recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bilady, Bilady, Bilady** (arabisk: بلادي بلادي بلادي, «Mitt hjemland, mitt hjemland, mitt hjemland») har vært Egypts nasjonalsang siden 1979. Teksten og melodien er skrevet av Sayed Darwish.

Sangtekst
---------

### Transskripsjon fra arabisk

*Refreng*:
Biladi biladi biladi
Lakihubbi wa fuadi
*(gjentas)*
Misr ya umm al bilad
Inti ghayati wal murad
Wa alla ku il ibad
Kam lineelik min ayadi
*Refreng*
Misr intiaghla durra
Fawq gabeen addahr ghurra
Ya biladi aishihurra
Wa asadi raghm al adi.
*Refreng*
Misr awladik kiram
Aufiya yaruzimam
Saufa takhti bilmaram
Bittihadhim waittihadi.
*Refreng (uten repetisjon)*

### Oversettelse til norsk

*Refreng:*
Mitt hjemland, mitt hjemland, mitt hjemland,
Min kjærlighet og mitt hjerte er vendt mot deg.
*(gjentas)*
Egypt! Åh, alle lands moder,
Du er mitt håp og mitt streb,
Hvordan kan man telle
Nilens velsignelser for menneskeheten?
*Refreng*
Egypt! Du dyrebare juvel,
Som stråler på evighetens panne!
Åh, mitt hjemland, vær fritt for evig,
Sikker for alle fiender!
*Refreng*
Egypt! Dine barn er edle,
Lojale, og beskyttere av din jord.
I krig og i fred
Gir vi våre liv for din skyld.
*Refreng (uten repetisjon)*

Referanser
----------

1. ↑  Xing Hang (red:): *Encyclopedia of National Anthems*, Scarecrow Press, 2003, s. 201.

Eksterne lenker
---------------

* Egypts nasjonalsang Arkivert 5. juni 2008 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Nasjonalsanger i Afrika |
| --- |
| 
* Algerie
* Angola
* Benin
* Botswana
* Burkina Faso
* Burundi
* Kamerun
* Kapp Verde
* Den sentralafrikanske republikk
* Tsjad
* Komorene
* Den demokratiske republikken Kongo
* Republikken Kongo
* Elfenbenskysten
* Djibouti
* Egypt
* Ekvatorial-Guinea
* Eritrea
* Etiopia
* Gabon
* Gambia
* Ghana
* Guinea
* Guinea-Bissau
* Kenya
* Lesotho
* Liberia
* Libya
* Madagaskar
* Malawi
* Mali
* Mauritania
* Mauritius
* Marokko
* Mosambik
* Namibia
* Niger
* Nigeria
* *Réunion*
* Rwanda
* São Tomé og Príncipe
* Senegal
* Seychellene
* Sierra Leone
* Somalia
* Somaliland
* *St. Helena* (også God Save the Queen)
* Ascension og Tristan da Cunha (også God Save the Queen)
* Sør-Afrika
* Sør-Sudan
* Sudan
* Swaziland
* Tanzania
* Togo
* Tunisia
* Uganda
* Zambia
* Zimbabwe

 |
| Afrika **·** Asia **·** Europa **·** Nord- og Sentral-Amerika **·** Oseania **·** Sør-Amerika |

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
En demontert, hånddreven kjøttkvern
En **kjøttkvern** er et kjøkkenredskap som brukes til å kverne kjøtt. Den kan også brukes til å mose frukt og bær, kutte grønnsaker, forme småkaker, rive ost og sjokolade, male mandler og nøtter osv. alt avhengig av hvilket tilbehør som brukes. Vanlig tilbehør er kniv, hullskiver, riveskiver og pølsehorn slik at kvernen kan brukes til maling, snitting, rasping, forming av småkaker og pasta og stopping av pølser.

En lang rekke varianter av redskapen er tilgjengelig, selv om de fleste forestiller seg en hånddreven kvern med sveiv. Kjøttkvernen ble oppfunnet på midten av det 19. århundre av Karl Drais. 

Kjøttstykker (eller andre råvarer) legges på et matebrett og presses vertikalt ned i kjøttkvernen med en *stapper*, gjerne laget i tre eller plast. I kvernen tar en roterende, spiralformet *skrue* eller *snegle* tak i råvaren og presser den horisontalt utover i kvernen samtidig som råvaren stykkes mellom de skarpe kantene på skruen og riller på kvernens innside. Foran skruen sitter en roterende *kniv* som finkutter råvaren før den presses gjennom en *hullskive* med hulldiameter som kan tilpasses etter hvilken fin-/eller grovhet som ønskes på det bearbeidede produktet. Til farser og mos brukes hullskiver med mindre diameter f.eks enn til tartar og biffhakk. 

Mange av funksjonene til den opprinnelige, manuelle kjøttkvernen kan i dag dekkes av elektriske kjøkkenmaskiner.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Meat Grinders – Informasjon om hvordan man bruker og vedlikeholder en kjøttkvern.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
***18 Pages*** er en indisk film fra 2022 regissert av Palnati Surya Pratap.

Handling
--------

Siddhu er en app-utvikler som er avhengig av telefonen sin. Han bor alene, langt unna familien sin. Kjæresten hans er utro ham, noe som gjør Siddhu deprimert. Han angriper sin utro kjærestes nye sex-partner, noe som gjør at han får problemer med politiet. Kort tid senere oppdager han en bok, som viser seg å være en dagbok som tilhører Nandini. Men Nandini er en merkelig kvinne som ikke bruker mobiltelefon, og tror på menneskelig samhandling. Siddu utvikler etter hvert romantiske følelser for denne kvinnen. Nandini besøkte Hyderabad for å levere et brev fra bestefaren sin til en mann ved navn Venkat Rao.

I løpet av denne reisen besøker hun et barnehjem, hjelper en buss-konduktør, og så videre. Hun ble også angrepet av anonyme mennesker og ble forsøkt kidnappet. Men hun blir reddet av Dr. Sandeep (som også er Siddhus nabo) men når Siddhu reiser for å møte henne i hjembyen hennes, oppdager han en sjokkerende åpenbaring fra Nandinis bestemor om at både Nandini og venninnen Sanjana døde i en bil-ulykke ett år tidligere. Han tror at Nandini nå er død, men han oppdager ved en tilfeldighet at hun fremdeles er i live.

Skuespillere
------------

* Nikhil Siddhartha som Siddhu
* Anupama Parameswaran som Nandini
* Dinesh Tej som Dr Sandeep.B
* Sarayu Roy som Bhagi
* Ajay som Rakesh Talwar
* Posani Krishna Murali som Padmanabham

Referanser
----------

1. ↑  «18 Pages (2022)» **(engelsk)**. Besøkt 9. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *18 Pages* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Russlands flagg Russland |
| Langrenn |
| Langrenn Vinter-EYOF |
| Bronse | 2019 Sarajevo | Sprint |
| Sølv | 2019 Sarajevo | Miksstafett |

**Sergej Volkov** (født 2. mai 2001) er en russisk langrennsløper.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongene 2016/17 og 2017/18

Volkov debuterte i Osteuropa Cup i langrenn i desember 2016, men fikk ingen poeng i Osteuropa Cup i langrenn 2016/17. Under det russiske juniormesterskapet i langrenn i 2018 kom han på 41.-plass på sprinten og 40.-plass på 10 km fri teknikk.

### Sesongen 2018/19

Han deltok i Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Winter Festival), og fikk der bronse på sprinten, bak Andreas Bergsland fra Norge og Artem Maksimov fra Russland, og han fikk også sølv på 4 x 5 km miksstafett. Han ble nummer elleve på sprinten og nummer 22 på 10 km klassisk under det russiske juniormesterskapet i 2019, og han fikk sølv på 30 km under det russiske mesterskapet i langrenn i mars, kun slått av Artem Vasiljev.

### Sesongen 2019/20

Under Junior-VM på ski 2020 kom Volkov på fjerdeplass på sprinten. Han kom på 18.-plass på 30 km fri teknikk, og deltok også på det russiske stafettlaget som kom på sjetteplass på 4 x 5 km stafett.

### Sesongen 2020/21

Etter flere topp 20-plasseringer i Osteuropa Cup i langrenn 2020/21, med en 12.-plass på sprint som beste enkeltresultat, endte han på 70.-plass totalt med 47 poeng i denne kontinentalcupen i langrenn. Han kom på 16.-plass på 30 km og 17.-plass på sprinten under Junior-VM i friidrett 2021, og han deltok på det russiske laget som kom på fjerdeplass på 4 x 5 km stafett. Under det russiske juniormesterskapet ble hans beste resultat en andreplass på sprint, og han kom på 20.-plass på 15 km og 28.-plass på sprinten under det russiske mesterskapet i langrenn.

### Sesongen 2021/22

Den 15. november 2021 vant han sitt første renn i Osteuropa Cup, og han fikk også flere andre pallplasseringer denne sesongen, så han endte på niendeplass totalt i Osteuropa Cup i langrenn 2021/22.
¨
Den 19. januar testet han positivt for doping, og ble utestengt i seks måneder. Han skal ha testet positivt i forbindelse med bruk av nesespray mot allergi.

Referanser
----------

1. ↑  FIS - *Sergey Volkov - Results 2017*, besøkt 22. juni 2022.
2. ↑  FIS - *Sergey Volkov - Results 2018*, besøkt 22. juni 2022.
3. ↑  «Mixed relay results» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 15. februar 2019. Besøkt 15. februar 2019.
4. ↑  FIS - *Sergey Volkov - Results 2019*, besøkt 22. juni 2022.
5. ↑  FIS - *Sergey Volkov - Results 2020*, besøkt 22. juni 2022.
6. ↑  FIS - *Sergey Volkov - Results 2021*, besøkt 22. juni 2022.
7. ↑  FIS - *Sergey Volkov - Results 2022*, besøkt 22. juni 2022.
8. ↑  Dagbladet.no - *Russisk langrennsløper dopingtatt*, besøkt 22. juni 2022.
9. ↑  Newsfounded.com - *A positive doping test of a Russian skier was reported only after the collar*, besøkt 22. juni 2022.

Kilder
------

* Resultater Osteuropa Cup

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sergej Volkov – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Veritatis splendor**, *Sannhetens glans*, er pave Johannes Paul IIs tiende encyklika, promulgert den 6. august 1993. 

Den sveitsiske kardinal Georges Cottier var blant dem som paven rådspurte seg med under utviklingen av *Veritatis splendor*, og han spilte en stor rolle for utformingen, og det hadde også Servais-Théodore Pinckaers, en professor i moralteologi ved Universitetet i Fribourg.

I encyklikaen svarer paven på det han kaller «en total og systematisk trekking av den den tradisjonelle morallære i tvil». Det som ligger bak denne trenden, hevder han, er påvirkningen fra tankestrømmer som løsriver troen fra livet og menneskelig frihet fra dens rette forhold til sannheten. Han avviser teologiske trender som ser bort fra den absolutte karakter til Kirkens moralske normer som forbyr handlinger som i seg selv (*intrinsice*, «iboende») onde, og han avviser etiske teorier som gjør moralen subjektiv, og nevner spesifikt teoriene konsekvensialisme og proporsjonalisme. Disse, mener han, strider mot Åpenbaringen og Kirkens definitive lære. Han oppfordrer pastorer i Kirken til å være årvåkne med å sikre at «Jesu Kristi stemme, sannhetens ord om ondt og godt», blir hørt av Guds folk.

Referanser
----------

1. ↑  I et intervju med *30Days* sa Cottier: «Når vi går tilbake til de første årene, var den første 'store' teksten jeg jobbet med sosialencyklikaen *Centesimus annus*. Og så *Ut unum sint* om økumenikk, moralencyklikaen *Veritatis splendor* , og *Fides et ratio*».
2. ↑  Romanus Cessario, «On the Place of Servais Pinckaers († 7 April 2008) in the Renewal of Catholic Theology,» i: *The Thomist,* 73.1 (2009), 1-27.
3. ↑   *Veritatis splendor*, n. 4, lest 2023-09-08
4. ↑   *Veritatis splendor*, n. 75, lest 2023-09-08
5. ↑   *Veritatis splendor*, n. 117, lest 2023-09-08

Litteratur
----------

* Weigel, George, *Witness to Hope: The Biography of John Paul II*, Harper Collins, New York, 1999, ISBN 0-06-093286-4.
* *Veritatis splendor and the Renewal of Moral Theology*, J. A. DiNoia and Romanus Cesario, eds. Our Sunday Visitor / Scepter Publishers / Midwest Theological Forum, Chicago, 1994, ISBN 0-87973-739-5.

Eksterne lenker
---------------

* Veritatis Splendor (hele teksten på engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
***Malstrøm*** (orig: *Maelstrom*) er en britisk thriller- og dramaserie som gikk på BBC i 1985. Serien handlet om en engelsk kvinne som arvet to hus på et øde sted på Sunnmøre. Det ene huset lå på ei lita isolert øy like ved fastlandet. Hun oppdaget at det skjedde mystiske ting der nattestid og bestemte seg for å undersøke saken nærmere. Serien var ved Michael J. Bird. 

I Norge ble den sendt på NRK påsken 1985 og gikk i reprise i 1988. Serien ble totalt vist i 39 land.

Store deler av den ble spilt inn på Valle i Skodje kommune og i Ålesund. Innspillingen foregikk våren 1984. Serien skal ha ført til en betydelig økning av turismen i Ålesund i årene etter at den gikk på TV.

Serien ble dårlig mottatt av de britiske anmelderne, mens anmelderne i enkelte norske aviser mente at «utbyttet måtte være større for sunnmørsk næringsliv enn for seerne». VGs anmelder (Per Norvik) mente at slutten av serien skildret et fullstendig antikvert syn på mentale lidelser.

Handling
--------

Den engelske kvinnen Catherine Durrell får uventet en stor arv fra en helt ukjent mann som viser seg å være en norsk industrieier. Hun reiser til Ålesund for å finne ut mer og får blant annet vite at hun har arvet to hus. Det ene huset ligger på en liten isolert øy litt unna fastlandet, og det andre på fastlandet. Fra huset på fastlandet, kan man se over til huset på øya. Derfra ser hun merkelige ting. Catherine ror derfor over for å undersøkt huset. Hun finner ingen der, men legger merke til flere ting som ikke stemmer.

Skuespillere
------------

* Tusse Silberg – Catherine Durrell
* David Beames – Anders Bjornson
* Susan Gilmore – Anna Marie Jordahl
* Christopher Scoular – Lars Nilsen
* Edita Brychta – Ingrid Nilsen
* Ann Todd – Astrid Linderman
* Trevor Baxter – dr. Albrigtsen
* Alan MacNaughtan – professor Solberg
* Kaare Kroppan – sjåfør
* Thomasine Heiner – fru Tovan
* Ulf Borge – journalist

Referanser
----------

1. 1 2 3  VG - Slakt i reprise (26.08.1988, s.40)
2. 1 2  «Drapsgåte gav auka turisme». *NRK*. 31. mars 2009. Besøkt 8. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Malstrøm* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Malstrøm* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Malstrøm* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Darryl Eugene Strawberry** (født 12. mars 1962) er en tidligere baseballspiller i Major League Baseball, en av de største profilene i sin tid, og kjent for en rekke kontroversielle hendelser utenfor baseballbanen.

Gjennom sin 17 år lange karriere på 1980- og 1990-tallet, var han kjent som en av de største sluggerne innenfor baseballsporten, men også for glimrende spill, samt et rekke utvisninger. Strawberry var i 1986 med på å vinne «World Series» med New York Mets, i tillegg til tre «World Series» med New York Yankees i årene 1996, 1998 og 1999. Han var en populær spiller, og ble i årene 1984–1991 stemt inn på «All-Star Game». I begynnelsen av 1995 ble han utestengt i 75 dager for bruk av kokain.

Referanser
----------

1. ↑  «Darryl Strawberry Chronology».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Darryl Strawberry – mlb.com Rediger på Wikidata

* (en) Darryl Strawberry – Baseball-Reference.com (Major League) Rediger på Wikidata

* (en) Darryl Strawberry – Baseball-Reference.com (Minor League) Rediger på Wikidata

* (en) Darryl Strawberry – ESPN (MLB) Rediger på Wikidata

* (en) Darryl Strawberry – fangraphs.com Rediger på Wikidata
* Darryl Strawberry's offisielle webside
* The Straw Stirs – Tom Watson
* Strawberry's Field Forever – en hyllest til Darryl Strawberry

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Yemane Teferi** (født 1956, død 8. januar 2016) var en asylsøker og ifølge egne utsagn menneskerettighetsforkjemper fra Eritrea som kom til Norge i 1998, etter å ha sittet ni år på asylmottak i Sverige. Fra 1998 og frem til sin død satt han på asylmottak på Bømlo i Hordaland, bare avbrutt av to års arbeid på et sykehjem.

Teferi fikk medieoppmerksomhet etter å ha bodd på asylmottak i 24 eller 25 år. Han fikk i 2006 avslag på asylsøknaden, og gikk til sak mot norske myndigheter i 2013. Han skal ha vært den asylsøkeren i verden som har sittet lengst på asylmottak, noe som også førte til en viss internasjonal oppmerksomhet. Saken hans ble blant annet tatt opp på Stortinget.

I 2015 ble det kjent at han fikk hjelp av asyladvokat Cecilie Schjatvet i advokatfirmaet Hestenes & Dramer for å saksøke staten.

Referanser
----------

1. 1 2  Eirik Linaker Berglund og Frank Haugsbø (8. januar 2016). «Bodde 24 år på mottak - nå er han død». VG. Besøkt 20. januar 2016.
2. ↑  Yemane (56) på Bømlo har bodd 25 år på asylmottak, *TV2* (besøkt 24.oktober 2015)
3. ↑  This refugee has been stuck in asylum limbo for 25 years, *The Washington Post* (publisert 14.okt 2015)
4. ↑  24 år på mottak ble nok Arkivert 22. mars 2017 hos Wayback Machine. *Haugalandnytt* (besøkt 8. januar 2016)
5. ↑  Han drøymde om eit verdig liv Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine. *Bømlo-Nytt* (besøkt 24.oktober 2015)
6. ↑  Yemane (56) vil saksøke staten etter 22 år i asylmottak, *VG Nett* (besøkt 19. april 2014)
**Lars Christian Andreas Ekberg** (født 2. januar 1985 i Malmö) er en svensk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon Allsvenskan. Han har i tillegg dømt flere internasjonale kamper på aldersbestemt nivå både i regi av FIFA og UEFA.

Ekberg begynte å dømme fotball for barndomsklubben Torns IF i en alder av 13 år, men begynte på sin profesjonelle dommerkarriere i 2003 og fikk sine første kamper i Superettan på andre nivå i 2007. Han fikk sin debut i Allsvenskan under 2009-sesongen i kampen mellom Gefle IF og Helsingborgs IF den 19. juli 2009 (0–2), og ble dermed den hittil yngste hoveddommer gjennom tidene i landets øverste divisjon i en alder av 24 år og seks måneder. I 2013 ble han av Sveriges fotballforbund (SvFF) kåret til årets dommer i svensk fotball, og samme år ble han utnevnt til FIFA-dommer.

Han har dømt flere landskamper på U-17, U-19 og U-21-nivå, blant annet flere kamper under sluttspill av europamesterskap for U-17 og U-19. Ekberg debuterte internasjonalt som hoveddommer på øverste nivå den 15. november 2013, da han dømte vennskapskampen mellom Irland og Latvia (3–0). Hans første europacupkamp kom den 4. juli 2013, da han dømte første kvalifiseringskamp til Europaligaen mellom Videoton FC og FK Mladost Podgorica (2–1). Ekberg har siden dømt flere kvalifiseringskamper både i Mesterligaen og Europaligaen gjennom flere sesonger, i tillegg til gruppespill i sistnevnte turnering.

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – Sweden, Football Officials - Referees (Besøkt 6. september 2018)
2. ↑  Tornsif.se – Torns IF: 50 år - en idrottsförening (PDF, side 124-125, Andreas Ekberg) (Besøkt 6. september 2018)
3. ↑  Skd.se – Andreas yngst genom tiderna Arkivert 17. juni 2019 hos Wayback Machine. (Av Michael Lindholm. Publisert 15. juli 2009, besøkt 6. september 2018)
4. ↑  Fogis.se – Årets domare 2005-2017 (Besøkt 6. september 2018)
5. ↑  Worldfootball.net – Friendlies 2013 – Ireland-Latvia 3:0 (Besøkt 6. september 2018)
6. ↑  Worldfootball.net – Europa League Qual. 2013/2014, Videoton FC-Mladost Podgorica 2:1 (Besøkt 6. september 2018)

Eksterne lenker
---------------

* Dommerprofil hos Worldreferee.com Arkivert 6. september 2018 hos Wayback Machine.
* Dommerprofil hos Soccerway.com
* Dommerprofil hos Transfermarkt.com
LibreOffice Writer er en gratis applikasjon
**Applikasjonsprogramvare** (fra engelsk *application*, «anvendelse»), ofte bare kalt **applikasjon**, er programvare som benytter datamaskinens ressurser til en oppgave som brukeren ønsker utført. Dette i motsetning til systemprogramvare som koordinerer datamaskinens ressurser, men som ikke anvender dem direkte til utførelse av oppgavene som brukeren ønsker utført. Systemprogramvaren omfatter blant annet operativsystemet, drivere, og annet som er nødvendig for å kunne kjøre applikasjoner. 

Store norske leksikon: "I IT er en *applikasjon* et program som skal løse spesielle oppgaver eller gi en bestemt type informasjon. Forkortelsen *app* er langt mer brukt enn applikasjon, og også *program* er vanlig."

TOGAF har en litt mer generell definisjon: En applikasjon er et IT-system som er rullet ut og i drift, og som støtter forretningsfunksjoner og -tjenester. Applikasjoner bruker data og støttes av ulike teknologikomponenter, men er samtidig adskilt fra disse.

En enkel, om enn ikke perfekt, *analogi* er forholdet mellom en lyspære – en applikasjon – og kraftstasjonen som lager strømmen – systemet. Kraftstasjonen produserer strømmen, som i seg selv ikke er av særlig verdi før den anvendes til en applikasjon som lyspæren, som utfører en oppgave brukeren ønsker.

Typiske eksempler på applikasjoner er tekstbehandlere, regneark og nettleserne.

Se også
-------

* Programvare

Referanser
----------

1. ↑  «applikasjon». *TOGAF Glossary*. 2015. Besøkt 16. april 2021.
2. ↑  «TOGAF® 9.1 Translation Glossary: English – Norwegian». *TOGAF Glossary*. 2015. Besøkt 16. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** NKC
 |
**Andreas Fliflet** (født 19. mars 1965 i Bergen) er en norsk musiker (bass og sag) og komponist.

Han er utdannet ved Berklee College of Music og New England Conservatory i Boston, der han fikk lære fra Paul Bley, George Russell og Dave Holland.

Med base i Hammerfest etablerte han i 1994 bandet LINK med Sverre Gjørvad og Tor Egil Braseth som blant annet gjorde det bra ved Barentsjazz 2006. Han leder ellers lydprosjektet *Jienat* som har flere plateutgivelser.

Fliflet har representert Norge i Nordkalottmesterskapet i sagspill (fjerdeplass, 2003). Han er bror til musikeren Gabriel Fliflet, som sammen med Ole Hamres ga ut *Eine kleine kraftmusik*, der Andreas spilte sag og fremførte bjeffjoik. 

Han ga bidrag til Geggen Maunos plate *Ensom Ulv* (Bølgeblækk, 2005) der han også spiller sag. Under *Nasjonal Vedkveld* på NRK i 2013 spilte han motorsag.

Han er medforfatter på *Trollstilt* (Gyldendal, 1998), et læreverk i tradisjonsmusikk, og er per 2017 førsteamanuensis ved Universitetet i Tromsø, musikkonservatoriet. I tillegg har han vært landsdelsmusiker i Finnmark, sittet i Nordnorsk Kulturråd og vært hovedtillitsvalgt for Musikernes Fellesorganisasjon i organisasjonen Scene Finnmark.

Referanser
----------

1. ↑  Andreas Fliflet Arkivert 7. november 2017 hos Wayback Machine. biografi fra stellaris.no, sist lest den 29. oktober 2017.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 27. november 2017. Besøkt 30. oktober 2017.
3. ↑  Nasjonal vedkveld
4. ↑  Jobbe siden Arkivert 7. november 2017 hos Wayback Machine. sist lest den 29. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Andreas Fliflet i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Andreas Fliflet i BIBSYS

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** CRIStin **·** Discogs
 |
***12th Man*** er en indisk film fra 2022, regissert av Jeethu Joseph.

Handling
--------

11 personer kommer til et isolert feriested for å arrangere utdrikningslag til kameraten deres Siddharth. Gjestene inkluderer Fida, Siddharths forlovede Aarathy, Mathew og hans kone Shiny, Jithesh og hans kone Dr. Nayana, Sam og hans kone Merin, Zachariah og hans kone Annie. Annie, Fida, Jithesh, Mathew, Merin, Siddharth og Zachariah var tidligere kamerater fra college. Men de blir snart avbrutt av en irriterende person som heter Chandrashekhar, som ønsker at de skal gi ham alkohol. Men de blir etter hvert kvitt ham.

I løpet av middagen oppstår det en krangel mellom vennene når Fida påstår at selv om de er gode venner, så kommer det alltid til å være visse hemmeligheter som de ikke engang ønsker å dele med deres egen ektefelle. For å avgjøre denne krangelen bestemmer de seg for å arrangere et spill hvor alle sammen skal legge telefonene deres på bordet, og lese høyt alle tekstmeldingene de mottar - samt putte telefonene på høyttaler hvis de mottar et anrop. Dette fører snart til at en rekke pinlige hemmeligheter blir avslørt.

I løpet av kvelden mottar Siddharth en telefon fra en annen venn som spør ham om navnet på noen abort-piller som han brukt etter at han gjorde et av de andre vennene deres ble gravid. Dette fører snart til et slagsmål fordi alle tror at han må ha hatt en affære med en av konene deres. Men etter at Shiny dør, oppdager de at Chandrashekhar faktisk er en politi-betjent som dukker opp for å avhøre hver enkelt av dem angående deres alibi og potensielle motiver for å ha myrdet Shiny. Men det viser seg at Shiny hadde bipolar lidelse, og de tror at Shiny må ha begått selvmord på grunn av frykten for å bli ydmyket på grunn av spillet deres.

Skuespillere
------------

* Mohanlal som Chandrashekhar
* Sshivada som Dr. Nayana
* Unni Mukundan som Zachariah
* Saiju Kurup som Mathew
* Rahul Madhav som Sam
* Chandunath G Nair som Jithesh
* Anu Mohan som Sidharth

Referanser
----------

1. ↑  «12th Man (2022)» **(engelsk)**. Besøkt 9. august 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *12th Man* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Olavsmusikken** middelalderske melodier til olavsfeiringen rundt olsok (29. juli). Dette var et særnorsk innslag i liturgien.

Et kjent eksempel er sekvensen «Lux illuxit letabunda» trolig utformet på slutten av 1100-tallet. Det finnes bevart på et pergamentfragment fra 1400-tallet. Pergamentbladet har skrift på begge sider og har firelinjers notesystem. Melodien er fremstilt med kvardratnoter. Det er åtte strofer med hver sin melodi. Etter reformasjonen ble mange slike pergamentblader skåret opp og brukt om igjen til innbinding av andre bøker, blant annet bøker med årsregnskap som ble sendt til kanselliet i København. Fragmentet er nominert til Norges dokumentarv.

Referanser
----------

1. ↑  «Olavsmusikken – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 14. oktober 2016.
2. 1 2  Eriksen, Stefka G. (10. oktober 2016). «Nasjonens hukommelse». *Klassekampen*. s. 10-11.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Olavsmusikken i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Nøstet** er et strøk i Bergen i området Nordnes i bydelen Bergenhus. Strøket begynner ved Dragefjellets fot (Sydnes' grense) langs Gamle Nøstegaten til Jekteviken, så langs sjøen til Nordre Nøstekaien, videre opp Vestre Holbergsallmenningen (Schadenberghagen, der det gamle gartneriet dannet grensen til Verftet) til Klosteret, Klostergaten sørover til Halvkannebakken, ned Kjellersmauet og Baneveien, deretter opp til utgangspunktet. Strøket grenser således i sør til Engen og i øst til Strandsiden.

På Nøstet ligger det næringsbygg langs sjøen og pittoreske gater med trehus, trange smau og bygårder. Teatergarasjen som nå er revet, lå i strøket. Det gjør også Stranges stiftelse, Sydnes sjøbad og innkjørselen til parkeringshuset Klostergarasjen.

Hurtigruteterminalen.
Dansekompaniet Carte Blanche (Studio Bergen) og TV 2s hovedkvarter ligger derimot såvidt over grensen til Verftet i nord, mens Hurtigruteterminalen ligger like over grensen mot Sydnes i vest. Strøket utgjør i hovedtrekk den sørvestlige del av Nordneshalvøyen og deler av strandlinjen mot Sydnes. Hovedgatene i området er Nøstegaten, Skottegaten, Vestre Muralmenning og Vestre Holbergsalmenning.

Det var tidlig buekorpsaktivitet på Nøstet. Allerede i 1855 skal det ha eksistert et korps på Nøstet med navn «Nøstets Kårdekorps». En fane for dette korpset datert 1855 ble funnet i 1949.
Nøstets Bataljon ble stiftet 7. mai 1870 og lagt ned i 1960.

På Nøstet var det tidligere fergeanløp for Laksevaagsfergen og Askøyfergen. Det går fortsatt en ferge fra Askøy til Nøstet, men denne er nå kun for fotgjengere.

Strøket omfattes av grunnkretsene Nøstet, Knøsesmauet, Kalmaren og Jonsvollen. Disse hadde til sammen 1 667 innbyggere 1. januar 2014 og et areal på 0,10 km². Den del av grunnkretsen Jonsvollen som ligger sør for Baneveien og Kjellersmauet tilhører strøket Engen, mens den del av Kalmaren som ligger sør for Kjellersmauet tilhører strøket Sentrum.

Strøk og boligområder i Bergen kommune.

Referanser
----------

1. ↑  «Schadenberghagen», *Bergen byleksikon*

Eksterne lenker
---------------

* Bergen byleksikon på nett, om Nøstet
* Strøksnavn
* Sydnes og Nøstet Velforening Arkivert 28. januar 2022 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Strøk i Bergen |
| --- |
| Bergenhus **·** Bryggen **·** Eidemarken **·** Engen **·** Fjellet **·** Kalfaret **·** Ladegården **·** Marken **·** Møhlenpris **·** Nordnes **·** Nygård **·**  Nøstet **·** Sandviken **·** Sentrum **·** Skansen **·** Skuteviken **·** Strandsiden **·** Stølen **·** Sydnes **·** Verftet **·** Vågsbunnen **·** Ytre Sandviken |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon
 |
**Halvor Steinulvsson Borgja** (født 1625 i Bø, død 1692 i Bø) var en norsk storbonde og lensmann fra Bø i Telemark, som var en av de rikeste bøndene i Telemark i andre halvdel av 1600-tallet.

Han var sønn av storbonden og lensmannen Steinulv Borgja, og eide gårdene Borgja, Nedre Grivi, Haugland, Torstveit, Lia, Flita, Midt-Bø, Eikjarud, Brenne, Forberget nordre midtgard og deler av Staurheim, Fossheim, Vefall i Seljord og Hollene seter på Lifjell. Mye av jordegodset lå samlet langs Bøelva og Borgja-Staurheimevjo. Han var lensmann i Bø 1653–1656.

Halvor Steinulvsson Borgja hadde en rekke etterkommere, som var storbønder i Bø til vår tid. Storgården Borgja ble eid av etterkommerne til 1927. Minnene om Halvor Steinulvsson Borgja har vært levende i den muntlige tradisjonen i Bø til moderne tid, og det ble fortalt at han gikk med rød langelue, som han hang i vinduet når han ikke var ute og inspirerte arbeidsfolkene, slik at de skulle tro at han stod og så på dem. Halvor Steinulvsson Borgja er omtalt i romanen *Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896* av Dag Solstad, som en av forfatterens forfedre. Blant Halvor Steinulvsson Borgjas etterkommere er også dronning Sonja og kronprins Haakon.

Referanser
----------

1. 1 2  Stian Henneseid og Gregar Nordbø (1982). *Bø-soga II: Gards- og ættesoga I*. Bø. s. 426–428.
2. ↑  Gunnar Lunde (1972). *Kultursoga*. Bø kommune. s. 116.
3. ↑  «Det 300 år gamle familiedynastiet rakna», *Varden*, 3. juni 2016
4. ↑  Dag Solstad (2013). *Det uoppløselige episke element i Telemark i perioden 1591–1896*. Oslo: Oktober. ISBN 9788249513222.
Biff á la Lindström i stekepannen
**Biff à la Lindström** er en kjøttdeigsbiff lagd av gul løk, potet, rødbete, kjøttdeig og kapers.

Opprinnelse
-----------

Navnet Lindström lyder veldig svensk, men biffen kan ha russisk opprinnelse. Det er ikke bare rødbetene og kapersen som tilsier det. Ifølge den vanligste versjonen var rettens opphavsmann, kaptein Henrik Lindström (1831–1910), født og oppvokst i St. Petersburg.

En annen Lindström som får æren for retten er Adolf Henrik Lindstrøm som var den fremste norske polarkokken. Han var med både på Fridtjof Nansens og Roald Amundsens fartøy og ekspedisjoner til Sydpolen og gjennom Nordvestpassasjen.

Tradisjoner
-----------

Det skal ha vært i 1862 at Henrik Lindström besøkte Hotell Witt i Kalmar og der introduserte sin biff i Sverige. Det skal ha gått til på det viset at han kom til hotellet med noe gode venner den 4. mai. Han ville la dem smake en russisk rett som han pleide å spise i St. Petersburg. Til bordet bestilte Henrik inn de ingrediensene som trengtes til biffen: hakket kjøtt av velmørnet okse, finhakkede rødbeter, poteter, løk, egg, kapers, salt og hvit pepper. Ved bordet blandet vennene hans hver og en sin biff etter Henriks anvisninger. Biffene ble siden båret ut i kjøkkenet og stekt i smør i varm støpejernspanne. Resultatet ble høyt verdsatt, og siden den dagen finnes Biff à la Lindström alltid på Witts meny.

Se også
-------

* Kjøttkake
* Hakkebøf

Kilder
------

* Strandqvist, Dan (26. januar 2008). «Våga krydda köttfärsen». *Västerviks-Tidningen*. Besøkt 25. september 2016.
* Johnson, Anders (2007). *Globaliseringens tre vågor – Sveriges internationalisering under 150 år* (PDF). Regeringskansliet. s. 42. ISBN 978-91-85935-02-4. Arkivert fra originalen (PDF) 13. september 2008.
* «Biff á la Lindstrøm - Sandbakken spesial». Sandbakken. Arkivert fra originalen 30. oktober 2012.
* «Adolf Henrik Lindstrøm». Norsk Polarhistorie.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** TasteAtlas
 |
**Anthony Taylor** (født 20. oktober 1978 i Wythenshawe i Stor-Manchester) er en engelsk fotballdommer som til daglig dømmer i landets øverste divisjon FA Premier League. I tillegg har han dømt flere internasjonale kamper både i regi av FIFA og UEFA.

Taylor begynte å dømme profesjonell fotball i Northern Premier League i 2002, før han ble tildelt kamper i Conference North i 2004. I forkant av 2006/2007-sesongen ble han utnevnt til hoveddommer i The Football League, før han i 2010/2011-sesongen ble utnevnt som hoveddommer i Premier League. Hans første kamp som hoveddommer på øverste nivå kom i februar 2010 mellom Fulham FC og Portsmouth FC (1–0). I mai 2013 var han fjerdedommer under finalen av FA-cupen 2012/13 mellom Manchester City FC og Wigan Athletic FC (0–1), et oppgjør som ble dømt av Andre Marriner. I august 2015 dømte han sin første store finale i oppgjøret mellom rivalene Arsenal FC og Chelsea FC under FA Community Shield 2015 (1–0).

Hans første kamp som dommer i europeisk klubbfotball kom i tredje kvalifiseringsrunde av UEFA Europa League 2013/14 mellom Śląsk Wrocław og Club Brugge den 1. august 2013 (1–0). Taylor ble utnevnt til FIFA-dommer den 1. januar 2013, og hans første kamp på øverste internasjonale nivå kom under en vennskapskamp mellom Jamaica og Egypt den 4. juni 2014 (2–2).

Referanser
----------

1. ↑  FIFA.com – England, Football Officials - Referees (Besøkt 18. september 2015)
2. ↑  TheFA.com – Arsenal brush aside Chelsea to lift Community Shield (Av Jamie Reid. Publisert 2. august 2015, besøkt 18. september 2015)
3. ↑  Voetbal.com – Europa League 2013/14 Śląsk Wrocław - Club Brugge (Besøkt 18. september 2015)

Eksterne lenker
---------------

* Dommerprofil hos Worldreferee.com Arkivert 18. september 2017 hos Wayback Machine.
* Dommerprofil hos Soccerbase.com

| * v
* d
* r
Dommere i Premier League – 2020/2021 |
| --- |
|  | Atkinson **·** Attwell **·** Bankes **·** Coote  **·** Dean **·** England **·** Friend **·** Hooper **·** Jones **·** Kavanagh  **·** Madley  **·** Marriner **·** Mason **·** Moss **·** Oliver **·** Pawson **·** Scott **·** Taylor  **·** Tierney | Englands flagg |
**Bjørg Gaselle** (fullt navn **Bjørg Gaselle Müller**, født Bjørg Gjendal, gift først som Bjørg Müller, senere som Bjørg de Chantenay, født 9. april 1923, død 18. mars 2008) var en norsk forfatter.

Bjørg Gaselle utga fra 1949 en bokserie for ungjenter, de såkalte Mette-Marit-bøkene. Det ble utgitt i alt 14 bøker med Mette-Marit Tande i hovedrollen. Serien ble utgitt på nytt i 2001 av Gyldendal. Gjenutgivelsen ble i pressen satt i forbindelse med Mette-Marit Tjessem Høibys forlovelse med kronprins Haakon, og forlagets redaktør nevnte i intervju at hun «hadde hørt at» Tjessem Høiby skulle være oppkalt etter bøkenes Mette-Marit.

Bjørg Gaselle begynte sin yrkeskarriere som ballettdanserinne. Hun ble gift med den norske regissøren Nils R. Müller, medvirket i flere av hans filmer og skrev under navnet Gaselle Müller manus for filmen *Vi vil skilles*. Etter å ha blitt skilt fra Müller flyttet hun til Mallorca, hvor hun i 1962 ble gift med den franske greven Jean de Chantenay. Hun ble boende på Mallorca inntil hun døde i 2008.[]

Bibliografi
-----------

* *Mette-Marit på ballettskolen* (1949)
* *Mette-Marit blir berømt* (1951)
* *Mette-Marit går til filmen* (1952)
* *Mette-Marit klarer brasene* (1952)
* *Mette-Marit russepike* (1955)
* *Mette-Marit får noe å tenke på* (1955)
* *Mette-Marit, ballettpike* (1956)
* *Mette-Marit danser ut* (1956)
* *Mette-Marit og kjærligheten* (1957)
* *Mette-Marit og Pluggen* (1959)
* *Mette-Marit gjør seg gjeldende* (1960)
* Mette-Marit filmer videre (1961)
* *Mette-Marit på nye veier* (1962)
* *Mette-Marit på minkfarmen* (1962)

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* nrk.no: Børster støv av Mette-Marit
* Nasjonalbiblioteket: "Mette-Marit", Bjørg Gaselle

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Arbeiderbevegelsens Arbeidsgiverforening (AAF)** ble etablert i 1997, er en frittstående arbeidsgiverorganisasjon for arbeiderbevegelsen. De som kan være medlemmer er foretak eller organisasjoner som har tilknytning til arbeiderbevegelsen, herunder LO og tilsluttede forbund, regionkontorer, avdelinger, fagforeninger, interesseorganisasjoner, politiske partier, humanitære organisasjoner, institusjoner og forretningsforetak. Andre kan etter søknad og avgjørelse i styret tas opp som medlem.

AAF har som hovedformål i samarbeid med de tilsluttede medlemmer å:

* ivareta medlemmenes felles arbeidsgiverinteresser
* fremme samarbeidet og bidra til å skape et godt forhold mellom partene
* medvirke til å utvikle en god ledelse- og personalpolitikk

Streik
------

I november 2014 gikk medlemmer i Handel og Kontor i Norge ut i streik etter at megling med AAF mislyktes. Dette var første gang i historien at ansatte i LO har gått til streik mot LO i et lønnsoppgjør.

Referanser
----------

1. ↑  «Mekling strandet, LO-ansatte ut i streik». Arkivert fra originalen 16. november 2014. Besøkt 13. november 2014.
2. ↑  LO-ansatte i streik – mot LO

Eksterne lenker
---------------

* Arbeiderbevegelsens Arbeidsgiverforening

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Fyrstepalasset i Monaco** er fyrsten av Monaco sin offisielle residens. Palasset ble bygget i 1191 som et genovensk fort og har gjennom sin lange og ofte dramatiske historie blitt bombardert og beleiret av utenlandske krefter. Siden slutten av det trettende århundre, har fortet tjent som hjem til Grimaldi-familien som først la beslag på slottet i 1297. Grimaldi-familien regjerte først som føydalherrer, og deretter som eneveldige fyrster fra det syttende århundre. Det bør allikevel merkes at fyrstene først og fremst holdt på makten gjennom avtaler med fyrstedømmes større naboland.

Palasset i det 21. århundre
---------------------------

I dag er palasset hjem til den nåværende fyrsten av Monaco, Albert II av Monaco. Om sommeren er deler av palasset åpent for offentligheten og siden 1960 har palassets uteområder vært tatt i bruk som konsertscene for Monte Carlos Filharmoniske Orkester (fransk: Orchestre Philharmonique de Monte-Carlo).

Referanser
----------

1. ↑   archINFORM, archINFORM project ID 12825, besøkt 30. juli 2018[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Retignano** er en landsby i den italienske kommunen Stazzema, i Lucca-provinsen i Toscana.

Den var opprinnelig en liten bosetning av apuanligurer, en stamme fra lengre nord i Europa. Den ble innlemmet i Romerriket i år 177 f.kr. og ble en av de mest velstående og velutviklede romerske bosetningene i området, ved de apuanske alper. Landsbyen ble for det meste brukt som et tilfluktssted ved angrep fra sjøen, da det var et godt festningsverk med utsikt over sjøen, og nærhet til strategiske ressurser som tre og marmor.

Retignano var selvstendig i flere hundre år med kallenavnet «den lille kommunen», før selvstendigheten ble opphevet av storhertug Pietro Leopoldo i 1776. Han innlemmet landsbyen i Lucca, som er provinsen den tilhører i dag. Retignano hadde en ny oppblomstring på andre halvdel av 1800-tallet, takket være åpningen av marmorbruddet. Dette var av særlig interesse for engelskmennene, som finansierte prosjektet.

I mellomkrigstiden opplevde landsbyen en kraftig avfolkning på grunn av emigrasjon til byene og utlandet, spesielt Nord-Amerika og Argentina. Tyskerne beleiret landsbyen og utnyttet den gunstige beliggenheten under krigen, før den ble «gjenerobret» av amerikanske soldater. De plasserte en av sine hovedbaser i fremrykningsfasen ved den gotiske linjen her.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Retignano – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Utsikt mot Yushans nordside.
**Yushan** er Taiwans høyeste fjell, med en høyde på 3 952 moh. Det er også verdens fjerde høyeste fjell på ei øy.

Fjellet ligger i Yushan nasjonalpark i den sentrale delen av øya. Det består av skifer og kvartsitt. Fjellet er ikke snødekket, og det man tidligere trodde var snø viste seg å være hvite kvartsittpartier.

Jadefjellet ble først observert av folk fra Vesten i 1857, da kaptein W. Morrison på det amerikanske frakteskipet SS «Alexander» så fjellet mens han var på vei ut fra havna i Anping, som nå er en del av byen Tainan. Han skrev ned sin observasjon i skipsloggen, og fjellet fikk navnet **Mount Morrison**, som lenge ble brukt i vestlig litteratur.

I 1900, etter at Japan hadde lagt Taiwan under seg, gjennomførte de to japanske antropologene Torii Ryūzō og Mori Ushinosuke den første bekreftete bestigningen av fjellet. De kalte fjellet **Niitakayama** (japansk:新高山 – direkte oversatt «Det nye høye fjellet», fordi det var 176 meter høyere enn Fuji-san (3 776 moh).

Fjellet er en favoritt blant Taiwanske fjellklatrere. Til tross for høyden er fjellet relativt lett å bestige.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  kinesisk: 玉山 – *Yǜ Shān*, Wade-Giles: *Yü Shan* – «jadefjellet»

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yushan Main Peak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Ightham Mote herregård
**Ightham Mote** er en herregård fra middelalderen ved landsbyen Ightham i Kent, England. Stedet ligger i nærheten av Sevenoaks.

Historie
--------

Den ble bygget omkring 1330 som en herregård med vollgrav. Det er dog ikke vollgraven (*moat*) som har gitt den navnet. Huset står på stedet hvor det i angelsaksisk tid var et møtested, et *mote*.

Under borgerkrigen skal en gruppe av Cromwells soldater ha ridd mot huset, hvor rojalister hadde tatt tilflukt. De gikk seg bort i labyrinten av småveier, og fant aldri frem. Selv i dag, men skilt som peker mot huset, er det lett å havne på en vei som leder rett forbi huset og ikke til det.

I nesten 300 år tilhørte huset Selbyfamilien. Et kjent medlem av familien var Dame Dorothy, som var hoffdame for Elisabeth I, og som var berømt for sin broderikunst. Det figurerer historier om at hun skal ha sendt et brev forut for Kruttkomplottet i 1605, hvor han advarte sin fetter Lord Monteagle mot å være tilstede den dagen parlamentsbygningen skulle sprenges. Dette skal ha ført til avsløringen av komplottet. Det er usikkert om dette stemmer, for det finnes lignende historier om andre.

En annen berømt eier av huset var Sir Charles Selby, som av Samuel Pepys ble beskrevet som «den mest vulgære mann i sin tid». Han var kjent som dikter og dramaforfatter, og ble beryktet etter at han i 1663 fikk en bot på 500 pund for å ha gått naken nedover Fleet Street i London. Noen år senere havnet han igjen i trøbbel etter en fyllekule, og kongen selv grep inn for å hjelpe ham. Det fortelles at kongen etterpå drakk seg full sammen med Selby og hans venner, for å vise illustrere hva han mente om saken.

I det 19. århundre ble skjelettet av en kvinne funnet murt inn bak en stengt dør.

Bygningen
---------

Bygningen skiller seg fra mange andre ved at det er gjort få endringer i hovedstrukturen, selv om den var bebodd helt fram til 1985. Det året ble den testamentert til National Trust av den amerikanske forretningsmannen Charles Henry Robinson, som hadde kjøpt den i 1956.

Bygningen er dermed et godt eksempel på hvordan en herregård faktisk så ut i middelalderen. Kunsthistorikeren Nikolaus Pevsner har beskrevet den som «den mest fullstendige lille middelalderherregården i landet».

Mot slutten av 1980-årene begynte National Trust en omfattende restaurering, som blant annet inkluderte demontering av noe av bygningsmassen for å studere teknikkene som var brukt ved oppføringen av huset. Prosjektet ble fullført i 2004, og underveis hadde man funnet flere elementer som var blitt dekket til i årenes løp. Bygningen og hagen er åpen for publikum.

Referanser
----------

1. ↑   vocaleyes.co.uk, besøkt 9. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.nationaltrustcollections.org.uk, besøkt 15. mars 2020[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Aerojet General X-8** var en ubemannet eksperimentrakett uten styresystemer bygd for USAs flyvåpen (USAF), marine (USN) og NACA (forløperen til NASA). Totalt 108 eksemplarer ble bygd. 

De fleste oppskytningene fant sted på White Sands Missile Range, eller Holloman Air Force Base i nærheten, begge i New Mexico. Ingen X-8 er bevart.

Formål
------

Formålet med X-8-programmet var å undersøke den øvre delen av atmosfæren på en kostnadseffektiv måte. Rakettene hadde med seg forskjellige instrumenter, avhengig av hva som skulle undersøkes: vinder i stor høyde, solstråling, kosmisk stråling, temperaturer, jordens magnetfelt, stridshode-baner og generelle atmosfæriske fenomener. X-8s nyttelast varierte mye fra ferd til ferd, men lå i gjennomsnitt på omkring 70 – 80 kg.

Design
------

En standard X-8 besto av en nyttelast-seksjon med de vitenskapelige instrumentene, et fallskjerm-system, en motor med flytende drivstoff, stabiliseringsfinner og en faststoffs rakettmotor. Raketten ble skutt opp fra et 43,5 meter høyt oppskytningstårn som var vinklet i omtrent 87 grader. X-8 var et av få X-prosjekter som avstedkom en serieprodusert modell, nemlig Aerobee som ble produsert i over 800 eksemplarer.

Varianter
---------

Aerobee og Astrobee raketter, som av utseende var lik X-8
X-8 ble bygd i fem forskjellige varianter:

* **X-8**   68 stk
* **X-8A** 34 stk
* **X-8B**  1 stk
* **X-8C**  2 stk
* **X-8D**  3 stk

Spesifikasjoner
---------------

**Dimensjoner** (liggende)

* **Mannskap:** ubemannet
* **Lengde:** 6,47 meter
* **Vingespenn:** 2,3 meter
* **Høyde:** 38 cm
* **Vingeareal:** 3,35 m²
* **Vekt (tom):** 61 kg
* **Vekt (full):** 500 kg
* **Nyttelast:** 70 – 150 kg

**Ytelse**

* **Topphastighet:** Mach 6 (ca. 6 450 km/t)
* **Rekkevidde:** 33 km
* **Høyeste flyvning:** 240 000 meter (800,000 fot)

Kilder
------

* NASA – American X-vehicles, An Inventory—X-1 to X-50 (side 14) Utgitt 2003 (pdf) Besøkt 19. mars 2015

| * v
* d
* r
USAs X-fly (eksperiment-fly) |
| --- |
| 
* X-1
* X-2
* X-3
* X-4
* X-5
* X-6
* X-7
* X-8
* X-9
* X-10
* X-11
* X-12
* X-13
* X-14
* X-15
* X-16
* X-17
* X-18
* X-19
* X-20
* X-21
* X-22
* X-23
* X-24
* X-25
* X-26
* X-27
* X-28
* X-29
* X-30
* X-31
* X-32
* X-33
* X-34
* X-35
* X-36
* X-37
* X-38
* *X-39*
* X-40
* X-41
* X-42
* X-43
* X-44
* X-45
* X-46
* X-47
* X-48
* X-49
* X-50
* X-51
* *X-52*
* X-53
* X-54
* X-55
* X-56
* X-57
* *X-58*
* X-59
* X-60
* X-61
* X-62
* *X-63*
* *X-64*
* X-65
* X-66

 |
«Israelitischer Tempel Poolstraße», Hamburg
**Reformjødedom** eller **liberal jødedom** ser den jødiske tradisjonen i lys av historien og vil tilpasse den til samtiden. Retningen vokste fram på 1800-tallet under inspirasjon av de tyske rabbinerne Abraham Geiger og Samuel Holdheim. Den er den største av de jødiske retningene i USA med 1,4 millioner medlemmer, men i Israel står den svært svakt. Bl.a. får rabbinerne deres ikke lov til å vie ektepar der.

En grunn til denne svake stillingen kan være at reformjøder utenfor Israel har vist mindre interesse enn andre og mer konservative retninger for å innvandre til Israel.

Reformjødedom har et mer liberalt syn på kvinner. Bl.a. kan kvinner være rabbinere og sitte sammen med menn i synagogen.

De ser det heller ikke som nødvendig å holde gudstjenesten på hebraisk, men holder den gjerne på sitt morsmål. De tillater også blandede kor.

Få reformjøder overholder jødiske spiselover (kasjrút) strengt, men det er mange som overholder dem til en viss grad. Reformjødedom legger vekt på jødedommens etiske aspekter, men altså mindre vekt på å følge strenge rituelle regler. Eksempelvis overholdes sabbaten av religiøse reformjøder gjennom en gjennomtenkt avholdelse fra lønnsarbeid, i motsetning til de ortodokse jødene, som avstår fra alt arbeid, inkludert husarbeid.

Reformjødedom lar alle jøder selv avgjøre hvilke rituelle regler de vil overholde, og har gjerne en tolerant holdning til andre religioner.

Reformjødene godtar som jøder personer som har enten jødisk far eller jødisk mor, i motsetning til de ortodokse jødene som ikke godtar personer med ikke-jødisk mor som jødiske annet enn ved konvertering. De tilbyr også relativt lettvint konvertering til jødedommen, og anser ikke omskjæring som noe krav for å være jøde. Dette fører til sterk uenighet mellom reformjødene og de ortodokse om hvem som er jøder.

På 1800-tallet var reformjødedommen svært kritisk til tradisjonell jødedom. Men de senere tiårene har jødiske ritualer og symboler kommet tilbake, slik som bruk av kippá (jødisk hodeplagg). Også utenfor synagogene er det øket interesse for jødisk religion, historie og kultur.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Reform Judaism – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NKC **·** NKC **·** BBC Things
 |