recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Fortuneleptura*** er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende
--------

En middelsstor, avlang, halvmatt trebukk. Hannen er blekt gulaktig, hodet og en flekk foran på pronotum er svarte, mens hunnen er for det meste brunsvart, snuten, pronotums bakre del og lårene gulbrune. Antennene er tynne, omtrent så lange som kroppen hos hannen og rundt halvparten så lange som kroppen hos hunnen. Pronotum er klokkeformet med en smal, innsnørt "hals", dekkvingene er litt avsmalnende bakover, med en liten tann i spissen. Beina er middels lange, lårene litt fortykkede.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg trolig i død ved, men det synes ikke finnes noe sikker informasjon om dette. Utviklingen tar gjerne minst to år. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse
----------

Arten er kjent fra Martinique.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten *Fortuneleptura romei* Toroult, 2011 bli nå plassert i slekten *Iyanola* (Cerambycinae, Rhinotragini).

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802
						* Stammen Lepturini Latreille, 1802
							+ Slekten ***Fortuneleptura*** Villiers, 1979
								- *Fortuneleptura cameneni* Villiers, 1979

Kilder
------

* Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fortuneleptura* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fortuneleptura* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Fortuneleptura* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Fortuneleptura – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Bildegalleri Arkivert 29. november 2018 hos Wayback Machine.
**Kongsberg Maritime** er en teknologibedrift i Kongsberg Gruppen. Bedriften leverer systemer for posisjonering, overvåking, navigasjon og automasjon til handelsflåte og offshore installasjoner. Viktige produkter inkluderer dynamisk posisjoneringsystemer, automasjons og overvåkningssystemer, prosessautomasjon, satellittnavigasjon, skips- og prosessimulatorer og hydroakustikk. Viktige markeder inkluderer land med stor offshore og verftsindustri.

Historie
--------

Kongsberg Maritimes historie går tilbake til grunnleggingen av Autronica i 1957. Deres første alarmsystem ble levert i 1959. Bedriften stammer fra sammenslåingen av de tidligere bedriftene, Kongsberg Simrad (tidl. Simrad Albatross), Kongsberg Maritime Ship Systems (tidl. Autronica og Norcontrol) og Simrad. Kongsberg Maritime har i årenes løp kjøpt opp mange velrenomerte maritime og offshore-relaterte bedrifter, og inkluderer nå tidligere bedrifter som:

* Autronica
* Contros
* Embient
* GeoAcoustics
* Hydroid Inc.
* KonMap
* Mesotech
* Norcontrol
* Rolls-Royce Marine Power Operations
* Seatex
* Simrad

Produkter
---------

Kongsberg Maritime leverer teknologi og utstyr til fartøysposisjonering, overvåkning og automatisering til handelsflåter og offshore installasjoner. Det mest kjente produktet er systemer innen dynamisk posisjonering av maritime fartøyer, hvor bedriften er markedsledende, men det er flere andre kjente produkter/systemer som produseres av selskapet.

* Dynamisk posisjonering og navigasjon systemer
* Hydroakustikk, undervannsfartøyer & systemer
* Skipsautomation
* Alarm, overvåking og kontrollsystemer
* Bevegelsessensorer, GPS, AIS and posisjons referensesystemer
* Marinesystemer
* Prosessautomation
* Følere for trykk og temperatur
* Tankmåling
* Dekkmaskineri og skipskraner
* Propeller, thrustere og vannjet
* Ror, styremaskiner & stabilisatorer
* Sonar
* Ekkolodd
* Fangstkontrollsystemer for fiskefartøyer
* Vitenskapelige produkter for fiskeriforskning

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 30. oktober 2019.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** ISNI **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Frivending** (eller bare vending) er en del av øvelsen støt i vektløfting. Det er den delen av løftet der utøveren løfter vektstangen fra gulvet til brystet. Denne delen av øvelsen er en egen vektløfteøvelse der overstøtet, hvor stangen støtes over hodet, utelates.

Utførelse
---------

Løftet utføres med et grep på stangen som noe bredere enn skulderbredde. Utøveren senker setet dypt, retter ryggen og stabiliserer den. I det løftet starter skal stangen følge fremsiden av skinnebeinet. Første del av løftet er svært likt markløft. I det stangen passerer knehøyde akselererer utøveren stangen og strekker kroppen så høyt det lar seg gjøre. Mot slutten av strekket heves skuldrene med nakkemusklene, før armene trekkes opp med albuene ut og opp, samtidig bøyes nå knærne og utøveren nærmest trekker seg selv ned og under stangen. Nå presses albuene ned og frem, slik at vektstangen blir vendt til oversiden av brystet, og fanges på skuldrene med albuene presset fremover og hendene vendt oppover. Måten stangen blir fanget øverst på brystet, og kroppen strekkes opp i stående posisjon, gjør at siste del av løftet ligner front knebøy.

Anvendelse
----------

Øvelsen nyttes som basisøvelse for sportsutøvere i en rekke idretter. Den setter krav til god teknikk, rytme, timing og generell styrke. Vending trener kroppens muskler fra legg, lår, sete, rygg og til skuldre. Øvelsen utføres ikke ulikt et spensthopp, og man sier at øvelsen trener kroppens «strekkapparat».

Varianter
---------

Øvelsens krav til teknikk, rytme og timing gjør at øvelsen for mange er krevende å lære. Det er derfor en fordel å lære bevegelsen i ung alder, da med lav belastning.

Der øvelsen trenes for å utvikle kroppens strekkapparat vil det ikke alltid være hensiktsmessig å gå dypt for å fange stangen. I noen tilfeller kan det til og med være et mål å fange stangen forholdsvis høyt. En slik variant omtales gjerne som «pressvending» eller «styrkevending».

En variant av øvelsen er å utføre løftet fra knær, lår, eller hoftehøyde. En slik variant kalles å løfte fra «heng». Man kan også løfte stangen fra kasser, der stangen er hevet til ønsket høyde.

En variant kalles «støtdrag». I denne varianten drar man stangen til brysthøyde uten å vende stangen og fange den på brystet / skuldrene. Hensikten er å isolere et stimuli av kroppens strekkapparat. Varianten kan være besparende på slitasje av knær og rygg da stangen ikke skal fanges og holdes øverst på bystet.

Eksterne lenker
---------------

* www.vektlofting.no – Norges vektløfterforbunds hjemmeside
**Gustav Martinius Olsen** (1846–1924) var en bestyrer, gårdsbruker og politiker fra Landfalløya i Drammen. Han var sønn av Ole Christensen og gift med Maren (1848–1919). Gustav drev opprinnelig sag- og trelastforretning i Holmestrand, siden ble han knyttet til Drammenselvens Papirfabriker og bestyrte dets anliggender med ekspedisjon av gods og leveranse av papir i Drammen. Han var i flere år medlem av formannskapet i Skoger og Strømsgodset. I tillegg var han Skogers ordfører fra 1911 til 1913. Gustav var eier av Tullegården i Strømsgodset.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Drammen byleksikon-ID olsen-gustav-m-1846-1924[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Histreg - Personside, Maren». *histreg.no*. Besøkt 25. mai 2023.
3. ↑  «Olsen, Gustav M. (1846 – 1924) | Drammen Byleksikon». *byleksikon.drmk.no*. Besøkt 25. mai 2023.
4. ↑  *Skogerboken*. no: [s.n.] 1931. s. 162–163.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Historisk befolkningsregister
 |
Jordans riksvåpen
**Jordans riksvåpen** ble utformet i 1921 på oppdrag av kong Abdullah I som familievåpen for hasjimidene. Fra 1934 var det Transjordans riksvåpen. Kongedømmet Jordan beholdt riksvåpenet som landets offisielle emblem. Siste endring var i 1999, da kong Husseins navn i banneret ble byttet ut med kong Abdullahs navn.

Våpenets sentralmotiv er en blå klode dekket av et bronse skjold. Skjoldets mønster danner en fløyelsblomst. En ørn med utspredde vinger sitter på kloden omgitt parvis symmetrisk av to spyd med sølv spydodd, to nasjonalflagg, to gull sabler og to brune buer med sølv pil. Skjoldet er omkranset av tre gyldne hveteaks og et grønt palmeblad, festet til opphenget av den jordanske gjenfødelses-ordenen (Wisam Al-Nahda) og et gull banner med de røde innskriftene "Abdullah ibn Al Hussein ibn Aoun", "konge av Hashemittkongedømmet Jordan" og "som håper på hjelp og suksess fra Gud". Emblemet er omgitt av kappe og kongekrone.

Referanser
----------

1. ↑  Beskrivelse fra kong Husseins nettside (på engelsk)
2. ↑  Beskrivelse fra Jordans ambassade til USA (på engelsk) Arkivert 3. februar 2004 hos Wayback Machine.

| * v
* d
* r
Asiatiske riksvåpen |
| --- |
| Afghanistan  **·** Armenia  **·** Aserbajdsjan  **·** Bahrain  **·** Bangladesh  **·** Bhutan  **·** Brunei  **·** De forente arabiske emirater  **·** Filippinene  **·** Georgia  **·** India  **·** Indonesia  **·** Irak  **·** Iran  **·** Israel (Palestina)  **·** Japan  **·** Jemen  **·** Jordan  **·** Kambodsja  **·** Kasakhstan  **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong  **·** Macao)  **·** Republikken Kina  **·** Kirgisistan  **·** Kuwait  **·** Kypros  **·** Laos  **·** Libanon  **·** Malaysia  **·** Maldivene  **·** Mongolia  **·** Myanmar  **·** Nepal  **·** Nord-Korea  **·** Oman  **·** Pakistan  **·** Qatar  **·** Russland  **·** Saudi-Arabia  **·** Singapore  **·** Sri Lanka  **·** Syria  **·** Sør-Korea  **·** Tadsjikistan  **·** Thailand  **·** Turkmenistan  **·** Tyrkia  **·** Usbekistan  **·** Vietnam  **·** Øst-Timor |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Harder Karl Rystad** (født 2. mai 1926 i Holandsfjorden i Meløy, død 22. mars 2010 i Tennevoll i Lavangen) var en norsk forfatter og bedriftseier bosatt på Tennevoll.

Rystad ga ut romanen *Grafitt og grønne enger* i 1973. Romanen handler om ei bygd som får sitt oppsving da det brått blir satt i gang gruvedrift. Da det like brått tok slutt ble bygda liggende øde. Boka beskriver forfatterens egne erfaringer fra bakgrunnen som arbeider på grafikkverket i Rendalsvik.

I 1982 ga han ut nybyggerromanen *Markboerne* på eget forlag. I tillegg har Rystad gitt ut dikt og prosaarbeider i aviser. Rystad ble intervjuet i NRKs TV-serie *Manns minne* i 2001, hvor han fortalte om en vanskelig periode for lavangsværingene etter kommunesammenslåingen med Salangen.

Referanser
----------

1. ↑  Salangen-Nyheter 17. mars 2010. Dødsannonse Arkivert 17. april 2021 hos Wayback Machine.. Besøkt 29. august 2013.
2. ↑  Ivan Kristoffersen, *Troms*. Gyldendal norsk forlag, Oslo 1979. ISBN 8205114773. Side 248.
3. ↑  Sigurd Brattland og Meløy historielag, *Fra industristed til ødemark*. Publisert 1994. ISBN 8290412983. Side 38.
4. ↑  LokalAvisa.no 5. mars 2001: Et dypt ulykkelig ekteskap. Besøkt 29. august 2013.

Kilder
------

* Nordnorsk forfatterlag, *Nordfra 75*. Nordnorsk forfatterlag, Bodø 1975. ISBN 8290030355. Side 176.

Eksterne lenker
---------------

* *Grafitt og grønne enger* digitalisert av Nasjonalbiblioteket.
* *Markboerne* digitalisert av Nasjonalbiblioteket.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Thunersjøen
**Berner Oberland** betegner de høyereliggende delene av kantonen Bern i Sveits. Området omfatter de sydlige delene av kantonen, med Brienzersjøen og Thunersjøen samt dalstrøkene rundt.

På grunn av områdets flotte natur er Berner Oberland et populært turistmål. Byen Thun regnes som porten til Berner Oberland, og steder som Spiez og Interlaken er populære på grunn av den gunstige plasseringen ved sjøene. Området er også et godt utgangspunkt for fjellturer, blant annet er Finsteraarhorn (4274 meter) og Jungfrau (4158 meter) i området.

Dialekten i Berner Oberland er den alemanniske varianten höchstalemannisch («høystalemannisk»). Denne dialekten er relativt langt unna standardtysk, og også relativt forskjellig fra dialekten i nærliggende Bern.

Eksterne lenker
---------------

* berneroberland.ch
* «Berner Oberland» i Historische Lexikon der Schweiz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Hallgeir Elstad** (født 19. desember 1964) er professor i kirkehistorie ved Det teologiske fakultet ved Universitetet i Oslo og ordinert prest i Den norske kirke.

Liv og virke
------------

Han er født og oppvokst i Vestvågøy i Lofoten, avla teologisk embetseksamen ved Det teologiske fakultet, Universitetet i Oslo 1990. Han ble ordinert til prestetjeneste i 1990 og gjorde tjeneste som feltprest i 1991. Stipendiat i kirkehistorie (Norges forskningsråd) 1992–1997, med permisjon 1994–1995 for å være amanuensis (vikar) ved Det teologiske fakultet, Universitetet i Oslo. Elstad tok doktorgraden på en avhandling om vekkelsesprestene i Den norske kirke, de såkalte johnsonske prester (avhandlingen innlevert sommeren 1997) i 1998. Han var førstelektor ved Det teologiske fakultet fra 1999. 2004–2005 var han rektor ved Kirkelig utdanningssenter i nord, Tromsø (KUN), fra 2007 førsteamanuensis i norsk kirkehistorie ved Universitetet i Oslo, professor samme sted siden 2009. Fra 2011-2014 var han også professor II ved Universitetet i Tromsø. Han var prodekan ved Det teologiske fakultet i årene 2012-2018 (studiedekan 2012-2015 og forskningsdekan 2015-2018, H2022). Vikarpresttjeneste flere steder. Nominert til biskop i Sør-Hålogaland bispedømme i 2015 og 2023.

Elstad har skrevet en rekke artikler i fagtidsskrifter og aviser, samt flere bøker innenfor sitt fagfelt kirkehistorie. Han har vært medlem av Vestvågøy kommunestyre 1983-87, Skjåk kommunestyre 2003-2006 og vara til Sørum kommunestyre 2011-2014, fast medlem 2014-2015 og 2015-2018 (permisjon 2019).

Bibliografi
-----------

* *Norwegian Epitaphs 1550-1700. Contexts and Interpretations* (sammen med Arne Bugge Amundsen og Tarald Rasmussen) (Schnell & Steiner 2023) ISBN: 978-3-7954-3784-8
* *Norsk kristendomshistorie* (saman med Per Halse) (Samlaget 2021) ISBN 9788234005039
* *Teologi og modernitet. Universitetsteologien i det 20. hundreåret*. Redaktør sammen med Tarald Rasmussen (UniPub 2011) ISBN 978-82-7477-500-8, h.
* *I dialog. Norske Kyrkjeakademi 1956–2006* (KIFO Perspektiv Tapir Akademisk Forlag 2006)
* *Nyere norsk kristendomshistorie* (KRL-biblioteket, Fagbokforlaget 2005) ISBN 8245001481
* *Illustrert norsk kristendomshistorie* sammen med Per Halse (Fagbokforlaget 2002) ISBN 978-82-7674-702-7
* Doktoravhandlingen *…en Kraft og et Salt i Menigheden…» Ein studie av presteskapet i Norge i siste halvpart av 1800-talet, dei såkalla «johnsonske prestane* (UniPub 2000)
* *"…midt i den norske kirke…" Det praktisk-teologiske seminar gjennom 150 år, 1848–1998* (Det praktisk-teologiske seminars skriftserie nr. 3, Oslo 1998)

Referanser
----------

1. ↑  Havgar, Cathrine Hopstok (red.) (2000). *Prester i Den norske kirke og andre teologiske kandidater*. Den norske kirkes presteforening, Verbum forlag.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Hallgeir Elstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* Publikasjoner av Hallgeir Elstad i Oria

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** CRIStin
 |
Posthuset i Oslo. Det tidligere Postgirobygget ble oppført i 1976. Foto: Kjetil Ree 
Høyhus i Stavanger sentrum. Stavanger er blant byene i Norge som er preget av mange høyhus.
**Høyhus** er i Norge en betegnelse på bygninger over 12 etasjer eller 35 meter, men definisjonen er ikke entydig. For at en bygning skal klassifiseres som et høyhus må over 50% av høyden utgjøres av "beboelige etasjer" som har en høyde på minimum 2 meter. Et høyhus kan ha flere høyder, men den offisielle høyden beregnes fra bakken der hovedinngangen er og til den arkitektoniske toppen av bygget (ofte heismaskinrommet på taket). For at et spir eller en antenne skal regnes inn i den offisielle høyden må den være en integrert del av bygningens design. Et eksempel på dette er Rica Seilet, mens Rica Forum Hotel er et eksempel på det motsatte. Hva som kan regnes som en integrert del av designet er ofte omdiskutert. 

Andre land kan ha andre definisjoner. I Tyskland er et høyhus en bygning der øverste etasje med oppholdsrom ikke kan nås med brannvesenets stigebiler, dette tilsvarer en gulvhøyde på mer enn 23 meter, i Japan og Kina brukes betegnelsen dersom huset er høyere enn 100 m.

I Norge finner vi de fleste høyhus i Oslo, Bergen, Trondheim, Stavanger og Drammen. Oslo alene har over 140 høyhus, de fleste bygd på 1950-, 1960- og 1970-tallet. «Høyhusutredningen» fra 2002 anbefalte høyhus i visse deler av byen.

Ifølge arkitekt Niels Torp er høyhus den minst arealeffektive bygningskroppen som finnes, da det går med tonnevis av stål og betong til svære arealer fylt med  vertikal kommunikasjon, rømningsveier, bærende konstruksjoner og tekniske installasjoner.

Norges høyeste hus eller bygning er Radisson SAS Plaza Hotel eller Oslo Plaza i Oslo med sine 117 meter og 37 etasjer.

Kjente høyhus i Norge
---------------------

* Folketeaterbygningen
* Oslo Plaza
* Oslo rådhus
* Philipsbygget
* Posthuset
* Regjeringskvartalet
* Rica Forum Hotel
* Rica Seilet

Se også
-------

* Skyskraper
* Liste over Oslos høyeste bygninger

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Arkitekt Niels Torp: Kronikk om høyhus, *Aftenposten* 13. desember 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** BBC Things
 |
**Hematofobi** er en ekstremt og irrisjonell frykt for blod. Alvorlige tilfeller for denne frykten, er at den kan føre til fysiske reaksjoner som er uvanlig i de meste andre frykter, den kan spesielt føre til besvimelse(vasovagal synkope). Lignende reaksjoner kan oppstå i frykter som Trypanofobi(frykt for sprøyter) og Traumatofobi(frykt for å bli skadet).

Årsaker
-------

Det er vanskelig og finne ut av hva som forårsaket denne fobien, men skyldes som oftest av direkte eller vikariende traumer i barndommen/ungdomsårene. Det kan også skyldes av dramatiske livserfaringer som medfører overdrivelse av større farer.

Behandling
----------

Fobien kan bli behandlet innen kognitiv- og eksponeringsterapi, men standarden for behandlig av fobien er det samme som med andre fobier; kognitiv-atferdsterapi, desensitivisering, og muligens medisiner for å hjelpe til med angst og ubehag. I disse årene bruker vi en ny taktikk, teknikken kalles anvendt spenning, og søker spenning til musklene i et forsøk på å øke blodtrykket, har i økende grad fått favør som en ofte effektiv behandling for blodfobi forbundet med blodtrykksfall og besvimelse.
**Hans Helmer Ager Ryen** (født 13. april 1917, død 28. juni 1990) fra Oslo gjorde tjeneste i Kompani Linge. Før andre verdenskrig seilte han som sjømann.

Under andre verdenskrig deltok Ager Ryen i en rekke aksjoner mot den tyske okkupasjonsmakten. Han var videre flittig brukt av motstandsbevegelsen i likvidasjonsoppdrag, både mot nordmenn og tyskere. Mot slutten av krigen reduserte han sin aktivitet innen denne virksomhet.

Ager Ryen nektet etter krigen å motta medaljer for sin tjeneste, og kritiserte Milorg og Jens Chr. Hauge på grunn av organisasjonens indre politikk og den lemfeldige benyttelsen av likvidasjon mot slutten av krigen. Som andre norske likvidatører uttrykte Ager Ryen at det var vanskelig å leve med opplevelsene.

Ifølge Gunnar Sønsteby deltok Ager Ryen ikke i likvidasjonsoppdrag.

Referanser
----------

1. ↑  Ulateig, Egil: «Med rett til å drepe». Tiden forlag. 1998. s. 182
2. ↑  Ulateig, Egil: «Med rett til å drepe». Tiden forlag. 1998.
3. ↑  Moland, Arnfinn. «Over Grensen? – Hjemmefrontens likvidasjoner under den tyske okkupasjonen av Norge 1940-1945». Orion forlag. 1999. ISBN 8245803375

Portal: Andre verdenskrig
**Hans Ulrich von Oertzen** (1915–1944) var en tysk offiser som tjenestegjorde i armégruppe sentrum i Wehrmacht under andre verdenskrig. I 1944 deltok han i det mislykkede 20. juli-attentatet mot Hitler og han begikk selvmord før Gestapo pågrep ham.

Han ble født i Berlin i en aristokratisk familie. Oertzen etterfulgte sin far i hæren og ble stabsoffiser. Under andre verdenskrig ble han forfremmet til major og fra 1943 tjenestegjorde han i armégruppe sentrum under generalmajor Henning von Tresckow, som var en av de ledende medlemmer av motstandsbevegelsen. Han hjalp Claus von Stauffenberg med å forberede operasjon Valkyrie. Den 26. mars 1944 giftet han seg med Ingrid von Oertzen Langenn, og et utvalg av 240 brev han skrev til henne fra 1942 til 1944 har blitt publisert i bokform i Tyskland.

Den 20. juli 1944 var Oertzen forbindelsesoffiser og sjef for forsvarsgruppe III (Berlin) og bestod første Valkyrie-angrep. Etter det mislykkede kuppforsøket ble han arrestert og avhørt av general Joachim von Kortzfleisch og generalløytnant Karl Freiherr von Thüngen, som selv ble medlem av motstandsgruppen. Det var ingen bevis for hans medvirkning i handlingen før den neste morgen, da en sekretær rapporterte å ha sett ham sammen med Stauffenberg. Da Gestapo ankom drepte han seg selv ved å detonere to håndgranater.

Referanser
----------

1. ↑  Joachim Fest. (1994). *Plotting Hitler's Death: The German Resistance to Hitler, 1933-1945*. Weidenfield & Nicholson. ISBN 0-297-81774-4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Gustav Meyn Wriedt** (født 5. november 1855 Skoger, død 21. mai 1907) var en bryggerieier og politiker fra Skoger i Drammen, han var sønn av Christian Wriedt (1824–1882) som i 1858 grunnla Chr. Wriedts Bryggeri i Øvre Storgate 37 i Drammen. Ved farens død i 1882 ble bryggeriet overtatt av Gustav, som moderniserte og bygget nye ølkjellere og anla en mineralvannfabrikk ved siden av bryggeriet i 1895. Ved Gustav Wriedts død i 1907 gikk selskapet over til aksjeselskap med Haagen Cappelen som disponent.

Gustav var medlem av Drammen bystyre og formannskap fra 1898 til 1901. Han innførte på et tidlig tidspunkt 8-timers arbeidsdag for sine ansatte og i 1898 holdt han festtalen i Drammens Arbeiderforening da foreningen tok initiativet til et demonstrasjonstog 1. mai for 8-timers arbeidsdag. I 1901 stiftet han Drammens arbeideres byggeforening.

**Gustav Meyn Wriedt**

Utdannelse
----------

* Teoretisk utdannelse ved bryggerhøiskolen Weihenstephan.
* Praktisk utdannelse ved Frydenlunds Bryggeri.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   urn.nb.no, side(r) 139[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Killengreen, Chr. P. (1926). *Norske bryggeriforening*. no: Centraltrykkeriet. s. 139.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
Utforskning av undergrunnen i Hobart, Tasmania
**Urban utforskning** (engelsk: **urban exploration**; ofte forkortet **urbex** eller **UE**) er utforskning og fotografering av menneskeskapte ting som er blitt forlatt. Hovedformålet bak UE er å ta bilder og dokumentere steder vanlige mennesker sjeldent får se eller oppleve, disse bildene blir ofte delt på blogger eller nettforum. Grunnregelen i UE er: "Take Only Photographs, Leave Nothing but Footprints", på denne måten kan andre fotografer oppleve stedet på samme måte som en selv har gjort.

Vanlige UE-mål er forlatte bygninger, spesielt sykehus, asyl eller liknende steder med en spennende historie. I Norge er nedlagte Lier sykehus et populært mål.Andre populære mål er kloakkanlegg, katakomber, bunkere, Undergrunnsbane og liknende.

Farer og lovlighet
------------------

Ved å bevege seg på falleferdige forlatte områder kan en sette seg selv i fare. En kan gå gjennom gulvet, få fallende objekter på seg osv. Likende farer er knyttet til andre steder som kloakkanlegg da en kan bli utsatt for gasser. UE er juridisk omstridt, og folk har blitt anmeldt for innbrudd.

Referanser
----------

1. ↑  Nestor, James (19. august 2007). «The Art of Urban Exploration». San Francisco Chronicle. Besøkt 20. juni 2008.
2. ↑  S. Andreas (26. juni 2009). «lier psychiatric hospital (no)». Arkivert fra originalen 11. mars 2012. Besøkt 8. februar 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 11. mars 2012. Besøkt 8. februar 2012.
3. ↑  SANDVED NORDLI, INGRID (16. juli 2011). «Det er høl i gjerdet på Lier». Drammens Tidende. Besøkt 8. februar 2012.
4. ↑  Færaas, Arild (21. juni 2011). «Fant sensitiv pasientinfo på nedlagt psykiatrisk sykehus». Besøkt 8. februar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Urban exploration – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Teaser for UE-filmen Oslo Underground Besøkt 8. februar 2012
* Norges første Urban exploration forum Arkivert 12. desember 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 8. februar 2012 (nå flyttet til urbex.no)
* Norges første portal for Urban Explorers i Norge og Internasjonalt[*død lenke*] Besøkt 8. august 2013
* En norsk blogger som driver med urban utforskning Arkivert 14. september 2014 hos Wayback Machine..

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Statens innkrevingssentral** (**SI**) er en enhet i Skatteetaten med kontor i Mo i Rana.

SI ble etablert den 1. juli 1990 i Mo i Rana som et forvaltningsorgan underlagt Justisdepartementet. Den 1. januar 2001 ble virksomheten flyttet til Finansdepartementet. Fra 1. januar 2015 ble SI en del av Skatteetaten.

Med 65 faste stillinger ble det i 1991 innkrevd 355 millioner kroner. I 2010 ble 3,5 milliarder kroner innkrevd av 365 ansatte.

Oppdragsgiverne er blant annet politiet, domstolene, NRKs lisensavdeling, Vegdirektoratet, Statens lånekasse for utdanning (SLK) og Tolletaten.

Siden 2005 har etaten krevd inn inkassokrav fra SLK, hatt et felles saksbehandlersystem for namsmenn og forliksråd, og vært pengeinnkrever for statlige momskrav.

SI er også driftssentral for politiets økonomisystem og namsmannssaksbehandlersystem, SIAN.

Galleri
-------

* 
*

Referanser
----------

1. ↑  Statens innkrevingssentrals historie
2. ↑  Antall ansatte ifølge Forvaltningsdatabasen.
3. ↑  Statens innkrevingssentral blir en del av Skatteetaten[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Forvaltningsdatabasen
 |
**Beijing Automotive Import & Export Corporation** (**BAIEC**) er et kinesisk selskap som produserer biler og deler, samt importerer og eksporterer kjøretøy. Selskapet ble stiftet i januar 1985, og eies av Beijing Automotive Industry Holding Co. Ltd, som er en av Kinas største bilprodusenter. Selskapet produserer over 700 000 biler i året, fordelt på SUVer, lette lastebiler og minibusser.

Selskapet gikk nylig inn i et samarbeid med *HK Dachang Trading Company*, som har resultert i stiftelsen av selskapet *Beijing Beiqi Zhongyun Automobile Trading Co. Ltd.*

Modellprogram
-------------

I selskapets modellprogram finnes flere Jeep-modeller produsert på lisens (blant annet Cherokee og Grand Cherokee), samt en rekke egenutviklede modeller:

### Personbiler

* Mercedes Benz E300 (produsert på lisens)
* Hyundai Sonata (produsert på lisens)
* Hyundai Elantra (produsert på lisens)

### Lette nyttekjøretøy

* BJ2032SA: Liten pickup
* BJ2020SMZ og BJ2020ST: Terrengbiler

### Pickuper

* Conqueror
* Creator

### Lette lastebiler

* BJ1041 og BJ1045
* BJ1061 Series 3

### Minibusser

* BL36
* BE22
* 6701AK

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) BAIC Group – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Ellen Scheel Aalbu** (født 26. november 1968) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte 26 kamper på landslaget, blant annet da de tok sølvmedaljen i VM i fotball for kvinner 1991 uten at hun scoret mål, men også fire år tidligere da de vant EM i fotball for kvinner 1987 i Norge den 14. juni over Sverige. Hun ble *Miss Football Universal* i 1988, arrangert under det uoffisielle VM for kvinner i Kina, der Norge atter slo Sverige i finalen. Lagvenninnen Heidi Støre kom på en femteplass.

Ellen spilte mest for Idrettslaget Jardar der hun debuterte i 1984 med å score fire mål mot Vindbjart Fotballklubb fra Vennesla i Vest-Agder; dette var i 1. divisjon damer på Østlandet. Jardar IL var fra 1991 trent av hennes ektemann Jan-Erik Aalbu (født 1963). Ellen la støvlene i skapet i 1997 etter å ha spilt en sesong for en klubb på Lillehammer der de hadde bodd noen år, men jobbet videre for Norges Toppidrettsgymnas i Bærum. Andre klubber Ellen hadde vært med i var Øvrevoll BK (mikrolaget, før hun ble med i Jardar), Fossum Idrettsforening (friidrett og langrenn) og Njård IL (turn). Sønnen Andreas Aalbu (født 1990) ble også en aktet fotballspiller, som i 2015 signerte en kontrakt ut 2017-sesongen for Fredrikstad FK etter en overgang fra Bærum Sportsklubb.

Se også
-------

* Scheel for mer om slekta

Referanser
----------

1. ↑   FBref, FBref spiller-ID 0cb3ba43[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Soccerdonna, oppført som Ellen Scheel, Soccerdonna spiller-ID 8156[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *ELLEN SCHEEL MISS FOOTBALL UNIVERSAL* fra NTBs teksttjeneste den 11. juni 1988.
4. ↑  Arild Sandven, *Jardar og Ellen kommer* i Aftenpostens aftenutgave den 5. mai 1984.
5. ↑  Brynjulf Nygaard, *Hvor ble det av dem?* i Aftenpostens aftenutgave den 24. april 1997.
6. ↑  Simen Waagsether, *Bærum mister sin største profil til nedrykksrival* i Asker og Bærum budstikke den 14. august 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ellen Scheel Aalbu – FIFA Rediger på Wikidata

* (no) Ellen Scheel Aalbu – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata

* (de) Ellen Scheel Aalbu – Soccerdonna Rediger på Wikidata

* (en) Ellen Scheel Aalbu – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Norges tropp – VM i fotball for kvinner 1991 andreplass |
| --- |
| 
* 1 Seth
* 2 Zaborowski
* 3 Stenberg
* 4 Espeseth
* 5 Nyborg
* 6 Carlsen
* 7 Haugen
* 8 Støre (k)
* 9 Riise
* 10 Medalen
* 11 Hegstad
* 12 Nordby
* 13 Strædet
* 14 Humlestøl
* 15 Igland
* 16 Svensson
* 17 Scheel
* 18 Strømsvold
* Landslagstrener: Pellerud

 | Flagget til Norge |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**GramArt** (forkortelse for **Grammofonartistenes Forening**) er en interesseorganisasjon for norske musikkartister. Organisasjonen ble stiftet i 1989 med blant andre Arne Bendiksen som initiativtaker og organisasjonens første formann i perioden 1989 til 1997.

Organisasjonen har rundt 3500 medlemmer innen ulike musikksjangre og har som formål å styrke norske artisters politiske, juridiske og økonomiske rettigheter. 

GramArt administrerer og deler ut Bendiksenprisen. 

I perioden 2004 til 2006 delte GramArt ut hedersprisen Gullmikrofonen. Ifølge statuttene skulle prisen gå til «artister som har betydd spesielt mye for norsk musikkliv, og som har satt standarden innenfor sin sjanger». Vinneren mottok en statuett og et beløp som varierte fra 10 000 til 40 000 kroner. Prisen gikk til Bertine Zetlitz (2004), Madrugada (2005) og Åge Aleksandersen (2006).

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) GramArt på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) GramArt på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) GramArt på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Iuellsklev** (1–11, 2–8) er en bratt 190 meter lang kommunal gate i Barbu i Arendal kommune, Agder fylke.

Gaten er en fortsettelse av Bendiksklev som ved den gamle Frikirken, i dag Kjerka kulturverksted, skifter navn til Iuellsklev før gata følger et søkk i terrenget mellom Mølleheia og Fløyheia nedover mot Arendal stasjon i Barbudalen. Før 1902 gikk Arendals gamle bygrense mot nabokommunen Barbu der Bendiksklev blir til Iuellsklev.

Iuellsklev har sitt navn etter familien Iuell som hadde sin kjøpmannsgård i denne gaten. Ved foten av Iuellsklev lå tunet på Nedre Barbugård, og her ligger i dag Arendal stasjon.

Hovedveien østover
------------------

Gaten het på 1800-tallet «Barbuklev», og var lenge eneste kjørevei mellom Arendal sentrum og strandstedet Barbu og videre til Songe. Denne ferdselsåren fulgte Bendiksklev, Barbuklev, Møllebakken, Barbu, Hulveien og Gamle Songevei.

Byggingen av viadukten i Barbudalen og tunnelen mellom Barbudalen og Arendal torv skapte store forandringer i Iuellsklev som mistet sitt bratteste parti og ble kortere.

Bakken opp til Arendal videregående skole, bak Iuellsklev 4, kalles på folkemunne for «Grisebakken».

Bygninger i Iuellsklev
----------------------

Iuellsklev 2 er Frikirken, dvs et kirkebygg i nygotisk stil, oppført 1877 for Den evangelisk lutherske frikirke, Arendal menighet. I 2004 flyttet menigheten til nytt bygg på Strømsbu. 

Iuellskev 3 var Møllers Asyl barnehage som ble etablert der i 1880-åra. I hagen sto en bauta til minne om Alexander Møller. 

Iuellsklev 4 var tilholdssted for Gestapo i Arendal under andre verdenskrig.

Fortsettelsen mot øst
---------------------

Iuellsklev fortsetter på østsiden av Barbudalen i Hansebakken som leder opp til villaområdet Frydentopp. Den eldste bebyggelsen her var landstedet til kjøpmann Hans Hansen omkring år 1800. Edys prospekt fra år 1800 med "River Nid" som motiv, viser helt i bakgrunnen elveutløpet ved Strømmen, i forgrunnen fjellrabber på Frydentopp, og midt i bildet veien som i dag heter Iuellsklev, men som i 1800 het Barbuklev.

Bilder
------

* Midtre og øvre del av Iuellsklev   Foto: Karl Ragnar GjertsenMidtre og øvre del av Iuellsklev  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Øvre del av Iuellsklev  Foto: Karl Ragnar GjertsenØvre del av Iuellsklev  Foto: Karl Ragnar Gjertsen
* Iuellsklev 4 var tilholdssted for Gestapo under andre verdenskrig  Foto: KENIuellsklev 4 var tilholdssted for Gestapo under andre verdenskrig  Foto: KEN
* Foto: KEN Foto: KEN

Referanser
----------

1. ↑  Postens adressesøk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hyper Hippo Productions** er et kanadisk videospill- og programvareutviklings selskap. Det var med-grunnlagt av *Club Penguin*-grunnlegger Lance Priebe og Pascale Audette, en tidligere ansatt i Disney Online Studios Canada. Deres nåværende mest populære videospill inkluder *AdVenture Capitalist* og *Wild Warfare*, med flere.

Historie
--------

Hyper Hippo ble grunnlagt av Lance Priebe og Pascale Audette sent i 2012. Dets originale mening var å ekspandere Priebes gamle studio, RocketSnail Games, som i dag blir brukt som et personlig studio for uavhengige prosjekter av Priebe. Hyper Hippo arvet formelt alle av RocketSnails prosjekt, inkludert *Mech Mice* og *Leviathans Online*.
I november 2012 annonserte Catalyst Game Labs et samarbeid med Hyper Hippo for å lage *Leviathans Online*. I 2015 publiserte de en fornyet versjon av nettleserspillet *AdVenture Capitalist* for mobil.

I februar 2016 anninserte Jagex Limited et samarbeid med Hyper Hippo for å lage *RuneScape: Idle Adventures*, en spin-off av RuneScape. Den 1. september 2016 ble en «early-access»-betaversjon av spillet lansert gjennom Steam på PC. Det var planlagt å også være tilgjengelig på nettbrett og mobil. Det var derimot fjernet fra Steam den 15. mai 2017.

Referanser
----------

1. ↑  «Who We Are - Creative Industry Member». *Hyper Hippo Productions* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 31. oktober 2019. Besøkt 20. mars 2019.
2. ↑  Randall Bills (21. november 2012). «Catalyst, Hyper Hippo Productions to develop Leviathans Online». *Catalyst Game Labs* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 24. juli 2019. Besøkt 20. mars 2019.
3. ↑  Jagex. «RuneScape: Idle Adventures | Coming Spring 2016». *RuneScape* **(engelsk)**. Besøkt 20. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
***Lycomorphoides*** er en slekt av biller som hører til underfamilien blomsterbukker i den artsrike familien trebukker.

Utseende
--------

En middelsstor, matt, brungul trebukk. Antennene er mørkbrune, kraftige og mindre enn halvparten så lange som kroppen. Pronotum er trapesformet, med litt uttrukne bakhjørner, ganske smalt foran, kan ha en svart midtstripe. Dekkvingene er betydelig utvidete bakover (til sammen nærmest pæreformede), beina nokså korte med litt fortykkede lår. Noen individer har svarte tegninger på dekkvingene. Arten etterligner trolig giftige biller i familien rødvinger (Lycidae).

Levevis
-------

De aller fleste blomsterbukkene har larver som lever i død ved, men det finnes også enkelte som lever i urter, i nedfalne kongler etc. Ingen angriper levende planter. De voksne billene, som oftest er aktive midt på sommeren, besøker gjerne blomster, særlig skjermplanter og andre planter med hvite, åpne blomster. Dette gjelder dog ikke alle artene. Blomsterbukkene er livlige insekter i motsetning til de fleste andre trebukker som virker ganske trege.

Utbredelse
----------

Arten lever i Costa Rica og Panama.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien blomsterbukker, Lepturinae Latreille, 1802
						* Stammen Lepturini Latreille, 1802
							+ Slekten ***Lycomorphoides*** Linsley, 1970
								- *Lycomorphoides simulans* Linsley, 1970

Kilder
------

* Cerambycidae of the World - Lepturini

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lycomorphoides* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Lycomorphoides* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Lycomorphoides* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* (en) Lycomorphoides – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Bildegalleri Arkivert 28. november 2018 hos Wayback Machine.
**Markvard Armin Sellevoll** (født 14. november 1923 i Alversund, død 22. mars 2020) var en norsk geofysiker og professor ved Universitetet i Bergen.

Han ble student i 1946 og ble cand.scient. ved Universitetet i Bergen i 1955. I 1957 ble han stipendiat ved Universitetet i Bergen og var fra 1960 dosent ved jordskjelvstasjonen i Bergen, som hadde blitt eget institutt ved universitetet. Han var direktør ved jordskjelvstasjonen fra 1968 til 1974. Sellevoll var professor ved Geofysisk Institutt (UiB) fra 1975 til 1990. Han spilte en viktig rolle i forbindelse med oppbyggingen av NORSAR på Kjeller

Fra 1959 forsket han på utvinningen av olje i Nordsjøen med danske kolleger, og underviste i faget den faste jords fysikk. I 1965 erklærte forskergruppen etter lengre studier, at oljen også fantes nord for Nordsjøen.

Han mottok den første Norsk Geofysikks ærespris fra geofysikerforeningen i 1986. I 2003 mottok han Brøggerprisen, en hederspris fra Norsk geologisk forening. Han var medlem i Norges Tekniske Vitenskapsakademi (æresmedlem 2006) og innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi. Sellevoll var styremedlem for Norges geologiske undersøkelse, rådgiver for Bergmesteren for Svalbard og ledet Industridepartementets utvalg som utredet gruvene på Svalbard. Han var også med i Den europeiske seismologiske kommisjon.

Sellevol var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden fra 1992.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   www.geoforskning.no, besøkt 6. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  (no) Markvard Sellevoll i Store norske leksikon
3. ↑  Hilmar Bungum, Olav Eldholm, Anders Farestveit, Eirik Sundvor: *Markvard Armin Sellevold* - Minneord i Aftenposten 2. april 2020
4. ↑  «Sellevoll, Markvard A.». Norges Tekniske Vitenskapsakademi.
5. ↑  «Sellevoll æresmedlem». Bergens Tidende. 2.11.2006.
6. ↑  «Hederspris til professor emeritus Markvard A. Sellevold». *På Høyden* **(norsk nynorsk)**. 10. februar 2003. Arkivert fra originalen 26. januar 2019. Besøkt 26. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**John Saville** (1916–2009) var en gresk-britisk marxistisk historiker, som lenge ble forbundet med Hull University. 

Saville hadde en gresk far og britisk mor og an tok etternavnet Saville fra hans mors andre ektemann, og vokste opp i Romford. Saville ble tildelt et stipend til Royal Liberty School i London og studerte senere ved London School of Economics, hvor han sluttet seg til Communist Party of Great Britain (CPGB). Saville var et aktivt medlem av det britiske kommunistpartiet til 1956 da partiet gjennomgikk en krise etter den sovjetiske invasjonen av Ungarn. Da var det flere som meldte seg ut av det det britiske kommunistpartiet i protest. Savilles kone, Constance, døde i 2007. To år senere døde Saville og etterlot seg tre sønner og en datter.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6203tfb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.guardian.co.uk[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
***Coins in the Fountain*** er en amerikansk film fra 1990, regissert av Tony Wharmby.

Handling
--------

Sommeren 1990 i Los Angeles ble Leah (spilt av Loni Anderson) nettopp utnevnt til redaktør for et tidsskrift drevet av Nelson Publishing. Den nye jobben hennes begynner så snart hun kommer tilbake sammen med sine to bestevenner Nikki (spilt av Stepfanie Kramer) og Bonnie (spilt av Shanna Reed) fra deres årlige ferie. Nikki er en skilt kvinne som nekter å stole på noen mann på grunn av sin tidligere ektemanns utroskap, og Bonnie er en gift kvinne som elsker ektemannen sin. Men hun misliker alle rutinene som livet hennes har satt henne i. Ettersom Leah nylig er skilt fra Mac Chambers (spilt av John Sanderford) og det er hennes tur til å planlegge ferien deres, og hun velger å reise til Roma.

Leah hadde tidligere tilbrakt to måneder i Roma sommeren 1970, og hadde vært romantisk involvert med en ung italiensk artist ved navn Marcello. Etter å ha fått vite om turen, oppfordrer Mac - i håp om en forsoning med Leah - henne til å besøke Marcello og vil ha tid med henne når hun kommer tilbake. Men etter ankomst til Roma oppdager de tre kvinnene at hotellrommet deres deler bad med en annen amerikaner. Joe er en nylig pensjonert detektiv fra New York City som nylig ble forlatt ved alteret når han skulle gifte seg. Han reiste derfor alene på sin tiltenkte bryllupsreise, ettersom turen hadde blitt forhåndsbetalt før bryllupet deres. Men Nikki og Joe begynner å komme bedre overens, og bestemmer seg til slutt for å spise middag sammen. Bonnie ender opp med en tur-gruppe og møter Alfred (spilt av Anthony Newley) en enkemann som blir interessert i henne.

Skuespillere
------------

* Loni Anderson som Leah
* Stepfanie Kramer som Nikki Taylor
* Shanna Reed som Bonnie
* Carl Weintraub som Joe Marino
* Stuart Wilson som Marcello
* David Wilson som Phil
* Anthony Newley som Alfred

Referanser
----------

1. ↑  «Coins in the Fountain (1990)» **(engelsk)**. Besøkt 31. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coins in the Fountain* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Coins in the Fountain* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Coins in the Fountain* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Coins in the Fountain* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Coins in the Fountain* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Hagfors-Gebhardt-Hickstars**, bedre kjent som **HGH**, var en duo bestående av Håkon Gebhardt (tidligere trommeslager i Motorpsycho) og Martin Hagfors (vokalist i Home Groan og tekstforfatter for band som The National Bank).

Bandet startet som en trio i 1999 med Lars Håvard Haugen (fra Hellbillies) som det tredje medlemmet og med HGH som forkortelsen for det opprinnelige navnet **Hagfors-Gebhardt-Haugen**. Haugen forsvant fra bandet etter det første albumet, men deltok senere på enkelte konserter og plateinnspillinger.

Bandet spilte musikk innen alternativ country / americana / bluegrass og kalte selv musikkstilen for «trashgrass». Normalt var Hagfors vokalist og gitarist mens Gebhardt spilte banjo, men begge to spilte i tillegg en rekke mer eller mindre tradisjonelle country-instrumenter. Musikken og konsertene var dessuten preget av humor og sære fortellinger, og var ofte bygget opp rundt bandets (fiktive) åndelige leder, den myteomspunnede skikkelsen «Father Seb».

Diskografi
----------

* 2000: *Pignoise*, Stickman Records
* 2001: *Trash Grass & Love Songs*, Stickman Records
* 2003: *Seb's Hotel*, Stickman Records
* 2004: *Miracle Working Man*, Stickman Records
* 2007: *All the Men in Dresses*, Norskamerikaner

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) HGH på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) HGH på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Stavanger botaniske hage** ligger i vestskråningen under Ullandhaugtårnet i Stavanger. Den eldste delen av Stavanger botaniske hage er urtehagen. De første 200 kvadratmeterne ble anlagt våren 1977. Urtehagen inneholder blant annet krydder­planter, teplanter, duftplanter, grønnsaker og klosterplanter.

Fra skråningen ved Ullandhaug har den botaniske hagen utsikt utover Jæren, Hafrsfjord og Nordsjøen. Hagens ene bredside vender mot Universitetet i Stavanger, den andre mot Sørmarka med et nettverk av stier. I nærheten av hagens nordlige ende ligger den private Ullandhaug økologiske gård og Jernaldergården. Med disse naboene er botanisk hage et fargerikt hjørne i et sammenhengende rekreasjons­område som har tematiske linjer tilbake i historien, frem i tiden og ut i naturen. I hagen finnes benker der en kan nyte utsikten. Det er også gressarealer egnet for piknik og lek. Det første navnet på den botaniske hagen var Ullandhaughagen, og drivkraften bak hageanlegget var Ingjerd Røynlid Høie. Fra 2006 har Stavanger botaniske hage hatt samarbeid med Rogaland Arboret om felles database for hagenes plantesamlinger. Denne databasen er lokalisert i Stavanger kommune. Hagen er alltid åpen, og om sommeren har hagens venneforening salg av drikke og vafler på søndagene.

| * v
* d
* r

* Botaniske hager i Norge
* Nettverk for norske botaniske hager

 |
| --- |
| 
* Tromsø arktisk-alpine botaniske hage (Universitetet i Tromsø)
* Ringve botaniske hage (NTNU)
* Arboret og Botanisk hage på Milde (Universitetet i Bergen)
* Botanisk hage (Universitetet i Oslo)
* Stavanger botaniske hage (Stavanger kommune)
* Rogaland Arboret
* Naturmuseum og botanisk hage, Universitetet i Agder

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Houda Ezra Nonoo** (også **Hoda Nono**) er en Bahrainsk diplomat.

Hun ble utnevnt Bahrains ambassadør til USA 2008 av utenriksminister Khalid Bin Ahmed al-Khalifah. Nonoo ble derved Bahrains tredje kvinnelige ambassadør, og den aller første jødiske ambassdør for et arabisk land. Hun hadde posten fram til 2013.

Visse lokale media kritiserte utnevnelsen og Radio-Canada rapporterte at hennes nominasjon var kontroversiell i Bahrain, med noen som antydet at en jødisk person ikke var det beste valget til å forsvare Bahrains nektelse av å erkjenne staten Israel. Al-Khalifah avviste denne bekymringen.

Kong Hamad ibn Isa al-Khalifah utpekte henne som medlem av Bahrains lovgivende forsamling i 2006, og hun var frem til utnevnelsen president for menneskerettighetsorganisasjonen Bahrain Human Rights Watch Society.

Nonoos familie kom opprinnelig fra Irak, men flyttet til Bahrain på 1880-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «H.E Ambassador Houda Nonoo, Ambassador, Ministry of Foreign Affairs, the Kingdom of Bahrain» **(engelsk)**. kaiciid.org. Arkivert fra originalen 26. april 2021. Besøkt 26. april 2021.
2. ↑  «Bahreïn persiste et signe» **(fransk)**. Radio Canada. 10. juni 2008.
3. ↑  «Neither our gender, nor the religion we practice, has ever restricted the opportunity of any Bahraini to succeed» **(engelsk)**. Khaleej Times. 8. mars 2021.