recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ceará** er en delstat nordøst i Brasil og ligger ved atlanterhavskysten. Delstaten grenser til nabodelstatene Rio Grande do Norte, Paraíba, Pernambuco og Piauí. Delstatshovedstaden heter Fortaleza. Ceará hadde i 2015 et beregnet folketall på 8 904 459.

Geografi
--------

Ceará har en variert vegetasjon, bestående av blant annet mangrove, *caatinga* og jungel. Delstaten har et tropisk klima hvor temperaturen varierer fra 22 °C til 36 °C.

Delstaten har mange strender. Strendene rundt delstatshovedstaden kalles *Costa Solpoente* (Soloppgangskysten) og *Costa Solnascente* (Solnedgangskysten).

Historie
--------

Ceará ble kolonisert av portugisere på midten av 1600-tallet, i en periode da portugisere og nederlendere kjempet om kontrollen over Brasil.[]

Området ble invadert to ganger av nederlenderne, en gang i 1644 og en gang i 1654. Begge ganger ble de kastet ut av de portugisiske bosetterne. Før nederlenderne trakk seg tilbake, rakk de imidlertid å etablere det som i dag er Fortaleza. I 1661 overga Nederland formelt sine krav om kontroll i Brasil til Portugal, noe som endte alle konfliktene i området.[]

Under Dom Pedro II ble det gjort store forbedringer av infrastrukturen i regionen, hvor antall telefoner økte kraftig og hvor gassbelysning av gatene ble vanlig.[]

Økonomi
-------

Ceará er tradisjonelt en delstat hvor landbruket har dominert. Under militærjuntaen i Brasil i årene 1964-1985 satset man imidlertid mye på utvikling av industri, og industrisektoren står nå for om lag 39 % av verdiskapningen i delstaten.[] En annen viktig inntektskilde er turisme, hvor man også har satset på økoturisme. Rundt en halv million turister besøker delstatshovedstaden Fortaleza hvert år.

Referanser
----------

1. ↑  *Estimativas da população residente no Brasil e Unidades da federação com data de referência em 1º de julho de 2015*, Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística, 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (pt) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ceará – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ceará – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Turistguide Ceará
* Turistguide Fortaleza

| * v
* d
* r
Brasils delstater |
| --- |
| Nord | 
* Acre
* Amazonas
* Amapá
* Pará
* Rondônia
* Roraima
* Tocantins

 | Brasils flagg |
| Nordøst | 
* Alagoas
* Bahia
* Ceará
* Maranhão
* Paraíba
* Pernambuco
* Piauí
* Rio Grande do Norte
* Sergipe

 |
| Sentralt vest | 
* Goiás
* Mato Grosso
* Mato Grosso do Sul
* Distrito Federal

 |
| Sørøst | 
* Espírito Santo
* Minas Gerais
* Rio de Janeiro
* São Paulo

 |
| Sør | 
* Paraná
* Rio Grande do Sul
* Santa Catarina

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Stenderforsamlingsbygningen (Ständehaus) i Karlsruhe i det daværende Storhertugdømmet Baden, tjente som lokale for stenderforsamlingen fra 1822 til 1918.
Baden fra 1819 til 1945.
**Storhertugdømmet Badens forfatning** ble godkjent av storhertug Karl av Baden 22. august 1818. 

Forfatningen begrenset ble regentens makt, og det ble innført grunnleggende rettigheter for borgerne. To tredeler av den mannlige befolkning over 25 år, fikk stemmerett. Forfatningen til Storhertugdømmet Baden ble ansett som den mest moderne innenfor grensene av datidens Tyskland.

Bakgrunn
--------

Badens befolkning og tidsånden var preget av den franske revolusjon, og dette la press på storhertugen til å gjennomføre reformer. Baden var i 1806 kommet med i Rhinforbundet under Napoleons «beskyttelse», og det bidro til at diskusjonene om en forfatning tok til. De første forsøkene på å sammenkalle en landdag ble tatt i 1808. Kravet om reformer kom blant annet fra stendene, herunder adelsstanden som var misfornøyd med hvordan landet var organisert.

I 1815 ble det nedsatt en forfatningskommisjon. Sammensetningen av stenderforsamlingen var det som voldte størst besvær. Finansråd Karl Friedrich Nebenius klarte til slutt å legge frem et forslag som alle kunne akseptere.

Hovedprinsipper
---------------

I forfatningen beholdt monarken kontrollen over byråkratiet, hæren og diplomatiet. Han ble imidlertid underlagt forfatningen, og måtte respektere medvirkning fra forvaltningen i styringen av landet.

Befolkningen fikk innflytelse over statens politikk gjennom to kamre i stenderforsamlingen. Økning av skatter og avgifter krevde tilslutning fra begge kamre, og det måtte fremlegges regnskap.

Initiativretten til lover lå fortsatt hos monarken, og det var han som innkalte forsamlingen til møter. Stenderforsamlingen hadde imidlertid retten til å klage dersom forvaltningen brøt forfatningen.

Valgordningen innebar at stenderforsamlingen ble valgt for åtte år av gangen. Det skulle imidlertid holdes nyvalg over en firedel av forsamlingen, annethvert år. 

Valgbarhet var menn over tretti år, som tilhørte den kristelige konfesjon, og som hadde en bestemt minsteformue eller -inntekt. Disse kravene kunne omgås dersom borgeren fikk konsesjon som vinhandler.

Stemmerett hadde menn fra 25 år, som var to tredeler av den voksne, mannlige befolkning. Valget var indirekte. Velgerne stemte på valgmenn som igjen valgte medlemmene av stenderforsamlingen.

Grunnleggende rettigheter for befolkningen var blant annet likhet for loven, forbud mot tilfeldig fengsling, frihet fra livegenskap, trosfrihet, meningsfrihet, retten til eiendom og retten til å ha et yrke.

Se også
-------

* Karl von Rotteck

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6  «Badische Verfassung 1818 – Stadtlexikon». *stadtlexikon.karlsruhe.de*. Besøkt 21. juni 2023.
2. 1 2 3 4 5  «Die Badische Verfassung von 1818». Landeszentrale für politische Bildung Baden-Württemberg. Besøkt 21. juni 2023.
3. ↑  «Baden (D)». *Historisches Lexikon Schweiz* **(tysk)**. Besøkt 22. juni 2023.
**Cebuano**, også kjent som **sugboanon**, er et austronesisk språk som tales på Filippinene av omtrent 20 millioner filippinere. Cebuano er en undergruppe av språkfamilien **bisaya** (**visayan**, **binisayâ**). Språket henter sitt navn fra den filippinske øya Cebu, med det spanske suffikset **-ano**, som angir tilhørighet. Cebuano har fått som ISO 639-2 trebokstavskode *ceb*, men har ingen ISO 639-1 tobokstavskode. Cebuano er et tonespråk med begrensninger. 

Cebuano tales av innbyggerne av provinsene Cebu, Bohol, Negros Oriental, på de vest- og sørvendte deler av øya Leyte, og over store deler av Mindanao. Det tales også på noen få steder eller småøyer nær Samar. Frem til 1975 var det flere filippinene som talte cebuano som førstespråk fra barnsben enn dem som hadde tagalog som morsmål.

Noen dialekter av cebuano gir andre navn på språket. Folk på Bohol kaller ofte sitt talemål for *bol-anon* (også kalt *boholano*), mens cebuanotalende på Leyte kan kalle sin dialekt *kana*.

Referanser
----------

1. ↑  Ethnologues tall fra 1995

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL
 |
Mali og Veliki Katic utenfor Petrovac
Utsikt over Petrovac
**Petrovac** (serbisk: Петровац) eller **Petrovac na Moru** (serbisk: Петровац на Мору, italiensk: *Castellastua*) er en by i Budva kommune i Montenegro, ved Adriaterhavet. Byen er den østligste bebyggelsen i Budva-kommunen, og ligger trengt ut mot havet ved bratte fjell og klipper. Petrovac har om lag 3 000 innbyggere, sykehus, to campingplasser, seks hoteller og fotballstadion.

Beliggenheten i en bukt med strand er malerisk og spektakulær, her kommer europavei 80 fra Budva og stiger opp fjellsidene og over til Podgorica, mens E 851 går østover langs kysten til Bar og videre til Albania. Byen ligger på *Budvanska rivijera* – hovedturistområdet i Montenegro.

Utenfor bukten ligger øyene Mali Katic (Lille Katic) og Veliki Katic (Store Katic), førstnevnte med middelalderkirken *Mali Katic* som eneste bygning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Petropavlovsk og Kamtsjatka eparki** (russisk: Петропавловская и Камчатская епархия) er et russisk-ortodokst eparki (bispedømme) med sete i Petropavlovsk-Kamtsjatskij som omfatter Kamtsjatka. I tillegg til 42 menigheter hører to klostre med hhv. fem munker og én nonne til eparkiet.

Historie
--------

Eparkiet ble i 1840 skilt ut fra Irkutsk eparki for å betjene Russlands fjerne østen og Russisk Amerika. Det het opprinnelig *Kamtsjatka, Kurilene og Aleutene eparki* og hadde sitt sete i Novoarkhangelsk (dagens *Sitka*) i Alaska. Setet ble i 1852 flytta til Ajan, året etter til Jakutsk og i 1858 til Blagovesjtsjensk.

1870 skifta eparkiet navn til *Kamtsjatka og Blagovesjtsjensk eparki*, samtidig som to nye eparkier ble skilt ut fra dets enorme areal: Aleutene og Alaska eparki ble oppretta for de amerikanske delene av eparkiet, Jakutsk eparki for områdene i innlandet. Kamtsjatka eparki beholdt landskapet langs Russlands østkyst.

1899 ble Vladivostok eparki skilt ut fra de sørlige delene av eparkiet (som i dag tilsvarer hele metropolitandistriketet Vladivostok, altså også eparkiene Arsenjevsk og Nakhod). Samtidig ble navnet endra til *Blagovesjtsjensk og Kamtsjatka eparki*.

1916 ble eparkiet på nytt delt i to. Den nordlige delen het fra da av *Kamtsjatka og Petropavlovsk eparki* og fikk sitt sete i Petropavlovsk-Kamtsjatskij. Den sørlige delen fikk navnet Blagovesjtsjensk og Ytre Mandsjuria eparki og beholdt setet i Blagovesjtsjensk (dette eparkiet inkluderte også arealene til dagens eparkier Amur, Birobidzjan, Khabarovsk og Sakhalin).

1922 ble eparkiet oppheva av de sovjetiske myndighetene. Den daværende eparken av Kamtsjatka og Petropavlovsk, Nestor Anisimov, fortsatte imidlertid å føre tittelen sin frem til 1945 som epark av den russisk-ortodokse kirke i eksil.

Eparkiet ble gjenoppretta i 1993 under navnet *Petropavlovsk og Kamtsjatka* og med et areal som var blitt redusert til selve halvøya (resp. provinsen Kamtsjatka). Allerede i 1991 var nemlig Magadan eparki (inkl. dagens Anadyr eparki) blitt opretta av «fastlandsdelene» av det gamle Kamtsjatka-eparkiet.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Tysklands flagg Tyskland |
|  i skihopping: |
| De olympiske ringer Olympiske vinterleker |
| Bronse | 2022 Beijing | Laghopp |
| Skihopping Junior-VM |
| Gull | 2018 Kandersteg | Laghopping |
| Gull | 2019 Lahtis | Laghopping |
| Sølv | 2017 Park City | Laghopping |
| Sølv | 2017 Park City | Mikslag |
| Sølv | 2018 Kandersteg | Normalbakke |
| Sølv | 2018 Kandersteg | Mikslag |
| Bronse | 2017 Park City | Normalbakke |
| Bronse | 2019 Lahtis | Mikslag |

**Constantin Schmid** (født 27. november 1999) er en tysk skihopper som representerer WSV Oberaudorf.

Karriere
--------

Schmiddebuterte i verdenscupen i skihopping den 30. desember 2016 på hjemmebane i Oberstdorf i 2016/17-sesongen.

Under Junior-VM på ski 2017 i Park City tok han først individuell bronse i normalbakke bak tsjekkiske Viktor Polášek og italienske Alex Insam, før han avsluttet mesterskapet med to lagsølv. Først i herrenes lagkonkurranse med Martin Hamann, Tim Fuchs og Felix Hoffmann, før han avsluttet mesterskapet med mikslaget bestående av Hamann, Agnes Reisch og Gianina Ernst.

Under Junior-VM på ski 2018 i Kandersteg vant han sølv i konkurransen for mikslag, sammen med Luisa Görlich, Justin Lisso og Gianina Ernst. Han tok også sølvmedalje i den individuelle konkurransen. Han tok også gullmedalje i den Lagkonkurranse.

Under Vinter-OL 2022 i Beijing, tok han bronse i lagkonkurransen.

Referanser
----------

1. ↑  Resultater Jr.VM 2018 Arkivert 5. februar 2018 hos Wayback Machine. FIS
2. ↑  «Ski Jumping - Results Book» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 16. februar 2022. Besøkt 25. februar 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Constantin Schmid – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Constantin Schmid – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata

* (en) Constantin Schmid – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

* (pl) Constantin Schmid – skijumping.pl Rediger på Wikidata
**Lilia Virginia Wilson** (født 9. desember 1921 i Panama by, død 3. juni 2019 i Arizona) var en panamansk friidrettsutøver, som konkurrerte i høydehopp.

Bakgrunn
--------

Hun ble født på Santo Tomás Hospital i Panama by. Hennes far var Simeon Wilfred Wilson fra St. Thomas in the East på Jamaica, og hennes mor var Dorcas Valenciana Bryan fra Portland i USA. Begge disse hadde flyttet til Panama for å jobbe innen byggenæringen. Faren etablerte et klesrenseri, Mr. Wilson’s Clean and Press, der Lilia hjalp til. De var til sammen åtte søsken, og Lilia var nest eldst. Hun dro på ferie til New York i 1961, men bestemte seg for å bli boende der, i Garment District, der hun jobbet med klesdesign. Hun jobbet med klær og mote til hun gikk av med pensjon.

Idrettskarriere
---------------

Delgado deltok under Sentralamerikanske og karibiske leker i 1938, der hun vant høydehopp, med 1,41 meter, foran Beryl Delgado og Isabel Sullivan.

Referanser
----------

1. 1 2  The Silver People Heritage Foundation - *Lilia Wilson- Taking the High Jump Higher*, besøkt 9. november 2020.
2. ↑  Afro Panamanian NewsLetter - *Lilia Virginia Wilson, 97, passed away on June 3, 2019 in Arizona, U.S.A*, besøkt 9. november 2020.
3. ↑  Enrique Montesinos - *Los Juegos Regionales Más Antiguos - Juegos Deportivos Centroamericanos y del Caribe*, besøkt 9. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
**The Trevor Project** er en amerikansk ideell organisasjon stiftet i 1998. Den skal hjelpe LHBT-ungdom som tenker på å ta sitt eget liv. De har et telefonnummer som er kostnadsfritt å ringe, og som skal gi ungdommen noen å snakke med. Organisasjonen hjelper også foreldre til LHBT-ungdom i å skape et trygt og inkluderende miljø, både hjemme og på skolen. The Trevor Project ble stiftet 25. mars 1998 av skaperne av den Oscar-vinnende kortfilmen *Trevor*.

Flere kjendiser har vist sin støtte til organisasjonen, blant andre Neil Patrick Harris, Jessica Alba, Halle Berry, Sacha Baron Cohen, Tanner Cohen, Melissa Etheridge, Jodie Foster, Anne Hathaway, Paris Hilton, Janet Jackson, Lisa Kudrow, Adam Lambert, Avril Lavigne, Annie Lennox, Jenny McCarthy, Daniel Radcliffe, Meg Ryan, Britney Spears, Sharon Stone, Anthony Zuiker, Tyler Oakley og John Green.

De gir også årlig ut ærespriser til aktivister som utmerker seg spesielt i arbeidet med The Trevor Project.

Referanser
----------

1. ↑  The Trevor Project Besøkt 26. juni 2016.
2. ↑  New York Times: Campaign Offers Help to Gay Youths Besøkt 26. juni 2016.
3. ↑  *Other Cool Things* Arkivert 23. juni 2010 hos Wayback Machine.. Other Cool Things hos The Trevor Project. Besøkt 26. juni 2016.
4. ↑  *Circle of Hope* Arkivert 10. juli 2010 hos Wayback Machine.. Circle of Hope hos The Trevor Project. Besøkt 26. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

* (en) The Trevor Project – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Christopher Heyerdahl** (født 18. september 1963 i Britisk Columbia, Canada) er en kanadisk skuespiller. Han er halvt norsk ettersom hans far emigrerte fra Norge til Canada i 1950-årene. Hans far var Thor Heyerdahls fetter. Han er 1,93 meter høy, og var en god ishockeyspiller.

Heyerdahl har spilt i mange filmer og tv-serier, blant annet *Stargate Atlantis*, *Supernatural* og *Smallville*. Han har blitt kjent for rollen som vampyren Marcus i filmatiseringen av bøkene *Twilight, New Moon & Breaking Dawn* som har blitt filmatisert. Twilight-serien ble en suksess. Heyerdahl spiller også karakteren Thor «The Swede» Gundersen i *Hell on Wheels*.[]

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christopher Heyerdahl på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Christopher Heyerdahl i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Christopher Heyerdahl på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Christopher Heyerdahl på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Christopher Heyerdahl hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Christopher Heyerdahl hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Christopher Heyerdahl hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |
***The Tree of Knowledge*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av William C. deMille og med Robert Warwick i hovedrollen. Den er basert på et skuespill fra 1897 av R.C. Carton.

Filmen er antatt tapt.

Handling
--------

Den vakre, men hjerteløse Belle kaster sine øyne på den unge Nigel Stanyon. Hun forfører Nigel, og etter at han har brukt opp alle pengene sine på henne, gir hun ham på båten til fordel for en ny og velstående flamme. Nigel er sønderknust og pengeløs, men hans rike venn Brian sørger for at han får jobb som tilsynsmann ved familiens eiendom. Brian drar til utlandet, og da han kommer hjem, har han med seg sin nye kone. Nigel blir sjokkert da han oppdager at Brian har giftet seg med hans gamle flamme Belle.

Nigel har i mellomtiden forelsket seg i Monica, som bor på naboeiendommen til Brians familieeiendom. Belle har giftet seg med Brian for pengenes skyld, men så viser det seg at Brians familie står på konkursens rand. Dermed innleder Belle et forhold til den velstående Loftus Roupelle, og er på nippet til å dra sin vei med ham da Nigel stopper henne. Belle blir rasende, og hun avslører for Brian at hun har vært kjæreste med Nigel. Da Brian får vite dét, støter han Nigel fra seg. Belle drar avgårde med Roupelle, og Brian innser at han ikke kan klandre Nigel. Han bestemmer seg for å sørge for at både Nigel og hans egen familie får tilbake pengene sine, slik at Nigel kan gifte seg med Monica.

Skuespillere
------------

* Theodore Kosloff som Adam
* Yvonne Gardelle som Lilith
* Robert Warwick som Nigel Stanyon
* Kathlyn Williams som Belle
* Wanda Hawley som Monica
* Tom Forman som Brian
* Winter Hall som Mostyn Hollingsworth
* Irving Cummings som Loftus Roupelle
* Loyola O'Connor som Mrs. Stanyon
* Clarence Geldart som baronen
* William H. Brown som Swedle

Referanser
----------

1. 1 2  «The Tree of Knowledge». *catalog.afi.com*. American Film Institute. Besøkt 7. februar 2023.
2. ↑  De Mille, William C.; Kosloff, Theodore (1920). «The Tree Of Knowledge». Besøkt 23. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Tree of Knowledge (1920 film) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) *The Tree of Knowledge* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Tree of Knowledge* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Tree of Knowledge* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Christoph Frederik Peter Theodor von Lowzow** (født 29. juni 1752, død 30. mars 1829) var en dansk-norsk offiser.

Han var sønn av generalmajor Ehler Ditlev Lowzow (1711–1785) og Hedevig Ulrikke Pfuel (1715–1780), og bror til geheimeråd Adam Gottlob Lowzow. Syv år gammel ble han fenrik i farens regiment, to år senere sekondløytnant i Falsterske Regiment og 23 år gammel kaptein i 1. Oplandske Nationale Regiment i Norge. Til dette var han knyttet i 36 år, kun avbrutt 1783–1785, da han stod i Livgarden til Fods og Prins Frederiks Regiment. Han ble generaladjutant 1781, major 1785, oberstløytnant 1790, oberst 1803 og sjef for sitt gamle regiment 1806.

I det norske felttog 1788 førte han en grenaderbataljon og i 1808 en brigade. For sitt utviste «militære Talent og berømmelige Forhold» ble han på Christian Augusts anbefaling 1808 generalmajor, 1809 kommandør av Dannebrogordenen. 1812 ble han sjef for Bergenhusiske Regiment og kommandant på Bergenhus festning. Ved Norges adskillelse fra Danmark 1814 forble han i Norge, men søkte om avskjed. I stedet ble han utnevnt til generalløytnant og kommanderende general i Bergens stift. I 1818 ble han sjef for Bergenhusiske Brigade. Han tok avskjed 24. juni 1828.

Ekteskap
--------

Han var gift 12. august 1784 med Juliane Margrethe von Rappe (1760–1790), datter av Friderich Otto v. R. (1726-) (og Alette Maria Eilschow), som var en uektefødt sønn av stiftamtmannen i Akershus stift og preses i overhoffretten, Friderich Otto v. Rappe (1679-1758), som siden 1727 levde i barnløst ekteskap med Dorthe Giords (1686-1742): se Thrane.

Referanser
----------

1. 1 2   Danmarks Adels Aarbog, bind 1976-78[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bratberg, Terje (14. mai 2019). «Lowzow». *Store norske leksikon*. Besøkt 2. mai 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Mihai Nedeff** (noen ganger skrevet **Nedef**; født 8. november 1931 i București, død 10. juni 2017 i București) var en rumensk basketballspiller og -trener som spilte 258 ganger for Romanias landslag for menn.

Nedeff begynte å spille basketball i 1945 i en privat basket- og volleyballklubb, *Sport Club 44*. I 1948, da skolereformen fant sted i Romania og det ble opprettet idrettsgymnas, begynte han på et av dem. Senere studerte han ved Idrettshøyskolen i București (avsluttende eksamen i 1955) og spilte først på dets team, før han gikk over til militærklubben Steaua (1957 til 1967), som han vant ti sammenhengende landslagstitler med.

Som medlem av landslaget (1951 til 1966) deltok han i syv Europamesterkskaper; beste plassering var 5. plass i Sofia i 1957. Nedeff ble valgt tre ganger på Europalaget. I 1952 deltok han i Sommer-OL i Helsingfors.

Fra 1971 til 1972 var han trener for det herrelaget til den nå nedlagte franske klubben *Stade Français Paris*. Fra 1972 til 1973 var han trener for damelaget i samme klubb, som han klarte å rykke opp med til 1. divisjon. Etter at han returnerte til Romania, overtok han trenerjobben hos Steauas herrelag, og ble der mellom 1975 og 1988. Sammen med dette laget vant han seks landsmestertitler. Samtidig var han også en av trenerne for herrelandslaget.

Han er bror av Niculae Nedeff, som i mange år var trener for Romanias håndballandslag for både damer og for herrer.

Æresbevisninger
---------------

* *Maestru Emerit al Sportului* («Fortjent idrettsmester»)
* *Antrenor Emerit* («Idrettsmester»)
* *Ordinul Meritul Sportiv clasa a III-a* («Fortjent Idrettsorden, 3. klasse»)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Baschet: Legendarul Mihai Nedeff a încetat din viață la 85 de ani – AGERPRES» **(rumensk)**. Arkivert fra originalen 9. november 2022. Besøkt 16. juli 2017.
3. 1 2 3  «Doliu în sportul românesc: a murit Mihai Nedeff. Fostul mare stelist a cucerit 10 titluri ca jucător şi i-a avut elevi pe Netolitzchi, Ermurache, Brănişteanu şi Oczelak». *ProSport*. Besøkt 16. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mihai Nedeff – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mihai Nedeff – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mihai Nedeff – FIBA Rediger på Wikidata
***Nyt Tidsskrift*** var et norsk tidsskrift som utkom 1882–87 og 1892–95.

*Nyt Tidsskrift* ble grunnlagt av Ernst Sars og Olaf Skavlan i 1882, og utkom frem til 1887. Sars hadde tidligere (1877–78) utgitt et tidsskrift med lignende navn, *Nyt norsk Tidsskrift*. I 1892 fikk Sars, Sigurd Ibsen, Arne Løchen og Christen Collin i gang en «Ny række» av tidsskriftet, som fortsatte å utkomme til 1895.

I samtiden ble *Nyt Tidsskrift* regnet for å være radikalt. I Nils Kjærs novelle «Smittekilden» får for eksempel hovedpersonen, som går på en pensjonatskole og abonnerer på tidsskriftet, sitt eksemplar beslaglagt og bebreides at han «forgifter Deres eget sind og utbreder giften blant Deres kamerater».[1]

Av litteratur som opprinnelig ble trykt i *Nyt Tidsskrift* kan nevnes Bjørnsons *Støv* (1882) og kantaten «Lyset» (1895). I 1882 offentliggjorde Amalie Skram sitt første skjønnlitterære arbeid, novellen «Madam Høiers Leiefolk», her.

Referanser
----------

1. ↑  Nils Kjær: *Samlede skrifter*, bind V, s. 210. Kristiania: Gyldendal, 1921.
**Syster Maria Restituta**, egentlig *Helene Kafka* (født 1. mai 1894 i Hussowitz i nærheten av Brno i daværende Østerrike-Ungarn (nåværende Husovice i Tsjekkia), død 30. mars 1943 i Wien) var en østerriksk nonne og sykepleier som ble henrettet av nazistene.

Etter første verdenskrig begynte hun å arbeide på sykehuset i Mödling, der hun med tiden ble den ledende operasjonssøsteren. Sykehuset ble rammet av nazifiseringen etter den tyske innmarsjen i Østerrike i 1938, *Anschluss*. Maria Restituta ble beordret til å ta ned krusifiksene fra sykehusets vegger. Hun nektet å gjøre det og uttalte seg kritisk om det nazityske regime. En av sykehusets leger, som støttet nazistene, angav Maria Restituta, og hun ble arrestert av Gestapo på askeonsdag 1942. I slutten av oktober 1942 ble hun dømt av Folkedomstolen til døden for «samrøre med fienden og planlagt høyforræderi». Søster Maria Restituta ble henrettet med giljotin den 30. mars 1943.

Pave Johannes Paul II saligerklærte Søster Maria Restituta da han besøkte Wien den 21. juni 1998.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopedia of Brno History, oppført som Helena Kafková, Encyclopedia of Brno History person ID 159[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Ökumenisches Heiligenlexikon, oppført som Maria Restituta Kafka, Ökumenisches Heiligenlexikon ID R/Restituta\_Kafka.html[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   GCatholic.org, GCatholic person ID 68515, oppført som Helena Kafka[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   FemBio-Datenbank, oppført som Helene (Schwester Restituta) Kafka, FemBio-ID 15036, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator mzk2002157095, besøkt 23. november 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Tyskspråklig websted om Søster Maria Restituta

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
Nystagmus
**Nystagmus** er et medisinsk begrep som betegner ufrivillige bevegelser, men det brukes spesielt ofte om ufrivillige rytmiske øyebevegelser. Patologisk nystagmus ses ofte hos blinde og sterkt svaksynte hvor årsaken til synshemningen er medfødte lidelser som albinisme, katarakt, total fargeblindhet og store brytningsfeil som ikke er blitt korrigert. Nystagmus kan dessuten også være medfødt og i seg selv være årsak til redusert syn. I mange tilfeller blir øyebevegelsene mer uttalt når man er sliten, noe som gjør at synet kan variere i løpet av dagen. Nystagmus medfører generelt nedsatt syn og lav visus.

Nystagmus fører i tillegg til problemer med koordinasjon mellom øye og hand.

Behandling
----------

Ufrivillig nystagmus er som regel medfødt eller utviklet i barneårene og lar seg sjelden behandle, men forskning har vist at en type øyedråper kan ha positiv effekt mot betennelsen.

Aktuelle tiltak
---------------

Ved enkelte former for nystagmus kan spesielle briller bidra til å redusere øyebevegelsene. Ellers kan forstørrende hjelpemidler som luper, lupebriller, kikkerter og forstørrende-TV være aktuelle.

Referanser
----------

1. ↑  PubMed.com Effects of topical brinzolamide on infantile nystagmus syndrome waveforms: eyedrops for nystagmus. (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Finlandskij-banegården** (russisk: Финляндский вокзал) er en jernbanestasjon, en av de fem hovedbanegårdene i St. Petersburg i Russland. Den befinner seg ved Lenin-plassen (Площадь Ленина), nord for byens sentrum på Vyborg-siden, og betjente fra begynnelsen av jernbaneforbindelser til det den gang storfyrstedømmelige Finland med dens hovedstad Helsingfors fra det russiske rikes hovedstad.

Historie
--------

Byggingen av jernbanelinjen til Helsingfors tok lang tid; man begynte i 1862 og fullførte i 1870. Den første skikkelige jernbanebygningen fra 1870, tegnet av petersburgeren arkitekt Peter Kupinski (Пётр Купинский), var av stein. Den fikk saler tegnet av de finske arkitektene V. Vestling og P. Degener. Bygningen var ettetasjes og uten arkitektoniske forsikringer, til forskjell fra de andre av byens hovedbanegårder var den heller beskjeden. Til og med salene for tsarfamilien, de eneste i to etasjer, var spartanske. Ellers var det smått, men hensiktsmessig.

Det var til denne stasjonsbygningen Vladimir Lenin ankom Sankt Petersburg fra sitt sveisiske eksil i april 1917.

Denne bygningen fikk stå, med en del ombygginger ettersom sporanlegget ble annerledes med plattformer én etasjes opp (slik at det ble påbygd en etasje til), helt til 1950. De ble alt revet, og en ny stasjon bygd. Arkitekter var nå P. A. Asjastin (П.А. Ашастин), N.V. Baranov (Н.В. Баранов) og J.N. Lukin (Я.Н. Лукин) og ingeniøren I. A. Rybin (И.А. Рыбин). Stasjonen ble annerledes orientert, og i det indre fikk den allegoriske relieffer. I 1960 ble den tatt i bruk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
***Say! Young Fellow*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Joseph Henabery.

Handling
--------

Når «The Young Fellow» er urolig eller usikker, sitter The Hunch - en miniatyr-versjon av The Young Fellow - seg på skulderen hans og gir ham sunne råd og oppmuntring. The Young Fellow, en nylig ansatt reporter for The New York Herald, får i oppdrag å intervjue en kjent finansmann. Redaktøren blir meget imponert over intervjuet, og ber den unge mannen om å avdekke fakta om et opplegg for å svindle en gruppe aksjonærer fra byen Melford.

Med isse papirer som skal leveres til et styremøte, skal en skurkaktig finansmann vinne full kontroll over et lokalt selskap, og alle aksjonærene kommer til å miste investeringene deres. Så den målbevisste reporteren forsøker å avdekke millionæren og kjeltringene hans, og samtidig levere avisene sine i tide.

Skuespillere
------------

* Douglas Fairbanks
* Marjorie Daw
* Frank Campeau
* Edythe Chapman
* James Neill

Referanser
----------

1. ↑  Say, Young Fellow!

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Say! Young Fellow* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Say! Young Fellow* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Say! Young Fellow* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Say! Young Fellow* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Say! Young Fellow* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Mariana Grajales Cuello** (født 12. juni 1815 i Santiago de Cuba, død 27. november 1893 i Kingston på Jamaica) var den første kvinnen som deltok aktivt i kampene mot Spania i den cubanske uavhengighetskrigen. På Cuba finnes flere minnesmerker over henne, og hun omtales gjerne som *Cubas mor*. 

I en alder på 23 år giftet hun seg med Fructuoso Regüeiferos og fikk i alt fire sønner: Felipe, Fermín, Manuel og Just. Hennes mann døde i 1840 og en tidligere spansk soldat begynte å gå på frierføtter til den unge enken. Soldaten vr Marcos Maceo, en driftig gårdbruker og håndverker som var motstander av slaveriet på Cuba og som ivret for at Cuba skal bli en suveren stat. 

Den 6. juni 1851 gifter hun seg med Marcos og i årene som kom fikk hun ni barn: Antonio, José, Rafael, Miguel, Julio, Tomás, Marcos, Dominga and Baldomera. 

To av sønnene hennes, Antonio Maceo Grajales og José Maceo Grajales, ble framtredende cubanske offiserer som kjempet i den cubanske uavhengighetskrigen, og i oktober 1868 bestemte Mariana seg for å delta selv i Los Mambies som sykepleier og om nødvendig med våpen i hånd. Hun deltok i felten i flere kamper mot de spanske troppene i regionen Oriente på øst-Cuba, og flyktet til Jamaica etter nederlaget i «den lille krig» i 1880. 

Hun døde i en alder på 78 år i Kingston på Jamaica 27. november 1893, og bare fem år før Spanias kolonistyre på Cuba ble avsluttet. Over 60 år etter hennes død ble en ren kvinnetropp i Fidel Castros 26. juli-bevegelsen oppkalt etter henne. De deltok aktivt i kampene mot diktatoren Fulgencio Batista.

Se også
-------

* Celia Sánchez

Referanser
----------

1. ↑   www.lademajagua.co.cu[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.findagrave.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.blackpast.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Mariana på www.nnc.cubaweb.cu (spansk)
* Om Mariana på www.zunzun.cu (spansk)
* Om Mariana på www.lademajagua.co.cu (spansk)
* Om Mariana på www.guije.com (spansk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Finlands riksvåpen
**Finlands riksvåpen** er brukt fra 1581 og har i rødt skjold en opprett, kronet gulløve, på bunn bestrødd med ni sølvroser. Løven holder et gullskjeftet sølvsverd i sin høyre, sølvpansrede forlabb, og står på en gullskjeftet sølv krumsabel.

Historie og symbolikk
---------------------

Løven stammer fra våpenskjoldet til Bjälboætten (Folkungaætten), og er også benyttet i Sveriges riksvåpen.

Sverdet og sabelen ble opprinnelig brukt i Karelens landskapsvåpen, og symboliserer henholdsvis Vesten og Russland, eventuelt Novgorod. Sabelens plassering under løvens føtter har en politisk betydning, og skal vise at Sverige har et overtak i kampen mot Novgorod.

De ni rosene er nå mest dekorative, selv om Finland i en periode var inndelt i ni landskap. Antallet roser har variert.

Den eldste kjente avbildningen av Finlands våpen som fortsatt eksisterer, er på Gustav Vasas gravmonument i Uppsala domkirke. 

I storfyrstedømmetiden (1809–1917) kombinerte riksvåpenet det russiske rikets tohodede ørn med det svenske løvesymbolet, kronet med en storfyrstekrone. Sabelen hadde samme plassering, men ble holdt av løvens fot. Ettersom Finland var knyttet til det russiske riket og den russiske keiseren (tsaren) også var *storfyrste av Finland*, inngikk Finlands riksvåpen en periode i det russiske riksvåpenet.

Se også
-------

* Finlands løves orden
* Finlands flagg

Litteratur
----------

* Gustaf von Numers:«Finlands vapensköld»,*Heraldisk Tidsskrift*, bind 2, side 297-302, København 1965-1969
* Carl-Alexander von Volborth: *Alverdens heraldik i farver*, Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)

* Den svenske provinsen Karelens våpen 1560Den svenske provinsen Karelens våpen 1560
* Finlands våpen på Gustav Vasas gravmonument 1563.Finlands våpen på Gustav Vasas gravmonument 1563.
* Storfyrstedømmet Finlands våpen 1809 - 1917Storfyrstedømmet Finlands våpen 1809 - 1917

| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Syltevoks** er omtrent det samme som **parafinvoks**, men av og til tilsatt atamon, et mildt bakteriedrepende middel. Syltevoks var uunnværlig i eldre tiders hjemmeproduksjon av saft og syltetøy. Når syltetøyet var kokt og fylt på rene glass eller krukker og sto til avkjøling, kunne disse lukkes med et lag smeltet syltevoks. Dette skapte en fullstendig lufttett forsegling, som gjorde at syltetøy kunne holde seg flere år, i kjellerhyller eller boder, eller til og med i vanlig romtemperatur.

Oppkokt saft ble fylt på rene flasker, korket med naturkork, og så ble toppen av flasken dyppet en eller flere ganger i syltevoks som forsegling.

Idag er syltevoks mindre etterspurt. Saft og syltetøy kjøpes ferdig, og hjemmelagde produkter havner oftere i dypfryser enn i matboder. I bærsesongen er syltevoks ennå tilgjengelig i de fleste dagligvareforretninger, men ikke lenger en sterkt etterspurt vare.

Syltevoks er å få kjøpt som pakker med tre til fem plater voks, eller som granulat (stivnede dråper av voks) i passende porsjonsstørrelser. På grunn av en viss brannfare bør syltevoks smeltes i vannbad.

Eksterne lenker
---------------

* Fra velferd.wordpress.com, om syltevoks
* Illustrasjoner fra Norsk Skogmuseum / Digitalmuseum.no
En **hjelpemiddelsentral** er et ressurs- og kompetansesenter for hjelpemidler og ergonomiske tiltak.

Hjelpemiddelsentralene yter tjenester til mennesker med ulike funksjonsnedsettelser, uavhengig av alder og arena. Et hjelpemiddel er en gjenstand, et tiltak eller en teknisk løsning som kan bidra til å redusere praktiske utfordringer for en person med nedsatt funksjonsevne.  Hjelpemidler skal være til hjelp til den enkelte til å klare seg i arbeid, bolig, fritid og aktiviteter. De gir også tolketjenester til døve, døvblinde og hørselshemmede.

Organisering
------------

Etter NAV-reformen i 2006, ble hjelpemiddelsentralene samlet, både administrativt og faglig, i èn organisasjon og under èn felles, nasjonal ledelse i «NAV Hjelpemidler og tilrettelegging».

NAV Hjelpemiddelsentral har et overordnet og koordinerende ansvar for hjelpemidler til funksjonshemmede i sitt fylke, og er et ressurs- og kompetansesenter for offentlige instanser og andre som har ansvar for å løse funksjonshemmedes problemer.

Hjelpemiddelsentralen er en andrelinjetjeneste og et ressurs- og kompetansesenter både for brukere og det øvrige fagapparatet i formidlingssystemet i kommunene.

Alle kommuner har inngått samarbeidsavtale med NAV Hjelpemiddelsentral i fylket. I 2022 var det 19 hjelpemiddelsentraler i Norge. Det er kommunen som bistår i søknadsprosessen til NAV ved behov for hjelpemidler. Det finnes ingen fullstendig oversikt over alle hjelpemidler man kan søke om.

Referanser
----------

1. ↑  «NAV Hjelpemiddelsentral». *Veiviseren*. Besøkt 27. august 2022.
2. ↑  Chudasama, Krishna Magan (6. april 2022). «hjelpemiddelsentral». *Store medisinske leksikon*. Besøkt 26. august 2022.
3. ↑  Norsk Helseinformatikk (10. mars 2020). «Hjelpemiddelsentralen». Ndla. Arkivert fra originalen 26. august 2022. Besøkt 26. august 2022.
4. ↑  Chudasama, Krishna Magan (6. april 2022). «hjelpemiddelsentral». *Store medisinske leksikon*. Besøkt 26. august 2022.
5. ↑  Chudasama, Krishna Magan (6. april 2022). «hjelpemiddelsentral». *Store medisinske leksikon*. Besøkt 26. august 2022.
6. ↑  «Om NAV Hjelpemiddelsentral». *nav.no* **(norsk)**. Besøkt 26. august 2022.
7. ↑  Chudasama, Krishna Magan (6. april 2022). «hjelpemiddelsentral». *Store medisinske leksikon*. Besøkt 26. august 2022.
8. ↑  «Har du behov for hjelpemiddel?». *nav.no* **(norsk)**. Besøkt 26. august 2022.
9. ↑  «Hjelpemidler – Norges Handikapforbund». Besøkt 26. august 2022.

Se også
-------

* NAV
**Ragnhild Hartmann Varmbo** (født 24. juni 1886 i Borgund, død 4. januar 1982 i Trondheim) var en norsk høyrepolitiker, kvinnesaksforkjemper og lærer.

Hun tok examen artium og lærereksamen i 1907, og var lærer ved Trondhjems folkeskole fra 1915.

Hun var aktiv politiker for Trondheim Høyre. Hun var vararepresentant til Stortinget i periodene 1937–1945 og 1945–1949 og representerte Trondheim og Levanger; hun møtte 85 dager som stortingsrepresentant, som en av få kvinner i mandatperiodene. Hun var også medlem av Trondheim bystyre og formannskap fra 1938. Hun var styremedlem i Høyrekvinners klubb fra 1929, Trondheim Høyreforening fra 1933 og Trondheim lærerinneforening 1927–1932. Hun var nestleder i Trondheim kvinneråd fra 1935 og var leder for Trondhjems Kvinnesaksforening 1950–1954.

Hun var kusine av justisminister Olaf Amundsen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 747[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Ragnhild Hartmann Varmbo». Stortinget.no.
3. ↑  Gudrun Bergslid: *Trondhjems Kvinnesaksforening 1885–1967*, Trondheim, 1967
4. ↑  «Styre og varemenn i Trondhjems Kvinnesaksforening». *digitaltmuseum.no*. Besøkt 23. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Prabook **·** Stortinget
 |
***Hjemme hos oss*** var en norsk familierelatert komiserie som gikk på NRK Fjernsynet i 1979 og 1980. Serien handlet om familien Hegglund, som bestod av faren Oddbjørn (Henki Kolstad), moren Liv (Ingerid Vardund, datteren Sissel (Linn Stokke) og sønnen Lillebjørn (Kim Haugen). Naboen Magne ble spilt av Arne Lie og hans kone Gudrun ble spilt av Hilde Brenni. *Hjemme hos oss* var basert på den britiske komiserien *Bless This House*, som gikk på ITV fra 1971 til 1976. Serien var bearbeidet til norske forhold av produsent Bob Williams i nærkontakt med skuespillerne.

Seriens vignett besto av en gammel ragtimelåt av Scott Joplin kalt «Peacherine Rag».

Serien gikk i to sesonger, høsten 1979 og høsten 1980. Sendestarten var 8. september 1979.

Mottakelse
----------

Serien ble meget godt mottatt av publikum. NRK hadde opprinnelig bare tenkt å lage fem episoder, men etter flere oppfordringer fra publikum bestemte de seg lage fire nye episoder sommeren 1980.

Serien ble sendt i reprise i desember 1992, og sommeren 1997, sistnevnte reprise til meget gode seertall.

Episoder
--------

**Sesong 1**

* "Gode naboer" (8.9.79)
* "Husker du ikke?" (15.9.79)
* "Dypfryseren" (22.9.79)
* "Aldri på en søndag" (29.9.79)
* "Husbukken" (6.10.79)

**Sesong 2**

* «Fisk på hjernen» (18.10.1980)
* «Fetteren fra Chicago» (25.10.80)
* «En spesiell dag» (1.11.1980)
* «Musical, mas og maling» (8.11.80)

Annet
-----

I 1980 ga ukebladet Hjemmet ut en musikkassett under tittelen "Sommerkabaret: Hjemmet hos oss!" Den inneholdt 12 populære melodier i coverversjoner og skjetsjer med skuespillerne fra TV-serien. Alle sketsjene som også var skrevet av Tore Ryen hadde tilknytning til faste artikler og serier som gikk i Hjemmet. Kassetten kunne bestilles ved henvendelse til ukebladet.

Referanser
----------

1. ↑  «Henki - Vi sikter ikke høyere enn "Sjumilsstøvler"». *VG*. 8. september 1979. s. 28-29.
2. ↑  «NRK bøyer seg for seerønsker». *VG*. 10. juni 1980. s. 37.
3. ↑  VG - TV-guide (30.12.1992, side 52, 53)
4. ↑  «PÅ TV - 10 på Topp». *VG*. 29. juli 1997.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemme hos oss i NRK Nett-TV (tilgjengelig for norske IP-adresser).
* (en) *Hjemme hos oss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hjemme hos oss* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
***The Blue Bonnet*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Louis Chaudet.

Handling
--------

Som spedbarn ble Ruth Drake stjålet fra faren sin av hennes hevngjerrige mor, men deretter blir hun forlatt. Hun ble adoptert og vokser opp hos en pantelåner. Som ung blir hun medlem av Frelsesarmeen, for å hjelpe den typen mennesker hun har sett – og selv var – i løpet av oppveksten. Når det bryter løs krig i Europa melder Ruth seg frivillig til tjeneste i Frankrike.

Der møter hun en ung mann, som har hatt en affære med en fremtredende skuespillerinne. Når Ruth og mannen kommer tilbake til USA, blir skuespillerinnen rasende over at hennes tidligere kjæreste nå er sammen med Ruth. Skuespillerinnen legger deretter en plan, for å anklage Ruth for et ran. Men under rettssaken kommer flere fakta frem, noe som sjokkerer alle.

Skuespillere
------------

* Billie Rhodes som Ruth
* Ben F. Wilson som Jairus Drake
* Irene Rich som Martha Drake
* Stanhope Wheatcroft som Sidney Haviland
* William A. Carroll som Caleb Fry
* Scott R. Beal som Danny
* Charlotte Merriam som Selma
* Lloyd Bacon som Jan Peterson

Referanser
----------

1. ↑  THE BLUE BONNET

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Blue Bonnet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Gustav Teres** (født 25. januar 1931 i Kecskemét i Ungarn, død 21. desember 2007 i Oslo) var en katolsk prest og astronom tilknyttet jesuittordenen. Han virket både ved Universitetet i Oslo og ved Vatikanets observatorium i Castelgandolfo, og var sjelesørger for ungarere i Norge.

Biografi
--------

Han ble presteviet i Frankfurt am Main i Vest-Tyskland den 31. juli 1959 av biskop Joseph Reuss, hjelpebiskop av Mainz.

Han virket i Münster i Vest-Tyskland 1959-1961, og var samtidig tidvis sjelesørger for ungarere i Nederland, postert i Amsterdam.

Han kom til Norge i oktober 1961. Han var bosatt i Oslo, og var tidvis tilknyttet astronomisk institutt ved Universitetet i Oslo. Samtidig var han i perioden 1984 til 1995 ca. åtte måneder hvert år astronom ved Vatikanets observatorium i Castelgandolfo utenfor Roma. Fra 1987 til sin død var han også sjelesørger for ungarsktalende katolikker i Norge.

Teres hadde en omfattende faglig bakgrunn, med lisensiat i filosofi, bibeleksegese og astronomi.

I 1984 publiserte han et bidrag til forståelsen av tidskomputasjoner i lys av Dionysius Exiguus, som modifiserte en del tidligere antagelser.. 

I år 2000 ga han ut boken *The Bible and Astronomy*, som gir innsikt i hvordan forskningen innen så forskjellige emner som astronomi, arkeologi, språk, semantikk og kultur kan gi oss ny og mer korrekt forståelse av utvalgte bibelske fortellinger, især der astronomisk innsikt kan være til assistanse, som skildringen av Betlehemsstjernen.

Pater Gustav Teres døde 21. desember 2007.

Referanser
----------

1. 1 2   www.katolsk.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  katolsk.no: Gustav Teres, 2007-12-22, sist lest 4. juni 2019.
3. ↑  
Gustav Teres: *Time Computations and Dionysius Exiguus*, 1984, Research Article
4. ↑
5. ↑  katolsk.no: P. Gustav Teres SJ døde den 21. desember, 2007-12-22, sist lest 4. juni 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |