| Batalla de Guaqui |
| --- |
| Konflikt: Det første Alto Perú-felttoget, den argentinske uavhengighetskrigen, de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene |
| Et gammelt kart over slaget med Titicacasjøen i nord.Kartet under viser La Paz-departementets beliggenhet i Bolivia. |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 20. juni 1811 |
| Sted | Guaqui, nær Desaguadero-elva, La Paz, Bolivia |
| Resultat | Avgjørende rojalistisk seier. |

 |
| Stridende parter |
| **Patrioter:** Argentinas flagg Río de la Platas forente provinserArgentinas flagg Allierte indianere | **Rojalister:** Spania Spania
Spanias koloniflagg Peruanske rojalister |
| Kommandanter og ledere |
| Argentinas flagg Juan José Castelli Argentinas flagg Antonio González de Balcarce | Spania José Manuel de GoyenecheSpania Pío Tristán |
| Styrker |
| **18 000**  (5000 argentinske soldater og 13 000 indianske hjelpere) | **4700** rojalistmilits fra Perú |
| Tap |
| Over 1000 døde og sårede. Mesteparten av artilleriet. | Ukjent (liten) |
|  |

**Slaget ved Guaqui** (spansk: *La batalla de Guaqui*), også kjent som slaget ved *Huaqui, Yuraicoragua* eller *Desaguadero*, var et slag mellom Buenos Aires' Første juntas revolusjonstropper og rojalistsoldater fra Visekongedømmet Perú under Argentinas selvstendighetskrig mot Spania som en del av de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene som fant sted på grensa mellom Øvre Perú, det som i dag er Bolivia, men som da var en del av Visekongedømmet Río de la Plata, og Visekongedømmet Perú 20. juni 1811.

Forspill
--------

Den argentinske offiseren Antonio González Balcarce.
José Manuel de Goyeneche y Barreda, spansk offiser og politiker, malt av Federico de Madrazo.
Regimentfarger brukt av rojaliststyrkene hvor det lokale våpenskjoldet ville erstatte de grå feltene.
Patriothæren kommandert av Juan José Castelli (politisk) og Antonio González Balcarce (militært) støtte først sammen med rojalistene kommandert av general José Manuel de Goyeneche i oktober 1810. Rojalistene benyttet da ikke sjansen og mens de flyktet sørover, tapte de enda et slag mot argentinerne ved Suipacha. 

Den første juntaens styrker klarte å fortsatte til den nordlige delen av Alto Perú, hvor de 20. juni 1811 igjen møtte rojaliststyrkene nær Desaguradero-elva, hvor slaget kom til å stå.

Slagets gang
------------

Morgenen 19. juni hadde revolusjonsarméen utplassert soldatene sine i Huaqui, Caza og Machaca og bygd en foreløpig bro over elva, som de brukte til å frakte 1200 soldater over med det formål å distrahere Goyenches soldater på deres front og høyre flanke mens de omringa rojalistenes baktropp gjennom linjene skapt av broa. 

General Goyenche bestemte seg for å angripe direkte med hele sin styrke. Klokka tre på morgenen 20. juni sine oberster Juan Ramírez og Pablo Astete, oberstløytnantene Luis Astete og Mariano Lechuga, med 350 kavalerister og fire kanoner, å angripe Caza, nær veien til Machaca og kommunikasjonslinjen til Guaqui, mens han selv marsjerte mot Haqui sammen med oberstene Francisco Picoaga og Fermín Piérola med 300 kavalerister, 40 vakter og seks kanoner. 

Ved daggry vrimlet det allerede med revolusjonstropper, både infanteri og kavaleri, på åsene rojalistene hadde som mål å innta, og de åpnet ild mot rojalistene. Rojalistene besvarte ilden, og etter et par timer hadde de klart å tvinge de revolusjonære til å flykte. 

Da selvstendighetstroppene hørte om Goyeneches fremmarsj mot Huaqui, bestemte deres ledere Castelli, Balcare og Montes de Oca å forlate byen med 2000 mann og 15 kanoner for å innta en sterk stilling på veien til Huaqui mellom en innsjø og åsene bak den. 

Goyeneche beordret at soldatene hans skulle fortsette til tross for fiendtlig ild, mens oberst Picoagas bataljon dekte dem ved å besvare ilden. Selvstendighetstroppene gjenkjente general Goyeneche og styrte ilden sin mot ham, mens Goyeneche beordret en av hjelperne sine til å gi ordre om å angripe med hans høyre flanke, mens han også dekte veien med Piérolas bataljon og sendte tre kompanier mot fiendens front mens resten av soldatene hans angrep mot venstre. 

Det argentinske kavaleriet forsøkte forgjeves å stoppe angrepet, før de sammen med hele opprørshæren flyktet mot Huaqui. Goyeneche beordret at troppene hans skulle forfølge dem, og inntok deretter byen. Litt senere sendte oberst Ramírez en beskjed om seieren ved Caza. 

Dermed endte slaget med at argentinerne flyktet etter å ha mistet mer enn tusen mann og etterlatt mesteparten av artilleriet sitt. Mens de flyktet, tok de tilflukt i Potosí og senere lenger sør, i San Salvador de Jujuy.

Konsekvenser
------------

Kart over det første Alto Perú-felttoget (1810-11), med rojalistenes seiere markert med røde trekanter, og patriotenes seier ved Suipacha markert med en blå.
Samme dag, 20. juni 1811, startet en forberedt revolusjon i Peru. De revolusjonæres leder, Francisco Antonio De Zela, hadde en avtale med argentinerne som gikk ut på at mens han startet en revolusjon i Tacna, skulle den argentinske arméen marsjere mot Perú for å innlede deres befrielsesfelttog i landet, men nederlaget ved Guaqui gjorde at planene om å invadere peruansk territorium måtte oppgis. 

Dette nederlaget gjorde et dårlig inntrykk i Buenos Aires, særlig siden patriotene hadde mistet alt sitt artilleri, og González Balcarce og Castelli mistet sine kommandoer og ble stilt for krigsrett. Nederlaget førte også til at kampene i Montevideo måtte oppgis, siden revolusjonslederne i Buenos Aires fryktet at den kunne angripes fra to fronter samtidig. 

Selvstendighetsforkjempernes nederlag ved Guaqui var så betydningsfullt at de i så stor grad var svekket i de nordlige områdene at de måtte utnevne general Manuel Belgrano til Nordarméens kommandant, for å forsøkte å gjenopprette disiplin, trene soldatene og vente på nye våpen. Dette tvang ham til ekstreme foretak og til å mobilisere befolkningen i Nord-Argentina sør i Jujuy-provinsen mot den umiddelbare spanske motoffensiven. Denne hendelsen er i historien kjent som Jujuy-utvandringen (spansk: *Éxodo Jujeño*).

Det første Alto Perú-felttoget ende med en rojalistisk seier, hvor patriotene mistet mange soldater. Argentinerne invaderte Alto Perú to ganger til, før de endelig oppnådde selvstendighet i 1818. 

| Avgjørende slag i Sør-Amerika under de hispanoamerikanske uavhengighetskrigene  1811-1824 |
| --- |
| **Bolivia**Guaqui  **Chile** Chacabuco  MaipúAgüi **Colombia**  Boyacá **Venezuela** Carabobo  **Ecuador** Pichincha  **Perú**  Junín  Ayacucho |