recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elisabeth Conradine «Dina» Nissen** (født Jensen, 1873 i USA, død 1957) var en norsk skuespillerinne og musikkpedagog.

Familie
-------

Dina Nissen var datter av sogneprest, og senere prest i USA Nils Edvard Schanche Jensen og Johanne Catrine Bugge. Hun ble 17. februar 1894 gift med meteorolog og forfatter Peter Sylvius Nissen (1859-1937), som benyttet psevdonymet Christian Ditlew. De var foreldre til motstandskvinnen Birgit Nissen.

Liv og virke
------------

Dina Nissen var elev av teaterpedagogen Thora Lundh, og medvirket i april 1898 ved en elevaften der hun spilte *Agnes* i oppsetningens av fjerde akt av *Brand*. Hun hadde 20. oktober 1898 sin offisielle scenedebut ved Centralteatret i Kristiania, i rollen som *Agnete* i stykket *Elverhøi*.

Hun var sesongene 1899-1900 og 1900-1901 elev og skuespiller ved Sekondteatret under Ludovica Levy og Thora Lundh. Der hadde hun høsten 1899 en mindre role i Ludvig Holbergs *Det lykkelige Skibbrudd*. Etter at Sekondteatret måtte nedlegge virksomheten i 1901, la selskapet ut på en turne samme år, hvor Dina Nissen medvirket.

Nissen medvirket dessuten på en turné med teaterlederen Harald Otto.

Senere i livet ga hun pianoundervisning. Hun var medlem av Kvinnenes enhetsfront.

Roller i utvalg
---------------

* *Agnes* i *Brand* av Henrik Ibsen (Kristiania Studentersamfund, 1898)
* *Agnete* i *Elverhøi* av Johan Ludvig Heiberg (Centralteatret, 1898)
* *Klara* i *Maria Magdalena* av Friedrich Hebbel (Sekondteatret, 1900)
* *jomfru Bertelsen* i *Baldevins bryllup* av Vilhelm Krag (Sekondteatrets turné, 1901)

Referanser
----------

1. ↑   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 31. mai 1957[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Dagbladet 1898.04.11*. Norge, Oslo. 1898. s. 2.
4. ↑  Dahl, Sophus (1959). *Teaterminner*. Dreyer.
5. ↑  *Norges Kvinder 1925.01.28*. Norge, Oslo. 1925. s. 2.
6. ↑  *Social-Demokraten 1900.10.19*. Norge. 1900. s. 2.
7. ↑  Dahl, Sophus (1959). *Teaterminner*. Dreyer. s. 42.

Kilder
------

* Jensson, Liv (1981). *Biografisk skuespillerleksikon*. Universitetsforl. s. 124. ISBN 8200056228.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
En flaske med Sol Brava
En boks med lavkaloriølet Sol Light og en flaske med det alkoholfrie ølet Sol Cero
**Sol** er et ølmerke fra det meksikanske bryggeriet Cervecería Cuauhtémoc Moctezuma. Ølet kommer fra «El Sol» (solen). Legender skal ha det til at bryggerimesteren ved «Salto del Agua» (et lokalt bryggeri ved Mexico by) oppdaget solstråler rundt beholderen ølet ble brygget i. Derfor fikk det navnet «El Sol». I 1912 overtok Moctezuma-bryggeriet Salto del Agua. *El Sol* skiftet navn til *Sol* i 1924, og begynte å ekspandere nasjonalt. Senere overtok Cervecería Cuauhtémoc Moctezuma Moctezuma-bryggeriet, og Sol var et lite regionalt ølmerke frem til tidlig på 1990-tallet. Senere på 90-tallet ble Sol introdusert på det internasjonale markedet.

I dag blir Sol produsert både på bokser og glassflasker i mange forskjellige størrelser. Sol-serien består av:

* Sol Clara
* Sol Brava
* Sol Light
* Sol Cero
* Sol Limón y Sal
* Sol Cero Limón y Sal

Eksterne lenker
---------------

* Produktinformasjon

| * v
* d
* r
Cervecería Cuauhtémoc Moctezumas ølproduksjon |
| --- |
| Bohemia **·** Carta Blanca **·** Casta **·** Dos Equis **·** Indio **·** Noche Buena **·** Sol **·** Superior **·** Tecate |
**Belvedere** er et område i distriktet Bexley i det tradisjonelle grevskapet Kent i sørøstlige London. Det ligger sør for elven Themsen, øst for Abbey Wood og Thamesmead, vest for Erith, og nord for Bexleyheath. Navnet kommer muligens fra en *belvedere*, en struktur som er reist for å utnytte en fin utsikt, i dette tilfellet utsikten over Themsen. I henhold til folketellingen for valgkretsen hadde stedet en befolkning på 11 890 innbyggere i 2011.

Fra midten av 1600-tallet ble det reist tre betydelige villaer reist ved siden av et veikryss ved Blinks Hill ved Lessness Heath. Det siste av disse villaene het Belvedere House, navngitt fra italiensk i betydningen «vakker utsikt». Det ble bygget på 1770-tallet og ble hjemmet til en rekke av adelige, og kulminerte med filantropen Culling Eardley.

Stedet er i dag preget av mangfoldig industrielt og som et boområde. Stedet er delt i to, Upper og Lower Belvedere. I den øvre delen ligger en kirke og noen teglsteinsvillaer, mens det i den nedre delen ligger et metodistkapell og et høyteknologisk anlegg for forbrenning av biologisk avfall fra elven. Stedet har en egen fotballklubb med navn etter stedet.

  

Belvedere stasjon betjener North Kent-linjen.

Referanser
----------

1. ↑   «Bexley Ward population 2011» Arkivert 21. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics.
2. ↑   «Belvedere, Bexley», *Hidden London*

Eksterne lenker
---------------

* Belvedereuk.info - nettsted for lokalhistorie
* Belvedere Football Club - den lokale fotballklubben

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames
 |
**Gammelofsen** var en ekstremflom (ofse) og skredkatastrofe i Gudbrandsdalen i det siste århundret f.Kr. det vil si mot avslutningen av førromersk jernalder. Arkeologiske utgravninger og tolkning av flomsedimenter tyder på at den kan ha vært like omfattende som de største ekstremflommene i historisk tid – som Storofsen i 1789.

Gammelofsen skjedde i en periode (300 f.Kr.–ca. 100 e.Kr.) med spesielt fuktig klima i Nord-Europa. En mer velkjent katastrofe av veldig omfang i perioden er den kimbriske stormflo, som rammet nordsjøkysten rundt Tyskebukta mellom 120 og 114 f.Kr. og som skal ha utløst kimbrernes folkevandring. Ingen sammenheng mellom denne stormfloen og Gammelofsen – eller mulige skader etter Gammelofsen utenom Gudbrandsdalen – er dokumentert foreløpig.

Gammelofsen ble kjent gjennom utgravninger før bygging av ny E6 mellom Ringebu og Otta. Under disse arbeidene har en avdekket minst 16 flomkatastrofer i dette området siden siste istid, hvorav minst 3 tilfeller av ekstremflom. Gammelofsen er den best dokumenterte av disse.

Referanser
----------

1. 1 2  «Portal forlag › Gård og utmark i Gudbrandsdalen». *www.portalforlag.no* **(norsk)**. Arkivert fra originalen 22. februar 2017. Besøkt 21. februar 2017.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 30. januar 2015. Besøkt 8. februar 2015.
***Cabin Fever*** er en amerikansk skrekkfilm fra 2002 regissert og skrevet av Eli Roth. Hovedrollene spilles av Rider Strong, Jordan Ladd, James DeBello, Cerina Vincent og Joey Kern.

Dette var Eli Roths debut som regissør.

Handling
--------

Paul, Bert, Marcy, Jeff og Karen er fem ungdommer som skal feire at de er ferdig med college. De leier derfor en hytte på et øde sted for en uke. Gjengen forbereder seg på fest og moro, men ganske raskt får de en særdeles stygg overraskelse. Bert skyter noe han tror er et dyr, som viser seg å være en uteligger som lider av en meget alvorlig hudsykdom. Uteliggeren ber om hjelp, men Bert får panikk og flykter av gårde. Det ender ikke bedre enn at uteliggeren til slutt står på døra til hytta. Når han igjen blir nektet inngang og hjelp, prøver han å stjele bilen deres. Ungdommene får panikk når uteliggeren spyr opp blod inni bilen, og går løs på ham med spade og annet før en av dem setter fyr på ham, hvorpå han flykter brennende ut i skogen og til slutt havner i et vannreservoar. Der blir den døende liggende å forpeste drikkevannet. Når ungdommene en etter en begynner å få symptomene på hudsykdommen som herjet uteliggeren begynner ting virkelig å gå galt.

Om filmen
---------

*Cabin Fever* har hentet mye inspirasjon fra kjente kultfilmer som *Evil Dead*, *The Blair Witch Project* og *Motorsagmassakeren*. Filmen har også en komisk undertone uten at den kan betraktes som en skrekkomedie av den grunn.

Filmen fikk blandet kritikk av filmanmelderne og hadde moderat kommersiell suksess internasjonalt med en inntjening på $30 millioner. Tatt i forhold til filmens beskjedene budsjett ble den en suksess, Den ble også filmselskapet Lionsgate Home Entertainments største suksess inntil da. Filmen har fått en del kritikk på grunn av den forvirrende slutten.

I 2009 kom en oppfølger: *Cabin Fever 2: Spring Fever*.

I rollene
---------

| Skuespiller | Rolle |
| --- | --- |
| Jordan Ladd | Karen |
| Rider Strong | Paul |
| James DeBello | Bert |
| Cerina Vincent | Marcy |
| Joey Kern | Jeff |
| Robert Harris | Old Man Cadwell |
| Hal Courtney | Tommy |
| Matthew Helms | Dennis |
| Richard Boone | Fenster |
| Tim Parati | Andy |
| Eli Roth | Justin aka Grim |
| Giuseppe Andrews | Deputy Winston |

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cabin Fever* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Cabin Fever* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) *Cabin Fever* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Cabin Fever* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Cabin Fever* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Cabin Fever* på Metacritic Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn: |
| Norges flagg Norgesmesterskap |
| Gull | 2008 Trondheim | 3 x 5 km stafett |
| Sølv | 2001 Steinkjer | 3 x 5 km stafett |
| Sølv | 2011 Steinkjer | 3 x 5 km stafett |

**Guri Knotten** (født 20. juli 1974) er en norsk idrettsleder, langrennstrener og tidligere landslagsløper i langrenn. 

Knotten bodde tidligere i Sveits der hun fra 2011 til 2014 var sportssjef for det sveitsiske langrennslandslaget. Hun har også vært trener for det private langrennslaget Engadin Skimarathon Team. Hun arbeider også for FIS som teknisk delegert, og hun er sponsoransvarlig for Marit Bjørgen. I 2014 ble hun ansatt som prosjektleder for Trondheims søknad om å bli arrangør av VM på ski 2021. Siden juni 2016 har hun vært engasjert som prosjektleder for Trondheims søknad om VM på ski i 2023.

Guri Knotten Hetland gikk førsteetappen da Varden IL vant 3 x 5 km stafett under NM 2008 i Bymarka i Trondheim. Hennes beste prestasjoner i verdenscupsammenheng er en åttendeplass i sprint fristil i Engelberg i desember 1998 og en sjuendeplass i klassisk sprint samme sted året etter. I 2000 gikk hun på det norske laget som tok VM-gull i lagtempo på rulleski.

Referanser
----------

1. ↑  «Ekteparet Hetland tar over Sveits». VG. 6. oktober 2010. Besøkt 8. oktober 2010.
2. 1 2  Adresseavisen 11. september 2010
3. ↑  VG 30. januar 2011
4. ↑  Hetland prosjektleder for ski-VM. nrk.no (28. oktober 2014)
5. ↑  Norsk skigull i sommervarmen. vg.no (31. august 2000)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guri Knotten – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**LessTif** var en klone av det grafiske brukergrensesnittet og widgetverktøyet Motif, som ble utviklet som fri og åpen programvare av *Hungry Programmers*.

Mens Motif ble distribuert frem til oktober 2012 under en proprietær lisens som kunne kreve utbetaling av royalties, ble LessTif utviklet under GNU Lesser General Public License. Lisensieringen av Motif var hovedsakelig motivasjonen for å utvikle LessTif.

Prosjektet hadde som mål å sørge for full kildekode- og binærkompatibilitet med Motif. Dette ble ikke oppnådd, men mange Motifprogrammer kunne kjøre på LessTif eller bli kompilert med det.

LessTif ble lansert 6. oktober 1995, og første versjon hadde versjonsnummer 0.1. Siste versjon var 0.95.2 og ble lansert 27. mai 2009.

Referanser
----------

1. ↑  Kenton Lee (1. februar 2002). «Has anyone done a public domain Motif lookalike?». *The Motif FAQ*. comp.windows.x.motif. 37. Besøkt 5. april 2010. «LessTif is a freeware version of Motif from the Hungry Programmers»
2. ↑  «LessTif homepage». Arkivert fra originalen 23. juli 2012. Besøkt 2. mars 2019. «LessTif is the Hungry Programmers' version of OSF/Motif»

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) LessTif – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Gammelfossen, Averøy
**Gammelfossen** er en foss og et damanlegg som danner utløpet av Storvatnet i Averøy kommune på Nordmøre. Storvatnet er Averøyas største vann, og drikkevannskilde for deler av Averøya. Ved fossen ligger ruinene etter en demning og et større mølleanlegg, Lyhsmølla, som ble anlagt av forretningsmannen Thomas August Lyhs på 1850-tallet. Demningen og deler av bygningsmassen ble murt opp av skiferstein som ble brutt i fjellet like ved fossen. I tillegg ble det satt opp bolighus, løe, fuglehus og laget et forseggjort parkmessig anlegg med terrasser, veier og gangbruer (klopper). Anlegget ble drevet som mølle i en kort periode, men allerede på 1870-tallet ble anlegget lagt ned, og alt treverk fra mølleanlegget ble fjernet og gjenbrukt i nærområdet.

Skader i 1970
-------------

Damanlegget og ruinene lå lenge brakk uten annen funksjon enn som demning og vanntilførsel for fiskeindustrien som etter hvert etablerte seg i Kristvika ved Bruhagen. På 70-tallet ble det besluttet å demme opp Storvatnet for å sikre vanntilførselen til det kommunale vannverket. I denne forbindelse ble demningen tettet og demningspassasjen stengt av med sement. Anlegget ble da skadet av anleggsmaskiner, og deler av trappeanlegget og murene ble skadet.

Skader på 1990-tallet
---------------------

I forbindelse med oppsetting av høyspentmaster ble det på 1990-tallet igjen kjørt anleggsmaskiner inn i ruinene, og det ble gjort ytterligere skader.[]

Igjengroing
-----------

Etter at det ble slutt på løsdrift av stor- og småfe, har tilveksten av skog og annen vegetasjon nærmest skjult fossen og ruinene.

Rehabilitering
--------------

Gammelfossen ligger i et naturskjønt område, mellom to fiskerike vann, og med gode turmuligheter. Ruinene danner vakre og dramatiske kulisser for en historie med gryende industri og nytenkning på Averøya. Mange har derfor ønsket å rehabilitere området og tilbakestille deler av anlegget til sin opprinnelige parkmessige stand og gjøre Gammelfossen tilgjengelig som friluftsområde. I 2015 ble det etablert en organisasjon "Gammelfossens venner" som på dugnad har fjernet skog og kratt, og gjort området åpent og tilgjengelig. Gammelfossens venner ble i februar 2017 tildelt kr 25 000 fra kultur- og folkehelseutvalget i fylket, som blant annet finansierte en tilstandsrapport. Rapporten ble fremlagt 29.august samme år, og videresendt Haakon Aase i Bergen, som er ekspert på tørrmuring. 22. mars 2018 ble det avholdt befaring, der han konkluderte med at det er fullt mulig å restaurere disse gamle murene til det de var. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Gammelnovgorodisk** var en dialekt av gammeløstslavisk brukt i Republikken Novgorod. Man kjenner til den fra neverdokumenter fra det 11. til det 15. århundret.

Dialekten har sammenlignet med andre østslaviske dialekter noen arkaiske trekk, blant annet at den andre slaviske palataliseringen aldri forekom, i motsetning alle de andre dialektene, i tillegg til at det fungerte som som sitt eget skriftspråk og talemål som ikke var sterkt påvirket av kirkeslavisk, som var veldig fremtredende blant annen slavisk litteratur på den tiden. Mesteparten av tekstene som er funnet er gjerne skrevet i en høyst uformel form, som for eksempel personlige brev, instrukser, klager, nyheter, påminnelser og lignende. Dette tyder på at det var vanlig å kunne lese og skrive på i Novgorod, til og med blant barn og kvinner. Disse tekstene bevarer unike novgorodiske stavemåter, hvilket tyder på at de ikke ble omskrevet eller kopiert til «riktig» stavemåte.

Referanser
----------

1. 1 2  «Зализняк - Значение берестяных грамот для истории русского языка». *philology.ru*. Besøkt 11. juli 2022.
**Alexandra Haugland Beverfjord** (født 2. juni 1977) er en norsk redaktør, journalist og forfatter. 

Journalistkarrieren startet i *Adresseavisa* i Trondheim hvor hun arbeidet mer eller mindre sammenhengende fra 1996 til 2001. Beverfjord er utdannet innen sosialantropologi, med mastergrad fra Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet i 2002 på en oppgave om rehabilitering av unge rusmisbrukere.

I 2013 ble hun reportasjeredaktør i NRK Nyheter og var en av fire redaktører som leder nyhetsdivisjonen i rikskringkastingen. I oktober 2015 overtok hun som nyhetsdirektør i NRK Nyheter etter Per Arne Kalbakk. Beverfjord kom til NRK fra stillingen som nyhetsredaktør i *Dagbladet*, en stilling hun hadde fra 2010 til 2013. Før dette var hun journalist i *Dagbladet* i flere år.

I perioden 2018 - 2023 var hun sjefredaktør og administrerende direktør i *Dagbladet*.

I 2023 ble hun konserndirektør i Aller Media AS.

Hun er også forfatter og debuterte med romanen *Kretsen*, hvor handlingen var lagt til et journalistmiljø i hovedstaden. Hun ble i 2011 tildelt «Maurits Hansen-prisen - Nytt Blod» for debutromanen.

Bibliografi
-----------

* *Det bor et barn i mitt hjerte* (2009) Med Atle Dyregrov og Aida Løver. ISBN 978-82-05-38471-2
* *Kretsen* (2010) ISBN 978-82-05-40105-1
* *Kronprinsen* (2012) ISBN 978-82-05-43011-2

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Alexandra\_Beverfjord[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Alexandra Beverfjord: *En underverden : unge rusmisbrukere i rehabilitering* Hovedoppgave i sosialantropologi – Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet, 2002
3. ↑  «Alexandra Beverfjord blir nyhetsdirektør i NRK». *www.dn.no*. Besøkt 30. oktober 2015.
4. ↑  NRK. «Beverfjord blir Dagbladets nye sjefredaktør». *NRK*. Besøkt 2. mai 2018.
5. ↑  Nyhetssjef, Nils Martin Silvola (22. juni 2023). «Alexandra Beverfjord går av». *journalisten.no*. Besøkt 23. juni 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Alexandra Beverfjord i BIBSYS
* Intervju med Alexandra Beverfjord

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Hindenburg-lys, ca 1943-1945, Museum Geiserschmiede Bühlertal
**Hindenburg-lyset** (tysk Hindenburglicht) er oppkalt etter den øverstkommanderende for den tyske hæren Paul von Hindenburg, og ble brukt i skyttergravene i første verdenskrig, siden også i andre verdenskrig i beskyttelsesrom, ved strømbrudd, mørklegning eller som nødbelysning.

Det består av en liten flat kopp eller tallerken av papp på omtrent 5 til 8 cm i diameter med en 1 til 1,5 cm høy kant. Formen ligner på skrulokket til et glass. Pappen var mettet med fett og var slik både vannavvisende og nogenlunde formstabil. Denne tallerkenen var fylt med et voksaktig fett (talg). En kort, bred veke i midten ble tent og kunne gi lys i noen timer. Fettet smeltet etter kort tid og for at veken ikke skulle velte var denne festet på en fot.

En etterfølger til Hindenburg-lyset er «bokslyset». En voksfylt blikkboks med lokk og en holder med to veker. Begge tennes og flammene går i ett og danner én stor tungeformet flamme. Denne flammen er betydelig lysere enn flammen av en enkelt veke.

Bokslyset har vist seg effektiv som nødlys og er fortsatt tilgjengelig hos produsenten. Bokslysene ble i flere tiår brukt i den tyske hærens utstyr.

Bokslys av G. A. Glafey, Mod. 73, Har i mange år blitt brukt av den tyske hæren (Bundeswehr)
Den vanligste kjente etterfølger av Hindenburg lys er dagens utbredte telys.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted om lys i bunker (tysk)
***Songs For Drella*** er et konseptalbum av artistene Lou Reed og John Cale, begge tidligere medlemmer av den avantgardistiske rockegruppen Velvet Underground. Albumet ble utgitt i 1990 på plateselskapet Sire Records.

Albumet var Reed og Cales første samarbeid siden 1972, og er en hyllest til deres venn og mentor, kunstneren Andy Warhol. Navnet «Drella» i tittelen er et kallenavn brukt om Warhol av hans tilhengere, og er en sammenslåing av navnene Dracula og Cinderella (Askepott).

Sangene kan deles grovt inn i tre kategorier etter som hvilken tilnærming de har til kunstnerens liv: noen sanger er skrevet fra Andy Warhols perspektiv. Dette gjelder blant annet åpningssporet «Small Town», hvor Lou Reed inntar rollen som Andy Warhol, og formidler frustrasjonen i å vokse opp som kunstnerspire og outsider i en liten by i USA:

> Where did Picasso come from. There's no Michelangelo coming from Pittsburgh. If art is the tip of the iceberg, I'm the part sinking below.
> 
> 
> 

En annen gruppe sanger forteller om hendelser og forholdet fra et tredjepersonsperspektiv, og resten er skrevet i førsteperson fra Reed og Cales eget perspektiv. Et eksempel på sistnevnte kategori er sangen «Work» hvor Lou Reed forteller om Warhols påvirkning på hans arbeidsmoral og kunst:

> No matter what I did it never seemed enough, he said I was lazy, I said I was young. He said, 'How many songs did you write ?'. I'd written zero, I'd lied and said, 'Ten'. 'You won't be young forever, You should have written fifteen'.
> 
> 
>

Sporliste
---------

1. «Small Town» – 2:04
2. «Open House» – 4:18
3. «Style It Takes» – 2:54
4. «Work» – 2:38
5. «Trouble with Classicists» – 3:42
6. «Starlight» – 3:28
7. «Faces and Names» – 4:12
8. «Images» - 3:31
9. «Slip Away (A Warning)» – 3:05
10. «It Wasn't Me» – 3:30
11. «I Believe» – 3:18
12. «Nobody But You» – 3:46
13. «A Dream» – 6:33
14. «Forever Changed» – 4:52
15. «Hello It's Me» – 3:13

Personell
---------

* Lou Reed – vokal, gitar
* John Cale – vokal, keyboard, bratsj

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Songs for Drella* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Songs for Drella* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Songs for Drella* på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) *Songs for Drella* på AllMusic Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** MusicBrainz
 |
**Klemens Freiherr von Ketteler** (født 22. november 1853 i Münster i Tyskland, drept 20. juni 1900 i Beijing i Kina) var en tysk diplomat.

Han tilhørte en prøyssisk offisersslekt og var sønn av baronen major August von Ketteler og nevø av Mainz-biskopen Wilhelm Emmanuel von Ketteler. Etter å ha tatt abitur i 1873 trådte han inn i hæren, og så inn i utenrikstjenesten i 1879. Fra 1880 til 1889 arbeidet han som oversetter ved konsulatene i Kanton og Tientsin. Etter en kort stasjonering ved Auswärtiges Amt i Berlin var han fra 1892 til 1896 gesandt i USA, og deretter frem til 1899 i Mexico. Han ble gift med amerikanske Matilda Cass Ledyard. 

Fra 11. april 1899 var han tysk gesandt i Beijing. Han advarte allerede samme år flere ganger mot legasjonsområdets sikkerhetssituasjon dersom det skulle komme til fremmedfiendtlige angrep.[]

I forbindelse med bokseropprøret i 1900 ble han skutt av en kineser da hans kortesje som var på vei til det kinesiske utenrikskontor Zongli Yamen støtte på væpnede styrker. Kineseren som skjøt ham ble senere henrettet etter at utenlandske styrker hadde kommet de beleirede legasjonene til unnsetning og tatt kontrollen i Beijing. 

Drapet på von Ketteler kan ha vært et anslag rettet direkte mot ham personlig, ettersom han noen dager tidligere hadde skutt en kineser kledd i bokserklær og tatt til fange hans bokserkledte sønn – og så skutt ham.[]

Drapet på Ketteler ble en viktig begivenhet under opprøret og førte til en eskalering av kampviljen hos fremmedmaktene i *åttenasjonsalliansen.* De sendte etter noe tid en internasjonal styrke for å slå ned bokseropprøret og unnsette de beleirede legasjonene i Beijing.

Hans grav er i Münster i Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Susanne Kuß, Bernd Martin (red.): *Das Deutsche Reich und der Boxeraufstand.* ERGA Bd. 2, 2002. Politisches Archiv des Auswärtigen Amtes Berlin.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Epidemisk ruting** er en teknikk som brukes for å rute objekt gjennom et nettverk. 
Navnet henspiller på biologiske system, der man i epidemier vil se spredning av smitte via biologiske vektorer og annet. Man finner det også i sosiale nettverk der rykte og holdning kan spre seg epidemisk.

Man antar et nett med *N* noder. Enhver node som mottar et objekt kan, for hver av sine naboer (via en direkte link) videresender objektet med sannsynlighet *p*. Fra perkolasjon vet man at en *p*>0.59 sikrer at nesten alt når frem til alle. Under denne verdien, vil nesten ingen komme frem til noen. Dette krever at nodene er tilkoblet symmetrisk og med en viss grad. Men, ideen kan tas inn i kringkasting, som jo ellers baserer seg på å sende alt til alle, og derved være mulig årsak til at nodene og nettet overbelastes.

I et datanett er det meldinger med digital informasjon som skal spres til en eller flere mottakere. Epidemisk ruting kan blant annet brukes for å spre endringsmeldinger i en distribuert database eller en distribuert hashtabell. To noder vil da utveksle oversikter over endringer de har observert den senere tid. Den som ser at noe mangler, vil sende en påfølgende henvendelse om å få en kopi for å gjøre seg oppdatert. Oppdateringen kan påskyndes ved å også inkludere selve endringen i den første epidemisk spredte meldingen. Statistisk kan man oppnå at alle er informert, i løpet av log2*N* slike samkvem. Dette kalles også **sladring** (av engelsk *gossip*), som er en form for epidemisk spredning, der to noder utveksler siste nytt, forlater hverandre og med en viss sannsynlighet, sprer dette videre.

Teknikken kan brukes på mange andre områder, eksempelvis for å vite hvem som er aktive i et Peer-to-peer datanett, nyhetsformidling og også elektronisk post som skal kringkastes.
En rekke varianter av sladring har vært lansert for spredning av meldinger i sensornett, der 
hver node har svært begrenset batterikraft, regnekraft og rekkevidde via små radioer. For å øke levetiden til nodene er det avgjørende at de er gjør så lite som overhodet mulig. Det å vedlikeholde rutetabeller er en av de arbeidsoppgaver som unngås med epidemisk ruting. Teknikken er uhyre enkel, og krever kun at noden bruker batterikraft til å (a) beregner en tilfeldig verdi og (b) videresende meldingen. 

Epidemisk ruting kan også brukes for å rute en melding til en enkelt (unicast), eller en gruppe (multicast). Ulempen, er at den vil involvere mange som egentlig ikke skal motta meldingen. Fordelen er at man tilrettelegger for anynomitet gjennom kryptering, da det kun er de egentlige mottakere som kan den krypterte meldingen.
**Hindrum kirke** (Hindrem kirke) var ei kirke i Hindrem i Indre Fosen kommune (tidligere Leksvik) i Trøndelag. Hindrum kirke ble innviet i 1665, men ble revet i desember 1897 etter at kirkestedet ble flyttet fra Hindrem til Vanvikan. Tilsammen har 12 prester vært ansatte i Hindrum sogn.

Stavkirka
---------

En stavkirke på Hindrem er nevnt i reformatsen av 1589, «Hindareims kirkja» Man vet ikke nøyaktig når denne stavkirka ble bygd, men de fleste stavkirkene i Norge ble bygd på 11-1200-tallet og i alle fall før svartedauden (1349). Denne kirka fikk nytt tårn og spir med årstall i 1653, men den var allerede da gammel og falleferdig. Den ble derfor revet i 1664.

Nybygg 1665
-----------

Som erstatning for den gamle stavkirka ble Hindrem stavkirke reist, og vigslet 9. september 2012. Kirka er bygd som en kopi av Haltdalen Stavkirke som står på Trøndelag Folkemuseum.
På 1600-tallet vokste det fram en bedrift for kirkebygging på Hindrem. Byggmesteren Ole Jonsen Hindrum stod bak reising av en rekke kirkebygg rundt omkring i Trøndelag. Hindrem kirke ble bygd av furu som skal ha vært hugget på Stålhammeren.

Kirka sto ferdig 1665. Den ble utstyrt med spesielle glassmalerier som ble betalt av lokale folk. Givernes navn nevnes i maleriene. De viser, ved siden av religiøse motiver, ugifte menn og bilder av man og hustruer med blomster og rikt utsmykkede klær. Det nevnes også mange stedsnavn, eller gårdsnavn fra både Hindrem og Seter. Gerhard Schøning forteller i 1773 at den eldste kirkeklokka hadde følgende innskrift: «Hindrums kirke Michl Kesler Gos Mich anno 1673».

I 1824 ble et nytt kirketårn bygd etter at det gamle var råttent og falleferdig. I Hindremsfjæra ligger en stor stein som er knyttet til et lokalt «kast etter kyrkja»-sagn.

### Riving

Rivingen av kirken i 1897 vakte oppsikt, og det var flere forkjempere for å bevare Hindrum kirke, men etter en opprivende strid endte det med at kirka ble revet. Sognet ble flyttet til Vanvikan, der Stranda kirke ble reist og vigslet i 1897. Mye av inventaret fra Hindrum kirke — altertavle, prekestol, døpefont og ei av kirkeklokkene — er å finne i Stranda kirke. Tømmeret fra Hindrum kirke ble solgt og brukt til byggingen bygården i Rosenborggata 26 i Trondheim. De sjeldne glassmaleriene er bevart og befinner seg i Vitenskapsmuseets kirkesamling i Trondheim.

Nybygg 2010
-----------

Et lokalt initiativ kom i gang med bygging av en ny stavkirke på Hindrem (januar 2010), med Haltdalen stavkirke som modell. Den nye stavkirka på Hindrem ble vigslet 9. september 2012.

Referanser
----------

1. ↑  Leksvik får stavkyrkje-kopi NRK Trøndelag, 18.06.2010
2. ↑  Mann av huse for ny stavkirke på Hindrem Fosna-Folket, 09.09.2012

Eksterne lenker
---------------

* Leksvikstrandens kirke på Hindrum[*død lenke*], hentet fra Nord-Trøndelags historiebok 1971/72.
* Da Hindrem hadde kirke Arkivert 17. desember 2008 hos Wayback Machine. FosnaFolket, 16.12.2008
* «Hindrum kirke». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
Fana kulturhus, gammel del til venstre
**Fana kulturhus** er et kulturhus i Nesttun i Fana bydel i Bergen. Bygningen er tegnet av Bjerk & Bjørge arkitekter for eiendomsselskapet Zuurhaar & Rubb og ble åpnet 31. oktober 2009. Bergen kommune leier kulturhuset av eiendomsselskapet. Det ligger ved Nesttunsenteret. 

Bygningen består av to deler. Den gamle delen med bl.a. inngangsparti og kontorer for Fana og Ytrebygda kulturkontor er den tidligere Nesttun Uldvarefabrikk opprinnelig bygd rundt 1890. Derfra går en glasskorridor over Nesttunelven til den nye delen med bl.a. lobby, hovedsal og småsal. Kulturdelen er på ca. 2500 kvadratmeter, i tillegg kommer en næringsdel med kontorer og butikklokaler slik at totalt areal er 8500 kvadratmeter. Kunstnerisk utsmykning er ved bl.a. Hilde Kjønniksen, Stefan Türner, Alf Rongved og Per Remfeldt.

Kulturhuset blir brukt til scene for profesjonelle og amatører innenfor ulike kunst- og kulturuttrykk. Det er også forestillinger og aktiviteter for barn og møtelokaler for diverse organisasjoner. Kultursalen har skyveamfi med 359 sitteplasser eller ca. 600 ståplasser.

Referanser
----------

1. 1 2  Dahl, Anne-Grethe (30. oktober 2009). «Klar, ferdig, kulturhus!». *Bergens Tidende*. Besøkt 18. januar 2014.
2. 1 2 3  «Fana kulturhus/Om huset». *www.bergen.kommune.no*. Bergen kommune. 27. september 2011. Arkivert fra originalen 1. februar 2014. Besøkt 18. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fana kulturhus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fana kulturhus
* Beskrivelse hos Zuurhaar & Rubb Arkivert 22. november 2011 hos Wayback Machine.
Eksempel på hindustanimusikk: Sitarimprovisasjon i ragaen *kaush kanra*.
Hindustaniensemble i 1983: Pandit Shivanath Mishra på sitar, Ustad Khadim Ali Khan på shanai og Pandit Prakash Maharaj på tabla.
**Hindustanimusikk** er den ene hovedform av klassisk indisk musikk. Den hører hjemme i Nord-India, Pakistan og Bangladesh og til en viss grad Nepal og Afghanistan, typisk blant folk som taler indoariske språk. Den andre hovedformen er karnatisk musikk, og er vanlig i det dravidiske språkområdet. Musikktypene har felles utgangspunkt, men skiltes ad da de nordlige delene av Sør-Asia ble erobret av muslimer fra 1200-tallet og hindustanimusikk tok opp i seg elementer fra persisk og arabisk musikk. Begge musikktypene bygger på ragaer og talarytmer, og legger stor vekt på improvisasjon.

De vanligste instrumenene i hindustanimusikk er strengeinstrumentene sitar, sarod, sarangi og tamboura, blåseinstrumentet shehnai og trommesettet tabla. Hindustanisang har ofte et religiøst innhold, både hinduisk og muslimsk. Tradisjonelt fremfører utøvere av musikken ofte musikk knyttet til begge religionane.

Ravi Shankar, Ali Akbar Khan og Bismillah Khan er kjente moderne hindustanimusikkutøvere.

Kilder
------

* «Hindustani music» (2011). *Encyclopædia Britannica*. Encyclopædia Britannica Ultimate Reference Suite. Chicago: Encyclopædia Britannica.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Hindø Dampskibsselskap A/S** var et rederi i Vesterålen i Nordland. Selskapet drev bankfiske og sildefiske.

Forløpet til rederiet begynte i 1875, da handelsmann Christoffer Gerhard Ellingsen på Kvitnes i Hadsel tok initiativet til å kjøpe det lille dampskipet «Kvik». Flere menn fra Vesterålen og Lofoten gikk sammen og kjøpte båten. I 1883 stiftet Christoffer Ellingsen og sønnene Karl og Jens et aksjeselskap med sikte på å skaffe et større skip. Året etter fikk selskapet navnet Dampskibet Hindøs interessentskap, og i 1893 ble navnet Hindø Dampskibsselskap A/S. Selskapets kontor flyttet i 1899 fra Kvitnes til Sigerfjord i Sortland.

Dampskipsselskapet gikk godt, og nye skip ble anskaffet. I 1898 fikk selskapet fiskebåten «Skolpen», og drev i 1902 forsøksfiske på Finnmarkskysten. Fiskebanken Skolpenbanken ble funnet under dette fisket, og ble oppkalt etter båten.

Sigerfjord hadde god vekst i folketallet i tiårene rundt århundreskiftet, fra 7-8 familier på 1880-tallet til ca. 600 innbyggere i 1916. Sigerfjord var med det det nest største stedet i Vesterålen, etter Andenes. Framgangen for stedet og rederiet fortsatte til 1920, da fiskeprisen gikk ned og sildefisket over flere sesonger slo feil. Hindø Dampskibsselskap benyttet seg av Nordlands Privatbank (nå Nordlandsbanken) i Bodø, og hadde alle sine lån og innskudd der. Hindø-selskapet tapte mye penger da banken ble satt under administrasjon i 1923. Alle tapene førte til slutt til at Hindø Dampskibsselskap måtte opphøre.

Kilder
------

* Sortland Historielag: *Historisk Årbok for Sortland 1990*, s. 22-26: Hindø Dampskipsselskap (skrevet av Olav Mathiassen)
* Sortland Historielag: *Årbok for Sortland 1986*, s. 20-21: «Skolpens» fiskeforsøk i Finnmarkens osthav og ved Bären Eiland (skrevet av Kåre Glad)
* *Nord-Norges næringsveie.* Nordland Amt 1917. s 217-222
***Dr. No*** er den sjette romanen om James Bond, skrevet av Ian Fleming. Den ble publisert i 1958. Dette skulle senere bli den første James Bond filmen, som ble filmatisert i 1962 med Sean Connery som James Bond.

Handling
--------

James Bond har kommet seg etter at han ble forgiftet av Rosa Klebb i From Russia With Love. «M» kaller ham inn, og gir ham blant annet et nytt våpen: Walther PPK. Bond får nå i oppdrag å finne ut hva som skjedde med MI6s kontakt på Jamaica, Strangways. Han har nemlig etterforsker en viss figur som heter Dr. Julius No, som har sin egen private øy utenfor Jamaica kalt Crab Key. På Jamaica holder Bond på å forsøkt myrdet flere ganger: blant annet ved å bli tilsendt forgiftet frukt, og å få en skolopender i sengen. 

Ved hjelp av sin medarbeider Quarrel, tar Bond seg inn på Crab Key. Her møter de Honechile Ryder, en ung jente som lever på finne skjell på øya. De blir oppsporet av Dr. Nos menn, som alle består av kinegre. Bond, Quarrel og Ryder kommer seg unna, og i flere dager vandrer de rundt i sumpen. En kveld blir de angrepet av en drage, som egentlig er en stridsvogn med flammekaster. Quarrel blir drept, og Bond og Honey blir ført inn til Dr. No, i hans hovedkvarter som minner om et hotell. Her forteller Dr. No sin store plan til Bond.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Ephraïm Inoni** (født 16. august 1947) er en politiker fra Kamerun som var statsminister i Kamerun mellom 2004 og 2009. Han var i lang tid rådgiver for president Paul Biya, og han var medlem av det regjerende politiske partiet Kameruns *People's Democratic Movement* (RDPC). Han ble utnevnt til stillingen som statsminister av Paul Biya den 8. desember 2004 og han ble tatt i ed den sammen dagen. 

Han jobbet ved den kamerunske ambassaden i USA fra 1982 til 1984, var ansatt I Finansdepartementet mellom 1984 og 1988. Han ble senere tildelt stillingen som utenriksminister I Kamerun den 9. april 1992 og deretter var han visegeneralsekretær for formannskapet fra 27. november 1992. Han tjenestegjorde i den sistnevnte stillingen frem til han ble tildelt utnevnelsen som den neste kamerunske statsminister i desember 2004.

President Paul Biya avskjediget Inoni fra hans stilling som statsminister den 30. juni 2009 og utnevne isteden Filemon Yang til å erstatte ham som den neste statsministeren i Kamerun. Noen offisiell forklaring på byttet av statsminister ble ikke gitt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Fana** er et område i den sørvestlige delen av Fana bydel i Bergen. Det er dette området som har gitt navn til hele bydelen og den tidligere kommunen med samme navn, som altså omfatter langt mer enn de her beskrevne delene. 

Fana ligger ved Fanafjorden, og strekker seg østover til vestbredden av Kalandsvatnet som er Bergens største innsjø. Fana strekker seg også over Fanafjellet til Lysefjorden i sør. Mesteparten av området er spredtbebyggelse, skog, vann, fjell og jordbruksland, forutenom tettstedene Fanahammeren, Krokeide og Nordvik.

Gårdene i Fanabygden er Hordnes, Stend, Nedre og Øvre Titlestad, Fana prestegård, Salbu, Rød, Krokeide, Nordvik og Sagstad. Nordvik skole, Krokeide skole, Kirkevoll skole, Stend videregående skole, Stend hovedgård, Hordamuseet, Hordaland Teater og Fana kirke ligger i området. Fana kirke med omliggende parkanlegg og amfi ble valgt som Bergen kommunes tusenårssted. På Fanafjellet ligger friluftsmuseet Fanastølen som er en del av Hordamuseet, som ellers er lokalisert på Stend. På Krokeide ligger attføringsskolen Krokeidesenteret, og herfra er det ferjeforbindelse til Austevoll.

Fana delområde i bydelen med samme navn, omfatter grunnkretsene Fana, Fanahammeren, Krokeide, Nordvik, Stend og Titlestad, med til sammen 5 195 innbyggere 1. januar 2012. Arealet er 34,07 km² landareal og 1,77 km² ferskvann. 

| * v
* d
* r
Fana bydel |
| --- |
| Brattland **·** Dyngeland **·** Fanahammeren **·** Fjøsanger **·** Helldalsåsen **·** Hop **·** Kaland **·** Kirkebirkeland **·** Krokeide **·** Midtun **·** Nesttun **·** Nordvik **·** Paradis **·** Rådal **·** Skjold **·** Smørås **·** Storetveit **·** Sædalen **·** Totland **·** Øvsttun |
**Cantus firmus** (omtrentlig *fastholdt sang*, flertall *Cantus firmi*, forkortet c. f.) er betegnelsen på en melodi som danner basis for en polyfon komposisjon, det vil si ved at de andre stemmene veves rundt den faste *cantus firmus*-stemmen.

I middelalderens begynnende flerstemmighet ble den faste gregorianske melodien vanligvis sunget i tenorstemmen mens en, to og senere også tre andre stemmer sang rundt denne. *Tenor* kommer av latin *tenere* som betyr å *holde*, så tenorstemmen fikk sitt navn fordi den holdt *cantus firmus*.

Komposisjoner med cantus firmus var vanlige gjennom hele 1200-tallet. Nesten all musikk i Notre-Dame-skolen er med cantus firmus, i likhet med 1200-talls-motettene. Mange av disse motettene var skrevet med tekst på forskjellige språk, for eksempel med kirkelige latinske tekster i cantus firmus i den laveste stemmen og med kjærlighetsdikt på folkespråket i høyere toneleier, eller kirkelige tekster kunne synges til kjente verdslige melodier.

På 1300-tallet var teknikken i vanlig bruk for de fleste vokale kirkemusikalske verk, etter hvert med betydelige utbroderinger. Kontinentale komponister brukte gjerne isorytmikk, og i England eksperimenterte komponister med å la cantus firmus-melodien bevege seg fra stemme til stemme uten at den ble vesentlig endret. 

Barokk-komponister brukte gjerne cantus firmus-teknikker i instrumentalmusikken, spesielt i orgelbearbeidelser. Som de fleste kirkemusikk-komponister brukte Johann Sebastian Bach teknikken i sine kantater og orgelverk. En annen betydelig komponist av cantus firmus-verk var Johann Pachelbel.

Litteratur
----------

* Martin Bieri: *Ricercare. Verzeichnis cantus-firmus-gebundener Orgelmusik*. Breitkopf & Härtel, Wiesbaden u. a. 2001, ISBN 3-7651-0371-3

Kilder
------

* *Composing a cantus firmus* Arkivert 12. mars 2017 hos Wayback Machine. openmusictheory.com
* Engelsk Wikisource: «Counterpoint» i *Catholic Encyclopedia* (1913)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
**Jane Leeves** (født 18. april 1961) er en engelsk skuespiller, best kjent for sin rolle som Daphne Moon på TV-serien *Frasier*.

Biografi
--------

### Ungdom

Jane Leeves ble født i Ilford i øst-London i England. Hun vokste opp i East Grinstead og tok utdannelse som ballettdanser og arbeidet som fotomodell til hun fikk sin første filmrolle som toppløs engel i *Monty Python's The Meaning of Life*.

### Karriere

Hun hadde en fast rolle på *The Benny Hill Show* (som en av «Hill's Angels») og hadde en rolle som en turist med en baby i David Lee Roths musikkvideo for sangen «California Girls», men slet i mange år med å etablere seg som skuespiller. Hun ble til en viss grad kjent som en vimsete ansatte i et plateselskap i sitcom'en *Throb!*. 

Hun hadde en tilbakevendende rolle i TV-serien *Murphy Brown*, som ga henne sin første suksessrike periode som «Audrey», den høylytte og klossete kjæresten til produsenten Miles Silverberg (spilt av Grant Shaud). Leeves dukket også opp i rollen som den brysomme jomfruen Marla i fire episoder av *Seinfeld*. Under denne perioden hadde Leeves også rollen som Holly i den amerikanske versjonen av science fiction-komedien *Red Dwarf*.

I 1993 ble hun innlemmet i rollelisten for TV-serien *Frasier*, som den eksentriske, likefremme og visstnok synske Daphne Moon fra Manchester, og hun ble meget populær i denne rollen. Ved begynnelsen av 2001/2002-sesongen var Leeves gravid, og forfatterne innlemmet graviditeten hennes i episodene som vektøkning på grunn av rollefigurens stress på grunn av hennes forhold til Niles. Innen *Frasier* sluttet hadde Leeves mottatt en nominasjon for en Emmy Award for sin rolle, og var den best betalte britiske kvinnelige skuespilleren i Hollywood.

### Personlig liv

Hun har vært gift med Marshall Coben siden 1996, og de har to barn, Isabella Kathryn og Finn William. Hun er bestevenninne med sin tidligere medskuespillerinne i *Frasier*, Peri Gilpin.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 1205534, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 95884, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jane Leeves – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Jane Leeves – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jane Leeves på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jane Leeves i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Jane Leeves på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jane Leeves på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jane Leeves hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jane Leeves hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* Jane Leeves fansite

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Atle S. Blakseth** (født 2. august 1977 i Elverum) er en norsk animatør.

Han har skrevet, produsert, og regissert filmen *Isfiske* (Engelsk tittel: *Fishing with Sam*), som hadde premiere under kortfilmfestivalen i Grimstad i juni 2009. 

Filmen ble kåret til beste kortfilm for aldersgruppen 6–10 år under Giffoni internasjonale barnefilmfestival juli 2009, Europas største barnefilmfestival. 

Siden 2002 har Blakseth primært arbeidet med langfilm og TV-serier, slik som Slipp Jimmy fri, Elias, Kurt blir grusom samt Pelle Politibil, men har også jobbet mye med animasjon på diverse reklamefilmer.

Blakseth har blant annet bodd i Helgeroa.

Referanser
----------

1. ↑  Atle S. Blakseth (5. april 2013)

Kilder
------

* Op.no 8. august 2009 Filmpris til larviksmann i Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Atle S. Blakseth på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Atle S. Blakseth i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Atle S. Blakseth på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Atle S. Blakseth på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Atle S. Blakseth på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Atle S. Blakseth hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Hjemmeside
* (en) Kortfilm: Isfiske
**Kleivstua** (372 moh.) er et gammelt gjestgiveri og skysstasjon som ligger på toppen av Krokkleiva i Hole, nærmere bestemt langs den bergenske kongevei på Krokskogen. Kleivstua er i dag et kurs- og konferansehotell som også brukes til andre tilstelninger, som bryllup.

Historikk
---------

Kleivstua ble bygd i begynnelsen på 1800-tallet, og var opprinnelig serveringssted for reisende mellom Christiania og Ringerike. Stedet fikk bevilling til gjestgiveri i 1822.

Nyveien fra Sandvika over Sollihøgda til Ringerike åpnet i 1860, og da avtok trafikken over Krokskogen, men fortsatt reiste mange der, både til fots og med hest. I 1947-48 ble det anlagt en taubane opp fra Sundvollen, dette gjorde at trafikken hit økte igjen. 

Etter en konkurs i 1993 ble Kleivstua gjenåpnet i 1997, etter å ha blitt pusset opp og restaurert for mer enn 10 millioner kroner. Hole kommune tildelte stedet «Byggeskikkprisen» i 2000. Restauranten ved Kleivstua er oppkalt etter Dronningens utsikt, og også derfra er det flott utsikt over Hole og Ringerike, med Tyrifjorden, Steinsfjorden og Ådalsfjellene i bakgrunnen.

* «Klevstuen» på 1880-tallet Foto: Axel Lindahl (1841–1906)«Klevstuen» på 1880-tallet Foto: Axel Lindahl (1841–1906)
* «Ringerike Klevstuen» Foto: Olaf Martin Peder Væring (1837–1906)«Ringerike Klevstuen» Foto: Olaf Martin Peder Væring (1837–1906)
* Kleivstua hotell 1966Kleivstua hotell 1966
* Kleivstua 1966Kleivstua 1966
* Kleivstua 1966Kleivstua 1966

Bekvemmeligheter og turmuligheter
---------------------------------

Gjestgiveriet har 42 rom, fordelt på hovedhuset og småhus som ligger rundt tunet. Det er til sammen 18 bygninger. Eier er Knut Kloster jr.

Herfra kan man også gå (ca. 15 minutter) til Kongens utsikt, et yndet utsiktspunkt over Hole og Ringerike.

Eksterne lenker
---------------

* Kleivstua hotell

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |