«**Jørgen og Inger**» er et dansk skillingstrykk fra slutten av 1800-tallet, samlet inn av Alf Prøysen, til «Magasinet for alle» på 1950-tallet. Den er også tatt opp i viseboken De gamle visene av Alf Prøysen.

Teksten
-------

**1.**Så mange bølger man i hav ei finner som kjærligheten har i sitt skjød,  

så mange stjerner ei på himmelen brenner som kjærlighet har sorger, kval og nød.  

  

**2.**En fattig pike bodde i sitt lille men nette hus ved landsbyhyttens hjem,  

hun var så smukk som engens roser ville og sorger aldri kom til henne frem.  

  

**3.**Den rike gårdsmannssønn han så den lille han tenkte det var smukt at eie den,  

han sagde: Inger du har all min vilje, jeg lever ei hvis du ei blir min venn.  

  

**4.**Hun sagde: Sorger skal du aldri eie hvis jeg som fattig pike huer deg,  

da skal jeg trofast følge dine veie men lov at du aldri vil svike meg.  

  

**5.**Og kan du stå i mot når gullet klinger og gledes ved din fattigfødte viv  

og kan du elske meg når gleden vinker da Jørgen, da tilhører deg mitt liv.  

  

**6.**Så tok han Inger glad i sine armer og trykket hete kyss på hennes munn  

og tolkede sitt hjertes elskovsvarme i mens de gikk på skogens blomsterlund.  

  

**7.**Han svor: før skulle solens stråler isne før jeg en annen enn Inger tok  

før skulle denne hånd av meg bortvisne før jeg min kjære elskede venn bedro.  

  

**8.**I skogen lys der svor han troskapseden der ofret hun ham kjærlighet og dyd,  

han lovet ekteskap, men hjertefreden vek bort og elskovsrøst ble klagelyd.  

  

**9.**Alt sjeldnere han vanket hos sin Inger i mens en gårdsmannsdatter rik og smukk,  

man sammen med den skjønne Jørgen bringer mens Inger taug og kvalte smertens sukk.  

  

**10.**Hun skrev ham til: Har du ditt løfte sveket. Han svarte: Kjære Inger frykt dog ei,  

jeg fikk din gunst alt hva der var ditt eget og kun med deg til kirken går min vei.  

  

**11.**Du har mitt løfte, og hun sang dog atter, mens han foreldre hun for ringe var,  

de talte hånlig: Hun er husmannsdatter, en bedre brud for Jørgen alt vi har.  

  

**12.**Og der ble lyst for Jørgen og den rike alt tvende ganger presten spurte så:  

Har nogen derimot at sige så nekt i tide om han rett vil få.  

  

**13.**Den tredje gang da presten atter lyste så trådte Inger frem i kirkens rum,  

Jeg har i mot den lysning, Jørgen gyste, den rike gårdsmannsbrud ble mer enn stum.  

  

**14.**Han enset ikke på den stakkars pike, de blotte ord er ei beviser nok,  

og neste søndag Jørgen med den rike til kirken dro med slekt og venneflokk.  

  

**15.**Og brudekransen smykket brudens lokker mens frem for alteret sto det unge par,  

og høyt fra tårnet kimet kirkens klokker og presten midt i alterringen var.  

  

**16.**Da ble den krans av brudens lokker revet og atter trådte Inger modig frem,  

I tror ei mine ord så les da brevet og tør I så herr pastor vie dem.  

  

**17.**Jeg talte først i tide, i ei hørte nu krever jeg for siste gang min rett,  

besvimet bruden man av kirken førte mens Jørgen sto som naglet til en plett.  

  

**18.**Og presten sagde: Ja så bør det være, her er beviser vi må lyse om,  

og Jørgen sagde: Bli du min med ære min Inger fattig, men dog god og from.  

  

**19.**Foreldrene bød Inger hundre daler så to og tre men Inger svarte stolt:  

Ei gull en fattig pikes dyd betaler hun får ei fred før han har holdt sitt ord.  

  

**20.**Først stred foreldrene i mot men siden så de at hun var ærlig god og from,  

så fikk hun Jørgen da, og nu for tiden bor paret lykkelig i Vensløv by.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007