En **kongelig resolusjon** (forkortet *kgl.res.*) er i henhold til norsk forfatningsrett en beslutning fattet av Kongen i statsråd. Det vil si en beslutning fattet i det formelle møtet der kongen møter regjeringen på Slottet, normalt hver fredag kl. 11.00. Når både Kongen og kronprinsen har forfall, blir statsrådsmøtet holdt under statsministerens ledelse – normalt i statsrådssalen på Statsministerens kontor.

Både Grunnloven og ordinær lovgivning legger myndighet til Kongen. Med unntak for Kongens personlige prerogativer, som for eksempel retten til å tildele ordener og retten til å gi titler til kongefamilien, betyr dette at beslutningen skal skje i form av en kongelig resolusjon. Dette er imidlertid kun en formell beskrivelse, i praksis er det regjeringen som har den øverste myndigheten; Kongen plikter å godkjenne det som regjeringen forelegger Kongen.[]

Tidligere ble beslutninger som ble fattet når kronprinsen ledet statsråd, jf. Grunnloven § 41, kalt *kronprinsregentens resolusjon*. Når hverken Kongen eller kronprinsen leder statsrådet, blir de resolusjoner som fattes, kalt regjeringens res./resolusjon (nynorsk: Regjeringa sin resolusjon).[]

Beslutninger som må avgjøres ved kongelig resolusjon
----------------------------------------------------

Hovedregelen er at Kongen leder statsforvaltningen.
Det følger av dette ledelsesprinsippet at Kongen avgjør hvilket nivå og hvilken etat som skal løse en gitt type saker. En slik avgjørelse kalles delegasjon, og fattes ved kongelig resolusjon. Unntak fra dette prinsippet er først og fremst gitt i Grunnloven selv, men også enkelte ordinære lover fastslår at beslutningen må tas av Kongen i statsråd.

Den mest generelle bestemmelsen om dette fastslår at utnevnelse av embetsmenn og andre saker «av viktighet» skal avgjøres i statsråd. Hva som er en sak av viktighet må vurderes konkret, og det tas i praksis betydelig hensyn til størrelsen på statens aktivitet i samfunnet. Et annet eksempel er at kongen har rett til å benåde forbrytere. Her er det statsrettslig antatt at det kun er benådning som må skje i statsråd, og Justis- og beredskapsdepartementet har fått fullmakt til å avslå søknader.

Av eksempler fra den ordinære lovgivning kan nevnes at det kun er kongen som kan avgjøre spørsmålet om det skal tas ut tiltale for domstolene med påstand om straff av embetsmenn og visse tjenestemenn. Riksadvokaten, som påtalemyndighetens øverste leder, står direkte under Kongen når det gjelder spørsmål om instrukser.

Kongelige resolusjoner i arkivene
---------------------------------

Arkivet over de kongelige resolusjoner ved Riksarkivet
Når protokollene med kongelige resolusjoner er ute av administrativ bruk, blir de avlevert for oppbevaring i Riksarkivet. Protokollene frem til 1969 finnes på Riksarkivet.

Referanser
----------

1. ↑  kontor, Statsministerens (14. mars 2022). «Om Kongen i statsråd». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 9. juni 2022.
2. ↑  Grunnloven § 23
3. ↑  Grunnloven § 34
4. ↑  Grunnloven § 3
5. ↑  Grunnloven § 28
6. ↑  Helseth, Per: Norges statsforfatningsrett, 1995, s. 46
7. ↑  Andenæs, Johs og Fliflet, Arne: Statsforfatningen i Norge, 2006, s. 187
8. ↑  Grunnloven § 20
9. ↑  Kgl.res. 5. juni 1981 nr. 8703
10. ↑  Straffeprosessloven § 64
11. ↑  Straffeprosessloven § 55

Eksterne lenker
---------------

* Kongelige resolusjonsprotokoller på Riksarkivet Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine..

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |