recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Silje Holtet Robsahm** (født 19. oktober 1975) er en norsk skuespiller og manusforfatter.

Biografi
--------

Hun begynte som praktikant ved Hedmark Teater i 1991, og har siden blant annet jobbet med Turnékompaniet, Brød og Sirkus, Agder teater og NRK. I 1999 startet hun friteater-gruppa MollyMelon sammen med kollegaene Tuva Hølmebakk og Ingvild Hellum. Hun har blant annet studert ved The Acting Corps i Los Angeles.

I 2005 spilte Holtet rollen som Linda Borg i TV-serien *Deadline Torp*, og i 2008 var hun aktuell i rollen som Anne Elise Blix i filmen *Kautokeino-opprøret*.

Hun har siden 2006 jobbet ved Nordland Teater, hvor hun har spilt i følgende oppsetninger; *Ibsens Engler*, *Den lille heksa med de store ørene* og *GetBack!*, en hyllest til The Beatles. 

Våren 2008 sto hun ved teateret i spissen for barneteater-prosjektet *KYSS KATTA*, hvor hun skrev og hadde regi på følgende forestillinger; *Søstrene Pommers Pannekaker*, *Jorda rundt med Kirsten og Connie* og *Julies drøm*. Høsten 2008 brukte Holtet på å innstudere rollen som Marilyn Monroe i den nyskrevne musikalen, *Marilyn, Nobody's baby*. Hun beskrev dette som «et stort høyedepunkt» i karrieren. Musikalen hadde premiere på nyttårsaften, og reiste på turné i januar og februar 2009.

*Marilyn, Nobody's baby* ble satt opp på ny ved Haugesund Teater i mars 2011, også denne gang med Holtet i tittelrollen.

Siden 2009 har Holtet Robsahm fokusert på karrieren som manusforfatter. I 2015 kom hørespillet Himmeldronningen, et historisk drama som omhandlet tiden rundt 1537, da Norge ble underlagt Danmark. Himmeldronningen var et samarbeidsprosjekt mellom NRK Radioteatret og Danmarks Radio.

Hennes første spillefilm, "Dancing Queen", hadde internasjonal premiere under Berlin International Film Festival, og norsk premiere 10. mars, 2023. Filmen har siden deltatt på 60 festivaler og vunnet 15 priser. Oppfølgeren, "Dancing Queen i Hollywood" er under utvikling og har premiere i 2025.

Holtet Robsahm er gift med filmregissør og produsent Thomas Robsahm.[]

Filmografi (utvalg)
-------------------

### Som skuespiller

* 2005 – *Deadline Torp*
* 2008 – *Kautokeino-opprøret*

### Som manusforfatter

* 2021 – *A-ha The Movie* – script
* 2023 *–* Dancing Queen

Referanser
----------

1. ↑  «Marilyn til Nordland». NRK. 11. desember 2008.
2. ↑  «Marilyn, Nobody's baby». Nordland Teater. [*død lenke*]
3. ↑  «Er Marilyn - i Haugesund». Hamar Arbeiderblad. 7. februar 2011. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Silje Holtet Robsahm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Silje Holtet Robsahm hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* Silje Holtet på SceneWeb

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Slevik batteri** (1808–15) var en befestning ved Slevik i Onsøy, opprettet i 1808 under Napoleonskrigen for å sikre den norske skjærgårdsflåten mot angrep. Batteriet skulle hindre landgang i Slevikbukta, som var en god ankerplass.

Slevik batteri var utstyrt med omkring tretten kanoner fra Moss Jernverk. Andre bygninger var hus for proviant, ammunisjon, kjøkken, materialer, bryggeri og vaktene. 

Planleggingen var ved generalmajor Hans Christopher Gedde, mens infanteriløytnant Hans Johan Julius Lemvig (1788–?) og hans assistent månedsløytnant Mathias Hjorth (1783–1850) stod for den daglige ledelse.

Under krigen med Sverige 1814 måtte norske styrker evakueres til batteriet i starten av august. Alle flyktet fra batteriet den 4. august, og det ble snart etter besatt av svenskene. Batteriet ble beordret nedlagt som formelt festningsverk den 25. juli 1815, men ble ikke solgt før i 1903 til private gjennom en offentlig auksjon. Eiendommen ble solgt til familien Sønnichsen som brukte den til sommersted frem til 1927, da de solgte den videre til familien Juul, som i 1930 solgte til familien Strand.

Fra 1930-tallet har det vært i samme private eiers eie. Onsøy kommune overtok brygge og badeplass i 1951. Kanoner står fortsatt her (2015). Ved privatsalget av den 57 mål store eiendom her i 2016, forsøkte kommune og fylkeskommune å kjøpe, for å utvide offentlig friareal. Men, eiendommen 64/20 ble i stedet solgt for 48 millioner kroner til Jacob B. Stolt-Nielsen (født 1963) i skipsrederiet Stolt-Nielsen, som fra før av har landsted 66/4 i Slevikkilen.

Referanser
----------

1. ↑  Lindbäck-Larsen, Odd (1897-1975) (1945). *Den norske hær og 1814*. Oslo: Forsvarsdepartementet.
2. ↑  Mathias Hjorth en omfattende biografi fra zinow.no, sist lest 22. september 2016.
3. ↑  Batteriet/Slevik er til salgs. En eiendom i vårt nærområde med historisk sus Arkivert 23. september 2016 hos Wayback Machine. fra Oksrodkilen.no, sist lest den 22. september 2016.
4. ↑  Øy, Nils E. (1946-) (1990). *Onsøy leksikon*. Onsøy: Munin. ISBN 8291035008.
5. ↑  Ken Arild Kristiansen, Slevik skanse, sist lest den 22. september 2016.
6. ↑  Slevik batteri glapp: - Staten bør ha mekanismer for oppkjøp Arkivert 23. september 2016 hos Wayback Machine. fra Østfold fylkeskommune den 1. juni 2016.
7. ↑  Bjørn-Egil Mikalsen, *Kjøte sommerens dyreste sjøeiendom* i Dagens Næringsliv den 22. september 2016.
8. ↑  Espen Normann, *Vil avslutte livet med avskjedsfest og aktiv dødshjelp* i Fredrikstad Blad den 11. mai 2011.

Litteratur
----------

* Øy, Nils E. (1946-) (1991). *Mot Onsøy 1814*. Gressvik: Munin. ISBN 8291035016.
* Slevig batteri i Nordisk Familjbok, 1917
* *Festningsbyen Fredrikstad*, 1996
* Forsberg, Turi: «Fra Borgåsen til Torgauten fort» i *Varden* 1997 s. 3-4. ISSN 0800-3866

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Slevik batteri». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Det Classenske Fideicommis** er en dansk veldedighetsorganisasjon som ble grunnlagt som en stiftelse av generalmajor Johan Frederik Classen ved testament av 28. januar 1789 med tillegg av 23. mars 1792. Her ble det bestemt at hans etterlatte formue skulle organiseres som fideikommiss, som «en bestandig samlet Fond» skal benyttes «til at danne nyttige Mennesker til Statens Bedste, til at understøtte og befordre Vindskibelighed og Arbejdsomhed i de nødvendigste Dele for Landets Vel og til at hjælpe og lindre Fattigdom og Elendighed». Det deler ut ca. to millioner kroner årlig.

Den etterlatte nettoformuen ble gjort opp til en million riksdaler og fondet rådet rundt 1916 over en rentebærende kapital på ca. tre millioner kroner, noe som svarer til ca. 100 millioner kroner i 2005-priser.

Det Classenske Fideicommis eier godsene Corselitze og Næsgaard på Falster og Fuglsang og Priorskov på Lolland. Hvert år deles det ut legater av overskuddet til utdannelsesmessige, sosiale og sunnhetsmessige formål.

Johan Frederik Classens boksamling ble i 1795 gjort offentlig og overført til Det Classenske Bibliotek. Av andre aktiviteter er De Classenske Boliger som ble oppført på Frederiksberg 1866–1880 for arbeiderfamilier. Boligområdet hadde også egen kirke, Classerkirken.

Kilder
------

* Det Classenske Fideicommis fra Salmonsens
* Om legatet fra Corselitze
* Godthåbskirkens historie, De Classenske Boliger

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Bjørn Reino Olsen** (født 1940 i Skien) er en medisinsk forsker som er født i Norge og knyttet til Harvard University i Boston, USA. 

Han tok medisinsk embetseksamen og den medisinske doktorgraden ved Universitetet i Oslo (UiO) i 1967. I 1976 ble han utnevnt til professor ved Rutgers Medical School i New Jersey, USA. Fra 1985 har han vært professor ved Harvard Medical School, Harvard University i Boston og forskningsdekan og professor ved Harvard School of Dental Medicine fra 2005. 

Professor Olsen er forfatter og medforfatter av en rekke bøker og har publisert 350 vitenskapelige artikler i internasjonale forskningstidsskrifter. Han har mottatt en rekke priser og utmerkelser for sitt vitenskapelige arbeid bl.a. den tyske Humboldt Research Award, H. C. Jacobæus Prize (2006), utnevnt til Fellow ved American Association for the Advancement of Science i 2010 og ble tildelt American Association of Anatomists høyeste pris i 2011. 

Bjørn Reino Olsen har hatt ledende posisjoner i flere viktige vitenskapelige organisasjoner og har blant annet vært president i International Society for Matrix Biology. Han har også vært redaktør og redaksjonsmedlem i flere internasjonale forskningstidsskrifter. 

I 2000 ble han utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Oslo. Samme år ble han også utnevnt til æresdoktor ved University of Medicine and Dentistry of New Jersey, USA. Bjørn Reino Olsen er medlem av Det Norske Videnskaps-Akademi.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Bjørn Reino Olsen i BIBSYS
* Arkivert 13. august 2010 hos Wayback Machine.
* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Ivar G. Onsum** (født 11. desember 1834 i Molde, død 19. juni 1881 i danske Slagelse) var en norsk lege som publiserte innen farmakologi, altså hvordan kroppen reagerer på kjemiske substanser.

Han var sønn av Gudbrand Onsum (1787–1856) og Marie Iversdatter Fyksen (1791–1868). Faren var fra Gausdal og flyttet til Veblungsnes, seinere Molde som handelsmann. Ivar var lillebror til Oluf Onsum (1820–1899) som grunnla Christiania Spigerverk. Etter oppveksten i Molde reiste Ivar til Christiania han også, og ble i 1852 uteksaminert fra Nissens skole og i 1860 tildelt en cand.med. fra Det Kongelige Frederiks Universitet. 

Han hadde da tjenestegjort ett år som kandidatlege ved Rikshospitalet og Fødselsstiftelsen fra 1859, såvel som vært assistentlege ved Gaustad sykehus en tid i 1861. Fra 1861 til 1863 studerte han farmakologi og balneologi (læren om hvordan bad kan kurere sykdommer) ved tyske læresteder som Berlin, Wien, Tubingen, samt på diverse spa i Tyrol, Sveits og Tyskland. Etter hjemkomsten var han fra 1864 til 1865 universitetsstipendiat i farmakologi, som innebar labundervisning. En boikott fra misfornøyde studentene gjorde at Onsum tapte for Ernst Ferdinand Lochmann (1820–1891) i kampen om et ledig professorat. I stedet tok Ivar jobb som reservelege ved Gaustad sykehus fra 1866 til 1869.

I 1870 sikret han seg H.K.H. Kronprinsens gullmedalje på avhandlingen «Undersøgelse af Tobakens Virkninger» og ble militærlege, *kompanichirurg*. Året etter giftet han seg med den nesten tyve år yngre Helene Sofie Forsdal (1852–1879) fra Grimstad. De fikk flere barn og var bosatt i Dronningens Gate. Fra 1874 satt han ett år i stillingen som *national Korpslæge* før han gikk tilbake til det sivile Botsfengselet i en vanlig legestilling der han i 1877 ble utsatt for drapsforsøk av en innsatt. Året etter inntraff Onsumslaget da arbeiderne angrep brorens bopel «Onsumslottet» i St. Halvardsgate 33. Ivar trakk seg tilbake fra legegjerningen i slutten av 1879, det året kona døde. Ifølge hans biografi døde han av en hjernesykdom, men også som sinnssyk i den danske byen Slagelse på vei til et tysk sinnssyke-asyl.

Publikasjoner (utdrag)
----------------------

* *Om Kviksølvforbindelsernes physiologiske-chemiske Forholde*, NML, vol. XVIII, s. 242–54, 1864
* *Om Nitroglycerin*, NML, vol. XIX, s. 36–42, 1865

Referanser
----------

1. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 25. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Schønberg, E. (1897). *Oversigt over den norske medicinske literatur i det nittende aarhundre*. Kristiania: Biglers forl.
3. ↑  Kanny Eik, *Gudbrand Onsum og hans etterslekt* i Romsdal Sogelags årsskrift, 1999.
4. ↑  Lochmanns linje – fakultetet og folket i *Michael*, et medisinsk magasin.
5. ↑  Gerhard Armauer Hansen (1910). *Livserindringer og betragtninger*. Kristiania: Aschehoug. s. 31.
6. ↑  Ifølge folketellingen 1875
7. ↑  Kiær, F.C. (1835-1893) (1890). *Norges Læger i det nittende Aarhundrede: (1800-1886)*. Christiania: Alb. Cammermeyer. s. 173.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Jacob Ørn** (?–1654) var en dansk musiker og komponist.

Ingenting er kjent om Ørn før i 1611, da han sammen med kollegene Mogens Pedersøn og Hans Brachrogge ble sendt på et tre års studieopphold ved Jakob I av Englands hoff i London. Etter at han vendte tilbake til Danmark ble han sanger ved hoffkapellet til kong Kristian Kvart. I 1634 ble Ørn visekapellmester ved hoffkapellet under ledelse av overkapellmester Heinrich Schütz. Ørn gikk av med pensjon i 1649 og oppebar full lønn.

Av Ørn er det bare bevart en pavane i et engelsk manuskript og en firstemmig sats av koralen «Af Højheden oprunden er» i Laurids Pedersen Thuras *Canticum canticorum Salomonis* (København 1640). En koralbok fra 1647 er tapt.

Referanser
----------

1. ↑   www.musik-sammler.de[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Carl Frederik Bricka: *Dansk Biografisk Lexikon/XIX. Bind. Vind – Oetken. Rettelser og Tilføjelser*, bind 19 s. 374–75
* Esther Barfod: «Jacob Ørn» i *Den Store Danske Encyklopædi*, Gyldendal. Hentet 20. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz
 |
**Ludvig Cæsar Martin Aubert** (født 30. mars 1807 i Kristiansand, død 14. juni 1887) var en norsk klassisk filolog og professor i filologi ved universitetet i Christiania fra 1840 til 1875.

Ludvig Cæsar Martin Aubert var sønn av offiseren Benoni d'Aubert (1768–1832). Han ble lektor ved universitetet i Christiania i 1832 og var fra 1840 professor i filologi. Han tok avskjed i 1875. Han ble regnet som en av samtidens fremste kjennere av det latinske språket, men skrev først og fremst mindre grammatiske og tekstkritiske avhandlinger. Først i 1874 utga han et større arbeid, *Den latinske verbalflexion*. Han var dessuten en rekke år direktør for universitetets myntkabinett og ga ut en del numismatiske arbeider.

Referanser
----------

1. ↑   LIBRIS, libris.kb.se, utgitt 5. november 2012, besøkt 24. august 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

(da) Hammer, K. V.:  «Aubert, Ludvig Cæsar Martin», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. II, København: J. H. Schultz, 1915, s. 352.

* Ludvig Daae: «Professor Ludvig Caesar Martin Aubert». Særtrykk av *Skilling-Magazin*, 1887
* «Aubert, Ludvig Cæsar Martin», i *Nordisk familjebok*, 1. utgave, bind 1. Stockholm, 1876, sp. 1311.
* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Aubert, 2. Ludvig Cæsar Martin *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

Eksterne lenker
---------------

* Digitaliserte bøker av Aubert hos Nasjonalbiblioteket.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Frans** (eller Frands, Frants, Frantz i København, født 15. juli 1497, død mars 1511) var den yngste sønnen til kong Hans og dronning Christine. 

Han var oppkalt etter den hellige Frans av Assisi, og hadde et nært forhold til sin mor. Han bodde hos henne i Odense på Næsbyhoved slott inntil han kom til hoffet i København i 1509.

Den lille Frans var syk i mars 1511 kort tid før hans død. Ifølge gravskriften ble han bortrevet av den dødbringende pest, og ble begravet 1. april 1511 foran høyalteret i Grøbrødre klosterkirke i Odense. Dronningen påkostet bl.a. et stort stenepitafium med kongeparet og prins Frans i full figur, samt en enestående altertavle av hoffkunstneren Claus Berg, hvor Frans er avbildet sammen med resten av kongefamilien. Foreldrene ble omsider begravet på hver side av ham.

Da kirken siden skulle rives, ble lik og minnesmerker i 1805 flyttet over til St. Knuds kirke.

Eksterne lenker
---------------

* *Prins Frants – Frans 1511*, photostory.dk
* *Odense Graabrødre Kloster*, klostre.dk
* *Christine*, Dansk biografisk Lexikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** WikiTree
 |
**Esaias von Pufendorf** (1628–1689) var en diplomat i svensk og dansk tjeneste.

Bakgrunn og oppvekst
--------------------

Pufendorf ble født 26. juli 1628 i Dorfchemnitz.

Pufendorf var sønn av presten Esaias Elias Pufendörfer og hustru Margarethe Hickmann. Han hadde flere brødre, deriblant filosofen Samuel. I årene 1639–45 gikk han på Fürstenschule Grimma, i 1648 ble han magister i Leipzig hvoretter han kom til Universitetet i Jena. Her ble han lærer for Otto Wilhelm von Königsmarck, sønn av den svenske hærfører Hans Christoph von Königsmarck (1600–1663).

Svensk tjeneste
---------------

Stillingen som underviser brakte ham i berøring med svenske statsmenn, og i 1659 ble han ansatt i svensk tjeneste. Hans første utsendelse var til Sorø under krigen med Danmark i august 1659. Her skulle han bilegge en strid mellom borgerskapet og de innkvarterte troppene. I den følgende tid ble han brukt dels som en slags speider i Tyskland, dels som avsending til tyske fyrster, Nederlandene og Frankrike. I 1670 ble han regjeringsråd, senere kansler i de svenske hertugdømmene Bremen og Verden.

Dansk tjeneste
--------------

Etter misnøye med styresettet forlot Pufendorf i 1687 den svenske tjenesten i Stade og flyttet til Hamburg. Herfra bega han seg til Danmark, hvor Christian V sendte ham til Regensburg for å representere kongen som hertug av Holsten på Riksdagen. Her avled han den 26. august 1689 og kom således ikke til at oppleve dommen til tap av liv, ære og gods som den svenske hoffrett felte over ham den 2. oktober samme år.

Pufendorf ble i 1663 gift med Anna Trotzig, senere med en Veronica. Han hadde flere døtre.

Boksamler
---------

I september 1690 ble Pufendorfs bibliotek satt på auksjon i Hamburg, hvor kong Christian V kjøpte det. Auksjonskatalogen angir i tittelen at det er tale om et universalbibliotek på forskjellige språk og i de beste utgaver. Den rike samlingen av offentlige aktstykker omhandlende Danmark-Norges politiske rival Sverige, kan ha vært utslagsgivende for beslutningen om å kjøpe biblioteket. En rekke bøker i Det Kongelige Bibliotek bærer påtegningen ex. b. P. eller ex bibl. Puff. etterfulgt av et nummer. Disse bøkers titler og numre svarer til de pågjeldende titler og numre i den trykte katalogen over Pufendorfs bibliotek.

Referanser
----------

1. 1 2  Droste, Heiko: *Im Dienst der Krone: schwedische Diplomaten im 17. Jahrhundert*, 2006, s. 405
2. ↑  Brode, Reinhold, *Pufendorf, Esaias von*, Allgemeine Deutsche Biographie 26, 1888, s. 695-99. Besøkt 28. desember 2016
3. 1 2  *Pufendorf, Easiais*, Dansk biografisk Lexikon (Bricka). Besøkt 28. desember 2016
4. ↑  *Pufendorf, Esaias von*, Svenskt biografiskt handlexikon, 1906. Besøkt 28. desember 2016
5. ↑  *Det kongelige Bibliotek i støbeskeen*, Harald Ilsøe Kbh. 1999, s. 285–86. Besøkt 28. desember 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** KulturNav
 |
**Steen Bille til Søholm, Allinde og Lyngsgaard** (født ca. 1446, død ca. 1520) var en dansk ridder og riksråd. 

Han var yngste sønn av Torbern Bille til Svanholm (1399–1465) og hustru Sidsel Ovesdatter Lunge (d. 1503). Han ble oppkalt etter riksråd og lensmann hr. Steen Basse som i 1446 hadde overdratt Søholm og en stor del av sitt kjøpe- og pantegods på Sjælland mot at Torbern skulle oppkalle en av sin sønner etter ham. Etternavnet gikk snart ut av bruk, men gikk videre i Basses søstersønn av slekten Godov fra hvis datter de såkalte *nye Basser* nedstammer.

Steen Bille arvet Allinde og Søholm på Sjælland og senere Lyngsgaard i Skåne etter faren. I 1485 nevnes han som ridder, 1492 som medlem av riksrådet og fra 1495 til sin død som landsdommer i Skåne.

Familie
-------

Han var gift to ganger, første gang med Ellen Krognos (d. etter 1469) og annen gang med Margrethe Clausdatter Rønnov (d. etter 1490) fra Fyn. Med sine hustruer hadde han i alt 20 barn, hvorav 16 døde som unge eller spedbarn. Sønnene Torbern og Claus og døtrene Berthe og Elline overlevde ham. Han døde i 1519 og ble begravet i Vram kirke i Skåne.

Referanser
----------

1. 1 2  Mollerup (1888). «Bille, Steen». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 23. februar 2017.
2. ↑  Henry Bruun (1979–84). «Steen Basse». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. Gyldendal. Besøkt 23. februar 2017.
3. ↑  «Norra Vram kirke, Skåne. Gravsten. Slægtstavler for Steen Basse Bille, Ellen Krognos og Margrethe Rønnow». gravstenogepitafier. Besøkt 23. februar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
Sannidal kirke
**Sannidal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Bamble prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sannidal sogn i Kragerø kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Sannidal kirke.

Sannidal prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kragerø kirkelige fellesråd, som er underlagt Bamble prosti.

Historikk
---------

*Sandaukadalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sannidal antas å være lagt under Bamble prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 12. desember 1738 ble Bamble prestegjeld delt, ved at Kragerø sogn med Sannikedal anneks ble utskilt som eget Kragerø prestegjeld. Ved kgl.res. av 21. mars 1868 ble Kragerø prestegjeld delt, ved at Sannikedal hovedsogn og Skaatø anneks ble utskilt som eget Sannikedal prestegjeld. Ved kgl.res. av 29. august 1877 ble Skaatø sogn utskilt fra Sannidal som eget Skaatø prestegjeld.

Sannikedal kommune og sogn endret navn til Sannidal ved kgl. res. av 3. november 1917.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Sannidal

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 21.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 52.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kongelige Rescripter, Resolutioner og Collegial-Breve for Norge i Tidsrummet 1660-1813*. Forlagt af J.W. Cappelen. Trykt i P.T. Mallings Officin. 1841. s. 708.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Telemark, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Pernille Olufsdatter Krognos til Bregentved og Markie** (født ca. 1490 på Krapperup i Skåne, død 26. april 1533) var en dansk adelsfrue og godseier. 

Krognos var datter av riksråd Oluf Stigsen Krognos til Krapperup og Bollerup (d. ca. 1505) og hustru Anne Mouritsdatter Gyldenstierne (d. 1545). I 1508 giftet hun seg på Stegehus med riksråd Anders Bentsen Bille til Søholm (1477–1555) og fikk flere barn med ham. I 1526 var hun hoffmesterinne hos Frederik Is datter prinsesse Dorothea.

Krognos skal ha vært en from katolsk kvinne, som i 1511 hadde latt seg oppta i Sankt Antonii Klosters broderskap.

Hun døde i 1533 på Svenstrup gods, og ble begravet i Magleby kirke på Stevns, hvor hun ses avbildet knelende på et epitafium. Minneteksten lyder: *Anno d 1533 xiiii dage effthr paske døde ehrligh welbyrdigh qvine ffrv pernille hr anders billes lighr h begrave Gudt hed siell haffve*. Fordi hun døde før ektemannen, tilfalt hennes store gods ikke Anders Bille selv men gikk i stedet til barna.

Referanser
----------

1. ↑  Weinwich, Niels Henrich (1798). *Beskrivelse over Stevns-Herred i Tryggevælde Amt i Siælland*. Kiøbenhavn. s. 75.
2. 1 2  A. Heise (1888). «Bille, Anders». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 26. februar 2017.
3. ↑  «Præstø Amt». *Kongeriget Danmark*. 1898. Besøkt 26. februar 2017.

Portal: Danmark
Siljan kirke
**Siljan prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Skien prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Siljan kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Siljan kirke.

Siljan prestegjeld og dets sogn er nå en del av Siljan kirkelige fellesråd, som er underlagt Skien prosti.

Historikk
---------

*Sleimdalr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Slemdal antas å være lagt under Eidanger prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Slemdal sogn var annekskirke til Eidanger prestegjeld inntil det ved kgl.res. 10. juli 1847 ble lagt under Gjerpen prestegjeld. Ved kgl.res. 21. april 1856 ble Slemdal skilt ut fra Gjerpen som eget prestegjeld.

Navnet *Siljan* på kommune og prestegjeld ble innført ved kgl. res. 03. november 1917.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Siljan

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 93.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 52.
3. ↑  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Telemark, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Sauherad kirke
**Sauherad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nedre Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Sauherad kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Sauherad kirke.

Sauherad prestegjeld og dets sogn er nå en del av Midt-Telemark kirkelige fellesråd, som er underlagt Nedre Telemark prosti.

Historikk
---------

*Sauðar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Sauherad prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. 

Saude prestegjeld dannet grunnlaget for Sauherad formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Navnet *Sauherad* på kommune og prestegjeld ble innført ved kgl.res. av 3. november 1917.

Ved avviklingen bestod Sauherad prestegjeld av menighetene i Sauherad og Nes.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 214.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 54.
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
Brockenhuus' normaliserte slektsvåpen, tegnet for *Danmarks Adels Aarbog*, 1897
**Eiler Brockenhuus** (født omkring 1540, død tidligst 1607) var en dansk adelsmann fra Fyn som best huskes for sitt utsvevende liv og tragiske endelikt. Han var sønn av Claus Brockenhuus (død 1566) og Marine (Maren) Eilersdatter Friis av Hesselager (død 1576).

Allmuen i Vends herred på Fyn kunne fortelle historier om hvordan Eiler Brockenhuus eksperimenterte med kruttets kraft ved å sprenge en skorstensfeier i luften, om hvordan han mishandlet sine undersåtter og voldtok og drepte sin søster. I sognekirken Rørup skal han ha invitert folk til sin egen begravelse, for under minnehøytideligheten plutselig å sprette opp av kisten til følgets store forskrekkelse.

Kort tid etter farens død giftet han seg med Tale Mouridsdatter Emmiksen til Jerstrup. Da svogeren Otte Emmiksens døde i 1579, forførte han dennes enke Margrethe Rantzau med et barn som resultat. Det var strenge straffer for den slags nære forbindelser, og da ryktene kom kong Frederik II for øre, lot han paret stevne til den kommende herredag. De flyktet dog, men våget seg snart tilbake til Søndergaarde. Her skal han ha mishandlet sin hustru og utstedt trusler mot kongen og egnens øvrighet. Det ryktes også at han skulle ha fått et barn med sin søster og siden drept begge to, og at han i 1576 også skulle ha tatt sin mor av dage. Dette ble for meget for kongen, og Brockenhuus ble pågrepet og ført til Københavns slott.

Fengsel
-------

Det var blitt bestemt at han skulle tiltales ved Herredagen i Odense i 1584, men de foreløpige forhør avslørte så mange pinlige historier om han og søstrenes løsaktige liv at kongen oppga å holde en offentlig rettsforfølgelse. I stedet ble han overført til fengselet i Dragsholm slott (Draxholm) på Sjælland. Herfra skrev han lange brev til regjeringsråder og senere til kong Christian IV. I et av brevene beskyldte han riksrådet for å være skyld i Frederik IIs død, og for å ha lignende planer med Christian IV. Straffen ble deretter omgjort til livsvarig fengsel. I 1606 fikk han tillatelse til å få et »naadigere fængsel«, med ild og lys. I 1607 sendte han kongen en hel bok med profetier og fantasier, men synes kort tid etter å ha vært død. I ekteskapet etterlot han seg en datter og to sønner, hvorav den ene, Claus Brockenhuus (gift med Emerentze Pedersdatter Baden på Fritzøehus slott i Larvik) ble landsdommer på Fyn.

Referanser
----------

1. ↑  Eiler Brockenhuus til Søndergaarde, fynshistorie.dk
2. ↑  *Brockenhuus, Eiler (Clausen)*, Dansk biografisk Lexikon
3. ↑  Jerstrup, skeel.info[*død lenke*]
4. ↑  Eiler (den gale) Brockenhuus, finnholbek.dk
5. ↑  Claus Brockenhuus, finnholbek.dk
6. ↑  *Brockenhuus, Eiler (Clausen)*, Dansk biografisk Lexikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
Ben’s OriginalEn pakke Ben’s Original basmatiris
**Ben’s Original** er et amerikansk varemerke innen ris og andre tilhørende matvarer. Det eies av Mars, Incorporated (i USA gjennom datterselskapet Masterfoods). Merket ble først brukt av et selskap kalt Converted Rice, Inc. som senere ble kjøpt opp av Mars.

Hovedkontoret ligger i Houston i Texas. Risen ble først lansert i 1943, og var den mestselgende risen i USA fra 1950 til 1990-tallet.

I 2021 skal produktet bytte navn til Ben’s Original som en følge av opptøyene i USA i 2020.

Opprinnelse
-----------

Da hvite risbønder i Sør-Carolina ikke fikk risavlingene til å trives, «hjalp slaver fra Vest-Afrikas risregion bøndene med å få avlingen til å gro I det sørlige Amerika omtalte de hvite innbyggerne ofte de eldre sorte innbyggerne som «onkel», eller *«uncle»*, selv om de ikke var i slekt. Sent på 1900-tallet ble bruken av ordet sett på som nedverdigende. I tillegg, på 1940-tallet, ble sorte innbyggere ofte assosiert med ris. Sent på 1800-tallet ble afroamerikanere ofte brukt som maskoter for agrokulturelle produkter i USA. Denne formen for merkevarebygging har til dels fortsatt inn i det 21. århundre.

Ben’s Original produkter bærer bildet av en eldre afroamerikansk mann med sløyfe. Ifølge Mars, inc var Uncle Ben en afroamerikansk risdyrker i Texas, kjent for sin gode kvalitet på risen. Gordon L. Harwell, en entreprenør som forsynte det amerikanske forsvaret med ris under andre verdenskrig, valgte navnet *Ben’s Original' som et ledd i å øke omsetningen av risen til den gjengse amerikaner.*

Referanser
----------

1. ↑  Palmeri, Christopher (13.12.1999). «Wake Up, Mars!». *Forbes*. Besøkt 05.03.2009.
2. ↑
3. ↑  Judith A. Carney (2002). *Black Rice: The Afrivan Origins of Rice Cultivation in the Americas*. Harvard University Press. ISBN 0-674-00834-0.
4. ↑  «About Ben’s Original». Mars, Incorporated. 2005. Arkivert fra originalen 27. april 2006. Besøkt 05.03.2009.  *Arkivert på Internet Archive 27. april 2006 (original)*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ben's Original – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Leif Bøgh** (født 20. april 1871 i Bergen, død januar 1945 i Madrid) var en norsk diplomat.

Slekt
-----

Hans foreldre var bankdirektør Odin Emil Henrikssen (1834–1910) og Marie Bøgh (født 1838). Etternavnet Bøgh tok han i 1900. Han ble i 1903 gift med Lydia Jeanette Hansine (Lily) Heiberg (1876–1950), dattera til professor Hjalmar Heiberg (1837–1897) og søster til maleren Jean Heiberg. De fikk datteren Emmy i 1904.

Liv
---

Etter examen artium 1889 og cand.jur. 1894, var han i 1895 edsvoren fullmektig ett års tid, hos sorenskriver Bøgh i Søndre Søndmøre. Derpå var han sekretær ved generalkonsulatet i Hamburg i 1896 og studietur til Paris ut 1897. Fra 1898 var han i Indredepartementet, først som kopist og fra 1900 i utenriksavdelingen. Fra 1903 var han visekonsul i den franske havnebyen Le Havre, fra 1905 konstituert generalkonsul i København og fra 1906 visekonsul i Rotterdam. Fra 1909 til 1926 var han i Antwerpen, først som konstituert visekonsul, men han ble generalkonsul. Fra 1926 var han chargé d'affaires ved Norges legasjon i Madrid, forfremmet til sendemann fra 1930. Der forble han til sin død i januar 1945.

I 1911 fikk han St. Olavs Orden, ridder av første klasse, «for embetsfortjeneste», og var da blitt norsk generalkonsul i Antwerpen. I 1923 ble han forfremmet i St. Olavs Orden.

Referanser
----------

1. 1 2   Den konglige norske St. Olavs Orden[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Konas dødsår er hentet fra gravferdsetatens registre
3. ↑  Muligens halvsøsteren.
4. ↑  Detaljer er hentet fra Den kongelige norske St. Olavs Orden utgitt av Hanche i 1934.
5. ↑  Disse detaljer er fra Slekten Heiberg
6. ↑  Leif Bøgh i Hvem er Hvem 1912 og Leif Bøgh i Hvem er Hvem 1930.
7. ↑  Det fremgår i boken *Norges krig 1940–1945* at Bøgh og hans medtatte i Madrid var blant de få som ikke ble tilbakekalt i 1941: «Vår legasjon i Spania ble derimot på stedet, bestyrt av sendemann Leif Bøgh inntil han døde i januar 1945».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**International Headache Society** (IHS) er en internasjonal medlemsorganisasjon for personer og organisasjoner som har et profesjonelt engasjement med å hjelpe folk som påvirkes av hodepine. Som en veldedig organisasjon, har IHS som formål å fremme forskning, utdannelse og ledelse rundt temaet hodepine, samt å promotere folks bevissthet om hodepine verden rundt.

IHS er en internasjonal profesjonell organisasjon, som samarbeider med andre til fordel for mennesker som påvirkes av hodepinelidelser. Hovedkvarteret ligger i London, Storbritannia. Organisasjonen har et styre som består av 12 medlemmer, hvorav fire internt fra organisasjonen. IHS organiserer også 21 ulike komitéer og interessegrupper, som hver i sær har som formål å gi råd til det sittende styret i saker som angår eget fagfelt. IHS utgir også den vitenskapelige journalen *Cephalagia* og det offisielle klassifiseringsverktøyet for hodepinelidelser; International Classification of Headache Disorders (ICHD), som utgis av **Headache Classification Committee of the International Headache Society**. Gjeldende versjon er ICHD-3, som ble publisert i januarutgaven (2018) av Cephalagia.

Se også
-------

* International Classification of Headache Disorders
* Nasjonal kompetansetjeneste for hodepine
* Norsk senter for hodepineforskning
* Hodepine Norge
* Hodepinedagbok

Referanser
----------

1. ↑  Arnold, M. (2018). Headache Classification Committee of the International Headache Society (IHS) The International Classification of Headache Disorders, 3rd edition. *Cephalalgia*, **38**(1), 1-211. DOI: 10.1177/0333102417738202 PMID 29368949.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Befridde unge jødiske barn som lener seg ut vinduer av et tog som har bragt dem ut av konsentrasjonsleiren Buchenwald. Toget med påskriften «Hitler kapout» transporterte barna til et OSE-hjem i Écouis i Frankrike.
**Œuvre de secours aux enfants** (OSE; opprinnelig «Obsjtsjestvo okhranenija zdorovja evreiskogo naseleniia», kort tid etter endret til «Obsjtsjestvo Zdravookhranenija Evreev» - OZE, Organisasjonen for vern om jødenes helse) er en almennyttig organisasjon grunnlagt av leger den 7. august 1912 i St. Petersburg i Russland for å hjelpe syke jødiske barn. Den fikk snart avdelinger i en rekke europeiske land. I 1921 ble den forbudt i Russland, ettersom den ikke ville underordne seg en statlig jødisk paraplyorganisasjon og derfor hadde trådt ut av denne. I 1923 hadde organisasjonen sitt stede i Berlin under æresformannskap av Albert Einstein. Etter nasjonalsosialistenes maktovertagelse i 1933 ble hovedsetet flyttet til Paris.

Etter den tyske okkupasjon av Nord-Frankrike ble hovedsetet i 1940 flyttet til Vichy-Frankrike, og så i 1943 til Geneve i Sveits. Fra 1950 har setet atter vært i Paris.

OSE har flere søsterorganisasjoner; det i 1880 i St. Petersburg grunnlagte jødiske selskap for håndverks- og jordbruksarbeid Organisation, Reconstruction, Travail (ORT), og den betydelige amerikanskje hjelpeorganisasjonen American Jewish Joint Distribution Committee, forkortet *Joint*.

Referanser
----------

1. ↑  Selskapet for fremme av den jødiske befolknings helse
2. ↑  [ The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe - OZE.
3. ↑  S. 63 Börries Kuzmany, *Die Sowjetmacht und die Konstruktion einer weltlichen jüdischen Nation 1917 - 1922*, Magisterarbeit Universität Wien 2003
4. ↑  ORTs mål var assistanse til yrkesutdannelse og teknisk utdannelse, med egne skoler, for å gi fattige jøder en starthjelp.
5. ↑  (de) Jacques Picard: «Organisation Reconstruction Travail (ORT)» i *Historisches Lexikon der Schweiz*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC
 |
Innseiling til Tórshavn.  Foto: Stig Nygaard 
**Suðurstreymoy** (IPA: [suwurstrɛimi], foreldet dansk skrivemåte: *Sydstrømø*) er en landsdel på Færøyene. Den 1. januar 2016 hadde Suðurstreymoy 19 582 innbyggere, fordelt på 14 byer og bygder, deriblant hovedstaden Tórshavn. Suðurstreymoy utgjør den sørligste tredjedelen av øya Streymoy samt de tilstøtende øyene Nólsoy, Hestur og Koltur. Suðurstreymoy avgrenses mot Norðurstreymoy mellom Kollafjørður og Kaldbaksfjørður i øst og mellom Skælingur og Norðradalur i vest.

Suðurstreymoy og Norðurstreymoy utgjør ett syssel i politi- og rettsvesenet. Siden 2010 har Streymoy, Vágar og Sandoy sysler utgjort egne rettskretser, men et felles politidistrikt.

Suðurstreymoy har siden 2014 vært inndelt i et østlig, et vestlig og et nordlig prestegjeld i Fólkakirkjan.

Hele Suðurstreymoy er en del av kommunen Tórshavn, som også omfatter bygdene ved Kollafjørður.

I Færøyenes skipsregister hører Suðurstreymoy og bygdene ved Kollafjørður til Tórshavn (TN).

Referanser
----------

1. ↑  «IB01030 Fólkið skift á kyn, aldur og bygd 1. januar» **(færøysk)**. Hagstova Føroya. Arkivert fra originalen 4. august 2017. Besøkt 25. mars 2017.
2. ↑  Weitemeyer, Harald (red.) (1904). «Sydstrømø Præstegæld». *Kongeriget Danmark* **(dansk)**. 5 (3 utg.). København: G.E.C. Gads Boghandel. s. 850–852.
3. ↑  «Nýggir sýslumenn settir» **(færøysk)**. Heimabeiti. 4. mai 2010. Arkivert fra originalen 11. april 2016. Besøkt 30. mars 2017.
4. ↑  Brend, Snorri (9. januar 2014). «Fólkakirkjan: Nýtt prestagjald er á veg» **(færøysk)**. portal.fo. Arkivert fra originalen 26. mars 2017. Besøkt 25. mars 2017.

Portal: Færøyene
**Finnmarkskomiteen for de evakuerte** var en hjelpeorganisasjon som ble opprettet i 1945 og avviklet i 1946. Den hadde som formål å hjelpe tvangsevakuerte finnmarkinger på Østlandet. Komiteen ble ledet av Jenny Kummeneje fra Hammerfest.

Tvangsevakueringen av Finnmark høsten 1944 omfattet ca. 45 000 mennesker, spredt over hele landet. I og omkring Oslo bodde om lag 200 finnmarkinger. På Universitetet i Oslo sentrum organiserte Svenskehjelpen bespisning for de evakuerte, og der møttes finnmarkingene for å få mat og nyheter fra Finnmark. Da freden kom var det slutt på suppeutdelingen på Universitetet, og finnmarkingene mistet sin møteplass. Den 18. juni 1945 ble det avholdt et massemøte i Folketeaterbygningen for å opprette en komité som kunne ivareta behovene til de evakuerte. De fikk leid et lokale i Wergelandsveien 15, og dette «Finnmarkshuset» ble samlingssted og suppestasjon for de evakuerte.

Fra januar 1946 var komiteen også oppnevnt som Nasjonalhjelpens «Hjelpenevnd for Finnmark».

Komiteen avsluttet sitt arbeid i mars 1946.

Referanser
----------

1. ↑  Beretning for Finnmarkskomiteen for de evakuerte, Oslo mars 1947
**Johan Christian Constantin Brun** (født 27. november 1746 i Rostock, død 19. februar 1836 i København) var en tysk-dansk forretningsmann og geheimekonferensråd.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Brun kom opprinnelig fra fattige kår i Rostock.[] Han fikk handelsutdannelse i Lübeck og ble senere etablert med et firma i St. Petersburg der han ble utnevnt til dansk konsul. I egenskap av dansk konsul kom han til København i 1781.

Han ble kongelig administrator ved den vestindiske handel og under Bruns ledelse gikk det Vestindisk-guineisk Kompagni over til staten. I tillegg til sin offentlige virksomhet drev Brun med omfattende forretningsvirksomhet og samlet seg en stor formue i kapital og eiendom. 

Brun giftet seg med Friederike født Münter i 1783. I løpet av ekteskapet fikk de følgende barn: Friderich Carl Balthasar (1784), Charlotte (1788), Augusta (1790) og Ida (1792). 

Friederike Brun ble et midtpunkt i salonglivet i familiens hus, det senere Moltkes palé, i Bredgade og på landstedet Sophienholm i sommerhalvåret. Brun engasjerte den franske arkitekten Joseph-Jacques Ramée som fikk bygget om Sophienholm i streng fransk klassisisme. 

Brun var innehaver av storkorset av Dannebrog.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i BDL
* Sophienholm: Salonlivet

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Nils Victor Swensson** (født 22. mars 1896 i Trondheim, død 30. juli 1976 samme sted) var en norsk lege og politiker (H).

Han vokste opp i Swenssongården ved Torvet i Trondheim, der familien drev møbelhandel. Foreldrene var Pehr Gustaf Swensson og Julie Augusta Lynum. Nils Victor Swensson var yngre bror av lege og stortingsrepresentant Signe Swensson.

Han tok artium i 1914 og medisinsk embedseksamen i 1921. Han var først sykehuslege i Oslo og Bergen. I 1925 kom han tilbake til Trondheim. Han var overlege ved epidemiavdelingen ved Sentralsykehuset i Trondheim og prosektor ved avdelingens laboratorium frem til han avgikk med pensjon i 1963.

Swensson var formann i Vanføres Vel i Trøndelag fra 1951, formann i Trøndelag krets av Norges Badeforbund 1950–1957, formann i Trondheims forening for tuberkulosens bekjempelse 1949–1953, formann i Trøndelag medisinske selskap 1940–1943 og formann i Spareskillingsbankens forstanderskap fra 1943.

Swensson var medlem av Trondheim bystyre og formannskap 1935–1945 og formann i Trondheim Høyre 1936–1938.

Han var frimurer og provincialmester i Trondhjems Provincialloge 1965–1970.

Han ble tatt opp som medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i 1941. Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1963.

Referanser
----------

1. ↑   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Steenstrup, Bjørn (red.) (1973). «Swensson, Nils Victor». *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 546.
3. ↑  «Dødsfall». *Aftenposten*: 13. 6. august 1976.
4. ↑  Sætherskar, Johs. (red.) (1949). *Det norske næringsliv. Sør-Trøndelag fylkesleksikon*. Bergen: Det norske næringslivs forlag. s. 710.
5. ↑  Schmidt, Olaus (1960). *Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Matrikkel 1760–1960*. Trondheim. s. 162.

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Geni
 |
**MS «Africa Mercy»** er et sykehusskip i humanitær tjeneste for organisasjonen *Mercy Ships*. Skipet segler med Panama-flagg. Skipet er per desember 2023 et av Mercy Ships' to sykeshusskip i aktiv tjeneste. «Africa Mercy» har seks operasjonssaler og en sengepost med 78 senger.

Historie
--------

Skipet ble bygget som jernbanefergen MS «Dronning Ingrid» i 1980 i Helsingør i Danmark. I 1999 ble det kjøpt av Mercy Ships ved hjelp av en donasjon fra Balcraig Foundation. I april 2000 ble skipet omdøpt til «Africa Mercy», og en større ombygging startet. I mars 2007 ble ombyggingen sluttført ved A & P Shipyard i England. Prosjektet ble da omtalt som det største av sitt slag noensinne i Storbritannia.

*Fride på skipet*
-----------------

Våren 2010 gikk fjernsynsserien *Fride på skipet* på NRK Super. Serien handlet om den åtte år gamle norske jenta Fride Tvedt, som dro på tokt med nødhjelpskipet Africa Mercy sammen med faren som er tannlege og moren som er sykepleier. Hun har ytterligere to søsken som også er med på skipet. Serien ble produsert av det kristne produksjonsselskapet TV Inter og ble et populært innslag i Barne-TV.

Skipet var også med i de to første episodene av det svenske matprogrammet *Landgång* i 2014.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  ««Africa Mercy» - Har tjent nasjoner i Afrika siden 2007». *Mercy Ships Norway*. Besøkt 10. desember 2023.
2. ↑  Vårt Land.no (30. april 2010) *TV-seerne fryder seg over Fride*[*død lenke*] Besøkt 13. mai 2010

Eksterne lenker
---------------

* (en) IMO 7803188 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) MS «Africa Mercy» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* skipsrevyen.no *Norske lærlinger på Africa Mercy på den internasjonale sjøfartsdagen*
* hhvferry.com *Bilder og historie om skipet*