recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Victoria and Albert Museum** (**V&A**) er et museum i Kensington i Vest-London. Det ble etablert i 1852 som *The Museum of Manufactures*, og i 1854 omdøpt til *South Kensington Museum*. I 1899 fikk det dagens navn, til ære for dronning Victoria av Storbritannia og hennes gemal prins Albert av Sachsen-Coburg-Gotha. 

Dette museet ble ansett som den vestlige verdens første kunstindustrimuseum, og ble stiftet for å fremme god formgivning eller design i fremstillingen av ulike gjenstander til bruk særlig i hjemmene. De norske kunstindustrimuseene i Oslo, Bergen og Trondheim ble opprettet etter mønster av Victoria and Albert Museum.

Museet ble opprettet ved hjelp av midler fra Verdensutstillingen i London (1851). Museets første direktør var Henry Cole. I de første årene ble det lagt stor vekt på at dette museet skulle være noe annet enn et kunstmuseum som National Gallery, og det skulle heller ikke først og fremst være en akademisk institusjon slik som British Museum. Allerede i 1858 begynte museet å ha kveldsåpent enkelte dager, slik at folk fra arbeiderklassen skulle kunne besøke utstillingene etter endt arbeidsdag, og studere gjenstandene i samlingene for å lære seg prinsippene for god formgivning.

I dag rommer Victoria and Albert Museum gjenstander fra såvel Amerika, Nord-Afrika, Asia som Europa, og samlingene omfatter såvel husgeråd som hele interiører, smykker og klær, skulpturer og tegninger, trykk og fotografier, for å nevne noe.

Referanser
----------

1. ↑   «V&A director Martin Roth resigns because he feels 'disillusioned by Brexit'», publisert i The Independent, utgitt 5. september 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «V&A appoints Martin Roth as director», publisert i The Guardian, utgitt 21. april 2011[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Victoria and Albert Museum, «Dr Tristram Hunt announced as new Director of the VA», utgitt 13. januar 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.vam.ac.uk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Victoria and Albert Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Victoria and Albert Museum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NDL **·** NKC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Château de Chalus-Chabrol hvor Rikard Løvehjerte ble drept.
**Château de Chalus-Chabrol** er en middelalderfestning i den franske kommunen Châlus i departementet Haute-Vienne. Festningen dominerer byen Châlus. Den består i dag av en frittstående sirkelrund borgtårn fra 1100-tallet og en boligbygning som ble reist en gang mellom 1000- og 1200-tallet, utvidet på 1600-tallet.

Illustrasjon fra 1460 av festningen.Festningen beskyttet tilgangen til Limoges fra sør og nord-sør-ruten mellom Paris og Spania, foruten også oldtidens øst-vest-rute som knyttet Middelhavet med Atlanterhavet. Festningen var også i sin tid tilknyttet César de Borja (drept 1507), en av den katolske kirkes kardinaler.

Utsikt mot festningen fra landsbyen, avbildet jula 2006.
Festningen er mest berømt for at den engelske kongen Rikard Løvehjerte døde her fra et skudd fra armbrøst da han beleiret festningen i 1199 i et lite lokalt oppgjør mot en baron som kongen ville tukte til lydighet, vicomte Aimar V av Limoges. Kongens innvoller er begravd i festningens kapell mens øvrige deler er begravd andre steder, i Poitou, i Normandie, og i Anjou.

Château de Chalus-Chabrol har blitt listet som et historisk monument, *monument historique*, av det franske kulturdepartement siden 1925. Festningen var åpnet for besøkende fram til 2006, men ble solgt samme år og tilgang fra offentligheten er ikke lenger mulig.

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Det franske departements database, nettinngang for Château de Chalus-Chabrol (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Île Saint-Louis** er ei øy i Seinen og en bydel i Paris. Fram til 1600-tallet var øya stort sett ubebygd sump, og besto egentlig av to øyer; Île aux Vaches og Île Notre Dame. Øya er oppkalt etter den helige Ludvig og dens beboere kalles *Ludovisiens*. På øya, som inngår i 4. arrondissement, finnes én kirke — Saint-Louis-en-l'Île.

Eiendomsutvikleren Christophe Marie fikk bygd ut øya med elegante bolighus på midten av 1600-tallet. Under den franske revolusjonen gikk øya under navnet Île de la fraternité. I 1840-åra tiltrakk Île Saint-Louis seg mange kunstnere og bohemer. Blant andre bodde Charles Baudelaire her mens han skrev *Les Fleurs du mal*.

Mange rike og framstående personer har og har hatt adresse Île Saint-Louis, for eksempel pretendenten til den franske kronen og baron Guy de Rothschild. Georges Pompidou bodde her de siste åra av sitt liv.

Kart over Île Saint-Louis

Eksterne lenker
---------------

* (en) Île Saint-Louis – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Île Saint-Louis – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Hilchen Thode Sommerschild Sundby** (født 10. mars 1926 i Molde, død 13. september 2020) var en norsk barnepsykiater. Hun var den første i Norge som tok en doktorgrad i barnepsykiatri og også den første professoren i faget.

Utdanning og yrkesliv
---------------------

Sommerschild tok examen artium i 1945 og studerte så medisin. Hun var ferdig lege i 1952. Hun spesialiserte seg i psykiatri ved Nic. Waals Institutt. Hennes karriere utviklet seg til en kombinasjon av klinisk og akademisk arbeid. 

Etter noen år dro hun til Tønsberg for å etablere landets første fylkeskommunale barnepsykiatrisk poliklinikk der. Senere deltok hun i oppbygging av barnepsykiatrien i Akershus.

Hennes neste prosjektet var forskning på helsestasjoner, noe som førte til i alt fire publiserte bøker. I 1972 blei Sommerschild overlege på Statens senter for barne- og ungdomspsykiatri. I 1984 tok hun sammen med sosialantropologen Benedicte Ingstad doktorgraden med avhandlinga *Familien med det funksjonshemmede barnet. Forløp, reaksjoner, mestring*. Fra 1979 til 1991 var Sommerschild først dosent og seinere professor ved Universitetet i Oslo (samtidig overlege ved SSBU). Hennes *Lærebok i barnepsykiatri* (sammen med Berit Grøholt) fikk Riksbibliotekarens lærebokpris i 1990. I 1998 oppsummerte hun sine erfaringer i boka *Mestring som mulighet i møte med barn, ungdom og foreldre* (sammen med Bente Gjærum og Berit Grøholt).

Diktsamlinger
-------------

Sommerschild utga to diktsamlinger; *Såre sinn* (1998) og *Gamle sinn* (2014). Flere av dikta er blitt tonesatt og utgitt av musikeren Anne Lorentzen.

Familie
-------

Sommerschild var gift med psykiateren Per Sundby (1926-2016). Hun var sønnesønns sønnesønns datter av Hilchen Sommerschild, som gjerne benevnes Norges første lærerinne.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Fugelseth, Drude; Reinlie, Sissel (26. oktober 2020). «Hilchen Sommerschield». *Tidsskrift for Den norske legeforening*. ISSN 0029-2001. doi:10.4045/tidsskr.20.0757. Besøkt 13. august 2023.
6. ↑  Berit Grønholt, Sonja Heyerdahl og Benedicte Ingstad: *Hilchen Sommerschild* - Minneord i Aftenposten 23. september 2020

Kilder
------

Berit Grøholt: Artikkel om Sommerschild i *Norsk biografisk leksikon*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Albany** er hovedstaden i den amerikanske delstaten New York.

Albany har 100 104 innbyggere (2015). Den er hovedsete for fylket Albany County. Albany ligger 233 km nordøst for byen New York.

Historie
--------

Rensselaerswijck - et *patroonschap* - hadde bosatt arealer tilhørende Det nederlandske vestindiske kompani (*WIC*), og en landsby hadde utviklet seg [delvis under 1000 yards fra kanonene på Fort Orange]. En maktkamp oppsto mellom WICs guvernør Pieter Stuyvesant og Rensselaerswijcks bestyrer Brant Van Slichtenhorst. I 1652, med godkjennelse fra overordnede i Nederland, seilte Stuyvesant med soldater og kunngjorde at landsbyen fra da av lå under jurisdiksjonen til guvernøren og Ny-Nederlands [øverste] råd. Landsbyen fikk navnet Beverwijck.

I 1664 tok England tok over Beverwijck og resten av Ny-Nederland. Engelske myndigheter ga byen navnet Albany etter hertugen av Albany, den framtidige konge Jakob II av England og Jakob VII av Skottland. Se artikkelen Alba om opphavet for navnet.

I 1807 startet man å kjøre dampskip på Hudsonelva mellom Albany og New York City. Fra 1819 var byen forbundet med De store sjøer over Eriekanalen.

I 1831 begynte jernbanen å vokse frem som foretrukket transportmiddel. Lokomotivet DeWitt Clinton trengte kun 46 minutter fra Albany til Schenectady og var inntil videre det første damplokomotivet i hele New York delstat.

Transport
---------

Motorveien I-87 forbinder Albany med den sydlige delen av New York og New York City (260 km). I nord forbinder motorveien Albany med Montréal i Canada (350 km). Den andre motorveien I-90 forbinder byen mot øst med Springfield, Massachusetts, (140 km) og mot vest med Syracuse (230 km).

11 km nordvest for byen ligger Albany internasjonale lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  ; *folketellingen I USA 2020*; redaktør: Bureau of the Census; besøksdato: 1. januar 2022.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Albany, New York – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Albany, New York – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Albany (New York) hos Wikivoyage

| * v
* d
* r
Ny-Nederland |
| --- |
|  | Bosetninger | 
* Altena
* Beverwijck
* Boswijck
* Breuckelen
* Gravesende
* Heemstede
* Middelburgh
* Midwout
* Ny-Amersfoort
* Ny-Amstel
* Ny-Amsterdam
* Ny-Harlem
* Ny-Utrecht
* Noortwijck
* Rustdorp
* Swaanendael
* Vlissingen
* Wiltwijck

 |
| Myndigheter | 
* Det nederlandske vestindiske kompani

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS **·** GNIS
 |
*Minusinsk Steppe*, av Vasilij Surikov
**Minusinsk** (russisk: Минуси́нск) er en historisk by i Krasnojarsk kraj i Russland. Den ligger rundt 275 km sørvest for Krasnojarsk. Innbyggertall: 72 561 (folketelling 2002). 

Minusinsk ligger midt i Minusinsksenkningen, som sannsynligvis er det viktigste arkeologiske området nord for Pazyryk. Det er assosiert med Afanasjevokulturen, Okunevkulturen, Tasjtykkulturen og Tagarkulturen – alle oppkalt etter bosetninger i nærheten av Minusinsk.

Den russiske bosetningen *Minjusinskoje* (russisk: Минюсинское) ble grunnlagt i 1739, på stedet hvor elva Minusa løper sammen med Jenisej. Stavingen ble endret til *Minusinskoje* (russisk: Минусинское) i 1810. 

Innen 1822 hadde bosetningen blitt et regionalt senter for jordbruk og transitthandel og fikk byrettigheter, men nytt navn: Minusinsk. På 1800-tallet var det et nav for kulturelle aktiviteter for et svært stort område. Martjanov Naturhistoriske Museum ble åpnet i byen i 1877. 

Byen var også et sted for politisk eksil. Vladimir Lenin besøkte Minusinsk ved flere anledninger da han var i eksil i den nærliggende landsbyen Sjusjenskoje mellom 1897 og 1900. Under den russiske borgerkrigen, var Minusinsk åstedet for Minusinskopprøret i 1918.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Minusinsk – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Byer i Krasnojarsk kraj |
| --- |
| Administrativt senter: Krasnojarsk |
| Flagget til Krasnojarsk kraj | Artjomovsk **·** Atsjinsk **·** Bogotol **·** Borodino **·** Divnogorsk **·** Dudinka **·** Igarka **·** Ilanskij **·** Jenisejsk **·** Kansk **·** Kodinsk **·** Lesosibirsk **·** Minusinsk **·** Nazarovo **·** Norilsk **·** Sjarypovo **·** Sosnovoborsk **·** Ujar **·** Uzjur **·** Zaoziornyj **·** Zelenogorsk **·** Zjeleznogorsk | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
*For å lese om offiseren og tegneren ved samme navn, se Andreas Hauge*

**Andreas Hauge** (født 12. desember 1815 i Christiania, død 13. januar 1892) var en norsk prest og salmebokutgiver.

Liv og virke
------------

Andreas Hauge var sønnen til lekpredikanten Hans Nielsen Hauge og Andrea Andersdatter Nyhus. Han studerte teologi, og ble Cand. theol i 1839. Hauge ble medbestyrer ved en pikeskole i Trondheim i 1843, og fra 1846 var han lærer ved den samme skolen. Fra 1850 var han den første sekretær i Det norske Misjonsselskap. Hauge ble i 1852 sogneprest i Nordre Undal før han i 1856 tok over Skiens sognekall etter at sogneprest Lammers sluttet etter å ha dannet egen frimenighet. Den offisielle utnevnelsen kom 11. juni 1857 og 11 år senere, i 1868 ble han prost i Skien prosti. 

Andreas Hauge grunnla, og redigerte *Norsk Misjonstidende* midt på 1800-tallet. I 1863 gav han ut *Psalmebog til Kirke- og Huus-Andagt*, et utkast til en ny salmebok, kalt «Hauges Salmebok». Boken gikk gjennom noen mindre redigeringer og ble autorisert til bruk i gudstjenester i 1873. Det var en mer konservativ versjon enn *Landstads kirkesalmebog*. Selv om den ble brukt i over 10 % av landets kirkesogn inn mot århundreskiftet, ble den aldri så ansett som Landstads og ble tatt ut av bruk. 

Andreas Hauge var stortingsrepresentant for Skien 1865–1866, kommunestyrerepresentant for Skien fra 1868, og ble utnevnt til ridder av St. Olavs Orden i 1875.

Andreas Hauge giftet seg med Gabrielle Caspara Sigismunda (Ella) Kielland, datter av Gabriel Kirsebom Kielland og Gustava Kielland, og de ble foreldre til ti barn, deriblant Hans Nilsen Hauge, også han prest og politiker.

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 352[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Andreas Hauge hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* www.rootsweb.com om Andreas Hauge

  


| * v
* d
* r
**Den norske kirkes Salmebøker**, et utvalg |
| --- |
| Kingos salmebok (Kingo; 1699) **·** Guldbergs salmebok (Harboe og Guldberg; 1778) **·** Landstads kirkesalmebog (Landstad; 1869) **·** Hauges salmebok (Hauge; 1873) **·** Nokre salmar (Blix; 1892) **·** Landstads reviderte (Jensen; 1924) **·** Nynorsk salmebok (Støylen, Hognestad og Hovden; 1925)  **·** Gir’ko-sál’bmagir’ji (1957) **·** Salmer 1973 (1973) **·** Norsk Salmebok (1985) **·** Salmer 1997 (1997)  **·** Norsk salmebok 2013 (2013)  |
| Se også Liste over forfattere i Norsk Salmebok og Salmer 1997 **·** Liste over forfattere i Norsk Salmebok 2013 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Canadas flagg Canada |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Sølv | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| Bronse | 2014 Russlands flagg Sotsji | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Gull | 2017 Sør-Koreas flagg Gangneung | Kjelkehockey |
| Sølv | 2015 USAs flagg Buffalo | Kjelkehockey |
| Gull | 2013 Sør-Koreas flagg Goyang | Kjelkehockey |
| Bronse | 2012 Norges flagg Hamar | Kjelkehockey |

**Dominic Larocque** (født 30. juli 1987 i Salaberry-de-Valleyfield i Quebec) er en canadisk kjelkehockeyspiller. Han har to paralympiske medaljer i kjelkehockey for Canada, og fire VM-medaljer, hvorav to gull.

Bakgrunn
--------

Larocques funksjonshemming skyldes at han måtte amputere venstre fot over kneet i 2007. Han tjenestegjorde i Afghanistan, da bilen han satt i kjørte på en improvisert bombe. Han spilte ishockey før dette, og begynte med kjelkehockey i Transats de Montréal i 2010, og debuterte på det canadiske landslaget i 2010.

Idrettskarriere
---------------

Han deltok på Canadas lag som kom på andreplass i Japan Para Ice Sledge Hockey Championship 2011, og samme år vant Canada begge World Sledge Hockey Challenge-turneringene som ble arrangert dette året (april og november). 

I 2012 vant Canada Japan Four Nations Tournament, og fikk sølv i World Sledge Hockey Challenge. De deltok i VM i kjelkehockey 2012, og fikk der bronse etter at de slo Tsjekkia 2-0 i bronsefinalen. 

Han deltok på Canadas lag som vant World Sledge Hockey Challenge 2013, og han deltok også i VM i kjelkehockey 2013, der Canada vant finalen 1-0 over USA. De fikk bronse i kjelkehockey under Paralympiske vinterleker 2014. Etter denne sesongen byttet han plass på banen, fra forward til keeper. 

I 2015 fikk Canada bronse i World Sledge Hockey Challenge, og de fikk sølv i VM i kjelkehockey 2015, der USA vant finalen med 3-0. De vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2015, og fikk sølv i begge World Sledge Hockey Challenge-turneringene i 2016. 

I VM i kjelkehockey 2017 vant Canada mesterskapet, etter at de slo USA 4-1 i finalen. I World Sledge Hockey Challenge 2017 kom Canada på andreplass, og de vant Turin Para Ice Hockey International Tournament 2017. 

I 2018 representerte han Canada under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. Canada tapte der finalen 1-2 mot USA.

Referanser
----------

1. ↑  Hockey Canada - *Dominic Larocque*, besøkt 30. mars 2018.
2. ↑  IPC - *Dominic Larocque*, besøkt 30. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos IPC
* Profil hos Hockey Canada
* Profil hos Canadas paralympiske komité
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 31. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)
* Profil hos Sochi2014.com Arkivert 31. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2014)
***Betragtning over Verdens Daarlighed**, forfattet i 5 Capitler og sammenskrevet i Korthed af en lidet forsøgt og mindre skriftlærd Dreng Hans Nielsen Houge paa Rolfsøen i Thunøe Sogn* er en kristen traktat eller pamflett fra 1796, skrevet av lekpredikanten Hans Nielsen Hauge (1771-1824). Det var Hauges første bokutgivelse, kort tid etter hans åpenbaringsopplevelse 5. april 1796. Boken var på 76 sider.

Boka er en konvensjonell ortodoks fremstilling av den kristne troen, og en kritikk av samtidens prester for å forsømme sitt sjelesørgeroppdrag overfor menigheten. Særlig er boken en polemikk mot den daværende sognepresten i Tune, Gerhard Seeberg (1734-1813) som både sto langt fra Hauge i trosutøvelsen – Hauge var pietist mens Seeberg var herrnhuter, og som på flere vis hadde hatt en klanderverdig opptreden som sogneprest.

I sine første årene som forfatter skriver Hans Nielsen Hauge «ustanselig om sitt eget kall». og i bokens siste del forteller Hauge om sitt liv og sin egen kristentro. 

I Hauges neste bok, *Forsøg til en Afhandling om Guds Viisdom* fra høsten 1796, tar han med et kort kapittel med «Forsvar mod de Indvendinger som ere giorte imot mit Skrift: Betragning over Verdens Daarlighed». Hauges posisjon som oppbyggelsesforfatter ble formet i og med hans fire første bøker, som alle «kom ut i mellom fire og seks opplag i tida før 1804. En regner med et samlet opplag på disse tekstene på mellom 40 og 100 000 eksemplarer i perioden fram til arrestasjonen. Ingen annen del av Hauges forfatterskap fikk en tilsvarende betydning»

Referanser
----------

1. ↑  Hans Nielsen Hauge i Norsk biografisk leksikon
2. ↑  Dag Kullerud i innledningen til *Hans Nielsen Hauge; tekster i utvalg* (2012) ISBN 978-82-525-7791-4. Utdrag fra skriftet er gjengitt i denne antologien.
3. ↑  Trygve Riiser Gundersen «"En ny lære med makt og myndighet…" Utsigelse og autoritet hos Hans Nielsen Hauge Arkivert 9. mars 2016 hos Wayback Machine.». *Arr idéhistorisk tidsskrift*, nr 2-3, 1998
4. ↑  Trygve Riiser Gundersen *Om å ta ordet*; bearbeidet versjon av hovedoppgave. Utgitt av prosjektet Norsk sakprosa, 2001 ISBN 82-90954-16-6

Eksterne lenker
---------------

* Betragtning over Verdens Daarlighed Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine. gjengitt i sin helhet hos document.no

| 
	+ v
	+ d
	+ rHaugianismen og Hans Nielsen Hauge |
| --- |
| Haugesbøker | Verdens Daarlighed (1796) • Om Guds Viisdom (1796) • En Sandhets Bekiendelse (1798) • De Eenfoldiges Lære (1798) • Den christelige Lære (1800) • Christendommens Lærdoms Grunde (1800) • Hauges Reiser (1816) |  |
| Se også | Maleriet «Haugianerne» • Filmen fra 1961 • Museet Hauges Minde • Christen B. Dahler • sønnen Andreas Hauge • sønnesønnen Hans Nilsen Hauge |
***Operación Triunfo*** er en spansk, tv-sendt talentkonkurranse som gikk på TVE fra 2001 til 2011. Formatet er på mange måter en krysning av flere andre kjente talent- og reality-serier, slik som *Big Brother, Star Search, Voces en Función* og *Idol*. På verdensbasis har programmet blitt kjent som *Star Academy*. Programmet prøver å finne den neste store sangstjernen i et land ved å la en gruppe sangtalenter synge sine versjoner av kjente sanger (først og fremst engelske og spanske sanger, men også sporadisk på italiensk og portugisisk), med rådgivning fra profesjonelle, samt en rektor, slik som på en skole.

I første tre sesongene som ble produsert av TVE ble programmet brukt til å velge sangeren og sangen som skulle representere Spania i Eurovision Song Contest. De tre finalistene sang tre sanger hver, og seerne stemte på den sangen de likte best.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Operación Triunfo* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Operación Triunfo* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
Dette er et japansk navn. Slektsnavnet er «Matsui».

General Matsui Iwane, 1945
**Matsui Iwane** (født 27. juli 1878, død 23. desember 1948) var en japansk general i den keiserlige japanske hæren og sjefen for den japanske ekspedisjonsstyrken som ble sendt inn til Kina under den andre verdenskrig. Han var ansvarlig for Nanjingmassakren.

Matsui ble etter krigen dømt til døden for krigsforbrytelser.

Biografi
--------

Matsui ble uteksaminert fra den keiserlige japanske militærakademiet i 1897. Hans klassekamerater inkluderte blant andre den fremtidig statsministeren Nobuyuki Abe, og flere japanske generaler som for eksempel Sadao Araki, Jinzaburo Mazaki og Shigeru Honjo.

Matsui kjempet under den den russisk-japanske krigen i 1904 og 1905, og ble uteksaminert fra Hærens stabsskole i 1906. Han ble sjef for det 29. regiment fra 1919 til 1921. Fra 1921 til 1922, var Matsui en del av den japanske sibirske angrepet mot Den røde armé som var utstasjonert i Øst-Russland. Fra 1922 til 1924 ble han overført til Japans militære etterretningsvesen. I 1929 ble han forfremmet til generalmajor og tildelt kommandoen over sin egen divisjon. Fra 1931 til 1932 var Matsui et medlem av den japanske delegasjonen til Genève nedrustningskonferanse og deretter igjen tilknyttet generalstaben fram til 1933.

Matsui oppnådd graden general i 1933, og han ble utnevnt til medlem av Det øverste militære rådet. Fra 1933 til 1934 var han øverstkommanderende for de japanske styrkene som var utstasjonert i Japan. Han ble tildelt den japanske utmerkelsen Order of the Rising Sun av første klasse for hans militære innsats, og han gikk av med pensjon fra aktiv militærtjeneste i 1935.

Men, etter utbruddet av den andre kinesisk-japanske krigen, ble Matsui tilbakekalt til aktiv militærtjeneste den 15. august 1937 til å bli sjefen for den japanske ekspedisjonsstyrken under slaget om Shanghai. Den japanske historikeren Hiroshi Yoshida skrev i hans biografi om statsminister Fumimaro Konoe at Matsui var blitt personlig håndplukket til denne stillingen av keiser Hirohito.

Den 10. desember 1937, begynte de japanske styrkene omfattende militære angrep på byen Nanking i Kina og byen ble dette året utsatt for japansk bombing og en stor massakre på sivilbefolkningen. Matsui ble arrestert av den amerikanske styrkene etter overgivelsen til Japan, og han ble siktet og dømt for krigsforbrytelser i forbindelse med aksjonene til den japanske hæren i Kina. 

I 1948 ble han hengt i fengselet sammen med flere andre japanere som var blitt dømt for krigsforbrytelser, deriblant Hideki Tojo. Han var 70 år gammel da han ble hengt.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Ammenthorp, Steen. «Iwane Matsui». *The Generals of World War II*. Besøkt 11. januar 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** CiNii
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Holta Invest AS** er et konsern med mer enn 250 ansatte fordelt på tre kontinenter. Selskapet har virksomhet i Shanghai og Beijing i Kina, Luxembourg og Oslo i Europa og i Chicago i USA. Hovedvirksomheten er finansielle investeringer, metalldistribusjon og sportsutstyr med hovedfokus på tekstiler og nordiske idrettsgrener. I 2013 ble selskapet Holta Life Sciences etablert for å samle selskapets investeringer innen helsesektoren. 

Holta Invest var eier av Tinfos AS frem til 2008, da selskapet ble solgt til franske Eramet. Selskapene Tennant Insurance og Nor-Reg Systems ble solgt i 2007. De viktigste eierposisjonene innenfor direkteeide virksomheter er i dag i Active Brands og Nizi International. 

Holta Invest eies av Kjetil Holta. Selskapet er bygget opp gjennom oppkjøp og salg av familieselskapet Tinfos AS som har røtter tilbake til den tidlige industribygging i Norge på slutten av 1800-tallet. Holta har også støttet norsk idrett gjennom sponsing av Notodden Fotballklubb og NFIF.

Referanser
----------

1. ↑   GRID-ID grid.458765.d[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Knut Holter** (født 12. oktober 1958) er en norsk teolog som fra 2022 er professor ved NLA Høgskolens avdeling for lærerutdanning.

Han er utdannet cand.theol. fra Misjonshøgskolen (1985) og dr.theol. fra Universitetet i Oslo (1993). Han har også en bachelorgrad i samfunnsvitenskap fra Universitetet i Oslo (2010). 

Holter var fra 2002 til 2022 professor i bibelvitenskap ved Misjonshøgskolen (som fra 2016 gikk inn i VID vitenskapelige høgskole). Som rektor for Misjonshøgskolen i perioden 2004–2010 ledet han blant annet arbeidet med utvikling og akkreditering av Misjonshøgskolen som vitenskapelig høgskole. 

Holter er også «extraordinary professor» ved University of Stellenbosch i Sør-Afrika, og har som forsker særlig arbeidet med analyse og nettverksbygging i forhold til afrikansk bibelvitenskap. 

Holter har ledet flere internasjonale forskningsprosjekt, senest (2014–2018) et NFR-prosjekt om bibeltolkning blant masaier. Han har gitt ut flere vitenskapelige monografier, og har også vært redaktør for flere antologier og tidsskrift innen samme tematikk.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 12952523j, catalogue.bnf.fr, besøkt 31. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Professor Knut Holter’s Site of Innovation and Method on Bible and Africa» **(engelsk)**. Besøkt 29. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Knut Holter i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* CV og bibliografi på Misjonshøgskolen sine hjemmesider

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Ulmo** er en fiktiv person fra Tolkiens univers. Nest etter Manwë var han kanskje mektigst blant Valaene, om en ikke regner med Morgoth, som ble utstøtt av Aratarene. Ulmo tok havet og vannet til sitt domene.

Han skilte seg ut fra sine frender på flere punkter, blant annet var han den vennligste til menneskene og alvene av alle valaene, og ved flere anledninger stilte opp for dem mens de andre valaene gjorde ingenting. Han oppholdt seg også vanligvis i verdens hav og elver fremfor i Valinor.

Egenskaper
----------

Ulmo var Kongen av Havene. Av alle Ainuene var han også den dyktigste i musikk, og det var sagt at i alle hav og elver kunne Eldaene høre et ekko av Ainuenes kvad, musikken til Ainuene som skapte verden.

Fra begynnelsen var Manwë og Ulmo nære venner og allierte, og de møttes i Midgards tåker, skyer og damp. De to var også nærmest Eru.

Ulmo var unik i at han aldri tok noen til sin ekte, men var i stedet alene. Han bodde heller ikke i Valinor med de andre Valaene, men tok i stedet havbunnen til sitt hjem, og styrte derfra alle Eas elver, bukter og hav.

Som tidligere nevnt var Erus barn, altså alvene og menneskene, ham kjær. Selv da de andre Valaene forlot dem til sin egen skjebne beskyttet Ulmo dem. Gjennom elvene og sjøene i Arda fikk han nytt om alt som fant sted, og han så mer en selv Manwë.

Av alle Ulmo sine tjenere var Maiaen Ossë best kjent, han hadde ansvar for de indre havene nærmest kysten.

Historie
--------

Ulmo og Manwë var nære venner, selv før verden var skapt, dog Manwë var Eru kjærest. Av alle Ainuene var Ulmo dyktigst i musikk.

Ulmo var alltid skeptisk til Melkor, og på samme vis var det Ulmo Melkor fryktet mest, for lik havet kunne Ulmo aldri helt temmes.

Da Valaene flyktet og gjemte seg i Valinor valgte Ulmo å bli i havet, og han alene holdt jorden i live under Morgoths mørke.

Da Oromë foreslo å bringe alvene til Valinor, var Ulmo skeptisk, men han ble overbevist da han så at det var det alvene selv ønsket, et ønske han respekterte. Han rev et stort stykke land av kysten av Beleriand, og brukte det til å flytte Eldaene til Amans kyster. Landmassen ble senere en symbolsk øy i bukten Eldamar, og den ble kalt Tol Eressëa.

Under det Første Tideverv ledet han alvene gjennom mørket. Det var han som fikk Turgon til å bygge Gondolin, og Finrod Felagund til å bygge Nargothrond.

Det var også han som ledet Tuor til Gondolin ved hjelp av Huor og Húrin. Tuor ektet Idril, en alv, som fødte Eärendil halv-alv. Det var Eärendil som fór til Valinor for å be Valaene om deres nåde, som førte til at de endelig bekjempet Morgoth.

Portal: Litteratur

Referanser
----------

1. ↑  Tolkien, J. R. R. «Ainulindalë: Ainuenes Kvad». *Silmarillion*.
2. ↑  Tolkien, J. R. R. «Valaquenta: Om Valaene». *Silmarillion*.
**Kirkekunst** eller **kirkelig kunst** omfatter billedkunst og kunstgjenstander til utsmykning av kirkebygg, både utvendig og innvendig i kirkerommet. Kirkekunsten er en del av den kristne kunsten og har hatt flere funksjoner: den har blitt brukt både som dekorasjon av bygninger og inventar, som maktdemonstrasjon for å vise kirkens storhet som trossamfunn, som religiøse meditasjonsstykker for ro og kontemplasjon og som pedagogisk verktøy for å synliggjøre bibelhistoriene og det kristne budskapet.

Eksempler
---------

Den berømte marmorskulpturen *Pietà* (1498–1499) av Michelangelo står i Peterskirken i Roma. Jomfru Maria med den døde Jesus i armene ble et yndet motiv under den italienske renessansen, og er siden 1300-tallet framstilt i tusenvis av malerier og skulpturer i katolske kirker.
Kirkekunsten omfatter både skulpturer, relieffer, utskjæringer og malerier såvel som ulike typer bruksgjenstander og annet inventar. Det kan være kors, krusifikser og innvielseskors, altere, altertavler, triptyker (tredelte altertavler) og ikonostaser (bildevegger i ortodokse kirker), alterskap og alterfrontaler, døpefonter, prekestoler, freskomalerier og kalkmalerier, glassmalerier og rosevinduer, ikoner og helgenbilder, baldakiner (prydtak over prekestoler) og tabernakler (takhimler over altere), Ciborium (ortodoks alterbaldakin eller katolsk beholder for nattverdsbrødet), korstoler og misericordia (klappseter i korstoler), sedilia (prestens sete i koret), sakrarier (utslagsvasker i katolske kirker), kirkeskip og andre votivgaver, epitafer (personlige minnetavler) og kirkeorgler. Utvendig kan kirkekunsten omfatte tympanoner (dekorerte buegavler), vannkastere (gargoyler eller takrenner) og annet.

Historikk
---------

Kirken var i mange århundrer den viktigste oppdragsgiveren og pådriveren for kunst, håndverk og arkitektur i Europa. Kirkekunsten var derfor ledende som kunstnerisk stilskaper fram til 1700-tallet. Etter reformasjonen på 1500-tallet ble bruken av middelalderens symboler, kirkekunst og -dekor mindre i den protestantiske kirken, men kom tilbake i nye former og med ny styrke seinere.

Se også
-------

* Bildeforbudet i Det gamle testamentet
* Ikoner
* Kristen kunst
* Kristen ikonografi
* Kirkemusikk

Referanser
----------
Neven DuMont-Haus i Köln.
**DuMont Mediengruppe**, inntil 2015 **M. DuMont Schauberg**, er et tysk mediekonsern, med hovedkontor i Köln.

Historie
--------

Mediekonsernets historie har røtter tilbake til 1626, da Bertram Hilden startet et trykkeri, senere videreført av hans sønn Peter Hilden (død 1683). I 1735 ble trykkeriet overdratt til Gereon Arnold Schauberg. Firmaet *Erben Schauberg* (Schaubergs arvinger) kjøpte Kölnische Zeitung i 1802, og i 1805 ble avisen solgt til Marcus DuMont. Under Joseph DuMont ble avisen utviklet til å bli en riksavis i Tyskland.

Avisen Kölner Stadt-Anzeiger utkom første gang i november 1876 som et lokalt annonsebilag for Kölnische Zeitung. Senere utviklet den seg til en stor regionavis, men ble i likhet med Kölnische Zeitung innstilt i 1945. Driften av Kölner Stadt-Anzeiger ble gjenopptatt i 1949. Fra 1962 bærer avisen undertittelen Kölnische Zeitung.

Mediegruppen fikk sitt nåværende navn i 2015. DuMont Mediengruppe var per 2017 fremdeles i DuMont-familiens eie, med familiemedlemmer som medlemmer av tilsynsrådet (Aufsichtsrat). Medlem av rådet var også Patrick Adenauer, sønnesønn av Tysklands første forbundskansler Konrad Adenauer.

Virksomheten
------------

DuMont Mediengruppe hadde per 2017 eierinteresser i blant annet Berliner Zeitung, Berliner Kurier, Hamburger Morgenpost, Kölner Stadt-Anzeiger, Kölnische Rundschau, Mitteldeutsche Zeitung og Haaretz. Gruppen omfatter blant annet også annonseblad, radio, TV og bokforlag. Konsernet hadde i 2015 ca. 3 400 ansatte og omsatte for 564 millioner euro.

Referanser
----------

1. ↑  William Owen Harrod (2005) (på en), *Bruno Paul : the life and work of a pragmatic modernist*, OCLC 1170154147, Wikidata Q108829905
2. 1 2  Mediengruppe, DuMont (7. april 2017). «Geschichte». Arkivert fra originalen 28. januar 2019. Besøkt 19. november 2017.
3. ↑  Mediengruppe, DuMont (7. april 2017). «Detail». Arkivert fra originalen 2. januar 2016. Besøkt 19. november 2017.
4. ↑  Mediengruppe, DuMont (12. april 2017). «Aufsichtsrat». Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 19. november 2017.
5. ↑  Mediengruppe, DuMont (3. juli 2017). «Medien & Services». Arkivert fra originalen 10. november 2017. Besøkt 19. november 2017.
6. ↑  Mediengruppe, DuMont (7. april 2017). «Detail». Arkivert fra originalen 6. august 2017. Besøkt 19. november 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
En **instrumentmaker** er en håndverker som lager måleinstrumenter, for eksempel til bruk for måling, medisinsk arbeid eller kompasser for båter. Faget er delt i to hovedområder, *nautisk instrumentmaker* og *optroniker*.

Kjente instrumentmakere inkluderer britene George Adams sr. og hans sønn George Adams jr. som var personlige instrumentmakere for Georg II av Storbritannia og også jobbet for Det britiske ostindiske kompani på 1700-tallet. John Roach lagde instrumenter i USA på 1800-tallet, en periode hvor navigasjon og landmåling hadde stor betydning.

Nautisk instrumentmaker
-----------------------

En nautisk instrumentmaker lager og reparerer mekaniske, mekanisk-elektriske og elektroniske instrumenter. Disse brukes innen for eksempel Sjøforsvaret, på forskningsinstitusjoner og for olje- og gassutvinning på havet.

### Utdanning

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet design og håndverk. Utdannelsen starter med to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 design og håndverk. Andre året er Vg2 ur- og instrumentmaker.

Både nautisk instrumentmaker- og optronikerfager er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Optroniker
----------

Dette faget het tidligere optisk- og geodetisk instrumentmaker. Utøveren reparerer og produserer optiske og geodetiske instrumenter.

Optronikerfaget er et gammelt fag som omhandler lysets natur og måten det forplanter seg på. Vitenskapen fant i det 17. århundre lover og teorier som har blitt fundamentet for faget. Faget var også forgjenger til arbeid på brilleoptikk.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Design og håndverk – Nautisk instrumentmaker
* Design og håndverk – Optroniker
* Opplæringskontoret for søm og små verneverdige fag Arkivert 12. mars 2005 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**St Martin-in-the-Fields** er en anglikansk sognekirke ved det nordøstre hjørnet av Trafalgar Square i City of Westminster, London. 

Den tidligste referansen til kirken er fra 1222, da det var en disputt mellom abbeden av Westminster og biskopen av London om hvem som hadde kontroll over den. Avgjørelsen gikk til abbediets fordel, og munkene der brukte den. I 1542 ble den ombygd av Henrik VIII. Det var antagelig på denne tiden av den fikk tilnavnet *in-the-Fields*, fordi den bokstavelig talt lå ute på jordene mellom Westminster og London. 

Den isolerte beliggenheten førte til at kirken overlevde bybrannen i 1666. I 1721 ble den allikevel erstattet av en ny bygning, tegnet av James Gibbs. Designen ble sterkt kritisert i samtiden, men den ble senere svært kjent og er kopiert mange steder i USA. Den har en gavl i klassisk stil og korinthiske søyler. Det høye klokketårnet har en forgylt krone på toppen. 

Kirken er nært knyttet til kongefamilien. Kong Georg I var *churchwarden* der, og dronning Mary gikk regelmessig dit. Admiralitetet har sitt hovedkvarter innenfor sognet, og føler derfor tilknytning dit. Royal Navys flagg *White Ensign* henger over alteret, sammen med flagget til *Admiralty Board*. Tradisjonelt ringes det med klokkene når en seier til sjøs skal proklameres. 

Blant kjente personer som er gravlagt i kirken finner man Robert Boyle, Nell Gwynne, William Hogarth, sir Joshua Reynolds, Jack Sheppard og Thomas Chippendale. 

St Martin-in-the-Fields er i nyere tid kjent for å ha en åpen dør, ikke bare i den forstand at den er åpen for allmemnheten hele døgnet, men også fordi det gjøres mye arbeid for hjemløse og fattige der. Ved lunsjtid er det ofte gratiskonserter, og mange berømte ensembler opptrer i kirken. 

I krypten er det en kafé, og der finner man også London Brass Rubbing Centre. Det er også et marked utenfor kirken. Hjemløse er alltid velkomne til å varme seg der, og mye av inntektene fra kollekt og salg av varer går til å hjelpe fattige. 

Sommeren 2005 begynte et restaurerings- og utvidelsesprosjekt til 34 millioner pund. Dette inkluderer 14,9 millioner fra Heritage Lottery Fund.

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 8186, besøkt 31. juli 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.historicengland.org.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BBC Things
 |
If
Utsyn fra øya mot Marseille

**Château d'If**, **Slottet If** eller bare **If** er en fransk festning bygd 1526-1529 på øya If i øygruppen Archipel du Frioul utenfor Marseille.

Beskrivelse
-----------

Før festningen ble bygd var øya ubebodd, men ble tidvis benyttet av fiskere. Festningen ble påbegynt i 1516 av kong Frans I og stod ferdig i 1529. Samme år som byggingen startet ble et neshorn sluppet i land på øya. Neshornet var en gave til pave Leo X fra Portugals kong Manuel I, som i sin tur hadde fått den fra India. Albrecht Dürer utarbeidet et tresnitt av neshornet basert på vitnemål.

Festningen måler 28 meter i firkant, i tre etasjer og med tre tårn. Også resten av den 30 000 kvadratmeter store øya er kraftig befestet.

Byggingen av festningen var ikke populært i Marseille som i avtalen om byens tilslutning med Frankrike var blitt lovet å selv få ta seg av sitt forsvar. Da kongen så begynte å bygge ble det sett på som en maktdemonstrasjon av ham.

Festningen kom aldri i kamp men oppfylte formodentlig en funksjon som avskrekkelse. År 1531 hadde Karl V planer om å angripe Marseille, men avstod.

Allerede i 1580 ble det bragt en fange på øya - det kan ha vært den første, adelsmannen Anselme, dømt for å ha konspirert mot monarkiet. Fra 1634 gikk festningen over til å bli et fengsel. Fengselet var på sin tid blant de mest fryktede i Frankrike. Prominente fanger kunne mot betaling sitte internerte i bekvemme gemakker i festningens øvre etasje. De aller fleste fangene bodde imidlertid under motbydelige forhold i festningens kjellerhuler. Under religionskrigen ble 3 500 hugenotter sendt til øya. 

Fengselet opphørte 1890 og ble gjort tilgjengelig for besøkende almenhet.

Litteratur
----------

Fengselet er også med i fortellingen om Greven av Monte Cristo av Alexandre Dumas. Fortellingen gjorde fengselet kjent over hele verden. Det er her hovedpersonen Edmond Dantès treffer sin læremester og velgjører, Abbé Faria, og det er herifra han etter Farias død klarer å flykte. Alexander Dumas baserer Edmond Dantès løst på virkelighetens José Custódio de Faria, navnelik med Abbe Faria, som under sin internering trente opp seg i illusjonistisk teknikk. Alexandre Dumas plasserer også Mannen med jernmasken på øya i romanen *Le Vicomte de Bragelonne ou Dix ans plus tard*. Virkelighetens mannen med jernmasken satt aldri fengslet her.

Referanser
----------

1. ↑   Base Mérimée[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Château d'If – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Château d'If – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ministry of Culture database entry for Château d'If
* Ministry of Culture photos
* Informasjon fra marseille-tourisme.com Arkivert 16. juli 2011 hos Wayback Machine.
* Official information incl. admission fees and open hours
* Chateau d'If Tour- Sign about Man in the Iron Mask is at 1:30 into video.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Dykkerfartøyet Skandi Achiever i Aberdeen.
**Dykkerfartøy** er et skip som blir brukt som en flytende base for profesjonelle dykkeroppdrag. Et dykkerfartøy kan også være et moderskip for dykkerklokker og andre undervannsfarkoster, bemannede eller ubemannede.

Kommersielle dykkerfartøy ble konstruert første gang i slutten av 1960-årene. Da oppsto behovet for dykkeoperasjoner som skulle utføres under og rundt olje produksjonsplattformer og tilhørende installasjoner i åpent vann i Nordsjøen og Mexicogolfen. Tidligere ble dykkeoperasjoner utført fra mobile oljeplattformer, rørleggingsfartøy eller kranlektere.

Dykkerbåt
---------

Dykkerbåter er mindre yrkesbåter eller bruksbåter som fungerer som base for undervannsarbeid som utføres av dykkere eller ROV. Slike skip blir blant annet benyttet i oppdrettsnæringen for vedlikehold og inspeksjon av merder.

Referanser
----------

1. ↑  «Dykkerfartøy». *KulturNav* **(norsk)**. Museene i Sør-Trøndelag AS (MIST). 6. oktober 2020. Besøkt 23. april 2023. «Båt som er spesielt utrustet med utstyr til dykking og undervannsarbeid.»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Diving support vessels – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Fartøy i havbruksnæringen |
| --- |
| 
* Brønnbåt
* Bløggebåt
* Servicefartøy
* Fôrbåt
* Avlusningsskip
* Ensilasjebåt
* Dykkerbåt

 | Servicefartøy |
***The Bodyguard*** er en film fra 1992, regissert av Mick Jackson, med manus skrevet av Lawrence Kasdan, og med Kevin Costner og Whitney Houston i hovedrollene.

Handling
--------

Rachel Marron (Whitney Houston) er en internasjonal sangerinne og filmstjerne. Livet hennes settes i fare da en sykelig fan ønsker henne død. Sikkerhetseksperten Frank Farmer (Kevin Costner) blir satt på saken, og må beskytte sin klient uansett omstendigheter og pris. Farmer går aldri av vakt, og Marron viser seg som den divaen hun ryktes å være. De forventer begge å få være sjef over situasjonen, men ingen av dem forventer å bli forelsket. 

Ettersom drapsmannen nærmer seg, må Farmer nå beskytte den kvinnen han blir involvert med, uansett om følelsene tar overhånd.

Mottakelse og priser
--------------------

Filmen er en av de 100 mest innbringende filmene gjennom tidene og spilte inn over 400 millioner amerikanske doller verden over. 

Filmen ble nominert til 2 Oscar-statuetter, begge i kategorien for beste originale sang, men den tapte for Disney-filmen *Aladdin*. Filmen ble imidlertid tildelt priser i andre utdelinger, blant annet på BRIT Awards og MTV Movie Awards.

Filmen ble i tillegg også nominert til syv Golden Raspberry Awards under den 13. Razzie-utdelingen, inkludert verste film, verste skuespiller og verste skuespillerinne, men den vant ingen av prisene den var nominert til.

Bakgrunn
--------

Filmen var opprinnelig planlagt i 1976 med Steve McQueen og Diana Ross i hovedrollene. Etter at McQueen fikk kreft, foreslo man igjen at filmen skulle spilles inn i 1979, denne gangen med Ryan O'Neal og Diana Ross. Prosjektet lot seg ikke realisere etter at de to stjernene ble uenige. 

Madonna ble en periode vurdert i rollen som Rachel. I dokumentarfilmen *Madonna: Truth or Dare* vises en scene hvor hun uformelt får beskjed om at det ikke blir noen avtale.

Lydspor
-------

Lydsporet til filmen er tidenes nest mest solgte (det mest solgte album med musikk fra en film er *Saturday Night Fever*. «I Will Always Love You» er en av de mest kjente sangene). Albumet solgte over 42 millioner verden over.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bodyguard* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Bodyguard* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Bodyguard* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Bodyguard* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Bodyguard* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Bodyguard* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Bodyguard* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Bodyguard* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Bodyguard* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Bodyguard* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |