recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jakub Sucháček** (født 27. november 1978 i Čeladná) er en tsjekkisk tidligere skihopper.

Han debuterte i verdenscupen med 20.-plass i normalbakken i Liberec 15. januar 1994. Senere samme måned var han på det tsjekkiske laget som tok sølvmedalje i lagkonkurransen i junior-VM i Breitenwang. I verdenscupen var hans beste plassering 2.-plass i storbakken i Lahtis 29. januar 1995. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 16 i 1994/95. Han ble også nummer 16 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka 1998/99.

Sucháček deltok i VM i 1995, 1997 og 1999, med 11.-plass i normalbakken i Ramsau i 1999 som beste individuelle plassering. I OL i Hakuba (Nagano) i 1998 ble han nummer 15 i storbakken og nummer 28 i normalbakken. Han var med i VM i skiflyging i 1994, 1996 og 1998, og ble nummer 9 i Kulm (Bad Mitterndorf) i 1996.

Hans siste verdenscuprenn var i Park City i januar 2001.

### Sammenlagtplasseringer i verdenscupen

| Sesong | Plassering | Poeng |
| --- | --- | --- |
| 1993/94 | 71. | 015 |
| 1994/95 | 16. | 338 |
| 1995/96 | 44. | 098 |
| 1996/97 | 21. | 242 |
| 1997/98 | 62. | 029 |
| 1998/99 | 18. | 385 |
| 1999/00 | 65. | 014 |

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Sports Reference: Jakub Sucháček Arkivert 1. februar 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 12. februar 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jakub Sucháček – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jakub Sucháček – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (cz) Jakub Sucháček – Tsjekkias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Jakub Sucháček – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Flyfoto over Royal Crescent (Bath, England) fra en varmluftsballong.
**Flyfoto** er bilder som er tatt fra fly/helikopter, eller ubemannede farkoster som: modellhelikopter, drone eller heliumballong fra en viss høyde. Dette gjør at man får et klart og skarpt bilde av hvordan landskapet ser ut. Mange orienteringskart blir laget på denne måten. Yrkesmessig flyfotografering skjer med spesielle kameraer storformatskameratype eller mellomformatskamera.
Det opprinnelige hasselbladskameraet var et kamera som ble utviklet på forsvarets regning og ble brukt for spaning fra fly. 

Verdens første flyfoto ble trolig tatt i 1858 av den kjente portrettfotografen Felix Nadar og var et foto av Paris tatt fra en varmluftsballong.

Kristiania fra luftballong
Kameraer med autofokus må stilles inn manuelt på uendelig avstand.

Minihelikopter eller drone flyfoto
----------------------------------

Minihelikoptere eller drone som platformer for flyfoto er også benyttet for fotografering av eiendommer som legges ut for salg og hvor et slik bilde vil fremheve eiendommens spesialitet. Det finnes en rekke selskaper i Norge som utfører en slik tjeneste.

Eksterne lenker
---------------

* kartverket.no flybildearkiv for Norge
* kartverket.no Flyfoto og ortofoto Arkivert 2. august 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
**Michael Tritscher** (født 6. november 1965 i Schladming) er en tidligere østerriksk alpinist.

I starten av karrieren forsøkte Tritscher å kjøre alle disipliner, men det var først da han spesialiserte seg i slalåm at de gode resultatene kom. I mars 1987 debuterte Tritscher i verdenscupen med å komme på 11.-plass i slalåmrennet i Sarajevo. I årene som fulgte vant han tre verdenscuprenn, og stod i alt tolv ganger på seierspallen. I 1995 kom han på andreplass sammenlagt i slalåmcupen.

Høydepunktet i karrieren må sies å være OL 1992 i Albertville, der han tok bronsemedaljen i slalåm, bak nordmannen Finn Christian Jagge og italienske Alberto Tomba.

Sommeren 1998 la Tritscher opp på grunn av skadeproblemer.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 2. mars 1991 | Lillehammer | Norge | Slalåm |
| 19. februar 1995 | Furano | Japan | Slalåm |
| 19. november 1995 | Beaver Creek | USA | Slalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Tritscher – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Michael Tritscher – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Michael Tritscher – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Michael Tritscher – ski-db.com Rediger på Wikidata
* Schischule Tritscher[*død lenke*]
**Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie** var en forening for norsk historisk forskning som ble stiftet i 1832 og var i virksomhet til 1839. Foreningen utga tidsskriftet *Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie*.

Historie
--------

Idéen til å skape en forening for norske historikere stammet fra Gregers Fougner Lundh, som i hovedsak utarbeidet innbydelsen til å støtte den planlagte foreningen og subskribere på foreningens tidsskrift. Med seg hadde han Gerhard Munthe, Jens Christian Berg, Rudolf Keyser og Jens Kraft. Innbydelsen ble sendt ut i mars 1832, og flere hundre subskribenter meldte seg.

Foreningens viktigste bidrag til norsk historisk forskning var utgivelsen av tidsskriftet *Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie*, som utkom i seks bind fra 1833 til 1839. Selv om det etter planen også skulle omfatte språklige emner, kom tidsskriftet i hovedsakt til å inneholde historiske avhandlinger og kildeskrifter. Redaktøren for tidsskriftet var for det meste Jens Christian Berg.

Samfundet for det norske Folks Sprog og Historie omfattet i hovedsak historikere i Christiania. Historikerne i Bergen hadde sin egen krets omkring tidsskriftet *Urda*, som begynte å utkomme omtrent samtidig som *Samlinger til det norske Folks Sprog og Historie*.

Foreningens virksomhet opphørte i 1839. Det neste forsøket på å opprette en norsk historisk forening var Historisk Samfund, i 1848.

Litteratur
----------

* Dahl, Ottar (1959). *Norsk historieforskning i 19. og 20. århundre*. Universitetsforlaget.

Se også
-------

* Den norske historiske forening
**Michael Damien Sweetney** (født 25. oktober 1982) er tidligere amerikansk basketballspiller i NBA. Sweetney kom til NBA i 2003 da han ble trukket opp til klubben New York Knicks og spilte senere for Chicago Bulls.

College-karriere
----------------

Michael Sweetney spilte for Georgetown University i tre sesonger, fra 2000 til 2003, før han kom til NBA.

Her spilte han totalt 96 kamper der han startet 95 av dem og scoret i gjennomsnitt 18,2 poeng per kamp, tok i gjennomsnitt 9,2 returer per kamp, blokkerte i gjennomsnitt 1,88 skudd per kamp og stjal i gjennomsnitt ballen 1,05 ganger fra motspilleren per kamp.

NBA-karriere
------------

### New York Knicks

I 2003 ble Michael Sweetney trukket opp til NBA-klubben New York Knicks. Der ble han i to sesonger før han ble byttet bort til Chicago Bulls.

I klubben spilte Sweetney 77 kamper der han startet 28 av dem. Han scoret i gjennomsnitt 8,4 poeng per kamp og tok i gjennomsnitt 4,8 returer per kamp. Sweetney scoret på 53,1 % av skuddene sine fra banen og 74,9 % av straffekastene sine for New York-klubben.

### Chicago Bulls

10. april 2005 ble Michael Sweetney byttet til Chicago Bulls sammen med Tim Thomas, Jermaine Jackson og rettighetene til tre av New York Knicks' trekk av college-spillere. Tilbake fikk New York Knicks; Eddy Curry og Antonio Davis.

I 2005 – 2006-sesongen spilte Sweetney 66 kamper for klubben der han i gjennomsnitt scoret 8,1 poeng per kamp og tok i gjennomsnitt 5,3 returer per kamp. Han scoret på 45 % av skuddene sinde fra banen og på 65,2 % av straffekastene sine.

Referanser
----------

1. ↑   College Basketball at Sports-Reference.com, besøkt 28. juli 2020[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Sweetney bio hos NBA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michael Sweetney – eurobasket.com Rediger på Wikidata

* (en) Michael Sweetney – Basketball-Reference.com Rediger på Wikidata
**Freedom Riders** (fritt oversatt: «frihet»- «passasjerer») var en gruppe aktivister som på 1960-tallet organiserte ikke-voldelige demonstrasjoner mot raseskillet i USA. Demonstrantene var passasjerer i rutebusser fra Washington DC til New Orleans.

Freedom Riders («frihets-passasjerene»)
---------------------------------------

I mars 1961 bestemte de tre organisasjonene CORE, SCLC og SNCC seg for å finne en ny ikke-voldelig måte på å få oppmerksomhet på de fargedes problemer. 
De ønsket[] også presse president Kennedy og statsapparatet, som de mente ikke gjorde nok av sine løfter om bedre vilkår for de fargede.

Aktivistene iverksatte aksjonen «Freedom Riders» den 4. mai 1961 hvor frivillige gikk ombord i en rutebuss. Hver gang bussen stoppet skulle de sjekke om toalettene ved stoppestedet fortsatt var merket med *Whites only*.[]

Martin Luther King holdt et krisemøte i baptistkirken hvor 1 200 møtte opp.

Martin Luther King ringte fra kirken til president Kennedy og ba ham om å foreta seg noe. Kennedy satte Nasjonalgarden inn som til slutt fikk roet massene.

Aktivismen til «frihets-passasjerene» førte til at president Kennedy satte en stopper for raseskilet på stasjoner,[] i busser og på tog.

TV-program i 2011
-----------------

Oprah Winfrey inviterte nålevende fra Freedom Riders, til sitt talkshow den 4. mai 2011.

Litteratur
----------

* *Freedom Riders: 1961 og Kampen for Rasistiske Rettferdighet* av Raymond Arsenault (Oxford University Press, 2006).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Fogdahuset Hana** er en fredet bygning i Sandnes som regnes som den eldste av bygningene som fortsatt står i byen.

Gården på Hana er beskrevet i kilder tilbake til 1470. De eldste delene av huset som står der i dag er trolig fra 1600-tallet.

Fogdahuset fikk navnet sitt da fogden Oluf Zachariassen kjøpte gården i 1720 og Fogdahuset var «futegård» med tingstue og arrest.

* 
* 
* 
* 

I 1924 ble det besluttet å frede bygget som kulturminne.

I oktober 1989 brant det i bygningen, og det ble betydelige brannskader i den sør-østre delen av huset.

Sandnes kommune kjøpte huset i 1999 med tanke på å sette det i stand og benytte det som bydelshus, men lite ble gjort de første årene. I 2003 ble foreningen «Fogdahusets venner» etablert. På initiativ fra foreningen ble det i 2005 startet en omfattende restaurering av Fogdahuset. Totalt ble det lagt ned 14 500 dugnadstimer og 4,6 millioner kroner for å få huset restaurert. Arkitektkontoret Schjelderup & Gram hadde tilsyn med at det faglige arbeidet holdt den riktige standard. 26. oktober 2013 ble det feiret at restaureringen var fullført.

I dag brukes bygget til kulturelle og private begivenheter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Olsen, Trond Eirik (11. februar 2016). «Fogdahuset snart ferdigrestaurert». *Sandnesposten*.
2. ↑  «Fogdahuset på Hana, koselig og flott!». Sandnes Historielag.
3. ↑  «Kulturmiljøer og kulturminner» (PDF). Sandnes kommune.
4. ↑  Bjørheim, Jens (24. oktober 1989). «Mange «merkelige» branner». *Rogalands Avis*.
5. 1 2  Klippen, Viktor (15. august 2003). «Danner Fogdahusets venner». *Stavanger Aftenblad*.

Eksterne lenker
---------------

* «Fogdahuset Hana». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Andreas Jørgensen Schaft** (født 1760, død 1826) var en norsk embedsmann. Han var blant annet zahlkasserer og justisråd, og var også ridder av Dannebrogordenen.

Schaft lot føre opp Schafteløkken på eiendommen Elisenberg på Frogner i Oslo. Han eide også en bygård i Kongens gate, der Schaft med familie bodde om vintrene. Andreas Schaft var gift med Petronelle Nicoline (født Green), og fikk døtrene Martine Elisabeth (1799–1843) og Andrea Emilie (25. april 1803 – 2. desember 1847). Begge døtrene var gift med Magnus Andreas Gjør, i henholdsvis 1824–43 og 1844–47.

I en bok av Conrad Nicolai Schwach omtales Schaft som en tørr mann av få ord. Når Schwach returnerte en utbetaling som feilaktig var på 200 spesidaler i stedet for 20, tødde imidlertid Schaft opp. «Han var overmaade snaksom, fulgte mig lige ut paa gangen, og indbød mig nogle Dage senere til et selskap paa et Landsted i Nærheten av Frogner».

Zahlkasserer Schafts plass på Frogner i Oslo er oppkalt etter Schaft.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 279[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Steigan, Geir Tandberg (2000). «Oslo: Schafteløkken, Zahlkasserer Schafts plass 1, 2 og 3». arkitekturhistorie.no. Besøkt 6. april 2010.
* Jørgensen, Torstein (2001). «Magnus A Gjør». *Norsk biografisk leksikon*. Besøkt 6. april 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Focke-Wulf Fw 44** «Stieglitz» (Stillits) var et toseters, dobbeltdekker trenings- og sportsfly produsert av Focke-Wulf. Prototypen fløy første gang sensommeren 1932. 

Den første produksjonsserien av flyet fikk betegnelsen **Fw 44B**. Denne hadde en Argus AS 8 firesylindret rekkemotor på 120 hk. Men produksjonen gikk hurtig over til **Fw 44C** som ble utstyrt med en Siemens Sh 14A stjernemotor i stedet. Dette førte til at flykroppen ble 44 cm kortere. Vekten forble den samme, men Fw 44C hadde bedre flyegenskaper.

Fw 44 ble eksportert til en rekke land. Det finske flyvåpenet skaffet 40 Fw 44 i 1940 og ytterligere 5 i 1944. Flyet bar kallenavnet *Stigu* i finsk tjenenste og ble brukt mellom 1940 og 1960. Flyet ble også brukt sivilt. Andre land flyet ble eksportert til inkluderer Bolivia, Chile, Kina, Romania og Tyrkia. Fw 44 ble også produsert på lisens i flere land. I Bulgaria ble det produsert under betegnelsen **DAR-9**, og i Sverige for bruk i det svenske flyvåpenet under betegnelsen **Sk 12**. Den ble også produsert i Brasil og 500 fly ble produsert i Argentina av FMA, og 600 i Tsjekkoslovakia.

| Tekniske data | Fw 44C |
| --- | --- |
| Sitteplasser | 2 |
| Lengde | 7,30 m |
| Vingespenn | 9,00 m |
| Høyde | 2,80 m |
| Startvekt | 860 kg |
| Motor | 1× Siemens Sh 14A stjernemotor |
| Ytelser |  |
| Motorytelse | 160 hk |
| Topphastighet | 185 km/t |
| Rekkevidde | 550 km |
|

Eksterne lenker
---------------

* Focke-Wulf Fw 44 Stieglitz in Detail Arkivert 4. desember 2018 hos Wayback Machine.
**Andreas «Drinen» Skjold** (født 12. oktober 1929 i Bergen, død 12. august 2003) var en norsk jazzmusiker (trombone) kjent fra flere skandinaviske samarbeid og innspillinger.

Han begynte som solist i Finn Johannessens storband i Bergen 1947-1951 og spilte også i mindre grupper. Etter et kort opphold i Oslo (1952-1954) der han blant annet spilte i Kjell Johansens eksperimentband, turnébandet «Ny Norsk Jazz» og plateinnspilling med Verden Rundts All Stars. I tillegg ble han kåret til beste trombonist i datidens favorittavstemninger. 

I 1954 flyttet han til Stockholm og ble sentral i jazzmiljøet i der (1955–75). Der spilte han på et titalls utgivelser med orkestre ledet av Malte Johnson, Bengt Hallberg, Thore Erling, Harry Arnold, Putte Wickman, Carl-Henrik Norin, Arne Domnérus og Alice Babs. Han ledet Carl-Henrik Norins orkester 1968-75.

I 1975 flyttet han tilbake til Bergen og ledet Bergen Big Band (1975–), samt var i besetninger med hjembyens Tore Faye, Arvid Genius og Dag Arnesen.

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 1808315, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  artistside fra Norsk Musikkinformasjon

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Focke-Wulf Fw 159** var et tysk en-motors jagerfly designet av Kurt Tank ved Focke-Wulf for Luftwaffe. Etter evalueringer mot blant annet Messerschmitt Bf 109 ble dette valgt i stedet og utviklingen av Fw 159 ble stoppet etter at tre prototyper var bygget.

Varianter
---------

### Fw 159 V1

Fløy første gang våren 1935. Utstyrt med en Jumo 210 A motor på 610 hk. Ingen bestykning.

### Fw 159 V2

Skilte seg fra V1 ved forbedret hydraulikk, en Jumo 210 Da motor på 680 hk og en bestykning på to synkroniserte 7,9 mm MG 17 mitraljøser.

### Fw 159 V3

I utgangspunktet utstyrt med en Jumo 210 B motor på 600 hk, men denne ble senere erstattet med en Jumo 210 G på 700 hk. Samme bestykning som V2, men var tilrettelagt for montering av en 20 mm MG FF maskinkanon i nesen.

Tekniske spesifikasjoner
------------------------

Modell av Fw 159 V3 (D-IUPY)
* **Fw 159 V2**:
	+ Maks. hastighet : 384 km/h
	+ Tid til 6000m  : 12,5 min
	+ Rekkevidde  : 652 km
	+ Vingespenn  : 12,40 m
	+ Lengde  : 10,00 m
	+ Høyde  : 3,75 m

Eksterne lenker
---------------

* Focke-Wulf Fw 159
***Oxypselaphus obscurus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) markløpere (Harpalinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World.

Utbredelse
----------

*Oxypselaphus obscurus* finnes i nesten hele Europa, men er noe sjeldnere i sørvest. Den er utbredt østover i Asia. Finnes i Norge.

Utseende
--------

*Oxypselaphus obscurus* er 5-6,6 mm lang og mørkt brun med lysere gulbrune dekkvinger. Dekkvingene tredje rille-mellomrom (fra midten / sømmen) har tre børstepunkt, en fordypning med ett stivt oppstående hår. Antenner og bein er gule. Bakfotens første ledd (tars) er klart lengre enn sporen i spissen av leggen (tibia). Brystskjoldet er uvanlig smalt og mye smalere enn skuldrene (frampartiet av dekkvingene) og bakhjørnene er rettvinklet.

Levevis
-------

*Oxypselaphus obscurus* er ganske vanlig, lever på fuktige lokaliteter, i løvskog, under mose og visent løv. Den er vanligvis nattaktiv og lever som predator på andre dyr. 
Larvene lever som predatorer, skjult i øverste laget av jorden.

Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  Carabidae of the World Arkivert 16. desember 2008 hos Wayback Machine. søkedato: januar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oxypselaphus obscurus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Oxypselaphus obscurus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Oxypselaphus obscurus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Oxypselaphus obscurus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Oxypselaphus obscurus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Oxypselaphus obscurus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Oxypselaphus obscurus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Oxypselaphus obscurus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Oxypselaphus obscurus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Oxypselaphus obscurus* – Database Carabidae of the World – engelskspråklig
* *Oxypselaphus obscurus* - Ground Beetles of Ireland - engelskspråklig
* *Oxypselaphus obscurus* - Fauna Europaea - engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
**B-type-asteroider** er relativt uvanlige karbonholdige asteroider som passer inn i den bredere C-gruppen. I asteroidepopulasjonen er det mange B-typer i det ytre hovedbeltet og de dominerer Pallas-familien som inkluderer den nest største asteroiden, 2 Pallas. B-type-asteroidene er tenkte å være primitive rester fra det tidlige solsystemet rike på flyktige stoff.

Karakteristikk
--------------

B-typen er generelt lik C-typen, men er forskjellig ved at den ultrafiolette absorpsjonen ved bølgelengder kortere enn 0,5 μm er liten eller ikke tilstedeværende; og spekteret er mer blålig enn rødt. Albedoen er også ofte høyere enn den til generelt veldig mørke C-typen. Spektroskopi av B-typer foreslår at overflaten til disse asteroidene består av anhydrerte silikater, hydrerte leiremineraler, organiske polymerer, magnetitt og sulfider. Det nærmeste man kommer B-type-asteroider er karbonkondrittmeteoritter som forsiktig har blitt varmet opp i laboratoriet.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Koropets** (ukrainsk: Коропець, polsk: *Koropiec*) er en venstre sideelv til Dnister i det vestlige Ukraina.

Koropets stammer fra kilder nord for landsbyen Kozivka (Ternopil oblast). Den renner hovedsakelig mot sør og munner ut i Dnister ved landsbyen Koropets. Lengden er 78 kilometer, nedbørfeltet er 511 km². Dalen i øvre og midtre del er trapesformet, nedenfor byen Monastyryska er den for det meste V-formet. Elvedalens bredde varierer fra 0,2 til 1,2 kilometer, dybden er 60–80 m. Flomsletten er tosidig, opptil 250–300 meter bred, noen steder er den sumpete. Elva er moderat buktende, opptil 20 meter bred. Dybden på elva er 0,5–1,5 meter, maksimum er 2,5 meter. Elven faller 2,5 m/km i gjennomsnitt, og opp til 4,8 m/km i de nedre delene.

Viktige sideelver er Masiuvka (høyre) og Dobrovidka (venstre).

Referanser
----------

1. 1 2  «Koropets River». *www.encyclopediaofukraine.com*. Besøkt 21. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Koropets (river) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Johan Melander** (født 21. mars 1878 i Ransberg i Tibro, død 29. juni 1947) var en svensk filolog og professor.

Melander var professor i romansk filologi ved Uppsala universitet fram til 1943, da Paul Falk etterfulgte ham. Samme år ble han beæret med et festskrift av sine venner og kolleger: *Mélanges de philologie offerts à M. Johan Melander 21/3 1943* (Uppsala: Lundequistska bokhandeln, 1943, 305 s.).

Han publiserte blant annet:

* *Étude sur l'ancienne abréviation des pronoms personnels régimes dans les langues romanes* (Uppsala : Almqvist & Wiksell, 1928)

Fra 1937/1938 til 1946/1947 var han ansvarlig utgiver for tidsskriftet *Studia neophilologica*, som hadde blitt grunnlagt av Robert Eugen Zachrisson i 1928.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** BNE
 |
Bursring i sølv, innkjøpt i 1874 i Sunndal i Møre og Romsdal. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1993-0944.
Bursring i sølv, innkjøp i 1883 i Midtre Gauldal i Sør-Trøndelag. Foto: Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1993-0969.**Bursring** eller bursølje er en sølje laget som en bred, oppkuvet ring. Bursringen ble tidligere festet til skjorten med en av med torn festet i et hull i ringen. Nyere bursringer har en spenne festet på baksiden, men tornen er ofte beholdt som et dekorativt element. Bursringer ble brukt for å holde skjorta eller serken sammen i halsen.

Bursringer er som oftest laget av sølv, men det finnes også bursringer av messing. Bursringer kan være glatte uten dekor, men de kan også ha gravering og/eller vedheng. Bursringer uten vedheng ser ut til å ha vært mest brukt i Oppland, Buskerud og Telemark. Bursriinger med vedheng har vært vanlig i Trøndelag og på Vestlandet, og de er også brukt både i Sverige og i Finland.

Opphavet til betegnelsen er usikker. Rikard Berge kjente bare betegnelsen bur i denne sammenheng i betegnelsen *bursylje* fra Rauland. Han peker på at betegnelsen kan ha sammenheng med betegnelsen bor som er brukt i Danmark på 1500-tallet om en ring til et brystsmykke som inngikk i mesterprøven for danske gullsmeder.

Se også: skjortering

Litteratur
----------

* Berge, Rikard (1925): *Norskt bondesylv*. Risør. Opptrykk utgitt av Noregs Boklag 1975. ISBN 82 522 0102 4
* Fossberg, Jorunn (1991): *Draktsølv*. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-07340-8
* Noss, Aagot (1986): *Draktsølvet frå DEN NORSKE SAMLINGA, NORDISKA MUSEET STOCKHOLM*. Norsk Folkemuseum, Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Berge (1925) spalte 329.

Eksterne lenker
---------------

* Se bursringer i DigitaltMuseum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Johan Lyche** (født 16. april 1911 i Torvikbukt, død 1993) var sivilagronom, skoleleder, fylkeslandbrukssjef og politiker. Etter oppvekst på Løkkegården der Nordvestlandet folkehøgskole senere ble bygget, og ungdomstid på Nordmøre, flyttet han til Oslo i 1935 og til Østfold i 1939. Han ble utdannet sivilagronom ved Norges Landbrukshøgskole og ble både grunnlegger av og den første rektoren på Tomb jordbruksskole i 1939. Han var fylkeslandbrukssjef i Østfold fra 1952 til 1981.

Lyche hadde en rekke tilittsverv i blant annet Norges kristelige studentlag, Det Norske Misjonsselskap, Haugetun folkehøgskole, Vårt Land, Oslo bispedømmeråd, Det norske myrselskap, Det norske 4H og Bondelagets folkehøgskole. Han var dessuten varaordfører Råde i 1948-1952 og vararepresentant til Stortinget i 1945-1953.

Lyche ble i 1981 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. 1 2   stortinget.no, stortingsrepresentant-ID JML[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Leivdal, Nils Tore (1981). *Gards- og ættesoge for Gjemnes*.
3. ↑  «Landbrukssjef Lyche fyller 75 år». *Moss Dagblad*: 8. 16. april 1986.
4. ↑  «Fylkeslandbrukssjef Johan Lyche 50 år». *Moss Dagblad*: 2. 12. april 1961.
5. ↑  «Tor Justnæs». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 24. april 2021. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Royal Court Theatre** er et ikke-kommersielt teater på Sloane Square i Chelsea i London. Teateret har gjennom hele det 20. århundre vært kjent som et av Londons mest progressive teatre, og en ledende scene for ny britisk dramatikk. Royal Court Theatre er det faste tilholdsstedet for teaterkompaniet *English Stage Company*.

Royal Courts historie går tilbake til 1870-åra. Etter at teateret noen år hadde hatt tilhold i en tidligere frikirke på Sloane Square, ble dagens teaterbygning reist i 1888. I 1904 ble teateret overtatt av Harley Granville-Barker, som satte opp flere stykker av George Bernard Shaw – blant dem *Major Barbara*, *Heartbreak House* og *Candida*.

Etter et mellomspill som kinolokale og etter bombing under krigen, ble Royal Court gjenåpna som teater i 1952. Den nye eieren George Devine skapte furore med John Osbornes stykke *Look Back in Anger* og flere nyskrevne stykker som utfordra den tidas offentlige sensur. Royal Court har satt opp tidlige stykker av Sarah Kane, John Arden, Arnold Wesker, Athol Fugard, Caryl Churchill, Sam Shepard og Martin McDonagh. *The Rocky Horror Show* og Sarah Kane sitt debutstykke *Blasted* hadde sine urpremierer på Royal Court.

Teateret har to saler; en tradisjonell scene («Theatre Downstairs») med 400 plasser og en studioscene («Theatre Upstairs») med 80 plasser.

Litteratur
----------

* Philip Roberts (1999): *The Royal Court Theatre and the modern stage*. ISBN 0-521-47962-2

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Skjern Å og Skjern Enge sett fra Lønborg kirke
Skjern Å, nordre løp i Skjern Enge, sett fra tauferjen over elven
**Skjern Å nasjonalpark** er et avbrutt prosjekt for en nasjonalpark i Danmark. Den ble utpekt som nasjonalpark 17. januar 2008 av miljøminister Troels Lund Poulsen, men planene ble oppgitt igjen i mars 2012.

Parkens geografiske område
--------------------------

Skjern Å nasjonalpark var planlagt å omfatte et område på rundt 24 500 hektar, hvorav 16 000 hektar er natur og skog, og 8 500 hektar er kulturlandskap med landbruksområder. Området ligger i Ringkøbing-Skjern kommune og Herning kommune, i Region Midtjylland.

Nasjonalparkens hovedområder skulle være to Natura 2000-områder: Naturområder på 2 300 ha langs Skjern Å og de nyetablerte Skjern Enge, som er Nordeuropas største naturgjenoppretningsprosjekt, samt Danmarks største hede, Borris Hede på rundt 5 000 hektar.

Også områder langs Skjern Ås sideelver var del av prosjektet. Mot nord et område langs Ganer Å og Bundsbæk møllebæk opp til Dejbjerg plantage og Dejbjerg hede nord for byen Skjern, samt områder langs Vorgod Å opp til Ejstrup hede nordvest for byen Troldhede. Mot øst langs Skjern Å skulle nasjonalparken gå opp forbi Sønder Felding til Arnborg. Sør for Borris hede fortsatte området langs Omme Å, forbi Hoven, og inkluderer Hårkær plantage og Påbøl plantage. Nesten ute ved Ringkøbing Fjord, sør for Skjern Å, var Lønborg hede også en del av nasjonalparkprosjektet.

Planene oppgitt
---------------

Forslaget om Skjern Å nasjonalpark var på offentlig høring våren 2011. Flere høringssvar pekte på at Ramsarområdet i den sørlige del av Ringkøbing Fjord (herunder fuglereservatet Tipperne og Værnengene) burde være en del av nasjonalparken. Den 1. juli 2011 besluttet partiene bak nasjonalparkloven å undersøke denne muligheten.

Ringkøbing-Skjern kommune avviste imidlertid en utvidelse av nasjonalparken. Dansk Folkeparti sluttet seg til dette synspunktet. Den 23. mars 2012 besluttet partiene i Folketinget å gi opp opprettelsen av Skjern Å nasjonalpark.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ingen nationalpark ved Skjern Å», Danmarks Radio 23. mars 2012)

Eksterne lenker
---------------

* Skjern Å Info Hjemmeside for prosjektet.

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Kongeriket Danmark |
| --- |
| Danmarks flagg Danmark | Thy nasjonalpark  • Mols Bjerge nasjonalpark  • Skjern Å nasjonalpark (prosjekt avbrutt)  • Vadehavet nasjonalpark  • Kongernes Nordsjælland nasjonalpark  • Skjoldungernes Land nasjonalpark |
| Grønlands flagg Grønland | Grønlands nasjonalpark |
| Færøyenes flagg Færøyene | Koltur (foreslått) |
Royal Festival Hall
**Royal Festival Hall** er en konsertsal, dansesal og foredragssenter i Southbank Centre i London. Det ligger på South Bank ved Themsen, ikke langt fra Hungerford Bridge. Bygningen er vernet (Grade I); den ble i april 1988 den første etterkrigsbygning som fikk slik status. 

Grunnsteinen ble lagt ned av daværende statsminister Clement Attlee i 1949, på stedet hvor Lion Brewery hadde stått siden 1837. Den ble bygget av Londonds grevskapsråd i forbindelse med Festival of Britain, og ble offisielt åpnet 3. mai 1951. 

Designen er modernistisk, og hovedarkitekten Hugh Casson valgte å kun bruke unge arkitekter på prosjektet. Leslie Martin, Peter Moro og Robert Matthew fra LCC utførte tegningene. 

I 1964 ble bygningen kraftig endret ved at innganghaller og terrasser ble lagt til mot elven, og flere omkledningsrom ble lagt til på baksiden. Dette endret stilen fra skandinavisk modernisme til en renere stil med hardere linjer. Det opprinnelige inngangspartiet ble svært forandret. 

Siden 1980-årene har inngangssalen vært åpen for publikum også når det ikke er konserter. Den har blitt et av de mest populære offentlige rom i London, med god beskyttelse mot det britiske regnværet. Arenaen huset Eurovision Song Contest 1960.

Det er 2900 seter i selve salen, og i tillegg 917 i Queen Elizabeth Hall og 370 i Purcell Room.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Royal Festival Hall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**Palais des Festivals et des CongrèsCannes**

 | **Eurovision Song Contest Arena**1960 | Etterfølger :**Palais des Festivals et des CongrèsCannes** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Sune Nordgren** (født 8. mars 1948 i Lund) er en svensk museumsmann. Han var direktør for Nasjonalmuseet for kunst, arkitektur og design 2003–2006. Han har tidligere bl.a. vært direktør ved Baltic Centre for Contemporary Art i Gateshead i England.

Nordgren ble født i Lund, men vokste opp i Åhus i Skåne. Mellom 1970 og 1974 utdannet han seg ved Grafikskolan Forum i Malmø og arbeidet i nærmere ti år som kunstner, formgiver og illustratør. I 1975 startet han sammen med sin kone Marianne kunsttidsskriftet *Kalejdoskop* og tre år senere, i 1978, Kalejdoskop Förlag. Han har også arbeidet som kunstkritiker for *Sydsvenskan*, *Dagens Nyheter* og i radiokanalen P1 for Sveriges Radio. Fra 1986 til 1989 ledet han flere kunstprogrammer for Sveriges Television. I 1990 ble han så sjef for Malmö Konsthall, og seks år senere, i 1996, direktør for *International Artists' Studio Program in Sweden* i to år. I 1998 ble han sjef for og fikk ansvaret for å bygge opp Baltic Centre for Contemporary Art i Gateshead. Han ble utnevnt til direktør for det norske Nasjonalmuseet i 2003, og fikk ansvaret for sammenslåingen av Arkitekturmuseet, Kunstindustrimuseet, Museet for samtidskunst, Nasjonalgalleriet og Riksutstillingene til en felles institusjon.

Nordgrens tid som direktør for Nasjonalmuseet har vært omdiskutert. I norske aviser er han blitt anklaget for manglende kunstfaglig kompetanse, spesielt for å kunne lite om norsk kunsthistorie. Han er dessuten blitt kritisert for store underskudd, for samarbeidsproblemer, og for å ta all kritikk personlig. En av Nasjonalmuseets utstillinger måtte stenge på grunn av bemanningssituasjonen. En av hans fremste kritikere har vært tidligere kulturminister Lars Roar Langslet. Nordgren ga senere til kjenne at han ikke visste at Langslet hadde vært kulturminister.

Da han annonserte sin avgang, uttalte Nordgren selv til Aftenposten at «kritikken har vært sterk og til tider så personrettet at jeg av og til har følt meg demonisert, men dette er ikke grunnen til at jeg har valgt å si opp stillingen.»

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1076763936, sist oppdatert 13. januar 2017, besøkt 9. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Aftenposten: *Styret overrasket over Nordgrens oppsigelse*, 11. august 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sune Nordgren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sune Nordgren på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Koropletkart som viser befolkningstetthet (innbyggere per km²). Koropletkart benytter vanligvis en farge for hver forhåndsdefinerte bydel, kommune, region eller land.
Et **koropletkart** er et tematisk kart som viser den geografiske fordeling av en variabel ved hjelp av arealsymboler (koropleter) som refererer seg til administrative eller andre statistiske enheter som fyller hele enhetens kartareal. Det er vanlig å dele variabelens verdier inn i klasser. Hvilken klasseinndelingsmetode som blir brukt er avgjørende for hvilket geografisk mønster som framtrer i kartet. Variabelens verdier bør være relative, for eksempel innbyggere per km² eller bruttonasjonalprodukt per innbygger. Koropletkart er sammen med isolinjekart og prikkekart vanlige typer tematiske kart. 

Ordet koroplet kommer fra gresk χώρος (khoros), 'rom, område' og πληθαίν (pletein), 'fylles, være full'.

Referanser
----------

1. ↑  «Koropletkart». Institutt for biovitenskap, UiO.

Se også
-------

* Kart
* Kartografi
* Topografisk kart

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
**Skjervøy SSK** er Norges nordligste aktive skøyteklubb. Før SSK ble stiftet i 1980 var skøyteaktivitet på Skjervøy underlagt Skjervøy IK. Skjervøy skøytestadion ligger plassert ganske langt oppe på Skjervøya. Skøytebanen ligger på Skjervøy Kunstgress vinterstid.
Banen er 333 meter.

Klubben disponerer to biler som de bruker til vanning, samt en ismaskin som er elementært for å få god is. Klubben har i flere tiår blitt drevet av noen få lokale ildsjeler som brenner for skøytesporten.
På tirsdager arrangeres det løp for barn og på det meste har det vært over 50 barn som har deltatt. Tatt i betraktning at det bor rundt 2300 innbyggere på Skjervøy er dette veldig bra.

Skøyteklubben arrangerer også skøyteskole hver torsdag, noe klubben tror er helt nødvendig for å kunne rekruttere nye løpere til skøytesporten.
Skolene og idrettsskolen på Skjervøy bruker også anlegget og de låner utstyr av SSK vederlagsfritt.

I 2011 ble det dannet en undergruppe i klubben som skal drive med ishockey. 21. januar 2012 var det offisiell åpning av klubbhuset til SSK.

Sommerstid avvikler klubben blant annet lokale sykkelritt rundt og på Skjervøy.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Burren nasjonalpark** (irsk: *Páirc Náisiúnta Bhoirne*) er en av seks nasjonalparker i Irland, administrert av det statlige byrået National Parks and Wildlife Service. Nasjonalparken dekker en liten del av området Burren, et karstlandskap på 15 km2 i grevskapet Clare på den irske vestkysten.

Burren nasjonalpark ble grunnlagt og åpnet for publikum i 1991. Den har 1500 hektar med fjell, myrer, heier, gressletter og skoger. Parken er den minste av Irlands seks nasjonalparker. Informasjonssenteret er i Corofin, en landsby 8 km fra parken, og som er åpent fra april til september og tilbyr en gratis skyttelbuss i tiden fra mai til september.

Severdigheter
-------------

I Burren er landsbyen Fanore med dens store sandstrand som er populær for blant annet surfing. Ved kysten er Cliffs of Moher, 8 km med klipper som faller 200 meter rett i Atlanterhavet. I Galwaybukten er Aranøyene. Det høyeste punktet er Knocknanes Hill på 207 meter over havet.

Poulnabronedyssen er et forhistorisk megalittisk monument fra neolittisk tid, for mellom 3800 og 3200 f.Kr. Aillweegrotten nær byen Ballyvaughan med stalaktitter, stalagmitter, en underjordisk foss og beinrestene til kanskje de siste brunbjørnene i Irland. Doolingrotten er lokalisert kun 5 km fra Cliffs of Moher som har den største stalakitt i Europa på 7,3 meter og beregnet til å veie rundt 10 tonn. Caherconnell er en bygdeborg fra middelalderen. Den består av tørrmur (uten mørtel) som er 3 meter tykk og tilsvarende høy. Utenfor er det steinplater av kalkstein og mindre menneskeskapte strukturer.

Referanser
----------

1. ↑  «Páirc Náisiúnta Bhoirne / Burren National Park», *Placenames Database of Ireland*
2. 1 2  «Burren National Park», *Burrennationalpark.ie*
3. ↑  «Burren National Park Visitor Centre: Environmental Impact Statement». *RPS Cairns Limited*. 1994.
4. ↑  Clements, Paul (14. mai 2011): *Burren Country*. Gill & Macmillan Ltd. ISBN 978-1-84889-939-1.
5. ↑  Rainbolt, Dawn (7. oktober 2020): «The Burren National Park Essential Guide». *Wilderness Ireland*.
6. 1 2 3  Revell, Andy (3. juni 2023): «A Guide To The Burren National Park In Clare (Includes Map With Attractions)», *Irish Road Trip*
7. ↑  «tørrmur», *NAOB*

Eksterne lenker
---------------

* Burren National Park, offisielt nettsted
**Sundøybrua** er ei fritt frambygg-bru i Leirfjord kommune i Nordland. Brua forbinder stedet Sundøya på øya Alsten med fastlandet. Brua har en lengde på 538 meter og et hovedspenn på 298 meter. Seilingshøyden er 43,5 meter. Brua ble åpnet for trafikk den 9. august 2003 og er en del av fylkesvei 7314.

Historikk
---------

Sundøybrua ble bygget av entreprenørene NCC og Reinertsen Anlegg i et arbeidsfellesskap. Prosjektleder var Kurt-Eirik Dishington Johnsen, Reinertsen Anlegg. Byggeleder for Statens vegvesen, Nordland var Hallgeir Skog. Brua kostet 176 millioner kroner.

Beslutningen om å bruke så mye penger på en bruforbindelse til et sted med færre enn 150 innbyggere skjedde ikke uten diskusjon. Det avgjørende argumentet var at Sundøya fikk ikke fastlandsforbindelse sammen med resten av Alsten da Helgelandsbrua ble åpnet i 1991, siden fjellene på Alsten gjør at veiene på øya ikke er knyttet sammen. Befolkningen på Sundøya mente derfor at det var rett og rimelig at de også fikk sin fastlandsforbindelse.

Byggematriale
-------------

Det ble ved byggingen av Sundøybrua brukt betong av typen C65 og LC60. Det er ved prosjektet pumpet lettbetong i en avstand på over 120 meter.

Det ble importert tilslag for lettbetong fra Stalite i USA. Sundøybrua ble i august 2003 åpnet av daværende samferdselsminister Torild Skogsholm. Det ble på Sundøya holdt en stor fest for den lokale befolkningen som var veldig glad for etter en lang kamp å få sin bru ferdig.

Trivia
------

I januar 2008 hadde Sundøybrua en birolle i episode 2 i serien Uti vår hage 2 på NRK1. Brua var avbildet i panorama og illustrerte forbindelsen mellom Ødøy og fastlandet.

Se også
-------

* Helgelandsbrua

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Eksterne lenker
---------------

* Structurae om Sundøybrua
* Bilde av brua sett fra sør.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
**Burt Plumb McKinnie** (født 17. januar 1879, død 22. november 1946) var en amerikansk golfspiller som deltok i de olympiske lekene i St. Louis i 1904.

McKinnie vant en olympisk sølvmedalje i golf under OL 1904 i St. Louis. Han var med på det amerikanske laget *Trans Mississippi Golf Association* som kom på andreplass i lagkonkurransen i golf bak *Western Golf Association*. Det var kun tre lag, alle amerikanske med ti mann på hver, som deltok i lagkonkurransen i golf som ble spilt 17. september 1904.

I den individuelle golfturneringen kom han på tredjeplass etter å ha tapt semifinalen til Chandler Egan

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i golf, lagkonkurranse USA USAs flagg
* 1904 USAs flagg St. Louis - Bronse Bronse i golf USA USAs flagg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Burt McKinnie – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Burt McKinnie – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Burt McKinnie – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Burt McKinnie – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Hans-Reinhard Koch (*Regierungs präsident Dr. Koch*, til venstre) og andre fra tyske og norske myndigheter mottar Quisling på Fornebu 18. februar 1942 etter ministerpresidentens statsbesøk hos Hitler i Berlin. Foto: Riksarkivet 
**Hans-Reinhard Koch** (født 29. oktober 1902 i Halle/Saale, død 14. april 1997 i Bonn) var en tysk jurist og embedsmann. Han var avdelingsleder i rikskommisariatet i Norge under andre verdenskrig.

Koch ble medlem i NSDAP i 1931, og gikk inn i SS i 1933. Han ble utnevnt til regjeringspresident i Reichsgau Tirol-Vorarlberg i 1939.

I mars 1941 ble Koch stasjonert i det okkuperte Norge. Han fikk stillingen som leder for rikskommisariatets avdeling for forvaltningssaker, og rapporterte direkte til Josef Terboven. Som leder for denne avdelingen hadde han ansvar for å kontrollere og eventuelt overprøve vedtak i den norske statsforvaltningen. Etter krigens slutt ble han holdt igjen i Norge som vitne frem til april 1947.

Etter krigen drev Koch et advokatkontor i Vest-Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Hans Fredrik; Hjeltnes, Guri; Nøkleby, Berit; Ringdal, Nils Johan og Sørensen, Øystein, red. (1995). «Koch, Hans-Reinhard». *Norsk krigsleksikon 1940-45*. Oslo: Cappelen. s. 217. ISBN 8202141389. CS1-vedlikehold: Flere navn: redaktørliste (link)
2. ↑  Nøkleby, Berit (1992). *Josef Terboven : Hitlers mann i Norge*. Oslo: Gyldendal. s. 116. ISBN 8205202214.
3. ↑  Nøkleby (1992), side 310

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans-Reinhard Koch (1902) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portal: Andre verdenskrig
Skjernøy kapell  Foto: Helge Haugland 
**Skjernøy** er Norges sydligst bebodde øy. Den ligger i Lindesnes kommune og er forbundet med fastlandet ved en smal bru, Skjernøysundbrua som ble bygget i 1964. Øya har om lag 400 innbyggere og er den største i kommunen (5,65 kvadratkilometer). Befolkningen fordeler seg på flere grender: Dyrstad, Skjernøysund, Valvik, Farestad og Rossnes. For å komme fra Farestad til Rossnes må man over en hengebru som er 110 meter lang og 80 cm bred. På Farestad ligger Skjernøy kapell og den gamle Skjernøy skole, som er gjort om til grendehus. 

På en holme utenfor Skjernøy ligger Ryvingen fyr. Området på og rundt Skjernøy er kjent for rikt fugleliv. I 2003 ble det også rapportert at en ulv hadde besøkt øya.

Fylkesvei 4232 forbinder Skjernøy med fastlandet med bro over Skjernøysund (også skrevet Skjernesund).[]

Helt frem til første halvdel av 1700 tallet het øya «Mølø».[] Det antas at sundet har gitt navnet til Skjernøy, og ikke øya som har gitt sundet navn.[]

Referanser
----------

1. ↑  Ulv på Sørlandsøy Arkivert 2007-09-29, hos Wayback Machine.
2. ↑  «Skjernøysund bru / Vest-Agder fylkeskommune». *www.vaf.no*. Arkivert fra originalen 29. mars 2017. Besøkt 29. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Norgesglasset besøker Skjernøy
* Mandalsbilder fra Skjernøy
* BirdLife IBA Factsheet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Skjersholmane** er et fergested i Stord kommune i Vestland. 

Skjersholmane
Skjersholmane fergekai knytter sammen fylkesvei 544 med Ranavik i Kvinnherad som en del av fergestrekningen Ranavik–Skjersholmane, og Borgundøya som fylkesvei 62 med fergestrekningen Fjelberg-Sydnes-Utbjoa-Skjersholmane

Her finnes også en kafé, marina med 75 båtplasser (planlagt utbygd til 250 plasser) , samt kort vei til Alnavågen (badeplass og turområde).

Frem til åpningen av Bømlafjordtunnelen i år 2000 gikk det ferger til Valevåg i Sveio kommune og Utbjoa i Vindafjord kommune. Ferga til Utbjoa gikk direkte mellom Skjersholmane og Utbjoa.

Referanser
----------

1. ↑  «Kan ikkje somla når dei skal eta komla». *Sunnhordland* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 12. august 2022. Besøkt 1. april 2021.
2. ↑
3. ↑  «Skjersholmane Båthavn - Marina Solutions AS». *www.marinasolutions.no*. Besøkt 1. april 2019.
4. ↑  «Alnavågen badestrand - Badeplass in Stord, Stord». *Visit Sunnhordland*. Besøkt 5. juli 2019.
Livets læring   Hans-Petter Fjugstad (2007)
**Hans-Petter Fjugstad** (født 11. september 1961) er en norsk kunstmaler innen sjangeren figurativ surrealisme. Han bor og arbeider i Alicante.

I flere år arbeidet Fjugstad som filmprodusent og regissør. Han er kjent for mer enn 250 produksjoner innen film, dokumentar, tv-produksjon og reklamefilmer. Han har arbeidet internasjonalt i USA, Italia, og Danmark i tillegg til i Norge.

De siste årene har han konsentrert seg om å male og lage skulpturer. Han studerte under Jan Valentin Sæther som er professor innen klassisk figurativ kunstmaling ved Kunstakademiet i Oslo.

Utstillinger
------------

Fjugstad har hatt utstillinger i flere gallerier i Oslo. I tillegg har han dekorert lokasjoner som iFinger i London, det norske konsulatet i New York, det norske eksportråd i samme by, og Grand Hotel i Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Hans Petter Fjugstads nettside
* Moss Avis: Fra film til farge[*død lenke*]
* Moss Avis: Fargerikt på Oliven[*død lenke*]