recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Geoffrey Holmes** (født 19. februar 1894, død 7. mai 1964) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.

Holmes vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det britiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og USA. Storbritannias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var 0-11 mot USA, 2-19 mot Canada og seier over Sverige med 4-3. OL-turneringen i ishockey 1924 var også det andre verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Storbritannias OL- og VM-lag 1924 var; William Anderson, Lorne Carr-Harris, Colin Carruthers, Eric Carruthers, Guy Clarkson, Ross Cuthbert, George Holmes, Hamilton Jukes, Edward Pitblado og Blaine Sexton.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)
* VM 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Geoffrey Holmes – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Geoffrey Holmes – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Geoffrey Holmes – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Geoffrey Holmes – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Geoffrey Holmes – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Slovenský raj nasjonalpark** (slovakisk: *Národný park Slovenský raj*; «Slovakiske paradis nasjonalpark») er en nasjonalpark i det sentral-østlige Slovakia. Parken ble opprettet 18. januar 1988 og har et areal på 198 km².

Den ligger i en del av De slovakiske malmfjellene (i undergruppen Spišsko-gemerský kras), i fjellene Slovenský raj.

Det finnes 11 nasjonale naturreservater og 8 naturreservater i parken. Området er tilrettelagt med 300 kilometer turstier, ofte utstyrt med stiger, tau og broer. Det er omtrent 350 grotter, hvorav bare isgrotten Dobšiná (oppført på UNESCOs verdensarvliste siden 2000) er tilgjengelig for publikum.

Navnet *raj* (paradis) stammer trolig fra årene rundt 1300, da munker grunnla et kloster med det latinske navnet *Paradisus* i området. I Tsjekkia finnes et verneområde med det tilsvarende navnet Český ráj («Böhmiske paradis»).

Referanser
----------

1. ↑  «Príroda – NP Slovenský raj» **(slovakisk)**. Besøkt 2. august 2021.
2. ↑  «História NP – NP Slovenský raj» **(slovakisk)**. Besøkt 13. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Slovak Paradise National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Slovakia |
| --- |
| Malá Fatra • Muránska planina • Nízke Tatry • Pieninský • Poloniny • Slovenský kras • Slovenský raj • Tatra • Veľká Fatra | Slovakias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
Nesflaten på slutten av 1800-tallet.  Foto: Marthinius Skøien / Nasjonalbiblioteket 
**Nesflaten** er et sted i Suldal kommune i Rogaland. Lokalt blir stedet kalt Nes. Nesflaten ligger på nordsiden av Suldalsvatnet, og riksvei 13 går gjennom bygda. Fra Nesflaten er det ca. 50 km til kommunesenteret Sand i Suldal og 30 km til Røldal i Ullensvang kommune. Ca. 80 husstander sokner til Nesflaten. Nesflaten er det nordligste stedet i hele Rogaland.

På Nesflaten ligger Nesflaten skole, som er en kombinert barne- og ungdomsskole, der Suldal bibliotek har en filial. Nesflaten skole har ca. 25 elever. Like ved skolen ligger Nesflaten barnehage. Nesflaten skole er ca 50 år gammel.

Nesflaten hadde en oppgangsperiode under kraftutbyggingen av Røldal-Suldal på 1960-tallet; en kan se resultatet av det ved noen av de spesielle husene som ble bygd på Nes i denne perioden. Arkitekt Geir Grung tegnet byggefeltet og bygg for kraftanlegget i funkis-stil.

Nesflaten har dagligvarebutikk, gavebutikk/nettbutikk, eventarrangør og hotell. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Geoffrey Malcolm Gathorne-Hardy** (født 28. januar 1878, død 7. januar 1972) var en engelsk soldat, jurist og forfatter med interesse for Norge og norsk historie.

Bakgrunn og liv
---------------

Geoffrey Malcolm Gathorne-Hardy var sønn av den konservative parlamentsrepresentanten Alfred Gathorne-Hardy og Isabella Louisa Malcolm. Han ble utdannet ved Eton og New College, Oxford, hvor han var president ved Oxford Union i 1899. Han kjempet på britisk side i boerkrigen, hvor han mistet en finger. Han ble advokat i 1903 og var i Norge i 1905 da landet ble uavhengig og han lærte Norsk så vel som noe Dansk og Islandsk. I 1910 reiste han med H. Hesketh Prichard fra Nain, Newfoundland and Labrador til Indian House Lake i George River og bidro med et kapittel om fisking i Prichards *Through trackless Labrador* (1911).

Gathorne-Hardy mistet en fot i første verdenskrig, hvor han ble nevnt i meldinger fra krigshandlingene (mentioned in despatches) og tildelt Military Cross og Croix de Guerre (Belgia). I 1921 ga han ut boken *The Norse discoverers of America*. Fra 1923 til 1928 var han assisterende bibliotekar i House of Lords. Under andre verdenskrig arbeidet han med norsk propaganda og fungerte som en uoffisiell kontakt med den norske eksilregjeringen, etter krigen ble han tildelt St. Olavs Orden og en æresdoktorgrad ved Universitetet i Oslo.

Etter krigen ga han ut *A Royal Imposter* (1956), hvor han argumenterer for at Sverre Sigurdsson ikke var av kongelig byrd, men en bedrager. Han ga også ut oversettelser av norske, danske og islandske dikt, og oversettelse av Henrik Ibsens skuespill *Brand*.

Bibliografi
-----------

* *The Norse discoverers of America: the Wineland Sagas*, oversettelse, Oxford:Clarendon Press, 1921
* *Norway*, 1925
* *Poems* av Henrik Wergeland, oversettelse med Jethro Bithell og I. Grøndahl, 1929
* *The fourteen points and the treaty of Versailles*, Oxford: Clarendon Press, 1929. Oxford pamphlets on world affairs, no. 6.
* *Norway and the War*, London: Oxford University Press, 1941. Oxford pamphlets on world affairs, no. 51.
* *A short history of international affairs, 1920-1939*, 1942
* *A royal impostor: King Sverre of Norway*, 1956
* *Brand* av Henrik Ibsen, oversettelse, 1966

Referanser
----------

1. 1 2   The Peerage, The Peerage person ID p10719.htm#i107190, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zc87r3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10719.htm#i107190, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Geoffrey Malcolm Gathorne-Hardy
6. 1 2 3  Robert Gathorne-Hardy, 'Geoffrey Malcolm Gathorne Hardy', *Polar Record* 16:102 (1972), 447

Eksterne lenker
---------------

* (en) Verk av eller om Geoffrey Malcolm Gathorne-Hardy i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
* Om Geoffrey Malcolm Gathorne-Hardy, fra *Store norske leksikon*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii
 |
Vindyrking i Goriška Brda.
**Slovensk vin** er vin fra det sentraleuropeiske landet Slovenia. Vindyrking har eksistert i denne regionen siden Celt- og Illyriansstammene, lenge før Romerene ville innføre vindyrking til Frankrike, Spania og Tyskland. Dagens Slovenia har mer enn 40 000 vinprodusenter. 75% av landets vinproduksjon er hvitvin. Nesten alt av vin er konsumert innenriks. Det blir solgt vin til USA, Bosnia-Hercegovina, Kroatia, Tyskland og Italia. Slovenia har tre prinsipielle vinregioner: Podravje, Posavje og Primorska.

Slovenias vinregioner.

Referanser
----------

1. ↑  Oxford pg 632-633 J. Robinson (ed) *"The Oxford Companion til Wine "*Third Edition pg 632-633 Oxford University Press 2006 ISBN 0-19-860990-6

| * v
* d
* r
Vin per land |
| --- |
| Argentina **·** Australia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Canada **·** Chile **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Israel **·** Italia **·** Kina **·** Kypros **·** Libanon **·** Mexico **·** Moldova **·** New Zealand **·** Norge **·** Portugal **·** Romania **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Sør-Afrika **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Tsjekkia  **·** Tyrkia  **·** Tyskland **·** Ukraina **·** USA **·** Østerrike |
Et geogjerde (markert som en grønn rute) på et kart.
Et **geogjerde** (engelsk: *geofence*) er et geografisk avgrenset område som er definert og som «innhegnes» med programvare. Et geofence kan ha ulike geometriske former.

Geogjerde anvendes for å overvåke eller kartlegge et objekts bevegelser eller forflytninger. Vanligvis brukes en GPS- eller annen GNSS-enhet (satellittnavigasjon) som rapporterer sine koordinater eller bevegelser, og et underliggende system på et kart eller med en alarm som viser om enheten er kommet inn i eller forlater området.

I mer avanserte systemer har GNSS-enheten selv opplysninger om det gjeldende geogjerde, og rapporterer eller endrer sine innstillinger når den passerer en slik grense uten at det underliggende systemet må tolke informasjonen.

Ofte kan også andre relevante data kobles til enheten, for eksempel hva slags last man har ombord, antall timer i bevegelse, eller temperatur på lasten.

Geogjerde kan også oppnås med annen teknologi enn satellittnavigasjon, for eksempel peiling av mobiltelefonnett, WiFi, treghetsnavigasjon, med mer.
***Trechus rivularis*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Trechus rivularis* finnes i nesten hele Europa, men er sjeldnere i sør og vest. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

*Trechus rivularis* er en liten mørk, brunlig eller svart løpebille, omtrent 3,5-4 millimeter lang. Beina og antennene er mer rødlige. Antennens fjerde ledd har fine korte hår og en lang børste/børster i spissen. (Krever forstørrelse for å se). Delgruppe Trechina skiller seg ut fra de andre løpebillene, ved at lengderillen er nærmest midten av dekkvingen, bakerst ved spissen, svinger og fortsetter opp i vingen, omtrent der den femte lengderillen er. Hos de andre løpebillene ender alltid rillene ved bakkanten av dekkvingen.

Levevis
-------

*Trechus rivularis* er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 4. mars 2022. Besøkt 4. mars 2022.
2. ↑  Ødegaard F, Hanssen O, Laugsand AE og Olberg S (24. november 2021). «Biller. Vurdering av *Trechus rivularis* som NT for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 30. mars 2023.
3. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trechus rivularis* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Trechus rivularis* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Trechus rivularis* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Trechus rivularis* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Trechus rivularis* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Trechus rivularis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Trechus rivularis* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* *Trechus rivularis* - Ground Beetles of Ireland - engelskspråklig
* *Epaphius rivularis* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
Fra Liuyang
Li Tians grav i storkommunen Dayao. Foto: Anders Hållinder 2007
Liuyangi Hunan
**Liuyang** (kinesisk: 浏阳, 瀏陽; pinyin: *Liúyáng*) er en by på fylkesnivå i Changsha, hovedstaden i Hunan i Folkerepublikken Kina. 

Befolkningen var på 1 339 594 innbyggere i 1999.

Liuyang er kjent for sin fyrverkeriindustri. Etter kinesisk tradisjon kom svartkruttets oppfinner fra en landsby i fylket Liuyang. Li Tian, kalt Zhusheng, skal ha blitt født i Dayao i Liuyang den 18. april 601 under keiser Renshou og døde i en alder av 89 år i 690. Hans grav finnes i Beidahe i gamle Dayao.

Liuyang er blant de mange lokalsamfunn i Kina som i moderne tid er blitt rammet hardt av forurensningsproblemer. I 2009 kom det til folkelige protester etter at mer enn 500 innbyggere ble forgiftet av tungmetaller benyttet i en bly- og zinkforedlingsfabrikk og så spylt inn i vassdrag eller på bakken.

Kulturminner
------------

Stedet for troppenes forening i storkommunen Wenjiashi under Høstoppstanden (秋收起义文家市会师旧址, *Qiushou qiyi Wenjia shi huishi jiuzhi*), ca. 50 kilometer sørøst for Liuyang, ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter**: Guankou (关口街道), Hehua (荷花街道), Jili (集里街道), Huaichuan (淮川街道).

**Storkommuner**: Shegang, Longfu, Chunkou, Shashi, Yong An, Beisheng, Zhangfang, Chengtanjiang, Zhonghe, Wenjiashi, Yonghe, Guandu, Gugang, Yanxi, Zhentou, Taipingqiao, Puji, Jin Gang, Guanqiao, Dayao, Daweishan, Dahu, Chengchong.

**Kommuner**: Xijiang, Qibaoshan, Guanqiao, Baijia, Gaoping, Gejia, Sankou, Dongyang, Yanghua, Xiaohe, Jiaoxi.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 106 går gjennom området. Den løper fra Beijing og er innom blant annet Hengshui, Kaifeng, Ezhou og Shaoguan på sin vei ned til Guangzhou i Sørkina. 

Kinas riksvei 319 fører også gjennom byfylket. Riksveien bgynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  Asianews 18. august 2009: *Riots and protests in a China more polluted by the day*.

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens offisielle hjemmeside
* Die Stadt der lauten Kracher
* Kart over Liuyang Arkivert 10. mai 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Kvinne som skyller nesen med en neseskyller.

**Neseskylling** er en renselsesteknikk som har vært brukt av mennesker siden tidenes morgen.[] Neseskylling kan være nyttig i forbindelse med høysnue og forkjølelse.

Bakgrunn
--------

I løpet av en dag puster et menneske inn flere tusen liter luft gjennom nesen, og denne luften som pustes inn inneholder pollen, støvpartikler og andre urenheter. Nesen «renser» en del av disse partiklene slik at den ikke tas opp i kroppen, men dersom man puster gjennom munnen får man ikke samme renseeffekt.[] Støvpartiklene kan avleires i nesen og bihulene som skorper.[]

Med neseskyller
---------------

På en del apotek og i helsekostforretninger selges neseskyllere, et tekannelignende redskap som ofte er laget av plast. Neseskylleren fylles med kroppsvarmt (lunkent) saltvann, cirka 1 g per 100 ml (1 dl). Deretter legges hodet på skakke, og neseskylleren settes mot det ene neseboret. Vannet helles varsomt gjennom nesen og løser da opp smuss, støv og skorper som så forsiktig kan blåses ut av brukeren i vasken eller et lommetørkle. Det opprinnelige produktet som introduserte metoden via apotekene i Norge heter «Nesehorn» (et varemerke).

Uten neseskyller
----------------

Folkemedisinens måte å skylle nesen på, er å fylle den ene hånden med litt vann, legge hodet på skakke, og svært forsiktig «drikke» litt vann gjennom det ene neseboret, og så spytte det ut gjennom munnen. Sammen med vannet som kommer ut munnen vil det da komme en del temperert slim.

I tradisjonell indisk medisin
-----------------------------

I det indiske medisinsystemet ayurveda blir neseskylling sett på som grunnleggende hygiene. I yoga er neseskylling en av renselsesprosessene (Shatkarma).

Se også
-------

* Pollenallergi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** NKC
 |
Hovedjernbanestasjonen i Liuzhou
Liuzhou i Guangxi
**Liuzhou** (kinesisk: 柳州; pinyin: *Liǔzhōu*) er en kinesisk by på prefekturnivå i den autonome region Guangxi i Kina. Befolkningen innen prefekturgrensene anslås (2004) til 3,54 millioner. 

Liuzhou ligger sentralt til i Guangxi og er dermed et knutepunkt for samferdsel og økonomi. Byen ligger ved elva Rongjiang, og har jernverk og annen metallindustri, maskinbygging og bilindustri. I jordbruksområdene dominerer sukkerrør.

Administrative enheter
----------------------

Byprefekturet Liuzhou har jurisdiksjon over 4 distrikter (区 *qū*), 4 fylker (县 *xiàn*) og 2 autonome fylker (自治县 *zìzhìxiàn*).

| Kart |
| --- |
|  |
| # | Navn | Hanzi | Hanyu Pinyin | Befolkning(2004 est.) | Areal (km²) | Tetthet(/km²) |
| **Distrikter** |
| 1 | Chengzhong | 城中区 | Chéngzhōng Qū | 120 000 | 125 | 960 |
| 2 | Yufeng | 鱼峰区 | Yúfēng Qū | 220 000 | 98 | 2 245 |
| 3 | Liunan | 柳南区 | Liǔnán Qū | 300 000 | 162 | 1 852 |
| 4 | Liubei | 柳北区 | Liǔběi Qū | 330 000 | 282 | 1 170 |
| **Fylker** |
| 5 | Liujiang | 柳江县 | Liǔjiāng Xiàn | 540 000 | 2 504 | 216 |
| 6 | Liucheng | 柳城县 | Liǔchéng Xiàn | 410 000 | 2 124 | 193 |
| 7 | Luzhai | 鹿寨县 | Lùzhài Xiàn | 480 000 | 3 358 | 143 |
| 8 | Rong'an | 融安县 | Róng'ān Xiàn | 320 000 | 2 904 | 110 |
| **Autonome fylker** |
| 9 | Sanjiang(For dongene) | 三江侗族自治县 | Sānjiāng DòngzúZìzhìxiàn | 350 000 | 2 455 | 143 |
| 10 | Rongshui(For miaoene) | 融水苗族自治县 | Róngshuǐ MiáozúZìzhìxiàn | 470 000 | 4 665 | 101 |

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Kinas riksvei 322 passerer gjennom området. Den fører fra Hengyang i provinsen Hunan, via Guilin og Nanning i Guangxi og frem til grensen mot Vietnam ved Vennskapsporten.

Kinas riksvei 323 løper gjennom området. Den begynner i Ruijin i provinsen Jiangxi og fører gjennom Guangdong og Gangxi og ender opp i Lincang i Yunnan, på grensen mot Burma.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Liuzhou – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 柳州 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Katrin Šmigun** (født 21. oktober 1979 i Tartu) er en estisk tidligere langrennsløper. Hun er tidligere juniorverdensmester og OL-deltaker.

Šmigun deltok for første gang i junior-VM i Gällivare i 1995. Hun vant 5 km klassisk under junior-VM i Pontresina i 1998. Hun deltok i to Vinter-OL, i 1998 og 2002, med 13.-plass på både 15 km klassisk i 1998 og 30 km klassisk i 2002 som beste plasseringer. Hun kom ellers på 15.-plass på 10 km jaktstart i 1998. Hun dro til University of Utah for å studere i 2003, og deltok i sitt siste FIS-renn i 2006.

Hun er gift med Knut Nystad, bror av Trond Nystad (som er gift med Claudia Nystad). Šmigun er datter av Anatoli Šmigun, søster av Kristina Šmigun-Vähi og søskenbarn av Aivar Rehemaa.

Referanser
----------

1. ↑   Eesti spordi biograafiline leksikon, oppført som Katrin migun, ESBL athlete ID Katrin\_%8Amigun, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Katrin Šmigun – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Katrin Šmigun – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Katrin Šmigun – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
De forskjellige lands euromynter.
**Slovenske euromynter** er sirkulasjonsmynt av Den europeiske unions valuta euro med nasjonalt motiv for Slovenia på revers. Slovenia tok i bruk euro 1. januar 2007, til erstatning for tolar.

Euro
----

Euro (€) er Den europeiske unions offisielle valuta, som benyttes i mange av EUs medlemsstater samt enkelte andre stater utenfor unionen. Landene som benytter euroen kalles med et fellesnavn eurosonen. De lavere valørene av euroen utgjøres av mynt, mens de høyere valørene utgjøres av sedler. Euromynten har en felles europeisk side som viser verdien på mynten og en nasjonal side som viser et symbol valgt av medlemsstaten der mynten blir preget. Hver medlemsstat har således en eller flere symboler som er unike for landet.

For bilder av den siden myntene har felles og en detaljert beskrivelse av mynten, se artikkelen om euromynter.

Nasjonale motiver
-----------------

Alle slovenske euromynter prydes av ulike motiver. De slovenske myntene var også de første som ble preget med det nye designet på den felles forsiden. 1-centmynten viser en stork, 2-centmynten «prinsens sten», 5-centmynten Ivan Grohars maleri *The Sower*, 10-centmynten Jože Plečniks idé for et nytt slovensk parlament, 20-centmynten av lipizzaner, 50-centmynten av Slovenias høyeste fjell Triglav, 1-euromynten av Primož Trubar og til slutt 2-euromynten som viser France Prešeren. På alle slovenske euromynter står det *Slovenia* på slovensk og en tekst som forklarer hva myntens motiv er samt det årstall da mynten ble preget.

Slovenias gamle valuta, den slovenske tolaren, kan veksles inn hos landets sentralbank frem til 31. desember 2016 for mynt, ubegrenset tid for sedler.

Slovenia har preget én serie mynter.

Referanser
----------

1. ↑  «Exchanging national cash». Den europeiske sentralbanken. Arkivert fra originalen 15. august 2004. Besøkt 30. juni 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Den europeiske sentralbanken: Slovenia

| * v
* d
* r
De ulike euromyntene fra hvert land |
| --- |
| Andorra **·** Belgia **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Hellas **·** Irland **·** Italia **·** Kypros **·** Latvia **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Monaco **·** Nederland **·** Portugal **·** San Marino **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Tyskland **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |  |
**Kirkby Stephen** er en liten markedsby og verdslig sogn i Cumbria i nordvestlige England, som historisk var en del av Westmorland. Den ligger ved motorveien A685, omgitt av sparsommelig befolket åser rundt. Den er rundt 48 km unna nærmeste større byer, Kendal og Penrith. Elven Edenoppstår rundt 10 km unna i torvmyrer nedfor Hugh Seat og passer nær ubemerket forbi byen på dens østlige ende. Kirkby Stephen er et sogneråd (*parish council*) og er et senter for flere mindre landsbyer og sogn i det omliggende området, inkludert Nateby, Ravenstonedale og Mallerstang. I henhold til folketellingen av 2011 bor det 1 822 innbyggere i byen.

Edvard III ga byen markedsrettigheter i 1353, og det holdes fremdeles marked der, nå en gang i uken. Det er også mange antikvitetsbutikker i byen. I nærheten av Kirkby Stephen ligger Devils Hole («Djevelhulen»), en interessant steinformasjon over en elv, som det er knyttet flere legender til. Byen er kjent for sin store sognekirke, kjent som «Dalenes katedral». Den har et gammelt relieff datert til 700-tallet som framstiller den norrøne guden Loke som er bundet og lenket.

Referanser
----------

1. ↑  «Town population 2011» Arkivert 21. juni 2015 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kirkby Stephen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Northern Viaducts - Upper Eden Valley

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Gustav Johan Hult** (født 15. september 1940) er en tidligere norsk fotballspiller for Viking FK, mest kjent da han i sin debutsesong, da han med hans heading midt i målet av første ekstraomgang, ga laget 2-1 mot Sandefjord Ballklubb og sluttseier i Norgesmesterskapet i fotball for herrer 1959. I sesongen 1964-65 hadde han to stykk B-kamper på midtbanen for Norges herrelandslag i fotball, den ene mot Finland B, den andre mot Sverige B. I 1967 spilte han på det norske forsikringslaget i fotball. Som trener var han for Vidar FK også i 1971, men brakte mer suksess da han i 1973 tok Bryne FK til kvalifisering for 1. divisjon fotball for herrer 1974, men tapte mot Vålerenga. Etter ett års pause fra trenerkallet for å spille aktivt for Vidar FK (med Claus Ellingsen som trenerinnhopper hos Bryne), klarte Hult i 1975 å bringe klubben med braksuksess opp til deltakelse i 1. divisjon fotball for herrer 1976 og var også trener dette første året da laget berget plassen med minste mulig margin i landets ypperste divisjon. Året efter overtok Kjell Schou Andreassen. Senere trente Hult Randaberg Idrettslag.

Referanser
----------

1. ↑  Sven Egil Omdal (27.10.2009). «Den dagen Gustav Hult kom for sent». Stavanger Aftenblad. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 4. september 2012.
2. ↑  «Kjente folk i forsikring-nordisk». VG. 9.8.1967.
**Universal Studios Hollywood** er et filmstudio med tilhørende temapark i Universal City i San Fernando Valley, eid av filmselskapet Universal Studios. Universal City avholder en guidet rundtur i byen med forskjellige scener fra noen av selskapets filmer. Stedets maskot er Hakke Hakkespett.

Et nytt digitalt produksjonsanlegg ble bygget på området for å slå sammen alle NBCUniversals virksomheter på USAs vestkyst. Som et resultat er de nåværende Los Angeles-kontorene til KNBC, KVEA og NBC News med Telemundo samlet på området der Technicolor SA tidligere holdt til. Anlegget inneholder dessuten hoteller (Hilton og Sheraton), kinoen Globe Theatre som ofte anvendes til banketter og mottagelser, og forretnings- og restaurantområdet Universal CityWalk.

Referanser
----------

1. ↑  Robin, Judith (2014). «TEA/AECOM 2013 Theme Index & Museum Index» (PDF). *Themed Entertainment Association* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen (PDF) 6. juni 2014. Besøkt 10. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Universal Studios Hollywood – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gustav Adolf Guldberg** (født 23. mai 1897 i Christiania, død 30. april 1938 på Heggeli) var en norsk lege (patolog) og professor.

Guldberg ble cand. med i 1924 og tok den medisinske doktorgrad i 1932. Han gjorde kandidattjeneste og jobbet som assistentlege ved Rikshospitalet, og fra 1931 var han reservelege ved hudavdelingen på Ullevål sykehus. Senere forsket han ved Finsens Medisinske Lysinstitutt og Carlsbergfondets Biologiske Institut i København, samt ved Universitetet i Zürich.

I 1935 fikk han stipend av Landbruksdepartementet for videre studier i utlandet innenfor patologi, patologisk anatomi og veterinærfag med tanke på å forbedrede ham på et professorat ved den nyopprettede Norges veterinærhøgskole. Guldberg ble utnevnt til professor her 18. desember 1936, og ble også bestyrer for høyskolens patologisk-anatomiske institutt. Virksomheten hans ved instituttet ble imidlertid hemmet av alvorlig sykdom, og han døde 40 år gammel i 1938.

Gustav Guldberg var sønn av den kjente anatomen, professor Gustav Adolph Guldberg.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Gustav Guldberg, (23.mai 1897 - 30.april 1938).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Professor Gustav Gulberg død». *Aftenposten*, 2. mai 1938.
4. ↑  Morgenbladet, 3. mai 1938.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF
 |
**Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet** var et norsk departement i perioden 1991–2001. 

Da regjeringen Syse tiltrådte 16. oktober 1989, ble det tidligere Kirke- og undervisningsdepartementet bestemt splittet i Utdannings- og forskningsdepartementet (statsråd Einar Steensnæs) og Kirke- og kulturdepartementet (statsråd Eleonore Bjartveit) fra og med 1. januar 1990. 

Regjeringen gikk av et år etter, og regjeringen Brundtland II overtok 3. november 1990. Kirkesakene ble da besluttet overført, slik at Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet oppstod fra 1. januar 1991 (statsråd Gudmund Hernes). Åse Kleveland ble samtidig leder av Kulturdepartementet.

Øvrige statsråder i Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet var:

* Reidar Sandal fra 22. desember 1995
* Jon Lilletun fra 17. oktober 1997
* Trond Giske fra 17. mars 2000

Da regjeringen Bondevik II overtok 19. oktober 2001, ble det bestemt ny inndeling fra 1. januar 2002: Kultur- og kirkedepartementet (statsråd Valgerd Svarstad Haugland) og Utdannings- og forskningsdepartementet (statsråd Kristin Clemet).

For en fullstendig oversikt over disse fagområdenes departementstilknytning fra 1814 til i dag, se Kirke- og undervisningsdepartementet

Se også
-------

* Liste over Norges utdannings- og forskningsministre


| * v
* d
* r
Norske departementer |
| --- |
| Regjeringen | 
* Statsministerens kontor
* Arbeid og inkludering
* Barn og familie
* Finans
* Forsvar
* Helse og omsorg
* Justis og beredskap
* Klima og miljø
* Kommunal og distrikt
* Kultur og likestilling
* Kunnskap
* Landbruk og mat
* Næring og fiskeri
* Olje og energi
* Samferdsel
* Utenriks

 | Norges flagg |

Portal: Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
***Kirke og kultur*** er et norsk kulturtidsskrift som utgis av Universitetsforlaget. Tidsskriftet har vært utgitt siden 1894 og ble grunnlagt av Christopher Bruun og Thorvald Klaveness. Tidligere redaktører inkluderer Inge Lønning (redaktør 1968-2006, redaksjonsmedlem til 2013).

Historie
--------

Tidsskriftet (som fra 2010 har hatt undertittelen "Religion og samfunn") inneholder artikler om samfunns-, kultur- og verdispørsmål, litteratur, etikk og filosofi. Tidsskriftet utgis av Universitetsforlaget med støtte fra Norsk kulturråd. *Kirke og kultur* ble kåret til "årets tidsskrift" av Norsk tidsskriftforening i 2007, for sin "evne til å gjøre sitt eget felt relevant for lesere som ikke nødvendigvis bekjenner seg til de spørsmål tidsskriftet kretser om". Tidsskriftet er allmenkulturelt, men trykker også vitenskapelige artikler.

Ved inngangen til 2020 består redaksjonen av: Anne Veiteberg (redaktør), Elisabeth Tveito Johnsen (vitenskapelig redaktør), Vebjørn Horsfjord, Kjartan Leer-Salvesen, Carl Petter Opsahl, Øystein Dahle, Gina Lende og Eleni Maria Stene (redaksjonssekretær).

### Tidligere redaksjonsmedlemmer


Inge Lønning (redaktør), Dag Kullerud (redaktør), Oddbjørn Leirvik (vitenskapelig redaktør), Kjetil Hafstad, Rolv Nøtvik Jakobsen, Mette Elisabeth Nergård, Kristin Gunleiksrud Raaum, Petter Skippervold og Inger Vederhus. Redaksjonssekretær Runa Torp Vivé.

### Utmerkelser

Artikkelen «Til barnets beste» av Trude Haugli, publisert i *Kirke og kultur* i 2004, var den første artikkelen som ble hedret med den nordiske prisen Årets tidsskriftartikkel.

Referanser
----------

1. ↑  «Årets tidsskriftartikkel». Universitetsforlaget. Besøkt 1. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Tidsskriftets hjemmeside Arkivert 4. juli 2014 hos Wayback Machine.
* Søk i artikler siden 1894 i Norart[*død lenke*]
* idunn.no Artikler siden 2001 i fulltekst Arkivert 4. juli 2014 hos Wayback Machine. (krever abonnement eller tilknytning til bibliotek med abonnement)
* Årets tidsskrift, 2007
* Inge Lønning om tidsskriftet i *Morgenbladet*


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Gustav Fridtjof Lund** (født 18. april 1862 i Talvik, død 26. februar 1912 i Sigerfjord) var en samisk predikant som var knyttet til Den evangelisk lutherske frikirke. Han ble kalt «kjelkepredikanten» fordi han dro med seg andaktsbøker og traktater på en kjelke på sine reiser. I 1898 etablerte han det første kristelige bladet på samisk, Nuorttanaste. Han var bladets redaktør til han døde. Han ga også en sangbok med sanger på samisk, mange av dem oversatt av ham selv. 

Lunds foreldre døde da han var barn, så de første barneårene hadde han hos besteforeldrene. De snakket kvensk, men allerede da han var sju år gammel, ble han bortsatt til en fosterfamilie i Korsfjorden. Der var språket samisk. Siden gikk han skoleåret 1881/82 på Finnmarkens Amtsskole, som da var i Alta, med tanke på å komme på lærerskole etterpå. Men det var ikke penger til mer skolegang. Tre år etter amtsskolen kom han til Vardø som snekkerlærling. Etter tre år i Vardø flyttet han til Bodø. Der var han fisker, der møtte han sin kone, Henriette, giftet seg og fikk en sønn og en datter. Mens han bodde her, ble han av Frikirkens finnemisjon kalt til å bli predikant for samene. 

I sin tjeneste så han tidlig betydningen av det skrevne ord og han skaffet seg en liten håndpresse for å trykke traktater og småskrifter. Den hadde han med på sine reiser, den fikk plass i to kofferter. I 1902 fikk han en større trykkpresse. Den ble installert i hans hjem i Sigerfjord og var i bruk til han døde i 1912.

Bibliografi
-----------

* *Vuoinalais - lautløgak* (Åndelige sanger), Oslo: Grøndahl, 1896

Referanser
----------

1. ↑   BIBSYS, oppført som Gustav F. Lund, NORAF-ID 11004600, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Om Gustav Lund på geni.com

Kilder
------

* Olav Tveiterås: Gustav Fritjof Lund og bladet Nuorttanaste. Frikirkekristendom på samisk

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Øydebreen** er en 4,5 km lang og 17 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i Sørkapp Land. Breens lengderetning er orientert nord-sør og strekker seg fra Vasil'jevbreen i sør til Fredfonna i nord, og får i øst tilsig av sidebreen Pulkovobreen. Breen har forbindelse mot Austjøkulen i vest via det smale Isryggpasset. Den er en innlands forbindelsesbre mellom disse breene - sentralt plassert i Sørkapp Land. Grensen mot Fredfonna i nord er et høydedrag i forlengelsen av fjjellet Fredkollen (556 m). 

Omkringliggende avgrensnende fjell omfatter fra nord og med klokken, Fredkollen (556 m), Pulkovobreen, Øydeknuten (455 m), Vasil'jevbreen, og videre i sørvest Gedenovfjellet (456 m) som en smal nord-sør fjellrygg langs hele vestsiden mot Austjøkulen, og videre helt i nordvest Isryggen (497 m) før Fredfonna starter nordover. Breen har ingen vesentlige morener.

Navnet betyr «den øde breen».

Referanser
----------

1. ↑  Øydebreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

I øvre høyre del av landmassen på dette bildet, ser vi tydelig Pulkovobreen som en slak hengebre omgitt av fjell, renne sørvestover og ned i Øydebreen som fortsetter sørover og videre ut av høyre bildekant. Vi ser tydelig Isryggen som en lang, smal fjellrygg på hitsiden av breen, avbrutt av Isryggpasset og fortsetter som Gedenovfjellet-ryggen videre sørover.  Foto: Erlend Bjørtvedt 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Gustav IIIs statue.
Fritz von Dardels maleri fra 1860
**Gustav IIIs statue** er en skulptur av Johan Tobias Sergel på Skeppsbrokajen nedenfor Slottsbacken i Stockholm, i bronse på en høy sokkel av rød porfyr fra Älvdalen.

Gustav III av Sverige er avbildet i det han stiger i land i triumf etter Den russisk-svenske krig (1788–1790), på samme plass som statuen står. Gustav III tok selv initiativ til denne skulpturen. Når det gjelder figurens positur lot Sergel seg inspirere av den antikke marmorskulpturen Apollo di Belvedere.

Pidestallen har en inskripsjon i gullbokstaver:

ÅT  
KONUNG GUSTAF III  
LAGSTIFTARE  
SEGERVINNARE  
FREDENS ÅTERSTÄLLARE  
AF  
STOCKHOLMS BORGERSKAP  
MDCCXC
Årstallet MDCCXC er skrevet med romertall og betyr år 1790.

Sergel skrev om sitt verk at Gustav III-statuen *«är i gående rörelse, den håller ett roder med vänstra handen och med den högra överräcker den en olivkvist som betecknar freden. Dräkten är flottans uniform, med en stor mantel uppfäst på vänstra axeln».* Først i 1799, sju år etter mordet på Gustav III, ble bronsestøpingen gjort og i 1808 ble verket avdekket. Statuens fundament er utført i høye trappetrinn av granitt som er en populær plass å sitte for turister.

Verket ble restaurert i 2007. For å få gjort dette måtte man løfte bort skulpturen, noe som viste seg vanskeligere enn først tenkt. Dette skyldes dels at statuen for godt forankret i sokkelen, dels at den var utført i massive bronse fra issen til brystkassa. Først etter flere forsøk og bytte til større kranbil kunne kongen løftes fra sin sokkel. *Dagens Nyheters* overskrift den 23. november 2005 lød: *«Gustav III spjärnade emot»*.

Referanser
----------

1. ↑   Sergel på nationalmuseum.se
2. ↑  Gyllenberg, Eva-Karin; Epstein, Lars (23. november 2005). «Gustav III spjärnade emot». *Dagens Nyheter*. Besøkt 25. august 2009. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gustav III:s staty – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* 

* (sv) Stockholmskällan har multimedia som gjelder Gustav III (statue)

| * v
* d
* r
Skeppsbron |
| --- |
| Bygninger | 
* Stockholms slott
* 2: Stockholms telegrafstation
* 4: Ruuthska palatset
* 6: Wittmarckska huset
* 8: Skeppsbron 8
* 10: Sjöfartshuset
* 12–14: Hotel Reisen
* 16: Sutthoffska palatset
* 18: Skeppsbron 18
* 20: Brandstodsbolagets hus
* 22: Hobelinska huset
* 24: Dångerska huset
* 26: Pauliska huset
* 28: Schönska huset
* 30: Brandenburgska huset
* 32: Hebbeska huset
* 34: Nordström & Thulins hus
* 36: Thuenska huset
* 38: Tullhuset
* 40: Küselska huset
* 42A: Norra Bankohuset
* 42B: Södra Bankohuset
* 44: Skeppsbron 44
* 46: Skeppsbron 46
* 48: Räntmästarhuset

 |  |
| Tidligere bygninger | 
* 2: Saltkompaniets hus
* 8: Kadous hus
* 18: Clason-Hebbeska huset
* 20: Tottieska huset

 |
| Annet | 
* Gustav III:s staty
* Logårdstrappan
* Räntmästartrappan
* Carl Milles *Sjöguden*

 |
| Gamla stan Stockholm |
**Lepenac** (albansk: *Lepenci*, makedonsk: Лепенец, serbisk: Лепенац – *Lepenac*; uttales «Lepenats») er en venstre sideelv til Vardar i Kosovo og Nord-Makedonia.

Lepenac har sitt utspring fra de nordlige skråningene av Ošljak (2 212 m) i Kosovo. Herfra flyter den østover gjennom det historiske fylket Sirinić mellom Nerodimka- og Žarfjellene i nord og Šarfjellene i sør. Fra Šarfjellene kommer en rekke mindre sideelver, den viktigste er *Suva Reka*. Lepenac flyter gjennom vintersportstedet Brezovica til byen Štrpce. Deretter fortsetter elveløpet ut på Kosovosletta, der den imidlertid svinger mot sør ved Sopotnica og forlater sletta igjen. Ved byen Kaçanik mottar Lepenac den viktigste sideelven, Nerodimka, fra venstre. Etter Kaçanik flyter elva gjennom den 23 kilometer lange Kačanikkløfta mellom Šarfjellene og Skopska Crna Gora frem til den nord-makedonske grensen. Jernbanen som forbinder Kosovo med Nord-Makedonia passerer gjennom kløfta. Etter Kačanikkløfta flyter Lepenac ut på slettelandet i Nord-Makedonia, og forenes med Vardar i Skopje.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «План за управување и заштита од ризик од поплави на сливот на река Лепенец» (PDF). МИНИСТЕРСТВО ЗА ЖИВОТНА СРЕДИНА И ПРОСТОРНО ПЛАНИРАЊЕ (Nord-Makedonias miljøverndepartement). s. 16. Besøkt 31. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lepenac (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gustav Adolf Hyllmark** (1893–1973) var gårdbruker, kontorist og lokalpolitiker (Bondepartiet) i tidligere Bjugn kommune i Trøndelag. Han var oppnevnt som ordfører i Bjugn kommune fredsvåren 1945.

Gården Hyllmarka vest for Eidsvatnet var en husmannsplass hvor Gustavs oldefar Guttorm Andersen Hyllmark (1804-1874) ble den første selveieren i 1834. Både Guttorm Hyllmark senior og sønnen Guttorm Olsen Hyllmark (1865-1962) var aktive i kommunepolitikken. Guttorm junior satt i kommunestyret i 18 år, og var varaordfører den siste perioden. Gustav overtok gården Hyllmark fra faren i 1922, og ga den videre til sønnen i 1957.

Ved siden av gårdsdriften var Hyllmark aktiv som kontorist, sekretær og forrretningsfører i flere sammenhenger i heimbygda. Han var revisor i Bjugn Sparebank, Bjugn Sparekasse, Furunes meieri og Bjugn handelssamlag; leder av Bjugn bondelag, sekretær for skolestyret, forretningsfører for forsyningsnemnda, 0g medlem av flere utvalg. Han var og med på å skrive femtiårsberetningen for Furunes meieri i 1948.

Ved freden i maidagene 1945 ble Hyllmark utnevnt av den midlertidige fylkesmannen til midlertidig ordfører i Bjugn. Han satt imidlertid bare kort tid. Den valgte ordføreren fra før krigen Einar Furunes, kom hjem fra tysk fangenskap, og overtok vervet. Da Furunes ble kalt ut til militærtjeneste ble Olaf Waade konstituert. Etter kommunestyrevalget 1945, som skjedde 19. november, ble Alf Nebb valgt til ordfører i et kommunestyremøte 28. desember. Både det første formannskapsmøtet i mai 1945 og det første kommunestyremøtet i 1946 ble holdt hjemme hos Hyllmark.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, slektogdata.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sæther, Stein Arne (red.) (1993). *Fosen. Natur, kultur og mennesker*. Trondheim: Adresseavisens Forlag. s. 215–216.
3. ↑  «Nationen 1963.09.07». 1963. s. 11.  «70 år»
4. 1 2  «Adresseavisen 1963.09.06». 1963. s. 11.  «70 år»
5. 1 2 3  Eide, Gudmund (2001). *Gårdshistorie for Furunes gnr. 26, Skavdal gnr. 27*. [Bjugn bygdatunlag]. s. 47-52. ISBN 9788293238126.
6. ↑  *Norges ordførere 1929–1931*. Hanche. 1931. s. 213.
7. ↑  *Norges bebyggelse : Nordlige seksjon. Herredsbindet for Sør-Trøndelag : Nordre del*. Norsk faglitteratur. 1957. s. 96.
8. ↑  *Norske kommunalpolitikere  : Norges styresmenn. 3*. Bokdepotet. 1957. s. 117.
9. ↑  Morten Haugen (2011). «Meierier og meierihistorier i Fosen». *Årbok for Fosen 2011*. Fosen historielag. s. 103-130.
10. ↑  «Sør-Trøndelag 1945.05.12». 1945. s. 1.
11. ↑  «Adresseavisen 1970.05.06». 1970. s. 31.  Faksimile av forsiden på *Trondheimspressen* 9.5.1945
12. ↑  «Adresseavisen 1945.05.31». 1945. s. 2.
13. ↑  «Alf Nebb: Samholdet hjalp oss». *Fem år : menn forteller*. Selbu: Minnebank for levende lokalhistorie. 1995. s. 28-41. ISBN 8291572011.
14. ↑  «Nidaros 1946.01.09». 1946. s. 5.
15. ↑  Alf Nebb (1997). «Grenda mi : Botngård». *Møllkula; vinternummer 1997*. Bjugn bygdatunlag. s. 18-21.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Øvstabø** er en gård i Gjesdal kommune i Rogaland fylke. Den ligger langs 45Fylkesvei 45, som går fra Ålgård til Sirdal. Gården er i dag delt i tre bruk. Like ved gården ligger en ubemannet bomstasjonen for Hunnedalsveien.

Navnet på gården har blitt diskutert i årtier. Statens kartverk har valgt å bruke Øvstabø, fra hvordan uttalen på gårdsnavnet har vært i generasjoner ('Ystabø'). Etterkommerne fra de som stammer fra gården er delt i to leire: Øvstebø og Østebø. De som mener det skal være Øvstebø, mener dette fordi det er den øverste gården i dalen (Øvste – øverst, bø – gård). De som mener det skal være Østebø, mener dette fordi det er den østligste gården i dalen.

Gården driver med geiter, og om sommeren er det mange turister som stopper for å se på dyrene, som i perioder oppholder seg på riksveien.

Til Øvstabø hører også Øvstabøstølen, som er et populært hytteområde. Ved stølen ligger også en av Stavanger Røde Kors Hjelpekorps' bemannede hytter, som også driver en værstasjon.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.: Livebilder fra værstasjonen ved Røde Kors-hytten.
**Sverre Helge Hassel** (født 30. juli 1876 i Oslo, død 6. juni 1928) var polfarer og en av de første fem til å nå Sydpolen.

Hassel dro til sjøs så snart han var gammel nok. 1898–1902 deltok Hassel på den andre «Fram»-ekspedisjonen under ledelse av Otto Sverdrup. I utgangspunktet skulle de forsøke å seile rundt Grønland via Baffinbukta, i stedet utforsket de nytt land i det nordlige Canada, blant annet Ellesmereøya og Sverdrupøyene. 

Sammen med Helmer Hanssen ble Hassel plukket ut som dreven sledekjører i Roald Amundsens Sydpolekspedisjon 1910–1912. Hassel var en av de fem første til å nå Sydpolen den 14. desember 1911 sammen med Amundsen, Hanssen, Olav Bjaaland og Oscar Wisting.

Da Hassel ble eldre flyttet han til Grimstad og jobbet der som tollbestyrer. Sverre Hassel døde i 1928 mens han var på besøk hos sin gamle venn Roald Amundsen.

Hassel ble tildelt Sydpolsmedaljen.

I Stavanger og Trondheim er han hedret med *Sverre Hassels vei*.

Hassel ble tildelt Sydpolsmedaljen
Fram-ekspedisjonens Roald Amundsen, Helmer Hanssen, Sverre Hassel og Oscar Wisting nådde det geografiske sydpolpunktet 14. desember 1911. Fotograf: Olav Bjaaland

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Sverre Helge Hassel, Norsk biografisk leksikon ID Sverre\_Hassel, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Polarskuta Fram på Grimstad-besøk,*Avtrykk.no*, 04.05.2021

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sverre Hassel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Gustav Adolf Hansen** (født 5. mars 1902 i Oslo, død 9. januar 1977 samme sted) var en norsk friidrettsutøver som var medlem av Arbeidernes idrettsforbund. Han var blant Nordens fremste sprintere på 1920- og 1930-tallet og ble regnet blant de aller beste utøverne som konkurrerte i AIF, uansett idrettsgren.

Hansen representerte Postfunksjonærenes Idrettsforening (1918–1926), Sleipner (1924–1929) og Rollo (1930–). Han ble arbeidermester i friidrett hele 37 ganger, i øvelsene 60 meter, 100 meter, 200 meter, 400 meter og lengdehopp. Han deltok i flere arbeiderolympiader: I 1931 ble han nummer to på 100 og 200 meter, og i 1934 vant han 100 meter, 200 meter og var med på det norske laget som vant 4 x 100 meter stafett. Hansen og Norge gjentok denne prestasjonen under arbeiderolympiaden i 1937.

I 1931 løp han 100 meter på 10,4 sekunder, en tid som var bedre enn Per Oscar Andersens gjeldende norgesrekord. Da norsk idrett ble samlet i 1945, fikk Hansen godkjent sin tid som offisiell norgesrekord. Rekorden ble senere tangert, men ikke slått før i 1957.

Hansen arbeidet som postbud og uttalte ofte at han løp i trappeoppgangene som en del av sprinttreningen.

Personlige rekorder
-------------------

* 60 m: 6,7 s
* 100 m: 10,4 s
* 200 m: 21,8 s
* 400 m: 50,0 s
* lengde: 6,88 m

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Historisk befolkningsregister, Historisk befolkningsregister ID pf01036392271424, verkets språk bokmål, besøkt 17. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Aage Møst (red.) (1995). *Raskest, høyest, lengst i 100 år: norsk friidrett 1896-1996*. Oslo. s. 134. ISBN 8200225917.
3. 1 2 3  Petter Larsen (1979). *Med AIF-stjerna på brystet: glimt fra norsk arbeideridrett*. Oslo: Tiden. s. 182–184. ISBN 8210018531.
4. 1 2  P. Chr. Andersen og Ragnar Wold, red. (1950). *Sport i navn og tall*. Oslo: Schibsted. s. 427.
5. ↑  «Rekordenes Utvikling/Progression of the Records Men. 100 Meter». Norges Friidrettsforbund. Arkivert fra originalen 8. mai 2012. Besøkt 18. september 2014.
6. ↑  «Velg en idrett som passer til yrket!». *Verdens Gang*. 1. april 1950.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |