recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gausvatn** er en innsjø i Fyresdal kommune i Telemark. Innsjøen er regulert som hovedmagasin for Finndøla kraftverk. Konsesjonen ble gitt 14. august 1970, og reguleringshøyden er 589,12 moh som høyeste (HRV) og 550,12 moh som laveste (LRV) vannstand. Innsjøen har et ganske lite naturlig nedslagsfelt, men får tilført vann fra både Hovvatn, Øysævatn og Øyuvsvatn via tunnel fra Votnevatni. Gjennomstrømningen i vatnet er dermed mye større enn den naturlige. Det naturlige avløpet er mot nord via Gausåa til Finndøl, men en vesentlig del føres i tunnel ned til Finndøla kraftverk ved Fyresvatnet.

På østsiden av vatnet er det et hytteområde. Hit går det bilvei fra fylkesvei 404 ved Bjørnerud.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. mai 2015
3. ↑  Sigurd Kjetil Bjørtuft: Fiskeribiologiske undersøkelser i Nidelva og Gjøv i Åmli, Aust-Agder, Vedlegg 1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Peder Hansen** (født 27. november 1798 i Aalborg, Danmark, død 1. september 1880 i København, Danmark) var en dansk guvernør i Dansk Ostindia og Dansk Vestindia.

Studerte ved Latinskolen i Aalborg i 1817. Tok i 1822 teoretisk juridisk eksamen og i 1825 praktisk juridisk eksamen. Begynte å jobbe hos Rentekammerets danske Kancelli i 1824. Deretter reiste han til den danske kolonien Trankebar i India, hvor han i 1826 ble fullmektig hos koloniledelsen og fra 1828 kongelig kasserer. I 1831 ble han kirkeverge og fattigforstander og fra 1833 andre regjeringsråd, guvernementssekretær, overformynder og notarius publicus i Trankebar. I 1834 ble han første regjeringsråd, justitiarius og skifteforvalter. I 1838 ble han sjef for Frederiksnagore og ble i 1841 utnevnt til guvernør i Dansk Ostindia. I 1845 ble Dansk Ostindia solgt til Det britiske ostindiske kompani og Hansen ble dermed koloniens siste danske guvernør.

Etter overleveringen av kolonien til engelskmennen reiste han på oppdrag fra den danske regjering til Kina hvor han opprettet flere danske konsulater. I 1846 vendte han tilbake til København og ble året etter avskjediget som guvernør med ventelønn. I 1848 ble han som regjeringskommissær og midlertidig guvernør sendt til Dansk Vestindia i forbindelse med et slaveopprør i kolonien. Han ble i 1851 avløst av Hans Ditmar Frederik Feddersen.

I 1854 ble han valgt inn i Riksdagen for Aalborg Amts andre valgkrets og representerte denne til 1861.

Peder Hansen ble i 1845 utnevnt til kommandør av Dannebrog.

Kilder
------

* Dansk biografisk Lexikon, side 39


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans de Brinck-Seidelin** | **Dansk Ostindias guvernør**(1841–1845) | Etterfølger:**Ingen** |
| Forgjenger:**Frederik von Oxholm** | **Dansk Vestindias guvernør**(1848–1851) | Etterfølger:**Hans Ditmar Frederik Feddersen** |

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Nupsfonn** er en isbre i Ullensvang kommune i Vestland og Vinje kommune i Vestfold og Telemark. Breen ligger sør på Hardangervidda, på vestsiden av Nupsegga (1 674 moh). Breen har et areal på 2,31 km² og består av tre breflater: Store Nupsfonn 0,47 km², Nupsfonn vest 1,15 km² og Nupsfonn øst 0,68 km². Nupsfonn øst, som ligger på grensa mellom Ullensvang og Vinje, er ikke lenger sammenhengende med resten av breen, som i sin helhet ligger i Ullensvang. Det høyeste punktet er på Store Nupsfonn i nord, som har en høyde på 1 641 meter over havet.

Den enkleste veien til Nupsfonn er å gå opp fra Ulevåstølen, som ligger rundt fire kilometer vest for Haukeliseter ved E134 og midt på fylkesgrensen mellom Vestland og Vestfold og Telemark.

Se også
-------

* Liste over Norges høyeste fjell

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Bre – Breflate 1999-2006.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Oppgitt datafangstdato 9. august 2003. Besøkt 17. august 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
«**Bekkefare**» er en musikkfestival som arrangeres årlig i Tønsberg kommune i Vestfold og Telemark fylke. Espen Flåteteigen står som styreleder og arrangør av festivalen. «Bekkefare» forening ble stiftet på Flåteteigen 4. desember i 2011 og i 2012 kom foreningen inn som eiere, ved at «Bekkefare» var stifta som en FLI organisasjon i brønnøysundregistrene. Scenen på festivalområdet går over en bekk som renner ut i Aulielva. «Bekkefare» har arrangert over 100 konserter. I 2014 hadde «Bekkefare» publikumsrekord på over 1000 besøkende da Plumbo hadde konsert. Bilder av konserten kan du se i lokalavisa på Reavisa.no

Referanser
----------

1. ↑  «BEKKEFARE | Nyheter». *bekkefare.com*. Arkivert fra originalen 1. august 2015. Besøkt 15. april 2016.
2. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Arkivert fra originalen 3. juli 2009. Besøkt 15. april 2016.
3. ↑  «ReAvisa | Bekkefare musikkfestival 2014». *www.reavisa.no*. Besøkt 15. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
**Hans Daniel Schrøder** (født 14. mars 1863 i Arendal, død 12. mai 1923 i Helsingør) var overrettssakfører og ordfører i Arendal.

Sønn av byfogd Ole Schrøder (1834–1892) og Dorothea Kallevig (1834–1863). Moren døde åtte dager etter fødselen. Han vokste opp hos sin mors foreldre, hos Emil Kallevig (1807-1899), skipsreder og en av Arendals rikeste menn, og hans hustru Margaretha Dedekam. Hans giftet seg i 1889 med Sophie Boe (f. 1868), datter av konsul og skipsreder Christian Theodor Boe (1838–1927). De fikk barna Dorothea Dorthe Kallevig, oppkalt etter sin døde mor, Ole Schrøder, Johanne Amalie Schrøder og Alf Schrøder. 

Var ordfører i Arendal fra 1908 til 1913. Flyttet til Oslo i 1914

Se også
-------

* Liste over ordførere i Arendal

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 18. mai 1923[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Morgenbladet, utgitt 14. mai 1923[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Folketellingen 1865[*død lenke*]
* Folketellingen 1900
* Folketellingen 1910
* Bjørn Steenstrup: *Hvem er hvem? 1912*


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Axel Smith** | **Ordførere i Arendal**(1908–1913) | Etterfølger:**Michael Blom Bakke** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** SUDOC
 |
***Ny Illustrerad Tidning*** var et svensk ukeblad, som kom ut hver lørdag i årene 1865–1900.

Formål
------

Ukebladet hadde mange av landets fremste skribenter og kunstnere som bidragsytere. De tilstrebet å bli en motvekt til det danske *Illustreret Tidende* 1859-1924, som hadde det uttalte mål å bli ukeblad for hele Skandinavia. I konkurransen anla derfor *Ny Illustrerad Tidning* en nasjonal, kulturell profil, som var ment å skulle fange hele unionsriket. De sørget dermed for å knytte til seg den norske kunstmaleren Vincent Stoltenberg Lerche som fast bidragsyter. Lerche tegnet både svenske og norske folkelivsbilder, og leverte også, både i tekst og tegninger, norske prospekter i ukebladet.

Innhold
-------

Innholdet besto i hovedsak av biografier, novelletter, dikt, historiske og kulturelle skildringer, innlegg om naturvitenskap og litteraturhistorie, politiske oversikter, teater-, musikk- og litteraturanmeldelser, musikkstykker med mer.

Eget xylografisk atelier
------------------------

Ukebladet satset sterkt på gode illustrasjoner. Derfor etablerte de i tråd med hva den danske konkurrenten hadde gjort, et eget xylografisk atelier under ledelse av den engelske xylografen Edward Skill (1831-1873), som hadde kommet til Sverige i 1864. Etter Skills død overtok Wilhelm Fredrik Meyer (1844-1944) som "föreståndare" for *Ny illustrerad tidning*s atelier. Ukebladets xylografiske atelier kom til å øve innflytelse på kravene som etterhvert ble stilt til billedkvalitet i svensk ukepressen. Dets xylografer var også i blant aktive innenfor bokproduksjon og arbeid med større praktverker.

I 1900 gikk ukebladet inn i publikasjonen *Ord och Bild*.

Referanser
----------

1. ↑  *Ny illustrerad tidning* i Nordisk familjebok (Uggleupplagan), (1914)
2. ↑  Nationalencyklopedin online

  


Portal: Sverige
**Jakob Karl Emil Chydenius** (født 1833 i Jakobstad, død 1864 i Stockholm) var en finsk fysiker. Han var brorsønns sønnesønn til Anders Chydenius og fetter til Anders Herman Chydenius og Johan Jakob Chydenius.

Chydenius ble student i 1851 og filosofie magister i 1857. I 1861 deltok han i Otto Torells ekspedisjon til Spitsbergen. Han utarbeidet en trykt historie om ekspedisjonen, kalt *Svenska expeditionen till Spetsbergen år 1861*, som først ble utgitt i 1865, etter hans død. Under denne ekspedisjonen undersøkte han, sammen med Nils Dunér, de jordmagnetiske forholdene på Spitsbergen. I 1863 fikk han av Kungliga Vetenskapsakademien Lindbomska priset for en avhandling med tittelen *Om utförbarheten af en gradmätning på Spetsbergen*. 

I *Joukahainen* (1860) offentliggjorde Chydenius en biografi om Johan Jakob Nervander som vitenskapsmann.

Referanser
----------

1. 1 2   Svenskt biografiskt lexikon, «Jakob Karl Emil Chydenius», Svensk biografisk leksikon-ID 14850[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Chydenius, 3. Jakob Karl Emil *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Glemmen kirke
**Glemmen prestegjeld** *(Glemminge prestegjeld)* var et prestegjeld tilhørende Nedre Borgesyssel prosti, fra 1973 i Fredrikstad domprosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet tidligere Glemmen kommune i Østfold fylke, og hovedkirken var Glemmen kirke.

Glemmen prestegjeld og dets sogn er nå en del av Fredrikstad kirkelige fellesråd underlagt Fredrikstad domprosti.

Historikk
---------

*Glimœima sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Glemmen gamle kirke, *Glymheima kirkja í Hrólfsey* en langkirke i stein fra 1182 er Fredrikstads eldste kirke. Etter Svartedauden var det behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret, og Glemmen var lagt som annekssogn til Tune prestegjeld før 1426. Kirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Glimeima kirkja*.

Byen Fredrikstad ble grunnlagt på Glommas østre bredd i 1567, og som om en følge av byens vekst, ble Glemminge sogn på Glommas vestre (nordre) bredd, overført fra Tune prestegjeld til Fredrikstad prestegjeld i 1685.

### Nyere tid

I 1867 ble de bynære områdene i *Forstaden* overført fra Glemmen til Fredrikstad kommune.

Glemmen sogn dannet grunnlaget for *Frederikstads Landdistrict* formannskapsdistrikt opprettet i 1837, senere benevnt *Glemminge* og *Glemmen* kommune.

Ved kgl.res. av 14. oktober 1882 ble Fredrikstad prestegjeld avviklet og delt i tre, gjeldende fra 1. januar 1883:

* Østre Fredrikstad
* Vestre Fredrikstad
* *Glemmen prestegjeld*

Prestegjeldet
-------------

Glemmen ble følgelig eget prestegjeld mer enn 450 år etter at det ble lagt til Tune prestegjeld som annekssogn.

Etter langvarig strid ble Glemmen delt i to, ved at Rolvsøy ble eget herred og kirkesogn 1. januar 1908, og etter kgl.res. av 11. mai 1909 eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Glemmen
* Gamle Glemmen

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1897). *Norske Gaardnavne*. Kristiania: Fabritius. s. 304.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 8.
3. ↑  Gamle Glemmen kirke, kirkesok.no
4. ↑  Glemmen gamle kirke, norske-kirker.net/
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Østfold
7. ↑  *Kråkerøy*. [Kråkerøy]: Kråkerøy kommune. 1957. s. 430-2.
8. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Herredag** eller **Herredagen** var en institusjon i Danmark, Norge og Sverige. 

I Danmark var det et årlig møte mellom kongen og riksrådet hvor kongen blant annet fungerte som den dømmende makt i rettssaker. Betegnelsen herredag stammer fra begynnelsen av 1500-tallet og var en videreføring av danehoffet. I Danmark ble Herredagen avløst av Høiesterett i 1661. I Sverige ble det holdt herredag fra rundt 1450, og det var en forløper for dagens riksdag. I Norge holdt man Herredag i perioden 1539-1664.

Herredagen i Norge
------------------

På herredagen i Norge møtte stattholder, kansler, enkelte lensherrer og lagmenn. Møtene ble ledet av representanter fra det danske riksrådet eller av kongen selv. Dette var særlig tilfelle i Kristan 4.s tid. På 1500-tallet ble det holdt forholdsvis få herredager, og i denne tiden var domstolens kompetanse uklar. Selv om herredagen fungerte som midlertidig norsk høyesterett, hendte det at den henviste saker til kongens retterting i København. Når kongen var til stede, ble imidlertid sakene avgjort på herredagen. Mellom herredagssesjonene var det rettertinget i København som ble ansett som rikets høyesterett. Fra 1599 møtte herredagen regelmessig hvert tredje år og ble etablert som norsk høyesterett. I 1667 ble herredagen erstattet av Overhoffretten.

Ved siden av sin dømmende funksjon hadde herredagen også administrative oppgaver. Den forhandlet med befolkningen på regjeringens vegne, og resultatet ble gjerne formulert i egne vedtak som kunne få lovs form.

Arkivet etter den norske herredagen oppbevares i Riksarkivet og omfatter tidsrommet 1578-1664. Det består av protokoller som vesentlig dokumenterer herredagens dømmende funksjon. Protokollrekkene er noe ujevnt bevart. Enkelte protokoller fra herredagen inngår i Overhoffrettens arkiv. Materialet er trykt. Også i andre arkiver i Riksarkivet finnes det materiale som har tilknytning til herredagens arkiv. Materialet, som gjerne er knyttet til herredagens administrative funksjon, er særlig bevart blant innleggene til kongebrev og i skapsakene i Danske Kansellis arkiv.

Se også
-------

* Norske Herredags-Dombøger

Referanser
----------

1. ↑  Johannessen, Knut; Kolsrud, Ole; Mangset, Dag (1992). *Håndbok for Riksarkivet*. Oslo: Ad Notam Gyldendal. s. 39–40. ISBN 82-417-0137-3.
2. ↑  *-Norske Herrdags-Dombøger 1578-1664*.
3. ↑  Du finner fullstendig oversikt over herredagens materiale utenfor det egentlige arkivet i "Norske Herredags-Dombøger 1576-1664, Tillegg til 1.-4.rekke"

Eksterne lenker
---------------

* Herredag – Nordisk Familjebok
* Den store danske
* Herredag hos SNL
* Skannete protokoller på Digitalarkivet

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Immanuels kirke
**Halden prestegjeld** *(Fredrikshald prestegjeld)* var et prestegjeld tilhørende Sarpsborg prosti (i dag: Søndre Borgesyssel prosti) i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet byen Halden og fra 1967 nordre deler av den nye storkommunen Halden i Østfold fylke. Hovedkirken var Immanuels kirke i Halden.

Halden prestegjeld og dets sogn er nå en del av Halden kirkelige fellesråd underlagt Søndre Borgesyssel prosti.

Historikk
---------

Byen Fredrikshald fikk kjøpstadsrettigheter i 1665 og et drøyt hundreår senere ble Fredrikshald eget prestegjeld iflg. kgl. reskr. 13.12.1769. Da ble *Nordre Fredrikshald* utskilt fra Berg prestegjeld og *Søndre Fredrikshald* fra Idd prestegjeld. Nordre Fredrikshald omfattet bymessige strøk nord for elven Tista, mens Søndre Fredrikshald var bymessige strøk syd for elven.

Hovedkirken Immanuels kirke ligger ved et gammelt kirkested på sydsiden av Tista, hvor den første kirken på stedet kalt «Christi Krybbe» ble oppført rundt 1630 og deretter revet da byen ble angrepet av svenskene i 1660. Året etter ble «Christi Herberg» oppført, også den i tømmer, men noe større enn forgjengeren. Denne kirken brant opp i 1716, da innbyggerne satte fyr på byen under svenskenes beleiring.

Byggingen av den første Immanuels kirke begynte i 1723 og den ble innviet den 6. juli 1729. Også denne kirken brant, nærmere bestemt i 1826, så bare murene stod igjen. Disse er inkorporert i dagens Immanuels kirke som er en korskirke oppført i 1833.

### Nyere tid

Fredrikshald endret navn til Halden 1. januar 1928. Andre tidligere skrivemåter var *Friderichshald* (til 1801) og *Frederikshald* (til 1865).

I 1987, som følge av vedtak om endring av den kirkelige inndeling, ble Halden prestegjeld utvidet med Berg og Rokke sogn fra Berg prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Halden
* Berg
* Rokke

Referanser
----------

1. ↑  *Halden 300 år*. Oslo: Bøndenes forlag. 1965.
2. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Østfold
3. ↑  Immanuels kirke (Halden)
4. ↑  Endringer i den kirkelige inndeling, Halden kommune, Østfold.
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Jahn Brochmann Halvorsen** (født 23. november 1916 i Hadsel, død 13. mai 1976) var en norsk diplomat.

Etter examen artium 1935 tok han Hærens befalsskole 1936 og studerte språk i Frankrike. Under den andre verdenskrig deltok han i slaget om Narvik og mottok senere Deltakermedaljen. Han ble cand.oecon. i 1946 og jobbet ett år for Statistisk sentralbyrå og ett år for Næringsøkonomisk Forskningsinstitutt, samt var timelærer for Oslo handelsgymnasium. Fra 1948 jobbet han for departementene.[*klargjør*] Som ambassadør i Brussel stod han for rapporten som i 1971 felte statsminister Per Borten.

> Han (Borten) hadde med seg en rapport fra Norges usedvanlig dyktige ambassadør i Brussel, Jahn Halvorsen, om en samtale med det franske medlem av EF-kommisjonen, Jean-François Deniau. Deniau hadde redegjort for de vanskeligheter som han mente ville møte de norske kravene under jordbruksforhandlingene med EF, dersom forhandlingene skulle bli slik som det kunne se ut til.
> 
> 
> Kåre Willoch i sin erindringsbok *Myter og virkelighet* fra 2002, sitert i *Bortens bitre fall* av Aslak M. Eriksrud i VG den 28. september 2002.
> 
> 

 Han mottok St. Olavs Orden i 1966. Etter å sluttet i UD bosatte han seg i sydlige Frankrike og døde i 1976.

Posteringer
-----------

* 1948 konsulent Handelsdepartementet
* 1952 1. ambassadesekr. Norges Delegasjon til OEEC 1952,
* 1953 byråsjef UD
* 1955 ambassaderåd Norges Deleg, til OEEC
* 1960 ekspedisjonssjef UD
* 1965–1973 ambassadør ved Norges ambassade i Brussel, sideakkreditert til Luxembourg, såvel som sjef Norges misjon til EF siden 1965
* 1973–1976 ambassadør ved Norges ambassade i Paris

Familie
-------

Han var sønn av banksjef Jahn Brochmann Halvorsen (1887–1970) og Kirsten Aagard (1882–1969).

Referanser
----------

1. ↑  Halvorsen, Jahn i Hvem er Hvem, 1973.
2. 1 2  Alf Hartmann, *Ved Jahn Halvorsens død* i VG den 21. mai 1976.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Magnhild Sofie Styhr** (født 5. desember 1891 i New York, død 22. juni 1979 i Kristiansand) var en norsk pianist og klaverpedagog.

Liv og virke
------------

Hun debuterte i Kristiania i 1915, men studerte i perioden 1909–1912 med Karl Nissen i Kristiania. Perioden 1912–1914 studerte hun med Ernö Dohnanyi i Berlin, 1918–1920 med Isidor Philipp i Paris og i perioden 1921–1922 med Alfredo Casella i Roma. Hun har også studert med George Gershwin i USA.

Styhr var virksom i Amerika i perioden 1924–1932, blant annet flere recitals i New York, derav to konserter i The Town Hall, siste gang i 1926. Deretter virksom i Kristiansand. På sine konsertprogrammer hadde hun ofte norsk musikk (Edvard Grieg og Agathe Backer Grøndahl) samt verker av Claude Debussy og Maurice Ravel. Solist med Oslofilharmonien i 1921, med verk av Emile Bernard og Camille Saint-Saens. 

Elever av Styhr er Benny Dahl-Hansen, Harald Glattre og Tore Christiansen.

Styhr var med og stiftet Kristiansand Musikklærerforening i 1916, hun var leder for foreningen i årene 1948 - 51, og hun ble æresmedlem i 1969.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Magnhild Sofie Styhr, født New York, USA, (05.desember 1891 - 22.juni 1979).»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Styhr, Magnhild (Sofie)», i Gurvin og Anker: *Musikkleksikon*, Oslo 1959, spalte 786.
3. ↑  Se artikkelen «Ny-franske komponister - oppførelser Norge 1900 - 1940»,

Litteratur
----------

* Johannes Seland: *Mennesker jeg møtte* (utgitt av Fædrelandsvennen 1990, s 67 - 69)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom leksikonrelevans. *Deltagelse i Namdalsmesterskapet i rock finnes ikke notabelt, det er Åge som er notabel her og det "arves" ikke av dette bandet.*.
**Mads inc** var et norsk rockeband fra Namsos som ble startet i 1965 da Åge Aleksandersen startet som musiker. Bandet fikk stor oppmerksomhet i nærområdet i Namsos og Namdalen. Gruppa er best kjent for sin deltagelse i Namdalsmesterskapet i rock i 1966.

I 1967, da Åge Aleksandersen flyttet for å begynne på Telegrafskolen i Oslo, ble bandet oppløst. I 2008, 41 år etter at bandet slutta, ble de gjenforent for en konsert i Samfundshuset.

Medlemmer
---------

* Åge Aleksandersen – vokalist, gitar
* Terje Adde – trommeslager
* John Erik Furre – tangenter
* Stig Brøndmo – bass, kor
* Karl «Kalle» Klaussen – gitarist, kor

Referanser
----------

1. ↑  «rockipedia.no». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 23. februar 2016.
2. ↑  Sand, Gunnar (1985). *Åge Aleksandersen og trønderrocken*. Oslo: Aschehoug. s. 21. ISBN 8203150322.
3. ↑  Rebellenes gjenforening Arkivert 28. mars 2008 hos Wayback Machine.; namdalsavisa.no, 26.3.2008
**Goksjø** er en innsjø på ca. 3 km² som ligger i kommunene Sandefjord og Larvik i Vestfold.

Nedbørsfeltet for Goksjø er på om lag 190 km² og strekker seg nordover til kommunene Larvik og Tønsberg. Det spesielle med Goksjø er at de største innløpene og utløpet finnes i samme ende av innsjøen, nemlig i nord. Storelva og Skorgeelva er de største innløpselvene. Utløpselva er Hagneselva som renner i nordøstlig retning til den løper sammen med Svartåa ved Hagnes og danner Storelva som fortsetter sydover til Åsrumvannet og deretter ut i Numedalslågen.

Største dyp er 23 meter og middeldypet er 7,6 meter. Fiskearter i Goksjø: Gjedde, abbor, vederbuk, gullbust, sørv og ål. Laks og ørret kan komme opp fra Hagneselva for å gå videre opp Skorgeelva.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. april 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 9. april 2015

Fiskeplasser fra land i Goksjø.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Ditmar Meidell, sittende som nummer 2 fra venstre, som student sammen med vennene Carl Salomonsen, Christian Lasson og Ole Richter.
**Ditmar Meidell** (født 24. januar 1826 i Bergen, død 13. juli 1900 i Kristiania) var en norsk redaktør.

Meidell hadde en stund studert mineralogi ved universitetet i Kristiania, da han i 1849 startet det satiriske bladet *Krydseren* sammen med tre kamerater. Bladet kom først ut annenhver uke, men på grunn av stigende popularitet kom det snart ut hver uke, og senere to ganger i uken. I 1855 ble det omgjort til dagsavis under navnet *Aftenbladet*. Denne avisen gikk inn i 1881. 1884–85 utga Meidell *Norsk Maanedsskrift for Litteratur, Kunst og Politik*. Han var 1884–1898 bibliotekar ved Deichmanske bibliotek og fra 1888 også i leseselskapet Athenæum.

I 1888 utga Meidell et utvalg fra *Krydseren* i boken *Paa Kryds og paa Tvers*. Som redaktør for *Krydseren* huskes han særlig for den satiriske visen «Oleana», som gjorde narr av Ole Bulls forsøk på å grunnlegge en koloni i Pennsylvania.

Verker
------

* *Paa Kryds og paa Tværs* (1888–1889)

Kilder
------

* Einar Skavlan: «Mejdell, Ditmar», i *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utg. bind XVI, s. 855. København: J. H. Schultz, 1924.

Litteratur
----------

* Steen, Gudrun: Ditmar Meidell. Oslo: Cammermeyer, 1944.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Langvannet** (også skrevet **Langtjernet**) er en liten innsjø i Lørenskog kommune i Akershus i Viken. Vannet ligger like nord for motorveien mellom Oslo og Lillestrøm, og 500 meter sørvest for Hanaborg holdeplass, og er rundt 1,3 km langt og fra 30 til 180 meter bredt. Det ligger 154 meter over havet, og har avløp via Fjellhammarelva (Sagelva) til Øyeren. Det største tilløpet er Ellingsrudelva, som er grenseelv mellom Oslo og Lørenskog kommune.

Innsjøen ligger midt i et tettbygd område og er derfor utsatt for forurensing, blant annet fra industriområdet Visperud vis-à-vis Karihaugen. Utslipp av vaskevann fra et bilvaskefirma har sannsynligvis bidratt til algeoppblomstring i sjøen Forurensingen er dog ikke verre enn at det fremdeles kan bades i Langvannet, og det er opparbeidede badeplasser i begge ender av vannet.

Ved bredden av vannet i kanten av friområdet i sør, står den fredete «Svenskefurua». Furua ses på bildet i skogkanten oppe til venstre.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 6. april 2015
2. ↑  «Langvannet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 4. november 2016.
3. ↑  Oslo Elveforum, årsmelding 2006
4. ↑  Årsberetning 2007, Vann- og avløpsetaten, Oslo kommune (pdf), s.12

Eksterne lenker
---------------

* (en) Langvannet, Lørenskog – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Hallevannet** er en innsjø som ligger i Larvik kommune i Vestfold. På det dypeste er Hallevannet 54 meter dypt.[]

Hallevannet har navn etter gården *Halle* som ligger ved den sydøstre enden av vannet. Navnet blir helst benyttet om den sydligste delen av vannet, hvis øvrige deler er *Tverrfjorden* i nord, *Vassbotnvannet* i nordøst og *Vestmunnvannet* i nordvest.

Fra Sørlandske Hovedvei kan en se Hallevannet, da det er en gammel rasteplass der som er lett tilgjengelig etter at den nye E18 fra Sky til Langangen ble ferdigstilt. Vannet har utløp i sør til Halleelva, hvor det er badestrand og båtslipp. Det finnes blant annet ørret og abbor i vannet. Det er også et rikt fugleliv rundt innsjøen, med blant annet måker, ender og kongeørn.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 16. september 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Jernbanestasjonen i Sestroretsk
**Sestroretsk** (russisk: Сестроре́цк, finsk: *Siestarjoki*, svensk: *Systerbäck*) er en by i Kurortnyj-distriktet i den føderale byen St. Petersburg i Russland. Den ligger ved elva Sestras utløp i Finskebukta, rundt 25 km nordvest for sentrum av St. Petersburg. Innbyggertall: 40 287 (folketelling 2002).

Sestroretsk ble grunnlagt av Peter den store i 1714 i forbindelse med byggingen av en ammunisjonsfabrikk (dagens *Sestroretsk Verktøyfabrikk*). Byen er også kjent som et kur- og badested.

I 1812 ble byen innlemmet i Storhertugdømmet Finland. I 1864 ble byen overdratt til Russland i bytte mot et løfte om kompensasjon, etter sigende i form av tilgang til en isfri havn ved Barentshavet ved Petsamo.

I 1875 eksperimenterte Fjodor Pirotskij med elektrisk drevne jernbanevogner på Sestroretsk-banen. Elektrisiteten ble overført over en avstand på rundt en kilometer. Selv om eksperimentet ikke varte, så var dette verdens første bruk av elektrisitet til drift av jernbaner.

Den nordvestlige delen av byen var en del av Finland, under navnet «Rajakoki», fra Finlands selvstendighet i 1917 til 1940, og igjen 1941-1944.

Kjente personer fra Sestroretsk
-------------------------------

* Leonid Andrejev – forfatter
* Mikhail Zosjtsjenko – forfatter
* Kornei Tsjukovskij – dikter
* Vsevolod Bobrov – idrettsmann

Referanser
----------

1. ↑  Prosjekt Runeberg: «Siestarjoki»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sestroretsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer underlagt den føderale byen St. Petersburg |
| --- |
| St. Petersburgs flagg | Kolpino **·** Krasnoje Selo **·** Kronsjtadt **·** Lomonosov **·** Pavlovsk **·** Peterhof **·** Pusjkin **·** Sestroretsk **·** Zelenogorsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
En **livlege** er en personlig lege for en høytstående person, for eksempel en konge, president, pave eller politiker. Livlegen står ansvarlig for sin pasients helse og må være tilgjengelig døgnet rundt. I Norge har kongen egen livlege.

Ordet «livlege» er en oversettelse av tysk *Leibarzt*, hvor «liv» har den avblekede betydningen «person». Sammenlign livvakt (*Leibwache*) og livrett (*Leibgericht*). I eldre tid kaltes en livlege ofte arkiater, av gresk ἀρχιατρός «førstelege». Det finnes også livkirurger.

Livleger kjennes alt fra antikken og opp gjennom middelalderen. I Danmark kjennes de fra midten av 1400-tallet. Den danske kongens livlege var gjerne innkalt fra utlandet. På grunn av sin stilling i fyrstens nærhet kom livlegen ofte til å spille en viktig rolle også politisk. Et eksempel fra Danmark-Norges historie er Struensee.

Berømte livleger
----------------

* Galenos (129–216), livlege for keiser Marcus Aurelius
* Jean-Nicolas Corvisart (1755–1821), livlege for Napoleon
* Theo Morell (1886–1948), livlege for Adolf Hitler

Se også
-------

* Lege
* Huslege
* Livvakt

Referanser
----------

1. ↑  Hjalmar Falk og Alf Torp: *Etymologisk ordbog over det norske og det danske sprog*, s. 463. 1903–06.

Kilder
------

* *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utg. bind XV, s. 929. København: J. H. Schultz, 1923.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Frederik Carl Eide** (født 2. mars 1815 i Christiania, død 2. august 1882 i København) var en norskfødt forstmann som bosatte seg i Danmark.

Han ble født i Christiania i 1815 trolig som sønn av prins Christian Frederik og Johanna Maria Christensdatter Brandvold. I 1827 kom Eide til Danmark hvor han ble opplært i skogbruk og besto sin forsteksamen. Året etter fikk han innfødsrett og ble ansatt som landmåler. Han mottok siden en rekke utnevnelser blant annet som forstinspektør og senere overinspektør for Sorø akademis skoger. I 1848 ble han ridder av Dannebrog og siden jaktjunker, hoffjegermester og kammerherre. 

I 1842 giftet han seg med Christine Elisabeth Sarauw, datter av sin tidligere lærermester forstinspektør G. Sarauw. Av hans etterlatte formue ble 75.000 kr brukt til et *Legat til Fordel for Enker efter Skovridere og underordnede Skovbetjente samt til Skovbrugets Fremme*. Han ble begravet på Sorø kirkegård, under et monument utført av billedhuggeren Aksel Hansen.

Referanser
----------

1. ↑  *Eide, Frederik Carl*, Dansk biografisk Lexikon
2. ↑  *H. C. Andersen og Christian 8. – endnu en gang*, H. C. Andersen Centret
3. ↑  *Eide, Frederik Carl*, Dansk biografisk Lexikon

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
Portal: Danmark

Rosendal slott
**Rosendal** er et slott ca. 10 km nordøst for Helsingborg i Skåne.

Det består av en hovedbygning med to fløyer, og er kanskje et av Skånes vakreste og best bevarte renessanseslott. Taket og gavlenes utseende er de eneste elementene i slottets eksteriør som i senere tid er blitt forandret. Opprinnelig hadde gavlene svungne profiler og var prydet med sandstenslister. En snirkelprydet innskriftstavle med Bille-våpenet over den gamle porten i den østre fløyen, forteller at riksråd Anders Bille begynte å bygge slottet den 1. mai. 1615. Slottet fikk sitt navn etter Billes forlovede Anne Rosencrantz, som døde få dager innen bryllupet skulle stå. 

Vannet til voldgravene ble hentet en halv mil borte og ble ledet via utborrede bøketrestammer. Ved fare kunne et område på 2 km. omkring slottet settes under vann. 

Til forskjell fra mange andre gårder, ble Rosendal ikke ødelagt under den skånske krigen i 1678.

Se også
-------

* Postmaker

Eksterne lenker
---------------

* Om Rosendal slott
* Nordisk familjebok
Erik Abelsøns segl og motsegl med de to sønderjyske løver
**Erik I av Slesvig** (født ca. 1241, død 27. mai 1272) var hertug av Sønderjylland (Hertugdømmet Slesvig).

Erik var den nest eldste sønn av kong Abel av Danmark og arvet etter sin eldre bror Valdemar IIIs død i 1257 fordringen av lenet på hertugdømmet. Hans onkel, kong Kristoffer I av Danmark vil dog ikke gi det til ham. Etter at kongen i februar 1259 hadde brutt med stormennene ved å fengsle erkebiskop Jacob Erlandsen dro Erik til et møte med biskopen av Roskilde, Peder Bang, hos fyrst Jaromar II i Rügen. De dro sammen med en hær til Sjælland, og inntok København og beseiret kongens hær. I mellomtiden hadde Kristoffer I dratt til biskopen i Ribe, og her døde han brått under nattverden, antagelig forgiftet, den 29. mai 1259.

Etter kongens død fikk Erik hertugdømmet Slesvig i len i 1260, og året i forvegen hadde giftet seg med Jaromar IIs datter Margrethe. Fyrst Jaromar II selv døde i 1260 på et hærtokt i Skåne. I de kommende år og fram til 1266 var det enkedronningen Margarete Sambiria som var regjerende regent i Danmark. Hun fryktet nye angrep mot den danske tronen fra hertug Eriks side og besluttet å komme ham i forkjøpet. Hun angrep hertugdømmet, presset hertug Erik sørover over Dannevirke og leverte den 28. juni 1261 et hovedangrep på Lohede, mellom Sorgåen og Rendsborg. Her gikk hun imidlertid på et avgjørende nederlag. Både hun selv og sønnen Erik Klipping ble tatt til fange. Ved den endelige fred etter at kongen var satt fri på foråret 1264 ble det gitt store innrømmelser til hertugen, alt krongodset i Slesvig med Als i egen forlening mens hans yngre bror Abel Abelsøn fikk Langeland og slektsgodset på Fyn.

Erik arvet Gottorp av biskop Niels av Slesvig (død 1265) som også var blitt tatt til fange i 1261. På Gottorp oppførte han et fast tårn.

Hertug Erik døde 27. mai 1272. Hans hustru døde samme år. De etterlot seg to sønner, den senere hertug Valdemar IV av Slesvig og Erik (Langben) av Langeland, samt datteren Margrete (død ca. 1315).

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10550.htm#i105491, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Biografi i *Dansk biografisk leksikon 1. udgave*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** WikiTree
 |
**Honoratus Halling** (også feilaktig skrevet **Honoratius Halling**, født 1819 i Nord-Odal, død 1886) var en norsk sokneprest, forfatter og redaktør. Han ble student i 1839, avla teologisk embetseksamen i 1843 og hadde fra 1843 forskjellige prestestillinger. Han var sokneprest i Lom i Gudbrandsdalen fra 1864 og fram til 1875 før han inntok samme stilling i Østre Aker 1875–1885. I 1858 ble han Hortens første ordfører, men valgte å fratre etter et år. Prost Hallings vei i Oslo er oppkalt etter ham.

På 1850-tallet viet Halling seg til å spre opplysning blant arbeiderbefolkningen i Christiania, som var sterkt opprørt av Marcus Thrane. I denne hensikt stiftet han Samfundet på Enerhaugen (Norges første arbeidersamfunn) og Spareskillingsbanken, samt arbeidet for avholdssaken. I noen år redigerte han *Søndagsblad for Menigmand*, og fra 1848 til 1855 redigerte han *For Fattig og Riig* som etter hvert ble organ for Det norske lutherske indremisjonsselskap. Bladet gikk inn i 2001, og ble erstattet av *Agenda 3:16*.

Halling giftet seg i 1844 i Mandal med Fredrikke Petrine Christiansdotter Weyergang (1820–1860). Andre gangen giftet han seg med Marie Henrikke Bomhoff (1837–1907).

Verker (utvalg)
---------------

* *Søndagsbog for Søfarende*, 1869
* *En liden Postille for Børn*, 1846
* *Brudekronen. En Fortælling for Folket*, 1855

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Honoratus\_Halling[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Artikkel i *Nordisk familjebok. Uggleupplagan*
* Bygdabok for Lom, bind 3, side 152.

Eksterne lenker
---------------

* Tale av Halling 27. mai 1850

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
**August Brinkmann jr.** (født 16. mai 1912 i Bergen, død 1991) var en norsk professor i zoologi. Han tok examen artium 1932, cand.mag. 1932 og cand.scient. i 1939 ble han i 1946 amanuensis ved zoologisk laboratorium og Den Sundtske lærestol ved Bergens Museum, fra 1948 førsteamanuensis ved det nye Universitetet i Bergen. Sin dr.philos. mottok han i 1952 på avhandlingen *Fish trematodes from Norwegian waters* (om norske ferskvanns-snyltere), hvorefter han i 1954 ble forfremmet til professor og i 1955 innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Under den andre verdenskrig var han sanitetsoffiser (fra 1943), og virket også for de norske styrkene i Storbritannia. Dette ga ham Deltagermedaljen *med stjerne*. Han ble major i 1958 og skrev også ei krigsbok utgitt i 1980. Hans far var den danskfødte zoologen August Brinkmann (1878–1940) som kom til Bergens Museum i 1911. Han holdt i 1980 Fridtjof Nansens minneforelesninger med tittel *Fridtjof Nansen - mannen og zoologen*.

Utgivelser
----------

* Brinkmann, August (1950). *Microfilariae from the ruffed grouse*. Bergen: Universitetsforl.
* Brinkmann, August (1950). *Mikroskopet og mikroskopiske preparat*. Oslo: Tanum.
* Brinkmann, August (1952). *Fish trematodes from Norwegian waters*. Bergen: Universitetsforl.
* August Brinkmann, jr (1961). «Fridtjof Nansen som zoolog». *Naturen (tidsskrift)*: 85(7-8):387-421.
* Brinkmann, August (1980). *Det smeller mellom fjord og fjell: striden til lands i Hordaland 1940 : tyske angrepsberetninger i lys av norske forsvarstiltak*. Bergen: Grieg. ISBN 8253302371.

Referanser
----------

1. ↑  «Brinkmann, August». Hvem er Hvem 1973.
2. ↑  «August Brinkmann». Store norske leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Slidredomen
**Slidre prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Valdres prosti i Hamar bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Slidre kommune i Oppland fylke, og hovedkirken var Slidredomen.

Historikk
---------

*Sliðrar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Slidre prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Slirre Præstegjeld* under Walders Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Prestegjeldet ble overført til Christiania stift i 1631.

Slidre prestegjeld dannet grunnlaget for Slidre formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 16. oktober 1848, gjeldende fra samme dato, ble prestegjeldet delt i Østre Slidre og Vestre Slidre prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1902). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 285.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 50.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Oppland, arkivverket.no
Ål kirke
**Ål prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hallingdal prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Ål kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Ål kirke.

Ål prestegjeld og dets sogn er nå en del av Ål kirkelige fellesråd underlagt Hallingdal prosti.

Historikk
---------

*Álls sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Ål prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Aalls Præstegjeld* under Hallingdals Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 10. april 1631 ble Hallingdal og Valdres, herunder Ål overført til Christiania stift.

Aal prestegjeld dannet grunnlaget for Aal formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 16. oktober 1869 ble Ål prestegjeld delt i to, ved at den vestlige Hol sogn ble skilt ut som eget Hol prestegjeld, gjeldende fra 1. mars 1870.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Ål
* Torpo
* Leveld

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 132.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 24.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Valdres bygdebok*. no: Valdres bygdeboks forl. 1973. s. 148. ISBN 8299016622.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Prestegjeld og sogn i Buskerud
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Kommunegrensene som delte de fire Hitra-kommunene fram til 31. desember 1963.
**Sandstad** er et sogn og et tettsted i Hitra og en tidligere kommune i Trøndelag. Sandstad kirke er sognets kirke. Kommunen var en del av Hitra formannskapsdistrikt da dette ble opprettet i 1837 og omfattet dagens kommuner Hitra og Frøya. Sandstad var en del av Fillan da denne kommunen ble skilt fra Hitra 1. januar 1886.

1. juli 1914 ble Sandstad skilt ut fra Fillan som egen kommune med 947 innbyggere. Sandstad var så egen kommune gjennom 50 år. 1. januar 1964 ble Sandstad, som da hadde 1 028 innbyggere, slått sammen med Fillan, Hitra og Kvenvær til den nye kommunen Hitra.

Stedet har postnummer 7246 Sandstad.

Sandstad har vært, og er, hovedinnfartsåren til Hitra og Frøya ettersom det ligger sørvendt mot Trondheimsleia og fastlandet. Det ble etablert fergeforbindelse fra Sandstadsundet til Storoddan ved Kyrksæterøra i 1964. Ved ferdigstillingen av Riksvei 714 ble anløpssted på fastlandet for fergeforbindelsen flyttet til Sunde i Snillfjord. Fylkesvei 713 har ett av sine to tilknytningspunkter til Fylkesvei 714 på Sandstad.

Fergeleiet ble senere flyttet til Jøsnøya på Sandstad, men nedlagt da stedet ble ett av innslagspunktene for Hitratunnelen som siden åpningen 8. desember 1994 har gitt Hitra fergefri fastlandsforbindelse. Sandstad er ett av hovedanløpene for hurtigbåtruten Kystekspressen som går mellom Trondheim og Kristiansund. Hurtigbåtkaia på Sandstad ligger i tilknytning til det gamle fergeleiet.

Lokalavisa Hitra-Frøya flyttet redaksjonen høsten 2009 til Fillan. Øvrig næringsvirksomhet er bilverksted og oppdrettsvirksomhet.

Utenfor Sandstad ligger øyene Jøsnøya, Horsøya, Kalvøya og Aunøya, skilt fra fastlandet ved *Djupsundet* og *Sandstadsundet*. I mellomalderen ble leia mellom Hitra og Hemne kalt for *Knarrskeið*, som betydde et sted «der handelsskip kunne komme seg fram». Flere kulturminner knyttet til skipsfart, der enkelte er 500-600 år gamle, er registrert på Horsøya og Kalvøya.

Historie
--------

Sandstad er første gang beskrevet skriftlig i 1237 da hertug Skule Bårdsson skulle dra gjennom leia på vei hjem til Rissa. Han søkte ly ved Sandstad på grunn av det dårlige været. Deretter berettes det i 1240 om kong Håkon Håkonsson som dro nordover med hele hæren, nærmere 40 langskip. I Trondheimsleia kom han inn i en snøstorm, og søkte ly ved Sandstad. Han var på vei for å ta Skule i Nidaros men liggende ved Sandstad hørte han at Skule hadde rømt. Han valgte likevel å dra til byen for å ta seg av Skule-tilhengerne.

På Aunøya var det fra 1700-tallet handelssted og gjestgiveri. Nordlandsjektene mellom Nord-Norge og Bergen pleide å ligge her både på vei nordover og sørover.

Se også
-------

* Kommunestyrevalg i Sandstad kommune
* Liste over ordførere i Sandstad

Litteratur
----------

* Sverre Utseth: *Hitraboka, gårds- og slektshistorie Sandstad sokn*, Orkanger 1989

Portal: Hitra

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Amund Noss** (født 8. august 1971) er en norsk jurist og embetsmann. Han er ekspedisjonssjef og leder i Skattelovavdelingen i Finansdepartementet (fra juni 2012). Han var advokat hos Regjeringsadvokaten fra 1999 til 2012, og medlem av ledergruppen hos Regjeringsadvokaten fra 2008. Han fikk møterett for Høyesterett i 2004.

Han er utdannet cand. jur. fra Universitetet i Oslo i 1996 og har i tillegg en Master of Law-grad fra Cambridge University i 1997. Tidlig i karrieren var Noss advokatfullmektig i BA-HR.

Striden om inntekt fra indre selskap - Høyesterettsdom 2009
-----------------------------------------------------------

I striden om utbetalinger fra et indre selskap skal skattes som personinntekt, førte Amund Noss saken for regjeringsadvokaten. Seb Enskilda var det første selskapet som stevnet staten med krav om at ligningsvedtaket mot dem ble opphevet, men tapte på alle punkter i desember 2006. Boston Consulting Group (BCG) var det andre selskapet som stevnet staten og tapte like klart. I mai 2008 tapte også Carnegie i Oslo tingrett. De øvrige sakene var foreløpig stilt i bero i påvente av en endelig dom i Seb Enskilda-saken. I Høyesterett vant Skatteetaten frem med sitt syn..

Referanser
----------

1. ↑  Amund Noss ny leder i Skattelovavdelingen, Regjeringen.no
2. ↑  Norges Høyesterett - «Spørsmål om utbetalinger fra et indre selskap skal anses som personinntekt - Høyesteretts dom 11.05.2010, HR-2010-00809-A, (sak nr. 2009/1804), sivil sak, anke over dom - The Boston Consulting Group AB (advokat Thomas K. Svensen) mot staten v/Skatt øst (Regjeringsadvokaten v/advokat Amund Noss)» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. 11. mai 2010
3. ↑  Nettavisen - «Aksjemeglere tapte i Høyesterett - Milliardkrav mot meglere.», 30. januar 2009
4. ↑  - «Domskommentar for HR-dom Enskilda- indre selskap - Uttalelse om høyesteretts dom av 30. januar 2009 – SEB Enskilda AS – Indre selskap.» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. 11. mars 2009
5. ↑  DN.no - «Vi er på offensiven», 30. januar 2009
6. ↑  - Norges Autoriserte Regnskapsføreres Forening «Overskuddsutbetalinger fra indre selskaper» Arkivert 2. april 2015 hos Wayback Machine. 18. mai 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |