**Quintus Fabius Maximus Verrucosus** (født ca. 275, død 203 f.Kr.), kalt **Cunctator** (*forsinkeren*), var en romersk general og statsmann som ble født i Roma rundt 275 f.Kr. og døde i Roma i 203 f.Kr. Han var konsul fem ganger (233, 228, 214, 213 og 209 f.Kr.) og var to ganger diktator (221–219 f.Kr. og 217 f.Kr.). Hans kallenavn *Cunctator* henviser til hvordan han satte ut tropper under den andre punerkrigen.

Fabius nedstammet fra en gammel patrisier-familie, Fabii, og var barnebarn av Quintus Maximus Gurges og oldebarn av Quintus Fabius Maximus Rullianus, begge kjente konsuler. Han deltok antagelig i den første punerkrig, selv om det ikke er kjent hvilken rolle han spilte. Etter krigens slutt rykket han raskt oppover i sin politiske karriere. Han tjente to ganger som konsul og censor. I sin første konsulperiode vant han et slag mot ligurerne (en gallisk stamme) og feiret triumf. I 218 f.Kr. deltok han i utsendingen til Karthago. Det var Fabius som formelt erklærte krig mot byen (2. punerkrig) etter at Hannibal erobret Sagonte. Det romerske senatet utnevnte ham til diktator i 217 f.Kr. etter katastrofen ved Trasimene i juni. Dette var uvanlig, da det vanligvis var konsulene som valgte diktator.

Fabius var fullt klar over den militære overmakten til karthagerne, og da Hannibal invaderte Italia, nektet han å møte ham i feltslag. I stedet holdt han troppene sine nær Hannibal, i håp om å trette ham ut i en lang utmattelseskrig. Fabius klarte å trakassere de karthagenske matsankerne og begrenset Hannibals evne til å ødelegge mens han tok vare på sine egne militære styrker.

Romerne var ikke imponert over denne defensive strategien, og i begynnelsen var hans kallenavn ment som en fornærmelse. Strategien ble delvis ødelagt på grunn av manglende enhet i kommandoen i den romerske hær. Magister equitum Minucius var en politisk fiende av Fabius. Det var først etter at Fabius reddet ham fra et angrep av Hannibal at Minucius plasserte seg under Fabius' kommando. Minucius hadde blitt utnevnt til medkommandant av de romerske styrkene av Fabius' kritikere i senatet. Minucius hevdet åpent at Fabius var feig fordi han ikke klarte å konfrontere de karthagenske styrkene. 

Nær dagens Larino i Molise (da kalt Larinum) hadde Hannibal tatt posisjon ved en landsby kalt Gerione. I dalen mellom Larino og Gerione hadde Minucius bestemt seg for å gjennomføre et frontalangrep på Hannibals tropper. Flere tusen mann var involvert på begge sider. Det virket som om romerne var i ferd med å vinne, men Hannibal hadde satt opp en felle. Snart ble de romerske troppene slaktet. Fabius, til tross for Minucius' tidligere arroganse, skyndte seg til sin medkommandants assistanse, og styrkene til Hannibal trakk seg umiddelbart tilbake. Etter slaget var det antatt at det ville bli konflikt mellom Minucius og Fabius. Men den yngre soldaten marsjerte sine menn til Fabius' leir og han skal ha sagt at «min far gav meg livet. I dag reddet du livet mitt. Du er min andre far. Jeg anerkjenner dine overlegne evner som kommandant.»
På slutten av diktatorskapet til Fabius ble kommandoen gitt tilbake til konsulene Gnaeus Sevilius Geminus og Marcus Atilius Regulus og i det påfølgende året (216) til konsulene Lucius Aemilius Paullus og Gaius Terentius Varro. Etter at Paullus og Varro ble beseiret ved Cannae det året, ble visdommen i taktikken til Fabius forstått og *Cunctator* ble en æresbevisning. Denne taktikken ble fulgt i resten av krigen, så lenge Hannibal forble i Italia.

Fabius' militære suksesser var små, bortsett fra gjenerobringen av Tarentum i 209 f.Kr.. Da M. Livius Macatus, guvernøren av Tarentum, noen år senere tok æren for gjenerobringen svarte Fabius: «Selvsagt. Hadde du ikke mistet den, kunne jeg ikke tatt den tilbake.» Han tjente som konsul to ganger til i 214 og 213 f.Kr. i tillegg til å være øverste augur og pontifex maximus, en kombinasjon som ikke ble gjentatt før Julius Cæsar. Men han motsatte seg den unge og ambisiøse Scipio Africanus som ønsket å bringe krigen til Afrika.

Senere ble han en legendarisk figur og modellen for tøffe, modige romere. Ifølge Ennius, *unus homo nobis cunctando restituit rem*, «har en mann, ved å forsinke, gjenopprettet staten for oss.» Mens Hannibal nevnes blant de største generaler gjennom tidene, har profesjonelle militære æret Fabius' navn på en hel strategisk doktrine kjent som «*Fabius' strategi*».

Referanser
----------

1. ↑   Digital Prosopography of the Roman Republic, oppført som Q. Fabius (116) Q. f. Q. n. Fal.? Pup.? Maximus Ovicula Verrucosus Cunctator, Digital Prosopography of the Roman Republic ID 712, besøkt 29. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digital Prosopography of the Roman Republic, Digital Prosopography of the Roman Republic ID 879, besøkt 10. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Digital Prosopography of the Roman Republic, oppført som Q. Fabius (116) Q. f. Q. n. Fal.? Pup.? Maximus Ovicula Verrucosus Cunctator, Digital Prosopography of the Roman Republic ID 712, besøkt 10. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* *Fabius* Arkivert 4. februar 2012 hos Wayback Machine. av Plutark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |