recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hilde Bruch** (født 11. mars 1904, død 15. desember 1984) var en tysk-amerikansk psykoanalytiker, mest kjent for sitt arbeid med spiseforstyrrelser og fedme. Bruch emigrerte til USA i 1934. Hun jobbet og studerte ved ulike medisinske fasiliteter i New York og Baltimore før hun ble professor i psykiatri ved Baylor College of Medicine i Houston i 1964. I 1973 publiserte hun sitt banebrytende arbeid *Eating Disorders*: *Obesity, Anorexia Nervosa, and the Person Within*. Denne boken var basert på observasjoner og behandling av spiseforstyrrelser, som anoreksia nervosa, over flere tiår. I 1978 publiserte hun *The Golden Cage: Enigma of Anorexia Nervosa*, en forståelse av spiseforstyrrelser som en selvforstyrrelse. Hennes andre arbeider inkluderer *Do not Be Afraid of Your Child* (1952), *The Importance of Overweight* (1957) og *Learning Psychotherapy: Rationale and Ground Rules* (1974), som ble utgitt posthumt.

På tross av at dette kom ut i etterkrigstiden er dette viten som er høyst aktuell for å forstå spiseforstyrrelser den dag i dag. Hennes viktige bidrag har vært å møte spiseforstyrrelse fra et «ikke vitende perspektiv». Bruchs teoretiske perspektiv har vært å tenke på spiseforstyrrelser som en selvforstyrrelse, hvor hennes fokus var på mangler i pasientens psykologiske utvikling av sitt selv (Skårderud, 2009). I mangel på å kjenne seg selv *innenifra*, blir en person med en spiseforstyrrelse opptatt av å kjenne seg seg selv *utenfra*, hvor konturer av bein og muskler blir viktige for å definere seg selv (Minde, 2000).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   FemBio-Datenbank, FemBio-ID 4535, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6xd9rhk, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Minde, Å. (2000) Kunsten som sjelens arkitekt. Kunst, galskap og terapi. Oslo: Gyldendal Akademisk
* Skårderud,. (2009)F Eur. Eat. Disorders Rev. 17 (2009) 83–88 *"Bruch Revisited and Revised"* John Wiley & Sons, Ltd and Eating Disorders Association.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** ICCU
 |
Romerriket ca. 117 e.Kr. med provinsen *Alpes Poeninæ* uthevet.
**Alpes Poeninae** (*Alpes Poeninæ*), også kjent som *Alpes Graiæ*, var en liten romersk provins, en av tre slike provinser i de vestlige Alpene mellom dagens Italia og Frankrike. De andre to var Alpes Cottiæ og Alpes Maritimæ. Provinsen Alpes Poeninæ besto av dagens italienske region Val d'Aosta og av den sveitsiske kantonen Wallis (Valais).

Den sterkeste stedegne stammen i området var salasserne, keltisk og/eller ligurisk folk som ble nedkjempet av romerne og deres område annektert av den romerske herskeren Augustus i år 15 f.Kr. Hovedstaden var Augusta Praetoria Salassorum (dagens Aosta).

Etymologi
---------

Provinsen ble navngitt etter *poeninus mons*, det romerske navnet for fjellovergangen Col du Grand-Saint-Bernard. I nærheten av fjellovergangen var det en helligdom dedikert til Jupiter Poeninus.

Ettersom navnet *Poeninus* ligner på *Poenus* (latin for kartagisk) har en del romerske forfattere sluttet seg til at den kartagiske hærføreren Hannibal krysset denne delen av Alpene i hans berømte marsj mot Italia i 218 f.Kr. Den romerske historikeren Titus Livius forsto det slik at Poeninus var faktisk en forvanskning av *Penninus*, navnet på en guddom som ble dyrket av en lokal stamme. Han la det til at det var usannsynlig at Hannibal tok en slik nordlig rute at disse høytliggende fjellovergangene ville ha vært utilgjengelige på den tiden.

Referanser
----------

1. ↑   Livius XXI.38

Litteratur
----------

* Titus Livius *Ab Urbe Condita* (ca. 20 e.Kr.)

| * v
* d
* r
Romerrikets provinser, 120 e.Kr. |
| --- |
| Achaea **·** Aegyptus **·** Africa **·** Alpes Cottiae **·** Alpes Maritimae **·** Alpes Poenninae **·** Arabia Petraea **·** Armenia Inferior **·** Asia **·** Assyria **·** Bitynia **·** Britannia **·** Commagene **·** Corsica et Sardinia **·** Creta et Cyrenaica **·** Dakia **·** Dalmatia **·** Epirus **·** Galatia **·** Gallia Aquitania **·** Gallia Belgica **·** Gallia Lugdunensis **·** Gallia Narbonensis **·** Germania Inferior **·** Germania Superior **·** Hispania Baetica **·** Hispania Baleares **·** Kappadokia **·** Hispania Lusitania **·** Hispania Tarraconensis **·** Italia **·** Iudaea **·** Kilikia **·** Kypros **·** Lycaonia **·** Lycia et Pamphylia **·** Makedonia **·** Mauretania **·** Moesia **·** Noricum **·** Numidia **·** Osroene **·** Pannonia **·** Pamphylia **·** Pisidia **·** Pontos **·** Raetia **·** Sicilia **·** Sophene **·** Syria **·** Thrakia | Romerrikets provinser |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
**«A Huguenot, on St. Bartholomew's Day, Refusing to Shield Himself from Danger by Wearing the Roman Catholic Badge»** (1852) er et maleri av John Everett Millais. Den lange tittelen er vanligvis forkortet til ***A Huguenot*** (*En hugenott*) eller ***A Huguenot on St Bartholomew's Day***.

Den avbilder et par, som er unge elskere, i en omfavnelse. Det velkjente motivet er gitt en dramatisk vri fordi «omfavnelsen» faktisk er et forsøk fra jenten for å få sin kjære til å bære et hvitt armbind, for å erklære sin lojalitet til katolisismen. Den unge mannen trekker forsiktig armbåndet av med den samme hånden som han omfavner jenten. Hendelsen refererer til Bartolomeusnatten i 1572 da franske protestanter (hugenotter) ble massakrert i Paris, som fører til flere massakrer andre steder i Frankrike. Et lite antall protestanter flyktet fra byen ved å bære hvite armbånd.

Millais hadde opprinnelig planlagt bare å skildre elskerne, men hadde blitt overtalt av sin prerafaelittiske kollega William Holman Hunt at motivet var for banalt. Etter å ha sett Giacomo Meyerbeers opera *Les hugenotter* , som forteller historien om massakren, tilpasset Millais maleriet til denne hendelsen. I operaen forsøker rollefiguren Valentine forsøker også uten hell å få elskeren Raoul til å bære armbånd. Valget av et pro-protestantisk tema var også viktig fordi det prerafaelittiske broderskap hadde tidligere blitt angrepet for deres påståtte sympatier med Oxfordbevegelsen og til katolisismen. Noen av blomstene avbildet i scenen kan ha vært valgt på grunn av samtidens interesse i den såkalte blomsterspråk. De blå mariaklokkene til venstre kan for eksempel stå for tro og standhaftighet.

Maleriet ble utstilt sammen med  *Ophelia* i 1852 og bidro til å endre holdninger overfor prerafaelittene. Tom Taylor skrev en svært positiv omtale i *Punch*. Maleriet ble gjengitt som en gravering og det ble Millais første store suksess. Som et resultat laget Millais en rekke andre malerier på lignende emner.

Referanser
----------

1. 1 2  Tate Gallery, *The Pre-Raphaelites*, 1984, s.99
2. ↑  Alastair Grieve, *The Pre-Raphaelite Brotherhood and the Anglican High Church*, «The Burlington Magazine», bind 111, nr. 794 (mai 1969), pp. 292+294-295

Portal: Kunst
**Hilde Johanne Barstad** (født 25. desember 1961 i Førde) er en norsk politiker (Høyre). Hun var byråd for service- og organisasjonsutvikling i Oslo fra februar til november 2000, og deretter byråd for miljø og samferdsel frem til oktober 2003.

Barstad er utdannet jurist ved Universitetet i Oslo med spesialfag folkerett, og har senere en mastergrad fra Bedriftsøkonomisk Institutt (BI).

Barstad har vært kommunestyrerepresentant for Høyre i Førde kommune, 2. nestleder i Unge Høyre 1984–1986, leder i Sogn og Fjordane Unge Høgre og nestleder i Oslo Høyre.

Barstad gikk inn i Fritz Huitfeldt-byrådet i 2000, og lovet fra starten av at konkurranseutsetting av offentlige tjenester skulle bli hennes hovedprioritet. I september samme år la hun frem et omfattende forslag om konkurranseutsetting av størstedelen av kommunens virksomhet, og uttalte selv at «dette er kanskje det mest ambisiøse reformforslaget i offentlig sektor som noen gang er presentert». Planene ble møtt med stor motstand fra Arbeiderpartiet og fagbevegelsen, men ikke lenge etterpå forlot Barstad posten til fordel for stillingen som byråd for miljø og samferdsel da Erling Lae tok over som byrådsleder. Etter valget i 2003 fikk Oslo et Høyre/Frp-byråd, og Barstad måtte vike plass for Peter N. Myhre.

Fra oktober 2011 til 31. desember 2017 var Hilde Barstad direktør for Kulturetaten i Oslo kommune.

7. februar 2020 ble Hilde Barstad utnevnt som statssekretær i Justis- og beredskapsdepartementet.

Hilde Barstad er datter av Helge Barstad. Hun er søster av programleder i TV 2, Solveig Barstad, som igjen er gift med Høyre-politikeren Jan Tore Sanner.

Referanser
----------

1. ↑   LinkedIn[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Byråden som skal privatisere Oslo». *Aftenposten Aften* (27.01.2000)
3. ↑  «Hele Oslo på anbud – Dette er anbudslisten : […]». *Dagbladet* (22.09.2000)
4. ↑  «- Tåpelig!». *Dagbladet* (23.09.2000)
5. ↑  *Stein Slyngstad blir ny kulturdirektør: - Oslo har et fantastisk kulturliv*. aftenposten.no, 28. september 2017. Besøkt 15. februar 2018.
6. ↑  *Endring blant statssekretærane*. regjeringen.no, 7.2.2020. Besøkt 10.4.2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hilde Barstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**-** | **Oslos byråd for service- og organisasjonsutvikling**(2000–2000) | Etterfølger:**Robert Wright** |
| Forgjenger:**Merete Agerbak-Jensen** | **Oslos byråd for miljø og samferdsel**(2000–2003) | Etterfølger:**Peter N. Myhre** |
**Hilda Gustafva Sachs** (født 13. mars 1857 i Norrköping, død 26. februar 1935) var en svensk journalist, forfatter og oversetter.

Hilda Sachs, som var datter av handelsmann Johan Gustaf Engström og Gustafva Augusta Gustafsson i Norrköping, arbeidet en tid som guvernante, før hun fra 1878 til 1881 studerte ved Högre lärarinneseminariet i Stockholm. Sachs giftet seg i 1886 med den jødiske blomsterhandleren Carl Fredrik Sachs (1860-1893).

Sachs, som umiddelbart etter utdannelsen arbeidet som lærer, ble journalist etter sin ektemanns død i 1893, og korresponderte for aviser som Dagens Nyheter (DN), Nya Dagligt Allehanda (NDA), Svenska Dagbladet (SvD) og Stockholmsbladet fra 1895 til 1920. Hun var utenrikskorrespondent for DN fra 1895 til 1898, NDA 1897 og 1898, samt i Roma for SvD fra 1908 til 1910.

Sachs var, som første kvinne, delegat for NDA ved journalistkongressen i Roma i 1899. Hun ble 1902 en av grunnleggerne av Landsföreningen för kvinnans politiska rösträtt da organisasjonen ble stiftet i 1902, og satt i dens styre fra 1912 til 1921. Hun var også styremedlem i Kvinnornas diskussionsklubb fra 1910 til 1912, og satt i arbeidsutvalget i Svenska Kvinnors Medborgarförbund fra 1921 til 1935.

Forfatter Ellinor Melander beskriver Hilda Sachs som «en av sin tids mest radikale pionerer innen kvinnebevegelsen».

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Ellinor Melander, «Hilda G Sachs», side(r) 206, Svensk biografisk leksikon-ID 6305, del av Issue 31 (2000-2002), besøkt 10. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Sveriges dödbok, oppført som 18570313 Sachs f. Engström, Hilda Gustava, besøkt 19. april 2018[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Svenskagravar.se, «Sachs, HILDA GUSTAVA», besøkt 8. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Hilda Sachs, 1857–1935», av Ellinor Melander, fra *Svenskt översättarlexikon*s hjemmesider. Besøkt 3. mars 2014 (sv)

Eksterne lenker
---------------

* «Hilda G Sachs», artikkel om Hilda Sachs i *Svensk Biografiskt Lexikon* av Ellinor Melander (bind 31, s. 206; 2000-2002). Gjengitt på riksarkivet.se sine hjemmesider (sv)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenskt kvinnobiografiskt lexikon **·** Svenskt översättarlexikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LIBRIS
 |
**Shimun XIX Benyamin** (*Simon Benjamin*; født ca. 1885 i Qudshanis, dagens Tyrkia, død 16. mars [JD 3. mars] 1918 i Salamas i dagens Iran) var katolikos-patriarken av Østens kirke og den 117. biskopen av Selevkia-Ktesifon. Mar Shimun XIX, som var sønnen til halvbroren til sin forgjenger Shimun XVIII, ble utnevnt til katolikos-patriark som 15-åring etter sin onkels død i 1903.

Under første verdenskrig og folkemordet på de armenske og assyriske kristne ble assyrerne utsatt for overgrep fra ungtyrkerne. Katolikos-patriarken støttet derfor det russisk-armenske angrepet på Det osmanske rike. Dette førte på sin side til enda verre massakre på assyrerne da russerne trakk seg ut etter oktoberrevolusjonen. De overlevende assyrerne måtte forlate sine hjemområder i de kurdiske fjellene og flyktet til Salamas (dagens Nord-Iran). De fleste bispedømmer måtte bli gitt opp under flukten, og Shimun XIX ble skutt i et kurdisk bakholdsangrep 1918.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Shimun XVIII** | **Katolikos-patriarken av Østens kirke**(1903–1918) | Etterfølger:**Shimun XX** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
***The Korea Herald*** er en sørkoreansk engelskspråklig dagsavis, etablert i 1953 under navnet *The Korean Republic*. Avisa kommer ut i Seoul i Sør-Korea. Redaksjonen på 60 ansatte består av koreansk- og engelskspråklige medarbeidere. Avisa inkluderer også nyhetsmeldinger fra internasjonale nyhetsbyråer som Associated Press.

Avisa gis ut av Herald Media, som også står bak aviser som den koreanskspråklige dagsavisen *The Herald Business*, den engelskspråklige ungdomsavisa *The Junior Herald* og ukeavisa *The Campus Herald*, en koreanskspråklig avis for universitetsstudenter.

Herald Media er en aktiv medspiller i arbeidet med å spre utdanning og opplæring i engelsk blant sørkoreanere.

*The Korea Herald* er medlem av Asia News Network.

Historie
--------

Første utgave kom ut etter Koreakrigen, i august 1953 og bestod av fire sider i tabloidformat under navnet *The Korean Republic*. I 1958 kom avisa med en 84 siders jubileumsutgave. På dette tidspunkt den største avisutgaven noen sinne utgitt i Sør-Korea. I 1962 kom avisa ut med sitt første utdanningsbilag og etablerte *The Korean Republic English Institute* (Korea Herald Language Institute).

I 1965 ble navnet endret til *The Korea Herald*. I 1973 åpnet avisa et avdelingskontor i Los Angeles. Datautstyr ble installert i 1975 og i 1982 ble det etablert en egen internasjonal utgave bestående av 8 sider i tabloidformat.

Nettstedet ble etablert i 1995. I august 2000 utvidet avisa dagsutgaven til 20 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Korea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
***Søsken på Guds jord*** er en norsk spillefilm fra 1983, regissert av Laila Mikkelsen. Den bygger på en roman av Arvid Hanssen. Filmen tar for seg tema som hevngjerrighet, griskhet, hat og ondskap i en fattig bygd i gamle dager. Den var andre film i Mikkelsen's trilogi som startet med Liten Ida fra 1981 og sluttet med Snart 17 i 1984.

Handling
--------

Filmen handler om en liten bygd i Nord-Norge på 1920-tallet. Margit (Anneli Drecker) heter hovedpersonen. Hun er blitt satt bort på til arbeid på en gård. Margit er en enkel sjel og hun tror på det gode i alle mennesker. Gården hun er satt bort til er gården til Krestian (Odd Furøy) og Johanna (Randi Koch) og gårdsgutten Bæla (Torgils Moe). Bæla er en storvokst mann, men som et lite barn mentalt. Gårdbrukeren Krestian har vært i en langvarig strid med sin bror, Simon (Frode Rasmussen). Margit plages mye av denne konstante konflikten mellom disse to brødrene. En dag lokker Simon den storvokste gårdsgutten Bæla med penger, for å ta livet av Krestian.

I rollene
---------

* Anneli Drecker – Margit
* Torgils Moe – Bæla
* Odd Furøy – Krestian
* Frode Rasmussen – Simon
* Randi Koch – Johanna
* Ernest Rune Huemer – Arild
* Eli Doseth – Magdalena
* Merete Moen – Vavva
* Siw-Hege Paulsen – Barn av Magdalena
* Kurt-Ole Johansen – Barn av Magdalena

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Søsken på Guds jord* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Søsken på Guds jord* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Søsken på Guds jord* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Søsken på Guds jord* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Søsken på Guds jord* på MovieMeter Rediger på Wikidata
Cape Foulwind ligger i New ZealandCape FoulwindCape Foulwind (New Zealand)
Cape Foulwind sett fra nordsiden.
Fyrtårnet på Cape Foulwind.
**Cape Foulwind** er et markant forberg på vestkysten av Sørøya i regionen Westcoast på New Zealand.

Abel Tasman var den første europeeren som oppdaget Cape Foulwind, den 14. desember 1642. Tasman navnga kappet *Rocky Cape*, men det var kaptein Cook som i 1770 kom opp med navnet *foulwind*, da skipet hans HMS «Endeavour» ble blåst langt til havs ved dette neset av en sterk og ugunstig vind.

I *Tauranga Bay* like ved Cape Foulwind, finnes en koloni av seler som holder til her året rundt.

Cape Foulwind trekker en del besøkende. Det finnes en vandresti, *Cape Foulwind Walkway*, som leder ut til neset, fyrtårnet og selkolonien på kappet.

Referanser
----------

1. ↑  Guide, New Zealand Tourism. «Cape Foulwind New Zealand, Cape Foulwind Seal Colony, Tauranga Bay New Zealand». *www.tourism.net.nz*. Besøkt 30. april 2016.
2. ↑  «Cape Foulwind Seal Colony | West Coast, New Zealand». *www.newzealand.com*. Besøkt 30. april 2016.
3. ↑  (DOC), corporatename = New Zealand Department of Conservation. «Cape Foulwind Walkway: Cape Foulwind area, West Coast region». *www.doc.govt.nz* **(engelsk)**. Besøkt 30. april 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Sørøy-Buss** AS var et busselskap med rutetrafikk på Ytre Søre Sunnmøre. Hovedkontoret var på Larsnes.

Bakgrunnen for selskapet
------------------------

Ruteområdet består av en rekke øysamfunn. Det tok lang tid å utvikle veinettet. Det ble opprettet mange ferjesamband som i sin tur ble avløst av bruforbindelser. Det vokste fram mange mindre rutebilselskaper i distriktet. I løpet av 1960- og 1970-tallet ble mange bussruter nordover til Ulsteinvik og Hareid, og Hareid hadde tidlig ferjerute til Ålesund. Alle selskapene hadde også godsruter til Ålesund. 

Det ble behov for samordning av alle bilrutene i distriktet. 1. juli 1982 overtok det nystiftede selskapet Sørøy-Buss AS bussrutene fra de fire gjenværende rutebileierne i distriktet:

* Larsnes Auto v/ familien Petersen, Larsnes
* Molskred-familien, Ulsteinvik
* Bjåstad-familien, Hareid
* Olav Djupvik Rutebilar v/familien Djupvik, Gurskøy

Familien Djupvik ønsket ikke å gå inn i Sørøy-Buss, men de tre eierne gikk inn som medeiere av Sørøy-Buss.

Dermed ble det lagt til rette for bedre samordning av rutene i distriktet. Det ble også opprettet bussruter til Ørsta og Volda over ferjesambandet Eiksund-Rjånes.

Siste fase for selskapet
------------------------

På 1990-tallet skjedde det store strukturendringer i rutebilbransjen. Det fikk også konsekvenser for Sørøy-Buss. I februar 1996 ble Mørebil overtatt av Møre og Romsdal Fylkesbåtar (MRF). Det fortsatte med oppkjøp av Stranda og Sykkylven Billag i februar 1996, Storfjord Rutebilar i april 1996, og til slutt av Sørøy Buss i oktober 1996. Fra 1998 ble det full sammenslutning mellom de fire selskapene med MRF som hovedaksjonær, og under navnet Mørebil AS. Hovedkontoret ble lagt til Furene i Volda. Dermed var tiden over for Sørøy-Buss etter vel 15 år.[1]. Den videre historien kan leses under Mørebil.

Referanser
----------

1. ↑   (Ottesen, m.fl. 2001)

Litteratur
----------

* Innstilling om rutebilstrukturen i Møre og Romsdal : fra en komite nedsatt av fylkesutvalget 5. desember 1970 : innstillingen er avgitt 16. november 1973 (1973). Molde: Fylkesutvalget.
* Ottesen, H. Hjermann, L. Høsteng, A. K. Vollstad, K. Haugen, K. R. & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965-2000. Molde: TL Møre og Romsdal.
**Cyclotornidae** er en liten familie av små sommerfugler som bare finnes i Australia. De utmerker seg ved en meget spesiell livssyklus, der larvene først er parasitter på dvergsikader eller bladlopper, og så på maur som kommer for å samle honningdugg fra disse.

Utseende
--------

Små (forvingelengde rundt 7 mm), grå møll med smale, avrundede vinger. Kroppen er kort og kraftig, antennene ganske lange og trådformede. Det første larvestadiet ligner skrukketroll, de senere larvestadiene som lever i maurtuer er fargesterke, brede og flate

Levevis
-------

Hunnene legger tallrike (opptil 1400) små egg på planter som er angrepet av dvergsikader (Cicadellidae) eller bladlopper (Psyllidae). De små, skrukketroll-lignende larvene oppsøker sikadene og suger hemolymfe (blod) fra dem. Noen ganger dør ofrene, andre ganger ikke. Etter en tid spinner larven seg inn i en kokong og forvandler seg til en sterkt farget, flattrykt, kortbent larve som stiller seg opp i en U-formet positur med bakenden pekende oppover. Sikadene blir besøkt av maur av slekten *Iridomyrmex* som samler honningdugg fra dem. *Cyclotorna*-larvene skiller ut et stoff som er svært tiltrekkende for maurene, og maurene bærer dem tilbake til tua. Der fullfører larven sin utvikling ved å spise av maurenes larver og pupper. På grunn av stoffet de skiller ut får de være i fred for maurene. Når larvene er ferdig utviklet, kryper de ut av tua og forvandler seg til en puppe utenfor.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Gruppen Heteroneura
						* Gruppen Eulepidoptera
							+ Gruppen Ditrysia
								- Gruppen Apoditrysia
									* Overfamilien Zygaenoidea
										+ Familien **Cyclotornidae** – 12 kjente arter, bl.a.:
											- *Cyclotorna diplocentra* Turner, 1913
											- *Cyclotorna egena* Meyrick, 1912
											- *Cyclotorna ementita* Meyrick, 1921
											- *Cyclotorna experta* Meyrick, 1912
											- *Cyclotorna monocentra* Meyrick, 1907

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cyclotornidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclotornidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cyclotornidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Cyclotorna* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

*Cyclotorna diplocentra* og *Cyclotorna monocentra*, fra CSIRO, Melbourne: 

* Australian Moths Online - Cyclotornidae
**Cape Coloureds** («Kappfargede» eller «Kapps fargede») henviser til dagens etterkommere av slaver importert til Sør-Afrika av nederlandske nybyggere, i tillegg til andre grupper av blandet opphav. De er den dominerende befolkningsgruppen i provinsen Western Cape og utgjør en befolkningsgruppe på rundt fire millioner. De fleste av Kapps fargede har afrikaans som morsmål, men de av europeisk eller asiatisk opphav er engelskspråklige.

Slaver av «malaysisk» opphav ble ført inn fra Indonesia, Malaysia, Madagaskar og Mosambik, og fra dette varierte opphavet utviklet de seg gradvis til en gruppering som senere ble klassifisert som en eneste, stor etnisk gruppering av apartheid–regimet. I mange tilfeller ble slavene importert for å være konkubiner og koner til single, mannlige, nederlandske nybyggere. Folk fra India ble også innført til Kapp og solgt til slaveri av nederlandske nybyggere. De indiske slavene ble nesten alltid gitt kristne navn, men deres opprinnelsessted ble nedtegnet i salgsdokumentene og andre papirer slik at det er mulig å få en oversikt over antallet slaver fra forskjellige regioner. Men disse slavene ble spredt og mistet sin indiske identitet i tidens løp og ble etter hvert kalt Kappfargede. Det har vært mye etnisk blanding gjennom generasjonene mellom europeerne, indere, malaysiere, forskjellige bantustammer, sammen med innfødte khoikhoi og san.

Teknisk henviser begrepet «Cape Coloured» til en undergruppe av «fargede» sørafrikanere. Apartheidbyråkratiet brukte subjektive kriterier for å bedømme om en person var kappfarget eller tilhørte en av et antall andre, beslektede, fargede undergrupper som «Kappmalaysiere» eller «andre fargede». For tiden blir dette begrepet brukt svært grovt for å skille mennesker av blandet opphav fra jevnt over lysere, og vanligvis, genetisk mer homogene sørafrikanerne av europeisk opphav og de mørkere «svarte» sørafrikanerne. Der er ofte unntak fra denne generaliseringen, og konsekvensene av apartheid–klassifikasjonene førte ofte til tragikomiske konsekvenser hvor noen lysere familiemedlemmer ble klassifisert som «hvite», mens andre som «fargede». 

Kappfargede er langt fra en homogen gruppe. Apartheid–klassifikasjonene definert hierarkier og forsterket motsetninger innenfor denne gruppen. Som en konsekvens er der mye etnisk intoleranse mellom selvdefinerte grupper av kappfargede. Mange kappfargede har totalt forskjellig bakgrunn, noen har hovedsakelig europeisk og andre for det meste svart, sørafrikansk bakgrunn. Mange har også for det meste indisk eller indonesisk/malaysisk bakgrunn. Religiøse forskjeller eksisterer også, mange er kristne, mens andre er muslimer. Derfor blir mange kappfargede svært fornærmet over å bli klassifisert i en eneste «farget» etnisk kategori.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Cape Flats
**Cape Flats** er et område i Cape Town hvor det bor både fargede og svarte. Mange av disse bodde opprinnelig i District Six, en bydel inne i Cape Town som ble jevnet med jorden i 1964. De som bodde i Distict Six ble forvist til å bo i områder utenfor sentrum, områder som fremdeles fremstår som slumområder – uten organiserte kloakksystemer, vannledninger eller elektrisitet. District Six hadde man planer om å bebygge på 1960-tallet, da det er nær bykjernen, men fram til begynnelsen av 2000 hadde man ikke satt i gang noen byggeaktiviteter. Det er strid om hvorfor man ikke gjorde noe med området. Man har de seinere årene begynt å bygge boliger der igjen, boliger som de gjenlevende opprinnelige beboerne nå kan forlange å få flytte inn i. Det er imidlertid ikke mange gjenlevende fra det opprinnelige District Six. 

På det geografiske området Cape Flats antar man at det bor om lag 1,5 millioner mennesker i skur laget av blikk. Også ulovlige innvandrere fra grenselandene bosetter seg her, så innbyggertallet er langt fra pålitelig. Inne i bydelen finner man skoler, butikker og en form for infrastruktur. Mange av de som bor der drar ut av området for å jobbe eller gå på skole. 

Mange ulike hjelpeorganisasjoner driver sitt arbeid inne i området, og det er satt i gang mange ulike former for virksomhet hvor de som bor der får hjelp til å hjelpe seg selv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Ellef Christopher Paus** (født 15. desember 1843 på Elverum, død 2. desember 1919 i Shipley ved Bradford) var en norsk-engelsk grosserer.

Biografi
--------

Han tilhørte slekten Paus og var sønn av fogd Henrik Johan Paus og Sophie Lintrup. Han var fetter til Henrik Ibsen; faren var både Knud Ibsens halvbror og Marichen Altenburgs fetter, og hadde dessuten vokst opp med sistnevnte i Altenburggården. Han fikk navnet Ellef fordi faren hadde den uvanlige idé å gi sine eldste barn navn etter deres plass i søskenflokken: Nina, Tina, Ellef og Tollef. Han brukte imidlertid bare navnet Christopher til vanlig. Han var bror til krigskommissær Johan Altenborg Paus og onkel til godseier, pavelig kammerherre og greve Christopher Tostrup Paus.

Han flyttet i begynnelsen av 1860-årene til Lübeck for å arbeide i et handelshus der. Noen få år senere flyttet han til England, der han etablerte seg som forretningsmann i Manchester og Bradford. Han var en av partnerne i firmaet Blydt, Paus & Pace i Manchester og Bradford (med kontor i 89 Oxford Street i Manchester), som hovedsakelig var aktivt innen eksport av bomull og ulltekstiler fra Storbritannia til det europeiske kontinentet. Firmaet var også aktivt i handel med tremasse til bruk i papirindustrien. Blydt, Paus & Pace ble etterhvert helt overtatt av familien Paus og virksomheten ble etter hans død videreført av sønnene. De bodde per 1891 på Heaton Grove i Bradford.

Han ble i 1870 gift i Manchester med Ellen Sophie Lord (f. 1847 i Manchester, d. 1917). De var foreldre til britisk handelsråd og konsul i Oslo Christopher Lintrup Paus, til grossererne Charles Johan Paus, Rudolph Henrik Paus og Oscar Lionel Paus, og til Ellen Sophie Paus. Oscar Lionel Paus falt som britisk løytnant i første verdenskrig i nærheten av Arras i Frankrike i 1917; hans navn står på krigsminnesmerket ved St Barnabas' Church, Heaton. Christopher Paus var morfar til den britiske diplomaten og statssekretær i den palestinske mandatregjeringen Robert Paus Platt som ble drept i bombingen av King David Hotel og som er begravet på den protestantiske kirkegården i Jerusalem.

Galleri
-------

* Sønnen Christopher Lintrup Paus, britisk handelsråd og konsul i OsloSønnen Christopher Lintrup Paus, britisk handelsråd og konsul i Oslo
* Sønnen Oscar Lionel Paus som britisk offiser; han falt i Frankrike i 1917Sønnen Oscar Lionel Paus som britisk offiser; han falt i Frankrike i 1917

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten*. 1919-12-04. s. 9.
2. ↑  J[ames] Borchsenius (1934). *Skien før branden 1886*. Oslo: Fabritius & sønners forlag. s. 72–73.
3. ↑  *Norsk Kundgjørelsestidende*. Oslo. 1929-12-27.
4. ↑  Oscar Lionel Paus

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
Lampen PH Kongle
**PH Kongle** er en designerlampe produsert av Louis Poulsen. Lampen ble designet av Poul Henningsen i 1958 og fikk da navnet *PH Kogle*.

Lampen er designet som en 360-graders blendefri lampe laget av 72 blad som ligner en kongle eller artisjokk (begge brukes som navn på forskjellige språk). Navnene er tilpasset de forskjellige språk av produsenten. Lyskilden/pæren kan ikke sees direkte, og lyset styres og reflekteres i bladene slik at hele konglen lyses opp.

I dag leveres PH Konglen i kobber, hvit eller stål i tre forskjellige størrelser. Bladene er laserskåret stål for å produsere dens designformer. Lampen som kan veie opp til 22,5 kg holdes oppe av en stålwire.

Navn
----

Lampen PH Kongle har formmessige likheter med en Kongle.
Det norske navnet har den antagelig fått fra en kongle[]. I dag heter den **PH Kongle**.

På dansk heter den i dag **PH Kogle** (*kongle*), på engelsk **PH Artichoke** (*artisjokk*) og på tysk **PH Zapfen** (*kongle*).

Referanser
----------

1. 1 2  E-post fra «Finn Eeg Petersen» <fep AT lpmail DOT com> Fri, 2006-08-25T13:02:04+0200, se Diskusjon:PH\_Kongle.
2. ↑  Louis Poulsen – PH Kongle [*død lenke*]
3. ↑  Louis Poulsen – PH Kogle [*død lenke*]
4. ↑  Louis Poulsen – PH Artichoke [*død lenke*]
5. ↑  Louis Poulsen – PH Zapfen [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Louis Poulsen – PH Kongle[*død lenke*]
* Louis Poulsen PH Kongle (*Artichoke*) on designer-lights.com
**Christopher Mphanza Mvunga** (født 15. november 1965) er en zambisk embedsmann, som fra oktober 2020 til september 2021 var sentralbanksjef for Zambias bank (Bank of Zambia).

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Mvunga er utdannet regnskapsfører, og er kvalifisert som *Associate of the Association of Chartered Certified Accounts* (ACCA). Han har også utdanning innen prisstrategier.

Før han ble sentralbanksjef jobbet han i finansdepartementet i Zambia. Fra 2015 til 2016 var han visefinansminister i departementet for finans og nasjonal planlegging, og fra 2016 til 2020 var han visestatssekretær i departementet for finans og økonomisk utvikling.

Da tidligere sentralbanksjef Denny Kalyalya ble avsatt i august 2020 ble Mvunga utpekt til ny sentralbanksjef. Mindre enn et år senere gikk han av, da Hakainde Hichilema ble valgt til president i Zambia. Visesentralbanksjef Francis Chipimo overtok da stillingen midlertidig.

Referanser
----------

1. 1 2  Bank of Zambia - *Mr. Christopher M. Mvunga*, besøkt 29. april 2021.
2. 1 2  Bloomberg.com - *Zambian Central Bank Governor Mvunga Quits After Opposition Win*, besøkt 10. juni 2022.
3. ↑  National Assembly of Zambia - *Christopher Mphanza Mvunga* Arkivert 29. april 2021 hos Wayback Machine. besøkt 29. april 2021.
4. ↑  Africa Confidential - *The governor and the guv'nor*, besøkt 29. april 2021.
***Miss Dulcie from Dixie*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Joseph Gleason.

Handling
--------

For å motta de 5 000 dollar som ble lovet i hennes onkel Stephens testament, må Dulcie Culpepper bo sammen med onkelen John i New York i seks måneder slik at faren hennes - en oberst, kan bli forsonet med broren sin hvis ekteskap med en kvinne fra Nordstatene mange år tidligere siden hadde forårsaket problemer mellom dem.

Men onkel Johns andre kone og ste-sønnen hans Orrin behandler Dulcie dårlig. Etter at Dulcie later som hun har en forstuet ankel for å oppnå Orrins oppmerksomhet, lykkes hun snart med å vinne hans kjærlighet også. Men en tante ønsker at Orrin heller burde gifte seg med en velstående ung kvinne, som hun mener er mer passende for ham.

Skuespillere
------------

* Gladys Leslie som Dulcie Culpepper
* Charles Kent som oberst Culpepper
* Arthur Donaldson som onkel John
* Julia Swayne Gordon som tante ohn
* James Morrison som Orrin Castleton

Referanser
----------

1. ↑  MISS DULCIE FROM DIXIE
2. ↑  *Catalogue of Copyright Entries*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Miss Dulcie from Dixie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Miss Dulcie from Dixie* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Stemmen fra Moskva** kan ha flere betydninger. I radiosammenheng kan betegnelsen være en generell betegnelse på kringkastingen fra Moskva, en spesifikk betegnelse på en av radiostasjonene eller kallenavn på noen av personene bak radiorøstene. I Norge blir betegnelsen ofte brukt i forbindelse med de norskspråklige moskvasendingene under andre verdenskrig:

*Radiostasjoner:*

* Radio Moskva, den offisielle kringkasteren
* Folkesenderen Norges Frihet, som også sendte fra Moskva under krigen

*Radiorøster:*

* Anna Dalland, i eteren fra 1938 til 1945 og nestleder i den norske redaksjonen
* Gilbert Furubotn, redaksjonsleder i den norske redaksjonen under krigen

Andre - trolig noe mindre kjente - norske stemmer fra Moskva i krigsårene var Leonard Aspås, Solveig «Sovjetstjerna» Berg, Gotfred Hølvold, Hildur Hølvold, Håkon Sneve og Håkon Kahrs Sund.

  

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Stemmen fra Moskva*.
**Gregor Palamas** (gresk: Γρηγόριος Παλαμάς; født ca. 1296, død 14. november 1359) var munk på Athosfjellet og senere erkebiskop i Tessaloniki. Han er kjent som en viktig teolog og forfektet det som er blitt kjent som *hesykasmen*, en asketisk og mystisk teori som var kontroversiell i den ortodokse kirke på 1300-tallet.

Liv
---

Gregor gikk i kloster som 20-åring etter at hans far døde. Han gikk da inn i et kloster på Athosfjellet, og fulgte Basilios den stores regel for klosterliv. Munkene på Athosfjellet praktiserte hesykasmen, og mente at en kristen ved å skape den perfekte ro i kropp og sinn kan få en ekstraordinær visjon av Guds «uskapte lys». Dette er en gave som bringer renhet og åndelig innsikt. Denne læren var svært kontroversiell i kirken, og hadde sannsynligvis blitt erklært som heresi på et konsil i Konstantinopel i 1341 hadde den ikke blitt så kraftig forsvart av Gregor. Han hevdet at for sann meditasjon måtte en kristen skaffe seg en mentor, være fokusert på nattverden og helst være knyttet til en monastisk kommunitet. Dette hjalp ikke. Han ble fordømt av to synoder, alle skriftene hans ble fordømt, og han ble ekskommunisert i 1344.

Et keiserskifte gjorde at Gregor igjen ble tatt inn i kirken. Keiseren sørget for at Gregor ble utnevnt til erkebiskop av Tessaloniki i 1347, og kontroversen blusset opp igjen. Denne gangen var det Gregor som trakk det lengste strået, og hesychasmen ble erklært som ortodokst av kirken i Konstantimopel i 1351.

Gregor døde i 1359 i Tessaloniki. Han ble helligkåret av et konsil i Konstantinopel i 1368, og ble der også erklært «fader og lærer i den ortodokse kirke».

Referanser
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** MGP **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** BNE **·** CiNii
 |
**San Gervasio** er et arkeologisk funnsted fra mayasivilisasjonen på den meksikanske øya Cozumel utafor Yucatán-halvøya i Det karibiske hav. Stedets førspanske navn var *Tantum Cuzamil*, som betyr «flat stein på svalestedet» på yukatansk maya. Det ble brukt som tilbedingsplass for Ixchel, gudinna for månen, barnefødsler, fruktbarhet, medisin og veving.

Alteret på den sentrale plassen i San Gervasio
San Gervasios historie går tilbake til den tidlige klassiske perioden (300–400 e.Kr.), da alle bosetningene på øya ble kontrollert derfra. Det arkeologiske funnstedet består av en rekke byggverk som stammer fra ulike tidsperioder. En av de eldste er kjent som *Los Murciélagos* («flaggermusa» på spansk) og er datert til den seinklassiske perioden (600–1000), mens de nyeste stammer fra den postklassiske perioden (1200–1650).

I perioden 1000–1200 styrte itzaene Cozumel, hvorfra de kontrollerte handelen mellom Yucatán og regionen Ulúa. Etter dette ble San Gervasio et av de viktigste pilegrimsstedene i Mesoamerika og et svært viktig handelssentrum. I den spanske kolonitida må det fremdeles ha bodd mayaer i San Gervasio, ettersom det er funnet mayiske keramikkgjenstander fra den tida.

Eksterne lenker
---------------

* (en) San Gervasio – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* San Gervasio Arkivert 3. april 2015 hos Wayback Machine. hos CONACULTA
Portal: Alternativ behandling

**Norges Helsehøyskole** (tidligere Akupunkturhøyskolen) har endret navn til **Høyskolen Kristiania.** Norges Helsehøyskole var en del av Høyskolen Campus Kristiania (CK), som også bestod av Markedshøyskolen, Norges Kreative Høyskole og NKS Nettstudier. 

3. september 2015 besluttet styret ved CK at det skulle innføres ett felles merkenavn for hele høyskolen. 1. januar 2016 ble de fire skolene samlet under det nye navnet Høyskolen Kristiania. 

Sammen med resten av virksomhetene i Høyskolen Campus Kristiania holdt Norges Helsehøyskole til sentralt i Oslo sentrum. Norges Helsehøyskoles målsetting var å bli en ledende aktør innen forebyggende helsefag for å møte morgendagens helseutfordringer.

Historie
--------

I 2008 godkjente NOKUT bachelorgrad i akupunktur ved Akupunkturhøyskolen. I 2011 kjøpte Campus Kristiania opp Akupunkturhøyskolen (AKHS).

I 2011 ble også Nordisk Akademi for Osteopati (NAO) en del av stiftelsen Campus Kristiania, som en del av den nye helsesatsingen. Virksomheten fikk da navnet Norges Helsehøyskole.

I 2016 ble Markedshøyskolen, Norges Kreative Høyskole, Norges Helsehøyskole og NKS Nettstudier samlet under det nye navnet Høyskolen Kristiania.

Studietilbud
------------

* Bachelor i akupunktur
* Bachelor i ernæring
* Bachelor i fysisk aktivitet og ernæring
* Bachelor i livsstilsendring og folkehelse
* Bachelor i osteopati
* Årsenhet i grunnmedisin
* Årsenhet i personlig trening

Referanser
----------

1. ↑  «Norges Helsehøyskole Campus Kristiania (tidligere Akupunkturhøyskolen)» Arkivert 9. februar 2015 hos Wayback Machine. *Akupunkturforeningen*
2. ↑  «Campus Kristiania har kjøpt Akupunkturhøyskolen i Oslo» Arkivert 9. februar 2015 hos Wayback Machine. *nks.no*
3. ↑  «C-K starter med Osteopatiutdanning» Arkivert 9. februar 2015 hos Wayback Machine. Høgskolen Campus Kristiania 21. juni 2011

Eksterne lenker
---------------

* Høyskolen Kristiania
**David Coninck Owe** eller *David de Coninck Owe* eller *David deConinck Owe* (født 2. desember 1977 på Frederiksberg) er en dansk skuespiller, innleser av lydbøker og stuntmann.

Biografi
--------

David Owe er sønn av skuespillerparet Marie Louise Coninck og Baard Owe.

Han ble ferdigutdannet ved Statens Teaterskole i København i 2003 og er siden da nok blitt mest kjent for rollen sin i TV-serien *Ørnen* fra 2004–05 og for å ha vunnet finalen i tv-underholdningsprogrammet *Vil du danse* i 2005 sammen med sin partner Vickie Jo Ringgaard.

I 2005 medvirket han dessuten i kortfilmen *Jackpot*, en action-komedie på 7½ minut, produseret av Eyelight Productions og studerte ved film- & medievitenskap ved Københavns Universitet. Baard Owe, Elias Eliot, Adam Brix, Nanna Andresen og Deni Jordan medvirket også.

David Owe medvirker også i TV-serien *2900 Happiness*, sammen med andre skuespillere som Jesper Lohmann, Søren Bregendal, Sofie Lassen-Kahlke og Susanne Storm.

I 2006 utga han CD-en *Tomorrow*.

David Owe giftet seg i 2006 med kollegaen Marie Askehave.

Filmografi (utvalg)
-------------------

* 2007-09 – *2900 Happiness* (TV-serie)
* 2007 – *Tempelriddernes skat II*
* 2006 – *Næste skridt*
* 2004–06 – *Ørnen*
* 2003 – *Baby*

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1585963, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  David Owe fikk sin Marie artikkel på eb.dk

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) David Owe på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) David Owe i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) David Owe på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) David Owe på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) David Owe på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) David Owe på Scope Rediger på Wikidata

* (en) David Owe hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) David Owe hos danskefilmstemmer.dk Rediger på Wikidata
* David Owe hos Den dnaske film database

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Misologi** (fra gresk: *miso* («hat») og *logia* («lære» eller «viten»)) er en frykt for eller mistro til fornuft eller logikk. Den kan ytre seg som et hat mot diskusjon, debatt eller endog tale. Misologi blir av og til definert som anti-intellektualisme.

I Platons «Faidon» sammenligner Sokrates misologi med misantropi. Akkurat som noen kan elske og stole på alle mennesker, men som etter å ha blitt bedratt av ett enkelt menneske kan ende opp med å mistro hele menneskeheten, kan noen som stoler på fornuften eller logikken utvikle en mistro til den når man blir klar over at den kan brukes til å støtte ethvert standpunkt. I teksten kommer Sokrates med en advarsel til Faidon om farene ved misologien. Ifølge Platon kan man beskytte seg mot den ved å velge sine argumenter med omhu og først etter å ha studert en problemstilling nøye, slik at man ikke blir motbevist eller tatt i usannheter senere. 

Den norske kunstneren Matias Faldbakken har vist en interesse for både misologi og misantropi i sin kunst. I oktober 2008 rev han en mengde bøker ut av hyllene i Deichmanske bibliotek i Oslo, hvor de ble liggende i hauger i forbindelse med et kunstprosjekt. Faldbakken uttalte om prosjektet at «*bakgrunnen for kunstverket var min interesse for begrepet misologi [...]. Jeg kom over en sammenlikning mellom begrepene misantropi og misologi, noe jeg synes var interessant i forhold til mitt eget arbeid, som består av både (misantropisk) tekstproduksjon, samt billedproduksjon som ofte handler om fortrengning av språk og rasjonalitet.*»

Referanser
----------

1. ↑  Untitled (Book Sculpture)
2. ↑  Kaoskunst på biblioteket
***Journal des débats*** (*Debattjournalen*) var en fransk avis publisert fra 1789 til 1944. Den endret navn flere ganger.

Den ble til kort etter første møte i Stenderforsamlingen i 1789, og var etter den franske revolusjons utbrudd organet for tro gjengivelse av nasjonalforsamlingens debatter. Avisens fullstendige opprinnelige navn var da *Journal des Débats et des Décrets*.

Avisen utkom ukentlig, og den ble i nesten førti år ledet av Bertin l'Aîné og i lang tid eid av Bertin-familien. Under det første franske keiserdømme stod det i opposisjon til Napoleon, og ble pålagt et nytt navn, *Journal de l'Empire*. 

Under den første Bourbonrestaurasjon (1813–14) tok avisen navnet *Journal des Débats Politiques et Littéraires*, og under den andre restaurasjonen inntok den konservative standpunkter. På kong Karl Xs tid støttet den imidlertid den liberale opposisjon representert ved doctrinairesfraksjonen (Guizot, Royer-Collard, og andre) (1827–1829).

*Journal des Débats* var den mest leste avis under restaurasjonen og julimonarkiet, men ble denere forbigått av Émile de Girardins *La Presse* og senere av *Le Petit Journal*. *Journal des Débats* bygget seg uansett opp til en sentral stilling innen fransk kultur, og særlig for fransk litteratur i første halvdel av 1800-tallet.

Under den tyske okkupasjon fortsatte avisen å komme ut, noe som førte til at den måtte legge ned etter Paris' frigjøring i 1944.

Noen kjente bidragsytere
------------------------

* Hector Berlioz
* Maurice Blanchot
* Castil-Blaze
* François-René de Chateaubriand
* Alexandre Dumas, père
* Charles-Marie de Féletz
* Léon Foucault
* Julien Louis Geoffroy
* Bernard Adolphe Granier de Cassagnac
* Victor Hugo
* Jules Janin
* Conrad Malte-Brun
* Alfred Nettement
* Charles Nodier
* Ferdinando Petruccelli della Gattina
* Ernest Reyer
* Eugène Sue

Litteratur
----------

* Alfred Nettement, *Histoire politique, anecdotique et littéraire du « Journal des débats »*, Dentu, Paris, 1842.
* *Le Livre du centenaire du « Journal des débats »*, Plon, Paris, 1889.
* André-Jean Tudesq, « Le *Journal des débats* au temps de Guizot », *Politique*, avril-juin 1959.
* Ruth Jakoby, *Das Feuilleton des « Journal des débats » von 1814 bis 1830: ein Beitrag zur Literaturdiskussion der Restauration*, G. Narr, Tübingen, 1988. ISBN 3-87808-786-1.

Eksterne lenker
---------------

* *Le Journal des débats* - digitalarkiv from 1800 to 1805, from 1805 to 1814 og from 1814 to 1944 i Gallica, BnFs digitalbibliotek


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** ISSN **·** ISSN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
***Miss Hobbs*** er en amerikansk stumfilm-komedie fra 1920, regissert av Donald Crisp og med Wanda Hawley i hovedrollen. Filmen er basert på et skuespill fra 1899 av Jerome K. Jerome.

Handling
--------

Frøken Hobbs er en moderne ung kvinne som har godt med penger. Hennes nyeste fanesak er kvinnesaken, og i hennes tolkning innebærer den at ingen kvinne bør binde seg til noen mann. Hun får sin gifte venninne Beulah til å gå fra ektemannen Percy, og overbeviser venninnen Millicent om at hun må bryte forlovelsen med George Jessup.

Så slår Percy og George seg sammen, og blir enige om å gi frøken Hobbs en lærepenge. De får millionæren Wolff Kingsearl med på et veddemål om at han skal klare å sjarmere henne i senk og få et kyss innen en måned er gått. Han gir seg ut for å være en pianostemmer med en hjertesykdom, og frøken Hobbs fatter medlidenhet med ham. Hun er omsorgsfull inntil hun blir klar over veddemålet han har inngått – da blir hun rasende. Men raseriet går over når hun lar seg overbevise om at han faktisk elsker henne. Hun gir kvinnesaken på båten og sier ja til å gifte seg med Wolff.

Skuespillere
------------

* Wanda Hawley som frøken Hobbs
* Harrison Ford som Wolff Kingsearl
* Helen Jerome Eddy som Beulah Hackett
* Jack Mulhall som Percy Hackett
* Julanne Johnston som Millicent Farey
* Walter Hiers som George Jessup
* Emily Chichester som Alice Joy
* Frances Raymond som fru Kingsearl

Referanser
----------

1. 1 2  «Miss Hobbs». *catalog.afi.com*. American Film Institute. Besøkt 1. februar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Miss Hobbs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Miss Hobbs* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Miss Hobbs* på Silent Era Rediger på Wikidata