfried Schwencke var sønn av Bundtmaker Johan Fredrik Schwencke fra Flensburg, som i 1751 utvandret til Drammen sammen med sin bror Georg Schwencke. Begge var buntmakere og startet med handel i skinn og lær på Bragernes i Drammen.

Allerede som ung var Gottfried Schwencke en velstående mann da han hadde fått betydelige midler etter sin far, som hadde drevet bundtmaker- og pelsforretning i sin store tregård på hjørnet av Storgata og Schwenckegata, driften av denne forretningen fortsatte han. Gottfried Schwencke ble gift med datter av bundtmaker Lars Israelsen, og økte dermed sin formue betydelig. Han var skipsreder med en betydelig flåte. Et av hans skip het "Spekulant", og førtes av skipsfører Oluf Nickelsen, som var gift med sønnedatter av Schwencke. Gottfried Schwencke var også trelasteksportør og disponerte i 1805, to skip.

J. G. Schwenckes Brenneri
-------------------------

Gottfried Schwencke, gikk i lære hos sin farfar som var brennevinsbrenner i Flensburg, og vendte tilbake til Drammen i 1804, hvor han startet opp Norges første og i lang tid landets største potetbrennevinsbrenneri J. G. Schwenckes Brenneri. For å være selvhjulpen med poteter, kjøpte han store arealer dyrkningsjord, i 1794 kjøpte han Sommerfryd gård og Frydenberg gård. Han hadde frem til 1816 monopol på Bragernes-Strømsø og omliggende distrikt, deretter fikk han konkurranse og måtte til sist legge ned driften i 1830-årene. Brenneriets bygning fra 1804 står fremdeles i Bergstien 77 på Bragernes.

Sommerfryd
----------

Johann Gottfried Schwencke var eier av herskapsgården Sommerfryd på Bragernes, rundt 1800-tallet. Her anla han i 1804, potetbrennevinsbrenneriet her. Gården er forlengst borte, men annekset hvor betjeningen holdt til står fremdeles i Bergstien.

### Kloptjernbekken

I årene omkring 1800 brukte Johan Godtfried vannet fra Kloptjernbekken til sine stampemøller ved Sommerfryd og ved "Stampekollen", navnet hadde denne kollen etter stampemøllene til Schwenche. Det var Schwenche og gartner Nykvist som hadde vannretten i Kloptjernbekken inntil Drammen kommune overtok Kloptjern i 1840-årene. Inntaksdammen som tidligere lå på Sommerfryd ble flytt opp mot Dalejordet.

Schwenckegata
-------------

Schwenckegata er en lang tverrgate på Bragernes i Drammen, den går fra Nedre Strandgate og nordover til Bergstien, øst for Bragernes kirke. Gata ble oppkalt etter Johan Gotfried Schwencke i 1869.

Brenneribakken
--------------

Brenneribakken er en forbindelsesvei mellom Bergstien og Sommerfrydveien, som fikk sitt navn i 1923 etter Schwenckes brennevinsbrenneri som lå nederst i bakken.

Referanser
----------

1. ↑   urn.nb.no, side(r) 389[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Drammen byleksikon-ID schwencke-johan-gottfried-1760-1834[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.geni.com[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3
5. 1 2  Schandy, Fritz H. (1988). «Drammensslekten Schwencke». *Drammens bydelshistorier*. no: F.H. Schandy Forlag. s. 388-400. ISBN 8299148219.
6. ↑
7. ↑
8. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
Bygninger i friluftsmuseet  **Zuiderzeemuseum** er et friluftsmuseum i den nord-hollandske byen Enkhuizen. Museet har navn etter den historiske Zuiderzee-sjøen (i dag IJsselmeer), og ble i 1984 kåret til Årets museum i Europa. 

Friluftsmuseet er bygd opp som en typisk liten by ved Zuiderzee fra perioden mellom 1700 og 1900. Bygningene kommer fra ulike steder omkring IJsselmeer. Det er fiskerhjem og andre boliger, og i tillegg kirke, vindmølle, apotek, skole, flere håndverksbedrifter, samt havn og kanaler. 

Skipsverftet
Demonstrasjon av håndverksteknikker
Apoteket "De Groote Gaper"
Røykt sild - en delikatesse
I sommersesongen blir museet befolket; skuespillere går inn i rollene som landsbybeboere. Man treffer seilmakeren, smeden og treskomakeren. Det er også aktivitet i bakeriet, i meieriet – hvor det lages ost, og i røykeriet der du kan få smake nyrøykt bøkling (sild) – en delikatesse. 

Museet har også utstillinger i store lagerboder fra 1600-tallet. Her finner publikum bl.a. en samling eldre båter og redskaper fra bønder og fiskere. 

Museumsgjestene fraktes fra parkeringsplassen til museet med en ferje (ca. 15 minutter).

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Zuiderzeemuseum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* 

|  |  |
| --- | --- |
|  | Nederlandsk rijksmonument 15235 |

Portal: Nederland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** GeoNames
 |
Omriss av Kristkirken på Holmen. Hekken beskriver veggene i skipet.
Parkanlegget på Bergenhus med Kristkirkens grunnplan.
**Kristkirkene**, Store og Lille Kristkirke, lå side om side på Holmen i Bergen, nordvest for Håkonshallen. Store Kristkirke var den gamle domkirken i Bergen og ble reist av Olav Kyrre i tidsrommet 1066–1093, mens Lille Kristkirke ble bygd i tre. Til Store Kristkirke ble relikviene av den hellige Sunniva flyttet fra Selje 7. september 1170, og skrinsatt over høyalteret. Store Kristkirke var egentlig viet til Den hellige treenighet – men ble kalt Kristkirken.

På 1200-tallet var Holmen og Kristkirken Norges politiske sentrum. Kirken ble brukt til forhandlinger og kirkegården til tingsted ved kongehyllinger og riksmøter. Kongene ble også kronet, viet og gravlagt i kirken.

Lille Kristkirke var utpekt til kongelig gravkirke (Harald Gille ble gravlagt der 1136) og sognekirke for folkene i kongsgården. Den brant trolig samtidig med kongsgården og bispegården under vitaliebrødrenes herjing 1429.

I 1531 ble store kristkirken jevnet med jorden av lensherren Eske Bille på Bergenhus, da en mente at den forhindret et vern av borgen.

Grunnplanen av kirken er markert med en plantet hekk i parkanlegget på Bergenhus. Hvor alteret stod, finnes et minnesmerke med relieff av St. Sunniva.

Berømte graver
--------------

* St. Sunnivas jordiske levninger ble ført hit og gravlagt ved høyalteret. St. Sunniva er Bergens og Bjørgvins skytshelgen, og hun er med i seglet til Bjørgvins biskop.
* Kong Sverre Sigurdsson.
* Kong Håkon Sverresson.
* Kong Håkon Håkonsson.
* Kong Eirik Magnusson.
* Dronning Margaret av Skottland
* Margrete av Skottland, dronning av Skottland, også kalt for «Jomfruen av Norge», var sønnedatter av Magnus Lagabøte, og hun ble begravet i Kristkirken etter at hun døde 7 år gammel på Orknøyene i 1290.

Dagens Kristkirke
-----------------

Navnet Kristkirken i Bergen ble tatt i bruk av en uavhengig evangelisk menighet i 1994, men har ikke noe med den historiske Kristkirken i Bergen å gjøre. Menigheten flyttet i januar 2020 fra Minde til Nesttun i Bergen.

Eksterne lenker
---------------

* Østenfor Nordsjøen – vestenfor Langfjella (web.archive.org)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
Steensland mottok Krigskorset med sverd, Norges høyeste utmerkelse  Foto: KEN 
**Inge Steensland** (født 26. november 1923 i Stavanger, død 18. september 2010) var en norsk skipsmegler og motstandsmann under andre verdenskrig. Steensland var elev ved Kongsgård skole i Stavanger. Etter krigen drev han framgangsrik forretning innen skipsfart og eiendom.

Andre verdenskrig
-----------------

Steensland forlot Norge om bord på MB «Sjøgutt» 10. juli 1941 og ankom Sandend 13. juli. Han ble først rekruttert til Kompani Linge, men søkte seg senere over til marinen. Han opererte med flere dekkanvn under krigen, men er kanskje mest kjent for kallenavnet «Askeladden». Etterhvert søkte han Sjøkrigsskolen, mens han forsatt var i England, og ble tatt opp som kadett. Det gjorde at han fikk muligheten til å tjenestegjøre som kadett på flere britiske krigsskip under krigen. Han deltok blant annet om bord på den britiske jageren HMS «Brissenden» under invasjonen av Omaha Beach i Normandie 6. juni 1944.

Han ledet Operasjon Polar Bear VI i siste fasen av krigen.

Forretningsmann
---------------

Etter krigen fullførte Steensland Sjøkrigsskolen i 1946. Han begynte som forretningsmann og startet eget skipsmeglerfirma, Inge Steensland AS, i 1960 og opparbeidet etterhvert også betydelige eierandeler i skipsrederiet Solvang. Hans formue ble av tidsskriftet *Kapital* anslått til å være om lag 1 600 millioner i 2008. 

Steensland har gitt navn til Inge Steenslands pris og til en redningsskøyte i Petter C. G. Sundt-klassen. Skøyten med navnet RS «Inge Steensland» ble døpt 30. april 2010.

Inge Steensland var far til forretningskvinnen Anne Merete Steensland.

Utmerkelser
-----------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Utmerkelser

|  |
| --- |
| Krigskorset med sverd |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Krigsmedaljen | Deltagermedaljen | Distinguished Service Cross |

 |

For sin innsats under krigen, og ikke minst for operasjon Polar Bear VI, ble Steensland i september 1946 tildelt Norges høyeste utmerkelse, Krigskorset med sverd. Han mottok også den norske Krigsmedaljen og Storbritannias Distinguished Service Cross. og ble i 2004 tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Referanser
----------

1. ↑   www.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Inge Steensland er død», VG.no, 18. september 2010.
3. ↑
4. ↑  Dag-Henrik Fosse: «Inge Steensland er død» Arkivert 21. september 2010 hos Wayback Machine. *Stavanger Aftenblad*, 18. september 2010.
5. ↑  Ulstein, Ragnar (1920-) (1979). *Englandsfarten*. Oslo: Samlaget. s. 347. ISBN 8252109837.
6. ↑  Erik Gjems-Onstad (red.): *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, Oslo: Grøndahl Dreyer, 1995, s. 161.
7. ↑  *Aftenposten*, 23. september 2010, del 2, s. 13.
8. ↑  Tildelinger - kongehuset.no

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel om Inge Steensland i *Stavanger Aftenblad*
* Artikkel om Krigskorset og Steensland i *Forsvarets Forum*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Fort De Gagel** er et av forsvarsverkene som hører til den nye hollandske vannlinjen. Det befinner seg ved elven Vecht i den nederlandske kommunen Utrecht, og er en del av den indre ringen av fort rundt byen. Bortsett fra å forsvare inunderingsslusene ved fortet og områdene som skulle settes under vann, var dets hovedoppgave å forsvare byen og forhindre fienden i å trenge inn til den via Gageldijk eller Kerkeindsche dijk (nå Burg. Huydekoperweg). Det skulle også beskytte flanken til fortet ved de Klop. Fortet ble bygget i 1819-21 og er omgitt av en vollgrav. Den gang bestod det av L-formede jordvoller med oppstillingplasser for kanoner. I 1885 kunne opptil 131 mann være forlagt her og fortet kunne da maksimalt ha 14 kanoner. Fort De Gagel eies av Utrecht kommune.

Fortets bygninger
-----------------

De første større endringene ble påbegynt i 1848, og mellom 1850 og 1852 ble et bombesikkert vakthus på 16x16 meter med 1,5 meter tykke murer og egen vollgrav bygget på bysiden av fortet, dermed hadde fortet fått en redutt. På vakthusets tak var det mulig å plassere to haubitser, mens skyteskår hadde blitt laget i veggene slik at skyttere kunne bidra til forsvaret.

I 1877-78 ble fortet igjen endret. Denne gangen ble en del av vollgraven rundt vakthuset fylt igjen slik at en bombesikker kaserne og remise kunne bygges. I forhold til andre fort ligger kasernen og vakthuset meget nær hverandre. Videre ble vakthuset selv bygget om innvendig, en av endringene var at den åpne toppetasjen ble fjernet. Huset har nå fremdeles skyteskår i alle veggene, med de fleste rettet mot Gageldijk. De siste endringene ble foretatt under mobiliseringen i 1939-40 da tre skjulesteder i betong for mindre grupper soldater ble anlagt på åkrene rundt fortet. Andre bygninger på fortets område som fremdeles finnes, er en fortvokterbolig og broen over vollgraven.

Fortet i nyere tid
------------------

Fortet er i dag (2008) i god stand, og flere ulike organisasjoner leier lokaler i kasernen og remisen. Området er åpent for besøkende.

Vannlinjeruten passerer forbi dette fortet.

  

* Fort De GagelFort De Gagel
* Fort De GagelFort De Gagel
* Fort De GagelFort De Gagel

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fort De Gagel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nationaal Project Nieuwe Hollandse Waterlinie (engelsk, nederlandsk)
* Nettsted camping Fort De Gagel på Utrecht bys nettsted (nederlandsk)
* Fort De Gagel på Stiftelsen Menno van Coehorns nettsted (nederlandsk)
* Fort De Gagel, flybilde (nederlandsk)

Portal: Nederland