recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Thor Hushovd, Var en av   
verdens beste spurtere.
En **spurter** i sykling er en landeveissyklist eller banesyklist som kan levere en eksplosiv avslutning på et løp ved å akselerere hurtig til en høy hastighet, ofte ved hjelp av dragsuget til en annen syklist eller en gruppe syklister i en taktisk manøver for å spare krefter og energi.

Landeveissykling
----------------

Sprintere har et større antall hurtigrykkende muskelfibrer enn andre typer syklister. Sprintere har også ofte en større kroppsbygning, og den store beinstyrken og sterke overkroppen spurterne har, gjør at de kan komme opp i stor fart i kortere perioder, noe som er nødvendig i jevne avslutninger. Noen sprintere har en høy toppfart, men trenger en lang strekning for å nå denne, mens andre kan akselerere til en høy hastighet på noen få meter.

En spurter er vanligvis tyngre enn andre syklister, og er derfor begrenset til flate løyper. Det er vanlig at sprintere faller av hovedfeltene i løp med kategoriserte stigninger.
Ulike spurtere foretrekker ulike typer spurter. Noen foretrekker å skyte fart, mens andre liker å ligge i dragsuget bak lagkamerater eller motstanderer. Noen spurtere foretrekker lette stigninger i avslutningene, mens andre foretrekker flate spurter, eller til og med i nedoverbakker. En spurter som Mario Cipollini for eksempel, kunne vinne alle typer spurter, utenom de med stigninger.

Taktikk
-------

Klassisk spurtoppgjør.
I tradisjonelle landeveisløp kan spurterne vente tålmodig til de siste hundre meterne av løpet før de setter inn topphastigheten. Mange av løpene blir avgjort i massespurter der mange av spurterne har lagkamerater som holder tempoet oppe og skaper dragsug som sprinteren kan ligge i og spare krefter, noe som øker sjansene til å vinne spurten.

Mario Cipollini perfeksjonerte lagspillet i spurter i 1990-årene. Laget hans lå fremst i feltet og holdt en høy hastighet som gjorde det svært vanskelig for syklister med svakere spurtferdigheter å stikke fra. De sørget også for at Cipollini lå godt posisjonert i forhold til de andre spurterne. Senere har andre spurtere som Alessandro Petacchi designet laget sitt for å få ett best mulig utgangspunkt i spurtene.

Spurterne kan også konkurrere i innlagte spurter underveis i et ritt. I etapperitt, som for eksempel Tour de France, legges poeng i innlagte spurter og i avslutningen av etappen sammen i en poengkonkurranse. Den konkurransen blir ofte vunnet av den mest stabilt gode spurteren under rittet. Tyske Erik Zabel vant den grønne poengtrøya i Tour de France mellom 1996 og 2001.

Mange av klassikerne, som for eksempel Milano–Sanremo, favoriserer spurterne og avsluttes som oftest i en massespurt. Erik Zabel fikk kallenavnet «Mr. Milan-Sanremo» etter å ha vunnet éndagsrittet fire ganger.
**Murezzan «Mezzi» Andreossi** (født 30. juni 1897, død 28. september 1958) var en sveitsisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1928 i St. Moritz.

Andreossi vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på det sveitsiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og Sverige. Sveits' resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var seier med 4-0 over Storbritannia og tap med 0-4 mot Sverige og 0-13 mot Canada. OL-turneringen i ishockey 1928 var også både det tredje verdens- og det trettende europamesterskapet i ishockey.

OL-, VM- og EM-medaljer
-----------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey, Sveits
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Sølv Sølv i ishockey, Sveits

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mezzi Andreossi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Mezzi Andreossi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mezzi Andreossi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Mezzi Andreossi – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Mezzi Andreossi – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Foreningen for norske jazzmusikere** (1979–1997) var en norsk interesseorganisasjon, etablert av Norsk jazzsenter for å gi musikerne en representasjon og motvekt til det mer generelle Norsk jazzforbund. Foreningen fikk statsstøtte (1981), og arrangerte flere arrangement, bl.a. ved Oslo Jazzhus, bl.a. bestillingsverk av Jan Gunnar Hoff (1987) samt årlige sommerkurs i jazz ved Toneheim folkehøgskole.
Til 10-årsjubileet arrangerte de et 12-timers «åpent hus» med 15 band samme sted, den 20. mai 1989.

Det delte ut prisen *Årets jazzmusiker*, som ble gitt til

* 1988 Eivin One Pedersen, trekkspill
* 1989 Audun Kleive, trommer
* 1990 Bjørn Kjellemyr, bass
* 1991 Per Jørgensen, trompet
* 1992 Jon Christensen, trommer
* 1993 Jon Balke, piano
* 1995 Vigleik Storaas, piano
* 1996 Frode Gjerstad, saksofon

En annen pris var *Åretz jazzklubb*, gitt til 
New Orleans Workshop i 1991,
Oslo Jazzhus i 1992, Bergen jazzforum i 1993 og
Bø jazzklubb i 1995.

Av ledere kan nevnes Carl Morten Iversen (1979-81, 89-93), Per Husby (1983–85), Erik Balke, Jan Gunnar Hoff og til sist Kari Rolland.
I 1997 ble den slått sammen med Norsk jazzforbund, i det nye Norsk jazzforum.

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Sprøytebetong** er betong som blir sprøytet på en annen overflate, vanligvis fjell eller gammel herdet betong, ved hjelp av trykkluft. Sprøytebetong stivner raskt grunnet tilsetning av akselerator.

I dag er det to metoder for sprøytebetong i bruk, tørrsprøyting og våtsprøyting. Ved tørrsprøyting blir tørrstoffene sement og tilslag ført fram til munnstykket der vann blir tilsatt. Ved våtsprøyting blir betongen blandet før den føres fram til munnstykket. For begge metoder blir betongen tilsatt akselerator i munnstykket. Sprøytebetong blir ofte armert med fiberarmering. Et av anvendelsesområdene til sprøytebetong er fjellsikring. Et lag sprøytebetong, typisk ca. 70-100mm tykt, kan brukes i kombinasjon med fjellbolter for å sikre at løse steiner ikke faller ut fra vertikale utsprengte fjellskjæringer eller fra tak i tunneler. Et annet bruksområde er betongrehabilitering. Da blir skadet betong fjernet, armeringen frilagt, overflaten rengjort, og ny betong blir sprøytet på for å beskytte armeringen.

Referanser
----------

1. ↑   «sprøytebetong», *NAOB*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC
 |
**Nicolas Charles Seringe** (født 3. desember 1776 i Longjumeau i Frankrike, død 29. september 1858 i Lyon) var en fransk botaniker.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Nicolas Charles Seringe studerte medisin i Paris, og ble kort etter sin promoverting innkalt til den republikanske armé og tjenestegjorde der som kirurg. Med Jean-Victor Moreaus styrker rykket han inn i Tyskland. Etter krigen slo han seg ned i Bern i Sveits.

### Botaniker

Seringe spesialiserte sig på botanikk og begynte å undervise ved universitetet i Bern. I 1830 ble han direktør for den botaniske have i Lyon og i 1834 professor ved universitetet i Lyon. 

Han utgav hovedsakelig deskriptive arbeider, som *Essai d'une monographie des saules de la Suisse* (1815 - om matkorn), *Descriptions et figures des Céréales européennes* (2. opplag 1841-47), *Flore des jardins et des grandes cultures* (3 bind, 1847-49) og mindre botaniske skrifter i tidsskriftene *Mélanges botaniques* (1818-31), *Musée helvétique d'histoire naturelle* (1823) og *Bulletin botanique* (1830).

Seringe tilhørte en rekke lærde selskap, og var med på å grunnlegge Linné-selskapet i Lyon. Han interesserte seg fremfor alt for landbruk og for hagebruk. I 1855 ble han slått til ridder i Æreslegionen. Tre år etter døde han i armod.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Dictionnaire historique des académiciens de Lyon[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   www.accademiadellescienze.it, Accademia delle Scienze di Torino ID nicolas-charles-seringe, besøkt 1. desember 2020[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   annuaire prosopographique: la France savante, CTHS person-ID 100089, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (sv) Seringe, Nicolas Charles i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1917)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Botanist **·** BNE
 |
Et **aksiomatisk-deduktivt system** er en betegnelse på et kunnskapsområde hvor fakta baseres på aksiomer (forutsetninger) eller deduseres fra disse eller tidligere deduserte fakta. Sannhetsgehalten i et utsagn som omhandler området, vil kunne avgjøres ut fra i hvilken grad aksiomene systemet baserer seg på eller tidligere deduserte slutninger motsier påstanden.

Et AD-system utgjør således regler for hva som skal anses som sant eller usant, og brukes i utforming av abstrakte, formale systemer som f.eks. matematikk og teologi. Som motsetning bruker man i empiriske kunnskapsområder såkalt hypotetisk-deduktiv metode for å avgjøre sannhetsgehalten i en påstand: man fremsetter hypoteser (teorier), og avgjør i hvilken grad empiriske observasjoner stemmer med dette. Er det forholdsvis god overensstemmelse beholdes hypotesen (og kan få status som teori), er det dårlig overensstemmelse, forkastes hypotesen. Empiriske vitenskaper forholder seg ikke til begreper som sant eller usant, bare grad av overensstemmelse mellom teori og observasjon (Hume).

Et klassisk eksempel på et aksiomatisk-deduktivt system (eller metode) er Euklids geometri (grunnlagt ca. 500 f.Kr.). Euklid fremsatte visse aksiomer eller forutsetninger (som at en linje er et uendelig antall punkter), og utledet (deduserte) visse slutninger fra disse. Den samlede mengden regler (forutsetninger og utledninger) utgjør såkalt euklidsk geometri, som fortsatt undervises i, og er det vanligste (plan-)geometriske systemet som brukes i dag. Ikke-euklidske geometrier vokste frem på slutten av 1800-tallet for å forsøke å forklare observerte kosmiske fenomener, og utgjorde råmaterialet til det som senere ble kjent som den generelle relativitetsteorien (Einstein).
1.c4

**Engelsk** er en sjakkåpning som begynner med trekket 1.c4, det fjerde mest populære åpningstrekket i sjakk. Åpningen fikk sitt navn av Howard Staunton som brukte denne åpningen i en match mot Pierre Saint-Amant i 1843.

Hva som er «engelsk»
--------------------

Nøyaktig beskrivelse av hva som er engelsk og hva som er noe annet er litt vanskelig. Nøkkeltrekket er c2-c4 fra hvit, men det trekket dukker også opp i andre åpninger, og derfor kan ikke alle partier som åpner med 1.c4 betegnes som «engelsk». For eksempel, etter 1.c4 e6 2.Sf3 Sf6 3.d4 b6 har man dronningindisk.

Heller ikke alle partier som betegnes som «engelske» starter med 1.c4, for eksempel vil 1.Sf3 Sf6 2.c4 være regnet som engelsk. Til og med partier som åpner med 1.d4 eller 1.e4 kan bli engelske, for eksempel 1.d4 Sf6 2.c4 c5 3.Sf3 eller 1.e4 c5 2.c4. Hvis stillingen *normalt* oppstår etter at hvit har startet med 1.c4 er det antagelig engelsk, derfor kalles ikke 1.Sf3 d5 2.c4 «engelsk» men Retis åpning, fordi stillingen sjeldent oppstår etter 1.c4 d5 2.Sf3 på grunn hvits mulighet for å spille 2.cxd5.

Prinsipper
----------

1.c4 er et fleksibelt trekk. Hvit angriper sentrum med en løperbonde og har ikke erklært hvor sentrumsbøndene skal plasseres ennå. Trekket gjør ikke like mye for utvikling som 1.d4 eller 1.e4 gjør, den eneste brikken som frigjøres er dronningen. Imidlertid kan hvit nå spille Sc3 uten at springeren kommer i veien for c-bonden. Hvit kan holde sentrumsbøndene tilbake og la *svart* bygge opp et sentrum som hvit satser på å bryte ned, en såkalt «hypermoderne» spillemåte.

Varianter
---------

Svart har mange mulige svartrekk på 1.c4.

* 1...Sf6 er den vanligste og inviterer hvit til å spille d2-d4 med overgang til diverse indiske forsvar eller dronninggambit. Det finnes en del egne varianter her. En av disse er 1.c4 Sf6 2.Sc3 e6 3.Sf3 Lb4 som ligner litt på nimzoindisk, men der hvit har holdt tilbake d4 bonden for å unngå svekkelser i sentrum.
* 1...c5 kalles symmetrisk engelsk. Svart bevarer symmetrien og satser på å oppnå tidlig utligning.
* 1...e5 er svarts mest aggressive svar på 1.c4. Stillingen blir til en slags sicilianer, men med ombyttede farger. Siden hvit spiller siciliansk med et ekstra tempo er det sjeldent at svart tillater en tidlig åpning av sentrum og stillingen blir derfor mer lik de lukkede variantene enn de åpne variantene.
* 1...e6, 1...c6, 1...g6 og 1...d6 er alle ganske vanlige svartrekk, men de vil nesten alltid føre til en annen åpning eller en av de tidligere nevnte variantene av engelsk.

Referanser
----------

1. ↑  Chessgames.com – Chess opening explorer (Besøkt 31. oktober 2012)
2. ↑  Thechesswebsite.com – Chess openings, English Opening Arkivert 10. mai 2012 hos Wayback Machine. (Besøkt 31. oktober 2012)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** BNE
 |
**Sowjetisch-Deutsche Aktiengesellschaft (SDAG) Wismut** var et gruveselskap i Øst-Tyskland som i perioden 1946 til 1990 utvikla seg til å bli verdens tredje største produsent av uranmalm. Det hadde anlegg på flere steder i det som i dag er Sachsen, Thüringen og Sachsen-Anhalt.

Historikk
---------

I løpet av 1945 vokste bekymringene i Sovjetunionen for hvordan landet skulle utjevne USAs atomvåpenforsprang. Forskjellen skyldtes i større grad ulik tilgang på uran enn vitenskapelig og teknologisk tilbakeliggenhet. Da Sovjetunionen mangla uranressurser av betydning innafor egne grenser, begynte en å se seg om etter muligheter i de besatte områdene i Øst-Europa. Søket konsentrerte seg særlig om Erzgebirge i grensetraktene mellom Tyskland og Tsjekkoslovakia, der det allerede før krigen var blitt utvunnet uran.

I 1946 begynte den første prøvedrifta i Oberschlema og Johanngeorgenstadt, og året etter kom Lauter, Schneeberg, Annaberg og Marienberg i drift. Store områder ble gjort til militært sperreområde, og de første arbeiderne ble beordra til virksomheten gjennom den stedlige arbeidsforvaltninga. I tur og orden ble det så åpna nye gruver i Breitenbrunn, Aue, Schneckenstein, Suhl-Friedberg og Ruhschlagberg ved Suhl, Coschütz-Gittersee, Ronneburg og Königstein.

Mellom 1947 og 1954 var virksomheten organisert som et sovjetisk aksjeselskap (SAG). Fra 1953 ble Wismut omgjort til et Sowjetisch-Deutsche Aktiengesellschaft (SDAG) 50/50 eid av Sovjetunionen og DDR.

Tysklands gjenforening i 1991 førte til en øyeblikkelig stans i virksomheten, og titusener ble gjort arbeidsløse. Gjennom en statlig overenskomst mellom de to landa ble Wismut overtatt av Forbundsrepublikken, og gruveselskapet SDAG Wismut ble omdanna til saneringsselskapet Wismut GmbH. Med statlige midler ble den gjenværende arbeidsstokken satt til å rydde opp, sikre og rehabilitere områder som var blitt ødelagt gjennom gruvedrifta, og som i tillegg kunne være radioaktivt forurensa. Fram til 2010 skal det brukes rundt 6,2 mrd. € på dette arbeidet.

Som et bevis på at opprydningsarbeidene gir resultater, ble den store nasjonale hagemessa (Bundesgartenschau) for 2007 lagt til tidligere gruveområder i Gera og Ronneburg.

Eksterne lenker
---------------

* Wismut GmbH
* Museum Uranbergbau i Schlema
* Bergbauverein Ronneburg
* Informasjon om uranutvinning i DDR Arkivert 18. juli 2006 hos Wayback Machine.
* Informasjon om uranutvinning i Westerzgebirge
* Artikkel om den strålende arven etter Wismut AG
* Artikkel om saneringsarbeidet med bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |
*Se annet sted for selve Trollfossen i Romsdalen*

***Trollfossen*** er en norsk film fra 1948. Regien var ved Alf Scott-Hansen. Hovedrollene ble spilt av Ola Isene og Wenche Foss.

Handling
--------

Den handler om en dyktig pianistinne (spilt av Wenche Foss) som tvinges av sin mann, en skruppelløs vannkraftsutbygger (Ola Isene), til å ofre musikken for elektrifiseringen. Hun forelsker seg i en damvokter (Knut Wigert), men så begynner arbeidsfolkene å sabotere byggearbeidene slik at utenlandske interesser skal få fossen.

Musikk
------

I filmen brukes Edvard Griegs *A-mollskonsert* som gjennomgangstema; utdrag fra denne klaverkonserten benyttes en rekke ganger i forbindelse med filmfotografen Per Jonsons filmopptak av norske fosser (hovedsakelig Vøringsfossen) og fjell. Under filming av Skjeggedalsfossen ble sjøflyet med regissørene meldt savnet. Flyets pilot var Erling Drangsholt jr. som var sønn av skuespiller Erling Drangsholt (1883–1950).

Mottagelse
----------

Ifølge *Aftenposten*s filmanmelder var filmen «noe av det svakeste en kunne vente seg. Ikke en av de mange replikkene (skrevet av Finn Bø og Sigurd Hoel) er verd det papiret de ble skrevet på». VGs anmelder var mindre avvisende, og mente filmen var godt fotografert av Per Jonson, men handlingens rytme er altfor langsom og billedfortellingen for omstendelig.

Bildegalleri
------------

* Skuespillerne balanserte over Vøringsfossen og ble hengende i fjellsiden under filmingenSkuespillerne balanserte over Vøringsfossen og ble hengende i fjellsiden under filmingen
* Skjeggedalsfossen, dit de skulle da sjøflyet ble meldt savnet. Fossen er i dag tørrlagt.Skjeggedalsfossen, dit de skulle da sjøflyet ble meldt savnet. Fossen er i dag tørrlagt.

Referanser
----------

1. 1 2  OSA, *Kanskje en film...* i VG den 30. mars 1948.
2. ↑  *Norsk fly savnet ved Møsvatn* i Aftenposten den 1. oktober 1947.
3. ↑  Reidar Lunde, *Saga: Trollfossen* i Aftenposten den 30. mars 1948.
4. ↑  Dette ifølge Wenche Foss i intervjuet *Tyvstarter filmfestivalen* i VG den 22. august 1993.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Trollfossen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Trollfossen* i Nasjonalbibliotekets filmografi Rediger på Wikidata

* (no) *Trollfossen* hos Filmfront Rediger på Wikidata
Allehelgensaften på en kirkegård i Polen.
**Allehelgensdag**, også kalt **helgemesse** og **aldermesse** (latin: *Festum Omnium Sanctorum*), er en helligdagsmarkering og fest for alle de helgener hvis navn ikke er kjent. 
Den kristne høytiden, som i moderne tid er første søndag i november, markeres ofte med levende lys på gravene til avdøde slektninger.

På primstaven er allehelgensdag markert den 1. november, med et kors eller et omvendt skip. Den feires samme dato i den katolske kirke og i enkelte angelsaksiske land. I ortodoks tradisjon feires allehelgensdag første søndag etter pinse. 

I Danmark-Norge ble dagen avskaffet som helligdag i 1771 ved festdagsreduksjonen av 1770. Etter dette ble dagen mange steder betraktet som en prikkedag, en «halv-helligdag» da tjenestefolket skulle ha fri og minst mulig skulle gjøres. I den norske kirke, markeres allehelgensdag første søndag i november.

Tradisjonen med å kle seg ut på halloween, som kommer av *All Hallows Eve* («Alle helgeners aften»), kan føres tilbake til den keltiske samhain.

Se også
-------

* Allehelgensaften
* De dødes dag

Referanser
----------

1. ↑  Hallvard M. Hoftun (1981). *Suldal kultursoge. Gamle Suldal*. Suldal kommune. s. 226-227.
2. ↑  «Den norske kirkes info om allehelgensdag». Besøkt 2. november 2022.

| * v
* d
* r
Helligdager i Norge |
| --- |
| Helligdager | Søndager • Første nyttårsdag (1. januar) • Skjærtorsdag • Langfredag • Første påskedag • Andre påskedag • Kristi himmelfartsdag • Første pinsedag • Andre pinsedag • Første juledag • Andre juledag |  |
| Helligdager frem til 1770 | Tredje påskedag • Tredje pinsedag • Tredje juledag • Helligtrekongersdag • Kyndelsmesse • Maria budskapsdag • Sankthans • Maria besøkelsesdag/syftesok • Mikkelsmess • Allehelgensdag |
| Helligdag til 1950 | Bots- og bededag |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Wishmaster: The Prophecy Fulfilled** er en skrekkfilm produsert i 2002. regissert av Chris Angel. Filmen ble sluppet direkte på video.

Hovedrollene ble spilt av blant andre Michael Trucco, Tara Spencer-Nairn, og Jason Thompson. Dette var den fjerde og siste filmen i Wishmaster-serien, etter Wishmaster 2: Evil Never Dies fra 1999, og Wishmaster 3: Beyond the Gates of Hell fra 2001.

Handling
--------

I likhet med de forrige filmene fra Wishmaster-serien blir en ond sjel kalt Djinn løslat fra hans fengsel, og går deretter rundt på jorden og innfrir tre ønsker til personen som vekket ham. Etter dette kan Djinn komme seg løs fra Helvete, og la ham ta kontroll over hele jorden. Sam og hans kjæreste Lisa har nettopp flyttet sammen, når han blir utsatt for en forferdelig ulykke som gjør ham varig handicappet. På grunn av hans tilstand får Sam problemer i forhold til Lisa, blant annet fordi de ikke lenger kan ha sex, og han mistenker at Lisa har en affære med advokaten Steven.

Steven får snart med seg problemene i forholdet mellom Sam og Lisa, og tilbyr Lisa en juvel han fant gjemt i et gammelt skrivebord. Men det Steven ikke vet, er at en Djinn befinner seg inni juvelen. Lisa vekker Djinn uten å vite det, og Djinn dreper i det skjulte Steven, og tar hans form. Djinn / Steven begynner deretter å gjøre romantiske fremskritt ovenfor Lisa, for å narre henne til å komme med flere ønsker. 

En engel dukker opp og forsøker å drepe Lisa, og dermed hindre at det tredje ønsket blir gitt til henne - noe som vil føre til frigjøring av hele Djinn, og et påfølgende armageddon på jorden. Engelen og Djinn slåss, med Djinn vinner til slutt kampen, og dreper engelen. Djinn forsøker deretter å få Lisa til å komme med hennes tredje og siste ønske.

Rolleliste
----------

* Tara Spencer-Nairn som Lisa Burnley
* Michael Trucco som Steven Verdel
* Jason Thompson som Sam
* John Novak som The Dijnn
* Victor Webster som Hunter
* John Benjamin Martin som Douglas Hollister
* Kimberly Huie som Tracy
* Mariam Bernstein som Jennifer.
* Jennifer Pudavick som en servitør

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Wishmaster: The Prophecy Fulfilled* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
*For den franske artisten Cali, se Cali (sanger)*

Utsikt over Cali
Calis beliggenhet i Colombia
**Cali** (egentlig **Santiago de Cali**) er en by i den vestlige delen av Colombia. Den er hovedstad i departementet Valle del Cauca. Byen har et innbyggertall på cirka 2 158 107 (pr. 2008), og er med det landets tredje største by.

Byen ble grunnlagt av Sebastián de Belalcázar den 25. juli 1536. Navnet er fra indianerspråket quechua.

Cali er en av Colombias viktigste industri- og handelsbyer. Internasjonalt er imidlertid byen mest kjent for Cali-kartellet, et ledende narkotikasyndikat for produksjon og distribusjon av kokain.

Byen og storbyområdet
---------------------

Cali er Colombias tredje største by, og hadde 2 158 107 innbyggere i 2008. I hele kommunen, med et areal på 564 km², var det totalt 2 194 695 innbyggere.

Storbyområdet *Área Metropolitana de Cali* hadde i 2008 totalt 2 761 179 innbyggere og et areal på 1 957 km². Området består foruten Cali av kommunene Candelaria, Jamundí, Palmira og Yumbo.

Kultur
------

Skulpturen «El Gato del Río» («Elvekatten») har blitt kjent monument i Cali.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. 1 2  Departamento Administrativo Nacional de Estadística. Proyecciones de población municipales por área, 2005-2009, a junio 30. (**excelfil**)

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cali – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Cali – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Niels Petersen Juul** (født 1750 i Danmark, død 1808 i Fredrikshald) var en norsk offiser og fungerende kommandant ved Fredriksten festning.

Juul ble kadett allerede i 1760. I 1787 ble han beordret som premierløytnant ved Danske Livrægiment til Fods, deretter forfremmet til kompanisjef ved Onsøske compagnie av 1. Smaalenske Nationale Infanterie-rægiment. I 1801 ble han major og kommandant for 2. Nationale Batallion af Søndenfieldske Infanterie-rægiment. I 1805 ble han oberstløytnant og nestkommanderende ved Fredriksten. Øverstkommanderende, prins Christian August, var formelt også sjef for festningen, men i hans fravær – som kunne strekke seg over lange perioder ‒ var det Juul som var kommandant på festningen.

Under krigen i 1808, da den svenske venstre fløy rykket inn i Enningdal, fikk Juul ordre av Christian August å organisere et motangrep. Juul var da for syk til å lede troppene på egen hånd, men han planla et dristig angrep som ble utført under ledelse av kaptein Arild Christopher Huitfeldt. De norske soldatene overrasket den svenske hovedstyrken i angrepet mot Prestebakke kirke, og slo svenskene helt ut. 

Som belønning for det vellykkede angrepet ble Juul forfremmet til oberst og tildelt Dannebrogordenen, men han var allerede da dødssyk, og døde senere samme høst.

Referanser
----------

1. ↑  Forstrøm, O. (1990). *Fredrikshald i 250 aar*. Henr. Køhn. s. 190. ISBN 8299213703.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Allemannsland*** er det 13. albumet av Bjørn Eidsvåg, utgitt i 1993. Det inneholder ti sanger. Alle tekster og melodier er av Eidsvåg, med unntak av teksten til «Ein fin liten blome», som er av Anders Hovden. Plata ble spilt inn i Kampen kirke 21. – 28. august 1993. Eidsvåg beskriver platen på nettstedet sitt som den varmeste han har laget så langt i sin karriere. Tittelen spiller på at avmakt og håpløshet gjør at mange har en følelse av å befinne seg i ingenmannsland i dagens samfunn – for Eidsvåg er dette Allemannsland. I tillegg til tittelen «Eg komme» som ble mye spilt, er også «I en natt» en sang som i ettertid har blitt brukt av mange andre artister, spesielt på juleplater. Sporet «Velsignelsen» bygger på «Bønn for kjærlighet fra hans første album Inn for landing fra 1976.

Sporliste
---------

1. «Eg komme»
2. «Tilgi meg»
3. «Shalala»
4. «I ditt navn»
5. «Kjeften går»
6. «Ein fin liten blome»
7. «Sånn som oss»
8. «Se i nåde til oss»
9. «Hvis du ber meg»
10. «I en natt»
11. «Velsignelsen»

Andre medvirkende
-----------------

* Eivind Aarset, Børge Petersen-Øverleir – gitarer
* Geir Holmsen, Bjørn Kjellemyr – bass
* Per Tveit, Per Kolstad – tangenter
* Ottar Nesje – trommer, perkusjon
* Ole Petter Berger – trekkspill
* Bendik Hofseth – saksofon
* Odd Hannisdal – fiolin
* Morten Hannisdal – cello
* Kor: Kammerkorzettet
* Plateinnspilling: Kampen Kirke 21-28. august
* Mobilstudio: Ingar Helgesen, Mixet i Studio 1, Oslo
* Produsent: Håkon Iversen
* Coverdesign: Arne Nøst/ Millimeterpress
* Foto: Nils Viik

Utgivelser
----------

* 1993 CD/MC Norske Plateproduksjon IDCD38

Kilder
------

*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Allemannsland* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *Allemannsland* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *Allemannsland* på Spotify Rediger på Wikidata

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
"Tollergården" i Tollbugt. 12.
**Niels Toller den eldre** (1592 – 8. januar 1642) var en kjøpmann av dansk opprinnelse, som ble en av de rikeste i Oslo.

Slekt
-----

Niels Toller var født i Haderslev i Sønderjylland på Danmark. Han først kom til Norge i 1620 og begynte kjapt å sette i gang forretninger og ble borger i 1621. Etter den store bybrannen i 1624, beordret kong Christian IV byen flyttet nærmere Akershus Slott og ga den byen navnet Christiania.

Virke
-----

Niels Toller fikk monopol på handel i gamle Oslo, og hadde fordelaktige avtaler med kongens sager langs Akerselva. Han drev etter hvert innen shipping og eksport av trær, samt eide 2 av de 32 andeler i Kongsberg Sølvverk, som var verdt mye. Niels eide Oslo Ladegård og fra 1629 var han ordfører (eller rådmann) i Christiania.

I 1637 lot han oppføre det som ble kalt "Tollergaarden" i Tollbugata 12. Han ga i 1929 navn til Nils Tollers vei (Oslo).

Efterkommere
------------

Som sønn av amtsskriver og toller Niels Toller (1566–96) og Margrethe Johansdatter Schnell (Haderslev 15. juni 1574–1. mai 1647) (hvis mor var Anna Reimers; og som ble gift 2. gang den 19. juli 1602 i Haderslev med Carsten Mechlenburg [o. 1565 Flensburg-16. juli 1618 Haderslev], med hvem hun fikk sønnen Willum Mechlenburg) ble han gift i 1623 med Karen Davidsdatter Lucht (ca. 1596–1649, begr. den 14. jan.), som ble gift 2. gang med Georg Reichwein (1593–1667). Hun var en datter av toller i Helsingør, David Hansen Lucht (født i 1572) og Sophie Hansen. Og med henne ble Niels Toller den eldre far til bl.a. Jens Toller Rosenheim (1636-90 Dublin) og Niels Toller d.y. (ca. 1624–76), som var assessor i *Overhoffretten*, den høyeste domstol i Norge fra 1667 til 1797, og som ble gift med Kirsten Andersdatter Tonsberg (1637-1701), datter av borgermester i Tønsberg 1638-63 Anders Madsen og mor til Karen Toller (1662–1742), som slik var et av Niels Toller «den eldres» barnebarn (sønnedatter).

Referanser
----------

1. ↑  *Niels Toller den eldre* (lokalhistoriewiki.no)
2. ↑  Sprauten, Knut. «Niels Toller D. E.». I Helle, Knut. *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Oslo: Kunnskapsforlaget.
3. ↑  Joachim Moxon, Tollbugata 12/Tollergården, blogginnlegg den 6. august 2017.
4. ↑  Godal, Anne Marit (red.). «Niels Toller». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Oslo: Norsk nettleksikon.
5. ↑  Niels Toller den yngre (lokalhistoriewiki.no)
6. ↑  *Oslo ladegård* (lokalhistoriewiki.no)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook
 |
***Wolves of Kultur*** er en amerikansk stumfilm-føljetong fra 1918, regissert av Joseph A. Golden. Føljetongen består av 15 filmer. Deler av den er antatt tapt.

Handling
--------

Onkelen til Alice Grayson har utviklet en ny trådløs torpedo, som kan kontrolleres via radio. Men etter at han har kunngjort oppfinnelsen sin til en rekke av kollegaene sin, blir han myrdet av to av dem. De stjeler også tegningene og en prototyp av torpedoen, og legger planer for å selge begge deler til høystbydende.

Når Alice oppdager identiteten til disse kjeltringene, forsøker hun - med hjelp fra kjæresten sin Bob Moore - desperat å få tak i planene igjen - før noen fiendtlige nasjoner rekker å få tak i torpedoen og ta i bruk våpenet mot noen amerikanske skip.

Skuespillere
------------

* Leah Baird som Alice Grayson
* Charles Hutchison som Bob Moore
* Sheldon Lewis som Roger Barclay
* Betty Howe som Helen Moore
* Edmund D'Alby som Mario Zaremba
* Mary Hull som Marie Zaremba
* Austin Webb som Henry Hartman

Referanser
----------

1. ↑  Wolves of Kultur
2. ↑  American Film Institute. *The American Film Institute Catalog of Motion Pictures Produced in ... Part 1*
3. ↑  «Silent Era : Progressive Silent Film List». *www.silentera.com*. Besøkt 21. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Wolves of Kultur* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Wolves of Kultur* på Silent Era Rediger på Wikidata
Allemande. Ca 1769.
«Alman» av William Byrd fra Fitzwilliam Virginal Book
**Allemande** (også *allemanda*, *almain(e)*, *alman(d)*; fransk for «tysk») var en danseform som fra 1500-tallet var populær i Frankrike, delvis også i Spania og England, og som ble et standardelement (som instrumentalstykke) i barokkmusikkens klassiske suiteform.

Som dans var allemanden todelt, den første delen, fordansen, gikk vanligvis i langsom 4/4-takt, andre del (etterdansen) i hurtig tredelt takt. Det antas at dansen har opphav i tyske folkedanser, men dette er ikke dokumentert. Opprinnelsen til fordansen ligger sannsynligvis i middelalderens ringdanser. Illustrasjonen viser et eksempel på armbevegelser under etterdansen. Slike bevegelser med armene brukes også i ländler, en folkedansform som er vanlig i tysktalende områder.

Sammen med danseformene courante, sarabande og gigue ble allemanden senere en fast bestanddel i barokkmusikkens klassiske suiteform. Den instrumentalmusikalske formen var helt forskjellig fra danseformen, for eksempel skrev Johann Mattheson at *«en allemande til å danse etter og en som skal spilles er like ulike som himmel og jord…»* 
Instrumentale allemander er mer ornamenterte, harmonirike og synkoperte. Stemmene kan veksle mellom de ulike stemmetrinnene, og stykket kan inneholde pauser. Til forskjell fra danseformens 4 + 4 takter kan instrumentalsatsene ha 8 + 8 eller 8 + 10 eller 8 + 8 + 8 takter.

Litteratur
----------

* Andreas Falk: *Tanzsätze in der Lautenmusik*. Del 1: «Die Allemande» i *Gitarre + Laute.* 19, 1997, 1, ISSN 0172-9683, s. 15–21.

Referanser og noter
-------------------

1. ↑  *Eine Allemande zum Tanzen und eine zum Spielen sind wie Himmel und Erden unterschieden…*, Johann Mattheson, *Das beschützte Orchester*, Hamburg 1717, s. 138

Eksterne lenker
---------------

* «Allemande» i engelsk Wiktionary
* «Allemande» i *1911 Encyclopædia Britannica*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Österreichisches Musiklexikon **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Thor Solbergs Loening Air Yacht "Leiv Ericson" nå på Norsk Teknisk Museum
**Grover Cleveland Loening** (født 12. september 1888 i Bremen i Tyskland, død 29. februar 1976 i Florida) var en tysk-amerikansk flykonstruktør og forfatter. 

Loenings far var amerikansk konsul i Tyskland. Dette åpnet muligheten for ham til å reise til USA for høyere studier. Han ble uteksaminert fra Columbia University i 1908. Samme år så han sitt første fly under en flyoppvisning og kort tid senere dannet han universitetets flyklubb, *Columbia University Aero Club* blant studenter og lærere. Hans flyinteresse førte til at han studerte aerodynamik ved Columbia University. Da han avla eksamen i 1911 var han den første som la fram et arbeide om aerodynamik ved noe universitet i USA.[]

Efter sin utdannelse fikk han ansettelse ved en liten flyfabrikk, *Queen Aeroplane Company* i New York som bygde på lisens kopier av Blériot XI. I 1912 konstruerte og bygde han sin første flybåt. Han ble ansatt hos Orville Wright i 1913 som hans assistent og sjef for Wrightfabrikken i Dayton. I 1914 ble han sjef for den tekniske avdelingen for flystudier ved US Armys Aviation Section i San Diego.

Han startet sin egen flyfabrikk i 1917 for å bygge små fly som kunne starte fra slagskip og jagerfy for US Navys regning, samt et jagerfly for US Army. Hans bedrift Loening Aeronautical Engineering Corporation ble slått sammen med Keystone Aircraft i 1928 og bedriften ble en del av Curtiss-Wrights flyfabrikker. 

Da Første verdenskrigen sluttet konstruerte han en femseters endekker, flybåten Flying Yacht, den var forsynt med en Libertymotor og satte mange rekorder for flybåter etter lanseringen. For framgangen med flybåten fikk han i 1921 årets Collier-trofé. Hans neste større framgang kom med sjøflyet Loening Amphibian som var forsynt med opptrekbart understell. Fem eksemplarer av denne typen ble brukt US Army for arméens Pan-amerikanske propagandaflyvning 1926.

I 1928 startet han Grover Loening Aircraft Company, som bygde eksperimentfly. Dessuten ble han brukt som konsulent i flytekniske spørsmål av Chase Bank, Fairchild Aircraft, Grumman Aircraft og Curtiss-Wright. Han var også styremedlem i Pan American Airways.

I 1937 ble han utnevnt til sjef for det statlige organet *National Advisory Committee on aeronautics*, og under andre verdenskrig var han med i ledelsen for War Production Board. Dessuten hjalp han til med konstruksjonen av transportfly og logistikken rundt flybygging.

Bibliografi
-----------

* *Monoplanes and Biplanes* 1915
* *Military Aeroplanes*
* *Takeoff Into Greatness*

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6sb620h, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   commencement.miami.edu[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Foto og tekniske detaljer av et Loening amfibiefly

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** National Aviation Hall of Fame
 |
**From First to Last** (stundom forkortet til **FFTL**) er en amerikansk gruppe fra Orlando i Florida. Musikken har blitt karakterisert som post-hardcore.

From First to Last startet som et skoleband med pønkemusikk som kalte seg for First Too Last, dannet av den nåværende gitaristen Matt Good. Senere kom Travis Richter også på gitar. Kort tid deretter ble Joey Antillion (bass) og Derek Bloom (trommer) med i gruppen. På den tiden da de spilte inn sin første plate, EP-en *Aesthetic* var også vokalisten Phillip Reardon med i gruppen. 

Platen *Aesthetic EP* ble gitt ut i 2004, og deres første hele album, *Dear Diary, My Teen Angst Has a Bodycount*, ble gitt ut samme år på Epitaph Records og 21. mars 2006 kom albumet *Heroine*.

From First To Last er nå oppløst, Sonny Moore, FFTLs vokalist trakk seg fra gruppen, og de gjenværende medlemmene ble enige om å starte på nytt med ny vokalist.

Eksterne lenker
---------------

* (en) From First To Last på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) From First To Last på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Wolterdorfer Straßenbahn** er et transportselskap som driver trikkelinjen fra S-Bahn-stasjonen Rahnsdorf som ligger i bydelen Köpenick i Berlin, og til Woltersdorfer Schleuse som ligger i Landkreis Oder-Spree. Linjen har nummer 87 i Berlin-Brandenburg og den er normalsporet (1435 mm). Fra Rahnsdorf er det gode forbindelser til Berlin over Ostkreuz. Selskapet bygget linjen og har trafikkert den siden 1913 og trikken er fortsatt et meget benyttet kollektivtilbud.

Fra Woltersdorfer Schleuse går linjen vestover gjennom landsbyen over Thälmannplatz der det er trikkestall og kontorer. Videre følger den Berliner straße som slutter ved Berliner Stadtforst. Gjennom denne skogen er linjen uten stoppesteder på to kilometer og det gjør at den 5,6 kilometer lange strekningen kan tilbakelegges 16 minutter. På den mest trafikkerte strekningen, mellom Berliner straße og Rahnsdorf, kjøres det ti minutters frekvens i rushtidene, mens resten av strekningen har 20 minutters frekvens slik hele banen har utenfor rushet.

Woltersdorfer Straßenbahn benytter gammelt, men velholdt materiell av Gotha-typen, bygget i årene 1959-61. En av de fire første motorvognene fra 1913 er beholdt og pusset opp som veterantrikk.

Litteratur
----------

* Ernst, Ernst und Pachutzki, Die Woltersdorfer Straßenbahn, ISBN 978-3837026689.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Janne Julsrud** (født 28. mai 1947 i Oslo) er en norsk diplomat.

Hun studerte til Bachelor of Business Administration i 1978 ved Bernard Baruch College på Manhattan, og en Master of Business Administration 1979 ved University of Wisconsin i Madison. Så fikk hun i 1982 jobb i Finans- og tolldepartementet og var førstekonsulent frem til hun i 1984 ble forfremmet til byråsjef. I 1989 ble hun beordret til Norges ambassade i Washington som ambassaderåd (nestsjef) og skipsfartsråd. Hun var generalkonsul i Hongkong og Macao 1994–1997 og representerte Norge i seremoniene til suverenitetsskiftet. Hun var avdelingsdirektør 1997–2000, generalkonsul i San Francisco 2000–2003 og leder i stiftelsen som i 2002 besørget salget av sjømannssenteret «Norway House». Hun var seniorrådgiver 2003–2007, ambassadør til Norges ambassade i Singapore 2007–2012 og siden det sjef ved Norges ambassade i Buenos Aires med sideakkreditering til La Paz i Bolivia.

Referanser
----------

1. ↑  Sten Lundbo, Janne Julsrud i Store norske leksikon.
2. ↑  H. E. Ms. Janne Julsrud Arkivert 21. oktober 2013 hos Wayback Machine. fra det singaporske utdanningsdepartementet.
3. ↑  Utvalg og komiteer hun har sittet i siden 1980 Arkivert 21. oktober 2013 hos Wayback Machine..

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Andrew Morgan** (født 1942 i Somerset i England) er en regissør.

Morgan ble utdannet ved RADA og jobbet på Theatre Royal i York. Han ble deretter ansatt i BBC hvor han jobbet seg opp til produksjonsassistent. I 1970-årene tok han BBCs regissørkurs og noen av de første seriene han jobbet med var *Softly, Softly* og *Secret Army*. I 1980-årene regisserte han flere episoder av blant annet *King's Royal*, *One by One* og *Knights of God*. I 1987 ble han tilbudt å regissere den fire episoder lange historien *Time and the Rani* for TV-serien *Doctor Who*. Han deltok da i utvelgelsen av Sylvester McCoy som den sjuende skuespilleren til å spille hovedrollen i serien. Året etter regisserte han også historien *Remembrance of the Daleks* for samme serie.

Morgan startet deretter et produksjonsselskap med Julian Fellowes og de laget serien *Little Sir Nicholas*, som ble vist i 1990. I 1990-årene regisserte Morgan blant annet episoder av *Casualty*, *EastEnders* og *Knight School*. Han har også jobbet en del i Luxemburg og Tyskland. I 2000-årene har Morgan jobbet på *Urban Gothic* og han har regissert flere episoder av *Med hjartet på rette staden*.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Movie Database[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.rada.ac.uk[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  
Peter Griffiths (5. mai 1999). «Intervju med Andrew Morgan». *Doctor Who Magazine* **(engelsk)** (277): 46–50.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andrew Morgan på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Morgan på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Andrew Morgan hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Morgan og McAuliffe (1985)
**Lærer i verdensrommet** er et program i regi av NASA for å gi ikke-profesjonelle astronauter en mulighet til å komme ut i verdensrommet. Programmet «Lærer i verdensrommet» skulle etterfølges av et tilsvarende journalist i verdensrommet.

I programmet for lærere ble Christa McAuliffe og Barbara Morgan utvalgt. McAuliffe var førstekandidat og Morgan hennes reserve.

Programmet fikk et dramatisk tilbakeslag da romferga Challenger eksploderte i 1986 og McAulife omkom.

Programmet skulle forsøkes på nytt etter årtusenskiftet. Morgan ble valgt ut av NASA som romfartslærer i en spesiell romlærergruppe som skal gjennomgå den samme astronaututdanningen som andre astronauter. Sean O'Keefe, NASAs toppsjef kunngjorde 12. desember 2002 at Barbara Morgan skulle få gjennomføre sin ferd i november 2003 med STS-118 til den internasjonale romstasjonen.

Også dette gikk i vasken når romferga Columbia forulykket på vei ned til jorda 1. februar 2003. 

Nå er Morgan på ny klar for en tur til verdensrommet i romfergeferd nummer STS-118, som etter planen skal foretas fra 7. august 2007.
**Aksjetrader** er en person eller bedrift som kjøper og selger aksjer i hovedsak basert på andre faktorer enn fundamentale verdier, med hensikt å bevare prinsipalen (den opprinnelige kapitalen) og sikre en gevinst.[]

Aksjetradere er de tradere som handler i aksjer. Det finnes forskjellige typer aksjehandlere. En måte å kategorisere på er ved tidsperioden en posisjon normalt holdes. I økende lengde vil man da kategorisere som følger:

* Scalper (daghandler)
* Daghandler (en:daytrader)
* Swing-trader (intradag) – vedkommende er en daghandler
* Swing-trader (interdag)
* Posisjons-trader (gjerne over flere uker eller måneder)
* Investor (basert på fundamental-verdier)

Tilsvarende aksjetradere finnes det tradere av obligasjoner og andre finansinstrumenter.

Referanser
----------

1. ↑  Solan, Adam Leitzes and Josh (6. desember 2000). «How Day Traders Survive». *Forbes*. Besøkt 14. desember 2016.
2. ↑  «Swing Trading». *www.paretosec.no*. Arkivert fra originalen 20. desember 2016. Besøkt 14. desember 2016.
**Andrew Cowper Lawson** (født 25. juli 1861 i Anstruther, Skottland, død 16. juni 1952) var professor i geologi ved University of California i Berkeley, USA.

Han var redaktør for 1908-reporten om 1906 San Francisco Earthquake som ble kjent som "Lawson Report". Han var også den første til å identifisere navnet San Andreas Fault i 1895, og etter 1906-skjelvet den første til å tegne opp hele lengden til the San Andreas-forkastningen som tidligere bare var blitt omtalt i San Francisco Bay Area.

Han flyttet til Hamilton, Canada med foreldrene da han var seks år. I 1883 mottok han sin B.A. degree i naturfag ved University of Toronto. Hane arbeidet for Geological Survey of Canada mens han tok universitetsgradene sine. Han tok M.A. fra University of Toronto i 1885 og Ph.D. fra Johns Hopkins University i 1888.

I 1890 forlot han Geological Survey of Canada for å arbeide som geologisk konsulent i Vancouver i Canada. I oktober samme år tok han en stilling som Assistant Professor of Mineralogy and Geology ved University of California i Berkeley. Han ble full professor i 1892 og Professor Emeritus fra 1928 til sin død i 1952.

Professor Lawson var geologisk konsulent for byggingen av Golden Gate Bridge i 1930-årene.

Hans hjem i La Loma Park området av Berkeley Hills i Berkeley, California, nå kjent som «Lawson House», var konstruert for ham av den anerkjente arkitekten Bernard Maybeck for å tåle jordskjelv. Huset er i dag et lokalt landemerke.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6zk6bb8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   cwrc.ca, besøkt 17. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.geosociety.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* UC Berkeley – Lawson Biography
* The Lawson House
* Exploratorium on Lawson
* Discoverer of the San Andreas Fault
* Great Scots: Lawson

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Gazetteer for Scotland **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |