recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Havregrøt med cottage cheese, rosiner, nøtter, gresskarkjerner, solsikkekjerner og syltetøy
**Havregrøt**, eller **havregrynsgrøt** som grøten også kalles er en matrett som lages av kornet havre. Havregrynet kokes som regel opp på vann eller melk. Det er også normalt å tilsette salt når havregrøten kokes, og det er nok dette ordtaket «ha til salt i grøten» stammer fra.Grøten serveres oftest varm, men kan også serveres kald som «kjøleskapsgrøt».

Historie
--------

Havren kom til Nord-Europa fra den fruktbare halvmåne for ca. 2500 år siden. Det nordeuropeiske klimaet er gunstig for havre, og havre er svært utbredt i de nordiske landene. I Danmark har havren blitt dyrket fra 500-1000 år f.Kr. I Norge var det først etter 1945 at havre ble sett på som en del av kostholdet. Dette skyldtes etterkrigstidens dårlige tider hvor behovet for mat som var lett tilgjengelig og billig ble desto viktigere.

Havregrøt med banan, rosiner og nøtter
Havregrøt med bacon, granola og lønnesirup

Helse
-----

Jevnt inntak av havregryn hevdes å redusere blodtrykk og kolesterol. Ved å spise havregrøt jevnt vil man også styrke kroppens immunforsvar ifølge studier. Enkeltstudier har også funnet en gunstig effekt av havregryn på søvn og hjerte.

Astma og allergiforbundet skriver at de fleste personer med cøliaki sykdom tolererer havre. Derfor kan man også introdusere havregryn inn i kostholdet sitt, starte med mindre mengder for så å øke. Det finnes også glutenfri havregryn som et substitutt til den som også reagerer negativt på vanlig havre. Enkeltstudier viser at det kan være positivt for personer med cøliaki å spise havre

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Buxrud, Hanne (2016). «Korn&Frø». *Grøt på Ville Veier*. Norge: Cappelen Damm. ISBN 9788202520977.
2. ↑  Andersen, Lasse (2014). *Graut. Frukost, Lunsj og Middag*. Norge: Samforlaget. ISBN 9788252185317.
3. ↑  «Oats». *www.whfoods.com*. Arkivert fra originalen 29. juni 2015. Besøkt 30. oktober 2016.
4. ↑  Tsikitis VL, Albina JE, Reichner JS. (August 2004). «Beta-glucan affects leukocyte navigation in a complex chemotactic gradient». *NCBI*. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
5. ↑  Goldberg RJ, Ciampa J, Lessard D, Meyer TE, Spencer FA (Mars 2007). «Long-term survival after heart failure: a contemporary population-based perspective». *NCBI*. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
6. ↑  NAAF. «Cøliaki og hveteallergi». *www.naaf.no*. Arkivert fra originalen 28. september 2017. Besøkt 28. september 2017.
7. ↑  L Högberg, P Laurin, K Fälth-Magnusson, C Grant, E Grodzinsky, G Jansson, H Ascher, L Browaldh, J-Å Hammersjö, E Lindberg, U Myrdal, and L Stenhammar (Mai 2004). «Oats to children with newly diagnosed coeliac disease: a randomised double blind study». *NCBI*. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**«Absent Friend»**, svensk tittel: **«Annorstädes vals»**, er en svensk slagerlåt fra 1965. Sangen er komponert av Dag Wirén, mens Alf Henrikson skrev teksten. Den svenskspråklige versjonen av melodien vant svenske Melodifestivalen i 1965 og ble fremført av den kjente operasangeren Ingvar Wixell.

I den internasjonale finalen, Eurovision Song Contest 1965 i Napoli i Italia, fremførte Wixell overraskende den engelske versjonen. Dette var første gang i Eurovision Song Contests historie at et deltakerland fremførte en sang på et annet språk enn sitt eget. Hendelsen gjorde at konkurransens arrangør, EBU, året etter innførte en regel som sa at deltakerlandene måtte opptre på sitt språk. Regelen ble midlertidig opphevet i årene 1973–1976 og endelig opphevet i 1999. Hjemme i Sverige reagerte mange seere på Wixells engelske fremføring og lurte på om operasangeren var flau over det svenske språket.

I konkurransen fikk bidraget til sammen 6 poeng og endte som nummer 10 av 18 deltakere. William Lind, som var svensk dirigent, hevdet senere at det italienske orkesteret hadde hatt en hemmelig avstemning der de tippet at «Absent Friend» ville vinne.

Listeplasseringer
-----------------

Sangen lå på Svensktoppen i én uke, på niendeplass 17. april 1965.

Samme år spilte Wixell også inn låten på en EP med samme navn.

Referanser
----------

1. ↑  «Ingvar Wixell ‎– Absent Friend». discogs.com. Besøkt 1. juni 2018.
2. ↑  «Naples 1965 – Eurovision Song Contest». *eurovision.tv*. EBU. Besøkt 1. juni 2018.
3. ↑  «In a nutshell - Eurovision Song Contest Lisbon 2018». *eurovision.tv*. Besøkt 1. juni 2018.
4. 1 2  «1965 - Ingvar Wixell - Annorstädes vals | SvD». *SvD.se* **(svensk)**. 2018. Besøkt 1. juni 2018.
5. ↑  Svensktoppen – *1965*
6. ↑  Informasjon på Svensk mediedatabas

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«En gång i Stockholm» medMonica Zetterlund**

 | **Sveriges bidrag i Eurovision Song Contest**1965 | Etterfølger :**«Nygammal vals» medLill Lindfors og Svante Thuresson** |
Ulike soner, ulike rettigheter for kyststaten.

**Havrett** er den del av folkeretten som regulerer den internasjonale rettsordenen på havet. 

Havretten behandler for eksempel spørsmål om hvem som har rett til å nyttiggjøre seg av naturressurser som for eksempel fisk og olje i de ulike havområdene utenfor kysten. Avhengig av hvilken sone utenfor kysten det er snakk om, vil rettighetene og pliktene som ligger til kyststaten variere.

Historikk
---------

Havretten har røtter tilbake til den sene middelalder, hvor enkeltstater gjorde krav på enerett over oseanene. Senere ble Hugo Grotius' prinsipp om havenes frihet gjeldende. I dag søker man i havretten å skape balanse mellom havenes frihet og kyststatenes interesser. Gjennom århundrer har havretten vært basert på sedvanerett. Først i 1958 ble den første havrettskonvensjonen vedtatt; i dag har flertallet av verdens land underskrevet og ratifisert FNs havrettskonvensjon som trådte i kraft 14. november 1994, etter at Guyana som den sekstiende staten hadde signert.

Se også
-------

* Sjørett
* Fridtjof Nansens Institutt

Referanser
----------

1. ↑  «The United Nations Convention on the Law of the Sea (A historical perspective)». United Nations Division for Ocean Affairs and the Law of the Sea. Besøkt 19. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Mer om havretten, via FN-sambandet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Phuketsmerling** (*Schistura robertsi*) er en smerling fra familien Nemacheilidae.
De blir opptil 7cm lange og det er vanskelig å se forskjell på kjønnene. Som navnet tilsier, kommer arten fra ferieøya Phuket i Thailand der den hører til i regnskogsbekkene. Den finnes også ved innlandet.

I akvarium
----------

Arten er ikke spesielt vanskelig å holde. Den har behov for skjulesteder som f.eks. røtter eller noen grotter. Akvariet bør være på cirka 80x35x40cm. De trives best i ph 6-7 og temperaturen bør ligge rundt 23-26 °C.
Ha gjerne kraftig vannbevegelse i akvariet.
De spiser levende fôr, frosset fôr og tørrfôr.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Phuketsmerling* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Phuketsmerling* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Phuketsmerling* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Phuketsmerling* hos FishBase Rediger på Wikidata

* (en) *Phuketsmerling* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Phuketsmerling* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Schistura robertsi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* akvaforum.no[*død lenke*]
**Walter Noddack** (født 17. august 1893 i Berlin, død 7. desember 1960 i Berlin) var en tysk kjemiker. Han, Ida Tacke (som senere giftet seg med Noddack) og Otto Berg oppdaget i 1925 grunnstoffet rhenium. De meldte samtidig om oppdagelsen av grunnstoff 43 (technetium), og foreslo navnet «masurium» etter Masuria i Østpreussen. Gruppen hadde bombardert mineralet columbitt med en elektronstråle, og hadde konkludert eksistensen av grunnstoff 43 ut fra diffraksjonen fra prøven. Bølgelengden på røntgenstrålingen som oppstår ved bombardering av elektroner har sammenheng med atomnummer, noe som framgår av en formel avledet av Henry Moseley i 1913. Forskningsteamet hevdet at de oppdaget en svak røntgenstråle med en bølgemengde som tilsvarer det grunnstoff 43 ville ha sendt ut. Samtidige forskere kunne ikke gjenta forsøket, så oppdagelsen ble ansett som feilaktig i mange år.

Ikke før i 1998 ble det satt spørsmålstegn ved avfeielsen av oppdagelsen. John T. Armstrong ved National Institute of Standards and Technology kjørte datasimuleringer av forsøket og oppnådde resultater som var svært like de som ble rapportert av forskningsteamet i 1925. Walter Noddack og resten av forskergruppen er anerkjent som oppdagere av rhenium, men det er fortsatt omstridt om de faktisk også oppdaget technetium.

Se også
-------

* Technetium
* Rhenium

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000003710, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Walter Karl Friedrich Noddack, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id noddack-walter-karl-friedrich, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «Dr Walter Noddack», Find a Grave 194362229, besøkt 19. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
**Kozarska Dubica** er en by og kommune i Republika Srpska i Bosnia-Hercegovina. Byens sentrum ligger ved elven Unas høyre bredd. Kommunen grenser dermed til Kroatia i nord, Bosanska Gradiška i øst, Prijedor i sør og Bosanska Kostajnica i vest. Ved Donja Gradina renner Una ut i Sava. Kommunen omfatter 499 km² og har ca. 31 000 innbyggere.

Etter Bosniakrigen ble byens prefiks *Bosanska* byttet med *Kozarska*. Det siste viser til Kozarafjellene i sør. *Dubica* kommer av det slaviske ordet *dub* for eik; *dubnica* betyr båt laget av eiketre. 

Internasjonale grenseoverganger til Kroatia finnes i byens sentrum og ved broen mellom Donja Gradina og Jasenovac. Broen ved Donja Gradina ble i 2012 åpnet for nyttetrafikk.

Innenfor kommunens grenser finnes klosteret Moštanica ca. 12 kilometer i sørlig retning, ved foten av Kozarafjellene. Ved Donja Gradina hadde konsentrasjonsleiren Jasenovac et henrettelsested. 

Byens våpen viser blant annet elven, klosteret Moštanica, eikeblader og eikenøtter. 

Befolkningen fordeler seg med ca. 12 000 i byen og 19 000 på landsbygda. Den omfatter ca. 31 000 serbere, 2 700 bosnjaker, 200 kroater og 200 med annen etnisk tilhørighet.

Bilder
------

* Gammelt bilde av Dubica, med klosteret og fjellene i bakgrunnen.Gammelt bilde av Dubica, med klosteret og fjellene i bakgrunnen.
* Klosteret MoštanicaKlosteret Moštanica
* Den serbisk-ortodokse kirken.Den serbisk-ortodokse kirken.
* Allé i byen.Allé i byen.

Referanser
----------

1. 1 2 . Kommunens internettside. Besøkt 22. november 2014.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
2. ↑  Mitja Velikonja. «Religiuos Separation and Political Intolerance in Bosnia». Google Books. Besøkt 22. november 2014.
3. ↑  Kommunens internettside. «Border crossing in Donja Gradina opened for freight traffic». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 23. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kozarska Dubica – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kozarska Dubica – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Absalom Sydenstricker** (født 13. august 1852, død 31. august 1931) var en amerikansk presbyteriansk kinamisjonær fra 1887 til 1931.

Han ankom med sin hustru Caroline til Hangzhou i 1887 og dro sammen med misjonæren til et misjonsfelt nord i provinsen Jiangsu. Der var han med på åpne misjonsstasjoner i Suqian (i 1893), Xuzhou (i 1896) og Huai'an (1904). Senere virket han i Zhenjiang, Nanjing og i provinsen Jiangxi. ,

Hans datter, Pearl S. Buck, ble en kjent forfatterinne. Hennes bok *Fighting Angel* forteller om Absaloms liv og virke, slik Pearl så det. Han vokste opp i Hillsboro i Vest-Virginia.

> «[His is] the story. .. of one soul and its march through time to its appointed end. For this soul there was birth, predestined, a duty to be done and it was done, and there was heaven at the end – that was the whole story. There was nothing of the lives of people in it, no merriment of feasts, no love of joy, no tales of death.. .. There was nothing in it of empire or emperors or revolutions or of all the stir of changing human times. There was no reflection upon the minds and manners of men or any subtlety of philosophies. The tale was told as simply as the sun rises out of the dawn, marches swiftly across the firmament, to set in its own glory.» -- Pearl S. Buck
> 
>

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, www.findagrave.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Peter Conn: *Pearl S. Buck: A Cultural Biography*. Cambridge: Cambridge UP, 1996. s. 3-4.
3. ↑  Pearl Buck: *Fighting Angel: Portrait of a Soul.* London: Methuen & Co. Ltd. 1956.
4. ↑  Buck, *Fighting Angel*, 3.

Litteratur
----------

* Jost Oliver Zetsche: «Absalom Sydenstricker: A Ruling Minority of One», i The Missionary Kaleidoscope: Portraits of Six China Missionaries (s. 116-152), red. av Kathleen L. Lodwick, Wah Cheng. The Missionary Enterprise in Asia. Norwalk: EastBridge, 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gulflekkfly** (*Hada plebeja*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes over hele Norge bortsett fra mesteparten av Finnmark.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 31 – 36 mm), grålig nattfly med kontrastrikt tegnede vinger. Den kan likne mange andre arter, men kjennes vanligvis greit på den gule flekken ved forvingens rot. Forvingen er mer eller mindre grå, midtfeltet mørkere enn resten. Ved bakkanten nær roten er det en gul flekk. Nyre- og ringmerkene er tydelige, lysgrå, området mellom dem er svart, det er også andre deler av vingens midtfelt. Bølgelinjen (lys tverrlinje langs ytterkanten) er ofte utydelig, det samme gjelder den framre delen av mellomlinjene (som avgrenser vingens midtfelt). Bakvingen er grå.

Levevis
-------

Arten lever i åpne områder, der larvene utvikler seg på lave planter som for eksempel løvetann (*Taraxacum* spp.) og haukeskjegg (*Crepis* spp.). De voksne sommerfuglene flyr om natten i mai – juli.

Utbredelse
----------

Gulflekkflyet finnes i hele Europa. Den er utbredt over så godt som hele Norge, men mangler i de nordlige og østlige delene av Finnmark.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Hada plebeja* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *gulflekkfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *gulflekkfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *gulflekkfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *gulflekkfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *gulflekkfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *gulflekkfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hada plebeja* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Hada plebeja* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Kozani** (gresk: Κοζάνη) er hovedstaden i den regionale enheten og prefekturet Kozani prefektur og er en periferi i Vest-Makedonia i Hellas. Den ligger i den nordlige delen av elvedalen Aliakmonas, 710 meter over havnivået, 15 km nordvest for den kunstige innsjøen Polyfytos, 120 km sørvest for Thessaloniki, mellom fjellene Pieria, Vermio, Vourinos og Askio. Befolkningen er beregnet til rundt 50 000. Klimaet i området er kontinentalt med kalde og tørre vintre og varm somre.

Beskrivelse
-----------

Museet for historie, folkeminne og naturhistorie i Kozani.
I Kozani ligger Den teknologiske høyskolen i Vest-Makedonia og Universitetet i Vest-Makedonia med rundt 15 000 studenter fra hele Hellas og andre land. Byen er også sete for Vest-Makedonias ankedomstol, politidepartement, brannbrigade, og hovedkvarteret for Første greske armékorps i den greske hær og biskopen av Servia og Kozani.

Et av de viktigste aspektene av lokal folkeminne er Kozanis karneval ved slutten av vinteren som har beholdt mye av den grove bespottelsen i oldtidens dionysiske kult. Kozani er kjent i Hellas og utenlands for produksjon av safran *(Krokos Kozanis)* i den nærliggende byen Krokos.

Kozani er et transportknutepunkt mellom Sentral-Makedonia, Thessalia og Epirus. Den nærmeste flyplassen er Kozanis nasjonale flyplass, kalt for «Filippos» (etter Filip II av Makedonia), som ligger 4 km fra byen, IATA-kode er KZI. Kozani er lokalisert i nærheten av motorvegen Egnatia som knytter kysten av Det joniske hav med Thessaloniki og den tyrkiske grense.

Etymologi
---------

I henhold til den rådende mening i Hellas kommer navnet Kozani fra landsbyen Epirus Kósdiani hvor tradisjonen hevder at de første bosetterne av Kozani kom fra i 1392. Bosetningen ble ført kalt for Kózdiani som deretter ble endret til Kóziani og til sist endte opp med Kozáni.

Personer
--------

* Anna Diamantopoulou, politiker
* Georgios Lassanis, gresk opprører
* Ieroklis Stoltidis, gresk fotballspiller

Referanser
----------

1. ↑   Ιστοσελίδα Δήμου Κοζάνης - 14ος αιώνας - 20ος αιώνας Arkivert 2. juli 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (grk) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kozani – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Κοζάνη – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kozani
* Universitetet i Vest-Makedonia (engelsk og gresk)
* Kozani, Macedonian Heritage

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Absolusjon** eller **syndsforlatelse** er en formell uttalelse fra en biskop eller prest om at en persons synder er tilgitt. Den teologiske bakgrunnen er fullmakten til å løse og binde som ble gitt av Jesus Kristus (*Evangeliet etter Johannes* 20,23): «Dersom dere tilgir noen syndene deres, da er de tilgitt. Dersom dere fastholder syndene for noen, er de fastholdt.»

Absolusjonsformularer er inkludert i flere liturgiske tekster i Den katolske kirke og Den ortodokse kirke. Den regnes som sakramental når den inngår som en del av individuelt skriftemål. De brukes også i den høykirkelige delen av Den anglikanske kirke. I protestantiske kirker avviser man for det meste behovet for en formell abolusjon. 

Det er to hovedmetoder for å gi absolusjon: Indikativ og bedende. Ved indikativ absolusjon uttaler presten eksplisitt at syndene er tilgitt, for eksempel ved ord som «jeg tilgir deg…». Ved bedende absolusjon fremsies en formell bønn om at syndene skal tilgis. I Den ortodokse kirke brukes alltid den bedende formen; i Den russisk-ortodokse kirke kan indikativ absolusjon legges til. I Den katolske kirke bruker man indikativ absolusjon; bedende form kan legges til, men regnes ikke som effektiv alene. I den anglikanske *Book of Common Prayer* foreskrives indikativ absolusjon for individer og bedende for forsamlinger; i den amerikanske versjonen er de to formene valgfrie.

Referanser
----------

1. ↑  «syndsforlatelse», *NAOB*
2. ↑  Evangeliet etter Johannes 30,23

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Oslo Bedriftsidrettskrets** (**OBIK**) har pr. 2009 ca. 750 medlemslag. Det er både store og små bedrifter som er medlemmer. 
Det er også mulig å slå sammen småbedrifter for å få nok personer til å delta i lagidretter.

Oslo Bedriftsidrettskrets er en «non profitt» organisasjon som tilbyr 19 idretter / aktiviteter. De har registrert 201.621 ansatte som får tilbud om aktivitet. De har en administrasjon på 5 personer og mange tillitsvalgte som gjør det mulig for bedrifter å delta. 73 678 personer er aktive iht. NIFs offisielle idrettsregistrering, 27 354 damer og 46 324 herrer.[]

Bedriftene har bedriftsidrettslag med styrer og gruppestyrer og har ofte intranett og internpost som bekjentgjør OBIKs aktiviteter. Flere små bedrifter kan starte felles lag og delta i våre aktiviteter.

Oslo Bedriftsidrettskrets arrangerer Skikarusellen i Sørkedalen i januar og februar.

Oslo Bedriftsidrettskrets utgir meldingsbladet (Bedriftsidrett i Oslo) som går ut i et opplag på 4500 6 ganger i året. Bladet sendes til alle medlemsbedriftene i Oslo Bedriftsidrettskrets, samt til alle kontaktpersonene for de respektive idrettene.

Eksterne lenker
---------------

* hjemmeside Arkivert 22. mars 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Bombardier 415 straks før påfyllning av vann i Živogošće, Kroatia
**Bombardier 415 Superscooper** (tidligere **Canadair CL-415 SuperScooper**) er et turbopropelldrevet amfibiefly produsert i Canada. Det er spesielt konstruert for vannbombing i forbindelse med brannslukking fra luften.
Bombardier 415 Superscooper etterfulgte det propelldrevne amfibieflyet Canadair CL-215. Produksjonen startet i 1993 og de første leveransene skjedde i november 1994. Flyet lages ved Bombardier Aerospace-fabrikken i North Bay i Ontario i Canada. 88 stk er produsert og disse flyene finnes først og fremst i Canada og i land rundt Middelhavet.

Flyet kan ta inn over 6 tonn vann fra nærliggende sjøer og slippe lasten over et brannsted uten å måtte returnere til base for oppfylling. Under oppfylling felles det ut to «vannskraper» under skroget. Flyet har stor manøvreringsevne og kan følge krokete elveløp eller innsjøer i bue under oppfylling. 

Det er nødvendig med en flystrekning på 1 340 meter for å ta ned flyet fra 15 meters høyde, ta inn 6 137 liter vann på 12 sekunder langs en vannflate på 410 meter i 130 km/t og så igjen stige til 15 meters høyde. Alternativt kan flyets tanker fylles delvis med kortere innflyvninger.

Spesifikasjoner
---------------

Et fransk fly fra Sécurité Civile slipper vannlasten over et brannsted
* Besetning: 2 piloter
* Lengde: 19,82 meter
* Vingespenn: 28,6 meter
* Høyde: 8,9 meter
* Tomvekt: 12 880 kg
* Maksimal brennstoffvekt: 4 650 kg
* Maksimal vekt: 19 890
* Maksimal vannlast: 6 137 kg
* Motorer: Pratt & Whitney Canada PW123AF
* Effekt: 2 380 hk
* Maksimal hastighet: 359 km/t
* Marsjhastighet: 333 km/t
* Laveste hastighet for stalling: 126 km/t
* Rekkevidde: 2 443 kilometer
* Største høyde: 4 500 meter
* Største stigningshastighet: 8,1 meter/sek
* Startstrekning på land: 840 meter
* Startstrekning på vann: 815 meter
* Landingsstrekning på land: 675 meter
* Landingsstrekning på vann: 665 meter
* Dypgående: 1,8 meter
**Oslo Bispeborg** var den opprinnelige bispegården i Oslo. Borgen ble grunnlagt på begynnelsen av 1200-tallet av Bisp Nikolas Arnesson, og utvidet utover 1300-tallet. Borgen ble bygget i stein rundt en bispegård i tre etablert i begynnelsen av 1100-tallet. Et ferdig, lukket forsvarsanlegg ble bispeborgen antakeligvis ikke før ut på 1300-tallet.

Borgen befant seg i Gamlebyen på nordsiden av Oslo torg/Bispegata. Den bestod av steinhus, omringet av høye murer og et tårn. Fra tårnet (kastellet) gikk en takoverbygget bro (drombegang) over til Halvardskatedralen. Sammen med Hallvardskatedralen var bispeborgen det daværende Oslos viktigste geistlige anlegg. Borgen var i tillegg et politisk tyngdepunkt: Den første unionsavtalen mellom Norge og Sverige ble undertegnet i bispeborgen, rett etter Håkon Vs død i 1319. 

Borgen ble skadet i 1523 ved svenskenes angrep. Etter reformasjonen i 1537 ble store deler av borgen revet, og i 1554 flyttet biskopen over til østfløyen i det nedlagte Olavsklosteret, som senere ble Oslo bispegård. I 1579 lot borgermester Christen Mule oppføre en renessansebygning på stedet. Her ble kong James (Jakob) VI av Skottland og prinsesse Anna av Danmark viet 23. november i 1589. Etter en brann i 1722 ble den nåværende Oslo ladegård bygget over kjellermuren av Mules gård i 1725. 

Det fins rester av middelalderbyens bispeborg i kjelleren til Ladegården, bl.a. *Bisp Nikolas vinterhall*. *Bisp Nikolaus' kapell* er et rom fra bispeborgen som er rekonstruert i tilknytning til Ladegården.

Eksterne lenker
---------------

* Historikk fra Oslo kommune
* Bispegård og barokkhage
* Petter B. Molaug: *Torget i middelalderen*. Interesseforeningen Oslos Middelalders sider på Museumsnett

Portal: Oslo
Alpint skogløst landskap i de sveitsiske alper.
**Alpin tundra** er en økosone eller klimasone som karakteriseres av mangel på skog på grunn av høyden over havet. Alpin tundra ligger høyere enn skoggrensa og skiller seg fra arktisk tundra ved ikke å ha permafrost. I norsk språk omtales landskap i klimasonen alpin tundra oftest som snaufjell, dvs fjellandskap uten skog. Begrepet tundra betyr *treløs slette*.  

Alpin tundra går under tregrensen over til subalpin skog. 

Alpin tundra forekommer i fjellstrøk over hele verden. Floraen i alpin tundra sonen karakteriseres av arter som kryper langs bakken. Det kalde klimaet i disse høytliggende områdene forårsakes av lavt lufttrykk, og er ganske likt polarklima.

Jorda i alpine strøk vanligvis bedre drenert enn jord i arktiske strøk.

44 % av Norges landareal omfattes av økosonen alpin tundra. 

Jordas biomer etter vegetasjon, alpin tundra er avmerket med lys blå farge.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| ██ Isørken
██ Tundra
██ Taiga (boreal barskog)
██ Temperert lauvskog
██ Temperert steppe
██ Subtropisk regnskog | ██ Middelhavsvegetasjon
██ Momsunskog
██ Ørken
██ Buskvegetasjon
██ Tørr steppe
██ Halvørken | ██ Gress-savanne
██ Tre-savanne
██ Subtropisk skog
██ Tropisk regnskog
██ Alpin tundra
██ Fjellskog |

Referanser
----------

1. ↑   Andreas Steigen: Naturfag for vaksne. Grunnbok 2. 1997 nb besøkt 24.mars2023
2. ↑   Olaf I.Rønning: Vegetasjonslære. 1985. s. 89 - 106 NB
3. ↑  Alpin Tundra Biom: Beliggenhed, klima, vegetation og dyreliv på conserve-energy-future.com hentet 30 marts 2021

Se også
-------

* Biom
* Skoggrense
* Tundra
* Vegetasjonssoner

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Lønnsnemnd** kan være både frivillig og tvungen.

Frivillig lønnsnemnd
--------------------

**Frivillig lønnsnemnd** betyr at tariffpartene fraskriver seg retten til selv å avslutte forhandlinger. For eksempel fordi de ser at de ikke kommer til noen løsning selv etter mekling. Resultatet blir da overlatt til en tredje part for avgjørelse.

Tvungen lønnsnemnd
------------------

**Tvungen lønnsnemnd** er i norsk arbeidsliv et tvangstiltak som myndighetene kan iverksette for å stoppe en pågående arbeidskonflikt. Nemnden iverksettes ved særlover etter forslag fra regjeringen til Stortinget. Dette betyr at myndighetene griper inn og beslutter at tvisten skal avgjøres ved lønnsnemnd, normalt Rikslønnsnemnda. Internasjonale konvensjoner som verner organisasjonsfriheten og streikeretten setter klare grenser for bruk av tvungen lønnsnemnd. Slik disse tolkes, er det bare adgang til å gripe inn i arbeidskonflikten dersom konflikten setter liv, helse og personlig sikkerhet i fare for hele eller deler av befolkningen («vitale samfunnsinteresser»).

Samtidig oppfordres partene til å avslutte aksjonene (streik eller lockout) umiddelbart, selv om det kan ta litt tid før Stortinget får behandlet loven. Dersom Stortinget ikke er samlet, kan regjeringen vedta tvungen lønnsnemnd gjennom en provisorisk anordning.

Ved tvungen lønnsnemnd innsettes Rikslønnsnemnda. Lønnsnemnda er oppnevnt av Regjeringa, og begge partene er med. Det vedtaket lønnsnemnda gir, er bindende for begge parter. Saken kan ikke bringes inn for andre organer etter at den har vært behandlet av tvungen lønnsnemnd.

Norge er blitt kritisert for å ha ofte benyttet seg av brede og lite restriktive kriterier for å iverksette tvungen lønnsnemnd, blant annet av Den internasjonale arbeidsorganisasjonen.

Referanser
----------

1. ↑   Røste, Ole Bjørn (2008). *Politikk og økonomi – for statsvitere*. Oslo: Gyldendal Akademisk. Side 300. ISBN 978-82-05-38154-4
C20 på linje 19 mot Hässelby strand.
C20 på linje 14 mot Mörby centrum.
**Bombardier C20** er et t-banetog som benyttes på Stockholms tunnelbane. C20-vognene ble levert til Storstockholms Lokaltrafik i 270 eksemplarer (nr 2001-2270) i perioden 1997 – 2004 av tidligere Kalmar Verkstad, eiet av Adtranz, senere Bombardier Transportation. Ulikt tidligere vogntyper (C1-C15) er C20 en helt ny konstruksjon som ikke er mulig å kjøre i kombinasjon med tidligere vogntyper. Vognen er tredelt og betydelig lengre enn tidligere vogner – 46,5 meter. Vognen har kun fire boggier for å spare kostnader og vekt. Midtdelen har to boggier, mens endedelene har en hver. Endedelene er koblet sammen med den midtre delen via et såkalt semitrailer-ledd. Karosseriet er produsert i rustfritt stål i motsetning til tidligere versjoner som gjerne ruster.

C20 ble i markedsføringen omtalt som *Vagn 2000* for å understreke at dette var fremtidens t-banetog. Alle C20-vogner har fått egne navn, som er blitt foreslått av privatpersoner. Mange av navnene har tilknytning til Stockholm på en eller annen måte, eksempelvis heter vogn nr 2001 Birger Jarl.

Nedenfor følger en sammenligning mellom den moderne C-20 vognen (leveransestart 1996) og den litt eldre C-23-vognen (leveransestart 1982). Sammenligningen er gjort med det maksimale antall vogner.

| Modell | Antal sittpl. [pl] | Toglengde [mm] | Nettovekt [t] | Togtype | Antal enh. | Max. kont. eff. [MW] | Drivmotortype | Karosseribredde [cm] | Sth [km/t] | Start |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| C20 | 378 pl | 139.500 | 201 | motorvognstog | 3 | 3,0 | vekselstrøm | 290 | 90 | 1996 |
| C13 | 360 pl | 138.560 | 232 | motorvognstog | 8 | 2,59 | likestrøm | 280 | 80 | 1982 |
|

C20F
----

Det finnes en avvikende C20-vogn, som har fått benevnelsen C20F. Denna har vegger produsert i Komposittmateriale, en sandwichkonstruksjon bestående av en kjerne av "celleplast" dekt på begge sider med rustrfitt stål. Dette gjør veggene ekstremt tynne sammelignet med tradisjonell konstruksjon (25 mm istedenfor 100mm). Dermed ble vognen betydelig rommerligere på innsiden, uten ytre endringer. Utvendig avviker C20F imidlertid ved at den har flate istedenfor buede vegger. Vognen fikk også klimaanlegg både i førerhuset og passasjerdelen. Vognen har blitt tildelt serienummer 2000 med navnet *Inkognito*.

Sammenligning mellom C20 og C20F: 

| Modell | Opeartørs land | Antal sittpl. [pl] | Toglengde [mm] | Nettovekt [t] | Togtype | Antal enh.[1] | Max. kont. eff. [MW] | Strømspenning [kV] | Drivmotortype | Karosseribredde [cm] | Sth [km/h] | Start |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| C20 | Sverige | 126 pl | 46.500 | 67,0 | motorvognstog | 3 | 1,0 | 650 DC | Vekselstrøm | 290 | 90 | 1996 |
| C20F | Sverige | 126 pl | 46.500 | 65,0 | motorvognstog | 3 | 1,0 | 650 DC | Vekselstrøm | 290 | 90 | 2003 |
|

Kilder
------

* Svenska Spårvägssällskapets faktabank - C20F
* Svenska Spårvägssällskapets faktabank - C20

Eksterne lenker
---------------

* Bombardier - C20[*død lenke*]
**Sandomierz rådhus** er en bygning i Sandomierz reist i 1349. Bygget ble oppført kort tid etter den litauiske invasjonen. Det var tidligere et gotisk rådhus, som hadde et åttekantet tårn. Den sørlige siden (med solur) er den eldste delen, og ble bygget på 1300- og 1400-tallet. På 1500-tallet ble bygningen utvidet i form av en utvidet rektangulær struktur, som deretter ble toppet ut med en treparti på loftet, konstruert av den italienske billedhuggeren Jan Maria Padovano. Hjørnene på loftet er dekorert med hoder som representerer de fire eiendommene i riket. Tårnet ble bygget på 1600-tallet. 

Den sørlige siden av rådhuset har et solur laget ved hjelp av sgraffito-teknikken, av Tadeusz Przypkowski (1958), som var den tidligere eieren av Przypkowscy Clock Museum i Jędrzejów. Fra østsiden av byhuset er det en statue av Marias ubesmittede unnfangelse fra 1776. 

Klokken 12.00 spilles Hejnał fra rådhusets tårn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sandomierz Town hall – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Gripebrett uten bånd (*fretless*) på en bassgitar. I stedet ser man markører der halvtonene ellers ville vært fiksert med bånd
**Gripebrett** (engelsk: *fretboard* eller *fingerboard*) er et tynt stykke treverk som er limt fast langs halsen på strengeinstrumenter. Når strenger holdes mot gripebrettet gjøres den vibrerende delen av strengen kortere, og tonen endres. På enkelte instrumenter har gripebrettet tverrgående forhøyninger av metall, bånd, som deler gripebrettet opp i nøyaktige soner, og står der hver halvtone vil finnes i strengens lengde. At båndene er plassert med presisjon er avgjørende for å få de nøyaktige halvtonene langs hele halsen.

Gripebrett har ulik bredde, og også ulik kurve fra side til side (radius), både på ulike instrumenter, men også varianter innad en instrumentgruppe. Halsen og gripebrettet er ofte laget av to ulike tresorter, fordi de spiller ulike roller i konstruksjonen. Der halsen har en stabiliserende rolle, har gripebrettet betydning for klang og fingerfølelse.

Referanser
----------

1. ↑  «Store norske leksikon: gripebrett». *snl.no*. Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 15. november 2015.
2. ↑  «Everything you wanted to know about frets but didn't know who to ask». Nettstedet *richbeckguitars.com*. Arkivert fra originalen 18. november 2015. Besøkt 12. november 2015.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 18. november 2015. Besøkt 15. november 2015. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Griniveien** (1-43, 4-58) er en vei på Røa i bydel Vestre Aker i Oslo. Den går fra Sørkedalsveien øst for Røakrysset og til Bærum. Veien har samme navn på den andre siden av kommunegrensen og er dessuten fylkesvei 168. Før regionsreformen i 2010 var veien riksvei 168, også i Oslo kommune.

Veien ble anlagt i 1856 og er oppkalt etter Grini gård i Bærum.

Dette er en hovedvei for trafikk mellom Oslo og Bærum. Av den grunn er tilstøtende gater stengt for gjennomfartstrafikk mot Griniveien, med unntak av blindveien Svingen terrasse og et par andre små gatestumper der trafikk til eiendommene må skje fra Griniveien.

I nr. 1 er både et sveitserhus og et forretningsbygg fra 1920-årene med mansardtak der det har vært en rekke forskjellige forretninger gjennom tidene. Ellers er bebyggelsen nær Røakrysset preget av forholdsvis nye bygg, hvorav mange næringsbygg. Nærmere Lysakerelva, som danner grense til Bærum, har veien villabebyggelse.

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Griniveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 212. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Port Blair** er hovedstaden i det indiske forbundsterritoriet Andamanene og Nikobarene. Byen ligger på øya *South Andaman*, og har ca. 112.100 innbyggere.

Historie
--------

Britene begynte å interessere seg for Andamanøyene i 1788; det var da Lord Cornwallis, daværende generalguvernør for India, gav løytnant Archibald Blair og løytnant R.H.Colebrook fra den britiske marine i oppdrag om å kartlegge øyene og rapportere tilbake. Deres rapport anbefalte kolonisering. Allerede året etter grunnla løytnant Blair det første britiske støttepunktet, som ble kalt Port Cornwallis. Senere ble navnet endret til Port Blair.

Samferdsel
----------

Det går ferger mellom Port Blair og Kolkata, Chennai og Vishakhapatnam og til øyene rundt. Byens flyplass er Vir Savarkar lufthavn, med daglige avganger til det indiske fastlandet.

Bilder
------

* Chatham Island utenfor Port BlairChatham Island utenfor Port Blair

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Grinikvartetten** oppsto i brakke 9, rom 8 i Grini fangeleir under den tyske okkupasjonen av Norge 1940-45. Medlemmer var Otto Nielsen, Einar Linderud, Kristian Sundsbø, Johnny Gilland og Gunnar Bratlie. Alf Erikstad kom inn som medlem etter at Linderud i august 1944 ble overført til Akershus festning. Gruppa var aktive stemningsskapere i fangeleiren, der høydepunktet nok var julekabareten i 1944. På og bak scenen deltok også en rekke andre fanger med bakgrunn fra norsk kunst- og kulturliv, som skuespilleren Jack Fjeldstad, sangeren Johannes Berg-Hansen, jazztrompetisten Rowland Greenberg, fiolinisten Gunnar Knudsen, trekkspilleren Kåre Korneliussen, radiomannen Julius Hougen, forfatteren og dramatikeren Lars Berg og professor Anatol Heintz. I løpet av julehelga ble det framført forestillinger to-tre ganger daglig for til sammen rundt 5000 fanger.

I juni 1945 stilte Grinikvartetten opp på revyscenen Chat Noir i «Smilet på Grini» med undertittelen «Fangenes kabaret» sammen med blant andre Gunnar Knudsen, Johannes Berg-Hansen og pianisten Robert Riefling. Inntektene gikk til «ubemidlede frigitte fanger». I juli var de tilbake sammen med en rekke norske scenekunstnere i «Midnattskabaret til inntekt for politiske norske Tysklandsfanger og deres etterlatte». Gruppen var aktive i alle fall ut året 1945. Ut fra et foto i Aftenposten ser kvartetten ut til å ha hatt opptil 8 medlemmer.

En sentral del av Grinikvartettens repertoar var nyskrevne sanger av Otto Nielsen. Noen av disse ble gitt ut på singelplater høsten 1945 og seinere i ulike samlinger av musikk fra okkupasjonsårene.

Diskografi
----------

* Otto Nielsen og Grinikvartetten: *Det har vi* / *Grinimarsjen* (singel 1945, Musica Telefunken ‎A 8430)
* Grinikvartetten / Alf Erikstad: *Hun kommer mot deg* / *Lille Toril* (singel 1945, Musica Telefunken ‎A 8431)

Referanser
----------

1. ↑  Gunnar Bratlie: *Det har vi – Griniskisser*. Digitalisert av Nasjonalbiblioteket (bokhylla.no).
2. ↑  Kristian Ottosen: Nordmenn i fangenskap 1940-1945. Digitalisert av Nasjonalbiblioteket (bokhylla.no).
3. ↑  Annonse i Aftenposten 14.6.1945.
4. ↑  Annonse i Aftenposten 7.7.1945.
5. ↑  Annonse i Aftenposten 22.8.1945.
6. ↑  45worlds, lest 2.4.2018.
7. ↑  45worlds, lest 2.4.2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Helga Johanne Størdal** (født 26. august 1977 på Mære i Nord-Trøndelag) er en norsk sopran og tekstforfatter, bosatt i Fredrikstad. 

Størdal er utdannet ved Universitetet i Oslo og Norges musikkhøgskole. Hun synger mye barokkmusikk, wienerklassisk musikk og samtidsmusikk, men har også jobbet mye med salmer, barnemusikk og viser. Hun er en hyppig benyttet solist med kor og orkester, og har sunget med blant andre Oslo Filharmoniske orkester, Barokkanerne og TrondheimSolistene. Størdal har vært sanger i flere fremtredende kor, blant annet Det Norske Solistkor, Verdens ungdomskor, Verdens kammerkor, Barents kammarkör og  Ginnungagap.

Helga Johanne Størdal har utgitt flere plater under eget navn, blant annet salmeplaten *No stig vår song* (2013) og barneplaten *Den lille dyrehage* (2014), der hun også har skrevet tekstene. I 2018 kom juleplaten *Julefred over jorda*, der hun fremfører julesanger fra alle verdensdeler sammen med Trio Serafin. Våren 2022 ga hun ut singelen "Nattevakt", der hun både har skrevet tekst og musikk selv. 

Størdal synger på filmmusikken til flere norske filmer, blant annet Izzat og Julenatt i Blåfjell. Hun var også mestsyngende solist i NrKs sakte-TV-program *Salmeboka minutt for minutt*.

Helga Johanne Størdal er tidligere kulturrådgiver i Borg bispedømme, og er en av initiativtakerne til Egil Hovland-festivalen.

I 2020 utgav Størdal sin første barnebok, *Virre Virus*, i samarbeid med lege Ketil Størdal og illustratør Lars Rudebjer.

Diskografi
----------

* *Nattevakt* (LØD 2022) - singel, med Trio Serafin
* *Julefred over jorda* (LØD 2018) - juleplate med Trio Serafin
* *Den lille dyrehage* (Øyen Musikk 2014) - barneplate med Vegard Øyen og Erik Bentsen
* *No stig vår song - Et Utvalg Nye Salmer Fra Norsk Salmebok 2013* (Borg bispedømme 2013) - med Knut Størdal

### Andre innspillinger (et utvalg)

* Blodsmak - *Av jord er me komne* (Sveltihel Records 2014)
* Det Norske Solistkor - *Telling what is told* (Simax 2006)
* Ginnungagap - *We Know Not Where The Dragons Fly* (Simax 2005)
* Ginnungagap - *Cor* (Pro Musica 2001)

Bibliografi
-----------

* *Virre Virus* (Pitch forlag 2020) - Barnebok, med Ketil Størdal og illustratør Lars Rudebjer

Referanser
----------

1. ↑  Løfter frem "nye" salmer Fredriksstad Blad (kultur, Svein Kristiansen) 22. november 2013.
2. ↑  Synger 18 salmer på direkten Fredriksstad Blad (kultur, Svein Kristiansen) 27. november 2014.
3. ↑  Vil fortelle barn om koronaviruset i ny bok nrk.no (kultur, Kathrine Brønn, Caroline Bergli Tolfsen, Sara Vilde Solås) 2. september 2020.
4. ↑  Virre virus Biblioteksentralens omtale.

Eksterne lenker
---------------

* Helga Johanne Størdals nettsider
**Griqualand West** er et område sentralt i Sør-Afrika med et areal på 40 000 km² som nå er del av provinsen Northern Cape som var bebodd av griquaene. Det ble proklamert som britisk koloni i 1873 med sin hovedstad i Kimberley. I 1880 ble det annektert av Kappkolonien. Da Unionen Sør-Afrika ble opprettet i 1910, ble Griqualand West del av Kapp-provinsen.

Oranjefristaten etablerte en midlertid regjering over diamantfeltene, men denne administrasjonen var hverken tilfredsstillende for Oranjefristaten eller diamantgraverne. På dette tidspunktet tilbød Nicolaas Waterboer, lederen for griquaene, å plassere territoriet under dronning Victorias administrasjon. Dette tilbudet ble akseptert, og den 27. oktober 1871 ble distriktet sammen med tilgrensende territorier som Transvaal hadde gjort krav på, erklært britisk territorium under navnet Griqualand West.

Waterboers rett var basert på en avtale som ble inngått av hans far med britene i 1834 og på forskjellige ordninger med Kok–høvdingene. Oranjefristaten baserte sitt krav på sitt kjøp fra Adam Koks suverene rettigheter og på lang okkupasjon. Forskjellen mellom privat eiendom og herredømme ble misforstått eller ignorert. Waterboer utøvde ingen autoritet i det omstridte distriktet, og dette ble innrømmet. Deler av Oranjefristatens volksraad ønsket å gå til krig mot Storbritannia da den britiske anneksjonen fant sted, men rådgiverne til president Johannes Brand fikk sin vilje. Men Oranjefristaten oppgav ikke sitt krav. Saken skapte irritasjon mellom partene frem til juli 1876. Den ble da gjort opp av Henry Herbert som på den tiden var statssekretær for koloniene. Han betalte Fristaten «full oppreisning i alle krav som det regner med å ha i Griqualand West».

Herbert nektet å høre på forslaget fra president Brand om at territoriet skulle oppgis av Storbritannia. Det er sikkert at diamantfeltene var middelet som Oranjefristaten lette etter for å opprette velstand og kreditt for landet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF
 |
**Carl Gunnar Ulrik Scheffer** (født 22. november 1909 i Härnösand, død 19. juli 1981 i Stockholm) var en svensk statsheraldiker, historiker og hofftjenestemann.

C.G.U. Scheffer, som han alltid skrev seg, ble 1953 fil.lic. i Lund med historie og heraldikk som emne. Han arbeidet i riksarkivet fra 1938, ble arkivar der 1944 og var statsheraldiker der 1955-1974. Han var den første statsheraldikeren, fordi den tidligere stillingen som riksheraldiker ved det særskilte riksheraldikerembetet da var blitt avskaffet.

Scheffer var ivrig talsmann for en streng heraldisk stil («flatestilen»), og han erklærte seg påvirket av den norske førstearkivar Hallvard Trættebergs avhandling Heraldiske farvelover. I Scheffers tid som statsheraldiker ble alle nye statlige og kommunale våpen sterkt forenklet i forhold til tidligere svenske våpen, og han fikk omformet avbildningene av en rekke eldre offentlige våpen.

Etter i 1955 å ha begynt som kammerjunker ved det svenske kongehoffet, ble Scheffer kammerherre i 1955 og seremonimester i 1973.

Han var medlem av det svenske «Kungliga Samfundet för utgivande av handskrifter rörande Skandinaviens historia» og i Académie internationale d'héraldique.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* Tornérkragen i svensk heraldik, 1937
* Stora amaranterordens historia, 1942
* Kort handledning i sköldemärkens identifiering, 1946
* Heraldisk spegel, 1964
* Svensk vapenbok för landskap, län och städer, 1967
* Johanniterorden i Sverige, 1920-1970, 1970

Referanser
----------

1. ↑   oppført som C. G. U. Scheffer, library.aarome.org[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Olof v. Feilitzen: «Statsheraldikern C.G.U. Scheffers trycta skrifter», *Heraldisk Tidsskrift*, bind 2, side 476-480, København 1965-1969
* Knud Prange: «Gunnar Scheffer 1909-1981», *Heraldisk Tidsskrift* 45/230, København 1982
* Peter Kurrild-Klitgaard: *Nordiske heraldiske exlibris*, København 2019 (hans ex libris side 76)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Gunnar Prokop** (født 11. juli 1940 i St. Pölten) er en østerriksk håndballtrener. Han ledet klubben Hypo Niederösterreich i en årrekke, og har også trent det østerrikske damelandslaget.

Prokop var med på å grunnlegge Hypo Niederösterreich på 1970-tallet. Siden 1977 har Hypo vunnet alle østerrikske seriemesterskap. Gjennom 1980-tallet bygde Prokop laget opp til et av Europas beste, og Hypo har pr. 2009 åtte seire i EHF Champions League.

Prokop var gift med Liese Prokop fra 1965 frem til hennes død i 2006.

Utestengelse
------------

Prokop har vært kjent som en kontroversiell og temperamentsfull trener. 29. oktober 2009 overtrådte han alle fair play-regler i sportens verden, da han i en EHF Champions League kamp mot Metz Handball sju sekunder før slutt på stillingen 27-27 gikk inn på banen og stoppet en fransk spiller på vei mot mål. Deretter forlot han smilende banen igjen; i etterfølgende intervjuer unnskyldte han ikke overfallet, men kalte det «taktisk smart». 3. november var han kommet på andre tanker og meddelte at han trådte tilbake som trener og ville oppsøke psykolog.
  
Den 4. november 2009 idømte det europeiske håndballforbundet Prokop tre års karantene fra all håndball, og han ble utestengt på livstid fra alt politisk og organisatorisk arbeid med håndball internasjonalt. Han fikk en personlig bot på 45 000 euro, Hypo Niederösterreich ble fratatt det ene poenget og ble ilagt en bot på 30 000 euro. Både Prokop og Hypo Niederösterreich anket dommen inn for EHFs appelldomstol som lempet betydelig på straffen: Utestengelsen fra alle håndballaktiviteter er redusert til ett år regnet fra 4. november 2009; den personlige boten er redusert til 10 000 euro og boten til Hypo Niederösterreich frafalles.

Referanser
----------

1. ↑  «Prokop mit der Peitsche» **(tysk)**. FALTER.at. 15. januar 2008. Arkivert fra originalen 6. januar 2010.
2. ↑  «**Video**: Hypo-træner i håndbold-skandale». *Kristian Eshøj Josefsen*. TV2 Danmark. 30. oktober 2009. Besøkt 4. november 2009.
3. ↑  «Skandalemanager søger psykolog». *Dan Philipsen*. Jyllands-Posten. 3. november 2009. Besøkt 4. november 2009.
4. ↑  «EHF Arbitration Tribunal decision» **(engelsk)**. European Handball Federation. 4. november 2009. Arkivert fra originalen 7. november 2009. Besøkt 4. november 2009.
5. ↑  «ECA DECISION ON THE PROKOP CASE» **(engelsk)**. European Handball Federation. 18. januar 2010. Arkivert fra originalen 21. januar 2010. Besøkt 19. januar 2010.