recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**USS «Kitty Hawk»** er et amerikansk superhangarskip i Kitty Hawk-klassen. Det var det siste fartøyet igjen i klassen og det siste hangarskipet i den amerikanske marinen som ikke var atomdrevet. Skipet er navngitt etter byen Kitty Hawk, der brødrene Wright gjennomførte sin først tur med et motorisert fly.

Skipet ble satt i tjeneste 29. april 1961 og har gjennomført blant annet oppdrag i forbindelse med Vietnamkrigen, Gisselkrisen i Iran, FN-styrkene i Somalia på 90-tallet, Operasjon Enduring Freedom, Operasjon Southern Watch og Operasjon Iraqi Freedom.

USS «Kitty Hawk» skulle egentlig tas ut av tjeneste i 2005, men det ble i mars 2005 bestemt at skipet heller skulle fases ut i 2008–2009. 12. mai 2009 ble skipet tatt ut av tjeneste og erstattet av USS «George H.W. Bush».

Skipet var litt mindre enn Nimitz-klassen. USS «Kitty Hawk» opererte med jagerfly av typen Boeing F/A-18E/F/G Super Hornet før det ble tatt ut av tjeneste.

Kollisjon med sovjetisk undervannsbåt
-------------------------------------

21. mars 1984, under den amerikanske og sør-koreanske øvelsen «Team Spirit» i Japanhavet, kolliderte USS «Kitty Hawk» med den sovjetiske atomdrevne angrepsubåten «K-314 Petropavlovsk». Ubåten, som var av Victor I-klassen, hadde skygget innsatsstyrken i en uke, men mistet kontakten med hangarskipet på grunn av dårlig vær. Kapteinen beordret ubåten til periskopdybde for å skaffe seg et overblikk og oppdaget at hangarskipet kom mot dem i stor fart, like forut. Han beordret et nøddykk, men kollisjonen var ikke til å unngå. «Petropavlovsk» fikk store skader i sammenstøtet, blant annet satte en del av propellen seg fast i hangarskipet, noe som medførte at den ble nødt til å gå til overflaten. USS «Kitty Hawk» begynte å ta inn vann og det hadde gått hull på en tank med flydrivstoff, men skadene var ikke større enn at midlertidige reparasjoner holdt til skipet kom i tørrdokk for reparasjon. «Petropavlovsk» ble slept til den nærmeste sovjetiske marinebasen.

Referanser
----------

1. ↑  «Kitty Hawk (CV-63)» **(engelsk)**. Naval Vessel Register. Besøkt 21. oktober 2019.
2. ↑  Richard Halloran (22. mars 1984). «Sovjet sub and U.S. ship collide». *The New York Times* **(engelsk)**. Besøkt 21. oktober 2019.
3. ↑  Boris Egorov (2. april 2019). «Why a Soviet nuclear submarine rammed a U.S. aircraft carrier». *Russia Beyond* **(engelsk)**. Besøkt 21. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) USS Kitty Hawk (CV-63) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kitty Hawk II (CVA-63) – Informasjonsside hos U.S. Naval History and Heritage Command

| * v
* d
* r
Kitty Hawk-klassen |
| --- |
| Kitty Hawk-klassen | USS «Kitty Hawk» (CV-63) **·** USS «Constellation» (CV-64) **·** USS «America» (CV-66) |
| Modifisert Kitty Hawk-klasse (John F. Kennedy-klassen) | USS «John F. Kennedy» (CV-67) |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
Tømmerfløtere
Fløterhaker
**Fløterhake** eller **tømmerhake** er et redskap som ble benyttet ved tømmerfløting til å håndtere tømmerstokker til lands og til vanns.

Haken har et langt skaft av tre, og den har to pigger av jern. Den ene piggen peker rett frem fra skaftet, og brukes til å skyve tømmerstokkene ut i elvestrømmen. Den andre piggen står vinkelrett på den første, og ble brukt til å dra stokkene med når man skal flytte dem mot seg eller til siden. Skaftet er ofte laget av sentvoksende gran med lite kvist.

Det er litt forskjellig form på fløterhakene, ut fra hvilke arbeidsoppgaver de skulle brukes til, og også hvilke vassdrag de skulle benyttes i. Til fløting i strie elver benyttet man oftest et litt tykkere skaft fra 1,5 til 2 meter. I roligere elver trengte man ikke å bruke så mye rå kraft, så her kunne skaftene være litt tynnere og lengre, fra 2 til 3 meter, gjerne med litt "svai" slik at haken løsnet lett. Til sortering benyttet man ofte enda lengre skaft fra 4 til 5,5 meter. På sagbrukene brukte man haker med kortere skaft enn i elvene.

### Kommunevåpen med fløterhake som motiv

* Fet kommuneFet kommune
* Marker kommuneMarker kommune
* Nordre Land kommuneNordre Land kommune
* Åsnes kommuneÅsnes kommune

Referanser
----------

1. 1 2  «Tømmerdrift på gammelmåten».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Augsburgtransaksjonen** er en erklæring fra 1548 der keiser Karl V av det tysk-romerske rike samler De sytten nederlandske provinsene i en rikskrets, den Burgundisk Rikskretsen, separat fra de andre Habsburgske landområdene. Dermed ble den løsere sammenhengen mellom provinsene i som var samlet i en personalunion omsatt til en annen sammenheng – den Burgundiske Rikskrets. I den pragmatiske sanksjonen av 1549, et amendement i Habsburgernes familierett, gikk han et skritt videre og fastla at Nederlandene kun skulle gis i arv som én enhet – ikke splittet i de enkelte provinser, grevskap, hertugdømmer osv.

* Rikskretsene in 1512. ██ Den burgundiske rikskrets██ Den nederrhinsk-westfaliske rikskretsRikskretsene in 1512. ██ Den burgundiske rikskrets

██ Den nederrhinsk-westfaliske rikskrets
* Rikskretsene in 1560. ██ Den burgundiske rikskrets██ Den nederrhinsk-westfaliske rikskretsRikskretsene in 1560. ██ Den burgundiske rikskrets

██ Den nederrhinsk-westfaliske rikskrets
* De Lage Landen in 1560. ██ De spanske Nederlandene██ Fyrstbispedømmet Liège██ Riksabbediet Stavelot-Malmedy██ Stift Cambrésis*De Lage Landen* in 1560. ██ De spanske Nederlandene

██ Fyrstbispedømmet Liège

██ Riksabbediet Stavelot-Malmedy

██ Stift Cambrésis

Portal: Tyskland

Portal: Nederland
**Litauisk hvitrygg** (litauisk: Lietuvos baltnugariai) er en tradisjonell kurase fra Litauen.

Historie og utbredelse
----------------------

Litauisk hvitrygg har sin opprinnelse sørvest i Litauen. Rasen har også vært å finne i Polen, Skandinavia og Russland. I starten av 1900-tallet var rasen utbredt i hjemlandet, men man kom sent i gang med systematisk avlsarbeid. Litauisk hvitrygg ble dermed preget av innkryssinger fra andre raser. I 1995 ble det satt i gang systematisk arbeid for å ta vare på den opprinnelige rasen, og det finnes nå to besetninger som tar seg av bevaringsarbeidet. Det er registrert cirka 160 dyr av rasen.

Egenskaper
----------

Litauisk hvitrygg er hornet, og svart og hvit av farge. Rasen er godt tilpasset lokale forhold, og har gode reproduksjonsegenskaper. Den er hovedsakelig en melkerase, men har også visse egenskaper innen kjøttproduksjon. Gjennomsnittlig årsavdrått er på 4500 kg, med 3,98% fett og 3,26% protein. Voksne kyr er i gjennomsnitt 530 kg og 128 cm høy. Voksne okser er i gjennomsnitt 900 kg og 135 cm.

Se også
-------

* Liste over kuraser
* Ku

Eksterne lenker
---------------

* Agro Web Litauen
* NordGen[*død lenke*]
* N-EURO-CAD
**Aleksandr Volkov** (russisk: *Александр Волков*) (født 28. mars 1978 i Kirov) er en russisk tidligere skihopper.

Han deltok i verdenscupen i årene 1996-1998, men greide bare én gang å ta poeng (blant de 30 beste). 12.-plassen i normalbakken i Sapporo 18. januar 1997 ga ham 22 poeng og 65.-plass sammenlagt. Han var med i VM i 1997 og 1999, med 41.-plass (av 58 deltakere) i storbakken i Trondheim i 1997 som beste individuelle plassering. I OL i Nagano (Hakuba) i 1998 ble han nummer 27 både i stor- og normalbakke, og var på det russiske laget som ble nummer 9 av 13 lag i lagkonkurransen.

Etter en pause på to år deltok han sesongen 2001/02 i kontinentalcupen, der han ble nummer 58 sammenlagt. Han ble 11 ganger russisk mester.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Aleksandr Volkov Arkivert 11. november 2010 hos Wayback Machine. (besøkt 20. november 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Ski jumping and nordic kombination Nizhny Novgorod: Flights ski ikars of Nizhniy Novgorod on championships and international competitions Arkivert 13. april 2014 hos Wayback Machine. (maskinoversatt engelsk) (russisk[*død lenke*])

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aleksandr Volkov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Volkov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Volkov – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***Her Life and His*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Frederick Sullivan.

Handling
--------

Mary Murdock blir oppdaget i det hun forsøker å begå innbrudd i hjemmet til Robert Howard. Han er tilbøyelig til å lytte til hennes bønn om medlidenhet, men - oppfordret av sin grusomme og egoistiske kone - lar Howard i stedet lovverket gå sin gang.

Etter å ha sonet sin straff er hun ikke i stand til å sikre seg fast arbeid lenger. Hun leter derfor etter de to som var ansvarlige for hennes situasjon. Mary legger merke til at Howard er fortvilet over at hans kone har stukket av sammen med en annen mann, og han er i ferd med å begå selvmord.

Rolleliste
----------

* Florence La Badie som Mary Murdock.
* Holmes Herbert som Ralph Howard.
* Ethyle Cooke som Mrs. Nan Travers.
* Samuel N. Niblack som Emmett Conger.

Referanser
----------

1. ↑  HER LIFE AND HIS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Life and His* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Her Life and His* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Aleksandr Fjodorovitsj Trepov** (født 30. september 1862 i Kiev i Tsarrussland, død 10. november 1928 i Nice i Frankrike) var en russisk embetsmann og politiker.

Trepov var transportminister under Ivan Goremykins og Boris Stürmers regjeringer og var pådrivende for utbyggingen av jernbanenettet. Etter at den konservative Stürmer ble avskjediget av tsar Nikolaj II ble Trepov utnevnt til ministerpresident (regjeringssjef) den 23. november 1916. Han forsøkte som ministerpresident å forbedre det dårlige forholdet til dumaen og innskrenke Grigorij Rasputins makt over russisk politikk. 

Da han mislyktes i sine forehavender og dessuten var kommet i konflikt med den innflytelserike innenriksminister Aleksandr Protopopov ble han tvunget til å avgå i januar 1917, tre måneder innen februarrevolusjonens utbrudd. Etter bolsjevikenes oktoberrevolusjon i 1917 flyktet han via Finland til Frankrike. Der inntok han en fremtredende rolle blant de russiske emigrantene og fortsatte derfra sin kamp mot bolsjevikregimet ved å støtte den hvite armé og ivre for militær intervensjon av vestmaktene.

Trepov var sønn av general Fjodor Trepov (1812–1889) som overlevde Vera Zasulitsjs attentat, og bror til generalen Dmitrij Trepov (1855–1906) som i egenskap av generalguvernør i St. Petersburg ble beryktet for sin hensynsløshet under den blodige søndagen under den russiske revolusjon i 1905.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, oppført som Aleksandr Fedorovič Trepov, BNF-ID 16911272d[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander Trepov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Tåtten om Olav Geirstadalv** (norrønt: *Þáttr Ólafs Geirstaða álfs*) er en *tått*, en kort anekdotisk fortelling, om den mytiske kongen Olav Geirstadalv Gudrødsson. *Tåtten om Olav Geirstadalv* er gjengitt i *Flatøybok*, en sagasamling som ble skrevet på slutten av 1300-tallet. Olav Geirstadalv, som også er en av kongene som opptrer blant annet i kvadet *Ynglingatal*, skal ha vært konge i Vestfold eller i Grenland på 800-tallet.

Innhold
-------

*Tåtten om Olav Geirstadalv* består av fire korte kapitler. Det første handler om Olavs slektsbakgrunn og ætteland, og gården Geirstad, hvor han skal ha bodd. Et vers av kvadet Ynglingatal er også gjengitt her.[1] Det andre kapittelet handler om Olavs drøm. Her forteller forfatteren om at Olav kalte inn til ting på gården sin for å fortelle folk om en drøm han hadde hatt. Olav hadde drømt om en sort okse som kom gjennom landet og drepte en masse mennesker, og til sist Olavs hird. Olav mente at dette var et ondt varsel om at de hadde sykdom og hungersnød i vente. Han ba derfor folkene på tinget om å lage en stor gravhaug, som de skulle føre ham til etter hans død. Det gikk som Olav hadde sagt, det ble sykdom og massedød, og hirden hans døde og til slutt ham selv, og han ble hauglagt der på Geirstad.[2]

Resten av tåtten handler om en mann som het Rane, en fosterbror av Harald Grenske, som ble far til Olav den hellige. Dette skal ha vært i regjeringstiden til Olav Tryggvason. Rane hadde en drøm hvor Olav Geirstadalv kom til ham og fortalte ham at han skulle bryte seg inn i haugen og finne et sverd, et belte og en ring. Disse gjenstandene skulle Rane ta med seg til en gård i Grenland i Viken, der Harald Grenskes kone Åsta lå og skulle føde. Rane fikk beskjed om at han skulle legge beltet om Åsta, slik at fødselen hennes gikk lettere, og sverdet og ringen skulle han gi det nyfødte barnet, som Rane skulle kalle Olav etter Olav Geirstadalv.[3] Det siste kapittelet handler om hvordan Rane utførte beskjedene han fikk av Olav Geirstadalv i drømmen. Rane brøt seg inn i haugen, tok ut de tre gjenstandene og dro til gården der hans fosterbror Harald og Åsta bodde. Da Rane fikk lagt beltet om Åsta, ble barnet forløst. Denne gutten ble senere Olav den hellige.[4]

Referanser
----------

1. ↑  Þáttr Ólafs Geirstaða álfs, kap. 1
2. ↑  Þáttr Ólafs Geirstaða álfs, kap. 2
3. ↑  Þáttr Ólafs Geirstaða álfs, kap. 3
4. ↑  Þáttr Ólafs Geirstaða álfs, kap. 4

Litteratur
----------

* Þáttr Ólafs Geirstaða álfs. I: *Fornmanna sögur, volum I*. Konungliga norræna forfreda felags, Kaupmannahøfn 1835

Eksterne lenker
---------------

* Þáttr Ólafs Geirstaða álfs på norrønt hos Heimskringla.no
* Fortælling om Olaf Geirstade-Alf på dansk hos Heimskringla.no
Varvleire med tydelige skikt
**Varvkronologi** (fra svensk *varvig lera*, dvs. «lagdelt leire») er studiet av sedimenter i havet, innsjøer, elver og myrer, eksempelvis i såkalt «varvleire». Dersom en ved hjelp av ytterligere holdepunkter lykkes med å fastsette en absolutt tidsramme, angis alderen i «varv-år».

Bakgrunnen for denne dateringsmetoden er at det vår og sommer avsettes lyse, grovkornige og sandrike sedimenter som transporteres av store mengder smeltevann, mens vinteravsetningene preges av mørk, humuspreget leire. Denne årstidsvekslingen fører til at det i løpet av et år dannes skikt av ulik mektighet og farge som viser at det har gått et år. Et års avsetning, dvs. et mørkt og et lyst lag, kalles et «varv».

Den svenske geologen Gerard De Geer regnes som grunnlegger av varvkronologien.

Se også
-------

* Stratigrafi:er den generelle metoden for relativ datering etter skikt (strata)
* Jordens tidsaldre
* Årringdatering

Litteratur
----------

* Brauer, Achim; Hajdas, Ilka; Negendank, Jörg FW; Rein, Bert; Vos, Heinz; Zolitschka, Bernd, 1994: *Warvenchronologie – Eine Methode zur absoluten Datierung und Rekonstruktion kurzer und mittlerer solarer Periodizitäten*. Geowissenschaften; 12, 10-11; 325-332, doi:10.2312/geowissenschaften.1994.12.325.
* Herbert W. Franke: *Methoden der Geochronologie. Die Suche nach den Daten der Erdgeschichte.* Springer, Berlin u. a. 1969 (*Verständliche Wissenschaft.* Bind 98, ISSN 0083-5846).
**Hoveri** var betegnelsen på en leilendings pliktarbeid på herregården. 

Det var en ytelse i form av arbeidsinnsats, som en festebonde (leilendingen) skulle utføre på eller for det gods hans gård tilhørte. Opprinnelig var det fastlagt hvor mye en bonde måtte yte, men opp gjennom det 17. og 18. århundre ble ytelsene mer vilkårlige. Ordet er kjent fra det danske språket, men brukes i sosiologien for å betegne formelle og uformelle herredømmerelasjoner i jordbrukssamfunnet og det tidligindustrielle samfunnet.

Omfanget av hoveriet hadde aldri vært fastlagt, men godseierne var flittige brukere av disse gratis arbeidsforpliktelsene de kunne pålegge festebøndene å utføre. Ettersom bøndene ikke fikk tid til å passe sin egen jord godt nok, resulterte det i matvaremangel vinterstid. Ifølge C.F Allen, var bonden kuet og manglet mot og lyst til nye foretagender. Antallet av selveiende gårder falt drastisk på midten av 1700-tallet. Det var for besværlig å rive seg løs og prisen var alt for høy; bare for å få lov til å forlate en festegård skulle man betale en avgift som svarte til en bondes årslønn. Denne ordningen var en del av stavnsbåndet som jo nettopp skulle forhindre utvandring fra festegårdene. 

Bonden hadde bare to valg: Enten å overta en fattig festegård på sin godseiers befaling, eller å la seg innkalle som soldat i militæret. Det var stavnsbåndet som sikret godseierne denne autoriteten overfor gårdmennene. Etter stavnsbåndets innføring i 1733 under Christian VI kunne den mannlige delen av bondebefolkningen ikke lenger flytte fra fødegodset uten godseierens tillatelse.

Aldersgrensene var opprinnelig 14–36 år, men ble i 1742 utvidet til 9–40 år og i 1760 til 4–40 år.
Offisielt het det seg at stavnsbåndet ble innført for å gjeninnføre landmilitsen som ellers var avskaffet tre år tidligere. 
Avskaffelsen av militsen innebar at bøndene nå slapp den forhatte militærtjenesten og fikk frihet til å reise hvor de ville og slippe umenneskelig hoveriarbeid under tyranniske godseiere. 

Undertrykkelsen av bøndene og krisen i landbruket medførte nå en flukt fra landsbygda som gjorde at godsene i høy grad mistet arbeidskraft. 
Godseierne krevde derfor landmilitsen innført igjen for å forhindre bøndenes flukt fra det kriserammede landbruket og dermed sikre sig billig arbeidskraft. Landmilitsen ble gjeninnført med det samme og hang som en trussel over bøndenes hoder dersom de nektet gårdovertakelse.
Denne enorme frihetsberøvelsen gjorde det vanskelig å få livet til å henge sammen som bonde.

Referanser
----------

1. ↑  C. F. Allen: *Håndbog i Fædrelandets historie*
2. ↑  aaa.dk Arkivert 24. desember 2005 hos Wayback Machine. og DanskeKonger.dk Arkivert 3. mai 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Om hoveri på Danmarkshistorien Aarhus Universitet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** NKC
 |
Budskapet i tåtten er at den kristne kong Olav beskytter sine undersåtter mot djevelens makt.
***Tåtten om Torstein Skjelk*** (nørrønt *Þorsteins þáttr skelks*; «Tåtten om Torstein den skjelvende») er en tått, en kort islendingesaga fra ca 1300.
Historien foregår i Norge i Olav Tryggvasons regjeringstid ca år 995-1000 og handler om *Torstein Torkelsson* og hans møte med en draug eller et spøkelse mens han var i kongens tjeneste. Tåtten har blitt beskrevet som en «highly propagandist Christian tale»
som «shows how Olaf protects those who trust in him from the devil»

En natt Torstein er ute på do blir han oppsøkt av et vesen fra dødsriket, som forteller ham om hvordan hedningene pines i dødsriket. Han forteller at det er forskjell på hvordan «gode hedninger» (som Sigurd Fåvnesbane) og forherdede hedninger (som Starkad) blir behandlet. Torstein ber om å få demonstrert angstskrikene til Starkad, og spøkelset roper stadig høyere. Til sist blir ropene så høye at kongen våkner og sørger for at det blir ringt med kirkeklokker; da forsvinner spøkelset. Torstein forteller dagen etter at han aldri var redd mens det sto på, men at det skalv (*skelkr*) i brystet hans under det verste skriket. Kongen gir da Torstein dette til oppnavn.

Tåtten er bare kjent fra Flateyjarbók, hvor den er skrevet sammen med *Olav Tryggvasons saga* fra *Heimskringla* til *Den større saga om Olav Tryggvason*. Den er oversatt til dansk to ganger, i 1827 og i 1986; til nynorsk ved Jan Ragnar Hagland i fembindsverket *Islendingesagaene*, 2014.

Referanser
----------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Tåtten om Torstein Skjelk***

1. 1 2 3  Elizabeth Ashman Rowe. «Cultural Paternity in the Flateyjarbók Óláfs saga Tryggvasonar» I: *Alvíssmál*; nr 8 (1998) ISSN 0942-4555
2. ↑  heimskringla.no, dansk fulltekst
3. ↑  Alan L. Binns. «The Story of Þorsteinn Uxafót». I: *Saga-Book* 14:36–60; her sitert etter Rowe
4. ↑  skandinaviske-oversaettelser.net

Portaler: Litteratur | Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |
**Aleksandr Kuzmitsj Vustin**, også **Voustin** eller **Wustin** (russisk: **Алекса́ндр Кузьми́ч Ву́стин**, født 24. april 1943 i Moskva, død 19. april 2020 samme sted) var en russisk komponist.

Liv og virke
------------

Vustin studerte komposisjon først med Grigory Frid på en regional musikkskole, og senere med Vladimir Ferè ved Moskvakonservatoriet.
Hans karriere begynte i 1962. Eksamen fra konservatoriet fikk han i 1969.

Mellom 1969 og 1974 var Vustin musikkredaktør ved *USSR Radio*. Fra 1974 var han redaktør ved forlagshuset Kompozitor. Hans mest kjente opera var *The Devil in Love*, som bygger et verk ved samme navn av Jacques Cazotte. Verdenspremieren fran sted på Stanislavski og Nemirovitsj-Dantsjenko-teateret den 15. februar 2019, dirigert av Vladimir Jurowski.

Aleksandr Vustin fremføres ofte på større musikkfestivaler, som «Kremerata Musica», «Tage für Neue Musik» (Zürich), «Holland Festival», «14, Musik Biennale Berlin», «Presènce 93» (Paris), «Melos-Ethos» (Bratislava), «Maraton Soudobe Hudby» (Praha), «Donaueschinger Musiktage and Deutsche Kammerphilarmonie», «Kammermusikfest Lockenhaus» (Østerrike, «Moscow Forum», og «Moscow Autumn» (Russia). Blant dirigenter som har dirigert hans musikk kan nevnes Vladimir Jurowski, Reinbert de Leeuw, Lev Markiz, Eri Klas, Igor Dronov, Alexander Lazarev, Vitaly Kataev, Gidon Kremer, Martyn Brabbins og Cristoph Hagel. Musikkensemblene omfatter blant annet Kremerata Baltica, Amsterdam Wind Orchestra, Schönberg Ensemble, Radio Philharmonic Orchestra og Nieuw Sinfonietta Amsterdam), Mark Pekasky Percussion Ensemble, Studio New Music, Ensemble of Soloists of the Bolshoi Theatre, Moscow Contemporary Music Ensemble og BBC Symphony Orchestra.

Aleksandr Vustin døde 19. april 2020 av lungebetennelse, i en alder av 76 år, sykdommen var preget av at han var smittet av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zp4tg4, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Archivio Storico Ricordi, Archivio Storico Ricordi person-ID 9792, besøkt 3. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «От пневмонии умер композитор Александр Вустин», utgitt 19. april 2020, besøkt 29. april 2020[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5  «Russischer Komponist Alexander Vustin gestorben». *klassik.com* **(tysk)**. 21. april 2020. Besøkt 22. april 2020.
5. ↑  «Le Diable Amoureux / The Devil in Love (1975–1989)». *Boosey & Hawkes*. Besøkt 22. april 2020.
6. ↑  От пневмонии умер композитор Александр Вустин, rg.ru

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alexander Vustin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Alexander Vustin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Alexander Vustin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Alexander Vustin på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (en) About the opera Boosey & Hawkes
* (en) Vustin's works from Boosey & Hawkes

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Hovi Industrier** ble grunnlagt på 1950-tallet av en gruppe som ville gjøre noe med avfallshaugene som hadde hopet seg opp flere steder omkring de mange skifer-gruvene i Rogne. 

Ved årsskiftet 1953-54 ble Hovi industrier for alvor startet opp. Hovedsakelig brukte bedriften gamle, ombygde og tildels selvkonstruerte maskiner til knusing av skifer til skifermel. Den knuste skifer-steinen ble for det meste brukt som strø på takpapp. Hovi hadde kontrakter med flere produsenter av takpapp, de fleste av disse var norske. Men de hadde også kontrakter med enkelte bedrifter fra utlandet, hovedsakelig i Danmark, Finland og Tyskland. 

Hovi ble et aksjeselskap på 1960-tallet. I 1962 var årsproduksjonen av skifermel ved Hovi industrier på cirka 2000 tonn. Samtidig drev selskapet ut skifer som blant annet ble brukt som takstein, gulvfliser og gravstøtter. På sitt beste var Hovi Industrier en mangesidig og solid bedrift. Etter hvert som Hovi økte produksjonen av skifer-produkter ble flere folk ansatt og en mer moderne driftsbygning ble bygd. På 1980-tallet ble Hovi industrier sakte, men sikkert trappet ned. Før det etter hvert ble fullstendig tatt ut av drift.
***Her Grave Mistake*** er en amerikansk stumfilm fra 1914.

Handling
--------

Roger Grant, formann for ranchen Circle S er forlovet med Isabel Norris, den gamle ranch-eierens datter. Forut for en dans en kveld, mottar Grant et brev fra en tjenestemann fra nasjonalgarden. På grunn av et angrep mot en pumpestasjonen på Silver Lake-reservoaret, skal ansatte ved gårdene bevæpnes for å beskytte deres egne gårder frem til statlige tropper kan komme frem til området. Men Nunez, en meksikansk spion, får vite om dette brevet og forsøker å stjele det.

Senere den kvelden kommer Grant og Isabel tilbake fra dansen. Men Nunez kveler Isabel, og stjeler brevet. Når Grant kommer tilbake oppdager han den bevisstløse Isabel på gulvet. Skylden for dette overfallet legges deretter på Grant. Men Isabel overlever angrepet, og er overbevist om at Nunez er den virkelige skyldige. Men samtidig som alle ved ranchen er opptatt med dette, blir reservoaret angrepet av en gruppe meksikanere.

Rolleliste
----------

* Murdock MacQuarrie som Roger Grant
* Agnes Vernon som Isabel Norris
* Seymour Hastings som faren til Isabel
* Lon Chaney som Nunez

Referanser
----------

1. ↑  Her Grave Mistake

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Grave Mistake* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Her Grave Mistake* på Silent Era Rediger på Wikidata
Kirken sett fra Frelserplassen
**Den helligste Frelsers kirke** (polsk *Kościół Najświętszego Zbawiciela*) er en kirke og hovedsetet til Den helligste frelsers sogn ved Frelserplassen i sentrum av Warszawa. 

Kirken er en treskipet basilika med transept og kuppel i polsk renessanse og barokk. Den karakteristiske hovedfasaden har form som søyleportikus med to tårn, dekorert med skulpturer av St. Peter og St. Paul av Feliks Giecewicz.

Historie
--------

Rundt 1880 ble Frelserplassen bebygd med de første mursteinshusene, og rundt 1900 bestemte man seg for å bygge en kirke ved plassen for de nye innbyggerne. Kirken ble bygd i årene 1901–1927 etter tegninger av Józef Pius Dziekoński, Ludwik Panczakiewicz og Władysław Żychlewicz, og ble innvidd av erkebiskop Stanisław Gall.
Kirkeindret ble utformet av arkitekten Stefan Szyller og skulptøren Pius Weloński.

Kirken ble bombet i 1939 og sprengt i luften i 1944 etter Warszawaoppstandens fall, da tyskerne satte i gang med å jevne hele byen med jorden. Kirken ble gjenoppbygd i årene 1945–1955.

Referanser
----------

1. ↑  «Historia Parafii i Kościoła». *parafiazbawiciela.org* **(polsk)**. Besøkt 1. august 2010.
***Tåtten om Torgrim Hallesson*** (*Þorgríms þáttr Hallasonar ok Bjarna Gullbrárskálds* «Tåtten om Torgrim Hallason og Bjarne Gullbrarskald») er en tått, en kort islendingesaga fra 1200-tallet. Historien foregår i Norge på kong Magnus den godes tid (1035-1047) og handler om Torgrims reise til Norge; Torgrim har tidligere også være Olav den helliges hirdmann. 

Sagaen tilsvarer kapittel 18-20 i Magnus den godes saga fra Heimskringla; og inngår i en vanlig handlingsmønster i tætter: islendinger som reiser i Norge og er i kontakt med den norske kongen og/eller stormenn. Torgrim oppholder seg i Trondheim mens kong Magnus er i Danmark, og Torgrim og hans følge (brødrene Bjarne og Tord) bor hos Kalv Arneson. Det oppstår en trette omkring skaldekvad, minner om slaget på Stiklestad og ære, som ender med at Torgrim dreper Bjarne. Kalv Arneson, som styrer i kongens fravær, dømmer Torgrim fredløs, og han blir drept av Bjarnes bror Tord. Kong Magnus omgjør fredløs-dommen når han vender hjem, og Tords slektninger må bøte for drapet på Torgrim.

Eksterne lenker
---------------

Wikisource har originaltekst relatert til denne artikkelen:
***Tåtten om Torgrim Hallesson***

* heimskringla.no, norrøn fulltekst

Portaler: Litteratur | Island

| * v
* d
* r
Sagalitteratur • Islendingesagaer • Tått • Liste over islendingesagaene |
| --- |
| Audun fra Vestfjordene • Bandamanna saga • Bård • Bjørn Hitdølakjempe • Droplaugs-sønene • Egils saga • Eirik Raude • Færøyingesaga • Finnboge • Fljotsdølane • Flóamanna • Fosterbrødrene • Gisle Sursson • Grette • Grønlendingene • Gull-Tore • Gunnlaug Ormstunge • Hallfred Vandrådeskald • Håvard Isfjording • Heiðarvíga • Hønse-Tore • Kjalnesinga • Kormak • Kristnisaga • Kroka-Rev • Laksdøla • Ljósvetninga • Njål • Ravnkjell Frøysgode • Reidar • Røykdølane • Snegle-Halle • Svarvdølane • Torstein Kvite • Torstein Side-Hallsson • Torvald den vidfarne • Tord den trugande • Torstein Oksefot • Valla-Ljót • Vápnfjordingane • Vatsdølene • Viga-Glum • Víglund • Ølhette • Øyrbyggene |
**Ole Johan Wiig** (født 1923, død 2014) var en norsk samfunnsøkonom, forsker, embetsmann og politiker (Ap, senere AIK og SV).

Karriere
--------

Han ble cand.oecon. i 1950 og arbeidet fra 1951 i Kommunal- og arbeidsdepartementet, der han ble byråsjef i 1961. I 1970 ble han assisterende direktør i Hovedkomiteen for norsk forskning. Fra 1993 var han knyttet til Norsk utenrikspolitisk institutt.

Politisk virke
--------------

Han var formann i Det Norske Studentersamfund i 1952. Han var politisk aktiv i Arbeiderpartiet, som han representerte i Ski kommunestyre og formannskap og som vararepresentant til Stortinget 1969–1973. Han var formann i Ski Arbeiderparti 1965–1971 og styremedlem i Akershus Arbeiderparti 1967–1971. Under EF-striden var han blant utbryterne som etablerte Demokratiske Sosialister (AIK), der han ble formann. I 1973 gikk partiet med i Sosialistisk Venstreparti, der han var medlem av hovedstyret 1973–1977. Han representerte SV som vararepresentant på Stortinget 1973–1977. Han var også medlem av representantskapet for Norges Bank 1975–1980 og Den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO 1977–1984.

Familie
-------

Han var gift med Birgit B. Wiig og var styremedlem i avisen hun eide og var redaktør for, *Øvre Smaalenene Avis*. Etter hennes død var han leder for Birgit Wiigs stiftelse Kvinner og utvikling.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Ole Wiig». Stortinget.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF
 |
***Her Social Value*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Jerry Storm.

Handling
--------

Selgeren Marion Hoyte blir ved et uhell kjent med den unge arkitekten James Lodge, som hjelper henne når hun blir anklaget om å stjele en kundes veske. Leroy, som også er interessert i Marion, og søsteren Bertha protesterer mot dette, men Marion blir snart forlovet med James. Shipley, en finansmann, planlegger at James skal gifte seg med datteren sin, Gwendolyn.

Men når Marion og James gifter seg, trekker Shipley sin økonomiske støtte. Marion er fast bestemt på å ikke ødelegge ektemannens karriere, og hun later derfor som hun har stukket av sammen med Clifford Trent. Marion får imidlertid snart vite at James har blitt skadet i en gruve-leir, og hun ønsker derfor å komme ham til unnsetning.

Skuespillere
------------

* Katherine MacDonald som Marion Hoyte
* Roy Stewart som James Lodge
* Bertram Grassby som Clifford Trent
* Betty Ross Clarke som Bertha Harmon
* Winter Hall som Shipley
* Joseph W. Girard som Joe Harmon
* Lillian Rich som Gwendolyn Shipley
* Vincent Hamilton som Leroy Howard
* Helen Raymond som Ruth Lodge
* Violet Phillips som Belle
* Arthur Gibson

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 16. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Social Value* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
En del av den hollandske vannlinjen ved Ruigenhoek
**Den hollandske vannlinjen** er en serie festningsverk knyttet til kanaler og elver i Nederland. Festningsverkene ble planlagt av Maurits av Nassau og påbegynt av hans halvbror, Frederik Hendrik. Tidlig under åttiårskrigen mot Spania hadde nederlenderne innsett at å oversvømme lavtliggende områder med vann (inundasjon) kunne danne gode forsvarsverk.

Arbeidet med å utbygge forsvarsverkene ble startet i 1629 og allerede under den Tredje anglo-nederlandske krig viste de sin verdi. De ble gjennom århundrene videre utbygget og var Nederlands primære forsvarslinje blant annet under Napoleonskrigene. Senere ble en del av linjen rundt Utrecht skjøvet lengre østover og disse fremskutte fortene, samt fort over og under Utrecht danner den nye hollandske vannlinjen.

I dag er den hollandske vannlinjen ikke lenger interessant militært, men mange av fortene er bevart og festningsverkene med tilhørende områder er populære utfartssteder. Av fortene som tilhørte den hollandske vannlinjen er Fort Hinderdam og Fort Uitermeer.
**Kapelle** er en kommune på øyen Zuid-Beveland i den nederlandske provinsen Zeeland. Til kommunen hører tettstedene Kapelle, Biezelinge, Schore, Eversdijk og Wemeldinge, av disse er Kapelle det største. Riksvei *A58* og jernbanelinjen *Vlissingen-Roosendaal* (Stasjon Kapelle-Biezelinge) er hovedtrafikkårene til Kapelle.

Severdigheter
-------------

### De hervormde kerk

Kirken brukes av den nederlandske statskirken (ned. *Nederlands Hervormde Kerk*). Den eldste delen, koret, regnes å være fra rundt 1300, mens skipet ble bygget i 1427 og ble forhøyd rundt 1480. Sakristiet ble føyd til rundt 1400, nordkoret i det 15. århundre og gravkapellet i det 16. århundre. Tårnet fra det 14. århundre er uvanlig, det har et mindre tårn i hvert av sine fire hjørner. Også noe av inventaret er verd å nevne, for eksempel prekestolen fra 1600 og dåpshekken fra det 17. århundre.

### Den Franske militærkirkegården

16. mai 1940 fant harde kamper mellom tyske og franske motoriserte enheter sted ved Kapelle, de franske troppene hadde kommet Nederland til unnsetning da tyskerne angrep. 17. mai 1940 ble 65 franske soldater begravet her av Kapelles innbyggere.
Etter den andre verdenskrigen ble alle franske døde flyttet hit og begravet (på nytt). 16. mai 1950 ble kirkegården offisielt tatt i bruk. Totalt er 217 franske soldater begravet her, sammen med 20 marokkanske soldater som døde mens de tjenestegjorde i den franske hæren og en belgisk soldat.

Født i Kapelle
--------------

* Annie M.G. Schmidt (20. mai 1911 – 21. mai 1995), barnebokforfatter
* Jan Peter Balkenende (7. mai 1956) – nederlandsk politiker, født i Biezelinge

Referanser
----------

1. ↑  «Kerncijfers wijken en buurten 2021». *Centraal Bureau voor de Statistiek*. 6. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (nl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kapelle, Zeeland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Kapelle – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Grunnleggende informasjon om Kapelle (på nederlandsk)
* Kart Arkivert 31. desember 2005 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Kommuner i Zeeland |
| --- |
| Zeelands flagg | Borsele **·** Goes **·** Hulst **·** Kapelle **·** Middelburg **·** Noord-Beveland **·** Reimerswaal **·** Schouwen-Duiveland **·** Sluis **·** Terneuzen **·** Tholen **·** Veere **·** Vlissingen | Nederlands flagg |
| Nederland **·** Provinser **·** Kommuner |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
***Her Five-Foot Highness*** er en amerikansk stum drama- og westernfilm fra 1920, regissert av Harry L. Franklin og med Edith Roberts i hovedrollen.

Handling
--------

Ranch-eier Ellen fra Texas arver boet etter sin for lengst forsvunnede onkel, hertugen av Wilshire. Men hennes skruppelløse advokat, Wesley Saunders, har planlagt å ta kontroll over ranchen hennes. Saunders konfiskerer Ellens identifikasjonspapirer og reiser til England, akkompagnert av en ung kvinne som utgir seg for å være Ellen. Når Ellen dukker opp på eiendommen, blir hennes britiske slektninger forferdet over hennes røffe oppførsel.

Etter den påfølgende ankomsten til Saunders og hans protesjé, blir Ellen behandlet som en bedrager - og blir strandet i England. Ellen blir deretter tvunget til å selge Saunders en opsjon på ranchen sin, i retur for en billett tilbake til Texas. Lady Harriet og Sir Gerald, to av hennes engelske slektninger, oppdager Saunders forræderi og følger etter Ellen tilbake til Texas for å hjelpe henne med å avsløre Saunders svindel.

Skuespillere
------------

* Edith Roberts som Ellen
* Virginia Ware som Lady Harriet
* Ogden Crane som Lesley Saunders
* Harold Miller som Sir Gerald Knowlton
* Stanhope Wheatcroft som Lord Pomeroy
* Kathleen Kirkham som Lady Clara
* Rudolph Christians som sakfører
* Hugh Saxon som engelsk butler
* Leota Lorraine som korjente
* Tom London som Slim Higgins
* Henry Woodward som Williams

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 20. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Her Five-Foot Highness* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Her Five-Foot Highness* på Silent Era Rediger på Wikidata
**United States Fleet Forces Command** (USFLTFORCOM) er den amerikanske marinens kommando med ansvar for operasjoner i og rundt Atlanterhavet. Kommandoen ble opprinnelig opprettet som United States Atlantic Fleet (USLANTFLT), eller Atlanterhavsflåten, i 1906.

Den 2. desember 2020 erklærte USAs marineminister Kenneth Braithwaite at U.S. Fleet Forces Command skulle ta tilbake den gamle betegnelsen United States Atlantic Fleet for å fokusere på en økende maritim trussel i Atlanterhavet.

Referanser
----------

1. ↑  Eckstein, Megan (14. januar 2021). «UPDATED: Adm. Grady: Redesignation to Atlantic Fleet May Have Implications for Homeland Defense Mission». *USNI News* **(engelsk)**. Besøkt 19. januar 2021.
2. ↑  Ziezulewicz, Geoff (3. desember 2020). «Navy bringing back US Atlantic Fleet» **(engelsk)**.
3. ↑  «SECNAV Announces the Return of the U.S. Atlantic Fleet, Focus Will be on Russian Threat» **(engelsk)**. 2. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Fleet Forces Command – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Ole Valderhaug** (født 25. oktober 1914 i Hjørundfjord, død 24. desember 1994 på Vigra) var med i Kompani Linge som sprengningsekspert med sersjants grad under andre verdenskrig.

Andre verdenskrig
-----------------

Valderhaug var utdannet snekker og meldte seg frivillig til militæropplæring ved utbruddet av vinterkrigen mellom Sovjetunionen og Finland. Han fikk bl. a opplæring i bruk av Madsen maskingevær. Ved angrepet på Norge i 1940 kjørte han til Åndalsnes hvor han kom i kontakt med norske styrker og ble tatt inn i et kompani som instruktør på maskingevær. Britiske styrker var også i området. Styrkene ble utsatt for tysk bombing og Valderhaug skjøt ned et tysk He-111P bombefly 24. april 1940 med en britisk togmontert Oerlikon 20 mm maskinkanon på Lesjaverk stasjon. Flyet kræsjlandet på Holum Gård på Dovre. Flyet hadde kjennetegn 5J+AT og tilhørte Kampfstaffel 9./III./KG 4. Pilot var Haupt. Schultz. Ombord i flyet var også major Ernst Kusserow. Majoren ble hardt skadet i kræsjlandingen.

Ved kapitulasjonen dro han tilbake til Ålesund og startet en lang reise mot London. Den gikk via kysten nordover til Harstad og deretter til norske og britiske styrker ved Bardufoss. Etter at britene trakk seg ut, dro reisefølget til fots over grensen til Finland. Der ble de tatt i mot og fraktet til Kemi. Valderhaug fikk status som politisk flyktning og ble internert. Han rømte fra interneringen og reiste videre til den norske legasjonen i Helsingfors hvor han fikk pass og reisepapirer. 2. mai 1941 reiste de over til Russland via Leningrad (I dag St. Petersburg), Moskva og Baku. Fra Baku til Persia (Iran) med båt og deretter med bil til Teheran, tog videre så lang linjen rakk og deretter bil frem til en oljehavn ved Den arabiske gulf. Rutebåt videre til Karachi i Pakistan, så til Irak og tilbake til Karachi. Deretter tog til Bombay i India og så hollandsk lastebåt til Karachi, Mombasa (Kenya) Dar-es-Salaam (Tanzania), Durban (Sør-Afrika). Valderhaug byttet båt i Sør-Afrika og kom med en troppetransport til England. Han ankom Glasgow 07. september 1941 og ble derfra sendt til London.

I London ble han rekruttert til Kompani Linge 19. september 1941. Han ble først stasjonert på Shetland og siden basen i Skottland hvor han var sprengningsinstruktør. Valderhaug deltok bl. a i Operasjon Woodlark, Operasjon Carhampton og Operasjon Dipper

Etter krigen
------------

Etter krigen slo Ole Valderhaug seg ned på Vigra og giftet seg med Fredbjørg Viddal fra Viddal. De fikk fem barn. Han arbeidet med båtbygging, hustegning, møbelproduksjon og startet en garnnålsfabrikk, Formfiner AS, sammen med en annen Lingemann, Harald Roald.

Referanser
----------

1. ↑  «Heinkel He 111 P Holum farm at Dovre». Arkivert fra originalen 10. februar 2009. Besøkt 10. februar 2009.

Kilder
------

* Rulleblad for NOR.I.C.I. Id nr: 4260
* Registreringsskjema fra Forsvarets Overkommando
* Avskrift av opptak Sunnmørsposten intervju (1971)
* Krigshistorisk museum på Åndalsnes
* Krigen 1940-45 av Øystein Mølmen – ISBN 82-993958-0-1

Portal: Andre verdenskrig
***Den hvide slavinde*** er en dansk stumfilm fra 1907, produsert av Nordisk Film og regissert av Viggo Larsen. Filmen er en av de aller første danske fiksjonsfilmer, og den første i den populære "hvit slavehandel"-sjangeren.

Filmen er sannsynligvis basert på den norsk-danske forfatteren Elisabeth Schøyens bok *Den hvide slavehandel – det tyvende århundreds skændsel* (1905), med den avgjørende forskjell at der hvor boken ender ulykkelig, så ender filmen tvert imot lykkelig.

Handling
--------

**Merk: *Deler av handlingen avsløres i den nedenstående teksten.***
En ung landsbypike (Gerda Jensen) leser en avisannonse som tilbyr et godt betalt arbeid i storbyen. Piken viser begeistret annonsen til sin kjæreste (Viggo Larsen). Han er litt skeptisk, men ønsker henne allikevel hell og lykke. Som avskjedsgave gir han henne en brevdue. Hun reiser av sted med toget og møter ved reisens slutt en kvinne, som tar henne med hjem. Piken får så utlevert en fin kjole og blir brakt til en stue full av festende mennesker. Hun avviser deres tilnærmelser, og blir låst inne på sitt værelse. Hun innser da at hun er havnet på et bordell, og sender brevduen av sted med en beskjed. Kjæresten får beskjeden og kommer til bordellet med politiet. Han tar piken med seg, men etter politiet har dratt sin vei fortsetter bordellvirksomheten som før.

Rolleliste
----------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Gerda Jensen | den unge pike |
| Viggo Larsen | pikens kjæreste |
| Gustav Lund | pikens far |

Referanser
----------

1. ↑  *Den hvide slavinde*, imdb.com. Besøkt 9. april 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Den hvide slavinde* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Den hvide slavinde* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Den hvide slavinde* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (da) *Den hvide slavinde* på danskefilm.dk

Portaler: Film | Danmark
Tre små piker, fotograf: Mimi Frellsen, eier: Nasjonalbiblioteket
Barnebilde av Walborg Bølling (1881-?), fotograf: Mimi Frellsen, eier: Nasjonalbiblioteket
**Mimi (Marie) Frellsen** (født 1830 i Christiania, død 31. desember 1914 i Christiania) var en norsk fotograf.

Fra begynnelsen av 1860-årene gikk hun i lære i Olsen & Thomsens Photographiske Atelier,. Fra 17. mai 1865 overtok hun både platearkivet og atelieret i Nedre Slottsgate 21 fra fotografen Peter Marinus Thomsen.

Enten det nå gikk tregt med virksomheten eller Mimi Frellsen bare hadde ferdigheter hun ville dele med andre, så annonserte hun like over nyttår i 1866 etter elever som vil lære stråfletning etter den tyske metoden i fotoatelierets lokaler.

Fra ca. 1879 flyttet hun studioet sitt til Grensen 19. Mimi Frelsen spesialiserte seg etterhvert på å fotografere barn og dyr. I 1881 ble hun av Kirkedepartementet tildelt Cecilie Schous legat (i dag Enkedronning Josephines legat) på 300 kr, som bidrag til å anskaffe «et fuldstændigere Udstyr af sit fotografiske Atelier.»

På sine eldre dager var hun også bestyrer av en barnekrybbe (daghjem) på Grønland.

Frellsen slet mye med sykdom, og tilbrakte mye tid på sykehus. I en alder av 85 år døde hun etter en operasjon. Bisettelsen ble holdt i Krematoriet på Vestre gravlund 6. januar 1915.

* Mimi Frellsens fotografstempel 1870-talletMimi Frellsens fotografstempel 1870-tallet
* Mimi Frellsens fotografstempel 1870-talletMimi Frellsens fotografstempel 1870-tallet
* Mimi Frellsens fotografstempel 1880-talletMimi Frellsens fotografstempel 1880-tallet
* Mimi Frellsens fotografstempel 1880-1890-talletMimi Frellsens fotografstempel 1880-1890-tallet

Referanser
----------

1. ↑   Photographers’ Identities Catalog, Photographers’ Identities Catalog ID 390177, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bonge, Susanne (1912-2009) (1980). *Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920*. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. ISBN 8271300148.
3. ↑  Se: *Christiania Intelligentssedler* No. 115. Torsdagen den 18de Mai 1865, s. 1.
4. ↑  *Morgenbladet* No. 42. Søndag den 11te Februar 1866, s. 2.
5. ↑  «Aftenposten 11. juni 1881, s. 2».
6. ↑  «Aftenposten 31. desember 1914, s. 4».
7. ↑  «Aftenposten 4. januar 1915, s. 4».

Eksterne lenker
---------------

* (no) Mimi Frellsen i Fotografregisteret.
* Mimi Frellsens fotografier hos Nasjonalbiblioteket

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** VIAF **·** LIBRIS **·** KulturNav
 |