recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gyurkovicsarna (1920)
***Gyurkovicsarna*** er en svensk stumfilm-komedie fra 1920. Filmen er regissert av John W. Brunius, og på rollelisten står blant andre Gösta Ekman d.e.

Forelegg
--------

Filmen bygget på en ungarsk roman fra 1895, som hadde blitt utgitt på svensk i 1901. Romanen var skrevet av Ferenc Herczeg (1863–1954; i samtiden også kjent som Franz Herczeg), og originaltittelen var *A Gyurkovics-fiúk* (oversatt til norsk: *Gyurkovics-guttene*).

Handling
--------

Filmen handler om de to eldste av Gyurkovics-familiens tolv barn. Tvillingene Géza og Bandi står på terskelen til voksenlivet når filmen starter. De skal ta avgangseksamen, men på eksamensdagen tør ikke Géza møte opp. Skolens rektor sender folk til å tvinge ham til eksamensbordet. Noe senere dør faren til tvillingene og resten av barneflokken. Bandi overtar familiens gods, og Géza går inn i det militære. Han klarer ikke å finne seg tilrette, blir satt i arrest, og da han slipper ut finner han på nye sprell som fører til at han blir jaget rundt i regimentsbygningen av garnisonens sinte oberst. Géza søker tilflukt i et rom som viser seg å være soveværelset til oberstens vakre datter Jutka. Ikke lenge etter er det garnisonsball, og Géza vekker oppsikt ved bare å danse med Jutka. Obersten beordrer en løytnant til å skille paret, noe som fører til at Géza utfordrer løytnanten til en duell som begge overlever. Tiden går, og Géza forfremmes til underløytnant. Han treffer en rik adelsdame, som får Géza til å bortføre henne slik at hun kan provosere sin ektemann til å kreve skilsmisse.

Tvillingbroren Bandi blir sendt av guttenes mor til garnisonsbyen for å holde et øye med Géza. Det oppstår søt musikk mellom Bandi og Jutka. Géza på sin side foretar en togreise med adelsdamen som vil ut av sitt ekteskap. Da toget er fremme ved målet treffer de på adelsdamens ektemann, som på ingen måte lar seg provosere. Adelsdamens slu plan mislykkes, og Géza er frank og fri på nytt.

Filmen ender med Bandi og Jutkas bryllup. Géza er med på feiringen, og priser seg lykkelig over at det ikke er ham som står brudgom.

Rolleliste (utvalg)
-------------------

* Gösta Ekman – Géza Gyurkovics
* Nils Asther – Bandi Gyurkovics
* Violet Molitor – Jutka Brenóczy
* Emile Stiebel – oberst Brenóczy, Jutkas far
* Pauline Brunius – adelsdamen
* Gucken Cederborg – Anna Gyurkovics
* Julius Hälsig – Sándor Gyurkovics, Bandis og Gézas far
* Jessie Wessel – Kati

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Gyurkovicsarna (1920) - SFdb» **(svensk)**. Besøkt 6. juni 2020.
2. 1 2  «A Gyurkovics-fiúk - SFdb» **(svensk)**. Besøkt 6. juni 2020.
3. ↑  «Ferenc Herczeg». *Store norske leksikon*. 26. februar 2020. Besøkt 6. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gyurkovicsarna* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Gyurkovicsarna* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Gyurkovicsarna* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Gyurkovicsarna* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
**Kognitive læringsteorier** er opptatt av de tankeprosessene som skjer inne i hodet på den lærende. Sentralt står spørsmålet om hvordan ytre stimuli omformes til informasjon og hvordan denne informasjonen blir organisert og lagret i hukommelsen. Læringsteorien er opptatt av språk, tenkning og problemløsning.

Elevene skal ikke lære gjennom belønning, men ved å ha en indre motivasjon for læring. Lærerens oppgave er dermed å tilrettelegge undervisningen slik at eleven blir stimulert til aktivt å søke kunnskap og få gode læringsstrategier. Her vil kunnskap være noe "fast" som skal overføres fra for eksempel lærer til elev, der den skal lagres og bearbeides av eleven.

Synet på motivasjon i et kognitivt læringssyn er at mennesket i bunnen er nysgjerrig og ønsker å søke kunnskap; systematisere den, se etter mønstre og sammenhenger. Dette er et uttrykk for at eleven skal ha en indre motivasjon for læring. Søke utfordringer og mestre disse ligger i menneskets natur. Motivasjonen til eleven er avhengig av hva eleven tenker om seg selv, sine evner og hva eleven får igjen for å nå læringsmålet.

Den sterke vekten på indre motivasjon innen kognitiv teori vil også påvirke synet på vurdering. Gunn Imsen skriver i sin bok *Elevens verden* at det er et ideal at elevene skal arbeide og lære ut fra indre motivasjon, men at karaktersystemet og utsikter til andre, utenforstående ønskemål lett kan føre til at den ytre motivasjonen blir den dominerende. Hun kritiserer instrumentalismen som hun mener preger skolen. Instrumentalismen innebærer at kunnskapens verdi vurderes etter dens nytteverdi, og at den indre motivasjonen undergraves. Ut fra kognitiv teori vil det være et mål å styrke den indre motivasjonen ved å støtte opp om elevens iboende nysgjerrighet.

En konsekvens av ønsket om å styrke den indre motivasjonen kan være å legge mer vekt på selvrelatert vurdering i forhold til normrelatert vurdering. På den måten kan fokuset flyttes fra konkurranse mellom elevene til selve læringen. Erik Lund hevder at selvrelatert vurdering antagelig er den vurderingsformen som er mest motiverende for den enkelte elev, særlig de lavtpresterende.

Kognitive teorier innebærer også vektlegging av metakognisjon, en bevisstgjøring om egen læring og motivasjon. I den norske skolen, ifølge retningslinjene, skal skje en utvikling fra lærervurdering til elev- og selvvurdering. Etterhvert bør eleven bli en aktiv deltaker i vurderingen og trenes i å ta ansvar for å bedømme eget og andres arbeid. Slike mål kommer også tydelig fram i Stortingsmelding 47 (1995–96). Det slås fast at vurdering uten karakter skal bidra til at elevene "[...] blir betre i stand til å reflektere over og vurdere eige arbeid og eigen framgang, og kunne samtale om eiga læring med lærar og foreldre/føresatte."

Se også
-------

* Kognitiv psykologi

Litteratur
----------

* Lund, Erik: Historiedidaktikk for klasserommet. En håndbok for studenter og lærere, 2003. Universitetsforlaget
* Imsen, Gunn: Elevens verden. Innføring i pedagogisk psykologi, 2005. Universitetsforlaget
* Imsen, Gunn: Lærerens verden. Innføring i generell didaktikk, 1997. Tano Aschehoug
**Trichodocerini** er en underfamilie av biller i familien snutebiller (Curculionidae).

Utseende
--------

Små (gjerne 4-5 millimeter), avlange, matt brunlige snutebiller. Kroppen e rkledt med skjell av ulike farger. Snuten er nokså lang og fasettøynene store. Pronotum er rundet, smalere enn de nokså jevnbrede dekkvingene. Beina er middels alnge, ganske kraftige, men lårene ikke påfallende tykke.

Levevis
-------

For de fleste av de tropiske artene er lite kjent om biologien, men disse billene ser ut til å være tallrike i trekronesjiktet i tropisk regnskog. Man finner ofte billene på død ved og løvverk. Det er kjent at larvene kan utvikle seg i død ved, i bladstilker (på tropiske planter med store blader, blant annet slekten *Cecropia*), som bladminerere og i frø. Noen få arter er kjent som skadedgjørere, blant annet på bomull. Hos noen arter kjemper hannene om hunnene, de har da gjerne spesielle strukturer (spydlignende pigger, lange bein) som de bruker i denne kampen. Et uvanlig trekk er at de voksne billene av noen arter er svært kjappe og løper rundt på en måte som minner om enkelte fluer. Det vanlige hos snutebiller er at de voksne billene er ganske trege.

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Mellom- og det nordlige Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **sandsnutebiller**, Conoderinae (= Zygopinae)
						* Stammen **Trichodocerini** Champion, 1906
							+ Slekten *Trichodocerus* Chevrolat, 1879
								- *Trichodocerus brevilineatus* Champion, 1906
								- *Trichodocerus lateralis* Chevrolat, 1879
								- *Trichodocerus spinolae* Chevrolat, 1879

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av noen arter

* (en) *Kategori:Trichodocerini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Trichodocerini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Einar Olsen** (født 25. april 1936 i Kragerø) er en norsk pressemann og redaktør, på 1970- og 1980-tallet sentral i arbeiderpressen. Olsen arbeidet i Norsk Telegrambyrå (NTB) i to perioder, som journalist på slutten av femtitallet og i ulike sentrale roller fra 1980-tallet. 

Da han begynte i pressen, arbeidet han samridig i NTB, som redaktør i *Universitas* og redaktør for AUF-bladet *Fritt Slag*. 

Etter sin første periode i NTB fra 1957 til 1960 begynte Olsen i Arbeidernes Pressekontor, der han var fram til 1965. Deretter ble han redaktør i *Rogalands Avis* 1965–1970 og i *Vestfold Arbeiderblad* 1971–1973, før han ble sjefredaktør i *Arbeiderbladet* fra 1974 til 1975.

På 1970-tallet ble han disponent i Arbeiderpressens Samvirke A/L og Norsk Arbeiderpresse A/S, og satt i en sentral posisjonen fram til 1986, da han ble arrestert, fengslet og anklaget for underslag. Saken endte med frifinnelse på alle sentrale punkter. Den smuldret hen til en bot for overtredelse av regnskapsloven. Men innen den tid hadde Olsen måttet utholde både fengsling og belastende presseomtale.

- Redningen var NTB. Mens A-pressen ikke ville ha med meg å gjøre, kom NTB med en fantastisk håndsrekning. Først fikk jeg vakter mens jeg ventet på rettssaken, og like etter frikjennelsen tilbød sjefredaktør Hans Erik Matre meg stillingen som fotosjef, oppsummerte Olsen selv i et intervju med fagbladet *Journalisten* i 2011.

Olsen fikk en sentral rolle i NTB på 1990-tallet, blant annet med planene om å skille ut foto- og redaksjonelle tilleggsprodukter i det nye selskapet NTB Pluss. Etter oppnådd pensjonsalder fortsatte han å arbeide for NTB: «Uten hobby er det å bli pensjonist et helvete, og tilkallingsvaktene er et lyspunkt i en pensjonert pressemanns liv» ...

22. juli 2011 hadde han NTB-vakt da bomben smalt ved regjeringsbygget. Olsen var mannen som i en NTB-il-melding kunne informere Norge om at statsminister Jens Stoltenberg var i sikkerhet. Under de dramatiske forholdene holdt han byråets tjeneste i gang, selv da NTB-lokalene vis-à-vis regjeringsbygget ble evakuert: - Det kom riktignok en politimann innom mens jeg satt og jobbet og ville ha oss ut, men jeg sa at påbudet ikke gjaldt pensjonister, og det godtok han...

Olsen var forfatteren bak jubileumstrykksaken NTB ga ut ved byråets 140-årsmarkering, boka *NTB 1867 - 2007 : En historisk vandring gjennom 140 år i Norsk Telegrambyrå*.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Einar\_Olsen[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* *Oslo eldste tilkallingsvikar*, intervju med Einar Olsen i *Journalisten* 10. desember 2011

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
**Snefrid Eriksmoen** (født 20. august 1894 i Brandval, død 25. mai 1954) var en norsk skolebestyrerinne og politiker (H). Hun hadde fylkesskole fra 1910 og husmorskole fra 1912. Hun ble også uteksaminert fra Statens lærerinneskole i husstell i 1916, og hadde en studiereise til Sverige i 1932. Eriksmoen var sensor ved Statens lærerinneskole i husstell, bestyrer ved Nes kommunale husmorskole på Romerike 1917–1935, samt bestyrer ved Sjåstad husmorskole i Lier fra 1935.

Eriksmoen var medlem av Lier kommunestyre 1936–1940 og Lier menighetsråd. Hun var 1. vararepresentant til Stortinget fra Buskerud 1945–1949, og møtte fast i et halvt år etter Gudbrand Tandbergs død i juni 1949. Eriksmoen var 2. vararepresentant 1950–1953.

Stortingskomiteer
-----------------

* 1949–1950 medlem i Universitets- og fagskolekomiteen

Eksterne lenker
---------------

* (no) Snefrid Eriksmoen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Snefrid Eriksmoen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  

Portal: Konservatisme

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |
**Samfundet i Halden** var navnet på tidligere *Halden Arbeidersamfund*. Bygningen stod ferdig i 1891 og fungerte som arbeidersamfunn frem til Studentsamskipnaden i Østfold (SiØ) overtok store deler av huset i 1993. Huset er en murbygning på over 2.500 kvadratmeter fordelt på fire etasjer og ligger i Violgata 3, Halden sentrum. Arkitekt var den lokale Wilhelm Christian Suhrke (1863–1950).

I 1997 overtok SiØ driften av hele Samfundet. 17.01.2008 ble det sendt ut pressemelding fra Studentsamskipnaden i Østfold der det kom frem at driften av huset avvikles fra 1. februar 2008. Centrum Scene leide huset i en periode og åpnet 2009 men gikk konkurs april 2010.

Bygningen har kjellerlokalene med bar, cafe/bar i 1. etasje, storsal i 2. etasje samt kontorer og lag- og foreningsrom i 3. etasje. Tre scener og en uteservering.

Halden Studentsamfund hadde tidligere tilhold i Samfundet sammen med Studentsamskipnaden og Studentorganisasjonen i Østfold.

Bygningen ble i september 2015 solgt til ny eier.

2017 ble det åpnet en ungdomsklubb for ungdommer i aldrene fra 10-20 år, og er en av Haldens største ungdomsklubber.

Referanser
----------

1. ↑  Violgaten 3 i Arc!

Eksterne lenker
---------------

* Høgskolen i Østfold
**Svenn-Åge Dahl** (født 18. august 1957 i Sykkylven, Møre og Romsdal)[] er en norsk samfunnsviter. Siden 2014 har han vært administrerende direktør for Samfunns- og næringslivsforskning (SNF). SNF er organisert som et aksjeselskap, og er skilt ut fra Norges Handelshøyskole for å drive eksternfinansiert forskning.

Utdanning
---------

Dahl er utdannet cand.polit. med hovedfag i sosiologi fra Universitetet i Bergen (1984). Hovedoppgavens tittel var *Arbeidsklassens stemmegivning. En studie av stortingsvalget 1981.* Han fikk FAFO-prisen 1985 for beste samfunnsvitenskapelige hovedoppgave/magistergradsavhandling for hovedoppgaven.

Yrkesliv
--------

Dahl har arbeidet som forsker, seniorforsker og forskningssjef ved Industriøkonomisk institutt, Senter for anvendt forskning og Samfunns- og næringslivsforskning. I 1988–1989 var han visiting scholar ved University of California, Berkeley. Hans forskningsfelt er arbeidsmarkeds-, helse- og velferdsforskning, og han har publisert i internasjonale tidsskrifter som bl.a. *European Sociological Review*, *Social Science & Medicine, Acta Sociologica* og *Journal of Marriage and Family*. I årene 2008–2013 var han ansatt ved Forskningsadministrativ avdeling ved Universitetet i Bergen som assisterende forskningsdirektør (2008–2009) og som forskningsdirektør (2009–2013). Dahl har hatt styreverv ved blant annet Høgskolen i Bergen (2015–2016), Senter for økonomisk forskning ved NTNU (2015–2020), Det samfunnsvitenskapelige fakultetet ved Universitetet i Bergen (2017–2025)[] og Senter for velferds- og arbeidslivsforskning ved OsloMet (2019–2023), og var medlem av regjeringens utvalg om økonomiske overføringer og sysselsetting (Kleppe II utvalget, NOU 1993: 11 Mindre til overføringer – mer til sysselsetting).

Referanser
----------

1. ↑   Proff, besøkt 15. januar 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Dahl ny SNF-direktør». *Paraplyen*. 17. oktober 2013. Besøkt 21. januar 2021. «Svenn-Åge Dahl er ansatt som ny direktør ved Samfunns- og næringslivsforskning (SNF). Han overtar jobben etter Per A. Heum 1. januar 2014. - Dahl er en perfekt person til å overta etter Heum, sier styreleder i SNF, professor Lars Sørgard.» [*død lenke*]
3. ↑  «Svenn-Åge Dahl Managing Director». SNF. Arkivert fra originalen 5. mars 2021. Besøkt 21. januar 2021.
4. ↑  «Om SNF». SNF. Arkivert fra originalen 21. januar 2021. Besøkt 21. januar 2021. «SNF er et selskap i NHH-miljøet med oppgave å initiere, organisere og utføre eksternfinansiert forskning. | Vi utfører forskning og forskningsbaserte utredninger for sentrale beslutningstakere i privat og offentlig sektor.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Studentsamskipnaden i Agder** (**SiA**) er en av Norges 14 studentsamskipnader. 

SiAs øverste organ er et kollegialt styre bestående av fem studenter (inkludert styreleder og nestleder), tre fra medlemsinstitusjonene og to ansatte. Styret består av Kjetil Nyjordet (leder), Hilde Hagen (nestleder), Preben Jakobsen Bjørnestad, Rolf Bjarne Larsen, Simen E. Solberg, Kjetil Hellang, Greta Hilding, Veslemøy Rabe, Mirna Krpo og Mona Holta Holen. Daglig leder er Pål Harv.

SiA hadde en årsomsetning på 243,5 millioner kroner i 2016, og et resultat på 10,5 millioner.

#### Medlemsinstitusjoner

* Universitetet i Agder
* NLA Mediehøgskolen Gimlekollen
* Ansgar Teologiske Høgskole
* Folkeuniversitetet Sørlandet
* Noroff Kristiansand
* Fagskolen i Kristiansand.

Mellom disse dekker SiA velferdsbehovene til i underkant av 14 000 studenter. Fagskolen var siste som ble medlem i studentsamskipnaden, og ble meldt inn juni 2017. Dette er som konsekvens av Stortingsmelding 254 S (2016-2017) hvor regjering foreslår at fagskolen skal få rett til å melde seg inn i én studentsamskipnad, men er siste som ble medlem i studentsamskipnaden, som ble meldt inn juni 2017. Dette er som konsekvens av Stortingsmelding 254 S (2016-2017) hvor regjering foreslår at fagskolen skal få rett til å melde seg inn i én studentsamskipnad, men uten plikt.

Aktivitet
---------

SiA driver sin virksomhet i byene Kristiansand og Grimstad. Virksomheten består i boligutleie, barnehage, kafeer, bokhandel, kulturhus, idrettssenter og andre ulike velferdsordninger.

SiA kultur
----------

SiA kultur driver studenthusene Bluebox i Grimstad, Østsia i Kristiansand og er ansvarlig for studentfestivalene UGA og Studiestartfestivalen. Studenthuset Bluebox er Agders største konserthus, og har i perioden 2018-2019 arrangert konserter med blant andre Unge Ferrari, Sondre Justad og russekongen Tix.

Referanser
----------

1. ↑  SiO. «Studentsamskipnadene i Norge». *SiO* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 27. april 2017. Besøkt 19. mars 2018.
2. ↑  «Styret». *www.sia.no*. Arkivert fra originalen 9. mai 2017. Besøkt 19. mars 2018.
3. ↑  «Om oss». *www.sia.no*. Arkivert fra originalen 6. mai 2017. Besøkt 19. mars 2018.
4. ↑  «Årsregnskap». *sia.no*. Arkivert fra originalen 23. mars 2017. Besøkt 19. mars 2018.
5. ↑  «Studietilbud - Universitetet i Agder». *www.uia.no*. Arkivert fra originalen 1. februar 2016. Besøkt 26. januar 2016.
6. ↑  «SiA / Fagskolen». *fagskolen.vaf.no*. Arkivert fra originalen 17. mars 2018. Besøkt 19. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Studentsamskipnaden i Agder

| * v
* d
* r
Studentsamskipnader |
| --- |
| Agder **·** Arktisk **·** Gjøvik, Ålesund, Trondheim **·** Indre Finnmark **·** Innlandet **·** Molde **·** Nord **·** Oslo **·** Stavanger **·** Sørøst-Norge **·** Volda **·** Østfold **·** Ås **·** Vestlandet |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Huai Su** (forenklet kinesisk: 怀素; tradisjonell kinesisk: 怀素, født 737 i Yongzhou, død 799) var en buddhistisk munk og kalligraf på Tang-dynastiets tid. Mindre enn ti av hans verk har blitt bevart. Han og Zhang Xu regnes for de viktigste håndskriftkalligrafene i løpet av Tang-dynastiets tid.

Han ble født i det nåværende Lingling, Yongzhou, Hunan. Ikke mye er kjent om hans tidlige liv. Det er mulig at Huai Su var en nevø av dikteren Qian Qi (钱起). Han ble munk i sin barndom.

Det fortelles at han plantet banantrær ved tempelet han holdt til i og at han brukte bladene til å skrive på. Han hadde en trang til å drikke, hvilket virket inn på hans skrivestil.

Litteratur
----------

* Zhu, Guantian, "Huai Su"[*død lenke*]. *Encyclopedia of China* (Arts Edition), 1st ed.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL
 |



1. ↑  «怀素——隋唐书法-书法空间——永不落幕的书法博物馆». *www.9610.com*. Besøkt 7. november 2023.
2. ↑  «怀素——隋唐书法-书法空间——永不落幕的书法博物馆». *www.9610.com*. Besøkt 7. november 2023.
*Se også: Konows gate*

**Konows gate** (1–107, 2–96) er et gammelt veifar i bydel Gamle Oslo. Veien starter ved Oslo gate i Gamlebyen og løper østover langsmed Ekebergskrentens dramatiske og nordvendte forkastning, og videre over Kværner. Den vestre delen av veien het fram til 1901 **Gravergata**, et navn som trolig henspiller på arbeidene med å bryte løs alunskifer av Ekebergskrenten fra 1737 til 1815. Fra krysset med Ryenbergveien og videre østover het veien **Bakerengveien** med referanse til gården Bakerenga.

Like nord for utløpet fra Oslogate ligger Oslo hospital. Langs Ekebergsida står fremdeles en rekke gamle våningshus, nr. 3, 25, 27, 29, 31, 33, 35, 37, 41, 43, 45, 49, 51, 53, 55 og 63). Flere av bolighusene har tilhørende uthus. Eiendommene regnes i dag til den forstadsbebyggelsen som skjøt opp utenfor 1859-grensa – delvis definert av veiløpet for Konows gate. Noen av våningshusene var allerede kommet opp før 1859-utvidelsen. Bortsett fra nr. 3 og 63 er eiendommene regulert av Oslo kommune til spesialområde bevaring etter plan- og bygningsloven. I Konows gate 23 (som er revet) bodde den berømte «signekjerringa» Anne Brandfjeld (1815–1905) de siste tiårene av sitt liv. Hun hadde stor søkning fra hele østlandsområdet, og Konows gate ble på folkemunne kalt «De kloke koners gate».

Konows gate er også kjent fra spillefilmer og tv-serier som Olsenbanden jr. Huset i Konows gate 35 ble i alle filmene brukt som kulisse, selv om handlingen etter sigende finner sted på Kampen.

Det tradisjonelle veiløpet er brutt ved Konows gate 55, det vil si nr. 45 til nr. 55 er trengt opp i et hjørne ved hjelp av en midlertidig forstøtningsmur i betong satt opp på nødbudsjett på begynnelsen av 1930-tallet – derav det folkelige navnet «Nøds'n» på dette inneklemte strekket av det opprinnelige veifaret. Nord for nødmuren kommer Dyvekes vei vestfra og faller sammen med østre delen av Konows gate. Sammenknytningen mellom Dyvekes vei og østre delen av Konows gate skal ha funnet sted i andre halvdel av 1930-tallet. I en overgangsfase (det vil si før Dyvekes vei fram til østre strekket av Konows gate var ferdigstilt) gikk Konows gate i en liten sløyfe rundt nødmuren.

Etter å ha krysset den nordlige utkjørselen av Ekebergtunnelen løper Konows gate over Kværner gårds gamle marker, med Kværnerdumpa i Lodalen på nordsida og øvre deler av Kværnerområdet på sørsida. I Kværnerdumpa anlegges per i dag Kværnerbyen. Veien går over i Svartdalsveien etter Konows gate 107.

Galleri
-------

* Konows Gate. Kveldstid. Foto: Roman CieslakKonows Gate. Kveldstid. Foto: Roman Cieslak

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Knut Are Tvedt, red. (2000). «Konows gate». *Oslo byleksikon* (4. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 243. ISBN 82-573-0815-3.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (K)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* «Konows gate. "Dyvekes hus"». Historier.no. Besøkt 6. april 2019.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Edvard Munchs maleri «Pleiemødre i lagmannsretten» fra 1902 der motivet henspeiler på virkelige hendelser i Kristiania på begynnelsen av 1900-tallet, hvor fem pleiemødre hadde kvittet seg med uønskede barn. Rettssaken startet i september 1901 og alle fem ble funnet skyldige. To av dem ble dømt til livsvarig fengsel.
**Englemakeri** er et tidligere folkelig navn på den forbrytelse å motta pleiebarn, især født utenfor ekteskap, mot betaling og med forsett forsømme eller mishandle dem slik at de omkom, jamfør Almindelig borgerlig Straffelovs § 219, §§ 233 og 242.

I gamle dager, den gang Staten ikke så det som sin plikt å ta seg av gamle, syke og svake, hendte det at nyfødte barn, som var født utenfor ekteskap eller som foreldrene ikke så seg i stand til å forsørge, ble overlatt til et pleiehjem og en såkalt englemakerske. Englemakerskens jobb var å ta vare på barnet til etter konfirmasjonen. For dette fikk de en liten sum av moren, som selvsagt ikke dekket de virkelige kostnadene. Derfor ble flere englemakersker fristet til å ta livet av ungene, for deretter å ta inn en ny. 

Begrepet skal være brukt i aviser omkring 1860.

I dag forbindes en englemakerske med en som sørget for at ungen fikk så lite mat og pleie at den til slutt døde som følge av hva vi i dag vil karakterisere som grov omsorgssvikt. Hensikten var imidlertid oppnådd: Barnet var omskapt til en engel og foreldrene fri for enda en munn å mette, og ingen ble tiltalt for verken aktsomt eller uaktsomt drap. Omsorgssvikt var ikke straffbart på den tiden, da det bare var en nødvendig konsekvens av datidens fattigdom og nød.

Senere kan uttrykket også ha vært brukt om den illegale abortvirksomheten som gjerne ble utført av såkalte «kloke koner».[]

Referanser
----------

1. ↑  
Woll, Gerd (2. mars 2020). «Harmløs karikatur eller bitende sosialkritikk? Pleiemødre i lagmannsretten». Kunstavisen. Arkivert fra originalen 14. november 2023. Besøkt 14. november 2023.
2. ↑  «Englemakerskene i Kristiania», www.vi.no/familie

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lars Elisæus Larsen Vatnaland** (født 18. april 1892 i Bokn i Rogaland, død 9. mars 1983) var en norsk gårdbruker, fisker, organisasjonsmann og politiker (B). Han var stortingsrepresentant for Rogaland 1945–1961.

Han var sønn av fiskerbøndene Lars Matias Jensen Vatnaland og Oline Kristine Mortensdatter Nordhus i Bokn. Han giftet seg i 1914 med Elisa Teodora Trosnavaag. I 1916 overtok han svigerforeldrenes gård, og drev også fiske. 1937–1962 var han fiskeriinspektør for Vestlandet. Som enkemann giftet han seg i 1961 med Else Othilie Furre, enke etter ingeniør Berge Bergesen Furre og mor til historiker Berge Furre.

Vatnaland var engasjert i avholdsbevegelsen og delaktig i å etablere Bokn sparebank. 22 år gammel ble han kommunerevisor. Han ble med i Bondepartiet ved partidannelsen i 1920, og ledet Bokn bondeparti 1927–1940. Han var Bokns ordfører 1925–1934 og igjen etter frigjøringen våren 1945 og ut året.

Vatnaland var innvalgt på Stortinget fra Rogaland 1945–1961, etter å ha vært vararepresentant siden 1934. Han satt i Stortingets sjøfarts- og fiskerikomité, utenriks- og konstitusjonskomiteen og til sist som formann i samferdselskomiteen 1958–1961. Han var Stortingets varapresident 1948–1959, Lagtingets president 1959–1960 og igjen varapresident til han trådte ut av Stortinget i 1961. Ved Nils Trædals død i 1948 ble Vatnaland partiets nye parlamentariske leder, noe han var frem til 1958. Vatnaland var også Bondepartiets nestformann under Einar Frogner og Per Borten 1949–1959.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Elisæus\_Vatnaland[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 842[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Lars Elisæus Larsson Vatnaland, Norsk biografisk leksikon ID Elisæus\_Vatnaland, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Elisæus Vatnaland hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Elisæus Vatnaland hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* (no) Elisæus Vatnaland i Norsk biografisk leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget **·** Geni
 |
**Conchaspididae** er en liten familie med plantelus som hører til gruppen skjoldlus, Coccoidea. De er insekter med sugende munndeler og hører til i den store gruppen nebbmunner.

Utseende
--------

De voksne hunnene er forholdsvis gjenkjennelige som insekter, med korte bein og tynne, 3-5 leddete antenner, og markert kroppssegmentering, særlig på bakkroppen. Beina (som mangler hos én art) når ut til kroppens ytterkant. Leggen og foten er sammenvokst. Kroppen er vanligvis dekket av et skjold av voks som er mer eller mindre kjegleformet, gjerne med kjøler som stråler ut fra toppen ("vulkanformet"). På farge er de som oftest hvite, også voks-skjoldet er hvitt.

Levevis
-------

Familien lever på en rekke ulike planter, mest på busker og trær, men også på orkidéer, vortemelk-planter og flere andre grupper. Hunnene går gjennom fire nymfestadier, hannene gjennom fem.

Utbredelse
----------

Familien finnes i alle økosoner bortsett fra Antarktis, men forekomsten i Australia og den palearktiske sone begrenser seg trolig til innførte arter. De fleste er tropiske, men familien forekommer også i et ganske kjølig klima i det sørlige Sør-Amerika. De finnes ikke i Europa.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* ordenen Nebbmunner, Hemiptera
	+ underordenen Plantelus, Sternorrhyncha
		- overfamilien Skjoldlus, Coccoidea
			* familien Conchaspididae
				+ *Asceloconchaspis milleri* Williams
				+ slekten *Conchaspis* – 27 arter
				+ *Fagisuga triloba* Lindinger – sørlige Sør-Amerika
				+ *Paraconchaspis major* Mamet

Kilder
------

* Liste over alle beskrevne arter
* Conchaspididae på ScaleWeb
* Fauna Europaea, utbredelsesdatabase over europeiske dyr Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Conchaspididae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Conchaspididae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Conchaspididae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Conchaspididae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Conchaspididae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
*(Copris lunaris)* ♂

  

***Copris lunaris*** er en svart bille som hører til familien skarabider (Scarabaeidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Arten, som lever av kumøkk, kan minne om en liten neshornbille, men er mindre, mer tettbygd og hvelvet, og dekkvingene har tydelige lengdestriper. Det er publisert et funn av arten fra Sør-Østlandet, men dette er tvilsomt og arten blir i dag ikke regnet som en norsk bille.

Utseende
--------

En ganske stor (16-24 millimeter), kraftig, blankt svart gjødselbille. Arten minner overflatisk om en tordivel, men hannen kjennes lett på at den har et langt, krumt horn i pannen, beina er også noe spinklere enn hos tordivler. Hodet er bredt og spadeformet med små fasettøyne, antennene ganske korte. Pronotum er kraftig uthulet foran, i det minste hos hannen. De hvelvede dekkvingene har dype lengdestriper.

Levevis
-------

Denne billen finnes helst i tilknytning til kumøkk. Den graver dype sjakter under en kuruke og graver ned store mengder møkk som de legger egg på. Hannen graver gangene, hunnen arbeider møkka til glatte kuler som hun legger egg på. Hun passer disse i rundt fire måneder mens larvene utvikler seg. De voksne billene ses helst vår og høst.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i det meste av Europa, unntatt den nordøstligste delen.

Systematisk plassering
----------------------

Hann, hunn og noen anatomiske detaljer
**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, Scarabaeidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien gjødselgravere (Scarabaeinae) Latreille, 1806
					- *Copris lunaris* (Linnaeus, 1758)

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.
* Fauna Europaea Web Service Version 2.4 (2011) Utbredelsesdatabase for europeiske dyr Arkivert 2. juni 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Copris lunaris* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Copris lunaris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Copris lunaris* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Copris lunaris* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Copris lunaris* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Copris lunaris* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Copris lunaris* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Copris lunaris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Copris lunaris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Copris lunaris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Cylapinae** er en delgruppe (underfamilie) av bladteger, en familiegruppe av tegene.

Cylapinae tilhører nebbmunnene som har det til felles at munndelene er sugende og at de suger opp næringen. Nebbmunner lever av plantesaft fra planter og trær, men noen få bladteger er rovdyr i perioder eller visse stadier i livet og suger ut kroppsvæske fra andre dyr.

Teger har ufullstendig forvandling, overgang fra nyklekt larve til det voksne kjønnsmodne insektet går gradvis gjennom flere hudskift (nymfestadier). Nymfene ligner mer og mer på de voksne (imago) for hvert hudskifte.

Systematisk inndeling / slekter
-------------------------------

Bladteger er den mest artsrike familien av teger (Heteroptera), med over 10 000 kjente arter. Nye arter oppdages fortsatt, men det er mest i de varme områdene av verden. Særlig regnskogene har et rikt artsmangfold.

**Treliste**
* gruppe **teger** (Heteroptera)
	+ delgruppe **Cimicomorpha**
		- familien **bladteger** (Miridae)
			* underfamilien **Cylapinae**
				+ *Fulvius*

Kilder
------

* Fauna Europaea Web Service (2004) Fauna Europaea version 1.1, www.faunaeur.org

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cylapinae* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Cylapinae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Cylapinae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Cylapinae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cylapinae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cylapinae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære
Segl for Estlands bank
Hovedkontoret for Estlands bank
**Estlands bank** (estisk: Eesti Pank) er sentralbanken i Estland. 

Banken ble grunnlagt 24. februar 1919, etter en beslutning av landets midlertidige regjering. Estland erklærte seg selvstendig fra Russland 24. februar 1918, men ble ikke formelt løsrevet før 2. februar 1920. Bankens første sentralbanksjef var Mihkel Pung.

Fra Sovjetunionen reokkuperte Estland i 1940 til de igjen ble selvstendige i 1991 hadde sentralbanken i praksis ingen funksjon, siden landets penge- og kredittpolitikk var detaljstyrt fra sovjetisk side. Da bank-krisen i Sovjetunionen startet i 1987, og grepet rundt de sovjetiske republikkene (Estland het da ESSR – Den estiske sovjetiske sosialistiske republikk) avtok, nedsatte Eesti Pank en arbeidsgruppe som jobbet med re-etableringen av banken, og introduksjonen av egen valuta. 

Overgangsprogrammet ble presentert overfor regjeringen i desember 1989, der valutaen ble presentert; 1 kroon = 100 sent. ESSRs høyesterett vedtok 15. desember en resolusjon som re-etablerte Eesti Pank og landets nye valuta. Rein Otsason ble nominert som bankens nye president. 

Per april 2017 er Ardo Hansson sentralbanksjef, og banken har følgende hovedoppgaver: 

* bidra til estisk økonomisk politikk ved å implementere pengepolitikk, være rådgiver overfor regjeringen og utøve internasjonalt samarbeid
* være ansvarlig for finansiell stabilitet ved å utvikle landets finansnæring og betalingssystemer
* utstede landets valuta

Siden Estland er medlem av EU, er også sentralbanken medlem av ESSB – Det europeiske systemet av sentralbanker og Eurosamarbeidet. På denne måten har banken innflytelse på pengepolitikken og den økonomiske politikken både i Estland og i EU.

Hovedmålsettingen i ESSB er å bevare prisstabilitet i EU-regionen. For tiden er dette inflasjonsmålet satt til 2%.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Ardo Hansson, besøkt 10. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bank of Estonia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Det europeiske system av sentralbanker |
| --- |
| 
Den europeiske sentralbank **·**
Belgias nasjonalbank **·**
Bulgarias nasjonalbank **·**
Danmarks Nationalbank **·**
Estlands bank **·**
Finlands Bank **·**
Banque de France **·**
Den greske sentralbanken **·**
Irlands sentralbank **·**
Italias bank **·**
Kypros’ sentralbank **·**
Latvias bank **·**
Litauens bank **·**
Luxembourgs sentralbank **·**
Maltas sentralbank **·**
Nederlands bank **·**
Polens nasjonalbank **·**
Portugals bank **·**
Romanias nasjonalbank **·**
Slovakias nasjonalbank **·**
Slovenias bank **·**
Spanias bank **·**
Bank of England **·**
Sveriges Riksbank **·**
Tsjekkias nasjonalbank **·**
Deutsche Bundesbank **·**
Ungarns sentralbank **·**
Østerrikes nasjonalbank
 |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
***Sniper 2*** er en amerikansk film fra 2002. Hovedrollene spilles av Tom Berenger, Bokeem Woodbine og Erika Marozsán. Den handler om en skarpskytter som får i oppdrag å ta ut en serbisk general ansvarlig for etnisk rensing. Dette er en direkte oppfølger til filmen *Sniper* fra 1993 og del av Sniper-filmserien.

Sammendrag
----------

Tidligere skarpskytter i US Marine Corps, Thomas Beckett (Tom Berenger) måtte amputere en finger etter hendelsene i den første filmen. Han har gitt seg i militæret, når han møter CIA-offiser James Eckles (Dan Butler) og oberst David McKenna. Selv om han mistet en pekefinger, så kan han fremdeles avfyre en pistol ved å bruke en langfinger isteden. Beckett blir gitt i oppdrag å myrde en serbisk general, Mile Valstoria, som er ansvarlig for etnisk rensing på Balkan. 

CIA frykter at Valstoria og hans handlinger kommer til å skape en større konflikt i regionen. Beckett samtykker til oppdraget, men bor om å få med seg en spotter. Beckett blir introdusert for Jake Cole (Bokeem Woodbine), en erfaren skarpskytter på dødscelle etter å ha drept en føderal agent. Men Cole blir sluppet løs og benådet hvis han deltar i oppdraget. De reiser til Serbia og møter en kvinne som heter Sophia. Hun tar de med til en leilighet, som ligger i nærheten av der Valstoria skal dukke opp.

Neste morgen tar Beckett ut målet, men drapet på Valstoria gjør at hele byen blir avstengt. De prøver å komme seg unna. Cole blir tatt til fange, men Beckett klarer å stikke av. Med hjelp fra Sophias brødre, Zoran og Vojislav, får de løs Cole samt en annen fange som heter Pavel. Samme kveld - ved et forlatt fabrikk-lokale - blir de angrepet, og både Vojislav og Zoran blir drept. Beckett, Pavel og Cole går til fots til en annen by, og blir overfalt i en skog. Cole blir hardt skadd, men Pavel og Beckett bærer ham inn i et helikopter som skal frakte dem vekk. Cole sier, "Freedom!" før han dør av skadene sine.

Rolleliste
----------

* Tom Berenger som Thomas Beckett
* Bokeem Woodbine som Jake Cole
* Tamás Puskás som Pavel
* Dan Butler som James Eckles
* Linden Ashby som oberst David McKenna.
* Erika Marozsán som Sophia
* Barna Illyés som Vojislav

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sniper 2* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Sniper 2* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Sniper 2* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Sniper 2* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Sniper 2* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Sniper 2* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Sniper 2* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Sniper 2* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
Tennspole fra Bosch.
En **tennspole**, eller **coil**, er en viktig del av tenningssystemet i en bensinmotor. Coilen har til oppgave å omforme lavspent strøm til å levere strømstøt med en så høy spenning at gnistene under alle forhold springer over tennpluggelektrodene. I et tradisjonelt tenningssystem med fordeler går det en ledning (coilkabel) fra coilen til fordeleren, og derfra én pluggledning til hver av tennpluggene. Tennspoler av nyere dato benytter «opphakket» strøm (eng.: switching power supply), mens tennspoler av eldre modell benytter en transformator.

Beskrivelse av tennspoler av eldre modell
-----------------------------------------

I den følgende beskrivelsen av coilens virkning er det tatt utgangspunkt i tenningsanlegg for eldre biler og fordeler med stifter.

Coilen har en jernkjerne sammensatt av tynne jernplater. Coilens sekundærvikling består av tynn tråd viklet utenpå jernkjernen. Primærviklingen er av tykkere tråd, og ligger ytterst for at varmen som oppstår på grunn av strømgjennomgangen bedre kan ledes bort. Primær- og sekundærviklingen begynner begge ved coilens ene lavspenningstilkobling (6 eller 12 volt). Sekundærviklingens andre ende går til coilens høyspentuttak (coiltårnet). Primærviklingen går til lavspentuttaket på coilen og videreføres over stiftene i fordeleren til «gods». 

Når det går strøm gjennom coilens primærvikling, omgis coilen av et kraftlinjefelt. Når strømmen brytes (via stiftene i fordeleren), faller kraftlinjefeltet brått sammen. Dette medfører at de enkelte kraftlinjene skjærer vindingene i sekundærviklingen, hvor det induseres en spenning. Størrelsen på denne spenningen avhenger blant annet av hvor raskt kraftlinjefeltet bryter sammen, av strømstyrken i primærviklingen og av antall vindinger i vindingene[*klargjør*]. Sekundærviklingen i en bilcoil har flere tusen viklinger mer enn i primærviklingen. Den maksimale sekundærspenningen vil altså kunne økes med økt spenning i primærvindingen. Av praktiske grunner sørger man for at denne strømstyrken ikke økes ut over 2 til 4 ampere, ettersom større strømstyrke vil redusere levetiden til stiftene i fordeleren og medføre at coilen blir for varm. 

Sekundærspenningen i coilen synker når turtallet i motoren øker. Dette er en ulempe når man installerer tenningsanlegg med stifter i bilmotorer. Årsaken til dette er at stiftene i fordeleren ved stigende turtall er lukket i stadig kortere tid, og at denne tiden ikke er tilstrekkelig lang til at strømmen, og dermed kraftlinjefeltet, får bygget seg opp til sin fulle styrke.[*klargjør*] Da kraftlinjefeltets styrke er en av de faktorer som påvirker den induserte spenning blir altså denne mindre.[*klargjør*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
*Libera Me*, 221 x 460 cm, oljemaleri på lerret, 2007. Fra indisk Himalaya, med sentrum av Melkeveien sett fra Hubble-teleskopet.
**Dag Hol** (født 26. oktober 1951 i Hamburg) er en norsk figurativ maler og grafiker. 

Han er utdannet ved Statens kunstakademi fra 1980 til 1984 og har vært elev av Gunnar Dietrichson og Odd Nerdrum. Før han begynte på Statens Kunstakademi, studerte han nordisk, fransk og tysk språk og litteratur ved Universitetet i Oslo. Han debuterte som kunstner med separatutstilling i 1983.

Hans arbeider er påvirket av eldre malerkunst, fra renessansen til romantikken. Han har også studert indisk, japansk og kinesisk klassisk kunst og filosofi. Han har holdt en rekke kunstfilosofiske foredrag i Norge, USA, India og Taiwan bl.a. med tittelen *The Art of Doing*. 

I januar 1994 ble Hols portrett av Aloisius Gonzaga, skytshelgen for blant andre AIDS-syke, avduket under åpningen av Maria Regina-hemmet i Stockholm. Hol malte portrettet på sitt atelier på Skøyen og fraktet det selv til det svenske hvilehjemmet som var bygd for å ta imot døende AIDS-pasienter.

På Hols separatutstilling i Oslo rådhus i mars 2012 kom mer enn 3.000 mennesker på åpningen, og mer enn 21.000 mennesker i de tre ukene utstillingen var åpen

I 2016 holdt Hol en ny separatutstilling i Rådhusgalleriet i Oslo. Utstillingen med tema "requiem og vann", ble åpnet av tidligere statsminister Kåre Willoch. Hol bor med sin kone Yachi i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 5. august 2020. Besøkt 24. juli 2020.
4. ↑  Siw Grindaker: «Norsk AIDS-helgen til svensk klinikk», *Dagbladet* 13. januar 1994
5. ↑  Dag Hols hjemmeside
6. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. juli 2020. Besøkt 24. juli 2020.

Litteratur
----------

* Artikkel i *Store norske leksikon*, Kunnskapsforlaget, 2005-2007

Eksterne lenker
---------------

* Privat nettside Arkivert 29. november 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Atomkrigføring er et vanlig tema i scenarier av tredje verdenskrig. En slik konflikt har blitt antatt å resultere i utryddelse av mennesker.
**Tredje verdenskrig** er et navn som ofte gis til et tenkt tilfelle av en ny verdenskrig etter andre verdenskrig. Begrepet er tatt i bruk så tidlig som i 1941.

På bakgrunn av Manhattanprosjektets utvikling av atomvåpen, som ble brukt i avslutningen av andre verdenskrig (atombombene over Hiroshima og Nagasaki), og den senere utbredelsen av atomvåpen i en rekke land, spekuleres det tidvis i om en tredje verdenskrig vil kunne medføre en verdensvid ødeleggelse av menneskelig sivilisasjon.

Ulike større militære konflikter som har funnet sted i ettertid av andre verdenskrig (slik som Russlands invasjon av Ukraina 2022) har ofte blitt ansett som mulige utløsende faktorer for en tredje verdenskrig. Også andre hendelser har skapt frykt for at man kunne utløse en tredje verdenskrig, slik som Cubakrisen eller raketthendelsen på Andøya i 1995. Alvorlige hendelser som ikke var kjent på tidspunktet de skjedde, inkluderer Stanislav Petrovs avvergelse av et mulig atomangrep i 1983.

Referanser
----------

1. ↑  «National Affairs: World War III?». Time. 3. november 1941.

Eksterne lenker
---------------

* (en) World War III – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BBC Things
 |
***Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit*** er et 3D-plattformspill som kom ut til PlayStation 2 og Xbox i 2005. Det kom også ut til mobiltelefoner gjennom J2ME. Spillet er basert på filmen *Wallace og Gromit og varulvkaninens forbannelse*. Det ble utviklet av Frontier Developments.

Handling
--------

Hovedpersonene er Wallace og Gromi hvis nye firma, som de har kalt Anti-Pesto, får i oppdrag å holde kaniner unna den kommende Giant Vegetable Competition - som har blitt drevet av Lady Tottingtons familie ved Tottington Hall i 517 år. Men Wallace sin maskin «Mind-O-Matic» har blitt stjålet av Lady Tottingtons frier, Victor Quartermaine. Spillet er delt inn i fire distrikter; The Town Centre, Wallersey havn, Grimsley industri-området og Tottington Hall. I hvert distrikt er det minst én «arena» et område som Anti-Pesto må rydde for skadedyr. 

Wallace, Gromit og Hutch har hver sin primære enhet som kan fange skadedyr, kalt The BunGun. Dette utstyret kan brukes til å suge opp skadedyr og skyte dem ned i et avløp. I avløpene blir skadedyrene fraktet gjennom kloakk-systemet inn i Wallace og Gromits kjeller, hvor de blir holdt fanget. Underveis i spillet tilbyr en spåkone, Madame Winnie Bago som ble venn med Wallace og Gromit etter at de fikset varebilen hennes, dem tips og hint for å hjelpe dem med å gjennomføre alle oppgavene.

Referanser
----------

1. ↑   Redump.org[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Castro, Juan (30. september 2005). «Wallace & Gromit: Curse of the Were-Rabbit». *IGN* **(engelsk)**. Besøkt 18. mai 2023.
3. ↑  «IGN: Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit Review». *web.archive.org*. 28. desember 2005. Arkivert fra originalen 28. desember 2005. Besøkt 18. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *Wallace & Gromit: The Curse of the Were-Rabbit* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill