recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Militærdistrikter i Russland siden 2021  
██ Nordre militærdistrikt

 ██ Østre militærdistrikt

 ██ Sentrale militærdistrikt

 ██ Søndre militærdistrikt

 ██ Vestre militærdistrikt

Militærdistriktene i Russland fra 2010  
██ Leningrad

 ██ Volga-Ural

 ██ Sibir

 ██ Nord-Kaukasus

 ██ Det fjerne østen

  

Et **militærdistrikt** i Russland er en territoriell, militæradministrativ oppdeling for landstyrker, marine og luftstyrker i fredstid. Oppgaven er styrkeproduksjon, utvikling av taktikk og operasjonelle ferdigheter i krig samt utvikling av garnisoner og annen infrastruktur for de stående styrker i fredstid. I krig, forhøynet beredskap og i krise, settes en fellesoperasjonell strategisk kommando (Objedinjonnije Strategitsjeskije Komandovanii — OSK). Antall militærdistrikt i Russland har sunket i takt med nedskaleringen av de militære styrker, og fra 2010 var det bare fire, men fra 2021 ble det femte, Nordre militærdistrikt opprettet i nord.

Militærdistrikt fra 2021
------------------------

* Nordre militærdistrikt med hovedkvarter i Murmansk
* Vestre militærdistrikt med hovedkvarter i St. Petersburg
* Søndre militærdistrikt med hovedkvarter i Rostov-na-Donu
* Sentrale militærdistrikt med hovedkvarter i Jekaterinburg
* Østre militærdistrikt med hovedkvarter i Khabarovsk

Litteratur
----------

* *Военный энциклопедический словарь.* — Moskva, Военное издательство, 1984, 863 sider. с иллюстрациями (ил.), 30 листов (ил.)
* *Статистический ежегодник России.* 1913. Издание ЦСК МВД. - СПб. 1914. — Отдел I. — С. 28.
* //*Военный округ* *Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона* : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. 1890—1907.
* *Советские Вооруженные Силы*, Moskva, 1978, 516 sider.
**Elle Logan** (født 27. desember 1987 i Modesto i California) er en amerikansk roer som deltok i de olympiske leker 2008 i Beijing og 2012 i London.

Logan ble olympisk mester i roing under OL 2008 i Beijing. Hun var med på den amerikanske åtteren som vant åtter for kvinner foran Nederland og Romania. Mannskapet på den amerikanske åtteren var; Logan, Erin Cafaro, Anne Cummins, Caryn Davies, Susan Francia, Anna Goodale, Caroline Lind, Lindsay Shoop og Mary Whipple som var styrmann.

Fire ær senere, under OL 2012 i London vant hun en ny olympisk gullmedalje i åtter for kvinner. USA vant foran Canada og Nederland. Roerne på den amerikanske åtteren var; Logan Erin Cafaro, Susan Francia, Esther Lofgren, Taylor Ritzel, Meghan Musnicki, Caroline Lind, Caryn Davies og styrmann Mary Whipple.

Hun tok gull under Sommer-OL 2016.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2008 Kinas flagg Beijing - **Gull** i roing, åtter kvinner USAs flagg USA
* Gull 2012 Storbritannias flagg London - **Gull** i roing, åtter kvinner USAs flagg USA

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, «Elle Logan», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID lo/elle-logan-1, besøkt 31. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   World Rowing athlete database, «Eleanor Logan», World Rowing-ID 38561e6a-4b46-44da-a24b-95f12837aec4, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «2016 Summer Olympics - Medal Tracker». espn.com. Besøkt 15. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Elle Logan – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Elle Logan – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Elle Logan – FISA Rediger på Wikidata

* (en) Elle Logan – TheSports.org Rediger på Wikidata
En gjengefil, en type verktøy for gjengerenovering
Et **gjengereparasjonsverktøy** kan vise til ulike verktøy for gjengerenovering som brukes til å fikse gjenger på skruer eller muttere som har blitt skadet. Vanlige gjengetapper og gjengesnitt kan også til en viss grad brukes for å fikse en skadet gjenge, men vil fjerne en del materiale som gjør at forbindelsen blir noe svakere.

En type reparasjonsverktøy er en **gjengefil**. Det finnes også andre typer reparasjonsverktøy, inkludert spesielle tapper og snitt til reparasjonsformål eller **reparasjonssett** (såkalte "*thread chasers*") som er laget av mykere materiale og ikke skjærer nye gjenger (i mosetning til vanlige gjengesett). Slike reparasjonssett er likevel strammere enn skruer og mutre, og har fremdeles "flutes" slik at rusk kan slippe ut. Et eksempel på bruk av slike gjengerenoveringssett er når bilmekanikere fjerner korrosjon og karbonoppbygning fra tennpluggjenger.

Se også
-------

* Gjengetapp og gjengesnitt
* Gjengeinnsats, noen ganger brukt for å erstatte skadede gjenger
**Mr.Bluesman & The Hammond Grooves** er en rock/blues/jazz gruppe fra Askim. Bandet ble stiftet i 2001, da Fritz Jarle Hunstad (Hammond B3) og Stig-Ole Skaldebø (gitar) gikk sammen og etablerte bandet. Stig og Fritz fikk etter hvert med seg Peder Noteng på trommer og Kalle på bass. I 2003 spilte bandet oppvarming for Knut Reiersrud på Kraftfestivalen i Askim. Etter denne spillejobben fikk bandet spille inn hos Høyda Studio i Moss og ble også innspilt hos NRK Østfold. Bandet hadde sin versjon av Robert Johnson sin sang «Crossroads» på førsteplass på Blueslisten til acidplanet.com, samt flere egne sanger på andre plasser på denne listen.

Bandet lå brakk fra 2004, men ble restartet igjen som et firemanns band i 2008. Trommeslager Luke Holton fra Australia tiltrådte bandet i august 2008 og bassist Stig Adolfsen fra Enebakk tiltrådte bandet i september 2008. Bandet spilte debutkonserten sin den 24. januar 2009 i Askim Kulturhus. Den 5. juni 2009 spilte bandet en live radiokonsert på NRK P1 Østfold med påføgende nyhetsoppslag i NRK Distrikstnyhetene på TV og den 6. juni 2009 på riksdekkende TV. 

Bandet ga ut sin første EP *River of Love* på iTunes World Wide og 40 andre nettbutikker 6. juni 2011. EP-en inneholder sangene «River of Love», «Someday I'm Gonna Find», «She's a Woman» og «Dream About You». Alle sangene er skrevet av Stig Skaldebø. Sangene ble spilt mye på radio i Norge, Danmark og USA[].

Bandet spiller coverlåter av blant andre Albert Collins, Robert Johnson, Freddie King og Eric Clapton, samt en god del originalt materiale skrevet av bandets medlemmer.

Medlemmer
---------

### Fra august 2008 - november 2009

* Fritz Jarle Hunstad, har også tidligere spilt mye jazz og har blant annet turnert i Europa. Han spiller en Hammond B3 og har flere ganger spilt på Jazzfestivalen på Kongsberg og i Arendal/Kragerø.
* Stig Adolfsen, freelance bassgitar/kontrabassist har tidligere spilt med Enebakk Storband, Ski Storband, Gamle Sandvika Storband, Philip Kruse Big Band, Foten Swing Bryggeri – Biørn Barlos Jazzorkester og Kjell Eriksens Septett. Stig har også deltatt på noen plateinnspillinger samt ved forskjellige anledninger deltatt i radio og TV innspillinger og har gjennomført noen turneer med visesanger.
* Luke Holton er trommeslager og har spilt trommer i 18 år. Han kommer fra Australia, men har bodd i Norge i ca. 7 måneder. Han har tidligere spilt i flere coverband som har spilt blues og rock i Australia.
* Stig-Ole Skaldebø er gruppas gitarist. Han har i flere forskjellige sammenhenger spilt blues og rock de siste 30 årene og har turnert på Østlandet med danseduoen Cold Turkey hvor det også var inkorporert bluesmateriell i spilleplanen.

### Fra november 2009 - desember 2009

* Olav R. freelance gitarist
* Knut Bryn, freelance trommeslager
* Stian Rekvin, freelance saksofonist (deltok også i det første bandet i 2003/2004)

Dette laget spilte på bandets julekonsert i Askim Kulturhus den 20.11.2009.

### Fra mai 2011

* Stig Skaldebø, Gitar/Vokal
* Fritz Jarle Hunstad, Hammond B3
* Terje Elven, Bass
* Christian Lund, Trommer
**Max Hirsch** (1832–1905) var en tysk samfunnsøkonom og sosialpolitiker. Sammen med Franz Duncker (1822–1888) grunnla han liberale fagforeninger (de Hirsch-Dunkerske fagforeninger) i Tyskland. Han bidro også til utviklingen av parlamentarismen og det pasifistiske foreningsliv i landet.

Biografi
--------

Hirsch ble født inn i en arbeiderfamilie i Halberstadt. Han fikk likevel mulighet til å ta abitur på Magdeburg Domgymnasium. Han studerte deretter jus og samfunnsøkonomi i Tübingen, Heidelberg og Berlin. Tilbake i Magdeburg arbeidet han som kjøpmann og i bokforlag. Samtidig engasjerte han seg i forskjellige foreninger som kunne gi arbeidere utdannelse. På en reise i England i 1868 lærte han fagforeningene å kjenne. Samme år grunnla han i Tyskland sammen med Franz Duncker flere fagforeninger. de Hirsch-Dunkerske fagforeningene (Hirsch-Dunckerschen Gewerkvereine) hadde som grunnleggende ide å forbedre arbeidernes kår og sosiale vilkår, uten å komme i konflikt med arbeidsgiverne. Hirsch var samtidig ikke overbevist om statlig støtte til livsopphold, men talte for hjelp til selvhjelp.

Hirsch arbeidet også som parlamentariker, og satt fra 1869 til 1893 i Riksdagen i Det nordtyske forbund og senere i Riksdagen under keiserriket. Han representerte da Fortschrittpartei og senere Freisinnige Partei. Samtidig arbeidet han for den pasifistiske bevegelse. Han var leder av Det tyske fredsselskap (Deutsche Friedensgesellschaft) og ledet den tyske delegasjonen til Den interparlamentariske union, en tidlig sammenslutning av parlamentarikere som arbeidet for fredssaken.

Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte blant de viktigste personer som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «100 Köpfe der Demokratie». *demokratie-geschichte.de*. Besøkt 20. mai 2022. «Darüber hinaus war Hirsch auch Teil der parlamentarischen Entwicklung des Liberalismus und dem pazifistischen Vereinswesen»
4. 1 2  «Max Hirsch». *demokratie-geschichte.de* **(engelsk)**. Besøkt 21. februar 2022.
5. ↑  «Hirsch-Dunckersche Gewerkvereine». Besøkt 21. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU
 |
**Rana** er en herskertittel i India og tilgrensende land i Sør-Asia. Den er særlig utbredt blant rajputene[1] og var benyttet i fyrstestatene i India. Tittelen tilsvarer *raja*[2] og betyr fyrste eller konge, vanligvis av lavere rang en *maharana*, *raja* og *maharaja*. De finnes også i sammensetninger som *rana sahib* og *rana bahadur*. Tilsvarende tittel for kvinner er *rani*, som da er å oversette som dronning. 

Fyrstene i noen stater fikk oppgradert sine titler til høyererangerende titler, mens herskerne i mindre fyrstestater, som Bhajji, Darkoti, Dhami, Jubbal, Kumharsain, Kuthar og Mangal, beholdt tittelen rana. 

Rana er også et navn på en klan blant rajputene, og er samtidig et familienavn. I Nepal hersket Rana-dynastiet fra 1846 til 1953. Her er rana opprinnelig tittelen Jang Bahadur Kunwar tok da han grep makten.

Referanser
----------

1. ↑  Roper Lethbridge: *Golden Book of India. A Genealogical and Biographical Dictionary of the Ruling Princes, Chiefs, Nobles, and Other Personages, Titled or Decorated, of The Indian Empire*, London: Macmillan, 1893, s. xxii.
2. ↑  Ivor Lewis: *Sahibs, nabobs, and boxwallahs. A dictionary of the words of Anglo-India*, Delhi: Oxford India Paperbacks, 1997, s. 200.
Max-restaurant i Lund i Sverige
**Max Hamburgerrestauranger AB** er Sveriges nest største kjede av hamburgerrestauranter og ble grunnlagt 1968 i Gällivare av Curt Bergfors. Max har over 100 restauranter og omkring 3 000 ansatte.

Historie
--------

Max startet sin virksomhet i Gällivare i 1968 da Curt Bergfors sammen med sin samboer åpnet Uno-x-grillen, som var en grillbar med hurtigmat. Grillbaren lå i den østlige enden av Uno-X-bensinstasjonen som lå ved Västra Kyrkallén. To år senere ble navnet endret til Max etter eierens kallenavn, og det ble åpnet en restaurant i Skellefteå og en på Midgårdsvägen i Luleå. []

Max har 8 restauranter i Norge. Den første restauranten i Norge åpnet på Egertorget i Oslo 12. mai 2011

Referanser
----------

1. ↑  «Max Hamburgerrestaurangers utvikling». Arkivert fra originalen 29. desember 2011. Besøkt 6. januar 2012.
2. ↑  Avisannonse, Aftenposten 12.05.2011, forsiden.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Max Hamburgers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Virke Produsentforeningen**, tidligere **Norske film-, tv- og spillprodusenters forening**, er en norsk bransje- og arbeidsgiverforening stiftet den 1. desember 1930. Foreningen organiserer i overkant av 120 uavhengige produksjonsselskaper innen film- og TV-produksjon (per 2015).

Gullruten
---------

I 1998 stiftet Norske film- og tv-produsenters forening Stiftelsen Gullruten. Stiftelsen har som formål å arrangere Gullruten, hvor årets beste TV-programmer kåres.

Formål
------

Foreningen søker politisk innflytelse i forhold til myndigheter, offentlige institusjoner, TV-kanaler og rettighetsorganisasjoner. Som arbeidsgiverforening forhandler produsentforeningen tariff- og overenskomster, rammeavtaler og standardkontrakter med stabs- og kunstnerorganisasjoner. Den søker å ivareta medlemmenes interesser i utvalg og styrer som Norsk filmfond, rettighetsorganisasjonen NORWACO, Gullruten, Amandakomiteen, Fond for lyd og bilde m.m.

Produsentforeningen har som mål å være en av de viktigste premissleverandørene for norsk film og tv-politikk.

Historikk
---------

Foreningen ble revitalisert på slutten av 80-tallet, og samlet film-, reklameprodusenter og tv-produsenter.

I 2007 fusjonerte Spillprodusentforeningen inn i Produsentforeningen, og foreningen endret navn til Norske film-, tv- og spillprodusenters forening.

Ledere
------

Tom G. Eilertsen var direktør frem til 2004, da Leif Holst Jensen overtok som generalsekretær. Holst Jensen gikk av som generalsekretær i januar 2015. 

Foreningen fusjonerte inn i Hovedorganisasjonen Virke fra 1. januar 2015, og endret da navn til Virke Produsentforeningen. I forbindelse med fusjonen ble Torbjørn Urfjell leder for produsentforeningen med tittelen «bransjedirektør». Per 2019 er Åse Kringstad leder for Virke Produsentforeningen.

Referanser
----------

1. ↑  «Åse Kringstad». *Virke* **(norsk)**. Besøkt 15. september 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Virke Produsentforeningens hjemmeside. Besøkt 15. september 2019
* Den gamle hjemmesiden www.produsentforeningen.no sist oppdatert juni 2013, arkivert av tjenesten Wayback Machine. Besøkt 15. september 2019
**Sarıkamış** (kurdisk: *Qamuşan*, armensk: Սարիղամիշ /*Sarighamish*) er en ny og et fylke i provinsen Kars i Øst-Anatolia nordøst i Tyrkia. Sarıkamış ligger sørvest i provinsen nær provinsene Erzurum og Ağrı. Den ligger nord for Eleşkirt, nordøst for Horasan, vest for Kağızman, sørvest for Selim, og sørøst for Şenkaya.

Fylket Sarıkamış har 50.950 innbyggere, byen har 19.691 (pr. 2011).

Sarıkamış ble under den russisk-osmanske krig (1877–1878) okkupert av russiske styrker og forble helt til freden i Brest-Litovsk i 1918 under russisk herredømme. Under første verdenskrig stod fra 22. desember 1914 til 15. januar 1915 slaget ved Sarıkamış her.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sarıkamış – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kars' distrikter |
| --- |
| Akyaka  **·** Arpaçay  **·** Digor  **·** Kağızman  **·** Kars  **·** Sarıkamış  **·** Selim  **·** Susuz | Tyrkias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
Må ikke forveksles med Maiblom.
Maiblomst fra 2007
**Maiblomsten** er en liten, blomsterformet nål til å sette på jakkeslaget eller lignende. Maiblomsten oppsto i Sverige etter en idé av Beda Hallberg, og har vært solgt i Sverige siden 1907. Norske Kvinners Sanitetsforening (N.K.S.) begynte salg av Maiblomsten i Norge i 1909, senere ble den solgt i samarbeid mellom N.K.S. og Nasjonalforeningen for folkehelsen.

Maiblomsten har tilført N.K.S. og Nasjonalforeningen relativt store inntekter. I perioden 1909-2009 er det rene kronebeløpet (ikke inflasjonsjustert) angivelig på om lag 150 millioner kroner. Inntektene har vært brukt til humanitære formål i de to organisasjonene.

Herman Wildenvey har skrevet et hyllingsdikt til Beda Hallberg og Maiblomsten:
Et frø som falt i hjertenes jord/ 
er blitt til blomster som villig gror/ 
og vokser i millioner/ 
av blanke blomsterkroner/ 
Maiblomsten! Og se i dens spor/ 
blomstrer frelsen/ 
for folkehelsen/

Kilder
------

* «Maiblomsten - Norske Kvinners Sanitetsforening». *www.sanitetskvinnene.no*. Arkivert fra originalen 1. februar 2016. Besøkt 25. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Majblomman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Bildedokumentar: Liten blomst med stor rekkevidde - Norske Kvinners Sanitetsforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
MapBergen Curling Club (Åsane Arena)**Bergen Curling Club** er en curlingklubb fra Bergen. Bergen CC (BCC) ble stiftet 12. mars 2004.

Historie
--------

Randi N.A. Bakke og Vilde Aabrek ble oppfordret til å stifte klubben av Norges Curling Forbund da det ble klart at Vestkanten Ishall skulle bygges.

Klubben hadde sin første curlingtur til Snarøya hallen utenfor Oslo i 2005. 
BCC kom i regelmessig aktivitet da Iskanten åpnet i oktober 2007 og hadde pr. oktober 2008 ca. 25 aktive medlemmer som spilte og trente i Iskanten.

  

Våren 2022 åpnet Åsane Arena sin nye curlinghall med 4 baner. Bergen Curling Clubs medlemmer valgte sommeren 2022 et nytt styre som tok klubben i en ny retning, hvor man avsluttet samarbeidet med Iskanten, og inngikk samarbeid med Åsane Arena.

Deltakelse i mesterskap
-----------------------

BCC representert ved «SuperGuttene» har deltatt i to mesterskap, Vikingcup på Hamar og Moskuscup på Oppdal. I tillegg deltok de i Bergensmesterskapet 2008 hvor de ble mestre.

Eksterne lenker
---------------

* Bergen Curling Club
* Bergen Curling Club (facebook)
* Vi har besøkt Bergen Curling Club (curling.no)
* Informasjon om curling
* Youtube videoer av Bergen Curling Club
**Maida Vale** er et velstående boligområde i den nordlige delen av Paddington i den vestlige delen av sentrale London. Det ligger vest for St John's Wood og sør for Kilburn, og er en del av City of Westminster.

Stedsnavnet er avledet fra vertshuset Hero of Maida som tidligere lå ved Edgware Road i nærheten av Regents kanal. Vertshuset var oppkalt etter general John Stuart som ble gjort til greve av Maida (en by i sørlige Italia) av kong Ferdinand I av De to Sicilier etter seieren i slaget ved Maida i 1806.

Maida Vale er overveiende grad et boligområde – til dels svært velstående med mange edvardianske herskapshus. Hovedgata Maida Vale Road er en fortsettelse av Edgware Road, og følger den romerske Watling Street. Området avgrenses mot Paddington i sør av den delen av Regents kanal som kalles Little Venice. Dette området tilhørte biskopen av London i 1647 da det var dekket av skogland og beitemark. Det var ingen strukturer bortsett fra noen gårdsbygninger fram til slutten av 1700-tallet. Hus ble bygget etter 1807 til spesifikasjoner som var bestemt av kirken, noe som innebar bruk av industrimurstein og skifer på takene. På slutten av 1800-tallet og begynnelsen av det 1900-tallet var det et stort innslag av jøder] blant beboerne. En spansk og portugisisk synagoge fra 1896 er listet som bevaringsverdig (*Grade 2*).

Film og radio
-------------

BBC har studioer her, Maida Vale Studios, Bygningene ved Delaware Road er en av BBCs eldste og var senter for BBCs radionyheter under den andre verdenskrig. Det er totalt sju bygninger for produksjon av musikk og radiodrama, og det mest kjente var stedet for John Peels BBC Radio 1 *Peel Sessions* og BBC Radiophonic Workshop.

William Friese-Greene, en pioner innen levende bilder, ble født her i 1855. Området ble gjort berømt av Alfred Hitchcocks film fra 1954, *Dial M for Murder*, på norsk kalt for *Ring politiet!* En telefon til Maida Vale-telefonnummer MAI 3499 var signalet for et drap ved det fiktive stedet 61a Charrington Gardens. Filmen var basert på et teaterstykke fra 1952.

Referanser
----------

1. ↑   «Paddington: Maida Vale», *British History Online*
2. ↑   Ayto, J.; Crofton, I. (2005): *Brewer's Britain & Ireland*; London, Weidenfeld and Nicolson
3. 1 2 3   «Maida Vale, Westminster», *Hidden London*
4. ↑   «Locations – Maida Vale», *BBC Radio Resources*. Arkivert fra originalen den 7. oktober 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Maida Vale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Bergen Brannkorps Forening** ble stiftet 7. og 8. februar 1899. At det ble gjort over to dager er av den grunn at alle skulle ha muligheten til å stemme, brannmennenes vaktordning hindret alle å stemme samme dag. Bergen Brannkorps Forening arbeider også den dag i dag for brannmenns rettigheter, over 100 år etter.

Historie
--------

44 av 50 arbeidere meldte seg inn. Dette var muligens de første av Bergen kommunes arbeidere og tjenestemenn som organiserte seg på dette plan. Alle brannfolk hadde muligheten til å melde seg inn, noe som på denne tiden var uvanlig.

Stiftelsen av foreningen ble sett på med misnøye fra myndighetene og administrasjonen, sett på som oppvigleri. Dette brydde primus motor Knut Garvik seg lite om. Han ble valgt til formann av foreningen, og med seg i styret hadde han styremedlemmene J. Sundal, Th. Losnedal, K. Odland og P. Kvalheim.

Siden stiftelsen i 1899 har det skjedd en del på det organisatoriske planet. I 1909 deltok foreningen i stiftelsen av Norsk Brannfunksjonærforbund. I tiden 1918-21 var den også innom Det norske Arbeiderparti, og i 1918-19 i Norsk Arbeidsmannsforbund, før foreningen i 1927 ble medlem av Norsk kommuneforbund. Et medlemskap som har vært ganske stabilt.

Bergen Brannkorps Forening har avlevert arkivet sitt til Bergen Byarkiv.

Litteratur
----------

* Bergen Brannkorps Forening 2001: "Fra ildhavet til nye tjenester. Bergen Brannkorps Forening gjennom 100 år."
* Brosing, Gustav 1963: "Bergen brannvesen 1863-1963"
* Fossen, Anders Bjarne 1988: "Ildens herre - byens tjener Bergen brannvesen 1963 - 1988."
**Bergen Billedgalleri** er en stor samling billedkunst i Bergen Kunstmuseum. Samlingen inneholder flere hovedverk innen norsk maleri, eldre europeiske kunstskatter og ny internasjonal kunst.

Historikk
---------

Bergen Billedgalleri ble opprettet i 1878 som en kommunal institusjon. Samlingene var da en del av Bergen Museum og ble vist i en bygning på Engen. I 1896 ble kunsten flyttet til Den permanente Utstillingsbygning, også kalt «Permanenten». Denne bygningen ble overtatt av kommunen i 1908. I 1935 flyttet billedgalleriet endelig inn i det nye bygget ved Lille Lungegårdsvann. I 1989 ble Bergen Billedgalleri en del av Bergen Kunstmuseum. Etter en del organisatoriske omlegninger ble store deler av bygningsmassen til Bergen Lysverker ledig. Det meste av dette ble ominnredet og er nå blitt hovedbygg for museet. Permanenten ble etter denne omleggingen frigjort til bare å være kunstindustrimuseum.

Bergen Kunstmuseum består av Stenersen-samlingen, Rasmus Meyers samling og Bergen billedgalleri.

Litteratur
----------

* Welle-Strand, Erling (1916-2013) (1974). *Museums in Norway*. Oslo: Royal Ministry of Foreign Affairs. ISBN 8271770039.

Eksterne lenker
---------------

* Kort om Bergen Billedgalleri[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Bergen byleksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**15. juni-erklæringen** er en felles erklæring signert av daværende statsledere i Sør-Korea og Nord-Korea under et koreansk toppmøte i Pyongyang 15. juni 2000.

Ifølge erklæringen, som mange anså som et skritt mot en koreansk gjenforening, ble det planlagt fire kommende møter på ministernivå i Pyongyang, Seoul og Jejuøya fra juli til desember 2000. Disse skulle også involvere Røde Kors for blant annet å organisere de planlagte familiegjenforeningene.

Erklæringens engelske versjon lyder:

"True to the noble will of all the fellow countrymen for the peaceful reunification of the country, Chairman Kim Jong-il of the National Defence Commission of the Democratic People’s Republic of Korea and President Kim Dae-jung of the Republic of Korea had a historic meeting and summit talks in Pyongyang from June 13 to 15, 2000.

"The heads of the north and the south, considering that the current meeting and summit talks, the first of its kind since the division of the country, are events of great importance in promoting mutual understanding, developing inter-Korean relations and achieving peaceful reunification, declare as follows:

* "The North and the South agreed to solve the question of the country’s reunification independently by the concerted efforts of the Korean nation responsible for it.
* "The North and the South, recognizing that the low-level federation proposed by the North and the commonwealth system proposed by the South for the reunification of the country have similarity, agreed to work together for the reunification in this direction in the future.
* "The North and the South agreed to settle humanitarian issues as early as possible, including the exchange of visiting groups of separated families and relatives and the issue of unconverted long-term prisoners, to mark August 15 this year.
* "The North and the South agreed to promote the balanced development of the national economy through economic cooperation and build mutual confidence by activating cooperation and exchange in all fields, social, cultural, sports, public health, environmental and so on.
* "The North and the South agreed to hold an authority-to-authority negotiation as soon as possible to put the above-mentioned agreed points into speedy operation.

"President Kim Dae Jung invited Chairman Kim Jong Il of the DPRK National Defence Commission to visit Seoul and Chairman Kim Jong Il agreed to do so at an appropriate time.

"15. juni 2000

"(signert) Kim Jong-il, formann i Nord-Koreas nasjonale forsvarskommisjon.

"(signert) Kim Dae-jung, president i Sør-Korea."

Eksterne lenker
---------------

* Naenara

Portal: Korea
**«I Left My Heart in San Francisco»** er en sang med melodi av George Cory og tekst av Douglass Cross. Sangen ble skrevet i 1953 og gitt til artisten Claramae Turner, som brukte den som ekstranummer når hun holdt konserter. Hun gjorde aldri noen innspilling av den. Det var Tony Bennett som i 1962 ga ut på plate for første gang.

Tekstens *jeg* i originalteksten har vært i både Paris, Roma og Manhattan, men savner San Francisco mest av alt i verden.

Humor-versjoner
---------------

Det engelske humorbandet Bonzo Dog Doo-Dah Band ga ut en versjon av sangen i 1967.

Norske Herodes Falsk var fan av Bonzo Dog Doo-Dah Band. Falsk dannet i 1976 humortrioen Prima Vera sammen med Tom Mathiesen og Jahn Teigen, og trioen ga 18. oktober 1982 ut musikkalbumet *Ha ha he he ho! (De gærne har'e godt)*. Albumet inneholdt en veldig kort cover-versjon av «I Left My Heart in San Francisco». Prima Veras versjon ble innspilt 6.-11. september 1982 i Arne Bendiksens Studio. Kun tekstforfatteren Douglass Cross ble kreditert på Prima Veras plate-etikett.

I Prima Veras versjon blir ingen instrumenter benyttet, og Tom Mathisen synger kun tittelstrofen fra originalteksten én gang. Direkte oversatt betyr tittelen «jeg forlot mitt hjertet i San Francisco». Ergo må hjertet bokstavelig talt ut av kroppen til tekstens jeg før han forlater byen. Utfallet blir skjebnesvangert.

> Johnny Pacemaker gjør aldri denne tabben igjen.
> 
> 
> Kommentar til «I Left My Heart in San Francisco» på omslaget til Prima Veras album.  
> 
> (se også kommentar til «Boom bang a bang»)
> 
> 
> 
> 

Prima Veras «I Left My Heart in San Francisco» ble utgitt på nytt i september 2000 på *Rest of the best vol 2,5.*

Referanser
----------

1. 1 2  Turner, Steve (4. januar 2010). «I left my heart in San Francisco: A visit to the vibrant city that inspired a song». *Mail Online*. Besøkt 27. august 2022. «Released almost half a century ago by Tony Bennett, I Left My Heart In San Francisco is one of the most evocative city anthems ever recorded. | In 1964, it was picked up by the San Francisco Convention and Visitors Bureau to add a musical punch to its campaigns. Five years later, it became one of two official city songs (the other being San Francisco from the 1936 film of the same name).»
2. ↑  *Mitt mekka – Prima Vera i Liverpool* – NRK program sendt 6. juni 2001
3. ↑  *Absolute Prima Vera* – cover informasjon
Skjematisk oversikt over en hårsekk med talgkjertler (en: *sebaceous glands*)
**Talgkjertler** (latin: *glandulae sebacea*) er små kjertler som finnes i huden hos pattedyr. Oppgaven til talgkjertlene er å forhindre en uttørking utenfra, samtidig som den demper fordampingen fra kroppen. Hudtalgen gjør de ytterste hudcellene myke og læraktige. De er også med på å beskytte huden mot fuktighet utenfra. Talgkjertlene beskytter hornlaget mot bl.a. fuktighet, tørke, kjemikalier og stråler når cellene løser seg opp. Talgen smører håret og hudoverflaten.

Talgkjertler finnes overalt på huden, bortsett fra på føttene og håndflatene. Dersom talgen fjernes fortere enn den dannes med stadig vasking eller dusjing, kan hudcellene bli tørre, stive og sprekke opp slik at det dannes åpninger nedover i huden som gir eksemer, allergier, kjemisk irritasjon og soppinfeksjoner.

Svært mange unge menn opplever at de får talgkjertler på pung og penis. Dette er vanligvis talgkjertler med trange eller stengte utløpskanaler. De kan ikke fjernes med medisin eller annen behandling. De går som regel over etter noen år, det varierer veldig fra person til person hvor lenge man har dem, og hvor mye man har av dem.

Se også
-------

* Svette
* Hud

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**«I Give You the Morning»** er en amerikansk vise skrevet av Tom Paxton og innspilt av ham i 1969.

### Svensk versjon

Owe Junsjö skrev en tekst på svensk som heter «Jag ger dig en morgon», som Pierre Ström spilte inn i 1970 på albumet *Pierre Ström i vädurens tecken*.

Fred Åkerström skrev en tekst på svensk som heter «Jag ger dig min morgon», som han spilte inn i 1972.

Blant artistene som har spilt inn egne tolkninger av den svenske versjonen er Fred Åkerströms datter CajsaStina Åkerström (2005) og Håkan Hellström som gav ut låten på EP-platen *Luften bor i mina steg* i 2002. Sangen ble spilt inn på svensk av Carola Häggkvist på albumet *Störst av allt* (2005). Weeping Willows spilte i 2005 inn en versjon av låten (som heter det samme som Paxtons original, «I Give You the Morning«»"); denne versjonen har et klart country-preg takket være flittig bruk av steelgitarer. I 2009 spilte den svenske gruppen Kite inn en synth-versjon av låten.

Visen var med i noen scener i filmen *Torsk på Tallinn* fra 1999, en film av Killinggänget.

### Fransk versjon

Det har også blitt laget en fransk versjon, med tittelen «Je te donne l'aurore» («Jeg gir deg morgengryet»), framført av Steve Waring.

### Nynorsk versjon

Kurt Solberg har skrevet en nynorsk tekst. Den nynorske tittelen er «Eg gjer deg min morra». Han var medlem av folkrockbandet Medvind, som ga ut den nynorske versjonen på plate i 1980.

Referanser
----------

1. ↑  «Låtar du trodde var svenska». Arkivert fra originalen 5. juni 2011. Besøkt 15. mai 2011.
2. ↑  «De vackraste orden : tio visor / CajsaStina Åkerström». *smdb.kb.se*. Svensk mediedatabas (SMDB). Besøkt 27. april 2021.
3. ↑  «Luften bor i mina steg / Håkan Hellström». *smdb.kb.se*. Svensk mediedatabas (SMDB). Besøkt 27. april 2021.
4. ↑  «Störst av allt / Carola». *smdb.kb.se*. Svensk mediedatabas (SMDB). Besøkt 27. april 2021.
5. ↑  «A reminder (b-sides & rarities) / Weeping Willows». *smdb.kb.se*. Svensk mediedatabas (SMDB). Besøkt 27. april 2021.
6. ↑  «II / Kite». *smdb.kb.se*. Svensk mediedatabas (SMDB). Besøkt 27. april 2021.
7. 1 2  «Medvind – Medvind (1980, Vinyl)» **(engelsk)**. Besøkt 27. april 2021 – via discogs.com.
***In the Season of Buds*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

Lille Mabel ankommer gården til onkel Zeke. Henry og Steve, to gårdsarbeidere, er gode venner - etter å ha tilbrakt ungdomsårene sammen ved onkel Zekes gård. Men når de møter Mabel, blir begge to raskt forelsket i henne. Hun foretrekker Henry, noe som gjør at han snart blir mislikt av Steve. Men etter en rekke problemer mellom de to kameratene, velger Henry å reise sin vei. Han sikrer seg arbeid ved en landhandel i en fjern landsby, og Mabel hører aldri fra ham.

Senere aksepterer hun et frieri fra Steve, og de blir gift. Steve er en pliktoppfyllende ektemann, og Mabel blir etter hvert ordentlig glad i ham. Men etter mange år blir Henry grepet av en lengsel etter å besøke sitt tidligere hjem igjen. Når han nærmer seg den lille gården deres møter han Mabel og Steve, ektemannen hennes, sammen med deres lille barn.

Skuespillere
------------

* Mack Sennett som Henry
* Mary Pickford som Mabel
* Charles West som Steve
* W. Chrystie Miller som Onkel Zeke
* Kate Bruce som en tante
* Robert Harron
* Marion Sunshine

Referanser
----------

1. ↑  In the Season of Buds
2. ↑  IN THE SEASON OF BUDS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *In the Season of Buds* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *In the Season of Buds* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *In the Season of Buds* på Silent Era Rediger på Wikidata
Milonia Caesonia fra *Promptuarii Iconum Insigniorum*
**Milonia Caesonia** (død 24. januar 41) var den fjerde og siste av den romerske keiser Caligulas hustruer.

Biografi
--------

Milonia Caesonia ble født mellom 2. og 4. juni i et ukjent år. Hun hdde en beskjeden bakgrunn, og var datter av Vistilia. Hennes yngre halvbror var den romersk konsulen og generalen Gnaeus Domitius Corbulo, og hennes niese, Domitia Longina, ble gift med den framtidige keiseren Domitian.

Man vet lite om Caesonia. Sveton beskrev henne da hun giftet seg som verken vakker eller ung, og hun var mor for tre døtre hun hadde fått med en annen mann. Han beskriver henne videre som en kvinne som viser «hensynsløs ekstravaganse og skamløshet», som Caligula like fullt elsket lidenskapelig og trofast.

Dio Cassius skrev at Caligula innledet en affære med Caesonia i forkant av at de giftet seg (sent i 39 eller tidlig i 40). Hun var gravid da de ble gift, og fødte Julia Drusilla en måned senere. Sveton, på den annen side, hevder hun fødte på deres bryllupsdag. Dio Cassius understreker at det offentlige Roma ikke så med blide øyne på Caligulas giftermål med Caesonia.

Satirikeren Juvenalis spekulerte i om at Caligula var blitt gal som et resultat av en kjærlighetseliksir Caesonia hadde servert ham.

Caligula ble stukket ned i år 41 mens han overvar en privat teaterforestilling. Caesonia og datteren ble myrdet bare timer etter dette. Ifølge Josefus døde hun en på heltemodig måte. Nedbrutt av sorg over sin drepte ektemann, bød hun fram halsen til gjerningsmannen og ba ham drepe henne uten å nøle. Milonia Caesonia ble drept 24. januar 41.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Suetonius, *The Lives of Twelve Caesars*, Life of Caligula, 25
2. 1 2  Cassius Dio, *Roman History* 23
3. ↑  Juvenal, *Satires* VI.615-20
4. ↑  Josephus, *Antiquities of the Jews* XIX.2.4

Eksterne lenker
---------------

* Mynter med Caesonia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
Nimbus med sidevogn
**Nimbus** var en dansk motorsykkel som primært ble produsert for det danske markedet.

Fisker og Nielsen produserte motorsykler under merket Nimbus 1919-28 og 1934-1960, inntil produksjonen ble lagt ned på grunn av sviktende økonomi og manglende fornyelse. 

Produksjonen ble startet av den danske ingeniør Peder Andersen Fisker hos Fisker & Nielsen i København. Nimbus ble produsert i to perioder. Den første modellen (1919–28) ble på folkemunne kalt *kakkelovsnrøret*, på grunn av den svarte tanken som til forveksling lignet et ovnsrør. 

Den andre modellen (1934–60) fikk tilnavnet *humlebien*, hovedsakelig på grunn av den karakteristiske lyden. Som forgjengeren hadde Humlebien en firesylindret langsgående rekkemotor på 750 cm³ og 22 HK. Ventilene ble drevet med overliggende kamaksel, og lå helt åpent, helt fram til de siste modellene. Veivakselen var kun opplagret foran og bak, så mange ga den også tilnavnet «hoppetauet». Rammen var av flattjern (fjærstål), og var ganske fleksibel. På grunn av høyt dreiemoment egnet den seg spesielt til sidevogn. Den mest vanlige sidevognen som ble benyttet var av merket Acap. Det ble i perioden 1934 til 1960 produsert 12 715 enheter av den nye modellen og den ble produsert tilnærmet uforandret fram til beslutningen om nedleggelse. Etter at nedleggelse ble vedtatt, økte produksjonen av Nilfisk støvsugere. Dette utnyttet den ledige kapasiteten på fabrikken. Støvsugeren Nilfisk er fortsatt å finne i mange norske hjem.

Nimbus ble primært produsert for det danske markedet. Den ble blant annet benyttet av politiet, av posten, og av det danske forsvar.

Eksterne lenker
---------------

* Danmarks Nimbus Touring
* Motorcykelklubben Nimbus
* Bøker, tidsskrifter mm. om Nimbus

Portal: Danmark
**Milo Đukanović** (født 15. februar 1962 i Nikšić) er montenegrinsk politiker (Demokratska partija socijalista Crne Gore (DPS), *Det demokratiske partiet for et sosialistisk Montenegro*). Han ble 15. april 2018 valgt som sitt lands president. 

Đukanović har tidligere vært Montenegros president i én periode (1998–2002) og statsminister i tre perioder (1991–1998, 2003–2006 og 2008–2010).

Liv og virke
------------

I 1991 ble han, med støtte av Slobodan Milošević[] Europas yngste statsminister, på sin 29-årsdag. På 1990-tallet ledet han flere regjeringer i Montenegro frem til 1998.

Han brøt åpent med Slobodan Milošević i 1996–97. I 1997 gav han et intervju der langet ut mot Milošević og beskrev han som en mann med en antikvarisk politisk filosofi og som en person som omgikk seg med korrupte lakeier (henchmen).[]

Momir Bulatović var på det tidspunktet både president i Montenenegro og leder i det da pro-Milošević DPS-partiet. Đukanovićs nye linje oppnådde et knepent flertall i DPS.

Bulatović ble deretter, tydelig regissert av Milošević,[] statsminister i den føderale jugoslaviske regjeringen og grunnla partiet Socialistička Narodna Partija – *Det sosialistiske folkepartiet* (SNP) for å fortsette å støtte Milosevics agenda i Montenegro.

Etter å ha utfordret Bulatović og vunnet over ham i presidentvalget i 1997 ble Milo Đukanović tatt i ed som Montenegros president den 15. januar 1998. 

Đukanović ble, etter parlamentsvalget i 2002 igjen valgt til Montenegros statsminister den 8. januar 2003. I 2006 ledet han an i kampen for et selvstendig Montenegro, som ble vunnet gjennom en folkeavstemning om uavhengighet fra Statsunionen Serbia og Montenegro i mai 2006, og ledet sitt land til ny selvstendighet. 

Han hadde et opphold som statsminister 2006-08, men ble deretter igjen utnevnt. Etter valget i 2009 fikk hans parti 49 av de 81 setene i parlamentet, og han fortsatte som statsminister inn i sin sjette periode i stillingen. Den 23. desember 2010 annonserte Dukanovic at han går av som Montenegros statsminister.

Han er talsmann for et helt uavhengig Montenegro, integrert i Europa. Đukanović representerer DPA, som er republikken Montenegros største parti. Đukanović var tidligere medlem av kommunistpartiet.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Milo Djukanovic, Munzinger IBA 00000022110, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Milo Djukanović, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id djukanovic-milo, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   www.nytimes.com[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  «Izbori za Predsjednika Crne Gore». Besøkt 16. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Nimos** (gresk: Νίμος) er en gresk øy innenfor øygruppen Dodekanesene i Egeerhavet. Den er den største av de ubebodde øyene i kommunen Symi i regionen sørlige egeiske øyer.

Beskrivelse
-----------

Nimos er lokalisert ved utgangen av den doriske bukten (Κόλπος της Δωρίδος) og er adskilt av et smalt sund på rundt 150 meter mot sørvest av Symi. Avstanden til kysten av Anatolia (Tyrkia) i nord og øst, ca 9 km mot øst og 14 km mot vest. Øya er 3,4 km lang og 1, km bred. Kystlinjen er svært robust i nord, den høyeste toppen når 363 meter. Vegetasjonen på øya er sparsom, og preget av lave buskvekster.

Historie
--------

Det har vært funnet spor av tidlig bosetning siden neolittisk tid (steinalderen, 3000-tallet f.Kr.), noe som ikke er overraskende ved øyas nære beliggenhet til fastlandet. Det er også funnet spor av mykensk bronsealder (ca 1600-1200 f.Kr.). Fra den hellenistiske perioden er det funnet tårnlignende strukturer som er kalt for *Kastra* (Κάστρα).

Øya har aldri hatt noen stor bosetning. I 1951 var det rundt 18 mennesker registrert der, og i 1971 var det seks gjetere, men i dag er den fullstendig forlatt. I dag tilbys det i løpet av sommermånedene dagsturer fra Symi til strendene og til kirken Panagia tis Apokoui (Παναγία της Αποκουή).

Miljøkonservering
-----------------

Sammen med østsiden av Symi og andre små øyer er Nimos en del av EUs miljøprosjekt Natura 2000 som GR 4210025 Anatolika Tmima Nisou Symis & Nisides (Ανατολικό Τμήμα νήσου Σύμης & Νησίδες), integrert og samtidig som et europeiske fuglereservat (EUs fugledirektiv) eller klassifisert som IBA (*Important Bird Area*, «Viktig fugleområde»), område *GR 169 Nisos Symi kai gitonikes Nisides* (Νήσος Σύμη και γειτονικές νησίδες).

Referanser
----------

1. ↑   *Mediterranean Sea, Greece and Turkey–Nisos Rodhos to Taşlık Burnu*, 1:300.000 (Kart). Hydrographic Office, 1997.
2. ↑   Befolkningsutvikling på Nimos 1947 - 1991, Olympitou, Evdokia: «Transgressions des frontières maritimes. Le cas des îlots du Dodécanèse» i: *Institute for Neohellenic Research/ l'Institut de Recherches Néohelléniques* (red.): *Historical Review/La Revue Historique*. Vol. Nr. 5, 2008, s. 181-192.
3. ↑   Den nasjonale statistikktjeneste i Hellas: ΕΣΥΕ (PDF), s.78, på gresk
4. ↑   SPA GR 4210025[*død lenke*], Det europeiske miljøbyrået, engelsk
5. ↑   IBA GR 169, gresk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Christina Helga Moser** (født 23. september 1960 i Berlin), tysk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles.

Moser vant en olympisk sølvmedalje i landhockey under OL 1984 i Los Angeles. Hun var med på det vesttyske laget kom på andreplass landhockeyturneringen for damer bak Nederland. Seks lag deltok, det ble spilt en enkeltserie der alle lagene møttes én gang. Vest-Tyskland fikk seks poeng, de vant to kamper, tapte en og spilte to uavgjort. Moser spilte fem kamper og scoret ett mål i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv Sølv i landhockey, damer Vest-Tysklands flagg Vest-Tyskland

Eksterne lenker
---------------

* (de) Christina Moser – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Christina Moser – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Christina Moser – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Christina Moser – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christina Moser – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
**Montafoner Schanzenzentrum** er et skihoppanlegg ved Tschagguns i dalen Montafon i Østerrike. Det består av fire hoppbakker med størrelse K97 (HS108), K60 (HS66), K35 og K20. Alle bakkene har plastmatter, slik at de også kan brukes i sommerhalvåret. Anlegget ble bygd til European Youth Olympic Festival (EYOF) 2015, som ble arrangert i Vorarlberg i Østerrike og i Liechtenstein. Det er eid av WSV Tschagguns og SC Montafon.

Byggingen av anlegget startet i mars 2013, og anlegget sto ferdig sommeren 2014. Bakkerekorden i K97-bakken er 107 meter, satt av Constantin Schnurr (Tyskland) under kombinertrenn i EYOF 25. januar 2015. I K60-bakken er rekorden 63,5 meter, satt av Tine Bogataj (Slovenia), Clemens Leitner (Østerrike) og František Holík (Tsjekkia), alle under EYOF 30. januar 2015.

Det moderne hoppanlegget er bygd på samme sted som den tidligere 80-metersbakken **Zelfenschanze** sto. Den ble bygd i 1937 og var i sin tid Østerrikes største hoppbakke. Andreas Däscher (Sveits) hadde der bakkerekorden med 86 meter, satt 12. mars 1950. Zelfenschanze var i bruk til 1960-tallet.

Skihopping ble først introdusert i Montafon i 1909, og flere andre hoppbakker har også eksistert i dalen. De viktigste av dem er Rhätikonschanze, med størrelse ca. K40, som ble bygd i 1930 og ble avløst av Zelfenschanze i 1938, og Ing.-Ohneberg-Schanze (K55), som var i drift fra 1946 til 1974.

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Tschagguns (Zelfen) (besøkt 13. mars 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Montafon Nordic Sportzentrum
**Lov om informasjon om bestemt angitte områder, skjermingsverdige objekter og bunnforhold** er en norsk lov som skal beskytte geografisk og skjermingsverdig informasjon av hensyn til rikets sikkerhet. Loven trådte i kraft 1. oktober 2017 og erstattet lov om forsvarshemmeligheter, som i 2015 ble avløst av en midlertidig lov om beskyttelse av og kontroll med geografisk informasjon.

Loven ble vedtatt av Stortinget 21. juni 2017. Formålet er todelt: å legge til rette for å kunne motvirke trusler mot rikets selvstendighet og vitale nasjonale sikkerhetsinteresser ved å beskytte og utøve kontroll over informasjon, og å legge til rette for opptak, bruk og spredning av informasjon innenfor de begrensningene som hensynet til nasjonale sikkerhetsinteresser setter.

Det følger av loven at det er forbudt å gjøre opptak av, eller på annen måte bruke, informasjon som gjelder angitte områder og angitte bunnforhold innenfor Norges territorialfarvann. Den nærmere angivelsen av hvilken informasjon som rammes av forbudet, skal gis i forskrifts form.

Etter lovens ikrafttredelse kan alle få sjømålingsdata ned til 30 meters dybde. Tidligere var man nødt til å søke om frigivelse av hydrografiske sjømålingsdata dersom man skulle bygge et fiskeoppdrettsanlegg eller en kai, og Forsvarets operative hovedkvarter (FOH) behandlet årlig opptil 50 søknader, som gikk via Statens kartverk. For dypere sjø enn 30 meter må man fortsatt søke FOH om innsyn.

Overtredelser av loven har en strafferamme på ett års fengsel.

Referanser
----------

1. ↑  Midlertidig lov om kontroll med geografisk informasjon
2. ↑  § 8
3. ↑  Formålsparagraf
4. ↑  Forsvarets forum

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata