recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arbeidets orden** (tsjekkisk: *Řád práce*) var en tsjekkoslovakisk orden. Den ble innstiftet 3. april 1951. *Arbeidets orden* hadde en klasse. Ordenen ble tildelt enkeltpersoner, bedrifter eller andre kollektiver for fremragende bidrag til produksjonen, økonomien eller teknologi. Ordenen ble tildelt av republikkens president.

Ordenstegnet for *Arbeidets orden* var i sølv og besto av et tannhjul belagt med hveteaks. Over dette var det plassert en femtagget rødemaljert stjerne med kanter i sølv. Midtmedaljongen viste en oppadstigende sol sammen med innskriften «ČEST PRÁCI» («arbeidets ære»). Baksiden bar hammer og sigd samt en innskrift med forkortelsen for landets offisielle navn, det vil si til 1960 «ČSR» for Den tsjekkoslovakiske republikk, deretter «ČSSR» for Den sosialistiske republikken Tsjekkoslovakia. Ordenstegnet var opphengt i et blått bånd med en lys blå midtstripe. Fargene skulle tilsvare arbeidstøyets.

*Arbeidets orden* ble avskaffet i 1990 i forbindelse med sosialistregimets fall og overgangen til flerpartidemokrati i Tsjekkoslovakia.

Litteratur
----------

* (en) «Czechoslovakia» i Robert Werlich: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 106–107.

Eksterne lenker
---------------

* Řád práce, Československé řády a vyznamenání.
**Dionysios Solomos** (*Διονύσιος Σολωμός*; født 8. april 1798, død 9. februar 1857) var en gresk lyriker fra Zakynthos. Han er best kjent for å ha skrevet diktet «Hymne til friheten» (*Ύμνος εις την Ελευθερίαν*, *Imnos is tin Eleftherian*) i 1823. Diktet er i dag den greske nasjonalsangen. Hele diktet har 158 vers, noe som gjør dette til verdens lengste nasjonalsang, men normalt regnes bare de første versene som selve nasjonalsangen.[]

Liv og virke
------------

Han ble født i en velstående familie og i 1808 reiste han til Italia hvor han studerte juss. Etter ti år returnerte han til Zakynthos med en solid bakgrunn innen litteratur og er anerkjent som lyriker i litteraturkretser.[]

På slutten av 1828 forlot han Zakynthos og bosatte seg i Kérkyra for å kunne hengi seg til lyrikken. Da han returnerte fra Italia bragte han med seg lyrikk med religiøst innhold. Siden skrev han noen sonetter og lyriske dikt. Hans første lange dikt var «Hymne til friheten».

Solomos døde av apopleksi. Hans levninger ble flyttet til Zakhynthos i 1865.

Det er verdt å nevne at Solomos ble berømt som dikter allerede i ungdommen og har forblitt populær siden.[]

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, oppført som Dhionisios Count Solomos, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Dhionisios-Count-Solomos, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Babelio, Babelio forfatter-ID 94224, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nobelprize.org[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.greeka.com[Hentet fra Wikidata]

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
Lanternen en uke før åpningen. Bygges av Timber.
**Timber as** er et snekker- og tømrerverksted som er kjent for sitt arbeid med formgivning, teknisk prosjektering, produksjon og montering av tømmerrammer. Bedriften hevder å være den eneste av sitt slag i Norge og leverer tømmerrammer i hele Norge og Skandinavia, blant annet til Atelier Oslos amfiscene i Sandnes som en del av prosjekter knyttet til Stavanger som kulturby i 2008 (Norwegian Wood).

Tømmerrammer er bærende trekonstruksjoner i alt fra mindre hus eller hytter til store bygninger. Konstruksjonene blir som oftest utført i heltre med dimensjoner fra 5"x5" til 10"x10". Tredelene ligger helt eller delvis på innsiden av ytterkonstruksjonene og blir sammenføyd med treforbindelser basert på tapper, forsatser, låser og dybler. Eksempler på slike konstruksjoner er vegger av tungt bindingsverk, synlige bjelkelags- og takkonstruksjoner, søyle- og dragerkonstruksjoner, tårnkonstruksjoner m.m.

I engelskspråklig tradisjon bruker man begrepene «timber frame» eller «post and beam» om denne konstruksjons- og byggemetoden.

Eksterne lenker
---------------

* aftenbladet.no Timber bygger et lyspunkt til Sandnes
* Bilder med tømmerrammer fra Commons
* Prosjekter under «Norwegian Wood», Stavanger som kulturby 2008
**Forsvarets studiesenter** er et studiesenter innen Forsvaret som i dag hører inn under Forsvarets høgskole. Studiesenteret har siden 2002 holdt til i Næringshagen i Målselv. Studiesenteret har tre sivilt ansatte medarbeidere, som også inngår i administrasjonen til Fokus hovedkontor på Bardufoss.

Det er over 500 studenter per år ved Studiesenteret, de fleste er personell i Forsvaret som studerer på deltid mens de jobber. Undervisningen har 30-50% progresjon og komprimerte samlinger, stedlig eller via videokonferanser eller begge deler. Forsvarets eksternt etterspurte studier på bachelor- og masternivå leveres av akreditterte høyskoler og universiteter etter anbud. Forsvarets studiesenter koordinerer også regionale studier desentraliserte profesjonsstudier som er lagt til Indre Troms og finansiert av utdanningsdepartementet. Disse studiene har fra 75 til 100% progesjon og er samlingsbaserte med nye kull annethvert år.

Historie
--------

Forsvarets studiesenter ble i 1989 etablert som et sivil-militært prosjekt mellom Troms landforsvar, Kommunene Bardu, Målselv og Sørreisa, Universitetet i Tromsø og Høgskolestyret i Troms. Senteret ble åpnet av forsvarsminister Johan Jørgen Holst den 7. september 1989 og hadde lokaler i Heggelia i Målselv. Studiesenteret ble tatt inn på Statsbudsjettet i desember 1993. Studiesenteret har hatt vekslende organisasjonstilhørighet; Forsvarets overkommando, Distriktskommando Nord-Norge, Brigade Nord og fra 2004 Forsvarets høgskole, avdeling Fokus (Forsvarets kompetanse- og utdanningssenter) som også inkluderer tidligere VO (Voksenopplæringen). Studiesenteret flyttet i 2002 til nye Næringshagen i Målselv.
**Orocarni** er en fiktiv fjellkjede som er fra J.R.R. Tolkiens Midgard. Den var svært langt mot øst.

Orocarni fortsatte grovt sett linjen av *Rødfjellene* som var skapt valaene før Ardas symmetri ble ødelagt i valaenes krig mot Melkor.

På Orocarnis vestre skråning vokste *Vill Skogen*, og nær den var det en stor foss og en elv som fløt inn i innlandssjøen Helcar sjøen hvor bukten Cuiviénen lå, hvor alvene hadde våknet.

Ved deres nordre ende var Orocarni forbundet med Ered Engrin, og skapte en lignende formasjon som Ered Luin langt mot vest.

Fire av dvergenes syv fedre våknet opp i denne fjellkjeden.

Etter slutten av det første tidevervet forble Orocarni, og formet den østre enden av landet Rhûn.

En av elvene som hadde sitt opphav i Orocarni rant inn i innlandssjøen Rhûnhavet.

Fordi Orocarni var så langt mot øst ble de ikke besøkt av Eldaene, og Edain kom ikke det før det fjerde tidevervet. Orocarni er ikke nevnt i noen av historiene fra Vestmarks røde bok (*Hobbiten* og *Ringenes herre*).

Portal: Litteratur
***Deilig er jorden*** er en norsk livssynsserie Sunniva Gylver som gikk på TV 2 i 1997. Med seg hadde hun Espen Sletner, som utfordret folk med spørsmål om tro og tvil, kjørende i sin drosje på sene kvelder i hovedstaden.

Om serien
---------

Konseptet gikk ut på at Gylver inviterte gjester «hjem» til seg for å snakke om alt fra fordommer, til tro, tvil og det kristne budskap. «Deilig er jorden» var en flerkameraproduksjon, med et studio innredet som en leilighet. Serien etterfulgte den suksessfulle livssynsserien *Nåde den som tror*.

Den «gode samtalen» fikk mye rom i programmet. Programmene var temabasert, og i løpet av serien fikk hun besøk av gjester som snakket om tilgivelse og forsoning, engler, spisevegring, helbredelse, om å komme til tro og himmel og helvete, for å nevne noen. Av og til var det besøk av kjente mennesker, men først og fremst var dette et program med vanlige folk. Sentralt i programmet sto dagboken, hvor Sunniva satte tema for programmet, og fikk lov til å mene noe rundt de forskjellige gjestene og temaene.

Referanser
----------
Thekchok Dorje, den fjortende Karmapa med den karakteristisk svarte kronen.
**Karma-kagyü** (tibetansk: ཀརྨ་བཀའ་བརྒྱུད; wylie: *karma bka'-brgyud*) eller **kamtsang** er en retning innen kagyü-skolen, en av de fire store skolene innen tibetansk buddhisme, og har fått en viss spredning i den vestlige verden.

Linjens åndelige overhode bærer tittelen *Gyalwa* Karmapa. Karma-kagyü kalles i blant for **«svarthattene»** (svarthattsekten), noe som henspiller på den svarte kronen som bæres av Karmapa.

Karma-kagyü tilhører vajrayana-grenen av mahayana-buddhismen. Det er en triyana-skole, det vil si at munker og nonner skal holde seg til sine vinaya-løfter, mens lekmenn opprettholder upasaka-løftene. Sekten betoner ikke sølibatet like sterkt som andre retninger innen den tibetanske buddhismen, men verdsetter i stedet forskjellige mystiske bruk. Mange lamaer innen karma-kagyü er gifte.

Karma-kagyü-skolen ble grunnlagt av den første Karmapa, Düsum Khyenpa (1110-1193), som ved sin død erklærte at han skulle reinkarneres som sin egen etterfølger. Dette anses å ha lagt grunnen for tradisjonen med reinkarnerte lamaer i den tibetanske buddhismen, og karma-kagyü-linjen av reinkarnerte lamaer har fortsatt inn i våre dager.

Under mingdynastiet nøt karma-kagyü offisiell støtte fra keiserhoffet, og i 1406 utså Yongle-keiseren den femte Karmapa til «keiserlig lærer» (*guoshi* 國師). Denne støtte opphørte imidlertid under Jiajing-keiserens regjering.

Siden den 16. Karmapa døde i 1981 har to rivaliserende inkarnasjoner av Karmapa blitt identifisert, noe som har ført til et dypt skisma innen karma-kagyü. Dette er blitt kalt Karmapa-kontroversen.

Litteratur
----------

* Buckley, Michael; Strauss Robert, Taylor Chris (1995) *Tibet: travel survival kit*. Lonely Planet. ISBN 0-86442-289-X
* Waddell, L. Austine (1972). *Tibetan Buddhism: with its mystic cults, symbolism and mythology and in its relation to Indian Buddhsim*. New York: Dover. ISBN 0-486-20130-9

Referanser
----------

1. ↑  Robert Barnett, *Lhasa: Streets with Memories* (New York, 2006), s. 187.
2. ↑  Buckley, s. 50.
3. ↑  Evelyn Sakakida Rawski: *The Last Emperors: A Social History of Qing Imperial Institutions* (Berkeley, CA: University of California Press, 1998), s. 245.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
**Gudmund Groven** (født 9. oktober 1945, død 12. mai 2021) var en norsk skuespiller og teaterinstruktør. Han var gift med Kristin Lyhmann. De bidro sterkt til å bygge opp opp Lenseteatret i Skiptvet. De hadde fire barn, og han var komponisten Eivind Grovens yngste barn.

Groven ble uteksaminert fra Statens Teaterhøyskole i 1975. Han hadde òg teatervitenskap fra Universitetet i Oslo. I 1974 ble han ansatt ved det nyopprettede Telemark Teater (nå Teater Ibsen) der han var til 1980. I denne perioden hadde han sentrale roller, blant annet i *Kjenner du Melkeveien?* av Karl Wittlinger (til norsk ved Jon Lennart Mjøen) og Ibsens *Vildanden* der han framstilte Gregers Werle. Familien flyttet til Skiptvet i Østfold, og sammen med Kristin Lyhmann drev han friteatergruppen *Campbellerteatret* 1980–86. Etter en tid som frilansskuespiller ble han i 1991 fast knyttet til Østfold teaterverksted, nå Østfold Internasjonale Teater, og arbeidet som skuespiller og regissør ved teaterverkstedet i godt 20 år.

Groven spilte Benk Hodden i filmen *Rallarblod* fra 1975 (bygd over Kristoffer Uppdals roman *Dansen gjennom skuggeheimen*) der Nils Ole Oftebro hadde hovedrollen. Han hadde også roller i TV-oppsetninger og turnerte med forestillinger i Norge og Sverige, også selvskrevne.

Rut Tellefsen satte opp *Kjenner du Melkeveien?* på Telemark teater i 1976 med Gudmund Groven og Gard Øyen i de to rollene. Det var en krevende faglig utfordring som de to unge skuespillerne ifølge pressen levde opp til. Hovedstadsavisen Dagbladet, skriver blant annet: «Rut Tellefsen leverer sitt første arbeid i regi-faget, og meg forekommer det at hun sammen med de to aktørene Gudmund Groven og Gard Øyen har forløst mye av egentonen i stykket ... Gudmund Groven i legerollen pålegges å utføre en rekke andre roller ... det fordrer rask omskiftelighet, parodisk evne m.v. det vi litt slapt kaller gjøglerglede. Og den finnes her. Best, etter min oppfatning, er han som pedantisk rådhussekretær og italiensk krovert.» Ifølge *Porsgrunn Dagblad* mestret Groven de krevende oppgavene med å gå ut og inn av stadig nye roller og fikk «vist sin allsidighet».

Gjennom en rekke år var Groven knyttet til Suttungteateret på Tangen der han bl.a. spilte kramkaren Brigt i *Driftekaren* av Hans E. Kinck, og René i *Barnemordersken* av Henrik Wergeland, og regisserte forestillinger som *Faustina Strozzi* av Jonas Lie og *Verden tilhører oss Jurister* av Henrik Wergeland.

Referanser
----------

1. 1 2   Våre Minnesider, jolstad.vareminnesider.no, besøkt 18. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Gudmund Groven» **(norsk)**. Våre minnesider. Besøkt 18. mai 2021.
3. ↑  «Østfold Internasjonale Teater forklarer navnevalget: Østfold er internasjonalt». *www.f-b.no* **(norsk)**. 18. februar 2020. Besøkt 7. august 2020.
4. ↑  Dagbladet 5. oktober 1976
5. ↑  *Porsgrunn Dagblad* 4. oktober 1976. *Varden* 2. oktober 1976 uttaler seg i liknende vendinger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gudmund Groven på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Gudmund Groven hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Fulani-fletter** er fletter som har et mønster der rastafletter flettes fra baksiden til fronten med tradisjonelle framside-til-bakside rastafletter.

Stamflettemønsteret til Fulani-fletter identifiseres av en rastaflett flettet nedover midten av hodet til en person fra foran til bak. Ytterligere rastafletter på hver side av hodet som henger på hver side av hodet til person. Det er veldig vanlig å inkludere dekorasjoner som afrosentriske tre-, metall- eller plastperler. Fulani-fletter er noen ganger raskere å installere enn andre beskyttende stiler som boksfletter eller faux locs. De er relativt enklere å vedlikeholde også. Personer med Fulani-fletter har en tendens til å gå lenger mellom vasker når de har beskyttende stiler; men på grunn av mellomrommene gir Fulani-fletter en lettere tilgang til hodebunnen i tilfelle personen trenger å fukte hodebunnen. Fuktighet kan opprettholdes ved hjelp av en spray, balsam eller eteriske oljer.

Bakgrunn
--------

Fulanifolket, også kjent som Fula eller Fulany er en etnisk gruppe i Sahel og Vest-Afrika. De er et nomadisk gjetersamfunn og primært muslimer. Mange Fulanier ble tatt til fange og brakt til Nord-Amerika mellom 1500- og 1800-tallet under Den atlantiske slavehandelen. De fleste stammer fra Mali, Senegal, Guinea og Kamerun.

Hår spiller en viktig rolle i den afrikanske kulturen og sivilisasjonen. Det kan symbolisere opprinnelse, sosial status, rikdom, religion eller sivilstand. I denne forbindelse dekorererte Fulani-kvinner håret med tilbehør som perlehår og kauriskjell. De var karakterisert med langt hår som flettes i fire eller fem fletter og noen ganger sløyfe på sidene. Kvinnene la ofte sølvmynter og rav til de flettene som ornamenter. Som tradisjon blir noen av disse myntene arvet ned i familien i generasjoner.

Referanser
----------

1. ↑  «Fulani braids». *Ebena* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 14. juni 2020. Besøkt 14. juni 2020.
2. ↑  Moore-Karim, Amanda (9. august 2019). «Fulani Braids — Cultural Intersectionality or Appropriation?». *Medium* **(engelsk)**. Besøkt 14. juni 2020.
***Karmakongen*** er en ungdomsroman av Harald Rosenløw Eeg, utgitt på Aschehoug i 2000. *Karmakongen* er Rosenløw Eegs femte roman skrevet for unge lesere.

Handlingen
----------

Romanen forteller to parallelle historier. På nåtidsplanet forteller den unge jeg-fortelleren sin egen historie over et tidsrom av ca. to år, og med korte tilbakeblikk i barndommen. Han lever sammen med sin enslige mor, og med savnet av en far som forlot dem for lenge siden, og som han ikke kan huske. Mora kompenserer for savnet ved å knytte gutten tett til seg, og atskille seg og gutten fra omverden. Hun hyller han inn i en forestilling om at de er annerledes og unike – rett og slett av kongelig byrd, og derfor ikke skal pleie omgang med andre. Hun bader han og steller han og sover sammen med han som hun alltid har gjort, og etter som gutten vokser til, får forholdet noe nesten incestuøst over seg. Mens mora ikke forstår eller ikke vil forstå at gutten begynner å bli voksen, blir rutinene deres for han mer og mer beklemmende.

Hun livnærer seg av å gi pianotimer, mens gutten i mangel av venner går til sin faste plass i utkanten av kirkegården og fører lange samtaler med en gutt på hans egen alder som døde i en bilulykke for flere år siden. De eneste han ser ut til å omgås er Jensens nedenunder; enslig far med datteren Maja og den litt eldre Emil. Det er når jeg-personen plutselig finner seg midt oppe i et hett kjærlighetsforhold til Maja at ting kommer i bevegelse. Nå starter kampen for løsrivelse fra mora, som også omfatter kampen for å få henne tilbake til virkeligheten.

Den andre historia fortelles i innskutte kapitler i nåtidshistoria. Den tar utgangspunkt i et bilde som han har fått av Jensen; bildet av den vietnamesiske buddhistmunken Thich Quan Duc, som i 1963 brente seg selv til døde på et trafikkert gatehjørne i Saigon i protest mot regjeringas samarbeid med vestlig imperialisme i landet. For jeg-personen får bildet av den brennende munken en symbolsk betydning, ved at det knyttes følelsesmessig til farens plutselige forsvinning.

Den egentlige hovedpersonen i denne andre fortellinga er den vietnamesiske nonnen Ni Co, som var øyenvitne til Thichs selvmord. Det er en fortelling om et menneske som kommer ut for en rekke uforskyldte ulykker, og som tålmodig avfinner seg med sin skjebne.

I siste halvdel av romanen samles trådene mellom de to historiene. Jensen, som deler jeg-personens dragning mot historia om Ni Co og Thich Quan Duc, inviterer han med seg på en reise til Vietnam for å se åstedet i Saigon og kanskje også følge sporene av Ni Co. Når de kommer tilbake fra denne reisen – etter virkelig å ha fått møte den gamle nonnen – føler de begge at de er en annen enn før de reiste. Jeg-personen gjenforenes med Maja, og hjemme hos mora venter den store overraskelsen: Faren er dumpet ned som en deus ex machina, og verden er for første gang hel.

Portal: Litteratur
***Stenocladius*** er en slekt av lysbiller. Disse insektene har fått sitt navn ettersom de er istand til å frambringe lys.

Utseende
--------

Hannene er middelsstore, avlange, røde og svarte lysbiller med kamformede antenner, trådformede hos hunnene.

Levevis
-------

Lysbillene er nattaktive insekter. De finnes i mange ulike naturtyper (*habitat*), som fuktige enger, langs skogsbryn, bekker, i hager og parker. De finnes i lavlandet, men kan også finnes oppover i fjellet, men ikke over skog-grensen. Larvene til sankthansormen, som lever i Norge, spiser skallbærende snegler, som de dreper med et giftig bitt. De sprøyter så inn fordøyelsesenzymer som langsomt løser opp sneglen, og slurper i seg innholdet. De kan leve ganske lenge på en snegle.

De spesielle lysproduserende organene er plassert på bakkroppen. Larvene lyser nok som en advarsel til rovdyr om at de kan inneholde giftige kjemikalier. Men for de voksne er det ofte hunnen som sender ut lysblink. Hun er vingeløs, sitter i vegetasjonen og gjør det for å tiltrekke seg partnere.

Hunnene kryper opp i vegetasjonen like før det blir mørkt. De velger gjerne en åpen plass slik at lyset kan ses på lang avstand. Hannene som flyr lavt over vegetasjonen, straks de oppfatter hunnes lyssignal, flyr de til henne. I tropiske strøk er det mange ulike arter og de har utviklet egne lyssignaler (blinking) for å kunne kjenne igjen individer fra samme art.

Utbredelse
----------

Artene lever i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Orden **biller** (Coleoptera)
	+ Underorden  **Polyphaga**
		- Overfamilie  **Cantharoidea**
			* Familien **lysbiller** (Lampyridae Fleming, 1821)
				+ underfamilie **Ototretinae** McDermott, 1964
					- * slekten ***Stenocladius*** Deyrolle & Fairmaire, 1878
							+ *Stenocladius azumai* Nakane, 1981
							+ *Stenocladius bicoloripes* Pic, 1918
							+ *Stenocladius ceylonicus* Wittmer, 1979
							+ *Stenocladius chinensis* Geisthardt, 2004
							+ *Stenocladius davidis* Fairmaire, 1878
							+ *Stenocladius distinctus* (Bourgeois, 1909)
							+ *Stenocladius fairmairei* (Bourgeois, 1890)
							+ *Stenocladius flavipennis* Kawashima, 1999
							+ *Stenocladius horni* (Bourgeois, 1905)
							+ *Stenocladius rufithorax* Wittmer, 1995
							+ *Stenocladius shirakii* Nakane, 1981
							+ *Stenocladius vittatus* Gorham, 1903
							+ *Stenocladius yoshikawai* Nakane, 1981
							+ *Stenocladius yoshimasai* Kawashima, 1999

Referanser
----------

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stenocladius* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Stenocladius* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Stenocladius* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Stenocladius* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stenocladius* hos NCBI Rediger på Wikidata
***Stenocolus*** er en slekt av biller som bare er kjent med én art fra California. Av utseende kan de minne litt om smellere (Elateridae). Deres fylogenetiske plassering er usikker. Her er de regnet til overfamilien mudderbiller (Dryopoidea), men flere trekk ved larvene kan tyde på at de er nært beslektet med engbiller (Dascillidae). Larvene lever i rennende vann og er spesielle ved at de har både spirakler (trakéåpninger) og ytre gjeller, altså dobbelt sett åndingsorganer.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 14-22 millimeter), avlang, mørkbrunlig bille. Kroppen er kledt med korte, nedliggende, lyse hår. Antennene er trådformede og forholdsvis korte hos hunnen, kraftigere og sagtakkede hos hannen, hodet kort og bredt med middelsstore fasettøyne. Pronotum er rundet, bredere enn langt. Dekkvingene er ganske lange, jevnbrede, langt tilspissede bak. Beina er forholdsvis korte.

Levevis
-------

Larvene lever blant døde blader i rennende vann. Ellers er lite kjent om biologien til disse uvanlige billene.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra California.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien mudderbiller (Dryopoidea) eventuelt Engbiller (Dascilloidea)
			* Familien **Eulichadidae** Crowson, 1973
				+ Slekten ***Stenocolus*** LeConte, 1859 – bare én art
					- *Stenocolus scutellaris* LeConte, 1859 – bare kjent fra California

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stenocolus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Stenocolus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stenocolus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Stenocolus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Stenocolus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* Bilder fra Delta interactive key – Elateria: *Stenocolus scutellaris*, larve:
**Gudleiv Forr** (født 1940) er en norsk journalist, sakprosaforfatter og historiker som var vært ansatt i *Dagbladet* i det meste av sin yrkeskarriere.

Forr er født i Inderøy som sønn av pramskipper Olav Forr og hustru Hanna Cecilie (pikenavn Ulven), begge fra Inderøy.

Han ble cand.philol. i 1968 ved Universitetet i Oslo med historie hovedfag, norsk mellomfag og statsvitenskap grunnfag. Han har også studert amerikansk historie ved University of Texas. Han begynte i *Dagbladet* i 1969 og har der arbeidet som journalist, kommentator og vært redaktør for lederartikler. Han har gjennom sin journalistikk vært særlig opptatt av utdanningen- og forskningens rolle i samfunnsutviklingen. Han har som historiker vært særlig opptatt av kunnskapsrevolusjon på den norske landsbygda på 1800- og 1900-tallet. Forr gikk av med pensjon i 2007, men har også etter det skrevet artikler til avisa.

Forr var også redaktør for fagboka *Landsgymnaset* (2007) og har videre vært bidragsyter i bøker som *Vårt eget språk* (1987) og *Norsk litteraturhistorie. Sakprosa* (1998). Han var i perioden 2008–2009 engasjert med å skrive historien om Institutt for fredsforskning (PRIO). Boka fikk tittelen *Strid og fred* og utkom på Pax forlag i 2009. I 2000 utgav Pax forlag boka *Dagblad-tekster fra den politiske arena*, som er et utvalg av hans artikler fra de siste 30 årene. Utgivelsen kom i forbindelse med hans 60-årsdag.

I 2002 ble det kjent i fagbladet *Journalisten* at Forr, sammen med andre betydelige samfunnstopper, i 25 år hadde vært del av et nettverk kalt «Visjonsgruppen».

Han tildelt Gullpennen i 2001 og Sverre Steen-prisen i 2011.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 3. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk Telegrambyrå, utgitt 3. august 1990, besøkt 3. september 2021, «Redaksjonssekretær Gudleiv Forr er 50 år 26.august.»[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Åmås, Knut Olav (red.) (2008). *Hvem er hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 14. ISBN 978-82-03-23561-0.
4. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (1958). *Norges bebyggelse: Nordlige seksjon: Herredsbindet for Nord-Trøndelag: Midtre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 644. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑
6. ↑
7. ↑  Eide, Martin (26. august 2000). «Med nese for politikk». *Dagbladet*. Besøkt 3. januar 2020.
8. ↑  Olsson, Terje I. (26. april 2002). ««Visjonsgruppen» rundt NHO-president Jens Ulltveit-Moe:Privat, men nobel vennegjeng». *journalisten.no* **(norsk)**. Besøkt 21. september 2020.
9. ↑  «Hurra for Forr!». *Dagbladet*. 13. juni 2001. Besøkt 26. september 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Torgeir Fossli** (født 1961) er en norsk politiker fra Arendal som representerer Venstre. Han er utdannet musiker og er rektor ved Notodden Kulturskole siden 2015.

Fossli har representert Venstre i kommunestyret i Notodden siden 1999 og vært partiets ordførerkandidat siden 2003. Han er også og er leder for fylkesstyret, Telemark Venstre. Han er medlem av formannskapet i Notodden og av Venstres landsstyre.

Fossli er utdannet fra Agder Musikkonservatorium og som konsertpianist fra Universität der Künste Berlin. Han har vært utøvende musiker, turnert for Rikskonsertene, vært distriktsmusiker i Sogn og Fjordane og i Telemark.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Torgeir Fossli - Vestfold og Telemark Venstre». *Venstre*. Besøkt 28. januar 2020.
2. ↑  «Torgeir er på topp for sjette gang og har tre nye med seg». *telen.no/*. 18. februar 2023. Besøkt 26. april 2023.
3. ↑  «Styret i Telemark Venstre - Vestfold og Telemark Venstre». *Venstre*. 15. februar 2018. Besøkt 28. januar 2020.
4. ↑  LinkedIn: *Torgeir Fossli*
**Plumrose** er en dansk hermetikkfabrikk. Virksomheten ble stiftet 1. januar 1864 i Odense under navnet **E.F. Esmann** av grunnleggeren, grosserer Edvard Ferdinand Esmann (1835-1899), som også sto bak Albani Bryggerierne. Fabrikkens oppgave var oppkjøp og eksport av korn og smør; med England som det primære eksportmarked.

I 1892 inntrådte sønnen, Christian Ferdinand Esmann (1866-1904) i firmaet, i 1897 H.P. Hjerl Hansen og i 1906 Otto E. Andersen (1872-1939). Den 1. oktober 1900 ble hovedforret­ningen flyttet fra Odense til København (Sankt Annæ Plads). Under medeier Hjerl Hansens lederskap utvidet firmaet med filialer i Sibir, hvorfra smør ble eksportert til Danmark. Den 1. januar 1904 ble den russisk-sibi­riske forretning utskilt og overgikk til ⅍ Det Sibiri­ske Kompagni.

Omkring 1930 søkte E.F. Esmann nye markeder og påbegynte en hermetikkindustri med henkokte skinker, som ble basis for det senere Plumrose, som ble registrert som varemerke to år senere. I 1936 ble firmaet omdannet til et aksjeselskap, med en aksjekapital på 1¼ millioner kroner, se­nere utvidet til 2,6 millioner kroner, og med H.P. Hjerl Hansen som styreformann til sin død i 1946 og Otto E. Andersen som administrerende di­rektør til sin død i 1939; deretter tiltrådte H.P. Hjerl-Hansen som administrerende direktør og var enedirektør til 1943, da cand.jur. Finn Hjerl Hansen inntrådte i direksjonen som underdirektør, denne ble etter faderens død administrerende direktør. 

I 1942 kunne Plumrose overta Aarhus Flæskehal. I 1947 oppførte Plumrose en kjøttkonservesfabrikk i Valby og i 1964 fulgte en ny fabrikk i Aarhus-bydelen Viby.

I 1965 ble Plumrose overtatt av Østasiatisk Kompagni fra Hjerl Hansen-familien. ØK ekspanderte forretningen, men solgte dog store deler av firmaet igjen i 1997, og den siste del, i Venezuela, ble solgt i 2014.

Den danske matvarevirksomheten Danish Crown eide som datterselskap den amerikanske delen av Plumrose inntil 2017, hvor det for 1,6 milliarder kroner ble solgt til brasiliansk-baserte JBS S.A. verdens største aktør innenfor forarbeidning av kjøtt.

Referanser
----------

1. ↑  Danish Crown sælger datterselskab for 1,6 milliarder (DR-nyheder, 13-03-2017, hentet 14-03-2017)

Kilder
------

* Danmarks ældste Forretninger

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
***A Daring Daylight Burglary*** er en britisk stumfilm fra 1903, regissert av Frank Mottershaw.

Handling
--------

En innbruddstyv hopper over et gjerde, og kommer seg inn i et hus. Men en gutt som har vært vitne til forbrytelsen, stikker av og varsler politiet. En politi-betjent klatrer deretter over gjerdet, går inn i huset, og må slåss mot tyven på taket.

Men politimannen blir skadet, og trenger ambulanse. I mellomtiden flykter tyven, forfulgt av flere andre politimenn. Tyven kommer seg om bord på et tog, og politiet er redd for at tyven har forsvunnet for dem for godt.

Referanser
----------

1. ↑  A DARING DAYLIGHT BURGLARY
2. ↑  Richard Abel. *Encyclopedia of Early Cinema*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Daring Daylight Burglary* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Daring Daylight Burglary* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *A Daring Daylight Burglary* på Silent Era Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
***Pop*** (originaltittel: *Поп*) er en russisk film fra 2009, regissert av Vladimir Khotinenko.

Handling
--------

Historien begynner i juni 1941, i den russiske landsbyen Tikhoye i det sovjetiske Latvia. Presten Alexander utfører pliktene sine, hjulpet av sin kone Alevtina. Men snart kommer de nazistiske inntrengerne til landsbyen. Nazistene er opptatt av å gjenåpne de ortodokse kirkene som tidligere ble stengt av de sovjetiske myndighetene. Alexander blir tilbudt en annen stilling i Pskov oblast.

En ortodoks religiøs bygning i landsbyen Zakaty, som tidligere ble konfiskert og omgjort til en sal for film-visninger eller lignende, blir restaurert til dens tidligere bruk - og kirke-klokkene blir reddet. Men etter at sovjetiske myndigheter er tilbake ved makten, blir presten arrestert av NKVD.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt1506452, Wikidata Q37312,
2. ↑  Поп (2009)
3. ↑  Народный артист России Сергей Маковецкий: Пережить фанфары

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pop* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Pop* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Pop* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
**Halvor Johnsen Øverkil** (født 19. august 1814 i Stjørdal, død 7. mai 1897 i Hegra) var en norsk lærer, gårdbruker og politiker.

Han ble født på Mælasneset i Stjørdal som sønn av snekker og husmann John Halvorsen Mælasneset og hustru Beret Olsdatter Fiskvikaunet. Han kom til Hegra som omgangsskolelærer.

Han giftet seg i 1838 med Sigrid Johnsdatter Øverkil, datter av gårdbruker John Johnsen Øverkil og Gunhild Hemmingsdatter Heggset på Øverkil i Hegra. Hun var mer «opplyst enn de fleste andre bondekoner i hennes samtid». De delte et sterkt engasjement for målsaken, og det het etter deres død at de var «noen av de få som hadde noen forståelse av Vinjes arbeid for norsk mål». Halvor fikk skjøte på svigerfarens gård i 1846, og både han og etterslekten fikk Øverkil som slektsnavn. Halvor og Sigrids eldste sønn, John Halvorsen Øverkil, ble lærer, ordfører i Hegra og en kjent dikter i dalføret.

Han var ordfører i Øvre Stjørdal herred 1851–1853 og 1869–1873, som den siste før herredsdelingen, og medlem av herredsstyre og formannskap i rundt 33 år. Han var herredskasserer i Øvre Stjørdal og etter herredsdelingen i Hegra 1850–1886. Øverkil var valgmann fra Øvre Stjørdal prestegjeld ved 11 av 12 stortingsvalg mellom 1850 og 1882. Øverkil var venstremann.

Referanser
----------

1. ↑   www.digitalarkivet.no, besøkt 14. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Stjørdalsboka. Band II: Gards- og slektshistorie, Stjørdal herad, del I*. Stjørdal. 1950. s. 230–231.
3. 1 2 3  *Stjørdalingen*: 2. 13. november 1928.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
4. 1 2 3  *Stjørdalsboka. Band V: Gards- og slektshistorie, Hegra herad, del I*. Stjørdal. 1953. s. 112–113.
5. ↑  «Ministerialbok for Stjørdal prestegjeld 1833–1844 (1714Q)». Digitalarkivet. Besøkt 14. juli 2019.
6. ↑  Røe, Tormod (1987). *Stjørdal kommune 1837–1987. Kommunalt selvstyre i 150 år*. Stjørdal. s. 46. ISBN 82-991614-0-1.
7. ↑  Utheim, John (1882). *Statistik over Storthings- og Valgmandsvalgene 1882*. Kristiania: Alb. Cammermeyers forlag. s. 28.

Portal: Trøndelag
***A Desert Wooing*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Jerome Storm.

Handling
--------

Den nesten pengeløse fru Bereton gifter bort datteren sin Avice med den velstående storfe-eieren Barton Masters. Før bryllupet skal finne sted lover Avice til Dr. Fortescue Van Fleet, som hun har hatt en flørt med, at ekteskapet hennes egentlig ikke betyr noe. Men etter at hun flytter til Bartons ranch, begynner hun snart å respektere den nye ektemannen sin dypt.

Men i løpet av bryllupsfesten, bestående av Dr. Van Fleet samt Avices mor og bror Billy ved ranchen, angriper Van Fleet sin nye kone på rommet hennes. Men Barton forhindrer dette, og slår ham bevisstløs. Dagen etter sender Barton familien hennes hjem, og tvinger Avice til å arbeide ved ranchen hans. Hun er ergerlig frem til Van Fleet kommer tilbake, og skyter Barton - noe som sårer ham alvorlig.

Skuespillere
------------

* Enid Bennett som Avice Bereton
* Jack Holt som Barton Masters
* Donald MacDonald som Dr. Van Fleet
* J. P. Lockney som Keno Clark
* Charles Spere som Billy Bereton
* Elinor Hancock som Mrs. Bereton
* Irene Rich som Party Guest

Referanser
----------

1. ↑  A Desert Wooing
2. ↑  A DESERT WOOING

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Desert Wooing* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Desert Wooing* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *A Desert Wooing* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *A Desert Wooing* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Halvor Persson** (født 11. mars 1966) er en norsk tidligere skihopper som representerte Bærums Skiklubb.

Han debuterte i verdenscupen med 8.-plass i normalbakken i Thunder Bay 8. desember 1984. Hans beste plassering i verdenscupen er 2.-plass i Cortina d'Ampezzo 8. januar 1985. Sammenlagt i verdenscupen ble han som best nummer 17 i sesongen 1984-85. Hans siste verdenscuprenn var på Raufoss 17. mars 1990.

Han var på det norske laget som ble nummer 7 (av 13 lag) i lagkonkurransen i VM i Innsbruck i 1985.

Persson tok sølvmedalje med Akershus i lagkonkurransen i NM i 1991. Individuelt tok han sølv i normalbakke i Bardu i 1985 og bronse i normalbakke i Vikersund i 1989.

Referanser
----------

Kilder
------

* Arne Thoresen: *Lengst gjennom lufta*. Versal Forlag, Oslo 2007. ISBN 978-82-8188-030-6, s. 334-341
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 175

Eksterne lenker
---------------

* (en) Halvor Persson – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
**Halvor Opgård** (1917–2001) var en norsk motstandsmann fra andre verdenskrig.

I det sivile liv drev Opgård med landbruk i Altadalen. I 1939 ble han kalt inn som nøytralitetsvakt i Sør-Varanger under Vinterkrigen i Finland. Senere deltok han som lagfører i Alta bataljon under kampene ved Narvik.

Etter den norske kapitulasjonen i 1940 var Opgård involvert i motstandsbevegelsen via radiosenderne Ida og Lyra, og drev agentvirksomhet mot de store tyske slagskipene som hadde havn i Altafjorden. Sammen med flere andre lokale unge menn bidro Opgård med informasjon som førte til at slagskipene «Scharnhorst» og «Tirpitz» ble senket av britene.

Han fikk Kongens fortjenstmedalje i 1998. I 1980- og 1990-årene var han sentral i kampanjen for at veteraner fra Alta bataljon skulle få krigspensjon, uten å nå frem.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Halvor Opgaard[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Halvor Opgård, født Tverrelvdalen, Alta, (16.april 1917 - 30.september 2001).», besøkt 2. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Minneord om Halvor Opgård». Nekrolog av Trygve Andersen, *Altaposten*, 22. november 2001.
4. ↑  *Finnmark Dagblad*, 12. februar 1998.
5. ↑  «Halvor gir opp: Pengestopp for Alta-veteranene». *Finnmark Dagblad*, 5. oktober 1999.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
***A Daughter of Dixie*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Sidney Olcott.

Handling
--------

Nell Collings elsker Newton Barry fra Nordstatene. Men når den amerikanske borgerkrigen brøt løs, sa Barry farvel til kjæresten sin og vervet seg til militæret. Men Nells bror kjempet for Sørstatene. Newton blir såret i kampene, og søkte tilflukt i hjemmet til sin kjæreste. Men en gruppe fiendtlige soldater sporet ham opp der, ledet av Tom Collings.

Nell forsøkte å gjemme Newton i et hemmelig skap, men dette ble snart oppdaget av Tom. Men Nell tok en muskett fra en av soldatene, som hun holdt mot brorens bryst frem til Newton hadde stukket av. Men kort tid senere var hele konflikten endelig overstått, og Newton kommer endelig tilbake for godt - og han ønsker endelig å gifte seg med kvinnen han elsker.

Skuespillere
------------

* Gene Gauntier - Miss Betsy

Referanser
----------

1. ↑  A DAUGHTER OF DIXIE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Daughter of Dixie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Tixagevimab** er et monoklonalt antistoff (MAK) som (mars 2021) er under utprøving i den medisinske behandling av covid-19-pasienter. Det benyttes i kombinasjon med MAK Cilgavimab (som antistoffkombinasjon under navnet AZD7442). Det utvikles av AstraZeneca.

Tixagevimab ble fremstilt rekombinant i ovarialceller fra grå dverghamster (CHO-celler). Antistoffets tunge gamma-kjede består av 461 aminosyrer, den lette kappa-kjeden av 219 aminosyrer. Medikamentet sikter seg inn mot SARS-CoV-2-virusets piggprotein. Strukturen i et isolert antistoff av type IgG1 fra serumet av covid-19-rekonvalescent ble således modifisert at molekylet forblir lengre i kroppen enn et fysiologisk antistoff (*Long Acting Antibody*, LAAB). Slik skal det også kunne beskytte mot SARS-CoV-2-infeksjon i seks til tolv måneder.

Referanser
----------

1. 1 2  *SARS-CoV-2-Antikörper in Phase III*, www.pharmazeutische-zeitung.de, lest 2021-03-12
2. ↑  *Proposed INN: List 124 – COVID-19 (special edition)*.  Ekstern lenke i `|title=` (hjelp)
**Plusshus** er en bygning eller bolig som er konstruert, designet og innrettet for å få det totale energiregnskapet til å gå i pluss. Et plusshus skaper mer energi gjennom sin levetid enn det som ble brukt til produksjon av byggevarer, oppføring, drift og riving av bygget (livsløpssyklus).

Energibehovet til bygningen kan reduseres gjennom passive tiltak som ekstra varmeisolasjon, ekstra god tetthet, gode vinduer, varmegjenvinning, etc. Samtidig vil innretninger som fanger opp gjenvinnbar energi være en del av konstruksjonen. Disse innretningene kan feks være sol-, vind- og/eller vannkraftproduksjonsanlegg. Energien som fanges opp utgjør mer enn bygningen/boligen trenger til oppvarming, varmtvann, elektrisk utstyr og belysning totalt over året. Slik blir hvert plusshus et lite kraftverk.

Med et slik system kan enhver bygning/bolig ha muligheten til å kjøpe og selge energi.

Eksterne lenker
---------------

* Zero-rapport Plusshus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*For den kanadiske magikeren, se Leon Mandrake*
*For planten som er kalt mandrake i Harry Potter og på engelsk, se alrune.*
***Mandrake***, eller *Mandrake the Magician* som er den engelske originaltittelen, er en amerikansk tegneserie som ble skapt i 1934 av manusforfatteren Lee Falk (1911–1999), også kjent for tegneserien om Fantomet som kom to år seinere. Phil Davis tegnet serien fra 1934 og frem til sin død i 1964. Da tok Fred Fredricks over som tegner. Etter at Lee Falk døde i 1999 tok Fredericks over som forfatter også. Serien handler om illusjonisten Mandrake i kamp mot storbykriminalitet og superskurker. Den går fortsatt som seriestripe i aviser over hele verden.

Historiene om Mandrake har også blitt sendt som hørespill i amerikansk radio.

Bakgrunn
--------

*Mandrake the Magician* handler om tryllekunstneren Mandrake, hans muskuløse og afrikanske tjener Lothar og deres bekjempelse av forbrytere, gale vitenskapsmenn og vesener fra det ytre rom. Opprinnelig hadde Mandrake virkelige magiske evner, og figuren regnes av mange som den første gode superhelten i tegneseriene. For å skape større spenning med mer likeverd i forhold til motstanderne, ble imidlertid Mandrakes egenskaper siden endret. Tryllekunstneren kunne da bare gjennom sin fantastiske og lynraske hypnoseteknikk påvirke fienden og tilskuerne og utføre sine forbløffende triks. Den klassiske fortellerkommentaren er da «Mandrake gjør en hypnotisk gest...» (*Mandrake gestured hypnotically*).

*Mandrake* begynte som avisstripe med daglig episoder distribuert gjennom syndikeringsbyrået King Features Syndicate. I 1935 kom serien også i form av helsider i avisenes søndagsbilag. Lee Falk skal ha tegnet på serien siden 1924, men da den kom på trykk, ble Phil Davis valgt som tegner. Han beholdt jobben fram til sin død i 1965. Etter det fortsatte illustratøren Fred Fredericks, som etter Falks død i 1999, også overtok som manusforfatter. *Mandrake* kommer stadig ut med nye avisstriper. 

*Mandrake* ble i Norge blant annet publisert på 1950-tallet i det ukentlige tegneseriebladet Skippern. Tegneserien har også i en årrekke vært en gjenganger blant tilleggsseriene i serieheftet *Fantomet*. Siden 1990-tallet har det norske tegneserieforlaget Thule forlag gjenutgitt flere serier med *Mandrake*. I 2003 utgav også Egmont en bok med klassiske Mandrakeserier.

Navnet *mandrake* er den engelske betegnelsen på alrune, en giftig plante som har en rot med form som minner om en menneskekropp. Før mente man at roten hadde lykkebringende egenskaper som dradokke ifølge gammel, lærd magi. Noe som selvsagt ikke stemmer.

Ellers het nåværende Mandriva Linux tidligere Mandrake Linux, men Mandrake fikk ikke bruke navnet etter en rettsstrid med Hearst Corporation, da de eier navnet brukt i tegneserien og navnet er patentbeskyttet. Så da kjøpte Mandrakesoft opp Connectiva og tok det nye navnet Mandriva.

Referanser
----------

1. ↑   «Mandriva forum» **(engelsk)**. Mandriva.com. Besøkt 10. desember 2012. [*død lenke*]

Se også
-------

* Leon Mandrake

Eksterne lenker
---------------

* Dagens Mandrake-stripe på kingfeatures.com
* Toonopedias side om Mandrake
* Egmonts utgivelse av klassiske Mandrake-serier
Kart over Chisholm Trail og dens sideveier ca år 1873
**Chisholm Trail** var en viktig amerikansk krøttersti eller snarere en rute for å drive kveg fra sør i Texas til jernbanestasjonen for kvegtransport ca 800 km lenger nord i Abilene i staten Kansas.

Veien ble benyttet i hovedsak mellom 1867 og 1887, for å drive kveget til *Kansas Pacific Railways* jernbanestasjon i Abilene, kvorfra de ble ført på krøttervogner østover i landet. *Chisholm Trail* var den vestlige rute for den såkalte *Texas Road* (også kaslt *East Shawnee Trail*). Den ble oppkalt etter Jesse Chisholm, som allerede innen den amerikanske borgerkrig hadde anlagt eb rekke *Trading Posts* (handels- og poststasjoner) langsetter ruten, og slik skapt den eneste relevante infrastruktur på steppelandet. Selv benyttet han aldri ruten for noen egen kvegsdrift.

Historie
--------

Under borgerkrigen kunne ikke kveget fra Sørstatene fraktes til statene i Nord, selik at flokkene vokste og prisene falt i Tezas, som stod på konføderasjonens side. I 1866 lå prisen for et dyr i Texas ikke mer enn 4 US-Dollar, mens den i Nordstatene, sørlig i øst, kunne være på 40 $.

I 1867 åpnet Joseph G. McCoy kvegmottak (*Stockyard*) i Abilene i Kansas. Han oppfordret texanske kvegbønder til å drive sine kvegflokker dit, der det største mottaket vest for Kansas City dermed ble realisert.

O. W. Wheeler og hans partnere benyttet *Chisholm Trail* og ført i 1867 en flokk på 2400 kveg til Abilene. De ble de første av etterhvert fem millioner texanske kveg som kom til Kansas langs *Chisholm Trail* gjennom årene.

Fra 1867 til 1871 sluttet ruten i Abilene. Senere var det mottakssjernbanestasjoner i Newton i Kansas og Wichita i Kansas som skulle dominere. Fra 1883 til 1887 var det Caldwell i Kansas som var siste stopp.

I 1885 begynte denne kvegtransporten å avta på grunn av byggingen av Missouri-Kansas-Texas Railroad.

Filmer
------

* *The Old Chisholm Trail* (1942), av Elmer Clifton
* *Red River* (1948), av Howard Hawks

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chisholm Trail – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Chisholm Trail
* Historikk fra „Kansas Heritage Group"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |