recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Rundering** er en søksøvelse som går ut på at hunden skal finne mennesker som ligger skjult i terrenget. Rundering er en selvstendig gren, men kan også inngå som ett av flere elementer i andre grener, f.eks. i brukshundsport. Rundering inngår dessuten som et viktig element for en militær patruljehund, patruljehund hos politiet og redningshunder. Denne formen for hundesport er dessuten gjerne svært populær for hundene selv.

I rundering må hunden bruke luktesansen både på spor og overvær for å finne eventuelle mennesker (figuranter). Når hunden finner et menneske (figurant) skal den halse eller via bringkobbel fortelle sin hundefører at den har funnet en person. Eventuelle gjenstander eller effekter skal varsles på samme måte, og eventuelt apporteres om hundefører ber om det.

Rundering som konkurranse
-------------------------

I konkurranse går hundefører i midten (langs midtlinja i området som skal runderes) av et ca. 100 m bredt og inntil 800 m langt område. Hundefører sender hunden ca. 50 m ut i terrenget på hver side av seg, for å søke etter mennesker (figuranter). I ytterkant av feltet snur (runderer) hunden og slår tilsvarende ut mot andre siden av området, mens den søker.

I konkurranse bedømmer dommeren det antall figuranter som ble funnent, samt hundens innsatsvilje og evne til samarbeid med sin hundefører. Antall figuranter, lengde på område og søketid man har til rådighet i runderingsområdet avhenger av hvilken klasse man starter i.

| * v
* d
* r
Hundesport |
| --- |
| Agility **·** Blodspor **·** Brukshundsport **·** Budføring **·** Feltsøk **·** Ferskspor **·** Flyball **·** Hundefrisbee **·** Hundekjøring **·** Hundekløving **·** Hundeveddeløp **·** IPO **·** Lure coursing **·** Lydighet **·** Rapportering **·** Rundering **·** Spor **·** Viltspor |
Shaka
kwaZulus flagg
**Zululand**, eller **KwaZulu**, er det zulu–dominerte området av det som skulle bli den nordlige delen av provinsen iKwaZulu-Natali i Sør-Afrika, strekker seg langs kysten av Indiahavet fra Tugela i sør til Pongola i nord.

Shaka organiserte zuluene som et eget rike i 1816.

Hele provinsen Zululand, inkludert Amatongaland, ble annektert til Natal den 31. desember 1897.

Charles Saunders av Eshowe besøkte i 1895 områdene Ubombo og Ingwavuma som etterpå ble annektert til Zululand i 1897.

Under apartheid ble det i 1970 skilt ut en bantustan for zuluene kalt kwaZulu (*zuluenes sted*). kwaZulu besto av et stort ikke-sammenhengende område. Innbyggerne skulle miste sitt sørafrikanske medborgerskap, og mange zuluer ble tvangsflyttet til ett av områdene. I 1993 levde 5,2 millioner zuluer i kwaZulu, av totalt færre en 8 millioner. I 1994 ble kwaZulu innlemmet i provinsen Natal.

| * v
* d
* r
Provinsen iKwaZulu-Natali i Sør-Afrika |
| --- |
| **Provinshovedstad:** Pietermaritzburg |
| Bydistrikter | eThekwini (Durban) | Sør-Afrikas flagg |
| Landdistrikter | Amajuba **·** iLembe **·** Sisonke **·** Ugu **·** Umgungundlovu **·** Umkhanyakude **·** Umzinyathi **·** Uthukela **·** uThungulu **·** Zululand |
| Mindre byer | Bergville **·** Dannhauser **·** Dundee **·** Empangeni **·** Eshowe **·** Estcourt **·** Glencoe **·** Howick **·** Kokstad **·** Ladysmith **·** Margate **·** Newcastle **·** Port Edward **·** Port Shepstone **·** Richards Bay **·** Stanger **·** Tongaat **·** Underberg **·** Vryheid **·** Winterton |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GeoNames
 |
Christoph Sauser og Todd Wells tidlig i et rundbaneritt på Sea Otter Classic i Laguna Seca, California.
**Rundbane**, **rundbanesykling**, **rundbaneritt** eller **cross country** er en øvelse innen sykkelsporten. Dette er den mest vanlige øvelsen innen terrengsykling, der syklister tar seg frem i skogsterreng med bakker med stigning og fall, over grusveier og stier. Rundbanesykling opplever stor popularitet både i høyden og bredden. I 1996 ble rundbanesykling en olympisk sport, og det er den eneste terrengsykkeløvelsen som er olympisk øvelse.

Terreng
-------

I motsetning til landeveissykling bedrives rundbanesykling i løyper med blandet underlag, gjerne en blanding av grove skogsløyper, stier, jevne grusveier, og noen ganger delvis på asfalterte veier. Til tross for navnet er rundbanesykling ikke bare denslags øvelse der det sykles i runde, for eksempel kan man ha start og mål på helt forskjellige steder og uten at utøverne krysser løypen.

I større grad er det vanskelighetsgraden på løypen og treningssfokuset på syklingen som avgjør hvorvidt det man bedriver er rundbanesykling, for eksempel vil en mindre treningsfokusert form for øvelse kunne omtales som «terrengsykling» heller enn rundbanesykling mens sykling på sti og tøft teknisk terreng opp og ned med større fokus på mestring av de tekniske utfordringene enn på raskest mulig ankomst gjerne vil kalles «stisykling».

Se også
-------

**Øvelser**

* Terrengsykling
* Stisykling
* Utfor (sykkel)
* Maraton (sykkel)
* Terrengløp
* Langrenn (engelsk: cross country)

**Utstyr**

* Terrengsykkel
* 29er

**Ritt**

* Birkebeinerrittet
* Terrengsykkelrittet
* Farrisrunden

**Konkurranseresultater**

* Liste over nasjonale mestere i terrengsykling
**Tahmina Nijozova**, også kjent som **Tahmina Niyazova**, (tadsjikisk: Таҳмина Ниёзова, født 14. februar 1989 i Dusjanbe) er en tadsjikisk sanger. Hun ble kjent internasjonalt da hun vant Intervisjonens sangkonkurranse i 2008. Hun skulle representere hjemlandet i Tyrkvisjonens sangkonkurranse i 2018, men konkurransen ble senere avlyst.

Nijozova har deltatt i en rekke nasjonale og internasjonale konkurranser. I 2013 ble hun, i en alder av 14, den yngste vinneren av den tadsjikiske konkurransen *Det nye århundrets stjerner*, i 2009 deltok hun i en festival for ungdom i Baku i Aserbajdsjan og i 2012 representerte hun Tadsjikistan i Suncane Skale-festivalen i Montenegro.

Referanser
----------

1. ↑  Tyrkvisjonens sangkonkurranses offisielle hjemmeside. Yarışmacılar. Arkivert side, som vist 3. mai 2018. (tr)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tahmina Niyazova – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tahmina Nijozova på Facebook Rediger på Wikidata

* Tahmina Nijozova på Instagram Rediger på Wikidata
Katedralen i Đakovo
**Đakovo** er en by i det østlige Kroatia, med et innbyggertall (pr. 2007) på ca. 30.000.[] Byen ligger i området Slavonia.

Byen er særlig kjent for sin store katedral og for det statlige stutteriet Đakovo der man før opp lipizzanerhester. Katedralen i Đakovo er en av de største i Kroatia.

Historie
--------

Đakovo nevnes første gang i en kilde fra 1239, som gave fra fyrst Koloman av Halicz (sønn av kong Andreas II av Ungarn) til den bosniske katolske biskop Ponsa, slik at han og hans etterfølgere biskoper av Vrhbosna (Bosnia) ble herskere av Đakovo.[] Đakovo er i dag et viktig bispesete for det katolske erkebispedømme Đakovo-Osijek. Byen omtalres opp gjennom historien ved mange navnevarianter: *Dyaco, Dyacou, Deako, Dyakon, Dyakov*, *Jakova* og *Diakovár*.[]

Året 1506 betraktes som ået for bygrunnleggelse på stedet.[]

I 1536 okkuperte osmanene byen og hersket over den i nesten 150 år. Den het da Jakova. Mange katolske kirker ble ødelant og det ble bygd moskéer. Den mest kjente av dem er Ibrahim-Pasja-moskéen, som etter at tyrkerne trakk seg ut ble omgjort til kirke. I 1690 vendte biskopen tilbake til byen, ogg gjenoppbyggingen tok til.

Dagens St. Peters-katedral i Djakovo (Strossmayer-katedralen) ble bygd i neoromansk stil. Biskop Josip Juraj Strossmayer var 51 år gammel fa han satte i gang arbeidene i 1866. Byggearbeidene tok 16 år (til 1882), og det ble benyttet rød teglstein, og steiner fra Istria, Ungarn, Østerrike, Italia og Frankrike. Malerne Maximilian og Ludwig Seitz utsmykket katedralens indre.

Utnevnelsen av Strossmayer til biskop i 1849 fikk enorm betydning for byens utvikling.[] Han benyttet bispedømmets inntekter fra dets landsgods til å etablere et stadig mer innbringende og mønsterdannende jordbruk.[] Dette muliggjorde ikke bare byggingen av katedralen, men at biskopen kunne utvikle den alminnelige industri og velferd i byen, noe som reflekteres på dets utseende med mange tilknyttede bygninger.[]

Også andre biskoper har etterlatt seg mange spor etter sitt virke. Biskop Patačić hadde i 1706 hjenopprettet stutteriet for lipizzanerhester, og biskop Mandić etablerte Slavonias og Baranjas første høyere utdannelsesinstitusjon, presteseminaret. Đakovo var også midtpunkt for det forente erkebispedømme for Bosnia, Đakovo og Syrmia, og omfattet med dette store deler av Bosnia og hele det norsøstlige kroatiske landskap.

Under annen verdenskrig lå KZ Đakovo her, en konsentrasjonsleir.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Đakovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |



1. ↑   *Register of spatial units of the State Geodetic Administration of the Republic of Croatia*, Wikidata Q119585703,
2. ↑   (på hr, en) *2021 Croatian census: population data by age, sex, settlement*, Croatian Bureau of Statistics, 22. september 2022, Wikidata Q118496886,
**Sommen** er en innsjø som ligger på grensen mellom Östergötland og Jönköpings län i Småland, med største delen i Östergötland. Arealet er 130,3 km², noe som gjør Sommen til Sveriges 20. største innsjø. Sjøen er gjennomsnittlig 17 m dyp, men 53 m på det dypeste. Vannflaten ligger 147 meter over havet, noe som er ganske høyt i Sør-Sverige. Gjennom den nordvestre delen av Sommen renner elva Svartån, som også er innsjøens største tilsig. Svartån kommer fra vest ved Tranås, og renner ut i nordenden mot innsjøen Roxen. Innsjøen er regulert ved utløpet i nord, der gjennomsnittlig vannføring er over 11 m³/s. Den nest største tilførselselva er Bulsjöån fra sør.

Innsjøen ligger i sprekkedaler i fjellgrunnen, og det fjellrike landskapet har gitt innsjøen en uregelmessig form med mange bukter og ca 260-280 øyer. Den største øya er Torpön, som måler 10 km fra sørøst til nordvest, og ca. 3,5 km på det bredeste. Øya har broforbindelse ved sørenden, og ferjeforbindelse i nordenden.

Limnologi og fauna
------------------

Sommen har klart, næringsfattig vann, med siktdyp på 8-10 meter. Likevel er her et høyt biologisk mangfold, først og fremst på grunn av den store artsrikdommen av fisk og sjøens mangfoldige utforming. Her finnes 22 fiskearter, blant annet røye (*Salvelinus alpinus*), Sik (*Coregonus fera*), ørret (*Salmo trutta*) og Sommaströmming (Lagesild, *Coregonus albula*). Innsjøens røye anses som en egen art, Sommarøye. Den største røya som er fanget ble tatt i garn av John Sonnert og veide 11 kg. Foruten de forannevnte laksefisker, finnes blant annet gjedde, gjørs, abbor og lake.

Også fuglelivet rundt innsjøen er rikt, og her hekker blant annet flere fiskeørnpar.

Befolkning og trafikk
---------------------

Sjøens omgivelser er tynt befolket. De største tettstedene nær Sommen er Tranås, Malexander og Sommen.

Innsjøen har gjennom årene vært trafikkert av mange dampbåter. En av disse er der fortsatt, den vedfyrte Boxholm II, som har gått på sjøen siden 1904.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 12. september 2016.
2. 1 2 3  «Sjödjup och sjövolym». Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 23. november 2018.
3. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 24. mai 2021.
4. 1 2  «Sommen på VISS». Arkivert fra originalen 28. september 2016. Besøkt 14. september 2016.
5. ↑  «Sommens fiskvårdsområde». Besøkt 14. september 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** LCCN **·** GeoNames
 |
«Føregangsmenn for skisporten i USA og Canada: John Albert Thompson (Snowshoe Thompson), Olaus Jeldness, Herman Smith-Johannsen, Carl Howelsen og Alf Engen», minnestøtte ved Emigrantkirka på Sletta ved vestnorsk utvandringssenter på Radøy i Norhordland. Foto: 2017 
**Alf Engen** (født 15. mai 1909 i Mjøndalen i Buskerud, død 20. juli 1997) var en norskamerikansk skihopper, alpinist skiinstruktør og skiskole-eier. 

Han hadde to yngre brødre: Sverre (1911–2001) og Corey (1916–2006), begge disse var også dyktige skiløpere. Alf satte flere verdensrekorder i skihopp på 1930-tallet. 

Han var født i Mjøndalen i Buskerud, som eldste sønn av Trond og Martha Oen Engen. Hans far var også skiløper, så det var naturlig for Alf å begynne med ski. Etter at hans far døde av spanskesyken i 1918, da Alf var 9 år, flyttet moren brødrene til Steinberg. I 1929, da han var 20 år, emigrerte Alf og Sverre til USA. De bosatte seg først i Chicago, deretter Salt Lake City (1931). Deres mor, som da var enke, flyttet over i 1933, sammen med deres yngste bror, Corey. 

Alf Engen opparbeidet seg raskt et omdømme som en skiløper i verdensklasse. Han var skihopper da han kom til USA, men lærte seg raskt å mestre alpint også. Han krediteres for å ha utviklet teknikken med kjøring på «puddersnø», en teknikk han finpusset i *Alta Ski Area* like øst for Salt Lake City. De neste årene vant han mange amerikanske og internasjonale titler. Han var med og etablere skiskolen ved Alta Ski Area, og hjalp til med etableringen av 30 andre skiskoler i vestlige USA. De tre Engen-brødrene var viktige for å gjøre skisporten populær i vestlige USA, særlig Utah og Idaho. Alfs sønn, Alan, har videreført familietradisjonen i Alta Ski Resort. 

Alf Engen døde i 1997, i en alder av 88 år. Hans to yngre brødre levde begge til de var 90.

Referanser
----------

1. 1 2   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.denverpost.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   articles.chicagotribune.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Alf Engen Ski Museum (Park City, Utah)
* Alf Engen Scrapbooks, University of Utah
* Alta Historical Society – Early history of Alta

  

Portal: Sport

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Alf Hildur Henriksen** (født 18. mars 1880 i Vardø, død 14. januar 1947 i Oslo) var en norsk skipsmegler. 

Henriksen var sønn av bakermester Nils Andreas Henriksen (1850–1925), og vokste opp i Vardø.

Henriksen arbeidet som trelasthandler og skipsmegler i Arkhangelsk-området i Russland. Hans første kone, Fatima Karbakova (1890–1919), var russisk og likeså var hans andre kone, Anna Dimitrovna Miller (1900–1976). Henriksen opparbeidet seg gjennom en mannsalder i Arkhangelsk et stort nettverk, og etter revolusjonen i 1917 fungerte han en tid som transportleder og befrakter i Arkhangelsk-distriktet.

I 1925 reiste Henriksen til Norge, angivelig til Bergen, i forbindelse med sin fars død. Under oppholdet i Norge fikk han beskjed om at Sovjet ikke ville gi ham innreisetillatelse. Han fikk etter flere måneders forhandlinger reisetillatelse for sin kone og tolv barn til å reise til Bergen. 

Han hadde vært velstående men bolsjevikene fratok ham all hans formue. Han forsøkte i mange år å få tilbake deler av sin formue, og ba sågar Stortinget om hjelp. I april 1931 bevilget Stortinget ham en forskuddsbetaling i påvente av erstatning fra Sovjet pålydende kroner 5.000. I mars 1942 fikk han ytterligere 2.000 kroner i forskuddsbetaling. Stortinget ble kritisert i pressen for å betale ut forskudd til Henriksen. 

27. november 1946 fikk Henriksen audiens hos Kongen.

Henriksen med familie flyttet i 1929 fra Bergen, og bosatte seg så på Stabekk i Bærum hvor han ble boende resten av sitt liv.

Han var far til oversetteren og østfrontkjemperen Nic. Henriksen.

Referanser
----------

1. ↑  Kirkebok Vardø, Døpte 1880
2. ↑  «Dødsannonse». *Arbeiderbladet*. 18.01.1947.
3. ↑  «Norsk borger berøvet sine verdier og eiendommer i Russland». *Adresseavisen*. 01.02.1930.
4. ↑  «Tok al hans formue og nektet ham tilbakereisetillatelse til Rusland (sic)». *Egersundsposten*. 07.02.1930.
5. ↑  «Alf H. Henriksen og Sovjet». *Arbeiderbladet*. 19.02.1934.
6. ↑  «Utenriksavdelingen 1941–1942, Antegnelser». *Stortingsforhandlinger*.
7. ↑  «A. Skjærpe hos Kongen». *1ste Mai*. 27.11.1946.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Ama-no-Uzume** (天宇受売命) er gudinnen for latter og festligheter i den japanske religionen shinto. Hun er en del av den kjente historien om den savnede solgudinnen, Amaterasu.

Amaterasus bror, stormguden Susanoo, hadde lagt hennes hellige bygg i ruiner og drept en av hennes tjenestepiker fordi hun ikke vill stole på ham. Til gjengjeld ble gudinnen skrekkslagen over broren vrede, og trakk seg tilbake til en hule, Ama-no-Iwato. Uten solgudinnen ble verden mørk, men gudene kunne ikke lokke Amaterasu ut fra gjemmestedet sitt.

Den slue Ama-no-Uzume begynte å danse oppå en balje hun hadde snudd og satt foran huleinngangen, mens hun rev av seg klærne foran de andre gudene. De syntes dette var så komisk at de lo hjertelig ved synet av henne.

Amaterasu hørte dem, og kikket ut for å se hva de lagde slikt oppstyr for. Da hun åpnet hulen, så hun sitt eget vakre speilbilde i et speil Ame-no-Uzume hadde plassert ved et tre, og sakte kom hun ut fra skjulestedet.

I det øyeblikk Amaterasu var ute, sprang guden Ameno-Tajikarawo fram og lukket huleinngangen bak henne og nektet å flytte seg så hun kunne gå inn dit igjen. En annen gud bandt et magisk shirukume-tau rundt inngangen. Solgudinnen ble da spurt av gudene, Ame-no-Koyane og Futodama om å komme tilbake til det guddommelige. Hun gikk med på det, og verdens lys ble gjenopprettet.

Ama-no-Uzume blir fremdeles tilbedt i dag som en shintokami, japansk guddom. Hun er også kjent som *Amano-Uzume*, og er datter av Oho-Yama.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Čiovo** (italiensk Bua) er ei lita øy i Adriaterhavet utenfor kysten av Kroatia med et areal på 28,8 km² (lengde 15,3 km, bredde opp til 3,5 km) og et folketall på 4 455 (2001). Den høyeste toppen på øya er Rudine (italiensk Monte Bua) som er 218 meter over havet.

I løpet av et år faller det normalt 900 mm nedbør her.

Čiovo ligger sentralt i Dalmatia, og danner le for byen Trogir og Kaštelabukta. I nordvest har øya fastlandsforbindelse over en liten bro i sentrum av Trogir, og en del av byen ligger på øya. Bortsett fra Trogir ligger det flere landsbyer på øya: *Arbanija* (Arbania) , *Žedno* (Nogaro) , *Okrug Gornji* (Cerchio Superiore), *Okrug Donji* (Cerchio Inferiore), *Slatine* (Arona) og *Prizidnica* (Bua).

Vegetasjonen er typisk for Middelhavet, og består stort sett av krattvegetasjon (steineik, myrt, malurt, einer osv.). På nordsida (som er utsatt for boravinden) er det skog av furu og sypress. Det er rikt jordbruk på øya, og det blir dyrket oliven, fiken, mandel, vin og sitrusfrukter.

Historie
--------

I middelalderen hadde Čiovo mange landsbyer og var et sted for spedalske. Det har blitt funnet spor av den før-romanske kirken av St. Peter nær Slatine. Middelalderkirken St. Mavro og den før-romanske kirken *Jomfru Maria nær sjøen* (Gospa pokraj mora) er bevart i Žedno. Folketallet økte på Čiovo i løpet av 1400-tallet da flyktninger fra osmanenes ekspansjon på Balkan søkte ut mot kysten.

Referanser
----------

1. ↑  Statistisk årbok 2006 for Kroatia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Čiovo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kroatiske øyer |
| --- |
| Istria | 
* Brijuni
* Crveni Otok

 |  |
| Kvarner | 
* Cres
* Dolin
* Goli otok
* Ilovik
* Krk
* Lošinj
* Oruda
* Prvić
* Rab
* Susak
* Sveti Grgur
* Sveti Petar
* Trstenik
* Unije
* Vele Srakane
* Veti Orjule
* Zeca

 |
| Nord-Dalmatia | 
* Dugi otok
* Gangarol
* Ist
* Iž
* Jadra
* Kakan
* Kaprije
* Kornat
* Kurba
* Lavdara
* Lavrnaka
* Lavsa
* Maun
* Molat
* Murter
* Olib
* Pag
* Pašman
* Planik
* Premuda
* Prvić
* Riva
* Sestrunj
* Sliba
* Škarda
* Škrda
* Tijat
* Tramerka
* Ugljan
* Veli Arta
* Veli Smokvica
* Vir
* Vrgada
* Zlarin
* Zmajan
* Zverinac
* Žirje
* Žižanj
* Žut

 |
| Sentral-Dalmatia | 
* Biševo
* Brač
* Brusnik
* Budihovac
* Čiovo
* Drvenik Mali
* Drvenik Veli
* Hvar
* Ravnik
* Stipanska
* Svetac
* Sveti Klement
* Šcedro
* Šolta
* Vis

 |
| Sør-Dalmatia | 
* Badija
* Crkvine
* Daksa
* Goleč
* Jakljan
* Koločep
* Kopište
* Korčula
* Kosmec
* Lastovo
* Lokrum
* Lopud
* Mljet
* Misjak
* Olipa
* Palagruža
* Proizd
* Ruda
* Sveti Andrija
* Šipan
* Tajan
* Vrnik

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
Sankt Edwards krone tegnet av Hugo Gerard Ströhl
**Sankt Edwards krone** (engelsk: *Crown of St. Edward*) er en kongekrone og en del av de britiske kronregaliene. Den er fra 1661.

Navnet på kronen viser til den angelsaksiske kongen Edvard bekjenneren, som døde i 1066. Det kom i bruk fra 1220, da Henrik III av England ble kronet for andre gang i Westminster Abbey. Sankt Edwards krone ble det fremste symbol på kongeverdighet i England.

Middelalderkronen gjennomgikk flere tilpasninger og endringer gjennom tiden, og utseendet vites ikke sikkert. Det antas at den var av gull, hadde blomstermotiver og i alle fall to bøyler.

Den gamle kronen ble ødelagt i 1649 da England var republikk under Oliver Cromwells ledelse. En ny krone ble benyttet ved kroningen av Karl II av England i 1661. I tillegg til Sankt Edwards krone, som ble benyttet som kroningskrone, ble det til samme anledning også laget en statskrone. Seks dager etter kroningen ble edelstenene tatt ut av Sankt Edwards krone, da det var vanlig å leie stener ved hver kroning. 

Den nye kronen, den som fortsatt eksisterer, ble laget i 1661 og med den gamle kronen som forbilde. Kronen er i gull, med edelstener på kronringen, som har edelstenbesatte kors og liljer over. Den er dekket av fire bøyler, med globus og kors på toppen, også alt dette med edelstener. Kronen er 30,2 cm høy. I 1911 ble kronen besatt med edelstener permanent. Kronen er i gull, sølv og platina med emalje og har nå safirer, turmaliner, ametyster, topaser, rubiner, peridoter, granater, zirkoner, spineller og akvamariner. Pullen er i fløyel og nederst er kronen utstyrt med hermelin.

Sankt Edwards krone ble benyttet ved kroningsseremoniene til inn på 1700-tallet, men gikk ut av bruk til selve kroningen og ble bare båret i prosesjonen inntil den ble tatt i bruk igjen ved kroninger først på 1900-tallet. Den ble planlagt benyttet til kroningen av kong Edvard VII i 1902, men ble først faktisk satt på kongens hode ved kroningsseremonien for Georg VI i 1937. Kronen, som var i dårlig forfatning, ble da restaurert og fornyet.

Sankt Edwards krone ble igjen benyttet ved kroningen av dronning Elisabeth II i 1953. Den ble brukt i selve kroningsakten, ellers i seremonien bar monarken Imperiets statskrone.

I Elisabeth IIs regjeringstid er Sankt Edwards krone benyttet i en rekke våpenskjold og heraldiske merker i Storbritannia og samvelderiker som Canada og New Zealand.

  

* Canadas kongevåpenCanadas kongevåpen
* New Zealands riksvåpenNew Zealands riksvåpen
* Emblem for delstaten Victorias viseguvernørEmblem for delstaten Victorias viseguvernør

Referanser
----------

1. ↑   Anna Keay: *The Crown Jewels*, London: Thames & Hudson, 2011, s. 20.
2. ↑  Keay, s. 46.
3. ↑  Keay, s. 46–47.
4. ↑  Keay, s. 189.
5. 1 2 3  «St Edward's Crown», The Royal Collection.
6. ↑  Keay, s. 117, 119.
7. ↑  Keay, s. 164.
8. ↑  Keay, s. 174.
9. ↑  Keay, s. 175.
10. ↑  Keay, s. 185–186.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Florentín Giménez** (født 14. mars 1925 i Ybycuí i departementet Paraguarí i Paraguay, død 11. mars 2021 i Asunción) var en paraguayansk pianist og komponist.

Biografi
--------

Giménez lærte i tenårene å spille trommer. Som 15-åring spilte han i politiets Músicos de la Policía. Han ble aå medlem av Orquesta de Música Popular, ledet av Severo Rodas. I 1945, da han var 20 år gammel, lærte han seg å spille piano og ble pianist i Ramón Reyes' orkester. Der virket han til 1947, da borgerkrigen i Paraguay tvang ham til å forlate landet og bosette seg i Argentina.[]

Etter krigen vendte han tilbake til Paraguay og dannet sitt første orkester, Ritmos de América. I 1950 dannet han orkesteret Florentín Giménez y su típica Moderna med 14 medlemmer, med sangere som Oscar Escobar, Juan Carlos Miranda, Carlos Centurión og Jorge Alonso. Gruppen turnerte i Argentina. I samme periode dannet han et orkester utelukkende dedikert til folkemusikk.

På grunn av sine protester mot regjeringen ble Giménez stemplet som kommunist og arrestert i 1953.[] Han satt fengslet i flere måneder. Da han ble løslatt, undertegnet han en kontrakt om å spille med sitt orkesteret i mer enn 80 brasilianske byer, men regjeringen nektet å la ham forlate landet.[] I 1956 forlot Giménez Paraguay.

Blant hans symfoniske verker kan nevnes «Minas cué», «El río de la esperanza», «Ciclos», «Fantasía Étnica» og «Misa Paraguaya». Han har også komponert musikk for skuespill og filmer.

Han døde av covid-19 i Paraguay, tre dager før sin 96-årsdag.

Referanser
----------

1. 1 2   www.abc.com.py[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Falleció Florentín Giménez - Música - ABC Color». *www.abc.com.py* **(spansk)**. Besøkt 11. mars 2021.
3. ↑  Falleció Florentín Giménez

Eksterne lenker
---------------

* (en) Florentín Giménez på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Florentín Giménez på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Florentín Giménez på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Sanksjonslova** (fullt navn: *lov om iverksetjing av internasjonale, ikkje-militære tiltak i form av avbrot eller avgrensing av økonomisk eller anna samkvem med tredjestatar eller rørsler*) var en norsk lov som gav hjemmel for at Norge gjennom forskrift kunne slutte seg til internasjonale sanksjoner.

Loven gav regjeringen myndighet til å fastsette de forskrifter som var nødvendige for å innarbeide internasjonale, ikke-militære tiltak i form av stans eller avgrensning av økonomisk eller annet samkvem med stater eller organisasjoner. Det fulgte av lovens § 2 at forskrifter gitt i medhold av loven gjaldt med de begrensninger som følger av folkeretten eller av avtale med fremmed stat.

Det var straffbart å overtre sanksjonslova og forskrifter gitt i medhold av loven, både forsettlig og uaktsomt. Forsettlig overtredelse kunne straffes med bot og fengsel inntil tre år, mens strafferammen for uaktsom overtredelse var bot og fengsel inntil seks måneder.

Loven trådte i kraft 27. april 2001.

Referanser
----------

1. ↑  § 1
2. ↑  § 2
3. ↑  § 3
4. ↑  § 4

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
**Sankt Annæ Passage** er en passasje eller gjennomgang mellom Store Kongensgade og Bredgade i København. Passasjen er beliggende i Sankt Annæ Kvarter, ikke langt fra Sankt Annæ Plads. 

Bygningskomplekset på begge sider av passasjen ble anlagt i årene 1916–1918 av grosserer Ferdinand Schmahl etter tegninger av arkitekt Niels Banke. I en av bygningene ligger avisen Dagbladet Information.

Minneplaketter
--------------

Over en dør til en kjellernedgang ses en plakett som beskriver passasjens historie, deriblant tidspunkt for oppførelse, arkitekt og byggmestre. En annen plakett minnes grunnleggeren av Dagbladet Information, Børge Outze. En tredje plakett forteller at viseadmiral Olfert Fischer, generalmajor Olaf Rye samt generalløytnant Frederik Bülow alle har bodd i bygningen som sto her frem til 1892.

Referanser
----------

1. ↑  «Sankt Annæ Passage». hovedstadshistorie.dk. Besøkt 14. januar 2018.
2. ↑  «Sankt Annæ Passage». indenforvoldene.dk. Besøkt 14. januar 2018.

Portal: Danmark
Side 51 i bok IX fra Den florentinske kodeksen. Teksten er på nahuatl.
**Florentinerkodeksen** er en samling på tolv bøker om aztekisk mytologi og precolumbiansk meksikansk historie som ble skrevet under oppsyn av den spanske fransiskaneren Bernardino de Sahagún ca. 1578-80. Sahagún kalte verket for *Historia General de las Cosas de Nueva España*, og det nåværende navnet skyldes at manuskriptet eies av Biblioteca Medicea Laurenziana i Firenze. 

De er kopier av originale kilder som nå har gått tapt. De originale kildene var nedskrivninger av samtaler og intervjuer med indianere i Tlatelolco, Texcoco og Tenochtitlán.

Den florentinske kodeksen er hovedsakelig skrevet på nahuatl. Den har antageligvis vært den viktigste kilden til informasjon om livet til aztekerne i åra før spanjolene ankom Amerika.

Litteratur
----------

* Florescano, Enrique. *"Sahagún y el nacimiento de la cronica mestiza"*. Relaciones 91, verano 2002, vol XXIII, CONACULTA.
* Leon-Portilla, Miguel. *Aztec Thought and Culture*; University of Oklahoma Press, 1990.
* *Myter fra Meso-Amerika*. Utvalg og innledende essay av Lars Kirkhusmo Pharo ; oversatt av Kari og Kjell Risvik. Bokklubben, 2007. LV, 327 s. (Verdens hellige skrifter; 42). ISBN 978-82-525-6405-1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE
 |
**Bryggebok** er en havneavgiftsprotokoller ført av havnevesenet. Avgiften bryggepenger ble betalt for benyttelse av offentlige brygger i havnen. Havneavgifter er avgifter som kreves av fartøy og varer i et fastsatt avgiftsområde med hjemmel i lov og i samsvar med gjeldende forskrifter. Bryggepenger ble innført i 1874. 
Etter hvert ble benevnelsen endret til kaiavgift som den kalles også i dag. Kaipengeavgiften ilegges fartøy når det fortøyer ved ankomst, og skal være betaling for bruk av offentlige kaier eller fortøyningsinnretninger som eies eller forvaltes av Havnevesenet. Protokollene gir opplysninger om inntekter ordnet pr. fartøy, og forteller videre om skipets navn, størrelse, ankomst, liggedager m.m. På 1940-tallet gikk flere havnekontor over til kartotekkort ordnet alfabetisk etter skipsnavn. Opplysningene som ble ført er imidlertid de samme.

Se også
-------

* Havnevesen
* De sjøfarendes fattighus
* Skoltegrunnskaien
* Bergen havnevesen
* Sjøkorpset i Bergen
* Sjøtønnen

Eksterne lenker
---------------

* Bryggebok - oppslagsverket oVe, artikkel av Ragnhild Botheim, Bergen Byarkiv.
**Jusuf Kalla** (født 15. mai 1942 i Watampone, Sør Sulawesi) er fra 20. oktober 2014 Indonesias visepresident, under president Joko Widodo. Han var også visepresident fra 2004 til 2009 under president Susilo Bambang Yudhoyono.

Fra 2004 til 2009 var han leder for Golkarpartiet.

Biografi
--------

Kalla er sønn av en forretningsmann som hadde 17 barn. Etter skolegang i hjembyen ble han student på Hasanuddin University, hvor han studerte økonomi. Han ble også aktiv i politikk og støttet general Suharto i hans kamp mot president Sukarno. Men etter at han fikk sin eksamen på universitetet, gikk han inn i farens firma, NV Hadji Kalla. Dette drev han godt og utvidet ganske mye, slik at han etter hvert var engasjert i hotelldrift, anleggsarbeid, han solgte biler og drev innen shipping, transport og flere andre aktiviteter. I 1977 fullførte han også et studium på INSEAD. Han ble også engasjert i organisasjonsarbeid innenfor næringslivet. Han bygget også Al Markaz-moskeen og var engasjert i aktivitet der.

Han returnerte til politikken i 1987 og ble valgt til den lovgivende forsamling i Indonesia som representant for Sør-Sulawesi. Han ble gjenvalgt i 1992, 1997 og 1999.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   indonesiatatler.com, besøkt 4. november 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   arkiv-URL web.archive.org, besøkt 4. november 2022[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.tatlerasia.com, besøkt 3. november 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jusuf Kalla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jusuf Kalla – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Jul i Borettslaget*** er en norsk komedie fra 2002. Den ble regissert av Eva Rutgerson Bie og utgitt av NRK Underholdningsavdelingen. Den ble først utgitt på video den 4 desember 2002 og vist på NRK1 den 26. desember 2002.

Handlingen utspiller seg i Tertitten borettslaget, der formann Narvestad vil innføre et gigantisk juletre som skal pryde borettslaget. Dette byr på utfordringer.

Det blir også gjensyn med de faste medvirkende fra serien. Finnen Piirka våkner etter en fuktig kveld på julebordet og finner ut hvordan han ønsker å leve. Ruth blir kastet av bussen og Fru Johansen arrangerer julefest for vanskeligstilte mennesker.

Rolleliste
----------

| Rolle | Skuespiller |
| --- | --- |
| Roy Narvestad | Robert Stoltenberg |
| Linda Johansen | Robert Stoltenberg |
| Yngve Freiholt | Robert Stoltenberg |
| Piirka Kollunohjemmi/Kellivoite | Robert Stoltenberg |
| Ali Silmandar | Robert Stoltenberg |
| Kuram Silmandar | Robert Stoltenberg |
| Ruth Narvestad | Sidsel Sørli |
| Trude Halvorsen | Jasmin Aasland |
| Fatima Silmandar | Iram Haq |
| Saima Silmandar | Neeru Agarwal |
| Ingolf Abrahamsen/Vigermes | Anders Kartomten |
| Eva Kvitvik | Miriam Kvitvik |
| Giovanni | Giampiero Baaselotti |
| Rashid | Nadeem Ullah |
|

Referanser
----------

1. ↑  ««Jul i Borettslaget» først på video». *www.vg.no*. Besøkt 8. november 2021.
2. ↑  «Jul i borettslaget». 22. desember 2015. Besøkt 8. november 2021.
Jutevev (strie)
**Jute** er en tekstilfiber som fås fra juteplantens stilker. Fibrene er grove og stive. På grunn av stivheten blir fibrene gjerne tilsatt planteoljer (spinnolje) ved vevingen; derfor kan også vevet jute ha en særegen lukt. Vevet jute er også blitt kalt for **strie**, og er mest blitt brukt til sekker (striesekker). På 1960- og 1970-tallet var jute populært til tapeter (strietapet).
Jute blir også brukt til å lage Ghillie-drakter, drakter som er ment for å gjemme brukeren. Juten og hamp brukes til å etterligne gress og planter.

Juteplanten er en ett-årig, hurtigvoksende plante i *Corchorus*-slekten. Plantene vokser i tropiske strøk (27-31°C) med høy årsnedbør (>1500mm), særlig i Asia, men også i Brasil. Årsproduksjonen i verden er i dag ca. 3,5 mill. tonn.

Kilder
------

* (no) Jute i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Banglapedia **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Chen Liangyu** (forenklet kinesisk: 陈良宇; tradisjonell kinesisk: 陳良宇; pinyin: *Chén Liángyǔ*; født i oktober 1946 i Ningbo i provinsen Zhejiang i Kina) var en kinesisk kommunistisk politiker med hele sitt politiske virke i Shanghai, der han var partisekretær da han ble felt av en korrupsjonsskandale i 2006.

Chen var borgermester i Shanghai årene 2001-2003. Han var et viktiog medlem av den såkalte Shanghaiklikken nært knyttet til tidligere president Jiang Zemin, og en formidabel rival til Hu Jintao-administrasjonen. Chen ble avsatt fra embedet som partisekretær i september 2006 etter påstått mislighold av penger fra Shanghais pensjons- og helsefond. Han ble stilt for retten i Tianjin og dømt den 11. april 2008 for bedrageri, maktmisbruk og mottakelse av bestikkelser.

Referanser
----------

1. 1 2   Wikipedia på kinesisk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chen Liangyu hos China Vitae Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Levningene av *Bockstensmannen*, et svensk myrlik fra middelalderen, er i dag utstilt på Varberg museum
Torvmyra Bockstens mosse i den svenske kommunen Varberg med Bockstensmannens funnplass markert med et kors
En moderne tegning av Bockstensmannens klær, som blant annet omfattet en middelaldersk struthette. Tegningen er utført av Harry Kivijärvi fra Finland og er hugget i en minnestein i Varberg.
**Bockstensmannen** er et svensk moselik som består av et mannsskjelett fra 1300-tallet med hår og klær. Levningene ble funnet i 1936 i Bockstensmyr i Rolfstorp i Varberg kommune i Hallands län. Funnet var det første kjente moseliket som har fått påler slått gjennom kroppen. Mannen hadde blitt drept og festet med påler i myra, sannsynligvis for å hindre ham fra å «gå igjen» som gjenganger. Bockstensmannen er et av de bedre bevarte arkeologiske funnene i Europa fra middelalderen, og har siden 1937 vært utstilt i Hallands kulturhistoriska museum i Varbergs fästning.

Funnomstendighetene
-------------------

Bockstensmannen ble funnet av den da ellveårige Thure G. Johansson rundt Sankthanstider i 1936 i Bockstens myr, ved foreldrenes gård med samme navn. Myra ligger ved den svenske vestkysten, cirka 25 km øst for Varberg. Den ligger i gangavstand fra Åkulla Friluftsgård ved veien mellom Åkulla og Svartrå. Veien var engang varbergbygdas «hovedvei» mot nordøst og del av Via Regia.

Datering av funnet
------------------

Dateringen av funnet baseres på flere ulike kilder. Bockstensmannens drakt, skjelett og eikepålen er C14-datert til tidsperioden 1350-1390 e.Kr. Drakthistoriker Eva Anderssons analyse av klærne daterer ham til 1340 – 1370, hvilket gjør at Bockstensmannen bør ha dødd en gang mellom 1350 og 1370.

Referanser
----------

1. ↑  *Bockstensmannen och hans tid*. Värnamo: Länsmuseet Varberg. 2008. ISBN 91-89570-11-1.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bockstensmannen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** VIAF **·** GND
 |
**Chen Shu** (tradisjonell kinesisk: 陳書, forenklet kinesisk: 陈书, pinyin: *Chėn Shū*; født 1660 i Xiuzhou i provinsen Zhejiang i Kina, død 1736) var en kinesisk malerinne tidlig under Qing-dynastiet. Hun har også kjent under stilnavnet **Nanlou** og de litterære navn **Shangyuan Dizi** og **Nanlou Laoren**.

Ved siden av sine kunstneriske arbeider er hun kjent som mor til statsmannen og dikteren Qian Chenqun. Etter at hennes ektemann døde ung, oppdro hun alene sin sønn. Da han i sin tid ble en ledende statsmann i Qianlong-keiserens hoff, introduserte han hennes malerier for keiseren. Etter å slik å ha blitt «oppdaget» av keiseren ble mange av hennes verker sentrale i de keiserlige samlinger.

Chen Shu malte figurer, landskap og blomster/fugl-motiver.

Referanser
----------

1. 1 2   Artnet, Artnet artist ID chen-shu-3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Chen Shu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2 3 4 5 6   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Palace Museum, Beijing. «Chen Shu Brief Biography». Arkivert fra originalen 13. mai 2014. Besøkt 24. april 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. mai 2014. Besøkt 4. juni 2012.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN
 |
Bockfjorden på kartet over SvalbardBockfjordenBockfjordenBockfjorden på kartet over Svalbard
**Bockfjorden** er en fjordarm vest i Woodfjorden, i Haakon VII Land på nordkysten av Spitsbergen, Svalbard. Den går sørvestover fra Woodfjorden mot Fred Olsenfjellet (Sverrefjellet, 1312 m) og er rundt 12 kilometer lang. Innløpet ligger nord for Kapp Kjeldsen. 

Innerst i fjorden skjærer en dal rett sørover mot Karlsbreen. Ved fjordbotnen ligger Jotunkildene, to varme kilder fra det tidligere vulkansk aktive Sverrefjellet. Vanntemperaturen i disse varme kildene er over 20 ºC. Kildene er omgitt av kalkavsetninger som har ferdselsforbud. I området ligger også Trollkildene der vannet har blitt oppmålt til over 28 ºC.

Fjorden er oppkalt etter tyskeren Franz-Karl von Bock (f. 1876), som sammen med Bernhard Graf von Poninski foretok en stereofotogrammetrisk undersøkelse av Woodfjorden i 1907. Ekspedisjonen var organisert av polarforskeren Theodor Lerner.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jotunkjeldene i Bockfjorden». *Cruisehåndbok for Svalbard*. Norsk Polarinstitutt. mai 2009. Besøkt 17. februar 2022.
2. ↑  *Den norske los, Farvannsbeskrivelse, Svalbard og Jan Mayen* **(norsk and engelsk)**. 7 (2 utg.). Stavanger: Norges sjøkartverk og Norsk polarinstitutt. 1990. s. 294. ISBN 82-90653-06-9.
3. ↑  Bockfjorden *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 13. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
*Bockscar må ikke forveksles med et annet militært transportfly Fairchild C-119 Flying Boxcar.*
*Bockscar* etter bombingen av Nagasaki
**Bockscar** (uttales **boxcar**, som er en engelsk term for transportvogn, spesielt som godsvogn i forbindelse med tog), er navnet som ble gitt til et av det amerikanske flyvåpenets bombefly av typen Boeing B-29 Superfortress. Bakgrunnen for navnet var «Bock's Car», fordi flyet vanligvis var ført av kaptein Frederick C. Bock fra Greenville i Michigan. 

Bockscar er flyet som slapp det andre og siste atomvåpenet noensinne brukt i krigssammenheng. Bomben ble sluppet over Nagasaki, Japan den 9. august 1945. Bomben ble kalt «Fat Man».

Bockscar ble fløyet til US Air Force Museum 26. september 1961, der det står den dag i dag.

Mannskapet på «Fat Man»-oppdraget:

* Maj. Charles W. Sweeney, Pilot
* Capt. James Van Pelt, navigatør
* Capt. Raymond "Kermit" Beahan, bombardier
* 1st. Lt. Charles Donald Albury, co-pilot
* 2nd Lt. Fred Olivi, co-pilot
* Cpl Abe Spitzer, radiooperatør
* Master Sgt. John D. Kuharek, flyingeniør
* Sgt. Ray Gallagher, gunner, assistentflyingeniør
* Sgt. Edward Buckley, radaroperatør
* Sgt. Albert Dehart, tail gunner

Ombord var også følgende US Navy-personell:
* Cmdr. Frederick L. Ashworth, weaponeer;
* Lt. Philip Barnes, assistant weaponeer;
* Lt. Jacob Beser, radio counter measures;

Se også
-------

* Enola Gay – Flyet som bombet Hiroshima

Portal: Andre verdenskrig
**Kapteinsgård** eller Chefsgaard som den også ble benevnt; - er en dagligtalebetegnelse på en type embetsgård, bebodd av løytnanter, kapteiner eller majorer på 1700- og 1800-tallet. Bakgrunnen for begrepet er at da Hæren ble omorganisert i 1628, ble det bestemt at offiserene ble lønnet ved at de fikk embetsgårder som de drev for egen regning. Ordningen ble formalisert i 1791, og slike gårder var videre på 1800-tallet den typiske bolig for en sjef for et kompani, som normalt var en kaptein eller rittmester, hvis det gjaldt et kompani med dragoner. 

Flere av eidsvollsmennene var offiserer som bodde på kapteinsgårder, som Frederik Hartvig Johan Heidmann og Eilert Waldemar Preben Ramm.

Livet på en kapteinsgård er særlig skildret i Jonas Lies roman Familien på Gilje.

Referanser
----------

1. ↑  *Sinn og samfunn: fem artikler om Jonas Lies forfatterskap*. Oslo: Gyldendal. 1983. s. 51. ISBN 8205147469.

Litteratur
----------

* Janne Wilberg: *Militære anlegg i 1814*, i Jørn Holme: *De kom fra alle kanter - Eidsvollsmennene og deres hus*, Cappelen Damm 2014, s. 66 - 83. ISBN 978-82-02-44564-5
Humenbroen over Bocca Tigris
Bocca Tigris er markert på dette kartet over Perleflodens delta
**Bocca Tigris** (*«Tigerkjeften»*, kinesisk: 虎门, pinyin: *Hǔmén*, «Tigerporten», engelsk: **The Bogue**) er munnen av hovedgrenen av de mange elvegrenene i Perleflodens delta, der hvor Perlefloden tømmer seg i Sør-Kina-havet. Dette var et strategisk sted ved innseglingen til Kanton, og stredet var tungt befestet av kinesiske styrker. For vestlige handelsfolk var Bocca Tigris nærmest betrakte som innfarten til selve Kina, frem til andre byer enn Kanton på misten av 1800-tallet ble åpnet for handel.

Selve elvemunningen hadde befestninger på hver side, som det fremdeles er godt bevarte historiske minner av. På hver sin side av elvemunningen er det to små fjell, Store tigerfjell og Lille tigerfjell. 

Flere av slagene under Den første opiumskrig ble utkjempet her. På landsiden på østsiden ligger den historisk viktige byen Humen. Her ble noen store partier opium innsmuglet av briter og amerikanere brent i 1839, og det var denne episoden som gav britene foranledningen til å gå til krig. 

En av de traktater som britene ble istand til å gjennomtvinge ble inngått her i 1843. På engelsk kalles den for *Boguetraktaten*, men den kalles også for Humentraktaten. Med den sikret britene sine borgere eksempt rettsstatus fra kinesisk jurisdiksjon i sine konsesjonsenklaver.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin
 |
Gabriel de Castilla i januar 2013

**Gabriel de Castilla** er en av to spanske forskningsstasjoner i Antarktis, beliggende på Deceptionøya i øygruppen Sør-Shetlandsøyene. Basen er bemannet i sommerhalvåret.

Basen ble etablert i sesongen 1989–90 og forvaltes av det spanske forsvaret, men driver vitenskapelig forskning i regi av den spanske polarkomiteen. Basen kan innkvartere opp til 14 personer, vanligvis delt mellom 6-7 forskere og 7-9 i teknisk støtte.

Basen gjennomfører vitenskapelige aktiviteter innen meteorologi, miljøovervåking, kartografi, jordmagnetisme, biologi, geologi, geofysikk og seismikk. Stasjonen overvåker den vulkanske aktivitetet på øya, som opplevde flere utbrudd i perioden 1967–1970.

Et viktig formål med basen er å vise spansk tilstedeværelse i området i samsvar med Antarktistraktaten, for å sikre overholdelse og respekt for internasjonal lov i Antarktis.

Basen er oppkalt etter den spanske oppdageren og navigatøren **Gabriel de Castilla**, som i 1603 ledet en ekspedisjon gjennom Drakestredet og rapporterte at de hadde seilt så langt sør som til 64° S.

Eksterne lenker
---------------

* (es) Base Gabriel de Castilla

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
Gammelfrisisk og frisk språkområde.
**Gammelfrisisk** er et vestgermansk språk som ble snakket fra i alle fall 700-tallet og fram til 1500-tallet i området mellom Rhinen og Weser langs den europeiske nordsjøkysten. Språket ble også talt av frisiske bosettere langs kysten av det sørlige Jylland (idag Nordfrisland), men middelaldertekster fra dette området er ikke bevarte. Språket til innbyggerne i regionen mellom elvene Zuiderzee og Ems er bevart i form av noen få stedsnavn og personnavn. Denne befolkningen var etterkommere av oldtidens frisere, som ble nevnt av den romerske historikeren Tacitus. Gammelfrisisk utviklet seg til mellomfrisisk, som ble talt fra 1500-tallet og fram til 1800-tallet.

I tidlig middelalder strakte Friesland fra området rundt Brugge i hva som i dag er Belgia og til elven Weser i nordlige Tyskland. På den tiden ble frisisk snakket langs hele den sørlige nordsjøkysten. Regionen er referert til som *Frisia Magna*, eller Stor-Friesland, og mange områdene innenfor det verdsetter fortsatt deres frisiske språk. Imidlertid hadde deres område ved 1300 blitt presset bakt til Zuiderzee (i dag kalt for IJsselmeer) og frisisk språk overlevde kun langs kysten som et substrat; det vil si et innflytelsesrikt språk som er blitt fortrengt til andrespråk.

Folket fra hva som i dag er nordlige Tyskland og Danmark som bosatte seg i England fra rundt 400-tallet og framover kom fra samme regioner og snakket mer eller mindre det samme språket som folket som bodde i Friesland. Av denne grunn er det en meget nær likhet mellom gammelfrisisk og gammelengelsk (angelsaksisk). Hypotesen om at gammelfrisisk og gammelengelsk er begge avledet fra et felles morsspråk kalt «anglofrisisk» er en overforenkling. Hva som er riktig er at frisisk er genetisk sett den nærmeste beslektede språket til engelsk, selv om innflytelsen av fransk på engelsk og nederlandsk på frisisk har gjort dette uklart.

Referanser
----------

1. ↑  Cravens, Thomas D. (1994): «Substratum» i: *The Encyclopedia of Language and Linguistics*, red. R. E. Asher et al. Bind 1, s. 4396–4398. Oxford: Pergamon Press.
2. ↑  Bremmer, Rolf Hendrik (2009): *An Introduction to Old Frisian: History, Grammar, Reader, Glossary*, John Benjamins Publishing
3. ↑  «How old is English?». Arkivert fra originalen 8. mars 2016. Besøkt 20. desember 2015.
4. ↑  «What is Frisian?», *Language and Law*

Litteratur
----------

* Bremmer Jr. Rolf Hendrik (2009): *An Introduction to Old Frisian. History, Grammar, Reader, Glossary*. Amsterdam and Philadelphia: John Benjamins.
* Nordhoff, Sebastian; Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, red. (2013): «Old Frisian» i: *Glottolog*. Leipzig: Max Planck Institute for Evolutionary Anthropology.

Se også
-------

* Frisisk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |