recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
GIF-animasjon av et rykk
Per Hordnes i rykk i 2007
GIF-animasjon av et rykk
**Rykk** er en av to øvelser innen idretten vektløfting. Den andre er øvelsen støt. 

Øvelsen går ut på å løfte en vektstang med belastning fra golvet og over hodet i en kontinuerlig bevegelser. Grepet på stangen er oftest bredt, og løfteren må derfor stå med bøyde knær og hofter i starten av løftet. Gjennom hele bevegelsen skal ryggen være rett og stabilisert. Stangen låses på strake armer over hodet, og utøveren må gjerne dypt i en knebøyposisjon for å fange stangen. Utøveren må stå i med stangen over hodet, og vise kontroll og balanse for å få løftet godkjent. Løfteren får signal fra dommerne når løftet er dømt godkjent, slik at stangen kan slippes ned på golvet.

I en konkurranse har løfteren kun tre forsøk i hver av øvelsene, og må planlegge sine forsøk ut fra egen form og konkurrentenes resultater. Løfteren har også begrenset med tid – vanligvis ett minutt fra stangen er lastet til løftet skal være i gang.

Eksterne lenker
---------------

* www.vektlofting.no – Norges vektløfterforbunds hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Landås kirke
**Slettebakken prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Fana prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Slettebakken kirke.

Slettebakken kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Bergensdalen prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Bydelen Landås med Slettebakken sognet fra gammelt av til Årstad kirke og sognekall. Ved Kronprinsreg.res. av 21. juni 1957 ble Årstad delt i tre selvstendige menigheter, ved at det skiltes ut to nye, Fridalen med Slettebakken og Landås, og Solheim, gjeldende fra 1. mars 1958. Ved kgl.res. av 23. oktober 1959 ble Fridalen igjen delt ved at det skiltes ut to nye, selvstendige menigheter under navn av Landås og Slettebakken, gjeldende fra 25. august 1960. Slettebakken kirke ble innviet 20. desember 1970

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Landås

Referanser
----------

1. 1 2  Hartvedt, Gunnar Hagen (1994). *Bergen byleksikon*. xx: Kunnskapsforlaget. s. 290,422. ISBN 8257304859.
2. ↑  *Kirken på fortauet*. Løvstakksiden menighetsråd. 2006. s. 21. ISBN 8299722500.
3. ↑  Forskrift om menighetsinndeling i Bergen av 1957, lovdata.no
4. ↑  Forskrift om menighetsinndeling i Bergen av 1959, lovdata.no
5. ↑  *Landås*. Kanonhaugen forl. 2002. s. 325-6. ISBN 8299637104.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Ankenes kirke
**Ankenes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ofoten prosti. Det omfattet sogn i Narvik kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Ankenes kirke.

Ankenes' kirkesogn er nå en del av Narvik kirkelige fellesråd, og underlagt Ofoten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Ankenes sognet "fra gammelt av" til Ofoten prestegjeld, og måtte følgelig ta sjøveien ut Ofotfjorden for å komme til Evenes kirke. Den første kirken på Ankenes ble oppført mellom 1652-61, hvilket var en liten langkirke og *et meget primitivt Gudshus*. I 1723 var den i så dårlig forfatning at det istedet ble oppført en ny kirke. Skjomen kirke ble oppført i 1893, og i Bjerkvik ble det første gudhuset vigslet 19. oktober 1914.

Ved kgl.res. av 24. november 1972 ble Ankenes sogn utskilt fra Ofoten som eget sognekall, og Ofoten residerende kapellani ble overført til Ankenes prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Ankenes
* Bjerkvik
* Skjomen

Referanser
----------

1. ↑  *Ankenes kirke*. 1947. s. 4.
2. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
3. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Strømsgodset kirke
**Strømsgodset prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Drammen prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Strømsgodset sogn i Drammen kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Strømsgodset kirke.

Strømsgodset prestegjeld og dets sogn er nå en del av Drammen kirkelige fellesråd underlagt Drammen prosti.

Historikk
---------

Strømsgodset sognet "fra gammelt av" til Lier prestegjeld med Frogner kirke som hovedkirke. Bragernes og Strømsø prestegjeld ble utskilt fra Lier prestegjeld ved kgl. åpent brev 17. desember 1723.

Bragernæs Landdistrict av prestegjeldet dannet grunnlaget for Strømsgodset formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 6. mars 1843 ble Strømsgodset geistlig utskilt fra Strømsø og lagt til Skoger prestegjeld, mens det verdslig opphørte som eget formanskapsdistrikt og ble slått sammen med Skoger herred. Ved kgl.res. av 8. april 1938 ble Strømsgodset utskilt fra Skoger som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Strømsgodset

Referanser
----------

1. 1 2  *Skogerboken*. no: [s.n.] 1931. s. 80.
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Buskerud
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.

**Roaldsøy** er en øy i Stavanger. Formelt hører den til bydel Hundvåg. Det bor 537 innbyggere på øya (Oppgitt fra kommunen på forespørsel i 2023).

Øyas navn
---------

Det er usikkert hvor navnet på øya stammer fra, men alle de tre øyene øst for Hundvåg har mannsnavn; Bjørn, Roald, og Orm. Mange av innbyggerne på øya heter Roaldsøy som mellom- eller etternavn.

Skole og barnehage
------------------

Skolen heter Roaldsøy skole, og skolekretsen som sogner til skolen omfatter Bjørnøy, Roaldsøy og Ormøy. På Roaldsøy fantes også en barnehage som kommunen la ned i 2022.

Infrastruktur
-------------

Roaldsøy er fastlandsforbundet med bruer, i likhet med Bjørnøy og Ormøy. Disse har det vært stor krangel om skulle bygges eller ikke. Vegnettet på øyene bærer preg av å være planlagt før bruene, og er smalt med møteplasser.

Øya har ingen butikk.

Fritidstilbud
-------------

Nordøst på øya er det friområder med turstier og muligheter for å fiske eller bade i havet.

Mellom Roaldsøy og Ormøy er det en småbåthavn som drives av Roaldsøy Båtforening.

På Roaldsøy ligger forsamlingshuset «Strandheim», som er felles for Roaldsøy, Bjørnøy og Ormøy, og som drives av et styre som er valgt av de husstandene på Bjørnøy, Ormøy og Roaldsøy som er medlemmer.

Referanser
----------

1. ↑  «Roaldsøy Båtforening». Besøkt 11. juni 2023.
2. ↑  «Huset Strandheim». Besøkt 13. juni 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Borgund kirke
**Ålesund prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordre Sunnmøre prosti. Det omfattet sogn i Ålesund kommune i Møre og Romsdal fylke, og hovedkirken var Ålesund kirke.

Ålesunds kirkesogn er nå en del av Ålesund kirkelige fellesråd, og underlagt Nordre Sunnmøre prosti i Møre bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Ålesund sognet fra gammelt av til Borgund kirke og sognekall. Allerede på 1600-tallet hadde Ålesund en viss betydning som strandsted, og ble i 1793 ladested med utvidede rettigheter i 1824. Den 13. april 1848 fikk buen kjøpstadsrettigheter. Og den 25. januar 1855 ble Ålesund kirke innviet og ble eget sogn under Borgund.

Ved kgl.res. av 12. januar 1858 ble Borgund delt i tre sognekall, gjeldende fra 1. mai 1858:

1. Borgund med Giske kapell,
2. Aalesund,
3. Skaue med Skodje hovedsogn og Vatne annekssogn.

Ved kgl.res. av 26. mars 1965 ble Volsdalen skilt ut som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Ålesund

Referanser
----------

1. ↑  *Ålesund 100 år*. Komiteen. 1948. s. 1-2.
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Møre og Romsdal, arkivverket.no
3. ↑  Kongelige resolusjoner, digitalarkivet.no
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Tegnet *Ensō* (円相, japansk for *ring*) representerer tomhet og fullendelse, og brukes ofte som et visuelt symbol for zen.
***Zen***  er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Halvor Eifring, Mark Teeuwen og Vladimir Tikhonov og utgitt i 2007. Boken inneholder tekster fra zenbuddhismen i Kina, Korea og Japan; tekstene spenner i tid fra *Plattformsutraen* av Huineng fra 700-tallet til Xū Yúns (1840—1957) taler fra 1953.

Son-retningen (*Zen* på japansk, og *Chán* på kinesisk) av mahayanagrenen av buddhismen er utbredt i Kina, Japan, Vietnam og Korea. Zen/son vektlegger meditasjon som et redskap for å oppnå innsikt og oppvåkning. En sentral ide er å oppnå oppvåkning ved å dyrke frem en sinnstilstand av umiddelbar tilstedeværelse uten å filtrere inntrykkene intellektuelt.

Innhold
-------

**Kina**. «Plattformsutraen»; «Nedtegnede uttalelser» av zen-mester Línjì Huìzhào; Mester Xū Yúns selvbiografi; Xū Yún: «Meditasjonsuker i jadebukttempelet»; «Dikt fra Wang-elven» av Wáng Wéi.

**Korea**. Kim Musangs biografi; «Læren om å kultivere sinnet» av Chinul; Preken av Pou (Taego Bou); «Zen-skolens speil» av Hyujǒng; «Min lærer Kyǒnghǒs biografi» av mester Pang Hanam; «Dharma-samtaler i Danmark» av Kusan; Opplysningsdikt; Dikt om te

**Japan**. «Den sanne dharmas øyne» av Dōgen; «Drømmesamtaler» av Musō Soseki; «Hva er zen?» av D.T. Suzuki.

Bibliografi
-----------

* *Zen*. Utvalg og innledende essay ved Halvor Eifring, Mark Teeuwen og Vladimir Tikhonov; oversatt av Christoph Anderl og redaktørene. Bokklubben, 2007. LV, 446 s. – (Verdens hellige skrifter; 44) ISBN 978-82-525-6545-4

Portal: Korea
Biskopshavn kirke
**Biskopshavn prestegjeld**, inntil 1961 **Ytre Sandviken prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Arna og Åsane prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Biskopshavn kirke.

Biskopshavns kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Åsane prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Biskopshavn sognet fra gammelt av til Sandviken kirke og sognekall. Den 1. januar 1928 ble St. Olav sogn utskilt fra Sandviken kirkesogn, og *Ytre Sandviken prestegjeld* ble opprettet i 1957. Sognet som omfattet den del av Sandviken som lå nord for en linje trukket syd for Gamle Bergen og opp til Munkebotsvatnet, og ble fra 1961 benevnt *Biskopshavn prestegjeld*. Biskopshavn kirke ble vigslet den 4. desember 1966.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Biskopshavn

Referanser
----------

1. ↑  Prestegjeld og sogn i Bergen, arkivverket.no
2. ↑  Hartvedt, Gunnar Hagen (1999). *Bergen byleksikon*. Kunnskapsforl. s. 114. ISBN 8257310360.
3. ↑  Biskopshavn kirke, norske-kirker.net
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Anna Magdalena Fransson Lindtvedt** (født 1971 i Sverige) er tidligere svensk politiker og lobbyist. 

Hun har utdannelse som helsefagarbeider, og høyskole innen pedagogikk inrettning arbeidslivet og økonomi og ledelsesutdanning fra Universitetet i Sørøst-Norge. Hun har også utdannelse som gruppeinstruktør, personlig trener spesial og kostholdsveileder ved Norges idrettshøgskole. Lindtvedt har arbeidserfaring som lobbyist for det svenske Reumatikerforbundet. Hennes politiske erfaring er fra det svenske Centerpartiet hvor hun var leder for Svenska Centerungdommen 1996-1999. Hun var medlem av sentralstyret til Centerpartiet og var første varamedlem til Riksdagen. Etter ledervervet i Centerparties ungdomsførbund var hun leder for den statlige utredningen om ungdomsdemokrati. 

I Norge har hun vært medlem av Lardal Senterparti men skiftet over til Lardal Venstre og var vararepresentant til kommunestyret i 2003-2007, og fast representant fra 2007. Lindtvedt var Venstres ordførerkandidat ved kommunevalget i 2015. I valget 2015 fikk Venstre 15,9% i kommunevalget noe som gjorde at Lindtvedt representerte Venstre i formanskapet og fellesnemnden som hadde ansvar for kommunesammenslåing. Fra 1. januar 2018 ble Lindtvedt representant i det nye kommunestyret i Nye Larvik kommune og fra 2019-2023 var hun gruppeleder for Larvik Venstre. 2016-2019 var hun valgt til fylkesleder for Vestfold Venstre. Hun har vært prosjektleder i Buskerud fylkeskommune og har arbeidet med funksjonhemmedes kår. 

Lindtvedt har startet og er eier av *Hvittingfoss treningssenter* (innviet i 2005) og av *Spenst Andebu*. Hun var også med å starte opp, og har vært daglig leder av *e2 Club* i Sandefjord. Lindtvedt startet *Lille Lardal DA* i 2010, som er en kombinert kafe og butikk som selger barneklær, dameklær og barneleker m.m.. 

Hun er oppvokst i Småland i Sverige, men har bodd på flere steder, blant annet Växjö, Åseda, Jönköping. Lindtvedt bodde fire år i Stockholm og Borås før hun flyttet til Svarstad i Norge 2001. Hun er gift og har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no, besøkt 3. mai 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.venstre.no, besøkt 3. mai 2019[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* «Liten kropp – stor styrke» (*Østlands-Posten* 19. april 2008)
**Troy Verges** er en amerikansk countrylåtskriver og musikkprodusent. 

Verges utdannet seg ved School of Music Business ved Belmont University. Han oppnådde suksess med sangen «Love Is A Sweet Thing», som Faith Hill sang på sitt suksessalbum *Breathe*.

I 2002 vant han BMI Country Songwriter of the Year. Samme år vant han Songwriter of the Year, delt ut av Nashville Songwriters Association International. 

Verges har blant annet skrevet sanger for Faith Hill, Taylor Swift, Martina McBride, Carrie Underwood og Tim McGraw.

Han ble nominert til Oscar for beste sang for «Coming Home» fra filmen *Country Strong* (2010), som han skrev sammen med Bob DiPiero, Hillary Lindsey og Tom Douglas.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Troy Verges på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Troy Verges på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Troy Verges på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Troy Verges på Songkick Rediger på Wikidata
* Troy Verges på Twitter Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Lake Sakakawea** er en oppdemmet innsjø i Nord-Dakota i USA. Innsjøen er en del av Missouri-vassdraget, og er oppkalt etter den 16 år gamle shoshone-hidatsa-kvinnen Sacagawea som medfulgte på Lewis og Clarks ekspedisjon som tolk og veiviser.

Innsjøen er den største oppdemte innsjøen i Nord-Dakota, og den tredje største i USA, etter Lake Mead og Lake Powell. Innsjøen ligger i seks fylker i det vestlige Nord-Dakota: Dunn County, McKenzie County, McLean County, Mercer County, Mountrail County og Williams County.

Vannreservoaret ble skapt med fullføringen av jordfyllingsdemingen Garrisondemningen i april 1953, som den andre, og største av seks dammer i Missouri-elven som er bygget og blir driftet av U.S. Army Corps of Engineers for kontroll av flom-regulering, vannkraftproduksjon, seiling og vanning. Installert kapasitet er 515 – 614 MW, men produksjonen utgjør normalt bare om lag 230 MW, nok til noen hundre tusen kunder. Demningen er 64 meter høy og 3 400 meter lang og dammen strekker seg 286 km nordvest fra Garrisondemningen til Williston og er den femte største i verden. Selve jordfyllingen har et volum på 50,8 mill m³, som er blant de 15 største i verden.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Lake Sakakawea State Park History The Lake and Park». North Dakota Parks and Recreation Department. Arkivert fra originalen 13. desember 2017. Besøkt 23. mars 2016.
2. 1 2  «Garrison Dam and Powerplant». U.S. Army Corps of Engineers. Arkivert fra originalen 24. oktober 2004. Besøkt 27. mars 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. oktober 2004. Besøkt 27. mars 2016.

Litteratur
----------

* Data Arkivert 7. februar 2012 hos Wayback Machine. fra U.S. Army Corps of Engineers

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Søreide kirke
**Søreide prestegjeld**, inntil 1999 **Nordås prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Fana prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Søreide kirke.

Søreides kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Fana prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Søreide sognet fra gammelt av til Birkeland kirke og Fana prestegjeld, fra 1. januar 1948 Birkeland sognekall. Søreide sogn ble skilt ut fra Birkeland prestegjeld og opprettet som eget Nordås sognekall, gjeldende fra 1. januar 1971. Samtidig ble Skjold annekssogn opprettet, dels fra Birkeland og dels fra Fana sogn. Grunnsteinen til Søreide kirke ble nedlagt 25. oktober 1972, og kirken ble vigslet 16. desember 1973.

Den 1. januar 1997 ble Nordås delt ved at Skjold sogn ble skilt ut som et eget sognekall. *Nordås prestegjeld* ble fra 1. januar 1999 benevnt *Søreide prestegjeld*.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Søreide

Referanser
----------

1. ↑  «Bergens tidende 1970.12.31». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 31. desember 1970. s. 3.
2. ↑  *Birkeland kirke 100 år*. no#: Birkeland menighetsråd. 1978. s. 25.
3. ↑  Lidén, Hans-Emil (1994). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 47. ISBN 8205206716.
4. ↑  «Fanaposten 1998.03.31». Norge;Vestland;;Bergen;;;;. 31. mars 1998. s. 4.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Henning Nygård** (født 1870, død 1941) var DNT-patentfører fra 1914 til slutten av 20-årene. Han var omtrent 50 turer på Romsdalshorn. 
Henning Nygård var med på førstebestigningen av superklassikeren nordveggen på Romsdalshorn i 1920. De andre fjellklatrerne som var sammen med han var Rolf Ødegård, Ola H. Furuseth og Gunnar P. Sabro. I 1922 var Henning Nygård med på førstebestigning av Store Vengetind, Trollklørne og Vestryggen sammen med Christian Lysholm.

Biografi
--------

Henning Nygård var gift med Randine Eriksdatter Unhjem (1873–1969). De fikk 11 barn, 10 sønner og 1 datter. Flere av sønnene ble ivrige fjellklatrere. Eldste sønn, Ole Nygård ble patentfører som far og farfar Ole Endresen Kolflot. Sønnene Harald og Kristian var også habile fjellklatrere. Henning Nygård bygde seg et hus i *Liabygda* i Isfjorden i Rauma kommune. Henning var en meget ettertraktet maler, og han restaurerte kirker.[] Henning hadde ingen skrekk for høyder. Ved siden av småbruket ble Henning også DNT-patentfører. Han tok et patentførerkurs som gikk av stabelen i Jotunheimen. 

Trollkjerringa er en del av Trolltindan. Ifølge fjellklatrer Arne Randers Heen finnes det neppe noe fjell i Sør-Norge som er vanskeligere å klatre opp på, vel å merke fra den letteste siden. Trollkjerringa er en tindenål. Den har en form og beliggenhet som er et særsyn i den norske fjellheimen. Under seg har Trollkjerringa en nesten 1000 meter høy loddrett, til dels utoverhengende vegg. På "baksiden" reiser den seg 60 meter loddrett opp over steinura. I 1916 ble Trollkjerringa besteget av fem mann: Alf B. Bryn, Eilert Sundt, Leif Sundt, Diedrik Burchardt og fjellføreren Henning Nygård. Det tok to og en halv time å nå toppen. Det var ukjent terreng og fem mann i tauet. Det var mye løst fjell og man måtte være meget forsiktig. På denne tiden hadde man ikke bolter og sålene på støvlene var glatte.

Kilder
------

* Den Norske Turistforenings årbøker 1921 og 1933
Vågsbygd kirke
**Vågsbygd prestegjeld**, også benevnt **Indre Vågsbygd** var et prestegjeld tilhørende Kristiansand domprosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Oddernes, nå Kristiansand kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Vågsbygd kirke.

Vågsbygd prestegjeld og dets sogn er nå en del av Kristiansand kirkelige fellesråd, som er underlagt Kristiansand domprosti.

Historikk
---------

Kirkelyden i Vågsbygd sognet fra gammelt av til Oddernes kirke og prestegjeld, men kirkeveien var lang både sjøveien og fra 1800-tallet på en slags kjørevei fra Voie og Kjos. I takt med økende befolkning ble det allerede før annen verdenskrig tatt til orde for at Vågsbygd skulle få egen kirke. I 1939 ble dette vedtatt av Oddernes kommunestyre - men så kom jo krigen og endret på alle planer. Første trinn av Vågsbygd kirke var ferdig i 1959, og selve kirken ble innviet 18. juni 1967.Ved kgl.res. av 22. april 1966 ble Oddernes delt, ved at Vågsbygd distrikt i Oddernes sogn og prestegjeld ble utskilt som selvstendig menighet og sognekall.

Folkeveksten fortsatte i Vågsbygd, og ved kgl.res. av 24. juni 1977 ble også Vågsbygd prestegjeld delt, ved at Voie distrikt i Vågsbygd sogn og prestegjeld i Agder bispedømme ble utskilt som et eget Voie menighet og prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 1978.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Vågsbygd

Referanser
----------

1. ↑  *Oddernes kirke 950 år*. [Oddernes menighetsråd>. 1990. s. 107-8.
2. ↑  *Fra bygd til bydel*. [Trond Bjerkås]. 2019. s. 67. ISBN 9788230344057.
3. ↑  Opprettelse av Vågsbygd sognekall, lovdata.no
4. ↑  Opprettelse av Voie sognekall, lovdata.no
5. ↑  *Fra bondebygd til industrisamfunn*. no#: Voie menighetsråd. 1990. s. 73.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Karasjok kirke
**Karasjok prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Indre Finnmark prosti. Det omfattet sogn i Karasjok kommune i Finnmark fylke, og hovedkirken var Karasjok kirke.

Karasjoks kirkesogn er nå en del av Karasjok kirkelige fellesråd, og underlagt Indre Finnmark prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Karasjok sognet fra gammelt av til Kautokeino sogn. Karasjok gamle kirke ble bygget i tre og oppført i 1807, og var da annekssogn til Kautokeino prestegjeld. Ved kgl.res. av 19. mars 1813 ble Kautokeino og Afjuvarre slått sammen med Kistrand for å danne Kistrand og Karasjok sognekall. 
Ved kgl.res. av 30. januar 1851 ble Kautokeino igjen skilt fra Kistrand som eget sognekall, mens Karasjok fortsatt skulle være annekssogn under Kistrand.

Kistrand og Karasjok prestegjeld dannet grunnlaget for Kistrand og Karasjok formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 1. mai 1873 ble Karasjok sogn utskilt som eget *Karasjok sognekall*. Ved kgl.res. av 30. september 1913 ble det tillatt å vigsle Bæivasgiedde kapell, og ved liknende bestemmelse av 5. juni 1931 gav tillatelse til å oppføre Valjok kapell på Valjokholm.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Karasjok

Referanser
----------

1. ↑  Karasjok gamle kirke, kirkesok.no
2. 1 2  Prestegjeld og sogn i Finnmark, arkivverket.no
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
*For tippoldebarnet, humorist og bygdeutvikler Lornts Mørkved, se det.*

**Lorents Andersen Mørkved** (født 16. mars 1844 på Høylandet i Nord-Trøndelag, død 7. februar 1924 samme sted) var en norsk gårdbruker, skogformann, bankkasserer og politiker (V).

Han var sønn av gårdbruker Anders Lorentsen Mørkved og hustru Johanna Olsdatter Flått på Mørkved på Høylandet. Han giftet seg i 1872 med sin tremenning Sofie Kjerstine Andersdatter Aavatsmark, datter av Anders Pedersen Aavatsmark og hustru Margrethe Salamonsdatter Mørkved. Lorents og Sofie fikk tolv barn.

Han overtok i 1874 slektsgården Mørkved med store skogeiendommer, og drev den frem til sønnen Anders L. Mørkved overtok i 1914. Anders ble også ordfører på Høylandet. Lorents Mørkved var pådriver for å etablere Høylandet privatbank, hvor han var kasserer fra 1897 til 1924. Han var også skogformann for flere trelastforretninger i Namdalen gjennom 50 år, og ledet tømmerfløtingen gjennom Høylandsvassdraget og ned til Namsen. Sønnene Ole, Mathias, Martin og Salamon kom også til å drive sagbruk og trelastforretninger i Namdalen, og Martin ble også ordfører på Høylandet, mens sønnen Karl ble fylkesskogmester i Nord-Trøndelag. Datteren Marie ble gift med fylkeslandbrukssjef Albert Eggen.

Han var med på å stifte Grong venstreforening i 1884. Mørkved var ordfører i Grong herred fra 1884 til 1887, det vil si før herredsdelingen, deretter ordfører i Høylandet herred fra 1901 til 1916. Han var valgmann ved seks stortingsvalg og varamann for Ivar Aavatsmark fra Snåsa krets i Nordre Trondhjems amt fra 1910 til 1918. Ivar Aavatsmark var Mørkveds svoger. Mørkved møtte flere ganger da Aavatsmark ble forhindret som følge av beordring til militære oppdrag.

Han ble tildelt Medaljen for borgerdåd i sølv i 1917.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Lorentz Mørkved, (16.mars 1844 - 07.februar 1924).», besøkt 20. desember 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 623[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 38[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  Aavatsmark, Ivar (2000). *Aavatsmark. Gårds- og slektshistorie*. Bergen. s. 93ff. ISBN 978-82-995701-0-7.
5. 1 2  Skarland, Ola (1972). *Bygdebok for Høylandet*. 1. Namsos. s. 473–477.
6. ↑  Mørkved, Arne (1995). *Sofie og Lorents Mørkved og deres etterslekt 1935–1995*. Steinkjer.
7. ↑  Seem, Anne Marie (1999). *Alle disse dager … Grong 1900–2000*. Grong. s. 163. ISBN 82-91134-32-4.
8. ↑  Lindstøl, Tallak (1914). *Stortinget og statsraadet 1814–1914. Bind 1, del 2: Biografier L-Ø samt tillæg*. Kristiania. s. 623.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Lorents Mørkved hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  

Portal: Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Yorktown** er et boligområde i York County i Virginia i USA, beliggende ved Chesapeake Bay øst for Williamsburg. Befolkningen var 195 innbyggere i folketellingen i 2010.

Det er mest kjent for å være stedet var general Charles Cornwallis overgav seg til general George Washington i 1781. Selv om krigen varte i enda et år, gjorde dette britiske nederlaget i beleiringen av Yorktown i realiteten slutt på den amerikanske uavhengighetskrigen. Yorktown var også viktig i den amerikanske borgerkrig (1861–1865) da det tjente som en betydelig havn for å forsyne både nordlige og sørlige landsbyer, alt etter hvem som kontrollerte Yorktown.

I byen ligger også det store Yorktown kraftverk på drøye 1,2 GW.

Monument i Yorktown til minne om seieren under den amerikanske uavhengighetskrigen, fra 1884  Foto: Tim Ross

Referanser
----------

1. 1 2  «Population, Census». US Census. 1. april 2010. Arkivert fra originalen 13. februar 2020. Besøkt 21. august 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
**Grinda vannverk** også kalt for Grina vannverk er et nedlagt vannverk som ligger i bydelen Riska i Sandnes kommune. Grindavatnet og Lomstjørna var vannkilden i verket, som forsynte både Sandnes, Sola og Forus med vann. Grindavatnet ble nedlagt som drikkevannsforsyning rundt 1974. Vannverket ble bygd av tyskerne under andre verdenskrig. Arbeidet ble utført av utkommanderte og frivillige nordmenn som arbeidet mot god betaling. Det var norske anleggsfirma som sto for arbeidet. Hensikten med vannverket var å sikre vannforsyningen til Sola flyplass og de tyske forlegninger

Vannverket som kulturminne
--------------------------

Grinda vannverk har ikke vært i bruk siden rundt 1974. I dag er vannverket et kulturminne fra krigstiden og ligger i et vakkert og idyllisk turområde. Vannverket ligger langs første del av turen til Storberget. Store deler av turen går på den gamle anleggsveien opp til lomstjern. Langs stien ser vi tydelige spor fra arbeidet med det tyske vannverket fra andre verdenskrig. Både bassengbygninen og Grindatunnelen er åpen og er i god stand.

*

Referanser
----------

1. ↑  Storaberget - den best bevarte bygdeborgen ut.no

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesiden til Lions Club Riska/Sandnes - Besøkt 23. mai 2020
* Sandnes kommunes digitale kartsamling, med over kulturminner i Sandnes - Besøkt 23. mai 2020
* Sandnes kommunes kart over kulturminneregistreringer Riska - Besøkt 23. mai 2020
* Sørfylket.no - Besøkt 23. mai 2020
* Riska historie og museumslags nettside - Besøkt 23. mai 2020
* Turside for Storaberget
* Sola kommunes kommunedelplaner, inneholder kommunedelplaner for kulturminner i kommunen. Besøkt 23. mai 2020.

Portal: Andre verdenskrig
**David Kabua** (født 1951 på Uliga på Majuro) er en marshallesisk politiker som var Marshalløyenes president fra 10. januar 2020 til 3. januar 2024.

Liv og virke
------------

Han er sønn av landets første president Amata Kabua, som satt i fem presidentperioder fra 1979 til 1996, og Emlain Kabua.

Kabua har studert ved University of Hawaii at Manoa og ved Hilo College på Hawaii. Han har tidligere vært helseminister og innenriksminister.

Kabua ble president etter å ha vunnet tilslutning fra 20 representanter mot 12 for sittende president Hilda Heine i en avstemning i Nitijela, landets parlament. Etter valget oppga han klimaendring, fornyelse av avtalen med USA som sikrer landet økonomisk støtte og håndtering av betongkuppelen med depot for radioaktivt avfall fra USAs atomprøvesprengninger på Runit som sine viktigste saker.

Han ble formelt utnevnt til presidentembetet 10. januar 2020 og 13. januar ble regjeringen hans tatt i ed. Kabuas regjering inkluderte tre tidligere presidenter: Christopher Loeak som assisterende minister for presidenten og miljøvernminister, Kessai Note som justis-, innvandrings og arbeidsminister og Casten Nemra som utenriks- og handelsminister.

Han ble i januar 2024 avløst som president av opposisjonslederen og den tidligere presidenten Hilda Heine etter at hun fikk 17 stemmer mot Kabuas 16 ved votering i parlamentet 20. november 2023.

Referanser
----------

1. ↑  Emlain Kudo Kabua og Maria Kabua Fowler: «Kwo ke'e Ñan am Detak Ian? Are You Ready To Be the Wife of an Iroij?», i Anono Lieom Loeak, Veronica C. Kiluwe og Linda Crowl (red.): *Life in the Republic of the Marshall Islands*, Majuro: University of the South Pacific Centre, Suva: Institute of Pacific Studies, University of the South Pacific, 2004, s. 75.
2. ↑  «Members». Nitijela. Besøkt 14. januar 2020.
3. 1 2  «New president for Marshall Islands». *RNZ* **(engelsk)**. 6. januar 2020. Besøkt 14. januar 2020.
4. ↑  «Marshalls' president-elect anticipating challenging term». *RNZ* **(engelsk)**. 7. januar 2020. Besøkt 14. januar 2020.
5. ↑  «New RMI leaders sworn in», *The Marshall Islands Journal*, 16. januar 2020. Lest 17. januar 2020.
6. ↑  «Marshall Islands election results declared as high-profile incumbents lose re-election». Radio New Zealand (RNZ). 30. desember 2023. Besøkt 3. januar 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**«Bonne nuit ma chérie»** var Vest-Tysklands bidrag i Eurovision Song Contest 1960. Melodien var skrevet av Franz Josef Breuer og teksten var skrevet av Kurt Schwabach. Den ble fremført på tysk (bortsett fra den franske tittelen) av Wyn Hoop.

Sangen ble fremført det ellevte bidraget om kvelden 29. mars 1960 (etter Nederlands Rudi Carrell med «Wat een geluk» og før Italias Renato Rascel med «Romantica»).

Da avstemningen var ferdig hadde sangen fått elleve poeng, noe som gav den en delt fjerdeplass (med Nora Brockstedts «Voi-voi») blant 13 deltakere.

Den er i realiteten en vuggesang, hvor jeg-personen lover sin elsker at *«min kjærlighet vil ledsage deg overalt»* og *«jeg vil aldri glemme deg»*, mens han går for å sove.

Norsk versjon
-------------

C.C. Bøyesen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er også «Bonne nuit ma chérie».

### Innspillinger

* Siss Hartmann og Rolf Lunde, Carsten Kloumans orkester. Innspilt 4. mai 1960. Utgitt på singlen Odeon D 7374.
* Egil Ellingsen, Ragnar Danielsens orkester. Innspilt 7. juni 1960. Utgitt på singlen RCA NA 1130a.

Referanser
----------

* Eurovision Song Contest 1960

1. ↑  Se plateetiketten

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Heute Abend wollen wir tanzen geh'n» med Alice og Ellen Kessler**

 | **Tysklands bidrag i Eurovision Song Contest**1960 | Etterfølger :**«Einmal sehen wir uns wieder» med Lale Andersen** |

Portal: Tyskland
Estiske partisaner hviler etter en skyteøvelse i 1953. Fargelagt fotografi.
**Skogsbrødrene** var en motstandsbevegelse mot Sovjetunionens okkupasjon av de baltiske landene.

Mange av partisanene hadde tjenestegjort i Estland, Latvia og Litauens væpnede styrker før okkupasjonen. Partisanene drev sabotasje og geriljakrigføring mot sovjetarméen og etterretningstjenestene fra sine skjulesteder i skogene. De likviderte også tusenvis av sovjetstatens baltiske kollaboratører.

Skogsbrødrene mottok i begynnelsen støtte fra amerikansk, britisk og svensk etterretning, men kontakten ble brutt etter at KGB fikk fatt i informasjon og brukte den til å rulle opp spionnettverk og infiltrere motstandsgrupper. Skogbrødrene håpet at vestmaktene ville ta opp en væpnet kamp mot Sovjetunionen og frigjøre de baltiske landene. I stedet ble det en kald krig og stor forbitrelse blant skogsbrødrene (se vestmaktenes svik).

Sovjetunionens massedeportasjoner av baltere, spesielt bønder som motsatte seg tvangskollektivisering, svekket skogsbrødrene, som lente seg på støtten fra landsbygdbefolkningen. De fleste av motstandsgruppene ble slått ned eller overgav seg i løpet av 1950-årene, men enkelte levde i skjul i flere tiår.

De baltiske landene gjenvant til slutt sin frihet på fredelig vis under den syngende revolusjonen. I Latvia kom den siste ut fra skjul i 1995, 70 år gammel, da de siste russiske troppene hadde forlatt landet.

Referanser
----------

1. 1 2  Seim, Jardar (1994). «Dobbelt undertrykkelse i Baltikum». *Øst-Europas historie*. Oslo: Aschehoug. s. 374. ISBN 82-03-17169-9.
2. ↑  Godal, Ingvald (1993). *Jeg vil dø vakker. Sviket mot Baltikum. Baltere i frihetskamp*. Oslo: Leseselskapet. s. 35–38. ISBN 82-7443-0239.
3. ↑  Anušauskas, Arvydas (red.) (1999). *The Anti-Soviet Resistance in the Baltic States* **(engelsk)**. Utgitt av Litauens forskningssenter for folkemord og motstand. Vilnius: Duka. ISBN 978-9986-647-10-2.
4. ↑  Laar, Mart (1992). *War in the Woods: Estonia’s Struggle for Survival, 1944–1956* **(engelsk)**. Oversatt av Tiina Ets. Washington, D.C.: The Compass Press. ISBN 978-0-929590-09-7.
5. ↑  Siersbæk, Poul og Busch, Niels-Peter Granzow (21. januar 2023). «Balterne gikk i krig for friheten: Partisaner bak jernteppet». *Historie*. Besøkt 14. august 2023. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link) (Abonnement påkrevet)
6. ↑  Laar, Mart (1992). *War in the Woods: Estonia’s Struggle for Survival, 1944–1956* **(engelsk)**. Oversatt av Tiina Ets. Washington, D.C.: The Compass Press. s. 207–220. ISBN 978-0-929590-09-7.
7. ↑  Hermann, Rudolf (3. august 2017). «Die Nato sticht in ein historisches Wespennest». *Neue Zürcher Zeitung* **(tysk)**. Besøkt 18. mai 2022.
8. ↑  Ķibilds, Mārtiņš (28. februar 2019). «The heroism, banditry and naivete of the Forest Brothers» **(engelsk)**. LSM (Latvias allmennkringkastning). Besøkt 16. mai 2022.
**Yoguttene** er et rap-kollektiv fra Bergen. Gruppen består av rappere som går under dekknavnene Jenny Skavland, Idol Tone, Handerre Linni og Onge Anka.

Historie
--------

Yoguttene ble stiftet i Oslo i 2011 i et bokollektiv på Grünerløkka. Yoguttene startet i utgangspunktet som en Twitterprofil, som Jenny Skavland brukte til å kommunisere med amerikanske rap-artister og deretter skapte kollektivet en hiphoplåt. Etter den første låten traff Jenny Skavland Idol Tone på en fest og oppdaget en felles interesse for gangstarap. Her bestemte de seg for å lage en ny låt sammen. Etter en togtur, akkompagnert av en dokumentar om hiphop-gruppen Side Brok, rekrutterte Skavland sin studiekamerat Handerre Linni til Yoguttene. Onge Anka ble fjerdemann i rekken til å bli en Yogutt. Yoguttene sine artistnavn er inspirert av kjendiskvinnene Jenny Skavlan, Linni Meister, Tone Damli og Anna Anka. EP-ene D'Sant 1 og 2 ble utgitt på plateselskapet Oslo Records. De har i dag sitt eget selskap YGMG, som er tilknyttet Oslo Records. I tillegg til sine egne utgivelser har de også signert $ushi x Kobe og Kvamkollektivet.

Diskografi
----------

| År | Tittel |
| --- | --- |
| 2013 | Veldi $jeldent IV Mixtape |
| 2013 | Pulyogutene EP |
| 2013 | D’SANT EP |
| 2013 | D’SANT 2 EP |
| 2013 | Pulyogutene 2 EP |
| 2014 | 1000 Tak - Handerre Linni Soloalbum |
| 2014 | Ong Klub Gud EP |
| 2014 | D’SANT 3D EP |
| 2015 | $vai |
| 2023 | Y420G |

Referanser
----------

1. ↑  «Yoguttene». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 1. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Øyvind Holen. «Rapoppgangen». *Dagens Næringsliv*.
* Jonas Pettersen. «Mystiske rappere har tatt identiteten til norske kjendisdamer». *Dagbladet*.
**Dispasjør** er en beskjeftigelse hvor man arbeider «dispasje», det vil si oppgjør ved «felleshavari», havari i situasjoner hvor det er tap av både skip og last. Å beregne disse tap og fordele dem på interessepartene er ofte komplisert og krever betydelig kjennskap til erstatningsrett, forsikringsrett og andre juridiske temaer. Virksomheten krever i tillegg «paratkunnskap», siden tidsaspektet kan spille en betydelig rolle under havarier, for eksempel ved at skip står utsatt til på selve havaristedet eller i nødhavn, hva som ofte krever strakstiltak for å redde verdier.

Mange forsikringsselskaper ordner havarisaker gjennom egne havarikonsulenter.

Norge
-----

I Norge måtte en dispasjør inntil 1999 avlegge dispasjøreksamen, den holdes bare om det er oppmeldt nok kandidater, og en kandidat måtte ha minimum juridisk embetseksamen og siden ha tilegnet seg kunnskaper i faget ved selvstudium og eventuelt ved å arbeide hos en dispasjør. 

I Norge har det siden 2012 bare vært én dispasjør.

I oktober 2018 sendte Justis- og beredskapsdepartementet et forslag om å nedlegge dispasjørordningen ut på høring. I desember 2023 ble det imidlertid oppnevnt ny dispasjør.

Referanser
----------

1. ↑  Tore Letvik (27. mars 2019). «Hundre år gammel juristfunksjon kan bli lagt ned». Juristen.no. Besøkt 18. april 2019.
2. ↑  «Høring - forslag om å oppheve dispasjørordningen». Regjeringen.no. 19. oktober 2018. Besøkt 18. april 2019.
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
**Aschim** er et norsk etternavn. 167 personer i Norge bærer Aschim som sitt eneste etternavn pr 21 desember 2023, dette er en nedgang på 7 fra 174 22. januar 2020, en nedgang på 11 fra 185 personer i 2015 

Pr 21. Desember 2023 er det 84 som har Aschim som sitt mellomnavn/etternavn

Historie
--------

Rundt 1904 reiste en nordmann med dette navnet til USA og var der rundt seks år før han reiste tilbake til Norge igjen i 1910. Et år senere i 1911 reiste han til Canada og bosatt seg der. Av den grunn finnes navnet også i Nord-Amerika.

Navnet stammer fra Hadeland i Norge rundt middelalderen som hjemmet til Ask-folket, kjent som «Askheimar». Askheimar er nevnt i Snorres Kongesagaer, en bok skrevet i vikingtiden om gjerningene til vikingene og deres konger.

På eldre kart er Aschim noen ganger fortsatt stavet «Askjum». Navnene på dette området ble ofte stavet feil fordi den eneste kyndig menneskene rundt i middelalderen var prester og andre kirke folk, som hadde alle fått sin utdannelse i Danmark, derav "Aschim" stavemåten. I dag, flere gårder i området bærer navnet Aschim.

Referanser
----------

1. ↑  kilde: Statistisk sentralbyrå
Leninordenens ordenstegn.
**Leninordenen** (russisk: *Орден Ленина*) var en orden som ble utdelt i Sovjetunionen. Ordenen ble innstiftet 6. april 1930 av presidiet i Sovjetunionens øverste sovjet.Den ble gitt navn etter revolusjonshelten Lenin. Den var Sovjetunionen høyeste sivile orden.

Inndeling
---------

Leninordenen besto av én klasse.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Leninordenen var en medaljong i gull og platina som bar Lenins portrett i midten omgitt av en krans av kornaks der kommunistiske symboler var satt inn: det røde flagget, den røde stjernen, samt hammer og sigd. Lenins navn er innskrevet med kyrilliske bokstaver i flagget. Ordenstegnet finnes i flere varianter. Den opprinnelige modellen ble fornyet i 1931. Etter dette kom det nye modeller i 1934, 1936 og 1943.

Ordensbåndet var rødt med to smale gule striper langs kantene. Fargene er de samme som i Sovjetunionens flagg.

Ved gjentatt tildeling bar mottakeren flere ordenstegn.

Tildeling
---------

Leninordenen ble tildelt sovjetborgere og også organisasjoner, institusjoner, militære enheter, kommunale enheter, kollektiver og virksomheter for fortjenstfull innsats for bygging av sosialismen, fremragende kunstnerisk, vitenskapelig eller teknisk innsats og for innsats på områder av særlig politisk viktighet. De som ble utnevnt til Helt av Sovjetunionen og Helt av det sosialistiske arbeid ble samtidig også tildelt Leninordenen.

Leninordenen ble også tildelt utenlandske borgere som hadde arbeidet for å styrke forbindelsene mellom Sovjetunionen og andre land og for vennskap mellom folkene.

Første mottager av ordenen var avisen Komsomolskaja Pravda. Under andre verdenskrig ble det tildelt 36 000 ordener for militær innsats, mens 5 000 ordene ble tildelt sivile. Det ble fortatt over 460 000 tildelinger av Leninordenen.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  Hieronymussen og Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966, s. 161.
2. 1 2 3  Werlich 1981, s. 119.
3. ↑  Clarke 2001, s. 191.
4. ↑  «The Order of Lenin», Pusjkin-museet. Lest 29. november 2015.
5. ↑  Clarke 2001, s. 193.
6. ↑  Goodmann 2000, s. 44.

Kilder
------

* Clarke, John D.: *Gallantry Medals and Decorations of the World*, Barnsley: Leo Cooper, 2001
* Goodmann, Martin J.: *Lenin's Legacy. A Concise History and Guide to Soviet Collectibles*, Atglen: Schiffer Military History, 2000
* Hieronymussen, Poul Ohm og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966
* Werlich, Robert: *Russian orders, decorations, and medals, including those of imperial Russia, the provisional government, the civil war, and the Soviet Union*, andre utgave, Washington, DC: Quaker Press, 1981

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
Yerohamreservoaret i Israel
Besorelven, Wadi Gaz, og nærliggende arkeologiske funnsteder.
**HaBesor** og **Wadi Gaza** (hebraisk נחל הבשור, *Nahal HaBesor*) er en wadi med utspring sør i Israel og utløp i Middelhavet på Gazastripen. Elven begynner ved fjellet Boker (nær Sde Boker) og munner ut i Middelhavet nær Deir al-Balah, der den kalles Wadi Gaza. Elven er den største i det nordlige Negev, og har som viktigste sideelver Gerar og Beersheva. Vassdragets øvre deler når helt til Sde Boker, Yeruham, Dimona og Arad/Tel Arad.

Mye av vannet i Wadi Gaza blir nyttiggjort i Israel ved hjelp av dammer. Elva er den eneste større vannkilden på Gazastripen. Wadi Gaza renner gjennom et våtmarksområde, Gazadalen, som per 2012 ble benyttet til å dumpe avfallsvann. På Gazastripen er Wadi Gaza og dets våtmarksområde naturpark; i Israel er noen deler av vassdraget også naturpark.

Historie
--------

I Det gamle testamente var Besor en kløft eller en elv helt sørvest i Judea, der 200 av kong Davids menn ble værende fordi de var utmattet, mens 400 andre forfulgte amalekittene (1. Samuelsbok 30,9-10; 30,21).

Under første verdenskrig inngikk Wadi Gaza i 1917 i de ottomanske forsvarslinjene sør for Gaza ved innledningen til Første slag om Gaza. 

Under Gazakrigen i 2023 beordret Israel i oktober alle palestinerne bosatt nord i Gaza til å flykte sør for Wadi Gaza.

Geografi
--------

HaBesor strekker seg fra den israelske grense ved Gazastripen til kibbutzen Urim i sør. Sletten som elven renner over ligger 70–80 meter over havet.

Sideelver fra sør til nord er HaRo'e, Boker, Mesora, Zalzal, Revivim, Atadim, Beersheva, Gerar, Assaf, Amar, Sahaf og Wadi Abu Katrun.

På Gazastripen danner Wadi Gaza nordgrensen av guvernementet Deir al-Balah mot guvernementet Gazas sørgrense.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Vilnai, Ze'ev. «Besor (Stream)». *Ariel Encyclopedia*. Volume 1. Tel Aviv i Israel: Am Oved. s. 1065–1066.
2. ↑  *Israel 'opens dams' flooding Gaza Strip near Deir al Balah* Arkivert 2014-10-06 hos Wayback Machine. Ma'an News Agency, 13. desember 2013
3. ↑  *Integrated Water Resources Management and Security i Midtausten*, s. 109. Clive Lipchin; Springer, 2007
4. ↑  [arij.net/node/5905siege *Gaza's Valley of Slow Death*]. Muhammad Othman, ARIJ, 30. juli 2012
5. ↑  «Israel tells 1.1 million Gazans to evacuate south. UN says order is ‘impossible’». *CBB*. 13. oktober 2023. Besøkt 20. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Besor Stream – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* offisiell nettstad of the Tell el-Farah excavations, Nahal Besor. Claremont Graduate universitet.