recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Kapital*** er et norsk blad med redaksjon i Oslo som skriver nyheter om næringsliv, børs, finans og økonomisk politikk. Det ble stiftet i 1971 av Trygve Hegnar, som fortsatt er bladets redaktør. Bladet kommer ut annenhver torsdag.

Bakgrunn
--------

*Kapital* utkom første gang 5. mars 1971. Det førte til en total endring av norsk næringslivsjournalistikk, fra servil dekning til kritisk omtale. Bladet er blant annet kjent for sin liste over de 400 rikeste i Norge, etter mål av den berømte listen til det amerikanske tidsskriftet *Forbes*. Det er også kjent for portrettintervjuene som Niels Chr. Geelmuyden skriver. *Kapital* har også avslørt flere kritikkverdige forhold i norsk nærings- og samfunnsliv. Blant annet ble Finance Credit, norgeshistoriens største bedragerisak, avslørt i *Kapital*. Bladets tøffe linje har medført flere injuriesøksmål eller trusler om søksmål, men med unntak av OBOS-saken fra 1979 – etter at *Kapital* tidligere hadde avslørt smøring i OBOS, men ikke påvist at smøringen gav resultater – har bladet vunnet alle sakene.

Flere kjente personer har vært ansatt i *Kapital* i løpet av sine karrierer. Det gjelder blant andre Svein Støle, grunder og styreformann i meglerhuset Pareto, Knut Ivar Skeid og Odd Harald Hauge. De to sistnevnte startet *Nettavisen* sammen.

Referanser
----------

1. ↑  «Historien : Revolusjonerte næringslivsjournalistikken». Arkivert fra originalen 30. september 2017. Besøkt 30. september 2017. «"Det mangler et friskt, dog seriøst og virkelig informerende økonomisk tidsskrift i Norge", uttalte Trygve Hegnar ved lanseringen av Kapital i mars 1971.»
2. ↑  Einar Lie (30. september 2017). «Næringslivsjournalistikken står i fare for å havne i et ekkokammer». Aftenposten. Besøkt 30. september 2017. «Endringen kom først med Trygve Hegnars Kapital, som fra 1970-tallet av presenterte kritisk, ofte personrettet journalistikk.»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Gjøglerørn** (*Terathopius ecaudatus*) er en middelstor ørn i haukefamilien (Accipitridae). Dens nærmeste slektning er slangeørn. Den er eneste medlem av slekten *Terathopius*. 

Gjøglerørnen lever i Afrika sør for Sahara, og særlig i det sørlige Afrika; den forekommer også i sørvestlige delen av Den arabiske halvøy. Den finnes normalt på savanner og i åpne skogsterreng, og unngår generelt tette skoger og våtmarker. Den er både jeger og åtseleter, og vil fange pattedyr på størrelsen til små antiloper, fugler, reptiler, og insekter.

Gjøglerørn er i 2020 oppført som sterkt truet på IUCNs rødliste.

Beskrivelse
-----------

Gjøglerørnen er lett gjenkjennelig med sitt røde ansikt, nebb, og ben, som gir kontrast til den mørke fjærdrakten. Hodet og undersiden er svart, baksiden og halen brun, og skuldrene er grå. Hunnen skiller seg fra hannen med å ha brune sekundære vingefjær. Halen er meget kort, og sammen med den hvite og svarte undersiden av vingene er den lett å identifisere i luften. Hunner kan også skilles fra hanner i luften ved at de har et smalt bånd av svart langs kanten på vingene, mens den svarte kanten hos hannene er mye bredere. Ungfugler er brune i fargen, har grønnaktig ansiktshud, og har lengre halefjær enn voksne. Det tar sju til åtte år å nå voksen fjærdrakt og farge. Voksne når en lengde på gjennomsnittlig 55-70 cm, og vingespennet kan nå opp til 186 cm.

Opphav til navnet
-----------------

Det engelske navnet på gjøglerørn er *bateleur* og kommer fra det franske ordet for «gateunderholder». Dette franske ordet brukes også for linedansere, og fuglen har fått sitt navn etter hvordan den justerer vingene fra side til side som om den prøver å holde balansen mens den svever i luften. Denne karakteristiske bevegelsen i luften er også et avslørende tegn når den skal identifiseres.

Referanser
----------

1. 1 2 3  BirdLife International. 2020. Terathopius ecaudatus. The IUCN Red List of Threatened Species 2020: e.T22695289A174413323.. Downloaded on 06 June 2021.
2. ↑  Bateleur Species text in *The Atlas of Southern African Birds*.
3. ↑  Gjøglerørn Arkivert 22. september 2015 hos Wayback Machine. på bloggen Idle Wanderer

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Gjøglerørn* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Gjøglerørn* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Gjøglerørn* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Gjøglerørn* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Terathopius ecaudatus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Terathopius ecaudatus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Terathopius ecaudatus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Gjøljavatnet** (også kalt **Store Gjølgavatnet**) er en innsjø i Ørland kommune i Trøndelag. Den er regulert som magasin for Teksdal kraftverk og er skilt fra Teksdalsvatnet med en dam bygd i 1951.

Idrett og kulturhistorie
------------------------

Triatlon Gjølgavatnet er et arrangement som går årlig i juli måned. På nordsiden av vannet finnes dyremalerier fra steinalderen.

Krigshistorie fra annen verdenskrig
-----------------------------------

Tysbotn ved Gjølgavatnet var et gårdsbruk som ble drevet av Lina (Dorthea Nikoline Johansdatter Fiksdal) og Jørgen Tysbotn født 1. februar 1889. Jørgen Tysbotn står sentralt i Fosen-historien som en av grensevaktene på Fosen under unionsoppløsningen av Sverige i 1905. Senere under den annen verdenskrig ble han en sentral rolle for motstandsbevegelsen på Fosenhalvøya. Blant mange andre drev han motstandsarbeid på denne avsideliggende gården. Ett av våpenlagrene til Milorg på Fosen var stasjonert her på gården ved «våpenhytta». Pga tyskernes oppdagelse og arrestasjonen under Operasjon Oleander via en angiver ble Jørgen Tysbotn sendt til Grini fangeleir til freden kom. Jørgen ble preget resten av livet av mishandlingen han ble utsatt for under fangenskap. Jørgen døde 28. februar 1955.

Adkomst
-------

Grandalsosen rasteplass langs fylkesvei 710 ligger ved sørsiden av Gjølgavatnet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 2. juli 2015
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 2. juli 2015
3. ↑  «Gjøljavatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 30. oktober 2016.

Litteratur
----------

* Fosen historielag, årbok 1995, side 115-122
* Leif Johan Igletorp, 1995 – side 115
* Årshefte for Stjørna heimbygdslag år 2009

Eksterne lenker
---------------

* Mølnagården Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Fosna-Folket Arkivert 28. oktober 2005 hos Wayback Machine.
* Minneord om Jørgen Tysbotn
* Triatlon Gjølgavatnet
* Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Matching Mole** er et tidligere eksperimentelt band innenfor progressiv rock og undersjangeren Canterbury best kjent for sangen «*O Caroline*». Bandet ble startet i oktober 1971 av Robert Wyatt rett etter at han forlot Soft Machine og ga ut soloutgivelsen *The End of an Ear* (1970). I Matching Mole fortsatte han i sin rolle som vokalist og trommeslager. Han fikk med seg keyboardisten Dave Sinclair (fra Caravan) på orgel og piano, Phil Miller på gitar og Bill MacCormick (fra Quiet Sun) på bassgitar. Bandnavnet var et ordspill på det franske ordet *Machine Molle*, som er en ren oversettelse av Wyatts tidligere band Soft Machine.

Deres første utgivelse ble gitt ut i april 1972, et album som i hovedsak ble komponert av Wyatt, med unntak av låtene «*O Caroline*» (som var i samarbeid med Dave Sinclair og som handlet om Wyatts brudd med hans daværende kjæreste Caroline Coon) samt Phil Millers «*Part Of The Dance*». På gruppens andre utgivelse *Matching Mole's Little Red Record*, som kom ut i november 1972 og som ble produsert av Robert Fripp, ble Dave Sinclair erstattet av keybaordisten og komponisten Dave MacRae. Denne utgivelsen ble regnet som et bandarbeid, hvor Wyatt konsentrerte seg om tekstene og vokalene, mens melodiene og komposisjonen ble overlatt til resten av medlemmene.

Matching Mole ble oppløst sent i september 1972 rett etter fullførelsen av en Europaturné hvor de var oppvarmingsband for Soft Machine. Etter dette stiftet Dave Sinclair og Phil Miller til det mer suksessrike bandet Hatfield and the North. En ny besetning bestående av Robert Wyatt, Bill MacCormick, keyboardisten Francis Monkman (fra Curved Air) og jazzsaksonisten Gary Windo var igang med å spille inn et nytt studioalbum i 1973, men dette ble kansellert da Wyatt falt ut av et vindu under en fest og ble paralysert fra livet, slik at han ikke lenger kunne bidra på trommer.

Diskografi
----------

* 1972 – *Matching Mole* (CBS 64850)
* 1972 – *Matching Mole's Little Red Record* (CBS 65260)
* 1995 – *BBC Radio 1 Live in Concert* (BBC Windsong)
* 2001 – *Smoke Signals* (Cuneiform)
* 2002 – *March* (Cuneiform)
* 2007 – *On the Radio* (Hux)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matching Mole på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Matching Mole på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Matching Mole på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Matching Mole på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Matang Sinh** (født 1953, død 6. mai 2021 i Dehli i India) var en indisk politiker.

Han kom fra distriktet Tinsukia i Assam, øst i India. Han var en leder innen partiet Indian National Congress og regjeringsministeri India. Han ble innvalgt i Rajya Sabha fra Assam i 1992 og gjorde tjeneste som *Union Minister of State* for parlamentarariske anliggender fra 1994 til 1998. Han var en nær medarbeider til statsminister P.V. Narasimha Rao. I 1998 ble han ekskludert etter å ha kommet med krasse uttalelser om Sonia Gandhi.

Sinh ble arrestert av CBI den 31. januar 2015 for påstått delaktighet i Saradha-Chit-finansskandalen. Hans ekskone Manoranjana Singh ble også implisert.

Han døde 6. mai 2021 av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   www.thehindu.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Brief Biodata». *Rajyasabha.nic.in*.
3. ↑  PM Narasimha Rao inducts unknown political entity, Matang Singh, into council of ministers
4. ↑  «Saradha scam: CBI arrests former Union minister Matang Sinh». *Times of India*.
5. ↑  «Former Congress MP Matang Singh to be questioned by Saradha commisison». *Times of India*.
6. ↑  «Matang Singh - Digvijay Singh - Congress - Sonia Gandhi - UPA». *Oneindia.com*.
7. ↑  «Former Union Minister Matang Sinh dies of COVID-19 complications». *The Hindu* **(engelsk)**. 6. mai 2021. ISSN 0971-751X. Besøkt 7. mai 2021.
**Michael Holmboe** (født 8. mai 1852 i Tromsø, død 18. august 1918 i Kristiania) var en norsk lege og medisinaldirektør. 

Michael Holmboe ble utdannet lege i 1876, senere ble han også spesialist i psykiatri. Etter å ha vært feltlasarettlege under den tyrkisk-russiske krig i 1877-78 og assistentlege i Tvedestrand et par år ble han reservelege ved Rotvold sinnssykeasyl, der han ble til 1893. 

I 1893 ble Holmboe utnevnt til medisinaldirektør (leder for Medisinaldirektoratet som var opprettet i 1891). I dette embetet ble han til sin død i 1918. Han foretok en rekke reiser og deltok i internasjonale kongresser. 

Holmboe spilte en sentral rolle i arbeidet med tuberkuloseloven fra 1900, den første i sitt slag i verden. 

Gjennom lov om offentlige legeforretninger fra 1912 ble det offentlige legevesen sterkt i de følgende årene utvidet med 180 nye legestillinger i kommunene, og amtslegeembeter med lovforankring, som sentrale helsemyndighetenes representanter på fylkesnivå.

Utmerkelser
-----------

Holmboe ble tildelt en rekke ordener for sitt virke. Han ble i 1896 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs orden og i 1904 forfremmet til kommandør «for fortjenstfuld Embedsvirksomhed». Han var videre kommandør av Nordstjerneordenen og innehaver av 4. klasse av Mecidi-ordenen.

Familie
-------

Han var sønn av Caroline Birgitte Killengreen (1827–53) og Jens Holmboe (1821–1891). Faren var rundt 1850 sakfører i Tromsø, men ble senere amtmann og statsråd. I 1879 giftet Michael seg med Eleanore Vogt (1857–1901) fra Tvedestrand. Av barna ble Jens Holmboe (1880–1943) kjent botaniker, Herdis Holmboe (1881–1967) rektor og Fredrik Vogt Holmboe (1886–1954) veterinær og insektsforsker.

*Se Holmboe for mer om farsslekta*

Referanser
----------

1. ↑   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no, besøkt 4. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norges leger, www.nb.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Edvard Bull d.e. Anders Krogvig og Gerhard Gran (red.): *Norsk biografisk leksikon.* Oslo: Aschehoug, 1934, bind 6, ss. 262-63


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Gotfred Eugen Bentsen** | **Medisinaldirektør / Helsedirektør**(1893–1918) | Etterfølger:**Harald Mathias Gram** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
Great Ocean Road ved Lorne i februar 2012.
**Great Ocean Road** er en 243 kilometer lang turistvei langs kysten mellom Torquay og Allansford i Victoria, Australia, i området sørvest for Melbourne. Veien går forbi kjente naturlige severdigheter som Loch Ard Gorge, The Grotto, London Arch (tidligere London Bridge) og De tolv apostler i Port Campbell nasjonalpark, i tillegg til steder som Anglesea, Aireys Inlet, Lorne, Wye River, Kennett River, Apollo Bay, Lavers Hill, Port Campbell og Peterborough.

Historie
--------

Great Ocean Road ble bygget av hjemvendte soldater fra første verdenskrig (ANZAC) for å hedre falne medsoldater. I 1917 ble selskapet *Great Ocean Road Trust Pty Ltd* stiftet for å organisere byggingen og drifte veien, mens den hovedsakelig skulle finaniseres ved hjelp av bompenger helt til utgiftene var nedbetalt. Etter dette skulle veien gis vederlagsfritt over til delstaten. Byggingen av veien startet i 1919, og den første delstrekningen åpnet i 1922. Hele veien var ferdig i 1932, og allerede i 1936 var den ferdig nedbetalt.

7. april 2011 ble veien og tilhørende naturområder innskrevet på Australian National Heritage List.

Referanser
----------

1. ↑  «The Great Ocean Road» **(engelsk)**. The Sydney Mail. 1. mai 1935. s. 6.
2. ↑  «Road's still great, 75 years on» **(engelsk)**. The Age. 10. april 2007. Besøkt 1. mai 2016.
3. ↑  «Inclusion of a place in the National Heritage List – Great Ocean Road and Scenic Environs» (PDF) **(engelsk)**. Commonwealth of Australia. 8. juni 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Great Ocean Road – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Great Ocean Road – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* National Heritage Places - Great Ocean Road and Scenic Environs

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Vesterbrogade 40 på et bilde fra 1899. Slike hus ble renovert og blant annet utstyrt med bedre sanitæranlegg. Akkurat denne bygningen ble revet i 1907 for å gi plass for Det ny Teater.   
Fra   
Det Kongelige Bibliotek
**Byfornyelsen** i København var en handlingsplan som ble satt i verk for å få rettet opp på de sosiale skjevheter som var oppstått i brokvarterene i København fra 1960-årene og frem til byfornyelsen ble iverksatt i 1991. Byfornyelsen pågikk frem til 2005.

Byfornyelsens mål var å heve boligstandarden i størstedelen av de gamle arbeiderboligene som ble oppført mot slutten av 1800-tallet, og de fysiske endringene omfattet derfor typisk sanitære forhold. Mens man i de foregående årtier hadde gjennomført saneringer (riving av enkelthus og kvartaler), var byfornyelse en ny tilgang til de sosiale utfordringer forbundet med de mange gamle boliger. Byfornyelsen ble blant annet foretrukket da man, i motsetning til nybygging, primært gjorde investeringene innenlands, og dermed også bidro til å styrke den danske, og særlig den københavnske økonomien i krisen i 1990-årene.

Bare på Vesterbro omfattet byfornyelsen 29 boligblokker, noe som tilsvarer rundt 5 000 boliger med ca. 8 000 beboere, som midlertidig eller permanent fikk nye boliger.

Situasjonen omkring 1990 var at det på Vesterbro var mange hus på syv etasjer som manglet heis, noe som førte til at de øverste etasjene sto tomme. Det medførte at rusmiddelavhengige okkuperte mange av de øverste boligene.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Om byfornyelse, artikkel fra *Den store danske*
* (da) Rapport om byfornyelsen (pdf-fil)

Portal: Danmark
**Bygdaelva** er et vassdrag i Sunnylven i Stranda og Stryn kommuner. Elven munner ut i Sunnylvsfjorden ved Hellesylt. Nedbørsfeltet er på 152 km2 og strekker seg over 1600 moh. i fjelltraktene ved grensen mellom Stranda og Stryn kommuner, mellom Geirangerfjorden og Oppstrynsvatnet (for eksempel Holedalsfjellet og Fedalsnibba). Omkring 20 % av nedbørsfeltet er i Stryn. Ved Frøysa løper elver fra flere dalfører sammen i hovedelven. Middelvannføringen er 8,4 m3/s. Sideelven Haugedalselva brukes til drikkevann.

Årlig nedbør i nedbørsfeltet på 1500 til 2000 mm med maritimt klima i lavlandet og subarktisk i de alpine områdene. Det ligger mindre botnbreer i nedbørsfeltet. Vassdraget har tilførsel fra sidedalene Frøysadalen, Holedalen og Haugedalen og disse dalene har trappetrinsformet profil langs vassdraget med basseng, terskler, stryk og fosser. Elven er laksførende 2 km fra fjorden og har tidligere vært infisert av gyrodactylys salaris. Ovenfor den lakseførende strekningen finnes stasjonær ørret. Det totale vannkraftpotensialet er 270 GWh årsproduksjon. Deler av vannkraftressursene er utnyttet i Stadheim kraftverk. Stadheimsfallene ble bygget ut første gang i 1927 i Hellesylt kraftverk og forsynte Hellesylt med kraft til 1960-årene.

Like ved munningen ved Hellesylt munner også Langedalselva ut i Hellesyltfossen.

Håndkolorert foto fra omkring 1900 viser elvemunningen bak Hellesylt kirken og hoteller

Referanser
----------

1. 1 2  NVE Atlas Arkivert 27. desember 2014 hos Wayback Machine. Elvenett, lest 6. mars 2016.
2. ↑  Morten W. Melby og Geir Gaarder 1999. *Verdier i Bygdaelva, Stranda kommune i Møre og Romsdal.* Utgitt av Direktoratet for naturforvaltnng i samarbeid med Norges vassdrag- og energidirektorat. VVV-rapport 2001.6. Trondheim
3. ↑  *Vannforurensning ved vassdragsreguleringer: vurdering av ikke utbygde vassdrag*. Oslo: Universitetsforlaget. 1979. ISBN 8200704858.
4. ↑  Ellingsen, Gunnar (1999). *Tussa kraft : 1949-1999*. [Brattvåg]: Tussa kraft. ISBN 8292055010.
**Byfjorden** er en fjord mellom Askøy og Bergen som går inn til sentrum av Bergen. Fjorden strekker seg 16 kilometer på sørsiden og østsiden av Askøy. Fjorden er en fortsettelse av Hjeltefjorden.

Det sørvestlige innløpet til fjorden ligger mellom Nordre Drotningsvik i sør, der Sotrabrua går vestover til Sotra, og Hjeltaneset på Askøy i nord. 2,5 kilometer inn i fjorden krysser Askøybrua med en lengde på 1 057 meter og en seilingshøyde på 62 meter. Det største spennet til brua er 850 meter, som er det lengste i landet. Rett innenfor brua ligger Kleppestø på nordsiden, kommunesenteret til Askøy. Fra her deler fjorden seg i to, en sørover til sentrum av Bergen og en nordover på østsiden av Askøy. 

Den sørlige delen går inn til Vågen i sentrum av Bergen på østsiden av Nordnes, mens Puddefjorden går sørover mellom Nordnes og Laksevåg. Innerst i fjorden ligger Solheimsviken og Store Lungegårdsvannet. 

Mellom Florvågøen ved Askøy og Breiviken fortsetter fjorden nordover. Eidsvågneset ligger på østsiden og fra her strekker Eidsvågen seg 2,5 kilometer innover til Eidsvåg. Rett vest for Eidsvågneset ligger bygda Erdal på Askøy. Nord for Eidsvågen ligger Tertnes, som er en del av Åsane. Fjorden ender mellom Askeneset på Askøy og Mjølkeråen. Her møter den Herdlefjorden fra nordvest og sammen fortsetter de som Salhusfjorden videre nordøstover.

Referanser
----------

1. ↑  Byfjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Byfjorden

  

Portaler: Bergen | Askøy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** GeoNames
 |
***Byfornøyelse*** er et norsk temastyrt talkshow med Karin Westrheim som gikk på NRK-TV sommeren 1991. I tillegg leverte Vetle Lid Larssen humoristiske «Oslo-reportasjer» med filosofiske betraktninger i hvert program. Programmet gikk på fredagskvelder.

Hvert program hadde et spesifikt tema relatert til Oslo, blant annet forskjellene mellom Oslo øst og Oslo vest. Programmet hadde en lett og uhøytidelig stil og hadde også musikalske innslag.

Om programmet
-------------

Programmet ble godt mottatt av VGs TV-anmelder. En av anmelderne mente at det på sitt beste var på høyde med Dan Børge Akerøs talkshow *SenFredag*.

Gjester
-------

(utvalg)

* Tove Nilsen
* Bendik Hofseth
* DeLillos
* Ellen Holager Andenæs
* Lynni Treekrem
* Erling Okkenhaug

Referanser
----------

1. ↑  ; *NRK*; besøksdato: 17. oktober 2021.
2. 1 2   NRK, tv.nrk.no, besøkt 17. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *VG*, 2. august 1991, s.40
4. ↑  *VG*, 16. august 1991, s.40

Eksterne lenker
---------------

* Programmet på NRK Nett-TV
***Jaha's Promise*** er en dokumentar gitt ut i 2017.

Hovedpersonen i filmen er Jaha Dukureh fra Gambia. Jaha ble kjønnslemlestet da hun var bare en uke gammel. Dette er ikke uvanlig for jentebarn i Gambia, og mange andre land rundt Sahara. Filmen omhandler dermed kampen mot kvinnelig kjønnslemlestelse, og viser til eksempler fra Jahas liv.

Da hun var femten år ble hun giftet bort til en eldre mann i USA, og det var på bryllupsnatten hun oppdaget inngrepet. Senere giftet hun seg på nytt med en annen mann. Hun kom i kontakt med andre jenter som også hadde blitt kjønnslemlestet. Hun forsto at dette var et problem for flere. Faktisk er over 200 millioner jenter verden over utsatt for et liknende inngrep. Når hun selv fikk en datter, lovet hun at hun ikke ville la det samme skje med henne. Dette ble derfor Jahas løfte (Jaha´s promise).

Senere startet hun en kampanje, og startet etterhvert organisasjonen *Safe Hands For Girls*. Hun jobbet med å rette søkelyset mot dette globale problemet. Dette er altså historien om en modig jente fra Gambia, som har turt å rette søkelyset mot et slikt tabubelagt problem. Hun kjemper for at man selv skal ha makten over sin egen kropp, og for at tradisjonen med tvunget kjønnslemlestelse på små jentebarn skal bli endret. Denne debatten tok hun med til hjemlandet sitt Gambia. Her må hun konfrontere personer som sin egen far, den religiøse lederen i landet og ikke minst kvinnen som omskar Jaha.

Referanser
----------

1. ↑  «Jaha's Promise». *BIFF.no*. Arkivert fra originalen 16. januar 2018. Besøkt 16. januar 2018.
2. ↑  «Jaha's Promise | Human Rights Watch Film Festival». *ff.hrw.org*. Besøkt 16. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jaha's Promise* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Jaha's Promise* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Jaguar XJ** (1968–) er en serie store familiebiler fra engelske Jaguar Cars.

Series 1 (1968–73, 98 000) startet med **XJ6**, en 4-dørs sedan med 2.8- og 4.2-liters 6-sylindret rekkemotor. Den ble også solgt som Daimler Sovereign. I 1972 kom **XJ12** med 5.3-liters V12-motor, og man kunne få en forlenget utgave kalt **LWB** (*long wheelbase*).

Series 2 (1973–79, 91 000 eks.) hadde små endringer i utseendet, og fra 1974 kun som LWB. **XJ-C** (1975–79, 9 378 eks.) kom som SWB coupe, men hadde bare to dører og manglet midtstolpe.

Series 3 (1979–92, 133 000 eks.) var lite endret, man kunne få soltak og fartsholder. 
**XJ40** (1986–94) hadde rektangulære framlykter.

X300 (1994–97, 92 000 eks) fikk tilbake de runde lyktene og samme sort nøkler som i Ford Fiesta. Den kom i utgavene XJ6, Sovereign, Sport, Executive, **XJ-R** (X305) og XJ12 (X306). Langutgaven (LWB, X330) er 15 cm lenger enn SWB. Også solgt som **Daimler Six** (2692 eks).

X308 (1997-2003) ble solgt som **XJ8** da den hadde V8-motor. Ellers var den ganske lik.
X350 (2003–07) så likens ut, men hadde mye skjulte forbedringer, og mer bruk i aluminium. Den ble dermed luksusklassens letteste bil men kunne fås med tung diesel fra PSA Peugeot Citroën. Den kom med V6-motor og ble hetende **XJ6**. 
X358 (2007–09) hadde små endringer i utseende og kabin.

* Series 1  (1968–73) Series 1 (1968–73)
* Series 2 (1973–79) Series 2 (1973–79)
* XJ-C (1975–79) XJ-C (1975–79)
* Series 3 (1979–92) Series 3 (1979–92)
* XJ40 (1986–94) XJ40 (1986–94)
* X300 (1994–97) X300 (1994–97)
* X308 (1997-2003)X308 (1997-2003)
* X350 (2003–07) X350 (2003–07)
* X358 (2007–09) X358 (2007–09)

X351 (2009–) hadde fullstendig nytt utseende tegnet av Ian Callum og Adam Halton. Den hadde 4, 6 og 8-sylindrete motorer og kom i vanlig og lang utgave.

* XJ X351 (2009–) XJ X351 (2009–)
* med sjeik med sjeik
* i Washington D.C. i Washington D.C.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Jaguar XJ*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Knut Usterud-Svendsen, *Test Jaguar XJ6* fra dinside.no den 22. september 2003.
***Dagbladet Rogaland*** ble grunnlagt av bønder, ungdomsorganisasjoner og målfolk på Jæren i Rogaland og kom ut første gang 2. april 1925. Redaktør fra starten var Ivar Høvik. Avisa skulle være talerør for «bygdesynet i alle spursmål», og ble etter hvert et organ for Bondepartiet. Avisa klarte aldri å nå opp i konkurransen med de andre avisene i Stavanger-området. Den fikk komme ut uavbrutt av andre verdenskrig i motsetning til de øvrige Stavangeravisene som måtte akseptere både innstillinger og omorganiseringer, og nådde et opplag i 1947 på 8000 eksemplarer. Men deretter sank dette, særlig på 1960-tallet. I 1965 startet avisa sammen med Osloavisa Nationen Norges første samarbeid om utveksling av stoff og annonser. Siste utgave kom ut i oktober 1988.

Opplag
------

* 1932: 5000
* 1947: 8000
* 1950: 6500
* 1961: 6993
* 1965: 5164
* 1974: 3111
* 1987: 3329

Referanser
----------

1. ↑  Idar Flo (2010). *Norsk presses historie 1660-2010* **(norsk)**. 4. Universitetsforlaget AS. s. 275. ISBN 978-82-15-01604-7.

Portal: Litteratur
**Katrin McClean** (født Katrin Dorn 3. august 1963 i Gotha), er en tysk forfatter, teaterlærer og politisk aktivist.

Kunstnerisk karriere
--------------------

McClean vokste opp i Thüringen og tok utdannelse innen psykologi. Hun fattet spesielt interesse for psykodrama, og da Berlinmuren falt i 1989 ble hun arbeidsledig, noe som gjorde at hun søkte mot kultursektoren. I 1991 grunnla hun en ungdomsteatergruppe i Leipzig, og i 1993 etablerte hun det litterære tidsskriftet *EDIT* hvor hun var redaktør frem til 1995.

I 1997 debuterte hun som forfatter med novellesamlingen *Der Hunger der Kellnerin*. Hun har siden gitt ut flere romaner, i tillegg til at hun har skrevet manus til et stort antall radiohørespill for barn.

Politisk aktivisme
------------------

McClean er pressetalsperson for det politiske partiet Basisdemokratische Partei Deutschland som ble opprettet i 2020 i protest mot smittevernstiltakene mot covid-19. Partiet har tatt avstand fra påbud om bruk av munnbind, og har også distribuert desinformasjon om covid-vaksinene.

Hun er også en del av den antikapitalistiske bevegelsen *Mahnwachen für den Frieden* som ble etablert i 2014 som følge av Russlands annektering av Krim. Bevegelsen har lagt skylden for konflikten på USA og Federal Reserve Bank, og har også blitt beskyldt for å spre antisemittisme og konspirasjonsteorier.

McClean er skribent i magasinet *Rubicon*. Her har hun fremsatt kritikk mot gjeldende oppfatning av klimakrisen, og uttrykt støtte til Vladimir Putin.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 121899721, besøkt 14. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Wie Impfgegner Ärzte mit dubiosen Briefen verunsichern wollen». *Der Spiegel*. 8. januar 2022.
3. ↑  «Revolution ernaut abgesagt». *Bell Tower*. 7. april 2022.
4. ↑  «Online-Magazin „Rubikon": Zweifel in der eigenen Echo-Kammer». *Über Medien*. 25. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Discogs
 |
Grefsenåsen kapell fotografert mellom 1935 og 1940. Foto: Ukjent/Oslo Museum 
Kirkens hus under Jubileumsutstillingen på Frogner 1914.
**Grefsenåsen kapell** sto vest for Lachmanns vei i Oslo fra 1916 til 1959. Kapellet var oppført til Jubileumsutstillingen på Frogner 1914 som pågikk i perioden 15. mai til 11. oktober 1914 og gikk under betegnelsen
«Kirkens hus» så lenge utstillingen varte. Kapellet var tegnet av senere byarkitekt Harald Aars.

Etter at Jubileumsutstillingen var over kjøpte Tøyen småkirkemenighet kapellet og fikk det gjenreist på en tomt de eide i Grefsenåsen. Kapellet ble innviet 13. august 1916 av biskop Jens Frølich Tandberg.

Kapellet var åpent i sommerhalvåret inntil virksomheten ble lagt ned og bygningen ble tatt over av Selvaagbygg i 1959. Det ble revet ikke lenge etter.

Referanser
----------

1. ↑  DNK om Grefsen kirkes historie
2. ↑  Kart fra 1938 hos Oslo byarkiv
3. ↑  Kirkebøe, M.C. (1956). *Oslos kirker i gammel og ny tid: hovedkirker, annekskirker og kapeller*. Oslo: Land og kirke. s. 85-86.

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* Geir Tandberg Steigan: Oslo: Grefsenåsen kapell (Artemisia.no)
* «Grefsenåsen kapell». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Grefsenveien** (5-141, 6-134; ikke alle numre er i bruk) er en vei i bydelene Sagene og Nordre Aker i Oslo.

Veien begynner ved Sandakerkrysset som en fortsettelse av gateløpet til Sandakerveien, som svinger til venstre i samme kryss. Ved Storo dreier veien noe østover og krysser Ring 3 i Storokrysset. Ved Disen dreier den mer nordlig igjen og går oppover mot Grefsenplatået, idet den svinger først mot vest og så mot nord igjen. Veien ender på Kjelsås, der fortsettelsen av gateløpet kalles Midtoddveien.

Det går trikkespor langs hele gateløpet, dels i hevet trasé midt i veien med biltrafikk henvist til sidene. Trikken snur i Kjelsås-enden i en sløyfe i Midtoddveien, mens linjen i motsatt ende fortsetter til vestlige deler av Oslo. Det går også bussruter i hele veiens lengde, og det finnes flere drosjeholdeplasser.

Veien var opprinnelig gårdsvei til Grefsen gård, og navnet ble vedtatt i 1874.

Bebyggelsen langs veien varierer og skifter karakter fra bygårder med enkelte næringsbygg i nedre del til større innslag av villaer (ofte i tre) i øvre. Nr. 14-20 tilhører Sandaker byggeselskap. Gården Store O (revet 1995 og erstattet med boligblokk) lå i nr. 48, og i nr. 89 er en villa som ble tegnet av Magnus Poulsson og oppført i 1935 for Ole Andreas Lilloe-Olsen.

På grunn av at trikken påfører veien store påkjenninger som materialiserer seg i sprekker og fordypninger må delen fra Storokrysset og opp rehabiliteres ca hvert 12 år. Tidligere rehabiliteringer har vært utført i 1972, 1985, 1995 og 2009, neste planlegges i 2019, ved disse arbeidene stenges hele veien, graves opp og legges på nytt. Alle bilister må da finne andre veier å kjøre for en periode på ca et halvt år.

Litteratur
----------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Grefsenveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 209. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (G)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* Lokalhistoriewiki (dokumenterer en god del av bebyggelsen)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Grefsen Idrettslag** (stiftet 23. mars 1918) er et norsk idrettslag fra Oslo. Idrettslaget driver kun med alpint, men har tidligere drevet flere andre idretter og er blant annet norgesmester i håndball for kvinner seks ganger. Grefsen Idrettslag var 1. januar 2015 registrert med 22 medlemmer, hvorav seks aktive utøvere.

Historie
--------

Grefsen Idrettsforening ble etablert på Grefsen i 1918. De to klubbene Disen Idrettsforening og Storo Idrettsforening gikk i 1921 sammen og dannet Disen Ski- og Fotballklub. Grefsen IF og Disen SFK slo seg sammen i 1925. Sammenslutningen tok navnet Grefsen & Disen IF, som senere ble endret til Grefsen IL. Idrettslaget lå nede i flere år fra tidlig på 2000-tallet, men ble startet opp igjen i 2013.

Grefsen IL ble norgesmester i håndball for kvinner i 1946, 1947, 1948, 1951 og 1957 (utendørs), samt i 1961 (innendørs).

Idrettslagets mest kjente utøver gjennom tidene er Laila Schou Nilsen, som ble medlem i åtteårsalderen. Hun representerte Grefsen i alpint hvor hun blant annet tok bronse under OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936. Hun var også med på fire av klubbens norgesmesterlag i håndball.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Kristin Tufte Haga (26. februar 2015). «Fordeler med å drive smått, som knøttlille Grefsen IL: – Ikke veldig mange som mener veldig mye!». Nordre Aker Budstikke. Besøkt 18. mai 2015. |
2. ↑  Erling Ranheim, red. (1956). *Norske skiløpere: skihistorisk oppslagsverk i 5 bind. Østlandet Sør*. Oslo: Skiforlaget. s. 569.
3. ↑  P.Chr. Andersen og Ragnar Wold, red. (1950). *Sport i navn og tall*. Oslo: Schibsted. s. 472.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Hugh Evan-Thomas** (født 27. oktober 1862 i Wales, død 30. august 1928) var en offiser i den britiske Royal Navy. Evan-Thomas var aktiv i det britiske sjøforsvaret under den første verdenskrig og han deltok blant annet i Jyllandsslaget som varte fra 31. mai til 1. juni 1916.

I 1877 i en alder av femten år begynte Hugh Thomas som kadett på det britiske skipet HMS «Britannia».[] I februar 1878 var Thomas stasjonert på skipet HMS «Swiftsure» som var en del av den britiske middelhavsflåten som ble kommandert av Geoffrey Phipps Hornby. HMS «Swiftsure» var stasjonert i nærheten av Gallipoli i juli 1878 da Evan-Thomas og en annen britisk offiser var i land og ble arrestert av russiske soldater.[] Saken ble etter kort tid løst og mennene ble løslatt, men det var lenge etterpå stor spenning i området mellom de forskjellige nasjonene som var representert i området.[]

I 1879 ble Evan-Thomas utstasjonert ombord på HMS «Bacchante», som del av et mannskap håndplukket til reisene som skipet skulle bli beordret ut på.[] HMS «Bacchante» gjennomførte tre tokt. Skipets første reise gikk til Middelhavet og Karibia, den andre reisen gikk til Spania og Irland, og den tredje reisen gikk en runde verden rundt. Evan-Thomas studerte i syv måneder ved Royal Naval College i Greenwich i et kurs for løytnanter, hvor han møtte og ble gode venner med blant andre løytnant John Jellicoe som han samarbeidet med ved flere anledninger under første verdenskrig.[]

I januar 1892 ble Evan-Thomas overført til kongeskipet HMY «Osborne» på prins George sin anmodning.[] Kongeskipet HMY «Osborne» var ute av drift i store deler av 1892, noe som ga Evan-Thomas rikelig med tid til landlov. Evan-Thomas ble langvarig syk i 1883, mens han var i Middelhavet, og i 1894 fikk han sykmelding og fikk returnere til England. Mens han var alvorlig syk giftet han seg med Hilda Barnard, som han opprinnelig hadde planlagt å gifte seg umiddelbart før den uventede ordren om å reise til Middelhavet.[] Bryllupet fant sted den 18. juli 1894 i Knightsbridge i England.

Den 1. januar 1897 fikk Evan-Thomas forfremmet og fikk graden kommandør. I 1905 ble Evan-Thomas utnevnt til kaptein ombord på skipet HMS «Enchantress». I 1908 reiste Evan-Thomas til sjøs i kommandoen over den nye slagskipet HMS «Bellerophon».

Evan-Thomas mottok en rekke utmerkelser fra flere land, inkludert Croix de Guerre og et æresdoktorat.[] Evan-Thomas pensjonerte seg fra den britiske marinen i 1924. Evan-Thomas døde i august 1928, da han var 66 år gammel.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 17023864q[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data)
 |

Portal: Første verdenskrig
**Jacobine Wilhelmine Henriette Caroline Nordan Lund** (født Nordan 20. januar 1867 i Christiania, død 30. desember 1941) var en norsk kunstmaler.

Liv og virke
------------

Jacobine Nordan Lund bidro til opprettelsen av en malerskole i Morgenbladets gård, trolig i perioden 1886–1890. Der fikk hun undervisning av Eilif Peterssen og Erik Werenskiold. I 1885 hadde hun et opphold i London.

I likhet med moren Henriette (født Henius), kopierte hun verker av kjente kunstnere. Tidsvis samarbeidet de to om dette, og de skal også ha hatt en utstilling med slike bilder.

Lund har for det meste utført portretter, og i stor grad barneportretter. Disse bildene forestilte ofte medlemmer av hennes familie. Bildene kjennetegnes av en ynde som kan minne om Mathias Stoltenbergs barneportretter. Hun deltok ved Høstutstillingen i 1891, 1892 og 1901.

Lunds kunstneriske virke later til å ha opphørt ved hennes gifte.

Familie
-------

Jacobine Nordan Lund var datter av arkitekt Jacob Wilhelm Nordan og maleren Henriette Dorothea Henius Nordan, og søster av arkitekt Victor Nordan. Hun ble 22. september 1892 gift med major Ivar Lund, og var mor til maleren Ellen Iden.

Referanser
----------

1. ↑   Artists of the World Online, AKL Online kunstner-ID 00321740[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Jacobine\_Nordan\_Lund, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 56e552e3-a0e4-4213-8f28-cf12762a84cb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Ministerialbok for Johannes prestegjeld 1882-1896 (0301M8), Konfirmerte: 1884-04-20
5. ↑  Barth, Bj. Keyser (1930). *Norges militære embedsmenn*. Hanche. s. 378.

Kilder
------

* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 2 : H-M*. Universitetsforl. 1983. s. 814. ISBN 8200065359.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Jacob Albert Young** (født 14. juli 1970 på Lillehammer) er en norsk jazzmusiker (gitar), utdannet ved Universitetet i Oslo og i New York under bl.a. Jim Hall. Young har en rekke utgivelser og er en mye brukt musiker i Oslos jazzmiljø.

Etter studiene returnerte han til Oslo i 1995, og ga ut 
*This is you* (NorCD, 1995), med musikerne
Larry Goldings, Nils Petter Molvær, Bendik Hofseth, Terje Gewelt og Per Oddvar Johansen. Debutplaten ble etterfulgt av
*Pieces of time* (Curling Legs, 1997), med samme musikere. På Youngs tredje soloplate *Glow* (Curling Legs, 2001) bidro 
Arve Henriksen, Jarle Vespestad, Trygve Seim, Mats Eilertsen, Vigleik Storaas, Christian Wallumrød, Bendik Hofseth, Håkon Kornstad, Øyvind Brække, Knut Reiersrud, Audun Erlien og Reidar Skår.
Duo med Karin Krog resulterte i *Where flamingos fly* (Grappa, 2002), assistert
av bassist Arild Andersen.

Hans egen J.Y. Group består av 
Mathias Eick trompet,
Vidar Johansen klarinett og saksofon,
Mats Eilertsen bass, og
Jon Christensen trommer, og ga ut en, av kritikerne høyt priset, *Evening falls* (ECM, 2004) samt turnerte Europa.
En avledning, J.Y. Trio består av Eilertsen og Christensen, og har bl.a. turnert i Nord-Makedonia.

Young har for øvrig medvirket på innspillinger med Knut Riisnæs, Bendik Hofseth, Jan Erik Vold/Egil Kapstad,
og en rekke andre jazzmusikere i Oslo-miljøet. Han virker også som filmkomponist og er produsent for rapperen Sander. I 2003 mottok han Gammleng-prisen (jazz).

Referanser
----------

1. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Jacob Young (musician), SNAC Ark-ID w6v43srg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Hammerø, Tor. «Jacob Young». Store norske leksikon. Besøkt 31. mars 2011.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Jacob Young (musician) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jacob Young på groove.no

* Biografi fra Jazzbasen.
* Diskografi fra Jazzbasen.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Grefsen kirke med Grefsenplatået bak, 1954 Foto: Widerøes Flyveselskap/Otto Hansen 
Vestre Grefsen Foto: Anders Beer Wilse (1940) 
**Grefsen** er et strøk i Bydel Nordre Aker i Oslo, med navn etter gården Grefsen. Gården ble tidlig i middelalderen delt i Østre og Vestre Grefsen. Senere oppsto nye gårder ved deling og oppkjøp: Prestegrefsen, Nedre Grefsen og Øvre Grefsen.

Grefsen har uklare grenser mot Kjelsås i nord, men Saturnveien og Lyngåsveien brukes iblant som grense. Historisk er grensen mellom Grefsen gård og Kjelsås ved Marsveien og Myrerskogveien. I øst danner først deler av Kjelsåsveien og deretter Grefsenkollveien (Oslo) samt de bebygde delene av veien Akebakkeskogen grensen mot Disen,  Lofthus og Grefsenåsen. Et klart skille mot vest er Akerselva (på andre siden ligger Brekke), og Nydalen og Storo i sør – avgrenset av Ring 3. Gjøvikbanen går nord-sør gjennom de nordlige delene av området, men har ingen stoppesteder her (Grefsen stasjon ligger faktisk på Storo gårds grunn).

Bebyggelse
----------

Grefsen er primært et boligstrøk og Grefsen skole, Morellbakken skole (tidligere Grefsen videregående skole) og Engebråten ungdomsskole ligger i dette området. I tillegg ligger også Grefsen kirke her. Boligområdet består nesten utelukkende av tomannsboliger og villaer, mens gatene og uteområdene har mye grønt, og er lite trafikkerte. Området anses derfor som attraktivt, og har noen av de høyeste prisene i Oslo.

I Glads vei ligger St. Josephsøstrenes aldershjem.

På Grefsen finnes et steinbrudd. Etter bybrannen i Hamburg i 1842 ble nordmarkitt fra Grefsen og Grorud anvendt til kaier, broer, bygningssokler, trapper og til Oscarsborg festning.

### Befolkning ut fra roder 01.01.2009

Strøket Grefsen har fem roder / grunnkretser under seg.

| Rode | Befolkning |
| --- | --- |
| Grefsenplatået | 2082 |
| Lillo Terrasse | 1302 |
| Grefsen (rode) | 1201 |
| Nordre Åsen | 353 |
| Nordre Grefsen | 849 |
| Grefsenlia | 1691 |
| Myrer | 1037 |
| Akebakkeskogen | 1086 |
| Storo (rode) | 1011 |
| **Totalt** | 10 612 |

Utdanning
---------

**Barneskoler:** Disen skole, Grefsen skole

**Ungdomsskoler:** Morellbakken skole, Engebråten ungdomsskole

Eksterne lenker
---------------

* Historielaget Grefsen-Kjelsås-Nydalen
* Historiske turtips på Grefsen

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Grefsenplatået** er en grunnkrets i Oslo kommune,i strøket Grefsen i bydelen Nordre Aker. Trikken på Kjelsåsbanen stopper ved Grefsenplatået holdeplass.

I 1934 ble trikkelinjen videreført fra Storo til Kjelsås. Den forbedrede tilgjengeligheten gjorde Grefsen og Kjelsås til interessante områder for boligbebyggelse. Omtrent samtidig ble 300 mål av grunnen til Vestre Grefsen gård på Grefsenplatået regulert til boligbebyggelse i form av toetasjers villabebyggelse. I reguleringsplanen inngikk også et torg med fire tre-etasjers forretningsbygg med boliger i andre og tredje etasje.

Mye av bebyggelsen ble oppført før andre verdenskrig, mens deler er ført opp etterpå. Dårlig tilgang på materialer i etterkrigstiden preger denne bebyggelsen i større grad.
Mange av veinavnene på Grefsenplatået er oppkalt etter planeter og himmelfenomen, som for eksempel Jupiterveien, Saturnveien og Nordlysveien.

Litteratur
----------

* Nord i Aker gjennom 10 000 år, Historielaget Grefsen - Kjelsås - Nydalen 2004, ISBN 82-303-0167-0
* Historielaget Grefsen – Kjelsås – Nydalens kandidater[*død lenke*] til Gul Liste i 2007

Eksterne lenker
---------------

* Historisk turtips på Grefsenplatået

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
***Perothops*** er en slekt av biller som ligner smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore (10-25 millimeter), slanke råtevedbiller. Oversiden er fint hårete. Hodet er forholdsvis lite og lett nedoverbøyd. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, knapt halvparten så lange som kroppen. Brystskjoldet (pronotum) er rundet, bredere enn langt, noe hvelvet, med litt uttrukne bakhjørner. En tapp på forbrystet griper inn i en grop på mellombrystet og billene kan "smelle" med å brekke denne tappen ut av gropen, i likhet med smellerne. **Dekkvingene** er avlange, parallellsidige, så brede som eller litt smalere enn brystskjoldet, med fine lengdestriper. **Beina** er temmelig korte.

Levevis
-------

De fleste artene har larver som lever i død ved, men enkelte larver graver i jorden og lever på planterøtter. Larvenes munndeler synes bare å tillate flytende føde, og det er uvisst hva de faktisk spiser. Kanskje skiller larvene ut fordøyelsesenzymer, og tar opp oppløste næringsstoffer fra den omkringliggende veden. En annen mulighet er at de lever av slimsopper som vokser i veden. De larvene som er harde og flate kan ta seg fram gjennom ganske tett ved å presse seg mellom vedfibrene. Slektene i denne arten er knyttet til ulike løvtrær.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika, med to arter ved vestkysten og én i den østlige delen.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien råtevedbiller (Eucnemidae) Eschscholtz, 1829
				+ Underfamilien Perothopinae Lacordaire, 1857
					- Slekten ***Perothops*** Eschscholtz, 1836
						* *Perothops cervinus* Eschscholtz, 1836
						* *Perothops mucidus* (Gyllenhal, 1817)
						* *Perothops witticki* LeConte, 1857

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter. Besøkt 7.1.2020
* Bilder av *Perothops witticki*
* (en) *Perothops* hos ITIS Rediger på Wikidata
***Peronycha*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

Små (3 - 4 millimeter), avlange, svarte bladbiller uten metallisk glans. Gruppen er lett å kjenne på at oversiden er dekket av skarpe pigger, artene kan minne om bittesmå piggsvin. Dekkvingene har tallrike, ganske korte pigger langs sidekanten av hver dekkvinge og flere pigger oppe på ryggen, pronotum har fem pigger på hver side. Antennene er 11-leddete, ganske tynne, rundt halve kroppslengden, de seks innerste leddene med pigger. Dekkvingene er jevnbrede med åtte uregelmessige punktrader.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Artenes vertsplanter er ukjente, de fleste beslektede arter lever på ulike gress.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Afrika.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene. Slekten blir noen ganger slått sammen med *Pleurispa*.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Peronycha*** Weise, 1909
							+ *Peronycha subinermis* (Fairmaire, 1902)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World- *Pleurispa*
* *Peronycha* på ITIS
* (en) *Peronycha* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Peronycha* hos ITIS Rediger på Wikidata