recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Phill Lewis** (født 16. februar 1968) er en amerikansk filmskuespiller som først ble kjent etter å ha spilt en episode i TV-Serien *Hill Street Blues* som rollefiguren «Parker».

Hans første gjennombrudd som skuespiller var hovedrollen i en den kortlivete situasjonskomedien *Teech*. TV-serien ble dog lagt ned etter kun fire episoder da Lewis ble arrestert for drap med motorkjøretøy og fyllekjøring.

I henhold til *Jet Magazine* for 8. februar 1993 ble Lewis dømt og satt i fengsel for fire år for fyllekjøring og drap med motorkjøretøy på 21 år gammel kvinne, men dommeren i Maryland utsatte alle år unntatt ett av dommen på grunn av god oppførsel etter bilulykken. Lewis jobbet deretter i fengselets teatergruppe og måtte senere ha to år med overoppsyn og beordret til å tjenestegjøre 350 timer med samfunnstjeneste.

Per 2008 er han en av stjernene i fjernsynskanalen Disney Channel med deres TV-show *The Suite Life of Zack and Cody* hvor han spiller direktøren av Tipton Hotel, «Mr. Moseby». Her spiller han med Cole og Dylan Sprouse. Han har også hatt en mindre rolle i Disney Channels TV-show *That's So Raven*.

Personlig liv
-------------

Lewis har fire døtre og tre sønner, og i tillegg en adoptert datter. Han er sønn av tidligere amerikanske ambassadør Delano Lewis. Han ble født i Uganda i 1968 i løpet av hans fars opphold som assosiert direktør for Peace Corps' avdeling i Nigeria og Uganda.

*Scrubs*
--------

Phill er også en av legene i situasjonskomedien *Scrubs*.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, besøkt 17. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.tvguide.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Mr. Moseby Biography (1908-)
4. ↑  Teech' star convicted of vehicular manslughter - Entertainment News, TV News, Media – Variety
5. ↑  Peace Corps Online: Delano E. Lewis, country director for the Peace Corps in Nigeria and Uganda from 1966 to 1969

Eksterne lenker
---------------

* (en) Phill Lewis på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Phill Lewis i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Phill Lewis på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Phill Lewis på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Phill Lewis på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Phill Lewis hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Phill Lewis hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |
***Balladen om Narayama*** (楢山節考, ****Balladen om Narayama****) er et japansk drama fra 1983 regissert av Shohei Imamura. 

Filmen vant Gullpalmen under Filmfestivalen i Cannes i 1983.

Handling
--------

Historien er lagt til en liten landsby i Japan, på 1800-tallet. I følge tradisjonen må en person reise til et avsidesliggende fjell for å dø av sult så snart man fyller 70 år. Dette er en praksis kjent i Japan som Ubasute. Historien angår Orin, som er 69 år gammel, men fremdeles sunn og frisk. Hun legger merke til at en nabo måtte dra faren sin til fjellet, så Orin bestemmer seg for å unngå å klamre seg til livet utover hennes tiltenkte periode.

Orin bruker derfor det neste året på å ordne forskjellige problemer for familien og resten av landsbyen sin: Hun straffer en familie som hamstrer mat i stedet for å dele med resten av samfunnet, og hjelper sønnen hennes å miste jomfrudommen. Filmen har også enkelte tøffe scener som viser hvor brutale forholdene kan være for befolkningen i den lille landsbyen. Ispedd episoder i filmen er korte natur-vignetter, av blant andre fugler, slanger eller andre dyr som jakter, synger, parrer seg eller føder etterkommere.

Medvirkende
-----------

* Ken Ogata – Tatsuhei
* Sumiko Sakamoto – Orin
* Tonpei Hidari – Risuke
* Aki Takejo – Tamayan
* Shoichi Ozawa – Katsuzō
* Fujio Tokita – Jinsaku
* Sanshō Shinsui – Zeniya no Matayan
* Seiji Kurasaki – Kesakichi
* Junko Takada – Matsuyan
* Mitsuko Baisho – Oei
* Taiji Tonoyama – Teruyan
* Casey Takamine – Arayashiki
* Nenji Kobayashi – Tsune
* Nijiko Kiyokawa – Okane
* Akio Yokoyama – Amaya

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 27. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Balladen om Narayama* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Balladen om Narayama* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Balladen om Narayama* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Balladen om Narayama* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Balladen om Narayama* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Balladen om Narayama* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Balladen om Narayama* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Balladen om Narayama* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNE
 |
**Kong Klang** er et norsk rock-band som ble startet i 1992 i Bergen av Lasse Myrvold, tidligere medlem av The Aller Værste!, Göbbels a-go-go og The Beste. Bandets opprinnelige besetning var Lasse Myrvold (sang/gitar), Tor Harald Rødseth (keyboards), Gunnar Olsen (bass) og Calle Hamre (trommer). Bandet ga ut CD-en *Kong Klang* i 1999. Bandmedlemmene på denne platen inkluderte foruten Myrvold, Calle Hamre, Bjørn Ivar Tysse og Rodrigo Lopez.

Under navnet KONG KLANG audio-visjon laget Lasse Myrvold og Calle Hamre sammen med Kristian Stangebye (Göbbels a-go-go, The Willkoks Talk) filmmusikken til Trond Kvist sine kinodokumentarer *Junkies* (1997) og *Velkommen hjem* (2002). Samtidig fortsatte Kong Klang å holde konserter som duo med Myrvold og Hamre.

I 2002 oppsto en ny variant av bandet. Myrvold og Stangebye innledet et samarbeid med poeten Terje Dragseth. Denne trioen utga *Logg* i 2002, og *Kvitekråkas song. Dikt og songar, eit gorrlaust makkverk* i 2005.

I 2006 har KONG KLANG holdt konserter med besetningen Dragseth, Stangebye og Terje Paulsen. Myrvold sluttet å spille konserter etter at det ble klart at han led av uhelbredelig prostatakreft, og valgte å prioritere studioarbeid med plateprosjektet *Gøbbels A-Go-Go 13* sammen med Kristian Stangebye. Myrvold døde 3. september 2006. Bare uker før han døde spilte han inn låten «Du og jeg i samme båt» som Kong Klang sammen med Calle Hamre. Låten er å finne på *Dans til musikken* (2006) som er en hyllestplate til Lasse Myrvold.

Fra 2007 har Kristian Stangebye sammen med Terje Paulsen jobbet som duo i KONG KLANG. Musikken som er basert på field recordings og elektronikk kan rubriseres under kategorien Soundscaping. Etter flere års opphold begynte KONG KLANG igjen å holde konserter i 2014. I november 2014 holdt de som trio en konsert på Landmark, Bergen sammen med Alf Solbakken (tidligere gitarist i Munch).

Diskografi
----------

* (1999) *Kong Klang* (Album)
* (2018) *Sjalusi* (Singel)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kong Klang på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
Maleriet «Afskeden» av Adolph Tidemand, her gjengitt som litografi i *Norske Folkelivsbilleder* utgitt 1858, viser ei norsk røykstue på 1800-tallet. Røyken stiger fra røykovnen i hjørnet mot ljore-åpningen i taket, der lyset slipper inn. Kilde: Nasjonalbiblioteket 
Adolph Tidemands maleri «Haugianerne» fra 1852 viser en lekpredikant i ei norsk røykovn- eller årestue tidlig på 1800-tallet. 
**Røykovnstue** er et bolighus som oppvarmes med en røykovn. Denne boligtypen hadde i Norge utbredelse i fjordbygdene på Vestlandet. Røykovnen er murt av naturstein; den har ikke skorstein, røyken slippes ut i rommet, og legger seg under taket, til den slippes ut gjennom ljoren, en luke i taket. 

Ei røykovnstue er, som årestua, åpen til taket, og røyken fra ildstedet slipper ut i rommet. Ljoren er et element som disse hustypene har felles. Årestua og røykovnstua er begge ulike typer røykstuer.

Sammenliknet med åren var røykovnen et brenselsbesparende ildsted, et ildsted som egnet seg til rask og kraftig oppfyring, med derpå følgende utlufting av røyken. Deretter avga ovnen magasinert varme lenge etter at flammene var slukket. I motsetning til både åren og peisen ga ikke røykovnen lys. Ei røykovnstue trengte derfor en lyskilde; det kunne være en egen liten lyspeis, ei tranlampe, eller ei spikhylle. 

I fjordbygdene avløste røykovnstua den gamle årestua, mens årestua holdt seg lenger langs kysten. På kysten ble jernovnene tatt i bruk tidlig, for røykovnen egnet seg ikke til fyring med torv som brensel.

Røykovnstua var oftest et hus av den såkalte treromstypen, med ei stor stue, gang og kove. 

Røykovnstua ble brukt som motiv i den nasjonalromantiske malerkunsten midt på 1800-tallet. Særlig kjent er Adolph Tidemands maleri «Haugianerne».

Ibrâhîm ibn Ya`qûb («Al-Tartusi») besøkte keiser Otto på oppdrag fra kalifen i Córdoba, reiste deretter østover til de slaviske områdene. Han noterte at slaverne ikke hadde bad, men de bygget hus av tre med mose mellom stokkene (det vil si lafting). I et hjørne av huset hadde de en oven av stein med åpning for røyken og når ovnene var varm lukket de døren og luftehullet. De kastet vann på de glødende steinene slik at rommet ble fylt med damp. Slaverne kalte hus *itba* som var overtatt fra det tyske *Stuba* (stue). I de tyske områdene ble kakkelovn fra middelalderen av utbredt først i velstående boliger deretter i vanlige bondestuer. Fra 1600-tallet påvirket dette de slaviske områdene ved at røykovnen ble snudd med røykåpningen mot «forstuen» og en lukket ende mot oppholdsrommet som en bileggerovn. Samtidig ble kokingen flyttet til forstuen som ble kjøkken. Røykovnstuen forsvant med dette fra de slaviske områdene bortsett fra i den østlige delen av Alpene.

Se også
-------

* Røykovn
* Årestue
* Ljore

Referanser
----------

1. ↑  Hauglid, Roar (1910-2001) (1980). *Laftekunst: laftehusets opprinnelse og eldste historie*. Oslo: Dreyers forlag. s. 98-101. ISBN 8209018507.

Litteratur
----------

* Kristofer Visted og Hilmar Stigum: *Vår gamle bondekultur*, Bd. 1. Oslo 1951.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Der Knabe in Blau*** er en tysk stumfilm fra 1919, regissert av F. W. Murnau.

Handling
--------

Thomas von Weerth er en fattig aristokrat som bor i sitt gamle og nedslitte slott, sammen med en eldre tjener (spilt av Karl Platen). Det eneste han eier som fremdeles kan være verdt en del penger er et gammelt maleri av en stamfar, som viser stamfaren iført en gigantisk smaragd. I følge familie-myten er denne smaragden forbannet, og sønnen til forfaren gjemte juvelen et sted på slottet i håp om å stoppe forbannelsen. Weerth har lett etter denne smaragden i årevis. En natt drømmer Weerth at hans forfar går ut av maleriet, og viser ham hvor smaragden er. Neste morgen går Weerth til dette stedet, og finner faktisk smaragden. Tjeneren trygler ham om å kaste den, men Weerth nekter.

Den kvelden kommer en omstreifende gruppe sigøynere til slottet. De synger, danser og arrangerer sketsjer for von Weerth, som øyeblikkelig forelsker seg i en blond sigøyner-kvinne (spilt av Blandine Ebinger). Mens hun tvinger von Weerth til å danse for henne, stjeler resten av sigøynerne smaragden og alt annet i slottet - før de setter fyr på bygningen. Sigøyner-jenta ler av ham, mens hun og vennene hennes flykter fra stedet. Von Weerth blir deretter alvorlig syk. En ung skuespillerinne (spilt av Margit Barnay) blir imidlertid forelsket i von Weerth. Hun kommer nå tilbake, og tar hånd om den syke Weerth, og de ender opp med å bli forelsket.

Skuespillere
------------

* Ernst Hofmann - Thomas von Weerth
* Blandine Ebinger - Schöne Zigeunerin
* Margit Barnay - Junge Schauspielerin
* Karl Platen - Alter Diener
* Georg John
* Leonhard Haskel
* Marie von Buelow
* Rudolf Klix - Bobby
* Hedda Kemp
* Hans Otterhausen
* Hans Schaup

Referanser
----------

1. ↑  Der Knabe in blau

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Der Knabe in Blau* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Der Knabe in Blau* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (de) *Der Knabe in Blau* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Der Knabe in Blau* på Silent Era Rediger på Wikidata
Framstilling av Spitzer-teleskopet slik det vil kretse, og «forfølge» Jorden
Bilde av Hubble-teleskopet tatt fra romfergen *Columbia* i 1997.
NASA sin serie av rombaserte observatorium, det såkalte **Great Observatories program** er fire store og kraftige rombaserte teleskoper. Hvert av disse har en lignende størrelse og kostnad, og alle har hatt vesentlige bidrag til astronomien. De fire romteleskopene har hver undersøkt sin del av det elektromagnetiske spektrum som det ble tildelt. Konseptet med et slikt program ble utviklet i midten av 1980-tallet av Charles Pellerin hos NASA, sammen med astronom Martin Harwitt.

Romteleskopene i programmet
---------------------------

* 1990: Hubble Space Telescope
* Compton Gamma Ray Observatory
* 1999: Chandra X-ray Observatory
* 2003: Spitzer Space Telescope

Av disse fire romteleskopene er det kun Compton som ikke lenger fungerer, da en av gyroene ombord sviktet, og NASA bestemte å styrte teleskopet kontrollert mot Jorden 4. juni 2000. Deler av romteleskopet kræsjlandet i Stillehavet.

Hubble skulle etter planen returneres tilbake til Jorden av romfergen i 2010, men nye planer for reparasjon av teleskopet ble utarbeidet.

Spitzer  er det eneste av de store rombaserte teleskopene som ikke er sendt ut i verdensrommet av romfergene. Den skulle egentlig det, men etter ulykken med romfergen Challenger i 1986, ble raketten Centaur LH2/LOX som skulle brukes til å sende teleskopet til sin endelige bane forbudt ombord på romfergen.

Referanser
----------

1. ↑  SpaceDaily.com: «Griffin Vows To Send Shuttle Mission To Hubble»

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Beşiktaş İnönü Stadyumu** var et fotballstadion i den tyrkiske byen Istanbul og hjemmebane for fotballklubben Beşiktaş. Stadionet hadde sin beliggenhet ved Dolmabahçe, i nærheten til Dolmabahçepalasset i distriktet Beşiktaş på den Europeiske siden av Istanbul. Stadionanlegget hadde en tilskuerkapasitet på 32 145 tilskuere, hvor samtlige var sitteplasser. Stadionet ble revet i 2013, og erstattet av Vodafone Park som ble bygget på samme sted.

  

İnönü Stadyumu ble tegnet av den italienske arkitekten Paolo Vietti Violi i samarbeid med de tyrkiske arkitektene Şinasi Şahingiray og Fazıl Aysu. Stadionet, som tidligere het *Dolmabahçe Stadium* på grunn av sin nærhet til Dolmabahçepalasset, ble innviet den 19. mai 1947 av den tyrkiske presidenten Ismet Inönü og Lütfi Kırdar, som var guvernør av Istanbul. Det første målet på İnönü Stadyumu ble skåret av Süleyman Seba, som senere ble en populær styreformann for klubben på 1980– og 1990-tallet.

Ifølge fotballegenden Pelé hadde İnönü Stadyumu den flotteste utsikten av alle stadionanlegg i verden, og definitivt det flotteste stadionanlegget i Europa.

Sittende på tribunen på dette stadionet kunne man se Bosporos, Dolmabahçepalasset, klokketårnet i Dolmabahçe, moskéen i Dolmabahçe og Kız Kulesi. Det var det eneste stadionet i verden hvor man kunne se de to kontinentene Europa og Asia, som er separert av Bosporos. Det er også kjent for å ha vært vertskap for Michael Jackson and Madonna under deres konserter i 1993.

Referanser
----------

1. ↑  (engelsk) Daily Telegraph – *Champions League: Leeds face return to Istanbul* Arkivert 24. mai 2008 hos Wayback Machine. *(Publisert 8. november 2000, lest 7. november 2007)*
2. ↑  (engelsk) Daily Telegraph – *Tottenham show eastern promise*[*død lenke*] (Publisert 20. oktober 2006, lest 7. november 2007)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) BJK İnönü Stadium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Satellittfoto av İnönü Stadyumu
* Offisiell hjemmeside for Beşiktaş J.K.
**Emmanuel Tumusiime-Mutebile** (født 27. januar 1949, død 23. januar 2022) var en ugandisk økonom som var sentralbanksjef for Ugandas bank fra 2001 til 2022. Han ble første gang utnevnt 13. desember 2000.

Mutebile ble født i Kabale-distriktet, nordvest i Uganda, som et av ni barn i en bondefamilie. I 1969 begynte han ved Makerere universitet, der han ble valgt til president for studentforeningen. Her skulle han studere økonomi og politikk, men ble i 1972 tvunget til å flykte fra landet etter at han holdt en tale der han offisielt kritiserte Idi Amins utvisning av asiater fra landet. Han flyktet via Tanzania til England, der han fullførte sine studier ved Durham University. I 1974 tok han *postgraduate*-studier ved Balliol College i Oxford, deretter flyttet han tilbake til Øst-Afrika, og tok doktorgrad i økonomi ved Universitetet i Dar-es-Salaam.

Mellom 1979 og 1984 bodde han i Uganda, og hadde flere ulike stillinger, bl.a. viseførstesekretær ved presidentboligen og statssekretær i Planleggingsdepartementet. I sammee departement ble han etterhvert seniorøkonom, senere sjefsøkonom. I 1984 ble han forfremmet til regjeringens sjefsøkonom. I 1992 ble han departementsråd i det sammenslåtte Departementet for finans og økonomisk planlegging, en sammenslåing han selv hadde støttet.

I januar 2001 ble Tumusiime-Mutebile utnevnt til sentralbanksjef i landets sentralbank. Han ble gjenvalgt i 2006 for en ny femårsperiode. Han er kreditert av mange for landets sunne økonomiske politikk som ble vedtatt av Ugandas regjering på oppfordring fra sentralbanken på 1990-tallet og det første tiåret på 2000-tallet.

Tumusiime-Mutebile fokuserte på finanspolitisk disiplin. Han har spilt en viktig rolle i å sikre at Uganda har hatt halvannet tiår med økonomisk fremgang.

Da han døde i januar 2022 ble han begravd på statens bekostning. Visesentralbanksjef Michael Atingi-Ego overtok som fungerende sentralbanksjef etter Mutebile.

Referanser
----------

1. ↑   chimpreports.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.independent.co.ug[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.unas.org.ug[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Uganda’s most influential economist has died». *The Economist*. 27. januar 2022. ISSN 0013-0613. Besøkt 1. februar 2022. «The formidable Mr Mutebile would spend another decade at the ministry, and two more at the helm of the Bank of Uganda. When he died on January 23rd, aged 72, he was the longest-serving central bank governor in Africa. But his most enduring legacy is those frenetic years in the 1990s when he pushed his country decisively towards the free market.»
5. ↑  «CRIENGLISH.com – *Uganda's Economic Outlook Remains Positive*». Arkivert fra originalen 16. oktober 2012. Besøkt 14. november 2009.
6. ↑  Allbusiness.com – *Emmanuel Tumusiime-Mutebile Governor – Bank of Uganda*
7. ↑  Bank of Uganda - *RIP Prof. Emmanuel Tumusiime-Mutebile*[*død lenke*]
8. ↑  The Independent - *Who will replace Mutebile?*, besøkt 11. juni 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Hypersoniske våpen** er våpen som beveger seg med over fem ganger lydens hastighet.

To hovedkategorier
------------------

Det finnes to hovedtyper: hypersoniske kryssermissiler og hypersoniske glidefly. Forskjellen er at hypersoniske kryssermissiler drives av scramjet-motorer og er begrenset til under 100 000 fot (rundt 30 000 meter), mens hypersoniske glidefly kan bevege seg høyere. Sammenlignet med en ballistisk (parabolsk) bane, ville et hypersonisk glidefly være i stand til å foreta store vinkelavvik fra en parabolsk bane. Ifølge en rapport fra CNBC fra juli 2019, leder Russland og Kina i hypersonisk våpenutvikling, etterfulgt av USA og India, mens Japan, Sør-Korea, Nord-Korea, Frankrike, Australia og Storbritannia utvikler hypersoniske våpenteknologi.

Galleri
-------

* Avangard, en russisk hypersonisk glidebilAvangard, en russisk hypersonisk glidebil
* Hypersonic Technology Vehicle 2, en amerikansk hypersonisk glidebil.Hypersonic Technology Vehicle 2, en amerikansk hypersonisk glidebil.
* DF-ZF, en kinesisk hypersonisk glidebil.DF-ZF, en kinesisk hypersonisk glidebil.
* Boeing X-51 Waverider, en amerikansk hypersonisk kryssermissil.Boeing X-51 Waverider, en amerikansk hypersonisk kryssermissil.
***Swedenhielms*** er en svensk dramakomedie fra 1935 i regi av Gustaf Molander. Det litterære forelegget var Hjalmar Bergmans skuespill *Swedenhielms*, som ble uroppført på Dramaten i Stockholm 25. februar 1925. Manusarbeidet til filmen begynte med en versjon av Gösta Stevens og Ragnar Hyltén-Cavallius, men den ble underkjent. Et nytt manus ble skrevet av Stina Bergman og Gustaf Molander. Dette ble i sin tur bearbeidet av Ragnhild Prim.

Rollen som *Julia Swedenhielm* spilles av norskfødte Tutta Rolf.

*Swedenhielms* ble også filmatisert i Tyskland under tittelen *Ein glücklicher Mensch* (1943) og i Danmark under tittelen *Familien Swedenhielm* (1947).

Handling
--------

Familien Swedenhielm er en gammal stolt adelsfamilie. Overhodet er den gamle fysikkprofessoren Rolf Swedenhielm. Hans tre barn bor også hos ham: Bo, Julia og Rolf jr. samt den trofaste husholdersken Boman.

Familien står på grensen til konkurs og det eneste håpet er at professoren får Nobelprisen.

Mottagelse
----------

I Svenska Dagbladet gav signaturen *EWO* filmen mye ros: *«Svensk filmindustri og Gustaf Molander feiret på mandag en virkelig triumf. Med filmen Swedenhielms holder svensk filmproduksjon for første gang på mange år ikke bare internasjonal standard, men til og med høy internasjonal standard.»*

Også i *Stockholmstidningen* fikk filmen bra kritikk og dens filmkritiker *Robin Hood* skrev om Gösta Ekman i hovedrollen: *«Jovisst blir han litt teatralsk iblant, men hva betyr det i en helhetsprestasjon som denne. Hans Swedenhielm er en fest for øye og øre, det blir fest bare han dukker opp på det hvite lerretet.»*

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Gösta Ekman - Professor Rolf Swedenhielm, ingeniør og oppfinner
* Björn Berglund - Rolf Swedenhielm jr. ingeniør
* Håkan Westergren - Bo Swedenhielm, flyløytnant
* Tutta Rolf - Julia Swedenhielm, skuespillerinne
* Ingrid Bergman - Astrid, Bo Swedenhielms forlovede
* Sigurd Wallén - Erik Erikson, ågerkar
* Karin Swanström - Marta Boman, husforestanderinne
* Nils Ericson - Pedersén, journalist
* Mona Geijer-Falkner - Skurekjerring
* Hjalmar Peters - Ek, ågerkar
* Tor Borong - Flymekaniker

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Swedenhielms* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Swedenhielms* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Swedenhielms* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Swedenhielms* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Swedenhielms* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Swedenhielms* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Swedenhielms* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Swedenhielms* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Brushytten**, som ligger på Midtfjellet ved foten av Blåmanen i Bergen, ble bygget i 1931 av Georg Nilsen, – med god hjelp fra Hansa bryggeri. I september 2007 ble den revet og en ny hytte oppført.

Historie
--------

Det var bryggeriet som engasjerte Fløien Folkerestaurants arkitekt, Einar Oscar Schou til å tegne salgsboden. For en stor del bergensere er Brushytten forbundet med den salgsboden som ligger ved foten av Rundemansveien. Den ble snart et populært turmål ikke minst for familier på søndagstur.

Under den andre verdenskrig ble hytten brukt av personer som søkte dekning i den. De første nettene etter 9. april 1940 søkte sytti personer ly her, deriblant to babyer som sov i hver sin pose på salgsdisken.

I 1951 overlot Georg Nilsen av helsemessige grunner Brushytten til datteren Ingrid Margrethe Foss. Hun og ektemannen Fritz drev hytten frem til 1979.

Brushytten ble kjøpt av Skanseguttenes Forening 1. mai 1980, etter initiativ av skansesjef 1969 og 1970, *Jan Skulstad*.
Den har siden da vært drevet av Skansens Bataljon sammen med Skanseguttenes forening.

Den gamle brushytten var i en dårlig forfatning og en ønsket å bygge en ny. Derfor ble den gamle hytten revet i september 2007.

18. mai 2008 ble en nybygget brushytte innviet. Den nye hytten inneholder oppholdsrom med serveringsdisk, et offentlig toalett og stellerom. Bygget er tegnet av Mette Rakner i arkitektfirmaet Tippetue.

Referanser
----------

1. ↑  *Bergensavisen*: «Her reddet jeg livet» besøkt 27. september 2018

Eksterne lenker
---------------

* Brushytten
* Kart over Fløyen [PDF] - *Viser Brushyttens beliggenhet*

| * v
* d
* r
Fløyen |
| --- |
| 
* Fløyfjellet
* Midtfjellet
* Fløibanen
* Fløien stasjon
* Fløien Folkerestaurant
* Brushytten

 |
**Sauda politistasjon** har adresse i Kyrkjegaten 2. i Sauda. Politistasjonen har hatt lokaler i nåværende bygning siden 2006.

Sauda politistasjon er administrasjonssted for Sauda og Suldal Politistasjonsdistrikt i Sør-Vest politidistrikt, samt driftsenhet for Sauda, Suldal, Vindafjord og Etne. Politistasjonssjef er Jarle Grindheim.

Historie
--------

Politiets tilstedeværelse i Sauda har lang historie, og den første registrerte lennsmannen i Sauda var Olav Løland i 1591. I 1917 ble det opprettet politistasjon i tettstedet Sauda da kommunen var i stor vekst, og Sauda var lenge i en spesiell situasjon ettersom det samtidig eksisterte både en politistasjon og et lennsmannskontor. Under andre verdenskrig var det også egen politistasjon i Saudasjøen, som ble lagt ned like etter frigjøringen av landet.

I 1967 ble det bestemt at Sauda politistasjon skulle legges ned, og alle politibetjentene ble flyttet over til lennsmannskontoret. I 2023 fikk Sauda, etter omlegging av polititjenestene i Norge, politistasjonen tilbake.
**Arne Tjølsen** (født 1959) er en norsk lege og forsker. Han er spesialist i nevrologi og har forsket på felt som smerte og smertebehandling. Han er ansatt som professor i fysiologi ved Institutt for biomedisin, Universitetet i Bergen.

Tjølsen er født i Bergen, men vokste opp i Stavanger og i Hisøy. Han tok artium ved Grimstad gymnas (nå Dahlske videregående skole).

Han studerte medisin ved Universitetet i Bergen (1978–1984) og ble autorisert lege i 1986 etter turnustjeneste ved Fylkessjukehuset på Stord og i Jølster kommune. I 1987 ble han ansatt som stipendiat ved Universitetet i Bergen og i 1991 tok han en doktorgrad med en avhandling om smerte. Han ble deretter ansatt som post-doc (1991) og førsteamanuensis (1994) før han i 1998 ble professor i fysiologi ved Institutt for biomedisin, Universitetet i Bergen. Han har hatt flere lederstillinger ved universitetet, deriblant visedekan for utdanning ved Det medisinsk-odontologiske fakultet (2009–2017) og studieleder ved Institutt for biomedisin. Som institusjonsansvarlig har han hatt i oppgave å foreta skikkethetsvurderinger ved universitetet, med vektlegging av mellommenneskelige relasjoner og kommunikasjon. Han er også tilknyttet "Enhet for læring" ved Det medisinske fakultet, og arbeider der med medisinsk pedagogikk. Det kan også nevnes at han i 1998–1999 var gjesteforsker ved Stanford University Medical Center.

I 1994 mottok han Meltzer-prisen for yngre forskere ved Universitetet i Bergen.

Utenom det medisinsk-faglige er Tjølsen privatflyger, og autorisert som kretsdommer i sjakk. Han er også medlem av Bergen filharmoniske kor.

Referanser
----------

1. ↑   Bergensavisen, utgitt 8. oktober 2009, besøkt 2. juli 2021, «50 år i dag»[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   LinkedIn, no.linkedin.com, besøkt 2. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Grimstad Adressetidende 1978.06.20». Norge;Agder;;Grimstad;;;;. s. 4.
4. ↑  «Arne Tjølsen». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 2. juli 2021.
5. ↑  «Nytt dekanat på plass». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 13. juli 2021.
6. ↑  «Administrasjon og ledelse». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 13. juli 2021.
7. ↑  «Skikkethetsvurdering ved UiB». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 13. juli 2021.
8. ↑  «Medical Education Research Group». *Universitetet i Bergen*. Besøkt 13. juli 2021.
9. ↑  «Arne Tjølsen». Linkedin. Besøkt 5. juli 2022.
10. ↑  «Yngre forskere | Meltzer» **(engelsk)**. Besøkt 2. juli 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Tjølsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Bjørn Jamtveit** (født 21. september 1960 på Notodden) er en norsk professor i geologi.

Han ble cand.scient. i 1986 ved Mineralogisk-Geologisk museum, Universitetet i Oslo, og dr.scient. ved Institutt for geologi samme sted. 
Etter doktorgraden kunne han med et Odd Hassel-stipend ta et lengre studieopphold i Bristol.
Professor ble han i 1993 og fra 2006 ledet han *Centre for the Physics of Geological Processes* (PGP), ett av landets første Senter for fremragende forskning. i 1996 ble han innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi og fra 2001 har han vært medlem i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab. Han utga i 2009 en studie som påviste at andelen administrasjon ved europeiske universiteter vokste med størelsen. og vant året etter 
Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning. I 2012
ble han første nordmann som ble utnevnt til Geochemical Fellow av Geochemical Society og European Association of Geochemistry for å ha gitt viktige bidrag til geokjemien. I 2012 ble han tildelt Norges forskningsråds pris for fremragende forskning og i 2014 mottok han en forskningspris fra Alexander von Humboldt stiftelsen i Tyskland (Humboldt Forschungspreis). Jamtveit mottok i 2015 et 'Advanced grant' fra det Europeiske Forskningsrådet (ERC) for å arbeide med prosjektet 'Disequilibrium metamorphism of stressed lithosphere'.
Fra 2021 har han vært Prodekan med ansvar for forskningen ved Det matematisk-naturvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   ORCID 0000-0001-5700-1803, besøkt 26. mars 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Siw Ellen Jakobsen (mars 2012). «Steingod på tvers». Bladet Forskning. Arkivert fra originalen 19. august 2012. Besøkt 22. mai 2012.
3. ↑  «CV». [*død lenke*]
4. ↑  «PGP: Et fargerikt fellesskap». Geoportalen.no. [*død lenke*]
5. ↑  Bjørn Jamtveit, Espen Jettestuen og Joachim Mathiesen (21.9.2009). «Scaling properties of European research units». *Proc. National Academy of Sciences*.  *Se også Administrasjonen vokser biologisk*

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Bjørn Jamtveit i BIBSYS
* 

* (no) Publikasjoner av Bjørn Jamtveit i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ORCID **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Dewey Martin**, eg. **Walter Milton Dewayne Midkiff** (født 30. september 1940 i Chesterville, Ontario, død 31. januar 2009) er mest kjent som trommeslager og vokalist i den amerikanske rockegruppen Buffalo Springfield.

Han begynte å spille trommer da han var 13. I et av sine første band, the Jive Rockets, spilte han sammen med den framtidige gitarissten i Staccatos, Vern Craig. Martin flyttet etterhvert til Nashville hvor han spilte sammen med blant andre Faron Young, Roy Orbison, The Everly Brothers, Patsy Cline. Underveis tok han etternavnet Martin; og i barndommen ble ofte navnet Dwayne til «Dewey» og han gjorde det til fornavnn. I 1964 var Martin i Seattle, hvor han spilte trommer på en singel med Sir Raleigh and the Coupons' British Invasion-type coverversjon av «White Cliffs of Dover». Singelen var suksessfull i Los Angeles, så Martin flyttet dit og spilte i forskjellige grupper og så etter muligheter til å spille countryrock. 

Våren 1966 ble han invitert til å være med i en gruppe som senere ble til Buffalo Springfield. Martin ble i denne gruppen til den skilte lag i mai 1968. Etter noen forsøk med New Buffalo Springfield (senere forkortet til New Buffalo) med stadig skiftende besetning, gikk han over til å kalle gruppen Blue Mountain Eagle. Senere ga han ut et album med Dewey Martin and Medicine Ball i april 1970. Bruce Palmer deltok under innspillingen av Dewey Martin & Medicine Ball. Til tross for gode mottakelser, mistet de platekontrakten og Martin forlot musikkbransjen for å bli bilmekaniker mot slutten av 1970-årene. På midten av 1980-årene var han med i Pink Slip (sammen med tidligere Byrds bassist John York, senere the Roberts-Meisner Band og til slutt i Bruce Palmers Buffalo Springfield Revisited, før han til slutt trakk seg tilbake. I 1991 dannet han Buffalo Springfield Again sammen med gitarist Billy Darnell, men gruppen gikk i oppløsning. I 1997 ble Dewey Martin sammen med Buffalo Springfield tatt inn i Rock and Roll Hall of Fame.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
* (en) Side om hans senere karriere
**Paavo Talvela** (født 19. januar 1897, død 30. september 1973) var en finsk general og innehaver av Mannerheimkorset.

Talvela var en av de finske frivillige som fikk tysk militær utdanning under første verdenskrig gjennom den såkalte Jägarrörelsen, og Talvela deltok deretter på tysk side i kampen mot Russland. Etter tilbakekomsten til Finland i 1918 deltok han i borgerkrigen på de hvites side.

Paavo Talvela under vinterkrigen, da med oberst rang
Under vinterkrigen ledet Talvela med obersts grad «gruppe Talvela» under slaget ved Tolvajärvi, og etter den finske seieren i slaget ble han forfremmet til generalmajor. I februar 1940 tok Talvela kommando over det finske III korps under kampene på det karelske nes. Ved fredsslutningen med Sovjetunionen gikk Talvela over i de siviles rekker.

Da fortsettelseskrigen brøt ut i 1941 kommanderte Talvela det finske IV korps i Karelen. I januar 1942 ble Talvela forfremmet til generalløytnant og tjenestegjorde som Finlands representant ved den tyske overkommandoen. I februar 1944 kom Talvela tilbake til Finland og fikk kommando over det finske II korps, da utplassert i det nordlige Karelen, men i juli 1944 ble han igjen sendt som representant til Tyskland der han var til Finland sluttet fred med Sovjetunionen i september 1944.

Etter andre verdenskrig gikk Talvela over i det sivile og arbeidet i noen år som representant for finske papirfabrikker i Sør-Amerika. Talvela var en dyktig og aggressiv offiser i angrep, men mestret forsvar dårlig og hadde vanskelig for å underordne seg andre offiserer.[]

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Paavo Talvela», Biografisk leksikon for Finland ID 4415-1416928957021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Uppslagsverket Finland, uppslagsverket.fi[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Paavo Talvela». *Biografiskt lexikon för Finland* **(svensk)**. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4415-1416928957021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Arvid Grønheim** (født 16. januar 1940) er pensjonert generalmajor i Luftforsvaret. 

Han er utdannet luftvernartillerist fra Luftforsvarets befalsskole og Luftkrigsskolen. Han har tjeneste fra Nike-bataljonen og fra Luftvernartilleribataljoner (LVA-bn). Han har blant annet vært sjef for LVA-bn ved Andøya flystasjon. Han har tjenestegjort ved Luftforsvarets stabsskole og Forsvarets overkommando, blant annet som sjef for Organisasjonsavdelingen i Luftforsvarsstaben og som sjef for Forsyningsstaben. 

31. januar 1997 ble han utnevnt til generalmajor og tilsatt som Assistant Director Logistics, Armaments and Resources Division i NATOs International Military Staff. Han tjenestegjorde frem til 30. april 2000. 

Han er aktiv innen travsport, og han er deleier av den svært suksessrike kaldblodstraveren Moe Odin. Han har Vernedyktighetsmedaljen for Luftforsvaret og Forsvarsmedaljen, og han vant Norsk Aero Klubbs kårde (NAKs kårde) som beste elev ved Luftkrigsskolen i 1969.

Referanser
----------

1. ↑  «Vinnere av NLFs kårde (tidl. NAKs kårde) til beste elev ved Luftkrigsskolen». Norsk luftsportsforbunds hjemmeside. Besøkt 29. juli 2020.

Kilder
------

* Utnevnelser i statsråd 31. januar 1997
Bryggeriets tidligere lokaler på Bislett huser siden 1994 Høgskolen i Oslo
**Frydenlund Bryggerier** ble grunnlagt i 1859 som Frydenlunds Ølbryggeri av Mads Langaard, en skipskaptein fra Lillesand. Navnet Frydenlund ble tatt fra løkka i Christiania (i dag Oslo) der bryggeriet ble bygd. Frydenlund utviklet seg raskt til et av de største bryggeriene i Norge.

I 1885 ble Frydenlunds varemerke, bokstavene ML kombinert med en stjerne, registrert som Norges første varemerke. Merket er fortsatt i bruk. I 1962 gikk Frydenlund og Schous Bryggeri sammen til De sammensluttede bryggerier. De fusjonerte i 1977 med navnet *Frydenlund Schous Bryggeri*. I 1978 ble selskapet overtatt av Nora Industrier som også eide Ringnes Bryggeri og Nora Mineralvann. Schous ble avviklet i 1982. Enkelte av Frydenlunds produkter produseres og markedsføres i dag av Ringnes.

I dag er det KLP Eiendom som drifter området og som leier ut lokaler til blant annet OsloMet.

Referanser
----------

Dalsbergstien og Frydenlunds bryggeri, ca. 1850-1855 Foto: Ukjent / Oslo Museum 
1. 1 2  *Norsk Kundgjørelsestidende*. 7. januar 1885.
2. ↑  «Frydenlunds Bryggeri | Industrimuseum - Norsk museumsnettverk for industrihistorie». *www.industrimuseum.no*. Besøkt 16. januar 2016.
3. ↑  «Frydenlund Bryggeri». *Store norske leksikon* **(norsk)**. 16. januar 2016. Besøkt 16. januar 2016.
4. ↑  «Våre drikker » Øl, cider og alkoholholdig drikke « Ringnes AS». *Ringnes AS* **(engelsk)**. Besøkt 16. januar 2016.
5. ↑  «Frydenlund- Pilestredet 40-52». *KLP Eiendom* **(norsk)**. Besøkt 9. oktober 2023.

Litteratur
----------

* *Frydenlunds bryggeri : særaftryk af redaktionsartikel i "Norsk næringsliv"*. 1911.
* *Et Besøk paa Frydenlund : landets største bryggeri*. Frydenlund. 1927.
* Petersen, Erling; Arnholm, Carl Jacob (1959). *Frydenlunds bryggeri 100 år : 1859-1959*. Frydenlund Bryggerier.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon
 |
**Bedriftsforsamling** (**BF**) er et organ som i Norge er obligatorisk i aksjeselskaper og allmennaksjeselskaper som har mer enn 200 ansatte. Andre aksjeselskaper kan vedta å opprette en bedriftsforsamling om ønskelig. To tredjedeler av bedriftsforsamlingen velges av generalforsamlingen, resten av og blant de ansatte. Dersom selskapet har en bedriftsforsamling vil denne overta enkelte oppgaver som ellers ligger til generalforsamlingen eller styret.

Kompetanse
----------

Organets oppgave er å føre tilsyn med styrets og daglig leders forvaltning av selskapet. Den har myndighet til følgende:

* Gi uttalelse om styrets forslag til årsregnskap, samt godkjenne disponering av resultat
* Innenfor rammene av styrets forslag kan bedriftsforsamlingen fastsette det høyeste beløpet som kan utdeles som utbytte
* Fastsette det høyeste beløp som kan avgis som konsernbidrag, men dette må ligge innenfor rammen av styrets forslag
* Bedriftsforsamlingen velger selskapets styre og styreleder
* Bedriftsforsamlingen godkjenner styrets godtgjørelse
* Bedriftsforsamlingen kan iverksette undersøkelser
* Bedriftsforsamlingen har rett og plikt til å treffe avgjørelser hva gjelder:

1. Investering av betydelig omfang sett i forhold til selskapets ressurser
2. Rasjonalisering og/eller omlegging av driften som vil medføre større endringer og omlegging av arbeidsstyrken

* Bedriftsforsamlingen kan gi styret anbefalinger i hvilken som helst sak.

Sammensetning og valg
---------------------

En bedriftsforsamling skal bestå av medlemmer som er valgt av både aksjeeierne på generalforsamlingen og av de ansatte i selskapet. Dersom generalforsamlingen ikke bestemmer noe annet, skal bedriftsforsamlingen bestå av 12 medlemmer. Antallet skal alltid være delelig med 3 (asal § 6-35 første ledd, jf. asl § 6-35). Generalforsamlingen velger 2/3 av medlemmene, mens de ansatte velger 1/3. Representanter for de ansatte må ha vært ansatt i selskapet i minst ett år. Det er i forskrifter gitt detaljerte regler om hvordan valget av de ansattes representanter til BF skal skje. 

Bedriftsforsamlingen velger selv en leder. Det kan ikke velges en leder som ikke selv er medlem av bedriftsforsamlingen. Valget kan heller ikke legges til andre organer. Godtgjørelse for medlemmer i bedriftsforsamlingen fastsettes av generalforsamlingen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
|  |
| --- |
| Gamle**Mosylon** |
|  |
| **Beliggenhet** | Somalia |

**Mosylon** (gammelgresk: Μοσυλλόν), også kjent som **Mosullon**, var en gammel somalisk handelsstasjon på, eller i nærheten av, det området som senere ble byen Bosaso.

Historie
--------

Mosylon var den mest fremtredende emporium ved Rødehavets kyst, som skissert i *Periplus av Erythraean Havet*. Handel av kanel fra det gamle India var dominerende. Ifølge Dioscorides ble det derfor bemerket at byen ble kjent som kilde til den beste utvalg av krydder i den gamle verden. En bestemt art av kanel eksportert fra havnen var kjent som *Mosyllitic*.

Klassiske forfattere som Plinius, sa at innbyggerne i Mosylon importert flint glass og glass fartøy fra det Gamle Egypt, druer fra Diospolis, umalte kluter for Berberimarkeder, inkludert tunikaer og klær som var produsert på Arsinoe, samt vin og tinn. Den viktigste eksporten var skilpaddeskjell, røkelse og elfenben.

Referanser
----------

1. ↑  Hussein, Said M-Shidad. «The Ancient Kingdom of Punt and its Factor in Egyptian History Part IV» (PDF). WardheerNews. Arkivert fra originalen (PDF) 29. november 2014. Besøkt 22. september 2014.
2. ↑  Byzantine trade, 4th-12th centuries: the archaeology of local, regional and International Exchange By Marlia Mundell Mango pg 278
3. ↑  A Cyclopaedia of Biblical Literature: Ibz-Zuz edited by John Kitto pg 211
4. ↑  A System of Geography, popular and scientific, or a Physical, Political and Statistical Account of the World and Its Various divisions Volume 6 By James Bell pg 434
*Gullstjerneordenen* er det synlige tegn for en som er utropt til *Nasjonalhelt av Aserbajdsjan*.
**Nasjonalhelt av Aserbajdsjan** (aserbajdsjansk: *Azərbaycan milli qəhrəmanı*) er en aserbajdsjansk orden. Æresbevisningen ble innstiftet i 1992. Tittelen tildeles for fremragende fortjenester av republikkens forsvar, styrking av statssystemet og fremme av viktige verdier. Den som hedres med ærestittelen mottar samtidig ordenstegnet *Gullstjerne orden*. Æresbevisningen er Aserbajdsjans fornemste. 

Utmerkelsen *Nasjonalhelt av Aserbajdsjan* har utmerkelsen *Helt av Sovjetunionen* som forbilde. Også flere andre land, som tilhørte Sovjetunionen, har innført tilsvarende ærestitler. Blant disse er Helt av Hviterussland, Helt av Ukraina, Helt av Den russiske føderasjon og Nasjonalhelt av Georgia.

Insignier
---------

Det synlige tegn på æresbevisningen *Nasjonalhelt av Aserbajdsjan* er *Gullstjerneordenen*, en åttetagget stjerne i gull. Ordensstjernen er festet til et ordensbånd i fargene grønn, rød og blå, Aserbajdsjans flaggfarger. Ordenstegnet bæres på venstre side av brystet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) National Heroes of Azerbaijan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «On the title of National Hero of Azerbaijan», Azerbaijans.com
**GLAAD Media Award** er en årlig pris som Gay & Lesbian Alliance Against Defamation (GLAAD) deler ut til ulike mediebransjer for sine skildringer av lesbiske, homofile, bifile og transpersoner (LHBT) i samfunnet, og for utfordringene de møter. I tillegg til film og TV blir det også utdelt priser for andre bransjer og kunstformer, blant annet teater, musikk, journalistikk og reklame.

Vinnerne blir stemt fram av over 700 medlemmer etter fire bestemte kriterier: rettferdige og korrekte skildringer, dristige og originale prosjekter, betydelig gjennomslagskraft og prosjektets helhetlige kvalitet. Et ekspertpanel har det siste ordet.

Den første GLAAD Media Award-utdelingen for medieåret 1989 ble holdt i 1990. Da var det til sammen 35 nominerte i sju priskategorier.

Referanser
----------

1. ↑  «GLAAD Media Awards – Home». *GLAAD.org*. Besøkt 14. juli 2016.
2. ↑  «GLAAD Media Award – Categories». *GLAAD.org*. Besøkt 14. juli 2016.
3. ↑  «GLAAD Media Award – Selections». *GLAAD.org*. Besøkt 14. juli 2016.
4. ↑  «GLAAD Media Award – FAQs». *GLAAD.org*. Besøkt 14. juli 2016.
5. ↑  «GLAAD Media Award – Press». *GLAAD.org*. Arkivert fra originalen 7. august 2020. Besøkt 14. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) GLAAD Media Awards – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Øvelselogo
**Zapad-2021** var en strategisk øvelse mellom Russlands og Belarus’ forsvar, og ble gjennomført mellom 10. og 16. september 2021. Ifølge uttalelser fra Vestre militærdistrikt fokuserte øvelsen på bruk av kryssermissiler og droner samt nyere ukonvensjonelle stridsverktøy, inkludert elektroniske mottiltak.
Deler av øvelsen omfattet Nordflåtens ansvarsområde.. 

200.000 soldater var involvert ifølge det russiske forsvarsdepartementet.
Også soldater fra Armenia, Kirgisistan, Kasakhstan, Mongolia og India deltok.

760 militærtekniske enheter - herunder 80 fly og helikoptre, 290 stridsvogner, 240 artillerienheter samt 15 krigsskip og ubåter har deltatt i en av de største øvelsene etter den kalde krigen. Eksempelvis ble kamproboten Uran-9 og Nerehta kamprobot for første gang brukt som en integrert del av russiske styrker.

Øvingsområder
-------------

I Belarus ble permanente øvingsområder som 230. fellesoperative øvingsfelt (Obuz-Lesovskij), 174. øvingsfelt for luftstyrker og luftforsvar (Domanovskij) og 210. øvingsfelt for luftstyrker (Ruzhanskij og Brest) tatt i bruk
I Russland var 9 forskjellige øvingsområder i bruk: Kirillovskij, Strugi Krasnye, Mulino, Pogonovo, Khmelevka, Pravdinsk, Dobrovolsk, Dorogobuzh og Volskij.
.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  «Запад-2021»: психиатрам пора готовиться к истерике НАТО
6. ↑  Минобороны РФ показало на видео подготовку военных к учениям "Запад-2021" // Sputnik, 13.06.2021
7. ↑
8. ↑  «Минобороны Белоруссии рассказало о целях и плане учений "Запад-2021"». *РИА Новости*. 5. august 2021. Besøkt 13. august 2021.
9. ↑  «На учениях "Запад-2021" будут "отбивать нападение" на Россию и Беларусь». *Украинская правда*. Besøkt 13. august 2021.
**Østsemittiske språk** er en av de tre store undergruppene av semittiske språk. Den andre gruppa kalles vestsemittiske språk. Den østsemittiske gruppa består av tre språk, akkadisk og eblaittisk, som begge ble snakka i Mesopotamia, i tillegg muligens også kisjitisk. Språka ble skrevet med kileskrift. De ble påvirket av det ikke-semittiske sumeriske språk. Alle tre språkene lenge vært dødd ut.

Østsemittiske språk skiller seg fra andre semittiske språk, som tradisjonelt kalles vestsemittiske, på en rekke måter. Historisk antas det at den språklige situasjonen oppsto etter hvert som de som snakket østsemittiske språk vandret lenger øst og slo seg ned i Mesopotamia i løpet av 2000-tallet f.Kr. som bevitnet av akkadiske tekster fra denne perioden. Ved tidlig på 1000-tallet f.Kr. hadde østsemittiske språk, særskilt akkadisk, kommet til å dominere regionen.

Ordrekkefølgen i østsemittisk kan også ha blitt påvirket av sumerisk ved å være subjekt–objekt–verb, snarere enn det vestsemittiske verb–subjekt–objekt.

Referanser
----------

1. ↑  Foster, Benjamin Read; Foster, Karen Polinger (2009): *Civilizations of Ancient Iraq*. ISBN 978-0691137223; s. 40.
2. ↑   Hasselbach, Rebecca (2005): *Sargonic Akkadian: A Historical and Comparative Study of the Syllabic Texts*. ISBN 9783447051729; s. 3.
3. ↑   Edwards, I.E.S.; Gadd, C.J.; Hammond, N.G.L. (31. oktober 1971): *The Cambridge Ancient History*. Cambridge University Press. ISBN 9780521077910; s. 100.