recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andreas Bussæus** (også *Anders Buss*; født 31. mars 1679, død 4. januar 1735 i Helsingør i Danmark) var en norskfødt filolog, historiker og jurist.

Biografi
--------

### Bakgrunn

Han var sønn av Dorthe Storm og fogd i Lofoten, samt viseamtmann i Nordlandenes Amt, Peder Andersen Buss. I 1686 omkom faren i en drukneulykke, hvoretter moren giftet seg med Joachim Bredal (død 1708), sønn av tidligere biskop i Trondhjem Erik Bredal. I 1694 ble Bussæus sendt på skole i Bergen. Etter å tatt baccalaureus studerte han teologi, for å ha noe å falle tilbake på. Heretter kastet han seg over filologi, historie og juss. 

### Borgermester i Helsingør

I 1710 ble han utnevnt til høyesterettsadvokat, og i 1718 borgermester i Helsingør på Sjælland. Her fortsatt han sine historiske og filologiske studier, og var en ivrig samler av bøker og manuskripter. I 1723 måtte han på kongelig befaling oppta forhør av tre helsingørske ferjemenn, som påsto å ha sett en ekte havmann mellom Hven og Sjælland. Forhøret er gjengitt i Oluf Bangs *Samling af adskillige Nyttige og Opbyggelige Materier saa vel gamle som nye*, fjerde stykke, 1743.

Bussæus ervervet seg flere velyndere, deriblant den franske gesandt grev Plélo som støttet ham økonomisk med trykkingen av hans latinske oversettelse av Are Frodes *Islendingabok*, samt sendte 50 eksemplarer av verket til Paris. Bussæus oversatte også Arngrim Jonssons *Historie om Grønland* (1732) og forfattet *Frederik IV's Dagregister* på dansk i 1770 og på tysk i 1773. Av hans mangeårige forfatterskap, nådde kun en del å bli trykt. 

### Ekteskap

I 1712 hadde han ektet Mette Frandsdatter Wederborn (d. 1738). Selv døde han i september 1735, hvoretter han ble begravet i Skt. Olai kirke i Helsingør. Enken skjenket et utvalg av hans egne håndskrevne arbeider til Det Kongelige Bibliotek, mens resten av biblioteket ble solgt på auksjoner.

Referanser
----------

1. 1 2  *Bussæus, Andreas*, Dansk biografisk Lexikon, Bricka, s. 267–68 Besøkt 9. oktober 2016
2. ↑  Magnússon, Finnur et al.: *Grønlands historiske mindesmærker*, bind 3, Kjøbenhavn, 1845, s. 46
3. ↑  Ilsøe, Harald: *Biblioteker til salg: om danske bogauktioner og kataloger 1661-1811*, Museum Tusculanum, 2007, s. 123

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Sophie Amalie Lindenov** (født 4. juli 1649 på Kalundborg slott, død 4. august 1688 i Aalborg var en dansk godseier. 

Hun var datter av riksråd Hans Lindenov til Gavnø og Elisabeth Augusta (Elisabeth var på sin side datter av Kirsten Munk og Christian IV). Etter først å ha vært forlovet med diplomaten Just Høeg, giftet hun seg i 1674 med Claus Daa til Krengerup (1640–1678). Ekteskapet var så ulykkelig, at Sophie Amalie Lindenov etter sigende lot sin mann myrde av en snikskytter i desember 1678, da de var på vei hjem sammen etter middag hos kapellanen i Blenstrup. Mordet ble aldrig oppklart, men Lindenov ble enearving til Brahesholm, Krengerup og Daasborg – sistnevnte omdøpte hun senere til Lindenborg etter seg selv.

Friherreinne
------------

Et kvart år senere døde hennes barn, Hans, som Claus Daa ikke hadde villet vedkjenne seg. Lindenov solgte i 1679 de fynske eiendommene og konsentrerte seg om å forøke Daasborg. I 1681 fikk hun gård og gods opphøyet til baroni mot å innsette kongesønnen Christian Gyldenløve (1674–1703) som friherrskapets arving. Fra den tid imøtekom kongen hennes ønsker om utvidelser på flere måter. Men den lystige tilværelse varte ikke lenge, for i 1688 ble hun svært syk og måtte fraktes til Aalborg. Her døde hun den 4. august samme år, hvoretter hun ble begravet i Blenstrup kirke. 

Minnet om friherreinnen lever stadig, og det sies at hun går igjen på Lindenborg.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Sophie\_Amalie\_Lindenov[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Pedersen, Niels: *Sophie Amalie - Christian 4.s barnebarn*, lindeborgslot.dk. Besøkt 11. november 2016
3. ↑  «*Lindenborg*, danskeherregaarde.dk. Besøkt 11. november 2016». Arkivert fra originalen 12. november 2016. Besøkt 11. november 2016.
4. 1 2  *Lindenov, Sophie Amalie*, Dansk biografisk Lexikon, Bricka. Besøkt 11. november 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Prabook
 |

Portal: Danmark
De tre viktigste skjebnegudinnene i norrøn mytologi, nornene Urd (fortid), Verdande (nåtid) og Skuld (framtid), spinner livstråder, skjærer merker i tallstaven og måler ut menneskers skjebner ved Urds brønn ved Yggdrasiltreet. Illustrasjon fra en svensk utgave av Edda fra 1913.
*For ukebladet Urd, se Urd (ukeblad)*
**Urd** (*Urðr*) er i henhold til norrøn mytologi en av nornene, det vil si som rår med menneskenes skjebner.

Hun er den ene av de tre skjebnegudinnene (Urd, Skuld og Verdande) som sitter ved brønnen Urdarbrunn under verdenstreet Yggdrasil og spinner på skjebnesveven, som viser skjebnen til alle mennesker og æser. Urdarbrunn er oppkalt etter Urd. Nornene er alltid til stede når et barn fødes, og bestemmer dets skjebne.

Det er flere norner i den norrøne mytologien, også kalt *njörun*, eksempelvis Draumnjörun, men disse tre har en særskilt stilling.

De tre skjebnegudinnene representerer henholdsvis fortid, eller opphav (Urd), fremtid, eller det kommende (Skuld) og nåtid eller det værende (Verdande).

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Amalie Isabella Johanne Charlotte Münster** (født 31. oktober 1767, død 3. september 1814), var en dansk hoffdame, oversetter og poet.

Hun var datter av Conrad Engelbert friherre Ompteda til Morsum (1728–68) og hustru Cathrine Charlotte, født baronesse von der Horst (1734–1811) og overhoffmesterinne hos dronning Caroline Mathilde i Celle.

Münster fikk sin første undervisning dels i Grolland og senere i Bremen. Siden gjorde hun en del reiser, hvor hun fikk forbindelser med flere av samtidens tyske forfattere og skjønnånder som Goethe, Herder og brødrene Friedrich Leopold og Christian zu Stolberg-Stolberg.

Ekteskap
--------

Den 23. november 1787 giftet hun seg med dansk og osnabrücksk gehejmeråd Georg Werner August Ditrich, riksgreve Münster-Meinhøvel (1751–1801). Han eide en rekke gods i hertugdømmene, og førte en tid stort hus i København. Sammen fikk de datteren Asta Thusnelda (1788–1842), som i 1807 giftet seg med diplomaten Carl Emil Moltke (1773–1858). Da ektemannen døde i 1801, fortsatte Amalie Münster med å bo i Wien, før hun flyttet inn hos den østerrikske professor Carl Leonhard Reinhold (1758–1823) i Kiel, samme by som hennes stesønn studerte i.

Hoffdame
--------

Deretter flyttet hun til København, hvor hun i årene 1805–9 bekledte stillingen som hoffmesterinne hos prinsessene Juliane Sophie og Louise Charlotte, fra 1810 samme stilling hos arveprinsesse Caroline. Hun var en avholdt personlighet ved hoffet, og omgikkes både Baggesen og Oehlenschläger, hvis dikt hun oversatte. Hennes egen diktning utkom i 1796 under tittelen: «Amaliens poetische Versuche». Amalie Münster endte sitt liv på Frederiksberg slott i 1814 ved å henge seg i en gardinsnor.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Amalie\_Münster[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Louis Bobé (1898). «Münster, Amalie Isabella Johanne Charlotte». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 21. januar 2017.
3. 1 2  Carl Wilhelm Otto August von Schindel (1825). *Die deutschen Schriftstellerinnen des neunzehnten Jahrhunderts*. Leipzig. s. 30.
4. ↑  Münster-Meinhövel, Amalie Johanne Isabelle Charlotte von (1796). «Amaliens poetische Versuche». Münster-Meinhövel, Georg von. Besøkt 21. januar 2017.
5. ↑  R. Paulli (1979–84). «Amalie Münster». *Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave*. Gyldendal. Besøkt 21. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND
 |

Portal: Danmark
**Erik Knudsen** (circa 1255 - 1304) var hertug i Sønderhalland til sin død i 1304.

Han var yngste sønn av Knud Valdemarsen (uekte sønn av Vademar Sejr) og hustru Hedvig, en pommersk fyrstedatter. Yngre broder till svenske lagmannen Svantepolk Knutson til Viby og Strömsrum. Broder till grevinnen Lucie av Gleichen og hertuginnen Marina av Pommern. Eriks systerdotter Anastasia blev fyrstinnen i Mecklenburg.

Liksom flere av sine slektninger, måtte han under Erik Klipping vente på de len som han som kongelig etterkommer mente å ha krav på. Men da opposisjonen mot kongen fikk overhånd ble Erik først gjort til drost i 1283, og året etter ble han forlent med de fire sydligeste herredene i Halland under navn av hertugdømme. I 1285 ble han slått til ridder av den svenske kongen Magnus Ladulås. 

Han døde i 1304 ble begravet hos sin far og farfar i St. Bendts kirke i Ringsted. Hans hustru Elisabeth/Lisbeth, som fremdeles levde i 1317, hadde født (troligen circa 1295) ham sønnen Barnim (Barnum) som skrev seg til Skarsholm i Sjælland. Eriks etterkommere oppnådde ikke fyrstelige stillinger, men de førte i deres skjold liksom ham en kronet løve over 10 hjerter eller sjøblad.

Referanser
----------

1. ↑  C. Weeke (1890). «Erik, Hertug i Sønderhalland». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 21. januar 2017.
2. ↑  Kr. E. «Erik, Hertug af Sønderhalland». *Salmonsens Konversationsleksikon*. A/S J. H. Schultz Forlagsboghandel. Besøkt 21. januar 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Nils Mikael (også skrevet «Michael») Raknerud** (født 3. juli 1881 på Furnes i Hedmark, død 16. desember 1937) var en norsk offiser, journalist og redaktør.

Familie
-------

Nils M. Raknerud var sønn av redaktør Lars Raknerud (født 1849 på Nes i Hedmark, død i 1919) og Mina Sannerud (født 1857 på Vang i Hedmark, død 1943). Han hadde to søstre; Helene (1879–1868) og Borghild (1883–1959). De tre barna var født på Vang i Hedmark, men i 1885 var hele familien registrert med bostedsadresse i Drammen.

I 1908 giftet han seg med arkitekt Hjørdis Grøntoft. Ekteparet bosatte seg i Drammen der Nils M. Raknerud allerede arbeidet som journalist, og de fikk sønnen Lars Albert Raknerud (1909–1995). I 1918 ble hele familien smittet av spanskesyken. Nils M. Raknerud og sønnen overlevde, men Hjørdis døde i oktober 1918 av en lungebetennelse som var en ettersykdom etter spanskesyken.

Militær karriere
----------------

Nils M. Raknerud fikk i 1902 grad som premierløytnant i det norske Forsvaret. Høsten 1905 gjorde han tjeneste i grensevakten ved gresen mot Sverige.

Redaktør
--------

Som sønn av redaktør Lars Raknerud i Drammens Tidende og Buskeruds Blad ble Nils Raknerud pressemann, men fortsatte i noen år sin militær karriere. Etter to år som journalist i Morgenbladet begynte han i Drammens-avisen. I 1914 ble han kaptein, men tok avskjed fra Hæren i 1916. Da faren døde i 1919, overtok han stillingen om redaktør og beholdt den livet ut. Ved hans død skrev Morgenbladets redaktør Carl Joachim Hambro minneord over ham: «I all sin gjerning følte Raknerud soldatens pliktfølelse. Drammens Tidende var for ham ikke bare et bladforetagende. … Det var et stykke av landet som han var satt til å forsvare, satt til å dyrke og om mulig utvide. …»

Referanser
----------

1. ↑  Digitalarkivet. «Nils Michael Raknerud - Folketelling 1910 for 0602 Drammen kjøpstad - Digitalarkivet - Arkivverket». *digitalarkivet.arkivverket.no* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2017.
2. ↑  «611 (Hvem er Hvem? / 1948)». *runeberg.org* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2017.
3. ↑  «Redaktøren har ordet: Lidt af Raknerud-Slægtens Stamtavle». *www.raknerudvillaen.no*. Besøkt 18. februar 2017.
4. ↑  Digitalarkivet. «Nils Mikal Raknerud - Folketelling 1885 for 0602 Drammen kjøpstad - Digitalarkivet - Arkivverket». *digitalarkivet.arkivverket.no* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2017.
5. ↑  Digitalarkivet. «Nils Michael Raknerud - Folketelling 1910 for 0602 Drammen kjøpstad - Digitalarkivet - Arkivverket». *digitalarkivet.arkivverket.no* **(norsk)**. Besøkt 18. februar 2017.
6. ↑  Heyerdahl, Sonja (m.fl): *Bubakken 100 år : Historier – Mennesker – Minner*. Oslo 2016, s. 94–95. ISBN 978-82-303-3296-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon
 |
Denne artikkelen omhandler juristen og politikeren.  For pedagogen og skolemannen, se Frederik Moltke Bugge.

**Fredrik Moltke Bugge** (født 18. januar 1865, død 8. november 1938) var en norsk jurist og politiker som var ordfører i Kristiania fra 1906 til 1908.

Fredrik var av Bugge (slekt). Han var sønn av Frederik Wilhelm Bugge (1838–96) og Edvardine Magdalene Margrethe Daae (1841–1921). Mora var datter til presten Jens Kobro Daae i Haram, der Fredrik Moltke ble født. Oppveksten var i Kristiania, da faren ble 1870 professor i teologi ved Det Kongelige Fredriks Universitet. 

Fredrik Moltke tok sitt examen artium i 1882 og cand.jur. i 1889, hvorefter han jobbet ved sorenskriverkontor, blant annet i Fredrikstad.

I 1892 giftet han med Kristine Elisabeth Heuch (1867–1957), datter av J.C. Heuch som var biskop i Christiansand stift. Faren (altså Fredrik Wilhelm) var fra 1894 biskop i Oslo bispedømme, inntil til sin tidlige død i 1896. Selv hadde han etablert eget advokatkontor i 1895.

Som lokalpolitiker i Kristiania, representerte Fredrik Moltke partiet Høyre, og var ordfører i det nye landets hovedstad fra 1906 til 1908, etter å ha vært viseordfører i 1905. For alt han gjorde fikk Fredrik St. Olavs Orden, den danske Dannebrogsordenen og den franske Æreslegionen.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, utgitt 8. november 1938[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Bugge, Fredrik Moltke i Hvem er Hvem, 1912.
4. ↑  Fredrik Moltke Bugge i lokalhistoriewiki.no.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fredrik Moltke Bugge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Fredrik Moltke Bugge på NLIs Lokalhistoriewiki.

  


| * v
* d
* r
Oslos ordførere 1905–1941 |
| --- |
|  | Johan Skougaard (1905) **·** Fredrik Moltke Bugge (1906–1908) **·** Olaf Berg (1909–1910) **·** Cath. Bang (1910) **·** Lyder Nicolaysen (1911) **·** Hieronymus Heyerdahl (1912–1914) **·** Peter Meinich (1915–1916) **·** Carl Jeppesen (1917–1919) **·** Haavard Martinsen (1920–1922) **·** Borger With (1923–1928) **·** Adolf Indrebø (1929–1931) **·** Eyvind Getz (1932–1934) **·** Trygve Nilsen (1935–1936) **·** Oscar Torp (1936) **·** Trygve Nilsen (1936–1940) **·** Einar Gerhardsen (1940) **·** Rolf Stranger (1940–1941) | Norges flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Ingrid Persdotter** (og feilaktig kjent som **Ingeborg Jönsdotter** og **Ingeborg Jönsson**, død 28. mars 1524, var en fiktiv svensk birgittinernonne i Vadstena kloster. 

Hun var, ifølge tradisjonen, datter av Petri Jönsson, borgermesteren i Vadstena, og trådte inn i klosteret 25. oktober 1495. Hun ble sendt i kloster på grunn av at hun var forelsket i den adelige Axel Nilsson. Dette var et forhold som ikke kunne bli noe av på grunn av deres ulike sosiale klasser. 

Fra klosteret skal hun ha sendt et kjærlighetsbrev til Axel Nilsson. Dette brevet holder et høyt stilistisk nivå. Brevet gikk lenge for å være ett av de eldste bevarte brev fra en svensk kvinne. Den svenske forskeren Magnus von Platen tror at teologen Nils Rabenius (1648-1717) kan ha skrevet brevet, som ble ansett som "mesterforfalsker".

Referanser
----------

1. ↑  Wernham, Richard Bruce. *The New Cambridge Modern History*. CUP Archive. s. 191.
2. ↑  Anteckningar om svenska qvinnor - Project Runberg. Lest 12.03.2017
3. ↑  «SDHK-nr: 33566 - Riksarkivet - Sök i arkiven». *sok.riksarkivet.se* **(svensk)**. Besøkt 8. januar 2023.
4. ↑  Magnus von Platen, *En bedragare och hans verk*. In: Magnus von Platen, *Biktare och bedragare*, Stockholm 1959, s. 63–99.
**Catharine Riddervold Wernicke** (født 14. april 1789 i Kolding, Jylland, død 5. juni 1862 samme sted) var en dansk pianist. 

Hun var datter av den dansk-norske komponisten Israel Gottlieb Wernicke og hustru Charlotte Louise Breetz (1763–1853). Catharine Wernicke ble en fremstående musiker som så vidt vites er den første danske kvinne som opptrådte offentlig som pianist. I 1806 presenterte faren henne ved en konsert i Hamburg, hvor hun skal ha vakt en del oppmerksomhet. I 1807 la far og datter ut på en konsertreise i landet for å samle inn til nødlidende etter bombardementet på København. De rakk å holde noen få konserter i det østlige Holsten og på Sjælland før de måtte innstille reisen på grunn av Christian VIIs død. Året etter gjenopptok de konsertvirksomheten i Odense og Ringsted hvor inntekten gikk til nødlidende nordmenn og til *Underviisnings-Anstalten for Pigebørn af Embedsmænd*. Våren 1810 ga hun to konserter og i 1824 en på Det Kongelige Teater. 

I 1826 giftet hun seg i København med skolemannen Frederik Christian Schouboe (1766–1829). Etter hans død fortsatte hun å bo noen år i hovedstaden før hun flyttet tilbake til Kolding. Her døde hun 6. mai 1862. Presisjon, stor ferdighet og fantasi kjennetegnet hennes stil. Steen Steensen Blicher skrev en hyllest til henne i diktet *Klaverspillerinden*.

Referanser
----------

1. ↑  «Wernicke, Israel Gottlieb». *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utgave*. 1928. Besøkt 12. mars 2017.
2. ↑  Lisbeth Ahlgren Jensen. «Catharine Wernicke». *Dansk kvindebiografisk leksikon*. Besøkt 12. mars 2017.
3. ↑  C. Thrane. «Wernicke, Israel Gottlieb». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandel, Nordisk Forlag. Besøkt 12. mars 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Harald Emil Høst** (født 28. november 1835 i Nyborg, død 2. april 1908 på Frederiksberg) var en dansk jurist og politiker.

Han var sønn av amtstuefullmektig Peter Christian Abildgaard Høst og hustru Sophie Henriette Schalburg. Han giftet seg i 1867 med Beate Albertine Sporon Fiedler, datter av birkedommer Harald Valdemar Fiedler.

Etter studentereksamen ved katedralskolen i Odense i 1855 tok han juridisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1861. Høst var rettsbetjent- og sakførerfullmektig, senere prokurator i Fuglebjerg. I 1871 ble han sorenskriver på Færøyene. På Færøyene var han med på å grunnlegge avisen *Dimmalætting*, og var innvalgt på det færøyske Lagtinget fra Suðurstreymoy fra 1875 til 1878. I 1878 vendte han tilbake til Danmark som borgermester og byfogd i Hjørring og herredsfogd i Vennebjerg. Han var byfogd i Helsingør fra 1886 til 1897, deretter birkedommer i København frem til sin død.

Høst var innvalgt på det danske Landstinget fra 1884 til 1890 og igjen fra 1891 til sin død i 1908. Han var ingen fremstående politiker, ifølge M.P. Friis, men var saksordfører for lovforslagene om sakførervesenet, tvangsauksjoner, bidrag til kommunene fra statskassen, sjørett og jakt.

Høst ble utnevnt til ridder av Dannebrogordenen i 1890 og tildelt Dannebrogordenens hederstegn i 1900.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, Dansk Biografisk Leksikon-ID H.\_Høst[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Friis, M.P. (1894). «Høst, Harald Emil». I Bricka, C.F. *Dansk Biografisk Lexikon*. VIII. København: Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). s. 247.
3. ↑  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 290. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.

Portaler: Danmark | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Peder Knudsen** (født 1819 i Vågå, død 1863 i Ålesund) var en norsk organist. Han er best kjent for å ha satt melodi til julesangen «Jeg er så glad hver julekveld».

Knudsen var født på plassen Bakken som sønn av husmannen og bygdesangeren Knut Bakken. Knudsen gikk først i skredderlære, men flyttet til Christiania for å utvikle sitt musikalske talent. Han var særlig god til å spille fiolin. I hovedstaden ble Knudsen opptatt i militærmusikken, der han også lærte å spille andre instrumenter. Knudsen spilte blant annet under ledelse av den kjente fiolinisten Ole Bull. I Christiania hadde Knudsen også kontakt med kordirigenten Johan Diederich Behrens. 

Knudsen flyttet til Holmestrand, der han var sanginstruktør. I 1854 flyttet han igjen, denne gangen til Kragerø, der han også var aktiv i byens musikkliv og som komponist og arrangør. I 1859 ble stillingen som organist i Ålesund utlyst og Knudsen fikk denne jobben. Han ble den første organist i Ålesund kirke. Det var senere samme år, etter at han hadde tiltrådt organistjobben i Ålesund, at han satte melodi til «Jeg er så glad hver julekveld». Teksten er skrevet av Marie Wexelsen.

Knudsen er begravet på kirkegården ved Ålesund kirke. I 1948 ble det reist et minnesmerke utført av Ambrosia Tønnesen ved kirken, med Knudsens portrett i relieff.

Kilder
------

* «Knudsen, Peder», i Lars Aanestad (red.): *Kristen sang og musikk*, 2. bind, Oslo: Runa, 1965, spalte 69.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** Hymnary
 |
Birkeland kirke
**Birkeland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Fana prosti. Det omfattet sogn i Bergen kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Birkeland kirke.

Birkelands kirkesogn er nå en del av Bergen kirkelige fellesråd, og underlagt Fana prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Birkilands sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Birkeland antas å være lagt under Fana i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 3. januar 1948 ble det besluttet at Fana prestegjeld skulle deles i tre selvstendige sognekall, ved at respektive Birkeland og Storetveit sogn ble skilt ut som egne Birkeland og Storetveit sognekall, gjeldende fra 1. januar 1948.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Birkeland

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 229.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 80.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Skeie, Arne (1980). *Storetveit kirke*. Storetveit menighetsråd. s. 47. ISBN 8271280414.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Fremtidig hendelse:** Denne artikkelen omhandler en fremtidig hendelse. Vær ekstra oppmerksom på at innholdet i artikkelen kan endres vesentlig når hendelsen nærmer seg og mer informasjon blir kjent.

**Nasjonaljubileet 2030** er tusenårsmarkeringen av slaget på Stiklestad i Norge i 1030. Jubileet skal feire at Norge har bestått som rike i 1000 år.

Stiklestad Nasjonale Kultursenter fungerer som sekretariat for jubileumsmarkeringen.

Nasjonal komité
---------------

* Masud Gharahkhani
* Silje Karine Muotka
* Gunnar Bovim
* Olav Fykse Tveit
* Ingrid Rosendorf Joys
* Gunn Marit Helgesen
* Sunniva Whittaker
* Aslak Sira Myre
* Margrete Bjørge Katanasho
* Øystein Ekroll

Se også
-------

* Grunnlovsjubileet i Norge 2014

Referanser
----------

1. ↑  «olavsdagene.no». Arkivert fra originalen 30. januar 2023. Besøkt 19. juli 2023.
2. ↑  norgeitusenaar.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Nasjonaljubileet 2030 på Instagram Rediger på Wikidata
**Turkmenistans demokratiske parti** er det dominerende politiske partiet i Turkmenistan. Partiet ble stiftet 16. desember 1991 og ble ledet av Saparmurat Niyazov fra avviklingen av Sovjetunionen, fram til hans død 21. desember 2006. Gurbanguly Berdimuhamedow, som var landets president fra 2006 til 2022, overtok som partileder og ble sittende fram til 18. august 2013, da han valgte å trekke seg fordi han ønsket å stå over partipolitikken i landet, og fremme et flerpartisystem. Kasymguly Babaev er i dag leder av partiet.

Politikk
--------

Turkmenistans demokratiske parti kontrollerer i dag det meste i landet, på grunn av mangelen på opposisjon.

Ledere
------

Liste over ledere i Turkmenistans demokratiske parti:

| Navn | Fra | Til |
| --- | --- | --- |
| Saparmurat Niyazov | 16. desember 1991 | 21. desember 2006 |
| Gurbanguly Berdimuhamedow | 21. desember 2006 | 18. august 2013 |
| Kasymguly Babaev | 18. august 2013 |  |

Referanser
----------

1. ↑  .

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Mordet på Louis de Valois, duc d'Orléans. Illuminasjon fra c 1470-1480. *Bibliothèque nationale de France.*
**Louis de Valois, duc d'Orléans** (født 13. mars 1372, død 23. november 1407 i Paris), sønn av dronning Johanna av Bourbon og kong Karl V av Frankrike, var en i kroppslig og åndelig forstand rikt begavet mann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Louis de Valois hadde i unge leveår et tett forhold til sin vel tre år eldre bror, Karl VI, som var blitt Frankrikes konge som 26-åring. Louis var intelligent og relativt vel utdannet og trivdes i rollen som mesén, da han begunstiget for eksempel dikteren Eustache Deschamps. Men fremfor alt var han ærgjerrig og elsket å omgi og utfolde seg i prakt. 

### Regent

Louis ble forordnet ved dronning Isabellas gunst i 1404 av sin bror til regent, idet denne var av sykdom ikke stand til å styre selv på grunn av et forvirret sinn. (Karl led muligens av schizofreni, porfyri eller en bipolar lidelse.) 

Louis de Valois påla folket trykkende skatter, som ble sløst bort på luksus, og oppvakte derved stor misnøye. 

I spissen for de misnøyde stilte seg hans nevø, hertug Johan den uredde av Burgund, hvis ekteskapelige ære han skal ha krenket, og denne lot knivmyrde Louis i Paris på åpen gate. Louis ble angrepet mens han skulle bestige sin hest av femten maskerte kriminelle anført av Raoulet d'Anquetonville, en av hertugen av Burgunds tjenere. Regentens ubevæpnede tjenere og ledsagere var ute av stand til å beskytte ham - en pasje gjorde sitt beste og ble selv dødelig såret.
En annen ble livstruende såret.

Johan den uredde ble ikke straffet for dette, men styrket ved drapet sin stilling ved hoffet. 

I sitt ekteskap med Valentina Visconti av Milano hadde Ludvig fem sønner og tre døtre. Av disse gjorde seg fremst sønnen Karl bemerket. Utenfor ekteskapet hadde han sønnen Dunois, den beryktede «bastarden av Orleans».

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10315.htm#i103141, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Theis, Laurent. *Histoire du Moyen Âge Français*, Perrin 1992, s. 326-327
5. ↑  Popular history of France, to the death of Louis xiv .p.194
6. ↑  The History of France: From the Final Partition of the Empire of ... Volume 1 .p.280

Kilder
------

* 

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Orléans (Valois-Orléans), 1. Ludvig *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Logo MiN
**Musikk i Nordland** er Nordland fylkeskommunes enhet for musikk. De produserer over 700 konserter i året og spiller en sentral rolle for musikklivet i fylket. Siden oppstarten i 1992 har Musikk i Nordland (MiN) stått for musikkopplevelser av høy kvalitet, og sørget for at disse har nådd ut til alle kriker og kroker i Norland fylke. Bedriften, som er en del av Nordland fylkeskommunes kultur- og miljøavdeling, har i dag 18 ansatte hvorav 11 er rene musikerstillinger.

### Offentlige konserter

Musikk i Nordlands 11 fast ansatte musikere utgjør MiNensemblet, som er en av de fremste kammermusikkgruppene her til lands. Ikke bare holder MiNensemblet svært høyt kunstnerisk nivå, men sammensetningen av strykekvintett, blåsekvintett og klaver byr på en besetningsallsidighet få andre grupper kan matche. Et typisk konsertår for MiNensemblet kan dermed dekke hele spekteret fra barokk- og tidligmusikk til samtidsmusikk og jazz.

### Samarbeid med andre organisasjoner

Musikk i Nordland samarbeider også med sine søsterorganisjoner Kultur i Troms, Scene Finnmark og Nordnorsk jazzsenter om det som kalles Landsdelsmusikerordningen i Nord-Norge (LiNN). Musikerne i MiNensemblet har derfor også betegnelsen landsdelsmusikere. Sammen står de for mange spennende prosjekter og konserter, og er en viktig støttespiller for musikken i landsdelen. Utover dette samarbeider MiN med aktører i både Sverige og Finland i det som kalles Music On Top, hvor målet er musikkfaglig kompetanseutvikling på Nordkalotten.

### Musikertjenester

En siste, men intet desto mindre viktig, funksjon er Musikk i Nordlands musikertjenester. Dette er en søknadsbasert ordning hvor Musikk i Nordlands musikere lånes ut til konserter, turnéer og andre liknende prosjekter i det frivillige musikkliv. Dette har ført til mange flotte og uventede musikalske møter, som i sin tur har spilt en viktig rolle i rekrutteringen av nye generasjoner musikere.

Eksterne lenker
---------------

* http://www.minensemblet.no
* 
* 
*
**Johan Håkansson** (latin: *Johannes Haquini*, død 9. februar 1432) var en svensk prest og erkebiskop av Uppsala fra 1421 til sin død i 1432.

Biografi
--------

### Prest

Han begynte som skolemester i Söderköping og kannik i Linköping. I 1411 trådte han inn i Vadstena kloster. Syv år etter ble han sendt av klosteret på et oppdrag til Roma, hvorfra han returnerte i 1420. Han deltok under den tiden også på konsilet i Konstanz. 

### Erkebiskop

Da Jöns Gerekesson ble tvunget til å fratre som svensk erkebiskop i 1421, forteller Vadstenadiariet at domkapitlet i Uppsala gav kong Erik av Pommern tre forslag til ettertredere. Kongen valgte Johan Håkansson. Han ble utnevnt den 23. mars 1421 ved pavelig provisjon og ble bispeviet 28. juni samme år.

Johan Håkansson var aktiv i sitt erkebiskoppelige embede, som også var preget av hans bakgrunn som birgittinermunk. Han avholdt i 1423 en bispedømmesynode i Arboga, hevdet kirkens skattefrihet overfor den verldslige makt og lot i 1430 bygge det faste erkebiskopshuset som senere ble ødelagt i frigjøringskrigen i 1522.

Jöns Håkansson fulgte våren 1424–25 Erik av Pommern på hans diplomatiske reise til Polen, og deltok våren 1424 i giftemålsforhandlingene med Vladislav II av Polen.

Referanser
----------

1. ↑   Svenskt biografiskt lexikon, «Johannes Haquini», Svensk biografisk leksikon-ID 12112[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   katolsk hierarki ID hakans[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Åsbrink, Gustav & Westman, Knut B. *Svea rikes ärkebiskopar från 1164 till nuvarande tid*, Bokförlaget Natur och Kultur, Stockholm 1935. Side 134
4. ↑  Gottfrid Carlsson, Sverige och Polen under Medeltiden, Lund 1961

Kilder
------

 *Denne artikkelen er helt eller delvis basert på materiale fra* Johannes Haquini *i Nordisk familjebok, utgitt mellom 1904 og 1926 – i dag offentlig eiendom.*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Catholic-Hierarchy
 |
Valle kirke
**Valle prestegjeld**, også benevnt **Setesdal prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Otredal prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Valle og Bykle kommuner i Agder fylke, og hovedkirken var Valle kirke.

Valle prestegjeld og dets sogn er nå en del av Valle og Bykle kirkelige fellesråd, som er underlagt Otredal prosti.

Historikk
---------

*Vǫllr sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Valle prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Settersdall Præstegjeld* under Robøgdelags Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Valle prestegjeld dannet grunnlaget for Valle formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker,
  
*Valle og Hylestad sogn:*

* Valle
* Hylestad

*Bykle sogn:*

* Bykle
* Fjellgardane

Sogneprester i Valle prestegjeld
--------------------------------

* Theis Salvesen (1989 – 2007)
* Leif Raustøl (1981 – 1988)

For en utfyllende oversikt, se eksterne lenker.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 216.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
5. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Valle og Hylestad på kirken.no
* Bykle prestegjeld på kirken.no
* Prestar i Valle
Falnes kirke
**Skudenes prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Karmøy prosti. Det omfattet sogn i Karmøy kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Falnes kirke.

Skudenes' kirkesogn er nå en del av Karmøy kirkelige fellesråd, og underlagt Karmøy prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Skútunes sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Skudenes prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Falnes med Åkra og Bokn annekssogn. Ferkingstad er nevnt som eget prestegjeld i 1563 og ble trolig anneks til Skudenes sist på 1500-tallet. Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Schudenes Præstegjeld* under Carmsunds Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Skudenes prestegjeld dannet grunnlaget for Skudesnæs formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 31. mai 1848 ble Bukken sogn skilt ut fra Skudenes og sammen med Tysvær sogn fra Skjold prestegjeld opprettet som et eget Tysvær prestegjeld. Ved kgl.res. av 26. november 1887 ble Aakre sogn skilt ut fra Skudenes og sammen med Kopervik sogn i Avaldsnes prestegjeld opprettet som et eget Kopervik prestegjeld.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Falnes
* Ferkingstad

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 383.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 70.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. 1 2  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
5. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Ernst Wilhelm Bjerknes** (født 19. april 1865 i Christiania, død 28. januar 1955 samme sted) var en norsk veiingeniør.

Utdannelse
----------

Han studerte til ingeniør ved Kristiania tekniske skoles bygningsavdeling i 1887. Så tok han en grad i 1891 ved Technische Universität Berlin.

Jobb
----

Fra 1891 til 1897 jobbet han for Statens vegvesen, dels ved jernbanen. Så fulgte fem år ved Kristiania Opmålingsvæsen, før han i 1903 måtte steppe inn som konstituert (fungerende) reguleringssjef i Kristiania. Han kritiserte kommunens rette og kvadratiske reguleringsplan og gikk fra 1908 over til å drive for seg selv. Inspirert av wieneren Camillo Sitte (1943–1903), kunne han nå jobbe videre med en uregelmessig, organisk og slynget reguleringstanke. Han laget i 1916 planen for Lindern Haveby med buede gater.

Annet
-----

Han satt i styret for Polyteknisk Forening 1908–13 og i byens formannskap 1911–13. Bjerknes var ivrig friluftsmann, blant de første som tok i bruk Nordmarka for rekreasjon og skigåing. Ernst ble nummer fire i den første 5-mila i Kollen (Husebyrennet, 1888). Han utga også et par bøker om sin oppvekst og unge år i Oslo.

Familie
-------

Han var sønn av fysiker Carl Anton Bjerknes (1825–1903) og Alette Koren (1837–1923) av slekten Koren. Storebror Vilhelm Bjerknes (1862–1951) ble en kjent meteorolog. Ernst giftet seg i 1893 med Gunhilde Henrikke Graur (1863–99) og i 1901 med Marie Scharffenberg (1868–1934).

* Ernst sies å i 1890 ha laget det første skikart, et over Nordmarka.Ernst sies å i 1890 ha laget det første skikart, et over Nordmarka.
* Buede gater i Lindern Hageby, 1915 Buede gater i Lindern Hageby, 1915
* Ernst (t.v.) med Kristine Bonnevie og broren Vilhelm Bjerknes, ca. 1946Ernst (t.v.) med Kristine Bonnevie og broren Vilhelm Bjerknes, ca. 1946

Utgivelser
----------

* Bjerknes, Ernst (1943). *Med ski, velosiped og skissebok: minner fra åtti-årenes Norge*. Oslo: Dybwad.
* Bjerknes, Ernst (1945). *Barndom og ungdom i bygd og by: minner fra åtti-årenes Norge*. Oslo: Dybwad.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 30036208[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 62bd29a8-676d-4bd8-b52b-216c5dd7ef69, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.begravdeioslo.no, besøkt 28. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Ernst Wilhelm Bjerknes i Norsk Kunstnerleksikon.
5. ↑  Bjerknes, Ernst i Hvem er Hvem, 1930.
6. ↑  Beate Muri, Skituristenes inntogsmarsj i Dagsavisen den 26. januar 2015.
7. ↑  Bjerknes, Ernst i Hvem er Hvem, 1948.
8. ↑  Nordmarkskart hos deichman.no.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** KulturNav
 |
Asmus Kaufmanns gravminne på Assistens Kirkegård i København Foto: Orf3us 
**Asmus Kaufmann** (født 6. oktober 1806 i nærheten av Haderslev i Jylland, død 24. juni 1890 i København) var en dansk landskapsmaler.

Han var sønn av mølleeier og kornhandler Philip Kaufmann og Cecilie født Frederiksen. Kaufmann kom i malerlære i Haderslev og utdannet seg også som dekorasjonsmaler. Han kunne således senere delta i utsmykningen av dronningens apartemenssal på Amalienborg i København. Han gikk Kunstakademiets skoler igjennom, ble tidlig opptatt av den litografiske kunstart og tok arbeide i det kongelige stentrykkeri. Etter hjemkomsten i 1844 fra sine utenlandsopphold arbeidet han os Em. Bærentzen & Co. I 1859 studerte han i München anvendelsen av vannglass som bindemiddel ved freskomaleri. Han malte hele livet igjennom landskaper og prospekter fra Danmark, Tyrol og Rom. Han fremstilte også adskillige portretter av historiske skikkelser og av samtidens kjente politiske og kulturelle personligheter.

Hans hustru, hoffsangerinnen Laura Elisabeth Hass var død i 1875, så Kaufmann testamenterte sin formue til Kunstakademiet som reiselegat. Han døde selv den 24. juni 1890 og ble begravet sammen med sin hustru på Assistens Kirkegård i København.

Referanser
----------

1. 1 2   Kunstindeks Danmark, «Asmus Kaufmann», Kunstindeks Danmark kunstner ID 4405[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, Benezit-ID B00097454, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500149314, utgitt 20. oktober 2017, besøkt 25. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Ph. Weilbach (1895). «Kaufmann, Asmus». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 26. juli 2017.
6. ↑  Laura Bjerrum. «Asmus Kaufmann». *Weilbachs Kunstnerleksikon*. Kunstindeks Danmark. Besøkt 26. juli 2017.
7. ↑  «Asmus Kaufmann». *gravsted.dk*. Besøkt 26. juli 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ULAN **·** KulturNav
 |

Portal: Danmark
**Johan Ferdinand(t) Hoppe** (født 3. januar 1815 i København, død 27. desember 1890 samme sted) var en dansk solodanser. 

Han kom som ung gutt inn på Det Kgl. Theaters Balletskole og fikk Bournonville som lærer. Han debuterte den 23. september 1834 i en pas de deux med Lucile Grahn-Young i *Den stumme i Portici*. Hoppes virtuositet vant også anerkjennelse på operaerne i Stockholm, Berlin, Wien, Paris og la Scala i Milano. 1838 ble han solodanser. I 1846 giftet han seg i Odense med Henriette Henriette Martine Kirstine Allerup (1828–1900). Han opptrådte for siste gang den 10. januar 1866 i *Kermessen i Brügge* og ble avskjediget ved teaterårets utgang.

Fotograf
--------

I årene 1863–83 virket han som balletlærer. Han var også omreisende danser og skuespiller og opptrådte ofte i Bergen i 1850- og 1860-årene. Her startet han i 1866 sammen med Berent Schrøder firmaet *Schrøder & Hoppe* i Strandgaden 26, *Specialitet. Moment Børnebilleder*.

Han døde under bisettelsen av sin ungdomsvenninne, Johanne Luise Heiberg i Vor Frue kirke og ble begravet på Assistens kirkegård i København.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Edgar Collin (1894). «Hoppe, Johan Ferdinand,». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. Gyldendalske Boghandels Forlag (F. Hegel & Søn). Besøkt 26. juli 2017.
2. ↑  Robert Neiiendam. «Ferdinand Hoppe». *Dansk Biografisk Leksikon*. Gyldendal. Besøkt 26. juli 2017.
3. ↑  «Johan Ferdinand Hoppe». *Preus museums register over norske fotografer*. nb.no. Besøkt 26. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Hoppe på gravsted.dk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** KulturNav
 |

Portal: Danmark
**Haldis Halvorsen** (opprinnelig *Michelsen*; født 22. september 1889 i Dale i Sunnfjord, død 17. august 1936 i Høyanger) var en norsk operasangerinne (mezzosopran).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Haldis Michelsen var datter av sogneprest Edvard Johan Michelsen og Helene Sofie Ziesler Smith. Fra 1907 til 1912 studerte hun sang hos Marie Irgens i Kristiania og fortsatte deretter sine studier i Berlin. 

### Karriere

Hun hadde sin sangdebut i Kristiania i 1912. I 1915 giftet hun seg med fiolinisten Leif Halvorsen.

Halvorsen var ansatt ved Opera Comique i Kristiania mellom 1918 og 1921 der hun bl.a. gjorde Dalila i *Samson og Dalila*, Rachel i *Jødinnen* (*La Juive*), Elisabeth i *Tannhäuser* og Azucena i *Trubaduren*. Hun konserterte i både Norge, Sverige, Danmark og Tyskland og opptrådte på statsoperaen i Berlin og operaen i Kiel.

Halvorsen uroppførte flere verker av norske komponister, blant annet «Ave Maria» opus 4 og *Mignon – Zwei Gedichte von Goethe* opus 7 av Fartein Valen. Sistnevnte verk var også dedikert til Halvorsen.

Referanser
----------

1. 1 2   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 12449, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Steenstrup, Hjalmar (1930). *Hvem er hvem* (2 utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget.
* «Haldis Halvorsen død». *Aftenposten*. 18. august 1936.  Bruk av `|besøksdato=` krever at `|url=` også er angitt. (hjelp)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** MusicBrainz
 |
**Jens Bing** (født august 1618 i (nærheten av) Trondhjem, død 10. oktober 1751 i København) var en dansk-norsk lege som virket under Frederik IV og Christian VI. 

Han var sønn av byfogd og rådmann Jens Bing (1613–93) og hustru Clara. Jens Bing utdannet seg først som apoteker og var i noen år ved aptoteket i Ribe. Han fikk heretter lyst til å studere medisin og ble i 1705 immatrikulert ved Københavns Universitet, hvoretter han var alumnus på Borchs Kollegium sammen med Ludvig Holberg. Han ble heretter medikus ved flåten og i 1712 tok han den medisinske doktorgrad. Han nøt en del anseelse og var således livmedikus hos grev Danneskjold-Laurwigen og andre fornemme menn.

I 1726 ble Jens Bing kanselliråd, 1727 justisråd og i 1746 etatsråd. Han var ugift og bodde en del år hos historikeren Hans Gram, med hvem han hadde felles husholdning. Bing døde 10. oktober 1751 og ble begravet i Vor Frue i København. Han testamenterte sin formue til Universitetet og andre stiftelser og som takk derfor satte Universitet en stor minnetavle i marmor med forgyldte bokstaver opp på en av pilarene ved oppgangen til kirkens kor.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, oppført som Jens Bing, f. 1681, Dansk Biografisk Leksikon-ID Jens\_Bing,\_f.\_1681[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  N. Jonge. «Den Kongelige Hoved- og Residentz-Stad Kiøbenhavns Beskrivelse, forestillende Stadens Tilstand, Beskaffenhed oc Merkværdigheder i en sammenhængende Orden i de ældste, mellemste oc nyeste Tider.». kobenhavnshistorie.dk. Arkivert fra originalen 14. april 2017. Besøkt 19. november 2017.
3. 1 2  Jul. Petersen (1888). «Bing, Jens». *Dansk biografisk Lexikon, Bricka*. runeberg.org. Besøkt 19. november 2017.
4. ↑  C. Molbech (1843). «Danske Breve fra det 18de Aarh.». *Nyt historisk tidsskrift*. 4: 306.
5. ↑  «Vor Frue Kirke». *Danmarks Kirker*. I, bind 1: 147. 1945–58. Besøkt 19. november 2017. CS1-vedlikehold: Datoformat (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** VIAF
 |

Portal: Danmark