recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Freden i Praha** var en fredsavtale som endte den østerriksk-prøyssiske krig. Traktaten ble underskrevet den 23. august 1866, og i avtalen overlot Østerrike Schleswig-Holstein til Preussen. Preussen annekterte Hannover, Nassau,[*klargjør*] Kurhessen og Frankfurt am Main, og det tyske forbund ble oppløst og erstattet med det nordtyske forbund. En plan om et sørtysk forbund falt bort, men de sørtyske statene inngikk en forsvarsallianse med Det nordtyske forbund. Freden førte til at Østerrike ble isolert fra Tyskland.
Østerrike tapte Veneto, gitt til Napoleon III av Frankrike, som deretter overlot det til Italia. Østerrike nektet å gi Veneto direkte til Italia fordi østerrikerne mente at de hadde knust italienerne i slaget ved Custoza.

Se også
-------

* Den stortyske løsning

Referanser
----------

1. ↑  Tysk-østerrikske Krig. (2017, 29. september). I Store norske leksikon. Hentet 17. oktober 2017 fra .
2. ↑  Fateciavar, Toni. «VENETIAN PEOPLE» **(engelsk)**. Besøkt 7. september 2019.
3. ↑  Seewald, Berthold (3. januar 2019). «Custozza 1866: Der letzte große Triumph Österreichs über Italien». Besøkt 7. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
Holtedahl oppholdt seg ett år i Niger-landsbyen Mainé-Soroa, på grensen til Nigeria i sørøst.
**Lisbet Holtedahl** (født 28. juni 1946 i København) er en dansk-norsk sosialantropolog, filmskaper og kvinneforsker.

Ved Universitetet i Tromsø tok hun mag.grad 1973 på avhandlingen *Køn og rang i et polyetnisk landsbysamfund, social organisation i Maine-Soroa, Niger*, basert på ett års opphold i Mainé-Soroa i 1970, hvorpå hun i 1971 holdt utstilling ved Etnografisk Museum. Fra 1971 jobbet hun ved Samisk etnografisk samling ved Tromsø Museum, før hun ble NAVF-stipendiat 1975-78. Fra 1978 har hun vært tilknyttet Det samfunnsvitenskapelige fakultet (UiT), hvorfra hun fikk sin dr.philos. 1987 på avhandlingen *Hva mutter gjør er alltid viktig. Om å være kvinne og mann i en nordnorsk fiskerbygd i 1970-årene*, altså om Kvaløya. 

Hun var 1990–1992 og 1997–1998 gjesteforsker ved Laboratoire d'Anthropologie Sociale og Maison des Sciences de l'Homme i Paris. For Care International i Niger og Mali var hun konsulent 1990-1992. Så ble hun professor i 1993. Hun hadde i 1991 startet «Ngaoundéré Anthropos», et utvekslings-samarbeide med Université de Ngaoundéré i Kamerun om kunnskaps-utvikling blant muslimske der nord i landet. Hun bruker mye film og video i forskningen og har utviklet et eget fag i Visuell Antropologi og hennes arbeidssted heter da i dag Institutt for sosialantropologi og visuelle kulturstudier.

Filmer
------

* *Et slot i Afrika* film og bok om en muslimsk industrieier i Kamerun
* *Al Hajji og hans fire hustruer*, film om en kvinnelig entreprenør og førstehustru blant fire i en muslimsk dommers hus i Kamerun
* *Bororoerne i Kamerun og Niger*, om to nomadiske familier
* *Ce qu'ils apprennent vaut-il ce qu'ils oublieront?* 1995

Utmerkelser
-----------

* Kodak-prisen ved *Bilan des films ethnographiques* 1989 for filmen «Al Hajji og hans fire hustruer»
* Prisen for fremragende kulturforskning fra Institutt for sammenlignende kulturforskning 1996
* Norges forskningsråds formidlingspris 1996 «sin innsats som initiativtaker til og leder for et kompetansebyggende samarbeidsprogram mellom Universitetet i Tromsø og universitetet i Ngaoundéré i Kamerun».
* Likestillingsprisen ved Universitetet i Tromsø 2010
* Sekretariatet for kvinneforskning i NAVF, medlem 1975,
* Utvalget for Lyd og Bilde, Kulturdepartementet, styremedlem

Referanser
----------

1. ↑  (no) Lisbet Holtedahl i Store norske leksikon
2. ↑  Torstein Hoff (10.6.1971). «Kamp mellom kulturer i nigeriansk landsby». VG.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lisbet Holtedahl på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Lisbetbreen på kartet over SvalbardLisbetbreenLisbetbreenLisbetbreen på kartet over Svalbard
**Lisbetbreen** er en isbre på Spitsbergen på Svalbard. Den ligger i skillet mellom James I Land i sør og Andrée Land i nord. Den er rundt 15 km lang og «Z»-formet. Den starter i Millarpasset og går først mot øst, snur mot sørøst ved Spissfjellet og tilslutt mot øst igjen, før den ender opp i den store Universitetsmorenen i Vestfjorddalen. Morenen er en endemorene dannet av Lisbetbreen og Universitetsbreen, som kommer inn fra sør like ved.

Breen er oppkalt etter Elisabeth Cathrine Høeg, født Blom (1898-1927), hustru til botanikeren og paleontologen Ove Arbo Høeg, kurator ved Vitenskapsmuseet i Trondheim og deltaker i den norske Svalbard-ekspedisjonen i 1924 og en kollega av J. Lid, som ga breen dens navn.

Referanser
----------

1. ↑  Lisbetbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Jason Friedberg** (født 13. oktober 1971) er en amerikansk filmregissør og manuskriptforfatter. Han er best kjent for filmserien *\_\_\_\_ Movie*, som inkluderer hans manuskriptarbeide på den første *Scary Movie* film, samt å være instruktør på både *Epic Movie* og *Date Movie*. Han arbeider ofte sammen med sin gode partner venn, Aaron Seltzer som han har laget alle sine filmer sammen med. De har sammen også skrevet adskillige andre satire manuskripter, som ennå ikke er blitt filmatisert, som «Raunchy Movie» og «Remembering the Titans on Any Given Sunday Gives Me the Varsity Blues». De har også fullført manuskriptutgaver av «Little Green Men» og «The Year without Santa Claus»", samt «H.R. Pufnstuf» og en omskrivning av «Scary Movie 3: Episode I – Lord of the Brooms». Alle manuskriptene er for tiden under utvikling.

Filmografi
----------

| År | Tittel | Arbeid |
| --- | --- | --- |
| 1996 | *Spy Hard* | Manus |
| 2000 | *Scary Movie* | Manus |
| 2006 | *Date Movie* | Regi, Manus |
| 2007 | *Epic Movie* | Regi, Manus |
| 2008 | *Date Movie 2* | Regi |
| 2008 | *Disaster Movie* | Regi |

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, besøkt 25. juni 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   BNF-ID 140991152[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jason Friedberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Jason Friedberg i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Jason Friedberg på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Jason Friedberg på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Jason Friedberg på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Jason Friedberg på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jason Friedberg hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Jelena Vujičić** (født 24. januar 2001 i Pljevlja) er en montenegrinsk alpinist.

Hun representerte Montenegro under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor hun ble nummer 58 i storslalåm. Hun representerte igjen Montenegro under Vinter-OL 2022.

Bakgrunn
--------

Vujičić begynte med alpint da hun var fire år gammel, nær deres hjem i Zabljak, og hun begynte å konkurrere fem år gammel. Hennes far er skiinstruktør og tidligere alpinist.

Idrettskarriere
---------------

Hun deltok i sine første FIS-renn i november 2017, da hun deltok i det italienske juniormesterskapet i alpint, og kom der på 57.-plass i slalåm. Hun deltok i Vinter-OL 2018, og kom der på 58.-plass i storslalåm, men fullførte ikke slalåmrennet der. Under det montenegrinske mesterskapet i alpint 2018 vant hun slalåmrennet.

Vinter-EYOF 2019 (European Youth Olympic Winter Festival) ble arrangert i Bosnia-Hercegovina, og Vujičić kom der på 27.-plass i slalåm, men hun fullførte ikke storslalåmrennet. Hun konkurrerte mindre i 2020-sesongen, og fullførte kun ett renn; hun deltok i det nasjonale juniorrennet for Bosnia-Hercegovina, der hun kjørte ned til en åttendeplass i storslalåm.

Hun deltok i flere nasjonale mesterskap i 2021, og kjørte bl.a. ned til en tredjeplass i slalåm under det bulgarske mesterskapet og tredjeplass i slalåm i det bosniske mesterskapet. Under Ski-VM 2021 deltok hun i slalåm og storslalåm, og kjørte ut i begge øvelsene, og det samme gjorde hun under Junior-VM på ski 2021. Hun vant slalåm og storslalåm under det montenegrinske mesterskapet i 2021, som eneste utøver fra Montenegro.

Hun representerte Montenegro under Vinter-OL 2022, der hun deltok i slalåm og storslalåm, men hun fullførte ingen av disse rennene.

Referanser
----------

1. ↑   olympics.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Official Results Book Alpine Skiing» (PDF). Besøkt 8. mars 2018.
3. 1 2 3  Olympics.com - *Jelena Vujičić* Arkivert 16. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 16. februar 2022.
4. ↑  FIS - *Jelena Vujičić - Results 2018*, besøkt 16. februar 2022.
5. ↑  FIS - *Kolasin (MNE) National Championships*, besøkt 16. februar 2022.
6. ↑  FIS - *Jelena Vujičić - Results 2019*, besøkt 16. februar 2022.
7. ↑  FIS - *Jelena Vujičić - Results 2020*, besøkt 16. februar 2022.
8. ↑  FIS - *Jelena Vujičić - Results 2021*, besøkt 16. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jelena Vujičić – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jelena Vujičić – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
**Bill Pinkham** (født 1958 i Washington D.C. USA) er en amerikansk hundekjører fra Glenwood Springs, Colorado, USA. 

Pinkham vokste opp i New Jersey, men flyttet til Colorado i 1980. Han startet med hundekjøring i 1994, og debuterte i Yukon Quest i 2001. I dette løpet endte han som nummer 15, mens han ble nummer 23 i 2002. 

I 2003 debuterte Bill Pinkham i Iditarod som nummer 37. Totalt har han deltatt 4 ganger i verdens lengste hundesledeløp, og hans beste plassering er fra 2004 da han ble nummer 33.

Plasseringer i Iditarod
-----------------------

| År | Plassering | Tid |
| --- | --- | --- |
| 2003 | 37 | 12 døgn, 17 timer og 33 minutter |
| 2004 | 33 | 11 døgn, 01 timer og 40 minutter |
| 2005 | 42 | 12 døgn, 00 timer og 52 minutter |
| 2006 | 40 | 11 døgn, 07 timer og 39 minutter |

Plasseringer i Yukon Quest
--------------------------

| År | Plassering | Tid |
| --- | --- | --- |
| 2001 | 15 | 14 døgn, 05 timer og 05 minutter |
| 2002 | 23 | 14 døgn, 09 timer og 23 minutter |

Eksterne lenker
---------------

* (en) William Pinkham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) William Pinkham – Iditarod Trail Sled Dog Race Rediger på Wikidata
* Biografiside fra Cabela
**Betzy Holmberg** (født 9. februar 1860 i Düsseldorf, død 6. april 1900 i Hamburg) var en tyskfødt, finsk-norsk komponist og pianist.

Liv og virke
------------

Betzy Holmberg studerte lenge ved musikkonservatoriet i Leipzig, hvor hun også fikk oppført flere av sine komposisjoner. I 1882 ble hun tildelt *Mozartstipendet* for ett år. Ved hennes *Hauptprüfung* i 1882 ble det fremført en suite som viste «… baade Opfindelsesevne og dygtighed i den harmoniske Bearbeidelse». Stykket utfoldet seg over fire satser, og ifølge samtidig avisomtale hevet dette verket seg betydelig over alminnelige begynnerarbeider. Stykket ble blant annet fremført i Helsingfors i 1886. I 1883 ble *adagio*- og *scherzo*-satsen fremført av den svenske operas personale i Tivoli i København.

I den danske avisen *Nationaltidende* ble suiten trukket frem i likestillingsdebatten: «Som et interessant Exempel paa, sat Kvinderne, som paa saa mange andre Felter nu ogsaa i Kompositionen af Musikville stille sig Side om Side med Manden, foreligger en Suite for Piano og Violin af Betzy Holmberg Op. 2, uden at det dog kan siges, at denne Suite, hvad det vigtige Spørgsmaal i Kompositionen "Opfindelsen" angaar, har bragt Spørgsmaalet om Kvindens naturlige Ligeberettigelse med Manden som skabende Tonekunstner nærmere sin løsning i Kvindernes favør.»

Fra en orkestersonate i tre satser av Holmberg er særlig en *allegro*-sats blitt fremført, blant annet av Stavanger Radioensemble i 1939.

Familie
-------

Betzy Holmberg var datter av den finske kunstmaleren Gustav *Werner* Holmberg og hans hustru, den norske kunstmaleren Anna Glad. Hun ble gift med forretningsmannen Johann Heinrich Ludwig Deis.

Utvalgte verker
---------------

* 1883: *Suite für Pianoforte & Violine componirt und Herrn Musikdirector S. Jadassohn in Dankbarheit gewidmet von B. Holmberg. Op. 2*, Carl Warmuth, Kristiania
* Orkestersuite over tre satser

Stipender og utmerkelser
------------------------

* 1882: Mozartstipendet, Leipzig

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.presencecompositrices.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.federley.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Morgenbladet 1900.04.15*. Norge, Oslo. 1900. s. 2.
4. 1 2 3  *Bergens Adressecontoirs Efterretninger 1882.03.09*. Norge, Vestland, Bergen. 1882. s. 4.
5. 1 2  *Carl Warmuth*. Norsk musikforl. 1993. s. 41. ISBN 8270932159.
6. ↑  *Morgenbladet 1883.12.22*. Norge, Oslo. 1883. s. 1.
7. ↑  *Morgenbladet 1886.03.19*. Norge, Oslo. 1886.
8. ↑  *Kjøbenhavns Adressecomptoirs Efterretninger 1883.06.23*. Danmark, København. 1883. s. 1.
9. ↑  *Nationaltidende 1884.01.26*. Danmark, København. 1884. s. 1.
10. ↑  *Stockholms Dagblad 1883.05.10*. Sverige, Stockholm. 1883. s. 5.
11. ↑  *RADIOPROGRAMMER: (---) 14-14.45: Middagskonsert (---) Betzy Holmberg: Allegro fra Suite*. Norge, Oslo: Fram. Arbeiderbladets Landsutgave torsdag 2. november 1939. 1939.

Kilder
------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF
 |
**Holger Stjern** (født 3. august 1888 i Åfjord, død 19. januar 1968) var en norsk politiker for Bondepartiet.

Stjern gikk på Skjetlein landbruksskole i 1911. Fra 1916 var han gårdbruker av yrke, med drift av sag- og møllebruk, og eget kraftverk frem til 1948.

Stjern var medlem av Stoksund kommunestyre fra 1928 til 1955. Fra 1931 til 1955, avbrutt av krigsårene med naziordfører, var han ordfører og medlem av fylkestinget. I 1950 var han formann i fylkestinget. I periodene 1945–1949 og 1950–1953 var han varamann til Stortinget, etter at Nils Trædal døde ble han Trædals etterfølger fra 12. oktober 1948. Han var medlem av blant annet Sjøfarts- og fiskerikomiteen.

I tillegg til andre verv var han også medlem av styret i AS Fosenferja, seinere Fosen Trafikklag. Han var en pådriver for etablering av bilferje over Trondheimsfjorden mellom Fosen og Trondheim, nærmere bestemt Vanvikan og Skansen. I 1955 ble MF «Fosenferja» den første ferja i sambandet. 1958 fikk Stjern bilferja MF «Holger Stjern» oppkalt etter seg. Dette var den andre ferja i ferjesambandet Skansen–Vanvikan.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Stjern, Holger (1888-1968)». Stortinget. 2020. Besøkt 18. mai 2020.
2. ↑  *Adresseavisen*: 2. 2. juni 1950.  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
3. ↑  Full ferjefart i femti år  Arkivert 29. juli 2021 hos Wayback Machine. *Adresseavisen*. Besøkt 19. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Holger Stjern hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Holger Stjern hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |
**Helena Margareta Höij** (født *Svensson* 20. desember 1965 i Angered) er en svensk politiker (Kristdemokraterna) og statsforvalter. Hun var ordinært riksdagsmedlem 1998–2006, innvalgt for Stockholms kommunevalgkrets. Etter riksdagvalget 2002 ble hun utnevnt til Riksdagens tredje vara som talman, tilsvarende den norske stortingspresidenten.

Siden 1. november 2022 har hun vært landshøvding i Dalarnas län, et embete som tilsvarer statsforvalter i Norge.

Biografi
--------

Höij er født og oppvokst i Jönköping og studerte ved Linköpings tekniske høyskole, men bodde senere i Smedslätten, Bromma. Det var under studiene at hennes politiske engasjement begynte gjennom et fulltidsoppdrag som president for Linköpings teknologers studentforening, LinTek. I 1991/92 var hun formann i Sveriges Förenade Studentkårer. I Riksdagen var hun blant annet engasjert i grunnlovsspørsmål og har sittet i Konstitusjonskomiteen, men også i Skattekomiteen og som vara i Kulturkomiteen. Utenfor Riksdagen har hun hatt oppdrag som medlem av länsstyret i Stockholm, styremedlem i Riksskatteverket og som styreleder for Naturhistoriska museet. Hun var styreleder for Hjälpmedelsinstitutet mellom 2007 og 2013. Höij har også sittet i partiledelsen for Kristdemokraterna.

Siden 2014 har Helena Höij vært medlem av styret for Enskilda Högskolan i Stockholm og siden 2019 skolens styreleder.

Mellom 2007 og 2011 jobbet Höij i Kristdemokraterna sin partiorganisasjon, først som organisasjonssjef og deretter i 2009 som stabssjef ved Kristdemokratenes parlamentariske kontor. Mellom 2013 og 2014 jobbet hun i regjeringskontoret med koordineringen av statsrådsforberedelsen.

Tidligere har hun jobbet som kvalitetsrevisor med kvalitetsrevisjoner av virksomheter.

Siden 2017 har Höij jobbet innenfor hjelpeorganisasjoner, først som leder for den internasjonale prosjektavdelingen ved Läkarmissionen, deretter som operativ strateg i Erikshjälpen.

Helena Höij er gift med tidligere foreningsdirektør og sjefredaktør Magnus Höij. Hun har tre barn.

Referanser
----------

1. ↑  Helena Höij (KD), Sveriges Riksdag
2. ↑  «Helena Höij (KD) - Riksdagen» **(svensk)**. Riksdagen. Besøkt 26. januar 2018.
3. ↑  Helena Höij blir Dalarnas nya landshövding SVT
4. ↑  «Landshövdingen möter framåtanda inom näringslivet i länet». *Business News Dalarna*. 11. februar 2023.
5. ↑  «Organisation». Enskilda Högskolan Stockholm.
6. ↑  «Landshövding och länsledning». Länsstyrelsen Dalarnas Län.
7. ↑  «Hon tror på en värdebaserad familjepolitik». *Dagens Nyheter*. 20. desember 2005.
**Voksenopplæringsforbundet** (VOFO) er studieforbundenes interesseorganisasjon. Organisasjonen ble stiftet i 1932 som *Samnemda for studiearbeid* og skiftet navn til Voksenopplæringsforbundet i 1991. VOFO er en demokratisk organisasjon som har 14 studieforbund som medlemmer. Disse har igjen til sammen 473 medlemsorganisasjoner. 

Voksenopplæringsforbundets formål er å være interesseorganisasjon for studieforbundene i Norge, ivareta fellesoppgaver for og bistå studieforbundene i forhold til offentlige myndigheter og andre, og fremme voksnes læring ved å bidra til mangfold, utvikling og ny kunnskap og å være et felles forum for voksnes læring i demokratiske og ideelle organisasjoner, nasjonalt og internasjonalt. 

Årsmøtet er VOFOs høyeste organ. Årsmøtet velger styre, som har det juridiske og økonomiske ansvar for driften. VOFOs daglige drift ledes av generalsekretæren. Administrasjonen har i alt åtte medarbeidere. I tillegg finnes det selvstendige regionkontorer som representerer VOFO i fylkene. Voksenopplæringsforbundet er også koordinator for den nasjonale kampanjen Læringsdagene for voksne og har innstiftet Folkeopplysningsprisen.

Referanser
----------

1. ↑  «I 1932 fikk frivillige organisasjoner et fellesorgan, Samnemnda for studiearbeid. Behovet for kunnskap var stort. Landet skulle løftes både som demokrati og som levedyktig, kunnskapsrik nasjon. De frivillige organisasjonene så mange og store behov. Gjennom fellesorganet ville de styrke sin rolle som folkeopplysere og kunnskapstilbydere. Senere ble navnet endret til Voksenopplæringsforbundet – i tråd med tidens begreper.», fra «75 års kamp for voksne»[*død lenke*], fra artikkel i 2007 på nordvux.net

Eksterne lenker
---------------

* Voksenopplæringsforbundets nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brønnøysundregistrene
 |
Denne artikkelen omhandler det historiske forlaget N.W. Damm & Søn AS.  For det nåværende forlaget det er en del av nå, se Cappelen Damm.
**N.W. Damm & Søn AS**, oftest bare kalt **Damm**, var et norsk forlag som utga skjønnlitteratur, faktabøker og undervisningsbøker. I tillegg utga de tidsskriftene *Ny Tid*, *Vagabond (reisemagasin)* og *Vagant*. Administrerende direktør var Tom Harald Jenssen. N.W. Damm & Søn AS ble grunnlagt i 1843 av Niels Wilhelm Damm.

Forlaget var fra 1984 en del av Egmont-konsernet og etablerte seg gjennom oppkjøp og utvidet aktivitetsnivå etter 1990 som et av Norges fire store forlag (sammen med Aschehoug, Gyldendal og Cappelen), med «full forlagsbredde»: Skolebøker, underholdningslitteratur, faktabøker og oppslagsverk, kokebøker, barnebøker, tidsskrift og ny norsk og oversatt skjønnlitteratur. Forlaget ga blant annet ut bøkene om Harry Potter på norsk. 

Damm eide bokhandelkjeden Tanum og hadde 25 % eierandel i Lydbokforlaget. I 2004 kjøpte Damm forlaget Hilt & Hansteen inkludert bokklubben Energica.

Damm-prisen
-----------

Forlaget delte ut Damm-prisen gjennom mange år. I 1959 var prisbeløpet på 20 000 kroner, og prisen ble da tildelt Babben Friis Båstad for ungdomsboken *Æresord*. I 1959 ble det også delt ut en nystiftet «ekstrapris» på 5000 kroner, som gikk til forfatteren Aimee Sommerfelt for barneboken *Veien til Agra*.

Fusjon med Cappelen i 2007
--------------------------

I 2007 slo Damm seg sammen med Cappelen og dannet det nye forlaget Cappelen Damm AS. Det nye forlaget ledes av Tom Harald Jenssen, som tidligere var administrerende direktør i Damm forlag.

Referanser
----------

1. ↑  NRK (24. juni 2004). «Damm satser alternativt». *NRK*. Besøkt 10. april 2023.
2. ↑  «Damm-prisen til Babben Friis Båstad». *Rogalands Avis* **(norsk)**. 23. september 1959. Besøkt 29. mars 2018. «Damm-prisen 1959 på 20 000 kroner gikk i år til Babben Friis Båstad, Oslo for hennes bok "Æresord". Damms ekstrapris på 5 000 kroner, som ble delt ut for første gang ble gitt til Aimee Sommerfelt for boken "Veien til Agra". Prisene ble delt ut ved en enkel tilstelning i Damm-huset i går, og begge forfatterinnene var til stede og tok imot belønningen.»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) N. W. Damm & Søn – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Oslo Byleksikon **·** VIAF
 |
«Barbarossa» har flere betydninger.

**Aruj** (født ca. 1473 i Mytilene, død 1518 i Tlemcen), også kjent som **Baba Aruj** og **Hayreddin****Barbarossa** var en osmansk-tyrkisk kaper, pirat og guvernør av Alger.

Aruj var en av fire brødre: Ishaq, Aruj, Ilias og Khidr som ble født på 1470-tallet på den greske øya Lesbos. Foreldrene var Yakub Aga, og en kristen-gresk kvinne, Katalina (Katerina).

Navnet Barbarossa har følgende opphav: Hayreddins eldre bror, som het Baba Oruç
(Fader Aruj), ble drept i strid med spanjolene. Han arvet da sin brors navn. For europeere hørtes dette ut som Barbarossa (som er italiensk for Rødskjegg) når det ble uttalt.[] I tillegg hadde han rødt skjegg.[] Etter dette ble kallenavnet sittende, også på hans tyrkiske navn, i form av Barbaros.

De fire brødrene arbeidet som matroser og kapere i Middelhavet. Ilias ble drept under en handelsekspedisjon, og Aruj ble tatt til fange og fengslet på Rhodos for å bli solgt som slave. Aruj klarte senere å rømme, og dro til Italia og derfra videre til Egypt. Der fikk han audiens hos sultan Qansoh al-Ghuri, som var midt i forberedelsene til en flåte han skulle sende til India.[] Han ga Aruj et skip som, fra en base i Alexandria, ble brukt til å angripe de øyene i Middelhavet som tilhørte kristne.

Rundt 1505 greide Aruj å beslaglegge tre skip til, og gjorde øya Djerba utenfor Tunisia til sin hovedbase. Hans berømmelse økte da han mellom 1504 og 1510 transporterte muslimske mudéjarer fra det kristne Spania til Nord-Afrika. Han ble kjent som Baba Aruj, eller Baba Oruc, som betyr «far Aruj», for behandlingen av muslimer i nød.[] I Spania og Frankrike ble «Baba Aruj» til «Barbarossa».[] I 1516 inntok Aruj Alger og deretter Tlemcen, noe som fikk Abu Hamo Musa III til å flykte. Aruj utnevnte seg selv til hersker over Alger, og Alger kom med i Det osmanske riket. 

I 1518 ble Aruj drept i et slag med spanjolene, som prøvde å ta tilbake makten over Tlemcen. Han ble 45 år gammel, og Khair ad Din overtok hans plass, hans navn (Barbarossa) og hans verv.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Immatrikulering 1962, Universitetsplassen i Oslo
**Immatrikulering** betyr egentlig å innføre i en matrikkel, men uttrykket brukes først og fremst om det å skrive inn/ta opp studenter ved et universitet eller en høyskole. Gjennom immatrikuleringen blir de nye studentene «akademiske borgere». Immatrikuleringen forstås dermed tradisjonelt som en pregende begivenhet; man kan bare immatrikuleres ved samme universitet én gang, og man beholder statusen som immatrikulert/«akademisk borger» på livstid; vender man f.eks. tilbake til universitetet etter et opphold blir man ikke immatrikulert på nytt. I eldre tid hadde universitetene egen jurisdiksjon, slik som lover og domsmyndighet, og fungerte som en slags stat i staten, og immatrikuleringen spilte derfor en større rolle enn i moderne tid. Immatrikuleringen gir eller gav visse rettigheter i universitetssamfunnet, og historisk delvis i samfunnet som helhet.

Tradisjonelt var immatrikuleringen forbundet med en høytidelig immatrikuleringsseremoni, der studentene mottok sine akademiske borgerbrev og avla akademiske løfter ved håndslag med rektor eller en annen universitetsrepresentant. Tidligere ble studenterlue bruk for første gang ved immatrikuleringen og de nye studentene var kledd i sin fineste stas. 

I dag er immatrikuleringsseremoniene ikke lenger obligatoriske ved universiteter i mange land, og har som regel blitt erstattet av frivillige og mindre høytidelige seremonier. Kleskoden er mer uformell og studenterluer er ikke lenger i bruk.

Kilder
------

* (no) Immatrikulering i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND
 |
***Erguotou*** (forenklet kinesisk: 二锅头, tradisjonell kinesisk: 二鍋頭, pinyin: *Èrguōtóu*; også kalt «kinesisk hvit sprit» eller «kinesisk vodka») er en type *baijiu* (distillert sprit) fra durra, produsert i Folkerepublikken Kina. Den vanligste versjonen er *Red Star Er Guo Tou Jiu* (红星, *Hóng xīng*, «Røde stjerne»), som produseres i forskjellige styrker, opp til 56% alkoholvolum.. Et annet kjent mere er *Niulanshan* (牛栏山). 

*Er guo tou* betyr at den er dobbeltdestillert (ordrett «hoden av annen potte»). Den er klar og sterk og trenger seks måneders produksjonstid.

Referanser
----------

1. ↑  Alessandro De Toni. «Red Star – Alcohol for the masses -». *Alessandrodetoni.com*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 29. juli 2017.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 29. juli 2017. Besøkt 19. januar 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Det er mange behandlinger som er en form for **immunterapi.**

Den vanligste formen for immunterapi i kreftbehandling i dag er såkalte immun-sjekkpunkthemmere. Det er legemidler som fjerner «bremseklossene» i immunforsvaret. På den måten aktiveres pasientens eget immunsystem til å angripe kreftcellene direkte. Målet med behandlingen er å gjøre immunsystemet i stand til å oppdage og fjerne kreftsvulstene. Behandling med sjekkpunkthemmere er per i dag godkjent i Norge for flere kreftformer.

Det gjøres også studier på kombinasjon av immunterapi med annen kreftbehandling som cellegift eller strålebehandling. Kombinasjon av ulike immunterapiformer har vist lovende resultater i enkelte studier. Enkelte utprøvende vaksiner og visse typer genterapi er også immunterapi.

Immunterapi gis som intravenøs infusjon via kanyle inn i en blodåre. Effekten av immunterapi kan vises allerede rett etter oppstart av behandlingen, men iblant kan det ta lang tid før man ser tydelig skrumping av kreftsvulstene.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Teymur Mustafayev Ağakhan oğlu** (født 10. april 1939 i Alar i distriktet Calilabad i Den aserbajdsjanske sosialistiske sovjetrepublikk i Sovjetunionen, død 11. juni 2020 i Baku i Aserbajdsjan) var en aserbajdsjansk folkesanger og kunstner.

Biografi
--------

Teymur Mustafayev studerte ved Aserbajdsjans statlige musikkskole, og fikk kunstutdannelse fra Seyid Sjusjinskij og Ahmad Bakikhanov. Han fortsatte ved Aserbajdsjans statsuniversitet for kultur og kunst.

Fra 1964 var han solist ved Azerbaycan Devlet Filarmoni'nin (Aserbajdsjan statsfilharmoni). Han arbeidet for Azərbaycan Dövlət Konsert Birliyində (Aserbajdsjans statlige konsertunion) fra 1978 og ved 'Muğam Teatrında (Mugamteateret) fra 1998. Mustafayevs sangrepertoar var overveiende folkesanger.

I februar 2019 ble det holdt en konsert dedisert til Mustafayevs livsverk på Mugamteateret i samarbeid fjernsynet og med støtte fra det aserbajsjanske kulturministerium.

Mustafayev døde i en alder av 81 en av covid-19 i Baku den 11. juni 2020. Syv personer som brøt karantenebestemmelsene ble bøtelagt i forbindelse med begravelsen, der rundt 30 mennesker var til stede.

Filmografi
----------

1. Teymur Amca (film, 2002)
2. Muğanın Sarvanı (film, 2002)
3. Bitmeyen Ömür (film, 2013)

Referanser
----------

1. ↑  «Скончался народный артист Теймур Мустафаев». Arkivert fra originalen 11. juni 2020. Besøkt 21. november 2020.
2. ↑  7 people participating in Teymur Mustafayev’s funeral fined, 13. juni 2020, lest 17. juni 2020

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Erhard Krack** (født 9. januar 1931 i Fristaden Danzig. død 13. desember 2000 i Berlin i Tyskland) var en østtysk politiker fra partiet SED.

Krack, som var utdannet installatør, ble medlem av SED i 1951. Han leste senere bedriftsøkonomi. Han ble medlem av Volkskammer, av SEDs sentralkomité og var en overgang minister i DDRs regjering og dermed medlem av Ministerrat. Fra 1974 til 1990 var han overborgermester i Øst-Berlin. Som overborgermester stod han i spissen for byfornyelsesprosjekter først og fremst i Mitte og Prenzlauer Berg, likesom utvidelsen av Gendarmenmarkt, Friedrichstraße og Nikolaiviertel også skjedde de årene. 

Ved kommunalvalget i mai 1989 var Erhard Kreck valgleder i Øst-Berlin. Han medvirket til å manipulere valgresultatet til SEDs fordel. Etter DDR-regimets fall senere samme år avgikk han som overborgermester 12. februar 1990 og ble erstattet av partifellen Christian Hartenhauer, som satt frem til det første frie valg i Øst-Tyskland ble avholdt i april 1990. 

Krack ble i 1993 idømt ti måneders fengsel for valgfusk. 

Erhard Krack er begravet på en kirkegård i Pankow.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000013929, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Müller-Enbergs Helmut, red. (2000). *Wer war wer in der DDR?: ein biographisches Lexikon* **(ger)**. Berlin: Links. ISBN 3-89331-397-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**François Beauchemin** (født 4. juni 1980 i Sorel-Tracy Quebec, Canada) er en tidligere profesjonell ishockeyspiller.

Beauchemin spilte juniorhockey i *Quebec Major Junior Hockey League* (QMJHL) i fire sesonger med *Laval Titan College Francais*, *Acadie-Bathurst Titan* og *Moncton Wildcats*. I hans draft-år noterte han seg for 47 poeng i 70 kamper for *Laval*. Han ble drafted 75 over alle av Montreal Canadiens i NHL Entry Draft 1998. Etter å ha blitt drafted, dro han tilbake til QMJHL i to sesonger til og han hjalp Acadie-Bathurst til å vinne ett President's Cup-trofé i 1999.

Han ble proff i sesongen 2000–01 og spilte fire sesonger for Canadiens. Han fikk sin NHL debut i 2002–03-sesongen da han spilte 1 kamp for *Canadiens*. Den 14. september 2004, ble Beauchemin plassert på waiverlisten og ble plukket opp av Columbus Blue Jackets.

Etter lockouten, fikk Beauchemin plass på NHL-laget til Blue Jackets og spilte 11 kamper for klubben i 2005-06 før han ble byttet bort sammen med Tyler Wright til *the Mighty Ducks of Anaheim* for Sergej Fedorov den 15. november 2005. Han ble en topp-4 forsvarer sammen med *the Ducks* og oppnådde 34 poeng på 61 kamper etter byttet. Klubben vant Stanley Cup i 2007.

Beauchemin avsluttet karrieren sin etter sesongen 2017-2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Francois Beauchemin Confirms Retirement From NHL». *Pro Hockey Rumors* **(engelsk)**. Besøkt 4. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) François Beauchemin – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) François Beauchemin – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) François Beauchemin – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) François Beauchemin – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) François Beauchemin – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
Garnnøster i en butikk.
**Garn** er fibrer som er spunnet sammen. Garn kan også kalles tråd. Opprinnelig var tråd et garn som bestod av enkeltgarn som var tvunnet sammen. Garn kan være stapelgarn eller filamentgarn. Filamentgarn består av endeløse fibrer. Fibrene i stapelgarn har alltid begrenset lengde. Bomull og ull gir alltid stapelgarn. Oppkuttede filamenter av kunstfiber gir også stapelgarn.

Garn vikles opp på spoler eller på glatte spindler. Etter spinning kan flere garn tvinnes sammen til et tykkere garn som kan bestå av 2 eller flere enkeltgarn. Ferdig garn blir ofte viklet opp på en garnvinde (hespetre) slik at det danner en ringformet bunt som kalles en hespe(l). Fiberkvaliteten bestemmer garnets egenskaper og effekt.

Et garn beskrives både ved fiberinnhold og ved garnnummer (eller finhet). Tvinningsgraden oppgir antallet tvinninger per lengdeenhet. Garnets styrke er den kraft som skal til for å slite av garnet og oppgis som bruddlengde. Bruddlengde er den lengden av garnet som fritt ophengt ville ha utøvd den kraften som må til for å bryte garnet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Vibeke Køpke (2013). «spunnede\_fibrer garn – spunnede fibrer. (28.02.2013) I Store norske leksikon. Konsultert 29. mars 2013.». Oslo: snl.no.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Morfologisk typologi** er i språktypologien en måte å klassifisere verdens språk etter den morfologiske strukturen. Den ble først utvikla av brødrene Friedrich von Schlegel og August von Schlegel.

I den morfologiske typologien brukes det to skalaer:

* Graden av syntese (antall morfemer i hvert ord)
* Graden av fusjon (antall betydninger av hvert morfem)

På den første skalaen deles språka inn i isolerende, syntetiske og polysyntetiske språk, og på den andre skalaen i agglutinerende og flekterende språk.

Graden av syntese
-----------------

Språk hvor hvert ord kun består av ett morfem, kalles isolerende (eller analytisk). Ingen språk er totalt analytisk, men kinesisk er det i svært høy grad. Språk som har ord som består av flere morfemer, kalles syntetiske. I den motsatte enden av skalaen i forhold til analytiske språk, befinner polysyntetiske språk seg, som er språk met et stort antall morfemer i hvert ord.

Graden av fusjon
----------------

I et agglutinerende språk har hvert morfem vanligvis bare én grammatisk betydning. Et typisk eksempel er tyrkisk. I den andre enden er skalaen er flekterende språk, hvor hvert morfem har et stort antall betydninger. For analytiske språk er det irrelevant å bruke denne skalaen.
Eksempel på en pylonstasjon, Narvskaja i St. Petersburgs metro.
Eksempel på en stasjon av Londontype, sentralhallen i Arsenalna i Kyivs metro.
En **pylonstasjon** er en type undergrunnsstasjon på stort dyp, som består av tre separate haller, som skilles fra hverandre av en rad kraftige pyloner med passasjer mellom seg. Sentralhallen er knyttet til stasjonens utgang gjennom (rulle)trapper eller heiser, mens stasjonens plattformer ligger i sidehallene.

Siden de tre hallene er adskilte, kan de arkitektonisk utformes uavhengig av hverandre. I sovjetiske 1960-tallsstasjoner merkes dette tydelig, der sidehallene ofte ble laget langt enklere enn sentralhallen.

Pylonstasjoner kan være å foretrekke når de geologiske forholdene er vanskelige, fordi en pylonstasjon er meget god til å motstå press fra den overliggende jorda. En ulempe ved pylonstationer er at de relativt smale passasjene mellom hallene kan begrense passasjerflyten.

Londontypen
-----------

Pylonstasjonen er den tidligste typen av dype undergrunnsstasjoner. En variant er den såkalte «Londontypen», der sentralhallen har blitt redusert til å bare være et lite forrom, som fører til rulletrapper eller heis. I landene i det tidligere Sovjetunionen er det bare en slik stasjon igjen, Arsenalna i Kyivs metro. I Moskva-metroen var det tre slike stasjoner, men de ble bygget om senere: Lubjanka og Chistije Prudi er nå vanlige pylonstasjoner og Paveletskaja på ringlinjen er nå en pilarstasjon.

Eksempler
---------

I Moskvas metro er Oktiabrskaja og Kijevskaja på ringlinjen samt Smolenskaja på Arbatsko-Pokrovskajalinjen noen typiske eksempler på pylonstasjoner.

I St. Petersburgs metro er Plosjtjad Lenina, Pusjkinskaja, Narvskaja, Gorkovskaja og Moskovskije Vorota særpregede pylonstasjoner.

Se også
-------

* Dyptliggende enkelthvelvstasjon
* Dyptliggende pilarstasjon

Portal: Undergrunnsbane
**François Duval** (1672/1673 – 1728) var en fransk fiolinist og barokk-komponist.

Liv og virke
------------

François Duval var sønn av en parisisk dansemester med samme navn, som medvirket som danser under Lullys operaoppføringer. I koppskattfortegnelsene fra 1695 er faren oppført i 1. skatteklasse, noe som tyder på en opphøyd sosial og økonomisk posisjon.

Den tidligste kjente komposisjonen til Duval, *Air nouveau*, ble publisert i tidsskriftet *Mercure Galant* 1699. Senest fra 1704 fikk han privilegium på publikasjon av sine verk og sto i tjeneste hos hertug Filip II av Orléans. Duval dediserte sine fiolinsonater op. 1 til hertugen, dette er den første franske publikasjonen av fiolinsonater i italiensk stil, ett år før Jean-Féry Rebels *Pieces pour le violon*. Duval tok i bruk fiolinspesifikke spilleteknikker som var blitt kjent i Frankrike gjennom Arcangelo Corellis sonatesamling op. 5 (1700). En annen av Duvals tjenesteherrer var hertugen av Noailles; til ham dediserte han triosonater op. 2.

de Noailles lot Duval spille for kong Ludvig XIV, og Duval dediserte sonatesamlingen op. 3 til kongen. Fra nå av medvirket Duval under François Couperins *Concerts royaux*, sammen med Couperin (cembalo), Hilaire Verloge (gambe), André Danican Philidor (obo) og Pierre Dubois (fagott).

Duval ble medlem av *Vingt-quatre Violons du Roy* i 1714. Johann Adam Birkenstock regnes som Duvals mest framsående elev.

Verk
----

Duvals første sonater er komponert i italiensk stil, og røper at han hadde kjennskap til Arcangelo Corellis verk. Den hyppige bruken av dobbeltgrep og spill i høye posisjoner viser at han var en dyktig fiolinist. Med sine verk ryddet Duval veien for yngre komponister som Jean-Marie Leclair. Duvals sonater er skrevet dels i kirkesonatestil, dels på suiteform.

Publiserte verk
---------------

* Premier Livre de sonates et autres pièces pour le violon et basse (1704)
* Second Livre à trois parties, sonates pour 2 violons et la basse (1706)
* Troisième Livre de sonates pour violon et la basse (1707)
* Quatrième Livre de sonates (1708)
* Cinqième Livre de sonates à violon seul et la basse (1715)
* Amusements pour la chambre, à violon seul et la basse (1718)
* Les idées musiciènnes, sonates pour violon seul et la basse (1720)

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. mars 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Musicalics, Musicalics komponist-ID 88826, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  IMSLP: Se forordet til *Concerts royaux*
7. ↑  Die Musik in Geschichte und Gegenwart, 2. opplag. Bind. 16, spalte 1402–1404

Eksterne lenker
---------------

* Duvals verk i *Bibliothèque nationale de Frances* digitalarkiv «Gallica»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Astruptunet Foto: Sean Hayford O'Leary 
Nikolai Astrup: «St. Hansbål ved Jølstervatnet»
**Astruptunet** er et museum og et tidligere gårdsbruk ved navn *Sandalstrand* på sørsiden av Jølstravatnet ved Sandal i Jølster i Sogn og Fjordane. Det er kjent som kunstnerhjem etter maleren Nikolai Astrup (1880–1928) som bygde ut gårdstunet og bodde der i årene 1914–1928.

Historie, bygninger og bruk
---------------------------

Det opprinnelige huset, *Gamlestua*, har en historie tilbake til 1700-tallet, og ble kjøpt av Nikolai og Engel Astrup i 1912. Paret hadde giftet seg i 1907, og mislyktes med sitt første boligprosjekt før de i 1912 kjøpte Sandalstrand. De flyttet hit i 1914, og dette ble parets hjem som de bygde opp, utviklet og gjorde til sitt eget sted. Nikolai Astrup var født i Bremanger, men hadde vokst opp i prestegården i Jølster. I parets år sammen her bygde de ut tunet med større og flere hus – noen av dem var gamle bygninger som ble kjøpt og gjenoppsatt her. 

Huset og tunet er avbildet i flere av Astrups malerier. Ofte er det avbildet sammen med hagen, hvor Astrup blant annet dyrket epler og rabarbra. 

Huset eies i dag av Jølster kommune, som kjøpte eiendommen i 1964, mens Engel Astrup fremdeles bodde på gården. Hun døde året etter. Ny galleribygning ble innviet jonsokhelga 1986. Museet ble i 2004 konsolidert med Sogn og Fjordane Kunstmuseum og i 2009 ble det videre en del av Musea i Sogn og Fjordane. 

Gårdsbruket er holdt vedlike slik det var da Astrup levde. Huset er tilgjengelig som museum med vekt på Astrups liv og kunst og gammel byggeskikk. Et servicebygg er planlagt, men er vanskelig å plassere i det særmerkte kulturlandskapet.

Referanser
----------

1. ↑  *Norske kunstnerhjem*; temanummer av *Fortidsvern*; nr 3, 2005
2. ↑  Finn Jor og Jiri Havran. *Norske kunstnerhjem*. Boksenteret, 1997 (*bokhylla.no – fulltekst)*
3. ↑  Wibeke Knagenhjelm, *Astruptunet avduket* i Aftenposten den 23. juni 1986.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Astruptunet – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «Astruptunet». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** KulturNav **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
|  |
| --- |
|  |
| **Denne artikkelen inneholder burmesisk skrift.** Hvis skrifttegn vises som spørsmålstegn, bokser, eller andre symboler, kan du få hjelp her. |
| * v
* d
* r
 |

**Pyidaungsu Hluttaw** (ပြည်ထောင်စု လွှတ်တော်, [pjìdàʊɴzṵ l̥ʊʔtɔ̀]; **Unionens samling**) er Burmas tokammerlige politiske forsamling, etablert gjennom Burmas nye grunnlov av 2008. Pyidaungsu Hluttaw består av to hus: overhuset Amyotha Hluttaw (အမျိုးသားလွှတ်တော်; Nasjonalitetenes hus) med 224 plasser, og underhuset Pyithu Hluttaw (ပြည်သူ့လွှတ်တော်; Representantenes hus) med 440 plasser.

Representanter til Pyidaungsu Hluttaw ble først valgt gjennom valget i Burma 7. november 2010.

Forsamlingen møtes i Pyidaungsu Hluttaw-komplekset.

Historie
--------

Navnet **Hluttaw** (လွှတ်တော် l̥ʊʔtɔ̀) stammer fra det kongelige ministerrådet i pre-koloniale Burma. Rådet kan spore sine røtter tilbake til Pagan-dynastiet, da kong Htilominlo (r. 1210–1234) dannet et kongelig råd av seniorministre for å ta seg av myndighetenes daglige gjøremål. 
Under Konbaung-dynastiet vokste Hluttawen til å bli det viktigste forumet for myndighetsutøvelse, og rådet ble delt opp i tre deler; et finansråd, et utøvende råd og et juridisk (dømmende) råd.

Referanser
----------

1. ↑  Maung Htin Aung (1967). *A History of Burma*. New York and London: Cambridge University Press. s. 50–54.

Se også
-------

* Burmas regjering – Burmas utøvende makt


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**James Collinson** - «Sankt Elisabeth av Ungarn ydmyker seg foran den korsfestede Kristus».
**James Collinson** (født 9. mai 1825, død 24. januar 1881) var en engelsk maler og medlem av Det pre-rafaelittiske broderskap fra 1848 til 1850.

Bakgrunn og virke
-----------------

Collinson var en inderlig kristen som var tiltrukket til de religiøse aspektene ved pre-rafaelittenes idealer. Som en konvertitt til katolisismen vendte han tilbake til Den engelske kirke for å kunne gifte seg med Christina Rossetti, søster av kollega Dante Gabriel Rossetti i Broderskapet, men hans samvittighet tvang ham igjen til å vende tilbake til katolisismen og den beslutningen var en effektiv avslutning av hans forlovelse med Christina Rossetti (som aldri giftet seg siden). Da John Everett Millais’ maleri *Jesus i sine foreldres hus* (1850) ble anklaget for blasfemi på grunn av deys realistiske skildring av mennesker og miljø trakk Collinson seg fra Det Pre-Rafaelittiske Broderskap i den overbevisning at gruppen brakte kristendommen i vanry.

I løpet av sin tid som pre-rafaleitt bidro Collinson med et langt og dypt religiøst dikt til gruppens kvartalsmagasin «The Germ» og han malte rekke religiøse verker, det mest betydningsfulle var *Sankt Elisabeth av Ungarn ydmyker seg foran den korsfestede Kristus* (*The Renunciation of St. Elizabeth of Hungary*) i 1850, som var malt i henhold til pre-rafaelittenes idealer angående fargeskala, komposisjon og formspråk. Etter at han trakk seg fra Broderskapet studerte Collinson teologi for å bli prest ved en jesuittskole, men fullførte aldri studiene.

Da han i 1854 fortsatte sin kunstnerkarriere malte han et antall verdslige genremalerier, det best kjente er *To Let* og *For Sale*, begge med et tema hvor en vakker kvinne er i en situasjon som antyder en moralsk fristelse. Hans kunst var generelt rotfestet i genremaleriet, nettopp det som pre-rafaelittene hadde gjort opprør mot. Den tenksomhet og omtanke han ga til sine malerier og hans oppmerksomhet på detaljene er den arv han tok med seg fra sitt korte opphold hos pre-rafaelittene.

I 1858 giftet han seg med Eliza Wheeler, svigerinne til maleren John Rogers Herbert, en av de først påvirket pre-rafaelittene.

Han var sekretær for *Samfunnet for britiske kunstnere* (*Society of British Artists*) fra 1861 til 1870.

Referanser
----------

1. 1 2   Collinson, James[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6836hg3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* James Collinson hos Open Directory Project
* Victorianweb: James Collinson's «The Child Jesus» – analyse av Collinsons dikt

  

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** ULAN
 |