recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Absaroka range sett fra I-90 ca 5-10 miles vest for Livingston i Montana.
Absaroka Range fargelagt rødt
**Absaroka Range** er et 240 km langt og opptil 80 km bredt fjellparti i Rocky Mountains. Det ligger i de amerikanske delstatene Wyoming og Montana og utgjør østgrense for Yellowstone Nasjonalpark. Det høyeste punkt er den 4008 meter høye Francs Peak.

Mesteparten av fjellpartiet er i vernede områder; ved siden av Yellowstone Nasjonalpark er det Absaroka-Beartooth Wilderness, North Absaroka Wilderness, Teton Wilderness og Washakie Wilderness.

I istidene var det isbreer ut fra Absaroka Range, og over det hele Yellowstone på det is. Isbreene satte et tydelig preg på naturformasjonene på Yellowstone-platået og den i sør tilgrensende dalen Jackson Hole.

Fjellene er oppkalt etter absarokeeindianerne.

Litteratur
----------

* Alf Alderson, Cameron Wilson, Christian Williams: *The Rocky Mountains*. Rough Guides 2002, ISBN 9781858288543

Referanser
----------

1. ↑  Robert B. Smith, Lee J. Siegel: *Windows into the Earth – The Geologic Story of Yellowstone and Grand Teton National Parks*. Oxford University Press, 2000, ISBN 0-19-510596-6, Seiten 111–131

Eksterne lenker
---------------

* (en) Absaroka Range – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Absaroka Range i summitpost.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Larve av grått neslefly *Abrostola tripartita* angrepet av taggbreitege, *Picromerus bidens*
**Grått neslefly** (*Abrostola tripartita*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er funnet nord til Nord-Trøndelag i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 32 – 35 mm), grått nattfly. Forkroppen (thorax) er grå med svarte streker. I framkanten er det en tegning som sett forfra ligner et par briller, bak denne et par av høyt oppstående skjellbørster. **Forvingen** er brunlig grå, midtfeltet noe mørkere. Midtfeltet er avgrenset av kraftige, svarte mellomlinjer med brunlige skyggelinjer som går langs dem. Den indre mellomlinjen er jevnt buet, den ytre nesten rett bortsett fra en liten bue ved framkanten. Ringmerket er stort, svartkantet og 8-tallsformet, nyremerket mindre og svartkantet. I vingespissen er det en svart flekk som blir gjennomskåret av en smal, lys bølgelinje. **Bakvingen** er grå, lysere ved roten. Larven er naken, lysgrønn med lyse tegninger.

 vanlig neslefly sett forfra

Levevis
-------

Arten har larver som lever på brennesle (*Urtica dioica*) og arten kan finnes der denne vokser. Arten overvintrer som puppe. De voksne sommerfuglene har en utstrakt flygetid mellom mai og august.

Utbredelse
----------

Den er utbredt over det meste av Europa og videre østover til Stillehavet i Øst-Sibir. I Norge er den vanlig nord til Nord-Trøndelag.

Referanser
----------

1. 1 2  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 23. juli 2020. Besøkt 23. juli 2020.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Norges sommerfugler, vanlig neslefly
* *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* *Abrostola tripartita* på UK moths

Eksterne lenker
---------------

* (en) *vanlig neslefly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *vanlig neslefly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *vanlig neslefly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *vanlig neslefly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *vanlig neslefly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *vanlig neslefly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Abrostola tripartita* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Abrostola tripartita* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
**Tom Christian Pape** (født 23. juli 1950) er en tidligere norsk politiker (Ap). Han satt i bystyret i Oslo fra 1995 til 2007.

Pape har en mag. art.-grad i sosiologi fra Universitetet i Oslo. Han har siden arbeidet blant annet i Norsk Regnesentral og i FAFO.

Pape har hatt en lang rekke verv opp igjennom karrièren. Han var leder for Grünerløkka Arbeiderparti i perioden 1989-92 og styremedlem i Oslo Arbeiderparti 1992-98, og har i tillegg vært leder av helse- og sosialkomiteen i Oslo bystyre. Andre verv Pape har hatt inkluderer styreplass i OBOS 1988-95. Etter at den politiske karrièren til Pape tok slutt ble han styremedlem i Undervisningsbygg i 2007.

Pape fikk i 2005 stor oppmerksomhet i forbindelse med sin rolle i bystyrevedtaket om plasseringen av den nye amerikanske ambassaden. Denne saken var et politisk stridstema i Oslo Arbeiderparti, der partiet var delt i to fraksjoner. Bystyregruppen og Rune Gerhardsen gikk inn for at ambassaden skulle flyttes til Huseby, mens fylkesstyret og Jan Bøhler ikke ønsket dette. Pape var den eneste i Arbeiderpartiets bystyregruppe som gikk imot styrevedtaket til Oslo Ap, noe som (sammen med Ane Willumsens brudd med Venstre) såvidt sikret flertall for Huseby i bystyret, 30-29. Pape ble etter dette ikke renominert til bystyret.

Referanser
----------

1. ↑  «Ambassade-vedtak splitter Oslo Ap». Dagsavisen. 9. desember 2005. Besøkt 19. oktober 2007. [*død lenke*]
2. ↑  «Fikk sjokk av flyttevedtak». Nettavisen. 8. desember 2005. Besøkt 19. oktober 2007. [*død lenke*]
**Trykk på forespørsel** (engelsk: *print on demand*, POD) er en forlags- eller trykketeknologi hvor en trykksak blir produsert ved etterspørsel, ikke i en bestemt opplag på x antall kopier på forhånd. Det som først og fremst kjennetegner *Trykk på forespørsel* er at kunden først bestiller trykksaken og deretter blir den framstilt. Norske forlag som tilbyr *trykk på forespørsel* er blant annet Kolofon forlag, Licentia Forlag, K2Forlag og forlaget Pensumtjeneste. Det finnes mange kopibedrifter over hele Norge som leverer tjenester innenfor dette området.

*Trykk på forespørsel* med digitalteknologi brukes for å publisere bøker på bestilling til en fast pris per eksemplar, uavhengig av antallet på bestillingen. Digitalteknologi er ideelt egnet for utgivelse av små opplag av bøker og plakater (ofte ett enkelt eksemplar) etter behov. Selv om enhetskostnaden for hver enkelt bok som trykkes er høyere enn ved vanlig trykking, vil kostnadene likevel bli lavere for veldig lave opplag når de administrative utgifter tas i beregning. For tradisjonelle trykkeri er det vanskelig å konkurrere på pris på små opplag da startprisen ofte er høy, men til gjengjeld minsker prisen per det enkelte eksemplar drastisk jo høyere opplaget er.

Andre fordeler ved *trykk på forespørsel* vil være: 1) lagring av mange eksemplarer unngås, 2) de tekniske forberedelsene tar gjerne kortere tid og koster mindre enn ved tradisjonell trykking og 3) det er liten risiko for tap ved usolgte produkter. Disse fordelene reduserer risikoen knyttet til utgivelser av bøker og plakater og kan bidra til å gi forbrukerne et større utvalg. Ulempen ved den lavere risiko er riktignok at kvalitetskontrollen er tidvis mindre grundig enn ved forlagsutgivelser.

Kilder: K2Forlag.no
**Jegor Viktorovitsj Silin** (russisk: Егор Викторович Силин; født 25. juni 1988 i Isjim) er en russisk landeveissyklist.

Jegor Silin vant i 2005 en etappe i juniorrittet Giro di Basilicata. I sesongen 2006 ble han nummer to i Trofeo Città di Ivrea. I Trofeo Karlsberg oppnådde han en fjerdeplass sammenlagt og i Giro di Basilicata ble han nummer to sammenlagt. I 2007 ble Silin nummer to i det italienske endagsrittet Gara Ciclistica Milionaria og i 2008 vant han Gran Premio Città di Felino. I 2009 ble Silin nummer 3 både i det russiske mesterskapet og i U23-landeveisrittet i VM. Han ble i 2010 en del av det russiske laget Katjusja.

Meritter
--------

2008
Gran Premio Città di Felino
2009
Coppa della Pace
7. etappe, Girobio
3. etappe, Giro della Valle d'Aosta
2.-plass, Gran Premio Capodarco
2.-plass, Giro della Valle d'Aosta
3.-plass i det russiske nasjonale mesterskap
Bronse, U23-landeveisrittet under VM
2011
4. etappe, Jayco Herald Sun Tour

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Egor Silin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jegor Silin – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Jegor Silin – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Jegor Silin – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jegor Silin – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Jegor Silin – CycleBase Rediger på Wikidata

* (en) Jegor Silin – TheSports.org Rediger på Wikidata
*Denne artikkelen handler om trykknapper i klær. For å lese om enkle elektriske brytere, se det.*
En trykknapp består av to deler; hann-delen er utstyrt med en liten tapp, hunn-delen har en liten fordypning med en fjær som holder delene sammen. De løsnes med et lite rykk.
**Trykknapp** eller **trykklås** er et par skiver av metall som kan hektes sammen. De er festet til klær, vesker og liknende som lukke- og åpne-mekanisme i stedet for knapper med knappehull, glidelåser, borrelåser, hemper, lisser og annet. 

Den ene av de to skivene har en sirkulær tapp i midten, den andre med en fordypning hvor tappen passer inn. I denne fordypningen er det en liten fjær som sørger for at delene holdes sammen inntil de kan løsnes fra hverandre med et lite rykk. Trykknapper kan festes til klesplaggene ved hjelp av et spesielt verktøy og hamres på plass. Små trykknapper kan også syes på plass.

Trykknapper ble første patentert av den tyske oppfinner Heribert Bauer i 1885 som "Federknopf-Verschluss", en nyhet for å feste mens benklær. Andre har tillagt oppfinnelsen til en danske ved navn Bertel Sanders. 

Trykknapper brukes ofte i barnetøy fordi de er relativt lette å bruke for barn. I barnetøy som boblejakker og parkdresser er trykknappene nå ofte erstattet med borrelåser.

Se også
-------

* Knapp
* Borrelås

Referanser
----------

1. ↑  «Vor 120 Jahren: Heribert Bauer lässt den Druckknopf patentieren» **(tysk)**. Westdeutscher Rundfunk. 5. mars 2005. Besøkt 24. februar 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** LCCN
 |
**Jegor Petrovitsj Tolstoj** (født 19. juli 1802 i St. Petersburg, død 12. mars 1874) var en russisk greve, generalløytnant og senator.

Han var sønn av grev Pjotr Aleksandrovitsj Tolstoj.

Tolstoj fikk hjemmeundervisning og begynte i 1819 å tjenestegjøre ved Uglitsk-regimentet. Ble senere overført til Jegerskij-regimentet og ble adjutant hos general Aleksander von Neidgart. I 1826 deltok han i russisk-persisk krigen som adjutant hos generalmajor fyrst Aleksandr Sergejevitsj Mensjikov. I 1827 ble han adjutant hos keiser Nikolai I av Russland. Under Den russisk-tyrkiske krig (1828-1829) eksellerte han ved beleiring av Anapa festning, ble tildelt Sankt Georgsordenen og ble utnevnt til oberst. Under beleiring av Varna ble han såret. I 1831 deltok han i undertrykking av det polske opprøret og fikk Sankt Vladimirs orden for stormløpet mot Warszawa.

Fra 1835 var han embetsmann ved Innenriksdepartement til han tok avskjed i 1840. I april 1851 var han ansatt som guvernør i Kaluga og ble i 1854 overført til Taganrog som militær guvernør. Ledet Taganrogs forsvar under Beleiring av Taganrog. Han hadde denne stillingen inntil 1856 og under bombarderingen av byen 22. september 1855 deltok han i krigsoperasjoner mot fienden. Fra 31. august 1859 var han guvernør i Penza og to år senere ble han senator.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Helleristningene i Kvennavika ligger på vestsiden/Mosviksiden av sundet. 
**Skarnsundet** i Inderøy kommune forbinder Trondheimsfjorden med fjordens indre del: Beitstadfjorden. Skarnsundet er i alminnelighet isfritt selv om Beitstadfjorden kan være islagt om vinteren. Tidevannsstrømmen kan bli meget sterk.

På vestsiden av sundet ligger Fosenhalvøya med tidligere Mosvik kommune, Skavdalen naturreservat, Venneshamn og Framverran; på østsiden ligger Utøy med det gamle ferjeleiet Vangshylla, åsen Tittinghalla og Ørdalen naturreservat.

23. juni 2020 ble Skarnsudet marine verneområde opprettet. Det omfatter det meste av Skarnsundet og i tillegg arealer ca. 2 km ut i Beitstadfjorden og Trondheimsfjorden, totalt 18 km². Verneområdet ble opprettet for å ta vare på helheten i et strømrikt sund og en rik fauna med flere arter svamper og koraller. Sundet har på 37 meters dybde den grunneste kjente forekomsten av øyekorall i verden. Øyekorallen lever som regel på dyp fra 100 meter og nedover.

Skarnsundbrua over sundet er en del av 755Fylkesvei 755.

Referanser
----------

1. ↑  «Statens kartverk sjø, & Sjøkartverket. (2008). Den Norske los : B. 4 : Farvannsbeskrivelse Stad - Rørvik.» (PDF).
2. ↑  «Forskrift om vern av Skarnsundet marine verneområde».
3. ↑  «Norges geologiske undersøkelse (2014). Sensasjonelt korallfunn i Trondheimsfjorden.». Norges geologiske undersøkelse. 3. oktober 2014. Arkivert fra originalen 25. juli 2020. Besøkt 19. mars 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Skarnsundet med brua

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
***Jego zvali Robert*** (originaltittel: *Его звали Роберт*) er en sovjetisk film fra 1967, regissert av Ilja Olsjvanger.

Handling
--------

Forskeren Sergey Sergeevich (spilt av Oleg Strizhenov) lager en eksperimentell humanoid robot (også spilt av Oleg Strizhenov) som blir designet for å mestre den delen av verdensrommet som er utilgjengelig for mennesker. Roboten gir ham navnet Robert, og roboten ser på skaperen sin nærmest som en tvilling. Sergey Sergeevich bestemmer seg for å teste roboten i det menneskelige miljøet, og sender den på stevnemøte med bruden til en av hans ansatte Tatiana (spilt av Marianna Vertinskaya)

Men Robert blir snart forelsket i Tatiana, og oppfyller alle oppgavene han får med letthet - selv de mest latterlige og farlige oppgavene. Men roboten går etter hvert ut av kontroll, og forsvinner fra vitenskapsmennene. Risikoen for sosiale og tekniske konsekvenser er dermed overhengende. Forskere skynder seg for å finne roboten. I mellomtiden gir Tatiana roboten for mange menneskelige oppgaver, som den ikke klarer å oppfylle.

De elektronske kretsene inni roboten svikter på grunn av over-oppheting, og den blir ødelagt. Oppfinnerne av roboten finner endelig igjen Robert, og tar den med seg tilbake. Vitenskapsmennene forstår at det å bruke en robot til et slikt ukjent og uforutsigbart miljø som Verdensrommet er uegnet, og en mann forbereder seg på den samme reisen til verdensrommet.

Skuespillere
------------

* Oleg Strizhenov som Sergey Kuklin / Robert.
* Marianna Vertinskaya som Tanya.
* Mikhail Pugovkin som Knopkin.
* Vladimir Pobol som Gennady.
* Nina Mamaeva som Katyusha.
* Panteleimon Krymov som en maskinist
* Yuri Tolubeyev som en inspektør
* Marcel Marceau i en cameo
* Alexander Yarovoi som en frivillig.
* Igor Yefimov som Kuklins nabo.
* Alisa Freindlich som en sangerinne

Referanser
----------

1. ↑  Актеру Олегу Стриженову исполнилось 90 лет
2. ↑  ЕГО ЗВАЛИ РОБЕРТ

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jego zvali Robert* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Jego zvali Robert* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Skarragruvene** er et gruvefelt i Øvre Eiker.

Historie
--------

Gruvene var i drift under Kongsberg Sølvverk i årene 1769–1798 og ble drevet på sølv og til dels gull. I perioder var det opptil 100 som arbeidet her, og flere av dem har antagelig bodd i selve gruveområdet. Gruvene ble nedlagt på grunn av store underskudd. I løpet av 1800-tallet ble det gjort flere kortvarige forsøk på å gjenoppta driften.

Beskrivelse
-----------

Soluret ved Skarragruvene. Under står teksten "1783 var Her Giehiemeraad von Steemand den 4 Juni"
Gruveommrådet består av rundt 20 skjerp (dybde fra 2 til 116 meter) og to stoller (lengde 570 og 145 meter). Tuftene etter pukkverket er godt synlige, og den 100 meter lange vannrenna av stein er restaurert. Dessuten finnes tufter etter fem hestegjøpeler og fem sakkerhus (oppholdsrom for arbeiderne, kontor for stigeren/gruvesjefen og materiallager), samt smie, kullhus, sjeidehus(utskilling av malm) og krutthus. Et solur er hogd inn i fjellet sammen med to inskripsjoner, det finnes også inskripsjoner i vannkanten ved Dørsjø. Området skjøttes av Sølvverkets Venner/Skarragruvenes Venner, i samarbeid med Ormåsen skole. Kulturminneskilt ble satt opp høsten 2007.

Kilder
------

* Lokalhistoriewiki
* Eiker kommunes hjemmesider
* Hefte fra Norsk Bergverksmuseum
Pneumatisk meiselhammer.
En **trykkluftmaskin** bruker trykkluftenergi til å utføre en arbeidsoppgave. Trykkluft er komprimert luft. Ved bruk til håndmaskiner er 6 bars lufttrykk en generell norm, men kompressorer arbeider i et reguleringsområde som vanligvis er ca. 6-8 bar eller inntil 10 bar. Maksimalt arbeidstrykk for en maskin er vanligvis ca. 10 bar.

Pneumatiske maskiner brukes i forskjellige bransjer og til forskjellige arbeidsoppgaver. De utfører boring, meisling, sliping og andre typer arbeid. Maskinene har en luftmotor eller et stempelsystem. Kravet til luftkvalitet er avhengig av maskintypen. Trykkluft inneholder vanligvis partikler, olje, vann og vanndamp.

Til oppgaver som kan utføres med en elektrisk maskin gir det vesentlig lavere energikostnad. Virkningsgraden på tilført energi til en kompressor er vesentlig lavere enn ved bruk av elektriske motorer, men trykkluften gir andre fordeler og brukes derfor mye til enkelte typer arbeid.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Avtaledokument** (juridisk) er det papir som to parter underskriver på for å markere at de er blitt enige om en avtale. I alminnelighet er det ikke nødvendig i Norge at partene i en avtale gjør denne skriftlig eller skriver under på et dokument. Det finnes unntak i lovgivningen, f.eks. for kontraktsinngåelse etter regelverket for offentlige anskaffelser. Flere lover til beskyttelse av forbrukeres interesser, gir forbrukeren rett til å kreve at en avtale gjøres skriftlig.

I et avtaledokument tas gjerne inn partenes navn, en henvisning til en spesifikasjon av ytelsens/leveransens art og omfang, pris, leveringstid og dato for underskrift. Det kan også være tatt med bestemmelser om f.eks. andre frister, fremdriftsplan og dagmulkt, betalingsplan, sikkerhetsstillelse, tvisteløsning.

Bl.a. i entrepriseretten er det vanlig at kontrakter består av flere kontraktsdokumenter, bl.a. konkurransegrunnlag, tilbud og møtereferater. Disse dokumentene supplerer normalt avtaledokumentet og er opplistet der i prioritert rekkefølge. Dermed kan avtaledokumentet utgjøre bare noen få sider, mens kontraktsdokumentene samlet kan utgjøre flere ringpermer. Det finnes flere Norsk Standard (NS) med blanketter for avtaledokument mellom byggherre og entreprenør, rådgiver, prosjekterende, herunder arkitekt.
François Duval foretar en håndbrekksladd med hans Citroën Xsara WRC under Rallye Deutschland i 2007
**Håndbrekksladd** er en kjøreteknikk for å bevisst få en bil til å overstyre og sladde sidelengs, og kan brukes for å kjøre raskt gjennom en veldig trang sving eller for å foreta en sving som er mye krappere enn bilens svingdiameter.

Teknikk
-------

Føreren starter ved å bruke rattet for å overføre vekten til de utvendige dekkene, og deretter brukes håndbrekket til å låse bakhjulene slik at dee får mindre grep mot vegflaten. Med øving kan man plassere bilen presist ved å slippe håndbrekket og akselerere kjøretøyet. Teknikken brukes i noen former for motorsport, eksempelvis rally, autoslalom og drifting.

Noen sportsbiler, eksempelvis modeller fra en del britiske merker som MG og Triumph så sent som i de tidlige 1970-årene, hadde mulighet for å bli levert med såkalt *fly-off* -håndbrekk. På slike håndbrekk er skrallemekanisme deaktivert ved normal bruk slik at håndbrekket slutter å bremse med en gang man slipper hånden fra håndbrekket. Dersom man vil låse et håndbrekk må man aktivere en egen knapp, og virkemåten er dermed motsatt av et vanlig håndbrekk. *Fly-off* -håndbrekket gjør håndbrekksladd enklere ettersom det blir mindre risiko for uhell under sladding på grunn av at håndbrekket låses

På kjøretøy med bakhjulsdrift og manuell girkasse kjøretøy vil det også være nødvendig å betjene clutchpedalen for å hindre at håndbrekket kveler motoren.

Fysikk
------

Ved normal svinging følger bakhjulene etter forhjulene fordi motstanden mot bevegelse i fremoverretningen (hvor hjulene svinger) er betydelig mindre enn i sidelengs retning. Sistnevnte gir en sentripetalkraft det gjør at bakenden av bilen følger svingen. Når føreren låser bakhjulene med håndbrekket gir begge retninger samme motstand (kinetiske friksjon) slik at bakenden har en tendens til å bevege seg i den eksisterende retningen til vektoverføringen (på grunn av treghet) og dermed sklir ut.

Bruk
----

Håndbrekksladd er først og fremst en teknikk som brukes til å forsere krappe svinger i motorsport, men kan også brukes til for eksempel oppvisning ("stunt") eller biljakt. Et eksempel på et stunt kan være lukeparkering utført i en enkelt bevegelse ved hjelp av håndbrekket, og kan vise både bilens smidighet og førerens bilkontroll.

Selv om det å trekke i håndbrekket er den enkleste måten å starte en sladd på så er teknikken lite brukt i drifting fordi det medfører betydelig tap av fart ved utgangen av svingen. Sjåførene bruker derfor som regel bare håndbrekk for å komme seg rundt stramme 180-graders svinger som ellers ville krevd å rygge og snu bilen. Teknikken er mye brukt i rally.

Se også
-------

* Drifting
* Venstrebremsing

Referanser
----------

1. ↑  Heart, Brian John. *Kidnapping and Abduction: Minimizing the Threat and Lessons in Survival*. CRC Press. s. 87. ISBN 978-1-482-22815-1.
2. 1 2  Hornsey, David. *Race & Track Day Driving Techniques*. Veloce Publishing Ltd. s. 114. ISBN 978-1-845-84355-7.
Alpine GT4
**Alpine GT4** er en sportsbil i Alpine A110-serien produsert i 263 eksemplarer i perioden 1963 til 1969 av bilprodusenten Société des Automobiles Alpine i Dieppe i Frankrike. En ytterligere lisensiert produksjon (118 biler) ble også utført i Mexico under merkevaren Dinalpin, mellom 1965 og 1974.

Karosseri m.m. var av glassfiber støpt hos Chappe & Gessalin i Brie-Comte-Robert (avd. Seine et Marne) og ble boltet til en rørramme. Deretter ble bilen sendt til Alpines fabrikk i Dieppe hvor motor og drivverk ble montert. Som en referanse til dette samarbeidet finnes et C&G-skilt ved siden Alpines navneskilt foran i bagasjerommet.

GT4 gikk for å være en «sivilisert» kupéversjon av 110-serien. Selv om karosseriet var ganske lavt var det enklere å komme seg inn og ut av den enn i en A110 Berlinette, og når man satt bak rattet hadde man en førerposisjon mer lik en personbil. Under kjøring var den sportslig men aldri vanskelig å kontrollere. Designet var mindre aggressivt enn A110 Berlinette og antydet kanskje, etter datidens norm, en mer feminin eleganse enn maskulin kraft.

Kilder
------

* Huub Bouwmeester: «Alpine A110 GT4 - De kunst van het compromis», Alpine Revue nr. 61, 2007 (Nederlandsk)

Eksterne lenker
---------------

* Om bilen
Håndoverfres
En **håndoverfres** eller bare **overfres** er en variant av verktøyet fres som brukes til å frese ut (hule ut) et område på overflaten av et relativt hardt arbeidsstykke, som vanligvis er tre eller plast. Hovedanvendelsen av håndoverfreser er i trearbeid, og spesielt for å lage kommoder.

Håndoverfresens opprinnelige form er som et håndverktøy. Den er en spesialisert type av en høvel med en bredere grunnflate og et smalt blad som stikker ut ganske mye fra grunnflaten (som på engelsk gir den klengenavnet *old woman's tooth*, som kan oversettes til «gammel kvinnes tann»). I dag er elektroverktøyformen for håndoverfres, med en el-drevet spindel den mer vanlige. Selv om håndverktøyet har få fordeler framfor elektroverktøyet og foretrekkes av noen arbeidere, har det stort sett blitt erstattet av den moderne spindel-håndoverfresen, som var utformet for samme arbeid. Noen arbeidere regner det som det mest anvendelige enkeltverktøyet for trearbeid.

Se også
-------

* Fres
* Rettsliper

Noter
-----

1. ↑  Broun 1989

Referanser
----------

* Broun, Jeremy (1989). *The Incredible Router*. Lewes, East Sussex: Guild of Master Craftsman Publications. ISBN 0-946819-17-3.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Helga Haugland Byfuglien** (født 22. juni 1950 i Bergen) er en norsk luthersk teolog. Hun var biskop av Borg fra 2005 til 2011. Hun var preses i Bispemøtet i Den norske kirke fra 2010 til januar 2020, fra 2010 til 2011 som valgt preses og fra 2011 som fast preses.

Biografi
--------

Byfuglien var menighetsprest i Nidaros bispedømme fra 1978 til 1986 og i Ås prestegjeld i Borg fra 1986 til 1993. Fra 1993 til 1997 var Byfuglien stiftskapellan i Borg bispedømme. Hun var generalsekretær i Norges KFUK-KFUM da hun ble utnevnt til biskop i Borg av Kongen i statsråd den 23. september 2005. Hun ble vigslet og innsatt i embetet 11. desember 2005 i Fredrikstad domkirke. 

Fra 2. mai 2006 til 1. juni 2007 var Byfuglien medlem av det regjeringsoppnevnte utvalget som vurderte de kristne formålsparagrafene i skolen og barnehagen (det såkalte Bostad-utvalget).

På Bispemøtet 21. oktober 2010 ble hun valgt til preses for perioden fram til nyordningen med fast preses i Bispemøtet trådte i kraft i 2011. Etter utnevnelsen i statsråd 25. mars 2011, fortsatte Byfuglien som valgt preses inntil hun overtok det nye embetet som fast preses i oktober. Byfuglien ble innsatt i embetet som fast preses i Nidarosdomen 2. oktober 2011.

I januar 2020 ble Byfuglien utnevnt til kommandør av St. Olavs Orden «for sin fremragende samfunnsnyttige innsats».

Referanser
----------

1. ↑  «Skjeveslands etterfølges velges». Kirken.no. 20. oktober 2010. Besøkt 21. oktober 2010.
2. ↑  Byfuglien utnevnt til preses regjeringen.no
3. ↑  Haugland Byfuglien utnevnt til biskopenes faste leder Den norske kirke
4. ↑  Historisk da Byfuglien ble innsatt, *NRK*, 2. oktober 2011. Besøkt 2. oktober 2011.
5. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden». *www.kongehuset.no* **(norsk)**. Besøkt 27. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Byfuglien, Helga Haugland (2016), Anders Magnus, red. *Hanvold og teologien*, Dagsnytt atten 26. oktober 2016, Tlf fra Trondheim til Oslo: NRK,


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:***Nytt embete*** | **Preses i Bispemøtet**(2011–2020) | Etterfølger:**Olav Fykse Tveit** |
| Forgjenger:**Olav Skjevesland** | **Valgt preses i Bispemøtet**(2010–2011) | Etterfølger:***Verv utgår*** |
| Forgjenger:**Ole Christian Mælen Kvarme** | **Biskop i Borg**(2005–2011) | Etterfølger:**Atle Sommerfeldt** |
| Forrige mottaker:Arne Viste | **Vinner av Petter Dass-prisen**(2020) | Neste mottaker:NRK Morgenandakten |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Tata OneCAT, bildet tatt i 2007.
**Trykkluftbil** er et bilkjøretøy med trykkluft som drivkraft. Trykkluft eller komprimert luft pumpes inn i en trykklufttank i kjøretøyet som deretter tapper den for å drive en trykkluftmotor eller pneumatisk motor. Kjøretøyet kan dermed være helt forurensingsfritt, ettersom det kan bruke luft som drivstoff både ved påfylling og utslipp. Prinsippet bak trykkluftdrift har vært forstått i lang tid, og tatt i bruk i forskjellige bruksområder fra jernbanelokomotiv til maskindrevne verktøy.

Men for biltransport har selve konseptet vist seg upraktisk, slik at en kommersialisering ikke har blitt oppnådd tross gjentatte forsøk siden 1800-tallet. Dette skyldes trykkluftmotoren eller den pneumatiske motoren, som ofte er stempelmotor, der komprimert luft slippes inn. Trykkluften må være oppvarmet for å ekspandere, men vil raskt miste varmen i prosessen, og må dermed oppvarmes. Det er for lav energitetthet i trykkluft som er for lettpåvirkelig for temperatursvingninger ettersom varmen vil raskt går tapt. Dermed kan ikke trykkluftbilen oppnå samme energieffektivitet sammenlignet med andre biler med forskjellige drivkraftmetoder, fra batteristrøm til hydrogen.

Mange som har valgt å utvikle trykkluftdrevne biler har enten prøvd å løse varmeproblemet eller valgt hybridmotorkonseptet ved å ha forbrenningsmotor. Men problemet med den meget lave energitettheten i den komprimerte luften betyr lavere ytelseskapasitet, og dermed kan trykkluftbilen ikke konkurrere med andre biler. Som et resultat har mange prosjekter kommet og gått gjennom årene. Sist ut er Tata OneCAT (en), som skulle settes i produksjon senest i 2020 etter offentliggjørelsen av prosjektet i 2008. De fleste gikk over i glemselen.

Se også
-------

* Trykkluftlokomotiv

Eksterne lenker
---------------

* Compressed-Air Road Vehicles
* Aircar - Historia de los vehículos de aire comprimido (spansk)
* PNEUMATIC OPTIONS: A BRIEF HISTORY OF AIR CARS
**Avtovo** (russisk:  А́втово) er en undergrunnsstasjon på Kirovsko-Vyborgskaja-linjen i St. Petersburgs metro. Stasjonen ble utformet av arkitektene Jevgenij Levinson og Andrej Grusjke, og er en av stasjonene på den opprinnelige linjestrekningen som åpnet 15. november 1955. Ulik de andre stasjonene på linjen, er Avtovo en overflatenær pilarstasjon.

I hovedhallen er det 46 betongsøyler. Av disse er 30 kledd med marmorplater, og 16 med ornamenterte glassplater produsert ved Lomonosov-fabrikken. Den indre overflaten på glassplatene har en fasettert topografi, med en vinkel på 80 grader mellom planene. Dette gjør at alt lys reflekteres i glassplatene, før det når betongen, noe som gir en illusjon av at hele søylen består av glass. Ideen kom fra G. Z. Gershuni, professor i teoretisk fysikk ved Perms statlige universitet. Opprinnelig var det planlagt at alle søylene skulle kles med glass, men tidspress gjorde at det ikke lot seg gjennomføre. Da stasjonen ble åpnet var det planlagt at marmorkledningen etterhvert skulle erstattes med glass, men dette ble aldri gjort. Veggene er kledd med hvit marmor og nordsiden er utsmykket med ornamentale ventilasjonsrister. Belysningen i hallen kommer fra lysekroner.

Stasjonens inngangsvestibyle
Temaet for stasjonen er beleiringen av Leningrad under andre verdenskrig, og ved enden av perrongen er det en mosaikk av V.A. Voronetskiy og A.K. Sokolov dedikert til dette temaet.

Stasjonens inngangsvestibyle ligger på Prospekt Statsjek, og er et stort neoklassisk bygg med kuppeltak.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Avtovo metrostation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Russland | Undergrunnsbane

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Håndverksmester** er en håndverker med høyere yrkesfaglig lederkvalifikasjon formalisert gjennom et mesterbrev. Det er Mesterbrevnemnda som har ansvar for forvaltning og utvikling av mesterbrevordningen i Norge. Mandatet er hjemlet i loven om mesterbrev i håndverk og annen næring. Det finnes 70 mesterfag hvor det er mulighet for å ta mesterbrev fordelt på følgende fagområder: Bilfag, Byggfag, Estetiske fag, Grafiske fag, Matfag, Møbel- og trefag og Verkstedhåndverksfag.

Mesterbrevnemnda har også ansvar for det offentlige mesterregisteret, et register over alle gyldige hådverksmestere og mesterbedrifter i Norge. En håndverksmester er kvalifisert for å starte egen bedrift og har fått innføring i markedsføring og økonomi og regnskap. En mester er også kvalifisert for å ha svenner og lærlinger i faget, og drive opplæring av disse frem til Fag- og svenneprøve. 

For å få utstedt mesterbrev i Norge kreves:

* fagbrev eller svennebrev i et mesterfag
* bestått eksamen fra mesterutdannelse: utdanning på deltid over to år ved siden av jobb. Det legges opp til en kombinasjon av samlinger, selvstudier og/eller nettstudier innen ledelse, markedsføring og økonomi.
* praksis i faget, enten 2 år etter avlagt  fag-/svenneprøven eller 6 år totalt

En håndverksmester må dessuten være myndig og fast bosatt i Norge.
I registeret fantes det rundt 14 500 godkjente håndverksmestere i 2023..

Se også
-------

* Lærling
* Svenn
* Svenneprøve
* Svennebrev
* Svennestykke
* Fagprøve
* Fagbrev
* Laug

Referanser
----------

1. ↑  «Mesterregisteret». Mesterbrevnevnden. Besøkt 25. januar 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Lov om mesterbrev
* Mesterbrevnemnda
* Mesterregisteret

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** HDS
 |
**Trykkoordinater** er et koordinatsystem der lufttrykket blir brukt som vertikal koordinat i stedet for høyde eller geopotensiell høyde. Omformingen fra (x,y,z) til (x,y,p) er nyttig siden storskala atmosfæriske luftbevegelser er hydrostatiske og at det dermed er et entydig og særs enkelt forhold mellom trykk og høyde. I tillegg vil flater med konstant trykk være så flate at den horisontale fordelingen av vind og temperatur er omtrent den samme på en konstant trykkflate som på en konstant høydeflate.

I trykkoordinatsystemet er ikke den horisontale og den vertikale vindkomponenten ortogonale. Den vertikale vindkomponenten kan skrives som:

{\displaystyle \omega \,\!\equiv {\frac {dp}{dt}}}
{\displaystyle \omega \,\!} har ofte enheten hPa per dag. Merk at når {\displaystyle \omega \,\!} er positiv svarer dette til synkende bevegelse, og negative verdier svarer til stigende bevegelse.

Det kan vises at

{\displaystyle \omega \,\!\simeq -\rho \,\!g\_{0}w=-w{\frac {p}{H}}}
der H er skalahøyden, {\displaystyle \rho } er tettheten og g er tyngdeakselerasjonen.

{\displaystyle H={\frac {p}{\rho \_{0}\,\!g\_{0}}}}

Kilder
------

* John M. Wallace & Peter V. Hobbs (1977). *Atmospheric Science - An introductory survey*. London: Academic Press Inc.
En **avtale**, eller **kontrakt**, er i juridisk forstand en skriftlig eller muntlig enighet mellom to eller flere parter om forhold av rettslig karakter. Etter hovedregelen i avtaleloven blir en avtale til ved at en part aksepterer et tilbud som den andre part har fremsatt, og det er overensstemmelse mellom tilbud og aksept. Avtaleinngåelse skjer imidlertid ofte etter en mer komplisert prosess med tilbud fram og tilbake før enighet oppnås. 

Muntlige avtaler er like bindende som skriftlige avtaler om ikke annet er blitt bestemt i lov eller forutgående avtale mellom samme parter.

For å sikre bevis for en muntlig avtale, bør det være vitner til stede ved avtaleinngåelsen, eller foreligge annet som kan sannsynliggjøre at det er inngått en avtale med et bestemt innhold. En avtale mellom to parter angående en fast eiendom, må ha skriftlig form dersom den skal ha et sikret rettsvern overfor utenforstående ved tinglysing.

Det foreligger en del standardiserte mønstre for skriftlig utforming av forskjellige typer avtaler, bl.a. utarbeidet gjennom Forbrukerrådet, så som avtaler med håndverkere. For avtaler vedrørende bygg og anlegg finnes en del Norsk Standard (NS).

Inneholder en avtale urimelige vilkår eller krav, kan den settes helt eller delvis til side av en domstol, eller Forbrukerombudet om avtalen gjelder varer og tjenester til en forbruker.

Når det inngås avtaler om større verdier, brukes normalt skriftlig form. Dette gjøres f.eks. ved kjøpekontrakter for bil, båt og fast eiendom, samt ved offentlige anskaffelser og bygge- og anleggskontrakter (entrepriseprosjekter). Avtaler i forbindelse med bl.a. offentlige anskaffelser og entrepriseprosjekter inngås normalt ved underskrift på et særskilt avtaledokument. Ved offentlige anskaffelser er det påbudt at avtale inngås etter konkurranse «så langt det er mulig», ifølge anskaffelsesloven § 5.

Avtale mellom partene i arbeidslivet kalles tariffavtale eller overenskomst.

Avtale mellom to eller flere stater kalles traktat, konvensjon eller overenskomst.

Se også
-------

* Avtalerett
* Heving
* Forwardkontrakt

Eksterne lenker
---------------

* Avtaleloven

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
**Helga Larsen** (født 21. april 1884, død 13. desember 1947) var en dansk fagforeningsformann og politiker. Hun representerte partiet Socialdemokratiet. 

Hun vokste opp i et fattig hjem, med en mor som var aleneforsørger, så hun måtte jobbe fra hun var 9 år gammel. Moren var aktiv i fagbevegelsen, og Helga fulgte i hennes fotspor; først som kasserer i *Kvindelige Bryggeriarbejderforbund for København og Omegn* (1903). I 1909 ble hun bedt om å bli formann i samme forbund, samtidig som hun fikk styreplass i *Dansk Bryggeri-, Brænderi- og Mineralvandsarbejderforbund*. 

Den danske grunnloven ble endret i 1915, slik at også kvinner kunne stille til Folketingsvalg, og Helga Larsen var én av de fire kvinnene som fikk plass på Folketinget ved valget i 1918. Folketinget hadde den gang til sammen 140 representanter. De andre tre kvinnene var; Elna Munch (Det Radikale Venstre), Karen Ankersted (Det Konservative Folkeparti) og Mathilde Malling Hauschultz (Det Konservative Folkeparti).

Kilder
------

* Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Helga Larsen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Eikmaskin** er et norsk selskap som importerer traktorer og landbruksmaskiner. Selskapet er eid av det internasjonale landbrukskonsernet Agco Corporation. Eikmaskin importerer merkene Massey Ferguson, Fendt, Valtra, Sampo Rosenlew, Trima, Grimme, Kuhn, Rauch, HE-VA, Junkkari og Ilsbo. Selskapet hadde i 2016 en omsetning på 1 470 millioner kroner.

Historie
--------

Eikmaskin ble startet som Eiks Maskinforretning av Christian Eik i 1922. Eik sikret seg rettighetene til å importere Harry Fergusons traktorer med hydraulisk trepunktsløft, og når salget kom i gang igjen etter andre verdenskrig ble Eikmaskin og Ferguson TE20, populært kalt Gråtass, markedsledere i Norge. På 50-tallet var markedsandelen for Massey Ferguson oppe i 60-70 prosent. På det meste hadde Eikmaskin ca. 600 ansatte inkludert forhandlerleddet. I 1989 solgte Eik-familien selskapet til Massey Ferguson, som igjen ble kjøpt av Agco i 1994.

Eiksenteret
-----------

Eikmaskin er et importselskap og er kjedegiver til en landsdekkende kjede av forhandlere som har felles markedsføring og profilering med merkenavnet Eiksenteret. De 33 selskapene er med underavdelinger representert 54 steder i Norge.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Amilyn Holdo** er en fiktiv figur i *Star Wars*-universet som ble introdusert i *Star Wars: The Last Jedi* (2017). Hun ble spilt av Laura Dern.

Holdo ble kjent med Leia Organa i en politisk ungdomsorganisasjon, og de har vært gode venner i flere år. I 34 ABY ble Holdo utnevnt til viseadmiral for Leias motstandsbevegelse, som kjemper mot First Order. Hun fikk blant annet kommandoen for slagskipet «Ninka».

Da Leia falt i koma etter et angrep ledet av Kylo Ren, tok hun over kommandoen for hele motstandsbevegelsen. Hun planla å evakuere de gjenværende motstandskjemperne i nødfarkoster, men denne planen falt ikke i god jord hos piloten Poe Dameron. Hun bestemte seg for å bli igjen i motstandsbevegelsens flaggskip for å villede Snoke og Armitage Hux. First Order fikk likevel høre om planene hennes og begynte å angripe nødfarkostene. Holdo bestemte seg for å kjøre flaggskipet inn i Snokes flaggskip «Supremacy», slik at opprørsstyrken kunne flykte til mineralplaneten Crait.

Holdo var også en fremtredende karakter i romanen *Leia, Princess of Alderaan*, utgitt i 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Amilyn Holdo* på Wookieepedia: en *Star Wars*-wiki
**Eikosanoid** er viktige signalmolekyler som produseres i kroppen ved hjelp av omega-3 og omega-6 fettsyrene. De har en viktig biologisk effekt på ulike celletyper, f.eks. påvirker de glatt muskulatur, hemmer eller stimulerer sammenklebingen av blodplater, sammentrekker og utvider blodkar, innvirker på blodtrykket. De dannes raskt og har kort levetid. Eikosanoider er en samlebetegnelse for flere stoffer, f.eks. prostaglandiner, tromboksaner, prostasykliner og leukotriener. Utgangspunktet for eikosanoidene er enten arakidonsyre (omega-6) eller eikosapentaensyre (omega-3).

Eikosanoidene er fettløselige og lagres derfor ikke i cellen der de syntetiseres, men diffunderer ut gjennom cellemembranen etter hvert som de dannes. Eikosanoidene kan virke på de cellene der de dannes, eller de kan virke parakrint på naboceller.

Alle eikosanoider har 20 karbonatomer og navnet kommer fra det greske ordet «eikos» som betyr 20. Nobelprisen i medisin gikk i 1982 till svenskene Sune Bergström, Bengt Samuelsson og engelskmannen John Vane for deres forskning på eikosanoider, men den første eikosanoiden (prostaglandin) ble oppdaget allerede i 1936 av svensken Ulf von Euler.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. mars 2008. Besøkt 16. desember 2012.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. januar 2013. Besøkt 16. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* Om Eikosanoid, fra National Library of Medicine (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Adelsforsamlingen i Moskva på Katarina den stores tid
**Adelsforsamlingen**(russisk: дворянское собрание, благородное собрание) var et selvstendig styringsorgan bestående av den russiske adelen i Det russiske keiserdømmet fra 1766 til 1917. Deres offisielle status var definert i de kondisjonertes charter fra 1785. Adelsforsamlingen fantes på provins-nivå og på regionsnivå. 

Lederen for en adelsforsamling ble kalt adelsmarskalk; det fantes følgelig både provinsadelsmarskalker og regionsadelsmarskalker. Forsamlingene styrte både adelen selv og tok del i lokaladministrasjonen av hele samfunnet; blant annet ved valg av personer til stillinger i de lokale myndighetsorganene og i politiet. 

Denne institusjonen opphørte å eksistere i Russland etter oktoberrevolusjonen. Etter oppløsningen av Sovjetunionen i 1990 etablerte etterkommere av den russiske adelen Den russiske adelsforsamlingen, som er en ikke-politisk organisasjon.

Klubbhus
--------

De opprinnelige adelsforsamlingene kom sammen i egne klubbhus, som også ble benevnt «Adelsforsamling». I mer uformelle sammenhenger kalte adelen selv slike bygninger ganske enkelt for «Forsamlingen» (собрание). Den mest kjente bygningen var Moskvas Adelsforsamling. Bygningen finnes fortsatt, og kalles i dag Forbundenes Hus (russisk: Дом союзов) eller Forbundspalasset.

Referanser
----------

1. ↑  «R. A. N. nettstedet». Arkivert fra originalen 3. januar 2018. Besøkt 7. august 2016.
2. ↑  «Offisiell nettside for "Forbundenes Hus". Дом Союзов. Официальный сайт». *domsojuzov.ru* **(russisk)**. Besøkt 30. mars 2017.
**Gunnar Petersen-Øverleir** (født 17. januar 1964 i Oslo) er en norsk organist. Han har studert kirkemusikk ved Norges musikkhøgskole, hvor han i 1993 fullførte diplomstudiet i orgel. Han har også en «Premiere Prix» fra Musikkonservatoriet i Rouen, Frankrike. Han har bodd i Frankrike der han fordypet seg i fransk orgelmusikk, og har nyere musikk med Olivier Messiaen, Knut Nystedt og Egil Hovland som spesiale.

Petersen-Øverleir har gitt konserter i mange europeiske land, og spesielt i Frankrike med bl.a. orgelkonserter i Madeleine-kirken og i Notre-Dame i Paris. Her hjemme har han bl.a. fremført Poulencs orgelkonsert med Kringkastingsorkestret. Han har utgitt to CD-er, med orgelverker av henholdsvis Knut Nystedt og Egil Hovland.

Petersen-Øverleir har siden 1996 vært organist i Røa kirke i Oslo, hvor han har arrangert tallrike konserter med både orgel, kor og instrumentalister. Ved siden av sitt arbeide som organist er han også programansvarlig for ORGELbrus!, Barnas Konserthus-serie og Barnas Konserthus-festival i Oslo Konserthus. Han underviser også i musikk og matematikk ved Foss videregående skole i Oslo.

Diskografi
----------

* *Knut Nystedt: Organ works* – Simax Classics (1996)
* *Egil Hovland organ works* – Platearbeiderne (2005)

Referanser
----------

1. 1 2  «Gunnar Petersen-Øverleir, Organist». *MIC Bransjeregister*. Stiftelsen MIC Norsk musikkinformasjon. Arkivert fra originalen 6. mars 2016. Besøkt 23. juni 2011.
2. ↑  Knut Nystedt: Organ works på musikkonline.no
3. ↑  Egil Hovland organ works på musikkonline.no
**Eikesvermer** (*Marumba quercus*) er en sommerfugl som tilhører familien svermere (Sphingidae). Den finnes i Mellom-Europa, men ikke i Norden. Den ligner en stor og blek ospesvermer (*Laothoe populi*). Larven lever på eik (*Quercus* spp.).

Utseende
--------

En stor (vingespenn 85 – 125 mm, hunnen størst) svermer med flikete vinger. Grunnfargen er ganske variabel med det vanligste er okergul. Forvingene har to brede, litt mørkere tverrbånd on en mørk, trekantet flekk ved bakhjørnet. Bakvingene er gulbrune, litt rødlige ved roten. I motsetning til ospesvermeren stikker ikke bakvingene ut fremfor forvingene når den sitter. **Larven** er grønn, med vortete hus og lyse skråstriper på hvert ledd.

* ♂ ♂
* ♂ △ ♂ △
* ♀ ♀
* ♀ △♀ △

Levevis
-------

Larvene lever på ulike arter av eik (*Quercus* spp.). Sommerfuglen har to generasjoner hvert år, i mai-juni og i august-september.

Utbredelse
----------

Eikesvermeren finnes fra Atlasfjellene i Marokko, gjennom Sør-Europa og Midtøsten østover til Iran. Den kan vandre en del, og dukker av og til opp nord for det egentlige utbredelsesområdet, for eksempel i Nord-Frankrike og ved Moskva.

Kilder
------

* Pittaway, A.R. (2007) Sphingidae of the Western Palearctic

Eksterne lenker
---------------

* (en) *eikesvermer* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *eikesvermer* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *eikesvermer* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *eikesvermer* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Marumba quercus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Marumba quercus* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
| Kong Kristian IVs krone |
| Fyrstelige og adelige titler |
| Keiser og keiserinne

---

Konge og dronning

---

Kurfyrste og kurfyrstinne

---

Storhertug og storhertuginne

---

Erkehertug og erkehertuginne

---

Hertug og hertuginne

---

Storfyrste og storfyrstinne

---

Markgreve og markgrevinne
Marki og markise

---

Fyrste og fyrstinne

---

Greve og grevinne

---

Borggreve og borggrevinne
Vicomte og vicomtesse

---

Baron og baronesse
Friherre og friherrinne

---

Ridder og dame

---

Edler og edle

---

Herre og dame |

**Storfyrste** er en herskertittel som først og fremst er blitt benyttet i Øst-Europa. Opprinnelig uttrykte tittelen at innehaveren hadde overhøyhet over andre fyrstedømmer. 

Tittelen ble først benyttet av herskerne i Kiev. Senere ble den også benyttet av herskerne i Moskva, inntil Ivan IV tok herskertittelen tsar i 1547. Etter at tsartittelen ble tatt i bruk, ble storfyrste brukt som tittel for områder underlagt Russland. I den russiske keiserfamilien ble storfyrste også benyttet som tittel for keiserens nærmeste mannlige slektninger.

I 1316 tok Gediminas av Litauen tittelen storfyrste.

Tittelen storfyrste av Finland ble innført av i Sverige av kong Johan III og var i perioden 1581–1809 en del i den svenske kongetittelen. Sent på 1500-tallet og tidlig på 1600-tallet var det også en tittel for svenske prinser. Etter at Finland ble underlagt Russland, ble tittelen storfyrste av Finland fra 1809 benyttet av tsaren og russiske prinser. Fra 1886 ble tittelen benyttet kun av tsaren.

Se også
-------

* Storhertug
* Knjaz

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (20. februar 2018). «storfyrste». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 12. januar 2019.
2. ↑  Harrison, Dick: *Jourhavande historiker rycker ut igen*, Stockholm: Norstedts, 2014, seksjonen «Vad är en furste?».
3. ↑  Imsen, Steinar (2000). *Europa 1300–1550*. Universitetsforlaget. s. 117. ISBN 8200454061.
4. 1 2  «Storfurste av Finland». *Förvaltningshistorisk ordbok*. Svenska litteratursällskapet i Finland. Besøkt 12. januar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |