recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sadako Sasaki** (佐々木 禎子; født 7. januar 1943, død 25. oktober 1955) var en japansk skolejente som var to år gammel da atombomben i Hiroshima falt 6. august 1945 i nærheten av hennes hjem ved Misasabroen i Hiroshima. Sadako er husket gjennom historien om de tusen origami-tranene før hennes død, som ble et symbol på uskyldige ofre for krig. En gammel japansk legende forteller at den som folder tusen origami-traner – en for hvert år av tranens tusen år lange liv ifølge fabelen – vil få oppfylt et ønske av en trane. Hun rakk å folde 644 traner før hun døde 12 år gammel. Etter hennes død fullførte klassekameratene prosjektet. I 1958 ble en statue av Sadako med papirtrane avduket i fredsparken i Hiroshima, der tusener av japanere hvert år legger papirtraner. Sadako har både blitt et av de mest kjent symbolene på ofrene for atombomben og et forbilde for svært mange japanske jenter. Historien ble fortalt i boken *Sadako og de tusen papirtranene*.

Litteratur
----------

* Eleanor Coerr (1977): *Sadako and the Thousand Paper Cranes*. New York: G. P. Putnam's Sons.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL
 |
**Sacred Heart University** **(SHU)** er et katolsk universitet i Connecticut i USA. Det er det nest største katolske universitet i New England og har mer enn 50 *undergraduate*, *graduate* og doktorgradsprogrammer. Hoved-campus er i Fairfield rett ved Bridgeport, men universitetet har også «satellitter» andre steder i delstaten Connecticut (Bridgeport, Stamford, Derby og Griswold), samt i Luxembourg og Irland (i Dingle).

Universitetet har samarbeidsavtaler med Trinity College i Dublin, The American University i Roma, University of Notre Dame i Fremantle i Australia og med Universitetet i Granada i Spania.

Universitetet ble grunnlagt i 1963 av biskop Walter W. Curtis av Bridgeport. Det var det første katolske universitet i USA der både ledelsen og undervisningsstaben var helt og holdent lekfolk.

I høstsemesteret 2006 var studenttallet 5 756, og samme år var skolepengene på årsbasis US$ 25 400. Lærestedet hadde samtidig 497 vitenskapelig ansatte, og det gis eksamen opp til doktorgradsnivå.

Referanser
----------

1. 1 2 3   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑   sparcopen.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames
 |
***Veronika Voss***  (orig. *Die Sehnsucht der Veronika Voss*) er en film av Rainer Werner Fassbinder fra 1982. Filmen ble vist under Filmfestivalen i Berlin i 1982, hvor den vant Gullbjørnen.

Handling
--------

I München i 1955 er Veronika Voss en nevrotisk, falmet film- stjerne fra Universum Film. Det sies at hun hadde sex med Joseph Goebbels, men hun sliter nå med å få flere roller. Under en sykkel-tur møter hun en sportsreporter ved navn Robert Krohn, som ikke aner hvem Veronika faktisk er. De to spiser lunsj sammen, og Veronika blir gjenkjent i en smykke-butikk av to eldre kvinner som ber om autografen hennes. De kommenterer også dødsfallet til Veronikas ektemann under andre verdenskrig.

Veronika og Robert innleder snart et kjærlighetsforhold, selv om Robert allerede er i ett annet forhold sammen med kjæresten sin Henriette. Men Veronikas oppførsel blir stadig mer uberegnelig og stadig mer desperat, og hennes vaklende skuespiller-karriere sender henne inn i en ytterligere nedadgående spiral, blant annet fordi hun ofte blir forbigått for roller som heller blir gitt til yngre skuespillerinner. Robert bestemmer seg for å skrive en historie om aldrende filmstjerner, som en gang var populær og nå ubemerket - og bruker Veronika som et av sine eksempel.

Samtidig som Robert fordyper seg i livet hennes, oppdager han at hun egentlig er fanget av en korrupt nevrolog ved navn Dr. Marianne Katz. Dr. Katz holder Veronika avhengig av opiater, og bruker denne makten sin for å forsyne seg av Veronikas rikdommer. For å bekrefte mistankene sine, ber han kjæresten sin Henriette henvende seg til Dr. Katz, og late som om hun er en rik kvinne som trenger psykiatrisk behandling. Dr. Katz skriver ut en resept til Henriette på et opiat, men blir deretter mistenksom ovenfor Henriette. Dr. Katz får henne myrdet, og dekker med Veronikas hjelp over forbrytelsen når Robert ankommer sammen med politiet.

Medvirkende
-----------

* Rosel Zech - Veronika Voss
* Hilmar Thate - Robert Krohn
* Cornelia Froboess - Henriette
* Annemarie Düringer - Dr. Marianne Katz
* Armin Mueller-Stahl - Max Rehbein
* Doris Schade - Josefa
* Erik Schumann - Dr. Edel
* Peter Berling - filmprodusent
* Günther Kaufmann - amerikansk soldat

Referanser
----------

1. ↑  «Lenke til filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 6. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Veronika Voss* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Veronika Voss* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Veronika Voss* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Veronika Voss* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Veronika Voss* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Veronika Voss* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Veronika Voss* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Veronika Voss* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Veronika Voss* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |
Ordenstegn for *Jernkroneordenen*, militær versjon.
Ordensstjerne og ordenstegn for *Jernkroneordenen*, sivil versjon.
Ordenstegn for Jernkroneordenen tildelt Peter Christophersen, utstilt i Frammuseet i Oslo.
**Jernkroneordenen** (tysk: *Orden der Eisernen Krone*, fransk: *Ordre de la Couronne de Fer*, italiensk: *Ordine della Corona di Ferro*) var en østerriksk keiserlig orden. Den ble opprinnelig innstiftet i Milano 5. juni 1805 av Napoléon Bonaparte. Ordenen ble oppkalt etter Lombardias jernkrone. Etter at Østerrike i 1815 erobret Lombardia og etablerte Kongedømmet Lombardia-Venetia, ble ordenen 12. januar 1816 reformert av keiser Frans I og innlemmet i det østerrikske ordensvesen. *Jernkroneordenen* ble tildelt for sivile og militære fortjenester. Ordenen opphørte ved monarkiets fall og oppløsningen av Østerrike-Ungarn i 1918.

Inndeling
---------

*Jernkroneordenen* var inndelt i tre klasser:

* 1. klasse
* 2. klasse
* 3. klasse

Insignier
---------

Ordenstegnet for *Jernkroneordenen* besto av en kronring besatt med juveler i rød og grønn emalje, en representasjon av Lombardias jernkrone. Kronen er festet i en keiserlig dobbelthodet ørn, som holder septer og rikseple i klørne og som på brystet har et blåemaljert skjold med initialen «F» for Frans. Baksiden bar årstallet «1815». Over ørnens hoder står en keiserkrone. Ordensstjernen var av sølv og hadde åtte tagger. Midtmedaljongen var prydet av jernkronen omgitt av en blå bord med innskriften «AVITA ET AUCTA» («gammel og fornyet»). Ordenskjedet besto av ledd med monogrammet «FI», jernkroner og kranser av eikeløv. Kjedet ble båret av innehavere av 1. klasse ved høytideligheter av seremoniell karakter. Ordensbåndet var gult med blå kanter.

Som krigsdekorasjon var ordenstegnet utstyrt med laurbærkranser.

Tildeling
---------

Det var satt begrensninger på antallet samtidige innehavere av *Jernkroneordenen*. Det kunne maksimalt finnes 20 storkors, 100 kommandører og 500 riddere. Utnevnelse til *Jernkroneordenen* medførte adelskap. Ordenen ble også tildelt utlendinger.

Norske innehavere
-----------------

Også nordmenn ble tildelt *Jernkroneordenen*. Blant disse var Niels Petersen Vogt og Fritz Wedel Jarlsberg.

Kilder
------

* (fr) *Honneur & Gloire. Les trésors de la collection Spada*, Paris: Musée national de la Légion d’honneur et des ordres de chevalerie, 2008, s. 214–215.
* (en) «Empire of Austria» i Robert Werlich: *Orders and decorations of all nations. Ancient and modern, civil and military*, 2. utgave, Washington DC: Quaker Press, 1974, s. 50.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Maitreya** (sanskrit, devanāgarī: मैत्रेय; pāḷi: *metteyya*; singalesisk: මෛත්, *maithri*; thai: พระศรีอริยเมตไตรย, *phra si aiya mettrai*; burmesisk: အရိမေတ္တယျ *ʔəɹḭmèdja*; tibetansk: བྱམས་པ་, *jampa* wylie: *byams pa*; mongolsk: ᠮᠠᠶᠢᠳᠠᠷᠢ᠂ ᠠᠰᠠᠷᠠᠯᠲᠣ; *mайдар, aсралт* *(mayidari, asaraltu)*; tradisjonell kinesisk: 彌勒菩薩, pinyin: *mílè púsa*; hangul: 미륵보살, koreansk: *mireuk bosal*; japansk: 弥勒菩薩, *miroku bosatsu*), eller **Maitreya Buddha**, er innenfor buddhistisk eskatologi navnet på den neste fremtidige Buddha. Han skal være den femte Buddha i en rekke av tusen Buddhaer som skal komme. Siden alle ting i samsara er forgjengelige, vil også læren etter den historiske Sakyamuni Buddha (Siddharta Gautama) til slutt forsvinne og bli glemt av alle. Etter at dette har skjedd vil boddhisattvaen Maitreya bli gjenfødt på jorden, oppdage sannheten på nytt, oppnå full oppvåkning og bli en Buddha på egen hånd uten læremester. Mens han venter lever Maitreya i Tusita-himmelen. Forutsigelsen om Maitreya anerkjennes av alle de buddhistiske tradisjonene, både Theravada og Mahayana.

Den kinesiske munken Budai, den leende munken, regnes av mange for å ha vært en tidligere inkarnasjon av Maitreya. De populære bildene og statuene som viser en leende og tykk Buddha er bilder av denne munken som en inkarnasjon av Maitreya, og ikke av den historiske Sakyamuni Buddha.

Maitreya utenfor buddhismen
---------------------------

Opp igjennom historien har mange enkeltpersoner stått frem og hevdet å være Maitreya. Flere nyreligiøse grupper har også adoptert Maitreya-legenden til sine formål. Mest kjent er kanskje Benjamin Creme som grunnla den teosofiske bevegelsen Share international. L. Ron Hubbard, grunnleggeren av Scientologi, hevdet også å være Maitreya. Bahai-religionen ser på sin grunnlegger Bahá'u'lláh som oppfyllelsen av Maitreya-legenden.

Eksterne lenker
---------------

* The Maitreya Project, India Arkivert 9. april 2012 hos Wayback Machine.
* April 2010 Smithsonian Magazine Article Arkivert 30. desember 2013 hos Wayback Machine.
* Om den fremtidige Buddha Ariya Ajita Metteyya Arkivert 13. mars 2017 hos Wayback Machine.
* The Story of the Coming Buddha: Ariya Metteyya Arkivert 13. mars 2017 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Obiter dictum** (*obiter dicta* i flertall) er et latinsk begrep som rett oversatt betyr «i forbigående», «tilfeldigvis» (obiter) og «uttalelse» (dictum). Begrepet brukes for å betegne de uttalelser i en dom som ikke har hatt betydning for resultatet (såkalte slengbemerkninger), særlig fra dommer som kommer fra et lands øverste domstol. Det motsatte er ratio decidendi, nemlig de premissene retten har bygget sin avgjørelse på.

I Norge har bruken av obiter dicta økt de senere tiår etter at Høyesterett i større grad har sett på det som sin oppgave å drive med rettsavklaring og rettsutvikling. De brukes derfor oftest hvor retten ser behovet for en avklaring for fremtiden.

Obiter dicta har etter alminnelig rettskildelære ikke den samme vekt ved senere rettsanvendelse som ratio decidendi-uttalelser, men de tillegges likevel ofte vesentlig vekt, særlig dersom de har vært enstemmige. Ellers vil vekten komme an på alminnelige prinsipper for dommers rettskildevekt, slik som alder, klarhet osv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Terrorangrepet mot yazidiene i Irak 2007** var et omfattende terrorangrep i Nord-Irak sommeren 2007 rettet mot yazidi-sekten, som er en religiøs minoritet i Irak. Hendelsen fant sted i de to landsbyene Qataniya og Adnaniya (like ved Mosul) der fire koordinerte selvmordsangrep ble utløst den 14. august. Over 500 mennesker ble drept i aksjonen og over 1500 såret, noe som gjør dette til den nest dødeligste terroraksjonen i nyere historie (bare overgått av Terrorangrepet 11. september 2001) .

Selvmordsbombere i tre lastebiler fulle av sprengstoff og en tankbil kjørte inn i de to landsbyene seint en tirsdag kveld. Angrepene skjedde med noen få minutters mellomrom og var åpenbart koordinerte. Store deler av landsbyene, som ligger i nærheten av den kurdiskdominerte byen Mosul, ble lagt fullstendig i ruiner.

Bakgrunn for angrepet
---------------------

Yazidiene har alltid vært utsatt for forfølgelse fra muslimer, men har vanligvis levd i fred med sine kristne naboer. Den sekteriske volden etter den amerikanske invasjonen har imidlertid også blitt rettet mot yazidiene, spesielt fra arabiske sunniekstremisters side. En ny bølge angrep på yazidier som ble utløst av et æresdrap i april 2007 endret på dette. En 18 år gammel yazidi-kvinne som hadde forelsket seg i en muslim og ble beskyldt for å ha konvertert til islam, rømte til Mosul med sin kjæreste. Hun ble overtalt til å vende tilbake til hjemstedet, men ble der hentet ut av boligen til en yazidiprest og steinet til døde av slektninger. 

Saken hadde neppe fått så mye oppmerksomhet om ikke henrettelsen var blitt filmet med mobiltelefon og lagt ut på Internett etterpå. Beklagelser fra yazidienes religiøse overhode i Nord-Irak hjalp ingenting, heller ikke det faktum at æresdrap i dette området er et kulturelt og ikke et religiøst fenomen. Hevnen kom bare noen dager etter da 23 yazidier på vei til byen Mosul ble dratt ut av en buss og henrettet av sunnimuslimske ekstremister.

Noen dager før bombe-attentatet sendte islamistgruppa *Den islamske stat i Irak* ut løpesedler i Mosulområdet med beskjed om at et angrep på yazidiene var nært forestående fordi yazidi-sekten var «anti-islamsk». Til tross for dette har ingen foreløping tatt på seg ansvaret for terror-aksjonen. Såvel USA som irakiske myndigheter hevder at det var den lokale al-Qaida-lederen Abu Jassam som sto bak ugjerningen.

Det bor rundt 100 000 yazidier i Irak.

Se også
-------

* Jesidismen
* Krigen i Irak (2003- )

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* 400 døde etter angrep på yazidiene (NRK, 2007)

  


| * v
* d
* r
Terrorangrep i 2007 |
| --- |
| Karbala 14. april **·** London 29. juni **·** Glasgow lufthavn 30. juni **·** Mareb 2. juli **·** Yazidiene 14. august **·** Karachi 18. oktober **·** Uttar Pradesh 23. november **·** Mordet på Bhutto 27. desember |
**Unni Lis Jorunn Drougge** (født 1956) er en svensk forfatter og journalist. 

Som åtteåring vant Drougge en nasjonal skrivekonkurranse i Sverige, og som nittenåring startet hun en punkrock-gruppe. Hun begynte etter det å studere psykologi som hun senere tok eksamen i. Hun forfatterdebuterte i 1994 med *Jag jag jag* og har siden vakt en viss oppsikt med romaner som blant annet *Heroine* (1998) og *Hella Hells bekjennelser* (2001). Hun ble kjent for sin særegne, såre og samtidig barske stil. Bøkene hennes er ofte fulle av vågede metaforer kombinert med satire og sosial kritikk.

I en stor demonstrasjon til støtte for Pirate Bay den 18. april 2009 holdt Drougge appellen: «Jeg står helt og holdent bak denne bevegelsen. Jeg er så takknemlig over å få være med. (...) Jeg har tatt del i fildelingsdebatten lenge. Jeg har flere barn som er musikere, og vet at de ikke ville klart å leve av musikken sin hvis det ikke hadde vært for nedlastning.»

Hun var gift med forelegger Mats Drougge og har fem barn sammen med ham.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Dagbladet.no: Tusen mennesker deltok i Pirate Bay-demo

Bibliografi
-----------

* *Penetrering* (2006)
* *Lutherska Badet* 2003
* *Hella hells bekännelser* 2001
* *Heroine* 1999
* *Regnbågens tid* 1998
* *Andra sidan Alex* 1997
* *Slyngstad Events* 1996
* *Jag, jag, jag* 1994 (debut)

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Unni Drougge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** MusicBrainz
 |
*For filmen, se «Legenden om Narnia – Prins Caspian»; for den fiktive personen Prins Caspian, se Caspian*

***Prins Caspian*** (Org. *Prince Caspian*) er en bok i serien *Historien om Narnia* av C.S. Lewis.

Handling
--------

I boken sitter Pevensiebarna (Peter, Susan, Edmund og Lucy) og venter på at toget skal komme, da de blir «dratt» ut av vår verden og inn i en annen. I begynnelsen lurer de på hvor de er, men de forstår snart at de er tilbake i Narnia. Der støter de på dvergen Trumpkin, som forteller om tilstanden i landet. Den er ikke særlig oppløftende. 

Den onde kong Miraz har tatt total kontroll over landet, og utrydder alle skapninger som ikke er mennesker. Alle de talende dyrene, kentaurene, dryadene, dvergene osv. har gått i dekning for lenge siden, og menneskene har lenge trodd at de var helt borte. Men nå har Miraz fått nyss om at de fortsatt er der, og han gjør alt han kan for å knuse dem. Miraz’ nevø (og rettmessig tronarving) Caspian har alltid mislikt sin onkel og tante, og han blir nå nødt til å rømme for ikke å miste livet. 

Han blir kjent med to dverger og en grevling, og snart samler alle de gode narnianerne seg om ham og gjør seg klare til kamp. Caspian blåser i det gamle hornet til dronning Susan og tilkaller på denne måten de fire barna. Det blir en kamp som ikke ser særlig lys ut.

  



| * v
* d
* r
Narnia-bøkene av C.S. Lewis |
| --- |
| Bøkene | *Drømmen om Narnia* **·** *Løven, heksa og klesskapet* **·** *Hesten og hans gutt* **·** *Prins Caspian* **·** *Reisen til det ytterste hav* **·** *Sølvstolen* **·** *Den siste striden* |
| Film & tv | *Drømmen om Narnia* (1988–90) | Legenden om Narnia (film): *Løven, heksa og klesskapet* (2005)  **·** *Prins Caspian* (2008)  **·** *Reisen til det ytterste hav* (2010) |
| Rollefigurer | Digory **·** Polly **·** Jadis (Heksa Hvit) **·** Peter **·** Susan **·** Edmund **·** Lucy **·** Eustace **·** Jill **·** Caspian **·** Aslan **·** Tumnus  **·** Dysterpytt **·** Rippipip |
| Steder | Charn **·** Narnia **·** Cair Paravel **·** Calormen **·** Telmar |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC
 |
Slovakias flagg
Når det slovakiske flagget henger vertikalt skal våpenskjoldet roteres slik som på bildet. Heist riktig skal det hvite feltet være ytterst på flaggstangen, og dette bildet viser dermed et flagg som ikke er korrekt heist.
Det nåværende **slovakiske flagg** ble antatt av Slovakias konstitusjon, som ble satt ikraft 3. september 1992. Fargene i flagget, rødt, hvitt og blått, er felles med flere andre slaviske land.

Slovakias flagg med tilsvarende form, men med et annet skjold, kan en i historien se helt tilbake til revolusjonsåret 1848, da en minoritet av slovaker var i konflikt med ungarere. Det ble også brukt uoffisielt i Tsjekkoslovakia før andre verdenskrig, av Den slovakiske republikk under krigen, og ble 1. mars 1990 tatt i bruk, uten våpenskjoldet, som Slovakias flagg innen Tsjekkoslovakia. Siden det slovakiske flagget uten våpenskjold er identisk med det russiske flagget, og også ligner Slovenias flagg, ble våpenskjoldet lagt til ved konstitusjonen i september 1992. En detaljert lov om flaggbruk i Slovakia kom i februar 1993

| * v
* d
* r
Europeiske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Albania **·** Andorra **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Belarus **·** Belgia **·** Bosnia-Hercegovina **·** Bulgaria **·** Danmark **·** Estland **·** Finland **·** Frankrike **·** Georgia **·** Hellas **·** Irland **·** Island **·** Italia **·** Kosovo **·** Kroatia **·** Kypros **·** Latvia **·** Liechtenstein **·** Litauen **·** Luxembourg **·** Malta **·** Moldova **·** Monaco **·** Montenegro **·** Nederland **·** Nord-Makedonia **·** Norge **·** Polen **·** Portugal **·** Romania **·** Russland **·** San Marino **·** Serbia **·** Slovakia **·** Slovenia **·** Spania **·** Storbritannia **·** Sveits **·** Sverige **·** Tsjekkia **·** Tyrkia **·** Tyskland **·** Ukraina **·** Ungarn **·** Vatikanstaten **·** Østerrike |
| Territorier | Færøyene **·** Gibraltar **·** Guernsey **·** Jersey **·** Man **·** Åland |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Prins Harald Kyst** er en kyststrekning i Dronning Maud Land i Antarktis, beliggende mellom bunnen av Vestvika på vestsiden av Riiser-Larsenhalvøya og Shirasebreen og oppkalt etter prins Harald. Prins Harald Kyst grenser til Prinsesse Ragnhild Kyst i vest og Kronprins Olav Kyst i øst.

Kystlandet ble utforsket av Thorshavnekspedisjonen ledet av Lars Christensen i 1936–1937. Landet ble da kartlagt fra fly av Viggo Widerøe. Kystene i området ble navngitt etter medlemmer av den norske kongefamilien.

Inntil 1973 var utstrekningen av Prins Harald Kyst definert som mellom 34° og 40° grader øst.

Referanser
----------

1. 1 2  Prins Harald Kyst SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (Norge). Katalognr. 11617

Eksterne lenker
---------------

* Prins Harald Kyst *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
***Thomispa*** er en slekt av biller som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Både larvene og de voksne (imago) er planteetere.

Utseende
--------

En ganske liten (2,6 - 2,9 millimeter), avlang, matt svart bladbille med matt bronseaktig metallglans, kroppen kledt med tynne pigger. Antennene er tynne, omtrent så lange som hode + pronotum, og består av 11 ledd. Pronotum har tre lange pigger på hver side. Dekkvingene er jevnbrede med tallrike, spisse pigger og 8 punktrader av grove punkter.

Levevis
-------

Både larver og voksne lever på planter og eter fra dem. Denne arten lever på gress.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra São Tomé og Príncipe.

Systematisk inndeling
---------------------

Hispinae inkluderer noen ganger gruppen (underfamilien) skjoldbiller, da som stammen Cassidini, i denne oversikten er den holdt utenfor, og plassert inn i som søstergruppen skjoldbiller. Andre klassifikasjoner plasserer denne gruppen (som Hispini) som en undergruppe av skjoldbillene.

**Treliste**
* orden **biller** (Coleoptera)
	+ underorden **Polyphaga**
		- overfamilie **Chrysomeloidea** Latreille, 1802 (=Phytophaga)
			* familien bladbiller (Chrysomelidae Latreille, 1802)
				+ underfamilien skjoldbiller, Cassidinae
				+ underfamilien **Hispinae**, Gyllenhal, 1813 – ikke i Norge, én art i Norden
					- stamme **Hispini** Gyllenhal, 1813
						* slekten ***Thomispa*** Würmli, 1975
							+ *Thomispa feae* (Gestro, 1906)

Litteratur
----------

Eksterne lenker
---------------

* Hispines of the World- *Thomispa*
* *Thomispa* på ITIS
* (en) *Thomispa* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Thomispa* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Thomispa* hos ITIS Rediger på Wikidata

* *Thomispa* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Remonte** (fransk, erstatningshest) er en betegnelse innenfor klassisk ridekunst og i kavaleriutdannelse for en hest som stadig er under grunnutdannelse. Det skjelnes mellom en *ung remonte* i sitt første utdannelsesår, som begynner med longering og også omfatter lettridning og sirkelridning, og en *gammel remonte* i sitt annet og tredje utdannelsesår, hvor de simplere elementer av klassisk dressurridning tilføyes.

Remonte er en «unghest anskaffet til militært bruk før innridning (dressur) i remonteskole.» I militært språk (Tyskland, i det 19. og begynnelsen av det 20. århundre) betød remonte en tre- eller fireårig hest.[] Disse var nødvendige til å erstatte de hester som hvert år ble kassert. For eksempel var det i år 1900 98 000 hester og 11 000 remonter i den keiserlige tyske hær.[] Militæret kjøpte dem fortrinnsvis i det tidligere Øst- og Vest-Preussen, som inntil 1945 var verdens største, lukkede område for hesteoppdrett.[] En mindre del kom fra stutterier nær Hannover og i Slesvig.[]

De fleste var varmblodshester, for eksempel østprøyssiske trakenere, mens en mindre del var kaldblodshester.[] De fireårige kom oftest direkte i hæren. De treårige forble et år i et remonter-depot. Preussen hadde mere enn 20 av disse depotene, mens Sachsen var i besittelse av fire. Her ble det daglig trent bevegelse i alle gangarter, anatomi og hestepsykologi under streng disiplin. Under denne treningen ble remontene fortsatt ikke ridd. De vennet seg til stallkaserner og militære forhold som skyting, trommer og faner. Deretter var de i ni år trekkhester i artilleriet og i trenet, og senere i ti år ridehester i de beredne tropper og staber. I det første utdannelsesår blant troppene ble de fortsatt betegnet som remonter.[]

Se også
-------

* Remontekommissionen

Referanser
----------

1. ↑  «remonte», Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Remskivesnegl** eller **Remsnegl**, (*Bathyomphalus contortus*) er et bløtdyr og tilhører familiegruppen skivesnegler og er en av vannlungesneglene (Basommatophora). Den er en av de vanligste norske sneglene i ferskvann. 

Skivesnegler utgjør en viktig matkilde for fisk.

Utseende
--------

Skivesneglene gjenkjennes lett på skallet som er skiveformet, det vil si at spiralene (vridningene) ligger «inne i hverandre», flatt, og gjør skallet flatt. Det er ikke kjegleformet som en kremtopp. Det er snodd mot venstre i motsetning til de fleste andre snegler som har høyrevridd skall. Å lese et skall vil si å holde det på en spesiell måte slik at antall vridinger kan telles og høyden kan måles. Åpningen skal vende mot deg og toppen opp. Lungeåpningen er på venstre side. De fleste skal er høyrevridde, men noen (skivesnegler og blæresnegler) er venstrevridde. Mål er skallhøyde og nummer er vridninger. 
Alle skivesnegler har hemoglobin i blodet og har derfor en mer eller mindre gjenkjennelig rød farge.

Levevis
-------

Remskivesnegl finnes i ferskvann og legger gjennomsiktige egg innkapslet i faste, geleaktige klaser på planter, steiner og andre objekter.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* bløtdyr (Mollusca)
	+ snegler (Gastropoda)
		- lungesnegler (Pulmonata)
			* vannlungesnegler (Basommatophora)
				+ overfamilie Planorboidea
					- familie skivesnegler (Planorbidae)
						* delgruppe Planorbinae
							+ slekt *Bathyomphalus*
								- Remskivesnegl, *Bathyomphalus contortus* (Linnaeus 1758)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Remskivesnegl* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Remskivesnegl* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Remskivesnegl* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Remskivesnegl* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Remskivesnegl* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Remskivesnegl* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Remskivesnegl* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Bathyomphalus contortus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Yusuf Kironde Lule** (født 1912 i Kampala i Uganda, død 21. januar 1985 i London, Storbritannia) var midlertidig president i Uganda mellom 13. april og 20. juni 1979. 

Hans navn er noen ganger blitt stavet Yusufu. Lule fungerte som prest under den pre-uavhengige britiske kolonistyret og senere ble han ansatt som assisterende generalsekretær i Samveldets sekretariat.[] Han reiste i eksil til utlandet etter at diktator Idi Amin tok over makten i hjemlandet hans. 

Som leder av Uganda National Liberation Front (UNLF), var Lule installert som president av nabolandet Tanzania som hadde hjulpet til med å veltet Idi Amin med hjelp fra partiet UNLF etter hans mislykkede forsøk på å annektere deler av Tanzania som førte til krig mellom disse to landene. 

I juni 1979 etter en krangel om omfanget av presidentvalget ble Yusuf Lule erstattet av Godfrey Binaisa.[] Da han var ute av presidentkontoret ledet han Uganda Freedom Fighters (UFF), en motstandsgruppe som sluttet seg til Yoweri Museveni's Popular Resistance Army (PRA) i 1981. Den kombinerte National Resistance Army (NRA) lyktes til slutt med å felle Tito Lutwa Okello og tok over makten i 1986.

Lule døde den 21. januar 1985 ved Hammersmith Hospital i London etter en omfattende nyresvikt.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, oppført som Yusufu Lule, Munzinger IBA 00000015635, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
***Tidsskriftet Arken*** ble stiftet i 1978 av forfatterne Kaj Skagen, Stein Jarving og Jan Bojer Vindheim.

Stifternes ønske var å skape et bredt motkulturelt forum for økologi, mystikk og anarkisme. Arken plasserte seg således innenfor den anti-autoritære, ikke-marxistiske delen av etterkrigstidens ungdomsopprør. Fra utgivelsen i 1978 til 1983 var Kaj Skagen ansvarlig redaktør. I 1984 ble tidsskriftet redigert av Peter Normann Waage. Fra 1985 til 1989 ble Arken redigert av Skagen og Waage i fellesskap. Arken oppnådde på det meste 5 000 i opplag og hadde opptil 2 000 abonnenter. Det gikk inn i 1989.

Temahefter
----------

Arken utkom ofte med temahefter. De følgende numre var viet egne tema: Anarkisme (1/1978), Dag Solstad (2/1979), Jens Bjørneboe (4/1981), Fosterdiagnostikk (1-2/1983), Kvinnebevegelsen (2/1984), Postmodernisme (1/1986), Vladimir Solovjov (2 og 3/1986), Bob Dylan (2/1988).

Forfattere
----------

Foruten Kaj Skagen og Peter Normann Waage, deltok flere andre kjente forfattere i redaksjonen eller som bidragsytere. Håvard Rem var gjesteredaktør for Dylan-nummeret i 1988. Andre viktige medarbeidere var Erik Fosnes Hansen, Karl Milton Hartveit, Helge Salemonsen og Margery Vibe.

Referanser
----------

1. ↑  Skagen, Kaj (2019). *Den forseglede ordre. Opplevd og tenkt 1949-2019*. Oslo: Dreyers Forlag. ISBN 978-82-8265-466-1.
2. ↑  Oversikt over alle utgivelsene av tidsskriftet i Arken 1-4/1989.
3. ↑  Opplysningene fremgår av redaksjonsopplysningene i de enkelte numre av Arken.
**Vulca fra Veii** var en etruskisk kunstner fra byen Veii, og han er den eneste etruskiske kunstneren som er nevnt med navn av antikkens forfattere. Plinius den eldre skriver om Vulca i sitt leksikalske verk *Naturalis Historia*med støtte i sitat fra Marcus Terentius Varro.

Han arbeidet for den siste av romerske kongene, Lucius Tarquinius Superbus, som styrte i årene 535 f.Kr. og 510 f.Kr. Vulca var ansvarlig for å lage en statue av Jupiter som sto plassert på innsiden av Jupitertempelet Optimus Maximus på Kapitolhøyden, og muligens også den 1,80 meter høye Apollon fra Veii. Hans statue av Jupiter, som ble lagd i malt terrakotta, hadde et rødt ansikt, og var så berømt at seirende romerske generalene ville male sine egne ansikter røde i løpet av triumfmarsjene gjennom Roma. Plinius den eldre skrev at hans verker var «de fineste bilder av guddommer på denne tiden... mer beundret enn gull»

Vulca hadde øyensynlig stor innflytelse på samtiden og han åpnet en skole i skulpturering i leire i nærliggende byer av Roma. Således er det ikke sikkert at alle de arbeider som er tilegnet ham er laget av ham selv. Det var i Veii at han gjorde sine beste arbeider. Foruten Apollon finnes en Hermes hvor bare hodet er igjen av og statue av en kvinne med et barn i armene, kjent som «Kvinne med barn», som antagelig skal skildre Leto (romersk Latona) med den nyfødte Apollon.

Referanser
----------

1. ↑  XXXV, 157
2. ↑  Gardner, Helen; Fred S. Kleiner, Christin J. Mamiya (2004): Gardner's Art through the Ages. Thompson Wadsworth, 236. ISBN 0534640958.
3. ↑  «Vulca. Il genio della coroplastica». Arkivert fra originalen 3. november 2008. Besøkt 26. oktober 2008.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** ULAN
 |
Tradisjonell vugge, Kulturen i Lund. 
Vugge i tradisjonell bondestue på Hjerl Hede museum på Jylland.
«Sovende mor med barn». Maleri av Christian Krohg 1883
En **vugge**, eller **vogge**, er et møbel, en seng for spedbarn, utstyrt med buede meier, slik at møbelet kan gynges eller vugges. En vugge har vanligvis meiene på tvers, men det fins også vugger med meiene på langs.

Historikk
---------

Vugge var et vanlig sovested for spedbarn på 1800-tallet, men ble på 1900-tallet fortrengt av sprinkelseng og andre typer barnesenger.

* «Et barn som har falt ut av vuggen, blir helbredet av Augustin av Hippo. Maleri av Simone Martini ca. 1328. Vuggen er her en type hengekøye.«Et barn som har falt ut av vuggen, blir helbredet av Augustin av Hippo. Maleri av Simone Martini ca. 1328. Vuggen er her en type hengekøye.
* Armensk kvinne med barn i vugge med sprinkelsider utendørs ca. 1920  Foto: Frank and Frances Carpenter Collection (Library of Congress)Armensk kvinne med barn i vugge med sprinkelsider utendørs ca. 1920  Foto: Frank and Frances Carpenter Collection (Library of Congress)
* «Den hellige familie» med Jesusbarnet i vugge i form av en flettverkskurv med tremeier på tvers. Maleri av Rembrandt 1645«Den hellige familie» med Jesusbarnet i vugge i form av en flettverkskurv med tremeier på tvers. Maleri av Rembrandt 1645

Annen betydning
---------------

Vugge er både substantiv og verb, og brukes både om objektet som vugges, og om selve bevegelsen fram og tilbake. Vuggens bevegelse fram og tilbake, en pendelbevegelse, brukes i mange sammenhenger, for eksempel om Newtons vugge.

Ordet brukes også i overført betydning om «opprinnelsested», for eksempel om verdensarvområdet i «Menneskehetens vugge» i Afrika, eller *Isfjorden er kjent som «konfeksjonsindustriens vogge» i Norge*.

Se også
-------

* Gyngestol
* Komse
* Barnevogn

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cribs – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Se vugger i DigitaltMuseum
* Vuggetyper beskrevet i Tim Forrests *Schibsteds store bok om antikke møbler* (Schibsted, 1999)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Østerbo Evangeliesenter** er et av sentrene i Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter.

Østerbo Evangeliesenter ligger på Østerbo ved Halden. Østerbo er Evangeliesenterets største hjem. Senteret har plass til mer enn 70 beboere til enhver tid, fordelt på flere paviljonger. Det er et stort kjøkken med tilhørende spisesal, administrasjonsbygg, boliganlegg for de ansatte. Bestyrer er Kjetil Sterri-Mørch (år 2015).

Østerbo Evangeliesenter kan ta seg av personer med rusproblemer og familier. Evangeliesenteret har Vernepleier, sosionom og sykepleier. 

Den store Bunessjøen, som omgir store deler av eiendommen, gir rekreasjonsmuligheter som fiske, bading og andre fysiske aktiviteter.

Bondegården er på ca. 200 mål, og har dyr i fjøset. Dette er populært og setter preg i miljøet.

Historie
--------

Eiendommen og bygningene til Østerbo Evangeliesenter ble opprinnelig utviklet gjennom Østerbo sentralhjem.

* I 1961 ble Østerbo sentralhjem etablert med Eleanor Hofgaard som styreformann, dette som en institusjon for innbyggere som da ble kalt psykisk utviklingshemmede. Eleanor Hofgaard var en ildsjel som allerede i 1951 startet arbeidet med å få bygget et slikt hjem gjennom «Fylkeskomitéen for åndsvakesaken i Østfold».
* I 1970 ble Østerbo overtatt av Østfold fylkeskommune, som en direkte følge av «Sykehusloven». Østerbo sentralhjem ble utbygget til 42 bygninger, med areal på 16 000 kvadratmeter, og hadde en periode over 160 beboere.
* I 1989 hadde Østerbo sentralhjem 119 beboere fra 30 kommuner, 340 ansatte – herav 37 lærere. HVPU-reformen førte etter dette til at kommunene bygde boliger og intergrerte Østerbos beboere der andre folk bodde, og ikke i et eget lite samfunn 17 km fra Halden sentrum.

Stevneplass
-----------

I dag har Østerbo Evangeliesenter en storhall med plass til flere tusen mennesker, som tidligere var en skøytehall i Oslo. Her er det flere ganger i året stevner og større arrangement. Størst er det årlige sommerstevnet.

Evangelisk Bibel-Seminar
------------------------

Evangelisk Bibel-Seminar er en bibelskole med plass for inntil 60 elever. Flere av elevene er tidligere rusmisbrukere som har vært til rehabilitering i Evangeliesenteret. Noen av disse har ikke fullført ordinær skolegang, derfor undervises det i norsk, engelsk og matematikk, noe som ikke er vanlig ved bibelskoler.

Botreningstilbud
----------------

Etter en stund på Østerbo kan klienten(e) gå over på det som blir kalt et «botreningstilbud», for gradvis å kunne tilpasse seg et selvstendig liv i samfunnet.

Evangeliesenteret
-----------------

Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter, til vanlig kalt *Evangeliesenteret*, er en diakonal kristen frivillig organisasjon som driver arbeid mot rusmiddelavhengige, med avvenning fra rus og hjelp til å begynne «et nytt liv». Evangeliesenteret er Norges største hjelpetiltak for russkadde.

Kilder
------

* www.evangeliesenteret.no/ Østerbo Evangeliesenter
Øster Højst ligger nær tyskegrensaØster HøjstØster HøjstØster Højst ligger nær tyskegrensa
**Øster Højst** *(tysk: Oster Hoist)* er et tettsted eller landsby i Sønderjylland i Danmark med 531 innbyggere (2013). Byen ligger i Højst Sogn i Tønder kommune, og kommunen hører til Region Syddanmark. Øster Højst ligger 8–9 km sørøst av Løgumkloster og 13 km nordøst for Tønder.

Øster Højst er det tettstedet i Højst Sogn som har flest innbyggere, da Høyst Sogn hadde 1 027 innbyggere pr. 1. januar 2009. Sognekirken Højst kirke hører inn under Hostrup-Højst pastorat, Tønder prosti, Ribe stift.

Skoler
------

*Øster Højst skole* er en kommunal folkeskole, som også tilbyr skolefritidsordning (SFO) for barn fra førskolealder til 4. klasse. På grunn av en del tysktalende innbyggere er det også en egen privatskole for elever i 1. – 7. klasse, *«Deutsche Schule Osterhoist»*, som også driver barnehage. Hvert år arrangeres *«Højst Aktiv uge 36»*, hvor det i samarbeid med skolene og borgerforeningen tilbys en mengde aktiviteter for barn og unge.

Minnelund
---------

I minnelunden ved *Øster Højst Forsamlingshus* er det et monument over 10 amerikanske flyvere som styrtet med sine B-17 nordvest for Øster Højst 24. februar 1944.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken Tabel BEF44 (Besøkt 10. februar 2014)
2. ↑  Provstioplysninger på PROVSTI.DK
3. ↑  «Skolens hjemmeside». Arkivert fra originalen 24. oktober 2016. Besøkt 7. september 2017.
4. ↑  «Hjemmeside for Deutsche Schule Osterhoist». Arkivert fra originalen 19. februar 2010. Besøkt 29. januar 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Højst Sogns Borgerforening
* Øster Højst Forsamlingshus Arkivert 17. januar 2022 hos Wayback Machine.
* Webstedet "Allierede flyvere 1939-45" om B 17G-BO 42-31561, som styrtet ved Øster Højst i 1944. Webstedet er laget av Anders Straarup.
* Webstedet "Airwar over Denmark" om "B 17G-BO 42-31561 crashed near Øster Højst", ved Søren C. Flensted.
* Bilde av Øster Højst kirke
* Bilder og omtale av kirken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |

Portal: Danmark
Den kanskje best kjente, og trolig eldste, framstillinga av de tre vise apekattene finnes på dette treskjærerarbeidet fra 1600-tallet over en port i shinto-helligdommen Tōshō-gū i byen Nikko i Tochigi (prefektur) i Japan.

**Østens tre vise aper**, også kalt **De tre vise aper** og annet (japansk 三猿, *san'en* eller *sanzaru*, eller 三匹の猿, *sanbiki no saru*), er de tre apekattene som «ikke vil se noe (ondt), ikke høre noe (ondt), ikke si noe (ondt)». Figurene er et kjent motiv i japansk kunst og bygger på et motto eller ordspråk om hvordan en kan forholde seg til ondskap.

De tre apene er:

* **Mizaru**, som holder seg for øynene og ikke ser noe ondt.
* **Kikazaru**, som holder seg for ørene og ikke hører noe ondt
* **Iwazaru**, som holder seg for munnen og ikke sier noe ondt.

Noen ganger er det en fjerde ape sammen med de andre, **Shizaru**, som symboliserer «ikke gjøre noe (ondt)». Han kan dekke magen eller skrittet eller bare krysse armene.

Munnhellet «ikke se, ikke høre, ikke si» har uviss opprinnelse, men har i buddhistisk tradisjon blitt tolket som en oppfordring om ikke å dvele ved onde tanker. Motivet med tre aper skal ha oppstått som et ordspill. På japansk er uttrykket *mizaru, kikazaru, iwazaru* og endelsen *-zaru*, som er en gammel form for nektelse, blir uttalt på samme måte som *saru*, som betyr «apekatt». Utsagnet kan derfor tolkes som navnet på tre aper. I Vesten, for eksempel i politisk satire, kan mottoet og bildet av apene uttrykke kritikk av manglende ansvarsfølelse når noen lukker seg for kunnskap og nekter å innse virkeligheten, eller når de bevisst er tause om sannheten. I andre sammenhenger kan apene symbolisere taushetsplikt i kriminelle gjengmiljøer eller sensur av ytringsfriheten.

* Fire vise aper der den siste holder seg for skrittet som tegn på at den ikke vil gjøre noe vondtFire vise aper der den siste holder seg for skrittet som tegn på at den ikke vil gjøre noe vondt
* De tre vise apene brukt i en påminnelse om taushetsplikt for arbeidere innen manhattanprosjektet, et amerikansk-britisk prosjekt for å lage atombomber under andre verdenskrig.De tre vise apene brukt i en påminnelse om taushetsplikt for arbeidere innen manhattanprosjektet, et amerikansk-britisk prosjekt for å lage atombomber under andre verdenskrig.

Eksterne lenker
---------------

* (en) See no evil hear no evil speak no evil – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL
 |
Dulcimere
**Appalachian dulcimer**, også kjent som *«mountain dulcimer»,* er et *strengeinstrument* utviklet i USA med utgangspunkt i en instrumenttype kjent flere steder i Europa som nederlandsk *hummel*, fransk *epinette des Voges*, norsk *langeleik*. 

Dulcimeren har fire strenger, hvorav en dobbelt melodistreng, en bass- og en kvintstreng, ofte med åpen stemming. Gripebrettet har en diatonisk skala. Instrumentet ble tradisjonelt spilt ved at strengene ble presset ned med en *«noter»*, en rund pinne av tre, men i dag spilles dulcimeren også med fingrene, noe som muliggjør akkorder. Strengene slås an med plekter.

Dulcimeren er opprinnelig knyttet til tradisjonell amerikansk folkemusikk, en av de fremste utøverne var Jean Ritchie fra Kentucky (født 1922). Den er også brukt i moderne musikk, nevnes kan Joni Mitchell som stemmer dulcimeren på utradisjonelt vis og spiller akkorder. I England er den blitt brukt av Brian Jones i The Rolling Stones og av folkrock-grupper som Fairport Convention og Steeleye Span, i Norge av Folque og Kong Lavring.

Litteratur
----------

* Randall Armstrong: «The Adaptable Appalachian Dulcimer»*. I* Music Educators Journal, Vol. 66, No. 6*, februar 1980, s. 38–41 (Sage Publications)*
* Lucy M. Long: «Appalachian dulcimer». I Deane L. Root: *Grove Music Online. Oxford Music Online*. Oxford University Press.
* Sibyl Marcuse: *Musical Instruments: A Comprehensive Dictionary*, W.W. Norton & Co.; New York: 1975. ISBN 0060127767

Eksterne lenker
---------------

* (en) Appalachian dulcimers – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Amir Aslan Afshar** (farsi: امیراصلان افشار ; født 22. november 1919 i Teheran; død 18. februar 2021 i Frankrike) var en iransk ambassadør.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Amir Aslan Afshar var sønn av Camila Saed og Emir Massoud fra Afshar-dynastiet (Nadir Shah). Han tok *Abitur* i 1939 på *Hindenburg Oberrealschule* i Berlin-Wilmersdorf og ble promovert til doktorgraden i 1942 ved Universität Wien innen statsvitenskap.

### Diplomat

I 1948 trådte han inn i iransk utenrikstjeneste. Fra 1950 til 1954 var han attaché ved ambassaden i Den Haag. Fra 18. til 24. april 1955 var han delegert til næringslivskommisjonen under Bandungkonferansen. Fra 1956 til 1961 var han delegat for Aserbajdsjan i Det iranske parlament. Ved siden av sin virksomhet som politiker var han fra 1957 til 1961 delegat ved FNs økonomiske komite.

I 1957 var Amir Aslan Afshar en kortere tid adjutant til shah Mohammad Reza Pahlavi. 

I 1962 ble han utnevnt til sendemann. Fra 1967 til 1969 var han ambassadør i Wien. Fra 1968 til 1969 var han formann for Det internasjonale atomenergibyrået (IAEA). Fra 1969 til 1973 var han ambassadør i USA, og deretter og til 1977 ambassadør i Vest-Tyskland.

### Hos sjahen, så i eksil

Tilbake i Iran var Afshar fra 1977 til 1979 protokollsjef ved shah Mohammad Reza Pahlavis hoff. Han forlot Iran sammen med sjahen den 16. januar 1979.

Han døde i Frankrike den 18. februar 2021 av covid-19, i en alder av 101 år.

Utmerkelser
-----------

* 1969: Großes Goldenes Ehrenzeichen am Bande für Verdienste um die Republik Österreich

Skrifter
--------

* *Vom Berliner Luftschutzkeller zum Teheraner Kaiserpalast. Die Memoiren des Dr. Amir Aslan Afshar.* Wien: Fassbaender, 2016. ISBN 978-3-902575-74-6

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 14. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑   .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «IAEA Previous Board Chair. 1957 to Present». Besøkt 10. september 2020.
6. ↑  «An Interview With Dr. Amir Aslan Afshar». *Aryamehr*. 28. april 2007. Besøkt 27. juli 2011.
7. ↑  امیر اصلان افشار، دیپلمات پیشین ایرانی، در فرانسه درگذشت Mal:In lang
8. ↑  Aufstellung aller durch den Bundespräsidenten verliehenen Ehrenzeichen für Verdienste um die Republik Österreich ab 1952 (PDF; 6,9 MB)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Hesnesøya** er ei øy som ligger på Sørlandskysten i havgapet rett utenfor Hesnes, øst for Grimstad. Den er ca. 0,54 km², høyeste punkt er 28 moh. Bebyggelsen ligger stort sett på nordsiden, ved sundet mot nabøøya Kvaløya. Hesneskanalen ble anlagt i 1883 for å lette adkomsten for de fastboende på Hesnesøya inn til Grimstad.

På 1580 tallet nevner den hollandske kartografen Lucas Janszoon Waghenaer en kirkebygning på Hesnesøya. Dette i forbindelse med redegjøring for innseilingen til Hesnes havn og han nevner der at det er grunnt vann nærmere den lille kirken. Ifølge losbøker skal denne kirken ha vært hvitmalt. På Olaus Magnus sitt Carta Marina fra 1539 så er det tegnet inn en kirke som helt tydelig blir kalt Hesnes. Nær nordspissen på Hesnes-øya finner du Kabelviga som antakelig er en omskriving for Kapellvika. Når kapellet ble revet vet man ikke, men det er ikke nevnt i Stavanger bispedømmes jordbok fra 1620 nevnes kapellet ikke og man antar at det er lagt ned før dette. Man antar at det har vært kirkegård uavbrutt siden middelalderen. I nyere tids tradisjon har denne vært knyttet til sjømenn og pestofre. Kirkegården ble siste gang brukt i 1716.

Øya er kjent fra Henrik Ibsens dikt «Terje Vigen»; den er modell for Terjes hjemsted. Henrik Ibsens farfar forliste med skuta «Caritas» ved Teinedypet rett sør for Hesnesøya, og omkom sammen med hele mannskapet. Hesnesøya er et populært mål for båtturister om sommeren.

Referanser
----------

1. ↑  Hesnesøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |