recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vegard Ellefsen** (født 2. november 1950) er en norsk diplomat. 

Han er cand.polit. fra Universitetet i Oslo og har vært ansatt i utenrikstjenesten siden 1981.

I sin tidlige karriere tjenestegjorde han blant annet ved den norske FN-delegasjonen i New York og ved ambassaden i Ottawa. Fra 1992 til 1997 arbeidet han ved utenriksministerens sekretariat. Han var deretter ministerråd ved den norske NATO-delegasjonen i Brussel til 2002. I perioden 2002-2004 var han UDs spesialrepresentant for fredsprosessen i Sudan. Fra 2004 til 2008 var han ekspedisjonssjef i Utenriksdepartementets avdeling for regionale spørsmål og utvikling og deretter politisk direktør til 2010.

I 2010 ble Ellefsen utnevnt til Norges ambassadør til NATO etter Kim Traavik, en stilling han innehadde til 2014 da han ble etterfulgt av Knut Hauge. Han var deretter kabinettsjef for NATOs generalsekretær, Jens Stoltenberg 2014-2015. I 2015-2016 var han Utenriksdepartementets spesialrepresentant for Irak og Syria og fra 2016 Norges ambassadør til Tyrkia. 

Ellefsen er kommandør av Den Kongelige Norske Fortjenstorden (2011).

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Vegard\_Ellefsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Store norske leksikon (20.08.2014). «Vegard Ellefsen».
3. ↑  Utenriksdepartementet (02.04.2008). «Ny politisk direktør i Utenriksdepartementet».
4. ↑  «Blir Stoltenbergs kabinettsjef». Dagens Næringsliv. 22.05.2014.
5. ↑  Det Norske Kongehus (26.08.2011). «Tildelinger av ordener og medaljer».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Sentral-Asia med Silkeveien. Turanbekkenet er det vidstrakte lavlandsområdet mellom Det kaspiske hav i vest og de sentralasiatiske høyfjellene i øst og sør.
**Turanbekkenet** (også kalt **Turansenkningen**, **Turanlavlandet** eller **Turansletta**) er et ca. 1,8 millioner km² stort sletteland i Sentral-Asia. Det strekker seg over områdene til statene Turkmenistan, Usbekistan og Kasakhstan. Det grenser i vest til Det kaspiske hav, i øst til Tian Shan og Pamir, i sør til fjellkjedene Kopet-Dag og Hindukush, og i nord til Ural og Det kasakhiske høyland. Det utgjør den østlige delen av den mer omfattende Aral-kaspiske senkning.

Turanbekkenet ligger i snitt ca. 300 moh, men er lavere i de vestlige delene. Det finnes også enkelte mindre høysletter, som Ustjurt mellom Det kaspiske hav og Aralsjøen. Enkelte senkninger ligger under havnivå (Karagie i Kasakhstan -132 meter, Vpadina Aktsjanaja i Turkmenistan -81 meter).

Regionen får mindre enn 381 mm nedbør pr år. 80 % av Turanbekkenet er sand- og saltørkener, hvorav de største er Karakum og Kysylkum. 

En rekke elver renner gjennom Turanbekkenet. De viktigste er Amu-Darja og Syr-Darja, som begge munner ut i Aralsjøen.

I oaser og irrigerte elvedaler i sør ligger jorbruksområder med bomulls- og kornproduksjon. Av stor næringslivsmessig betydning er forekomstene av olje- og naturgass ved Det kaspiske hav. I de vidstrakte ørkenområdene vokser bare mindre urteplanter og busker, som hovedsakelig benyttes som beiteland for flokker av sauer og kameler. Det drives også utvinning av salt.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Matthew Luo Duxi** (født 2. juli 1919 i Renshou fylke i Sichuan i Kina, død 4. desember 2009) var katolsk biskop i bispedømmet Leshan (kurienavn: *Kiating*) i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina.

Liv og virke
------------

Luo Duxi kom fra en katolsk familie. Han begynte på presteseminaret i Chengdu i 1946. Da han hadde fullført studiene i 1956 var det fremherskende politiske klima slik at det ikke lå til rette for umiddelbart å prestevie ham, så dette ble utsatt. 

Ventetiden skulle bli lang, og i den perioden ble han underlagt myndighetenes administrative kontroll fra 1958 til 1972.

Men i 1981 oppfordret den vatikanutnevnte biskop Paul Deng Jizhou av Leshan ham til å gå tilbake til kirkelig tjeneste, og presteviet ham i 1983. 

Han ble utnevnt til generalvikar av Leshan av biskop Deng i 1987. Biskop Deng døde i 1990. 
Den 21. september 1993 ble han selv ordinert til biskop av Leshan, med biskop John Chen Shizhong av Yibin som hovedkonsekrator. 

Utvelgelsesprosessen var etter de kinesiske myndigheters system, der pavelig mandat ikke var ønsket. Den er i form demokratisk, selv om det ofte legges føringer som ikke fremgår av formalitetene. 

Prosessen startet i desember 1992, da fem kandidater ble nominert av en gruppe på elleve personer: Syv prester, to lekfolk og to representanter for det offentlige rådet for religiøse anliggender. I april og mai stemte to distinkte grupper separat: Bispedømmets prester, og de lokale lederne for den kinesiske patriotiske katolske forening. I denne runden ble tre av de fem eliminert, og ved en siste avstemning ble fader Luo valgt med 21 av 28 stemmer. 

Den nye biskopen har på et senere tidspunkt innhentet pavelig approbasjon. 

Da han tiltrådte, hadde antallet katolikker i Leshan etter noen fordoblinger steget til 30 000, i tyve menigheter. I 2007 var tallet 40 000.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Erkebiskop François de Bovet (1745–1838)
* Biskop Jacques-Léonard Pérocheau (1787–1861) \*bispeviet 1818
* Biskop Eugène-Jean-Claude-Joseph Desflèches (1814–1887) \*1844
* Biskop François-Eugène Lions (1820–1893) \*1872
* Biskop Jean-Joseph Fenouil (1821–1907) \*1881
* Biskop Marc Chatagnon (1839–1920) \*1887
* Biskop Jean-Pierre-Marie Fayolle (1860–1928) \*1909
* Biskop Pierre Louis Perrichon (1865–1931) \*1921
* Biskop Louis-Nestor Renault (1872–1943) \*1924
* Erkebiskop Louis-Gabriel-Xavier Jantzen (1885–1953) \*1926
* Biskop Matthias Duan Yinmin (Duan In-min) (1908-2001) \*1949
* Biskop John Chen Shizhong (1916-2012) \*1985
* Biskop *Matthew Luo Duxi* (1916-2012) \*1985

Referanser
----------

1. ↑   www.ucanews.com, arkiv-URL web.archive.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  www.catholic-hierarchy.org luod.html, lest 12. november 2021

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Terence Anthony «Tony» Young** (født 24. desember 1952 i Urmston) er en tidligere engelsk fotballspiller. Han kunne spille i alle posisjoner på midtbane og i forsvar. Han startet som lærling i Manchester United i 1968, før han fikk profesjonell kontrakt i desember 1969. Tilsammen fikk han 83 ligakamper (1 mål) for Manchester-klubben. Ligadebuten kom 19. september 1970 da klubben tapte 0-4 borte mot Ipswich Town foran 27 776 tilskuere. Han kom inn som innbytter etter 49 minutter for Tony Dunne.

Young fikk ikke spille FA-cupfinalen i 1976 mot Southampton FC, men han fikk medalje for seieren i 2. divisjon i 1974/75. Han gikk på fri transfer til Charlton Athletic i januar 1976. I september samme år ble han overført til York City, der tidligere United-kjenning Wilf McGuinness var manager. Klubben endte på sisteplass i 3. divisjon i 1977/77 og rykket dermed ned. I november 1978 ga han seg i York. I februar 1980 fikk han kontrakt med Bangor City i Alliance Premier League.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 176346[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**«Too Marvelous for Words»** er en amerikansk sang komponert av Richard Whiting med tekst av Johnny Mercer. Sangen ble inkludert i filmen *Ready, Willing, and Able* fra 1937, samt i en varietéforestilling på Broadway. Ti år senere var den kjærlighetssangen i film noiren *Mørk passasje*. Den ble først fremført av Jo Stafford, og deretter spilt som en instrumentalversjon da rollefigurene til Lauren Bacall og Humphrey Bogart blir gjenforent.

Alec Wilder har hyllet sangen som en «modell for poplåtskriving, både musikalsk og lyrisk». Han bruker som eksempel de overraskende endringene i rytme og tone. Teksten er sofistikert og i perfekt harmoni med melodien. Mercer lånte enkelte lyriske teknikker fra Ira Gershwin. I likhet med Gershwin skriver han mer om språket, enn om kjærlighet. Ifølge Margaret Whiting er sangen en svært original måte å si «Jeg elsker deg, kjære».

Kjente versjoner
----------------

Sangen er blitt spilt inn av blant annet Johnny Mercer, Billie Holiday, Diana Krall, Dick Haymes, Ella Fitzgerald, Helen Humes, Johnnie Ray, Rosemary Clooney, Frank Sinatra, Pat Boone, Doris Day, Bing Crosby (med Jimmy Dorsey og hans orkester), Ray Anthony, Nat King Cole, Ross Alexander, Brazilian Jazz Quartet, Ambrose og hans orkester (med vokal av Sam Browne), Gene Ammons, Chu Berry, Billy Daniels, Lester Young, Judy Garland, Abbe Lane, Tex Beneke og Glenn Millers orkester, Dean Martin, Helen Forrest, Marian McPartland, Red Norvo og The Overseas Spotlight Band, Stan Getz, Eileen Farrell, Eddy Duchin og hans orkester, Artie Shaw, Carroll Gibbons og Savoy Orphans (med vokal av George Melachrino), Helen Merrill, Harry James og hans orkester, Jo Stafford, June Christy, Art Tatum, Joni James, Michael Feinstein, Dave Brubeck, Joe Williams, Leo Reisman og hans orkester, Coleman Hawkins, Jeri Southern, Lita Roza, Frankie Laine (med orkester dirigert av Michel Legrand), Margaret Whiting og Andy Russell.

Referanser
----------

1. ↑  Wilder, Alec (1990). *American Popular Song: The Great Innovators, 1900-1950*. Oxford University Press. ISBN 0-19-501445-6.
2. ↑  Furia, Phillip (1990). *The Poets of Tin Pan Alley*. Oxford University Press. ISBN 0-19-506408-9
3. ↑  Wilk, Max (1997). *They're Playing Our Song*. Da Capo. ISBN 0-306-80746-7
**Harald Andreas Halvorsen** (født 20. juni 1949 i Haugesund) er en norsk musiker (trombonist).

Halvorsen er oppvokst i Haugesund, der han ledet eget storband omkring 1970, før han flyttet til Bergen for studier ved byens musikkonservatorium (til 1978). I Bergen hadde han en kvintett sammen med saksofonisten Øystein Søbstad (1971-73) som blant annet deltok i Norsk Jazzforbunds jubileumskonserter 1973. Han var også medlem av gruppen Lyderhorn (fra 1972), ledet Bergen Ballade Orkester (1973-74) som hadde sin festivaldebut på Kongsberg Jazzfestival 1974. Han hadde sin egen kvartett fra 1974, foruten deltakelse i gruppen Octopus (til 1976), Bergen Band, Dag Arnesen septett og annet.

I 1978 flyttet han til Oslo for ansettelse i Forsvarets Stabsmusikk. Jazzvirksomheten fortsatte han blant annet i Østereng/Hurums Radiostorband (1978-90) med plateinnspillinger i 1986 og 1987, Geir Hauger sekstett (1979-81) og Vestlandssekstetten (1980-81). I tillegg kom engasjementer med blant andre Søyr (Molde 1979), Erling Aksdal (1980), Per Husby (1984), Monk Memorial (Kongsberg Jazzfestival 1987) og Hansen/Gundhus storband (1988). Han medvirket i plateinnspillinger med The Gambian/Norwegian Friendship Orchestra (1982), Jens Wendelboe Big Band (1983), Kjell Karlsen Big Band (en innspilt 1984 og en utgitt 2001) og Jens Wendelboe Big Crazy Energy Band (1991-92).

Fra 1990 ble Halvorsen aktiv i tre mindre grupper på én gang, «Bone Brothers» sammen med Frode Thingnæs, oktetten Cool-In-West (1990-92), samt en trio i eget navn. I større format deltok han på CD-en «A tribute to Frank Sinatra» med Bjørn Jørgensen Big Band (utgitt 2006), «Live at Lancelot» med Storeslem og «Takin’ off» med Per Borthen Swing Dept, de to siste spilt inn i 2007. I 2006-07 deltok han i John Surmans Rainbow Band («Sessions» utgitt 2011).

Eksterne lenker
---------------

* Biografi fra Jazzbasen
* Diskografi fra Jazzbasen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** MusicBrainz
 |
*Må ikke forveksles med trafikkarbeid. For yrket, se vegarbeider*
Bygging av sykkelveg i Finland.
**Vegarbeid** er arbeid med konstruksjon, reparasjon eller utbedringer av veger. Det kan være alt fra arbeid med skogsveier til bygging av motorveier.

I eldre tider ble veiarbeid utført manuelt, og hester ble benyttet til transport. I dag blir det benyttet anleggsmaskiner til det meste, men det er fremdeles bruk for manuell arbeidskraft til ymse monteringsarbeid.

Fjerning av masse
-----------------

Boring med fjellborerigg.
I forbindelse med vegbygging er det som oftest nødvendig å grave ut og transportere bort masser. Dersom det er fjell som må transporteres bort blir massen ofte benyttet som fyllmasse på andre deler av vegen. Om det er løsmasser blir dette arbeidet utført med gravemaskiner og dumpere eller lastebiler, mens om det er fast fjell må man først bore ned en passelig dybde og sprenge ut fjellet. Til boringen blir det benyttet fjellborerigger.

Tunneldriving
-------------

I land med mye fjell, som for eksempel Norge og Sveits, blir veger ofte lagt i tunnel. Noen ganger er dette den eneste praktiske løsningen for å få anlagt veg, mens andre ganger blir det gjort av hensyn til rasfare. Tunneldriving var tidligere et tungt og farefullt arbeid, men i dag blir det benyttet avanserte maskiner og teknologi for å drive nye tuneller raskere og tryggere. I løst fjell kan man benytte tunellboremaskiner, men i hardt fjell må man sprenge ut tunneler og det blir da benyttet fjellborerigger. Etter sprenging blir den skutte steinen fraktet ut av tunnelen med dumpare.

Brobygging
----------

Bro som krysser en veg.
I forbindelse med vegbygging blir det ofte bygd broer over elver, dype daler og fjorder. Et av de vanligste byggematerialene er armert betong, men stål blir også benyttet. Små og mellomstore broer blir ofte bygget av samme entreprenør som er ansvarlig for vegen, mens større broer kan blir utsatt på egne anbud.

Rassikring
----------

I bratte fjellsider er det ofte fare for ras på grunn av stein som løsnar når det kommer frost i fjellet eller på grunn av at rennende vann graver bort løsmasser som holder fast steiner. Det er derfor ofte nødvendig å sprenge bort stein fra fjellsider over vegen. Mindre steiner kan også fanges opp med kraftige stålnett.

Se også
-------

* Anleggsmaskin
* Anleggredskaper
* Statens vegvesen
* Veier i Norge
Githa Mandir med Gandhistatuen i 1957
Ytterligere et bilde av Githa Mandir i 1957
Rokhadia Hanuman-tempelet fra 1958
**Porbandar** er en by i den indiske delstaten Gujarat. Den har et innbyggertall på 217000. Porbandar har en viktig havn, som ligger ved Arabiahavet. Byen er i dag kanskje mest kjent som Mahatma Gandhis fødested og hovedstad i Porbandar distrikt.

Historien
---------

Fyrstedømmet Porbandar ble grunnlagt i 1785. Det var styrt av det hinduistiske dynastiet Jethwa som regjerte. I tiden da britene kontrollerte India, hadde fyrstestaten et areal på 1 663 km².

Plasser i Porbandar
-------------------

### Githa Mandir

Githa Mandir er en bygning som skal ha blitt bygd av en industrimann på 1800-tallet. Det finnes inskripsjoner fra Bhagavad-Gita på alle vegger i bygget, og skulpturene som er i bygget skal forestille guder og gudinner. Det finnes også en statue som skal forestille Mahatma Gandhi.

### Kirti Mandir

Dette er Mahatma Gandhis fødested og en yndet turistattraksjon.

### Rokhadia Hanuman-templet

Tempelet er en av de eldre templene i India, og ligger i Porbandars utkant. Rokhade betyr penger på gujarati. Det sies at de som kommer til tempelet for å besøke det og for å "se" guden Hanuman kommer til å bli rike.

Referanser
----------

1. ↑  «Census of India 2011: Data from the 2011 Census, including cities, villages and towns (Provisional)». Census Commission of India. Arkivert fra originalen 16. juni 2004. Besøkt 1. november 2008.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. juni 2004. Besøkt 19. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Weisweiler kraftverk**  er et varmekraftverk nær byen Eschweiler i delstaten Nordrhein-Westfalen i det vestre Tyskland. Det har en installert produksjonskapasitet på 2 293 MW, fordelt på 6 fortsatt operative blokker, mens 2 blokker er stengt ned. 

Anlegget har historikk tilbake til 1913 under navnet *Kraftwerk Zukunft* på 12 MW effekt. Dagens anlegg ble påbegynt omkring 1955 og stod ferdig i 1975. Brenselkilden er brunkull. Operatør er energiselskapet RWE Power AG. 

Årsproduksjonen er 15,93 TWh kraft. Utslippene av CO2 er 18,8 millioner tonn årlig i 2007. De totale CO2-utslippene i 2008 var ca. 21 441 000 tonn.

Se også
-------

* Liste over verdens største kullkraftverk

Referanser
----------

1. ↑   transparency.entsoe.eu, besøkt 1. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  WWF – *Dirty Thirty*, 2007.
3. ↑  EU – liste over CO2-utslipp per installasjon.

Eksterne lenker
---------------

* IndustCards – «Coal-Fired Plants in Nordrhein-Westfalen».

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |

Portaler: Tyskland | Energi
**Reaktiv effekt**, blir ofte kalt *blindeffekt*. Reaktiv effekt for en vekselstrømkrets er ved sinusformet strøm lik produktet av effektiv strøm, effektiv spenning og sinus til faseforskyvningen mellom strøm og spenning. (Q = Veff Ieff sin φ)

Ved en elektromagnetisk kraft der vi har en spole tvinnet rundt en jernkjerne er den reaktive effekt med på å bygge opp det magnetiske feltet når strømmen vokser. Den samme energien leveres tilbake fra spolen når strømmen i spolen avtar.

Derfor «forbrukes» det ikke reaktiv effekt, sagt med andre ord reaktiv effekt utgjør ingen belastning og kan ikke omsettes til arbeid. Det er en effekt som svinger (pendler) mellom last og spenningskilde. Det kreves derimot at spenningskilden er stor nok til å kunne stille den effekten til «disposisjon».

Den reaktive effektflyten skaper også ekstra spenningsfall og effekttap på overføringsskabelen /lederen. Dette tapet kommer i tillegg til det tapet den aktive effekten medfører.

Den har samme dimensjon som effekt og måles i enheten VAr (voltampere reaktiv), med samme dimensjon som watt.

Sammenlikning
-------------

Man kan sammenligne reaktiv effekt med å svømme over en elv fra punkt A til punkt B. Dersom det er strøm i elva, må man ikke sikte på punkt B for å svømme over, men heller på et punkt C lenger opp i elva, slik at strømmen fører deg til punkt B. Du må altså gjøre et arbeid med å svømme mot punkt C, men havner i punkt B. Du har «brukt» reaktiv effekt, men det er kun den aktive effekten som er nyttig. (Det at du har kommet til punkt B.)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**9 × 19 mm Parabellum** (av latin, *for krig*, **9 × 19 mm Luger**, **9 × 19 mm NATO**) er en patron for pistol utviklet av Georg Luger rundt 1900. I dag er det den mest brukte ammunisjonstype til pistol i verden, og de fleste vestlige land har approbert den. Den er blant annet i bruk i Glock 17 og MP5, som er i bruk i det norske forsvaret (2007).

Historie
--------

Georg Luger utviklet denne patronen på Deutsche Waffen und Munitionsfabriken (**DWM**) rundt 1902. Den tyske marine tok i bruk Luger-pistolen i kaliber 9 × 19 i 1904, og hæren gjorde det samme i 1908. I 1902 henvendte Luger til Storbritannia med sin nye 9 mm pistol og presenterte den for British Small Arms Commitee. Våren 1903 ble 3 Lugerpistoler og 9 mm ammunisjon levert til den amerikanske hæren for testing ved Springfield Armory. I 1904 ble ytterligere 50 pistoler og 25 000 skudd levert for videre testing. Disse pistolene, samt noen som ble produsert i USA før første verdenskrig, ble stemplet med den amerikanske ørn og ble derfor kalt «American Eagle». Amerikanerne valgte å heller approbere John Moses Brownings .45 ACP patron.

På samme tid viste også det tyske forsvaret interesse for kaliberet. Deres 7,65 Lugerpatron hadde ikke nok slagkraft og i løpet av kort tid erstattet den tyske hæren all pistolammunisjon med 9 mm. En del av nabolandene begynte også å benytte kaliberet, blant annet Italia, som reduserte kruttmengden og omdøpte den til 9 mm Glisenti. De benyttet den i sine Glisenti M1910 pistoler. Da Italia og Tyskland begynte å utvikle de første praktiske maskinpistolene rundt 1914–15 var det dette kaliberet som ble brukt.

Se også
-------

* Liste over patrontyper
* 9 mm patroner

Referanser
----------

1. 1 2  Braathen, Erik (1998). *Ladeboken*. [Asker]: Våpenlitteratur AS. s. 515-516. ISBN 8291361045.

Eksterne lenker
---------------

* (en) 9 × 19 mm Parabellum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) 9 × 19 mm Parabellum – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
En kuleflate med tre håndtak er en kompakt Riemann-flate med genus *g* = 3.
**Riemann-flate** er en todimensjonal flate som lokalt rundt hvert punkt kan avbildes på det komplekse planet. Over større områder kan den likevel ha en komplisert topologi. Utfra denne definisjonen kan en slik reell flate også betegnes som en endimensjonal, kompleks mangfoldighet. Formelt eksisterer den derfor bare i et firedimensjonalt rom og kan derfor være vanskelig å visualisere i tre dimensjoner.

Noen kjente eksempel på Riemann-flater er overflaten til en sylinder, kuleflaten og torusen. Mens sylinderflaten er begrenset av to sirkler, har de to siste ingen slike grenser. De sies å være **kompakte** og er av størst interesse. Hver kompakt Riemann-flate har et genus *g* og er topologisk ekvivalent med en kuleflate med *g* håndtak. Torusen har *g* = 1 da hullet i den utgjør et slikt håndtak.

På grunn av sin komplekse struktur er Riemann-flater matematisk sett spesielt attraktive. En vanlig, orienterbar flate som er utstyrt med en metrikk, kan beskrives på denne måten. Det kan derimot ikke det projektive planet og Möbius-båndet som begge er ikke-orienterbare.

Bernhard Riemann oppdaget på midten av 1800-tallet at det var hensiktsmessig å betrakte slike flater i forbindelse med linjeintegral av funksjoner med flertydige verdier. Et eksempel er kvadratroten √*z* av et komplekst tall *z*. Denne kan anta to forskjellige verdier når man flytter seg rundt punktet *z* = 0. Av den grunn tenkte Riemann seg to komplekse plan over hverandre for hver av disse verdiene. Når disse to planene forbindes kontinuerlig med hverandre, vil de måtte skjære hverandre når man betrakter dem i tre dimensjoner. Men har i fire dimensjoner utgjør de topologisk en lukket flate som tilsvarer kuleflaten.

Denne betraktningsmåten gjør det mulig å definere komplekse funksjoner på mer generelle flater enn det komplekse planet. Det er grunnen til at Riemann-flater er av viktige ikke bare i algebraisk geometri, men også i kompleks analyse. 

Når man ser bort fra deres komplekse egenskaper, reduserer Riemann-flatene seg til relle kurver. For genus *g* = 1 fremkommer på den måten en elliptisk kurve. De er av stor interesse i dag innen tallteori og moderne kryptografi.

Referanser
----------

1. ↑   J. Jost, *Compact Riemann Surfaces: An Introduction to Contemporary Mathematics*, Springer, Berlin (1997). ISBN 978-3-540-53334-4.
Ravis bredder ved Lahore
Indus og dens sideelver, hvorav Ravi
**Ravi** (hindi: रावी, punjabi: ਰਾਵੀ, urdu: راوی) er en elv som renner gjennom India og Pakistan. Det er en av de fem elvene som har gitt Punjab dets navn. Elven har en lengde på rundt 720 km. For inderne som levde i den vediske perioden var elven kjent som *Parushani* eller *Iravati*. Antikkens grekere kalte den *Hydraotes*.

Ravi begynner i Himalaya, nærmere bestemt i Chamba-distriktet som ligger i den indiske delstaten Himachal Pradesh. Herfra renner elven i en nordvestlig retning. Den svinger til sørvest ved byen Dalhousie, og så renner den forbi ei fjellkløft i Dhaola Dhar-fjellkjeden. Deretter kommer Ravi inn i den indiske delstaten Punjab ved Madhopur, en liten by som ligger i nærheten av den langt større byen Pathankot. Videre renner elven langs grensen mellom India og Pakistan, før den går inn i Pakistan og renner ut i elven Chenab.

Elven er også kjent som «Lahores elv» ettersom den pakistanske storbyen ligger på Ravis østre bredde. På vestre bredde ligger den populære byen Shahdara Bagh, der man finner graven til blant andre Jahangir og Noor Jahan.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Ravggon** er en samisk folkrockgruppe dannet i 2012 med Milla Elmiina Pulska (sang), Unna-Maari Pulska (keyboard), Matti Naakka (gitar), Erno Karjalainen (bassgitar) og Panu Klemettilä (slagverk). Søstrene Pulska er også kjente fra en annen samisk rockgruppe, SomBy.

Bandet synger på nordsamisk.

Historikk
---------

Bandets historie begynte i slutten av 2012 da Milla Pulska og gitarist Matti Naakka dannet gruppen. I desember året etter spilte Ravggon sin første konsert i Sajos i Enare, Finland.

Gruppens første single *In dárbbat appelsiinnaid* ble gitt ut i mars 2015. Det ble også laget en musikkvideo i forbindelse med utgivelsen. Påskelørdag samme år deltok Ravggon i sangklassen av Sámi Grand Prix i Kautokeino med sangen *Máska*. Bandet kom på tredjeplass.

Sommeren 2016 kom bandets debutalbum *Ráji ravddas* ut på Tuupa Records. I forbindelse med utgivelsen gjennomførte bandet en turné med konserter på festivaler, skoler og klubber i Norge, Latvia, Estland og Finland.

Medlemmer
---------

* Milla Elmiina Pulska, sang
* Unna-Maari Pulska, keyboard
* Matti Naakka, gitar
* Erno Karjalainen, bassgitar
* Panu Klemettilä, slagverk

Diskografi
----------

#### Studioalbum

* 2016 – *Ráji ravddas*

#### **Samlealbum**

* 2016 – Sámi Grand Prix 2014 & 2015 med sangen *Máska*

#### Singles

* 2015 – *In dárbbat appelsiinnaid*
* 2017 – *Nealgeáhpi*
* 2020 – *Čalmmo*

Referanser
----------

1. ↑  «Ravggon». Besøkt 12. mai 2023.
2. 1 2  «Ravggon ođđa CD-skearruin». Besøkt 12. mai 2023.
3. 1 2 3  «Ravggon-joavkku debyhttaalbuma boađi boađi». Besøkt 13. mai 2023.
4. 1 2 3  «"In dárbbat appelsiinnaid!"». Besøkt 12. mai 2023.
5. ↑  «Vuohččulaččat gergosat Sámi Grand Prix -gilvui – Sihke juoigit ja lávllut mielde». Besøkt 13. mai 2023.
6. ↑  «SGP-lávlunoasi finálii beassan Ravggon: "Mii háliidit hástalit olbmuid min musihkain"». Besøkt 13. mai 2023.
7. ↑  «Hvem-Hva-Når om Sámi Grand Prix - 2018». Besøkt 10.1.2021.
8. ↑  «Imaštallet dálá máilmmi fenomenaid – Ravggona debyhttaskearru almmustahtton». Besøkt 13. mai 2023.
Dette berømte maleriet av Jean-François Millet heter *Angelus*; bondeekteparet hører kirkeklokkene i det fjerne slå angelsusslagene, og bøyer hodet i bønn.
***Regina Caeli*** (ev. *Regina Cæli* – *Himmelens dronning*) er en bønn som i Den katolske kirke tradisjonelt bes tre ganger om dagen; morgen, middag og kveld. Samtidig ringes det i kirkeklokkene, tre ganger tre enkeltslag. Den bes fra påskedag til lørdag før treenighetssøndag; mellom treenighetssøndag og skjærtorsdag bes i stedet *Angelus*. 

Klokkeslagene under angelusbønnen er bevart i Den norske kirkes tradisjon med å ringe tre ganger tre slag i klokkene etter hver gudstjeneste.

Himmelens Dronning (Regina Cæli)
--------------------------------

På norsk er bønneteksten slik, når den bes vekselvis: 

(*Forbeder*:) Fryd deg, du himmeldronning. Halleluja.
(*Svar*:) **For han som du ble verdig til å bære. Halleluja.** 
(*Forbeder*:) Han er oppstanden som han sa. Halleluja.
(*Svar*:) **Be for oss til Gud. Halleluja.** 
(*Forbeder*:) Gled deg og juble, jomfru Maria. Halleluja.
(*Svar*:) **For Herren er sannelig oppstanden. Halleluja.** 
La oss be: Gud du som har verdiget deg ved din Sønns, vår Herres Jesu Kristi oppstandelse å fryde verden, gi oss den nåde, at vi ved hans jomfruelige Mor Marias forbønn må oppnå det evige livs gleder. Ved ham, Kristus, vår Herre

**Amen.**

Se også
-------

* Angelusmeditasjon

Eksterne lenker
---------------

* Liten katolsk bønnebok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie
 |
**Veterinærmedisinsk Oppdragssenter AS** (**VESO**) er et norsk aksjeselskap som ble etablert av Norges landbruksvitenskapelige forskningsråd i 1988 og omdannet til aksjeselskap i 1991. Den norske staten eide 34 prosent av aksjene i VESO. De øvrige aksjene var eiet av AquaNova Invest AS (61,3 prosent) og av 18 ansatte og tidligere ansatte (4,7 prosent). I 2019 solgte staten seg ut av selskapet.

VESO er distributør av veterinærmedisinske legemidler i det norske markedet og driver et av de ledende kliniske smittelaboratoriene for fisk. Smitteforsøkene, på oppdrag av eksterne aktører, danner grunnlag for vaksineutvikling, fôrutvikling og avl.

Distribusjonen av legemidler foregår fra selskapets hovedkontor i Oslo, VESO Grossist og VESO Apotek. VESO driver to smittelaboratorier for fisk; VESO Vikan, lokalisert utenfor Namsos, og VESO Chile i Colaco, Chile. VESO har majoritetsandelen av aksjene i Brynsløkken AS. Brynsløkken AS produserer notimpregnering til oppdrettsnæringen.

Selskapet har som vedtektsfestet formål å bidra til bedre fiske- og dyrehelse samt bedre utnyttelse av genetiske ressurser hos fisk ved å tilby varer, tjenester og forsknings- og forsøksfasiliteter basert på internasjonal høy kompetanse og kvalitet.

Referanser
----------

1. ↑   Utgave 2017-05-22 av GRID[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  fiskeridepartementet, Nærings- og (18. desember 2015). «Næringsministeren overtar Veterinærmedisinsk oppdragssenter». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 28. august 2017.
3. ↑
4. ↑   (PDF) .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
5. ↑  «Brynsløkken». *www.brynslokken.no*. Besøkt 28. august 2017.
6. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no* **(norsk)**. Besøkt 28. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Thorbjørn Gjølstad** (født 29. september 1942, død 26. mai 2015) var ekspedisjonssjef i Skattelovavdelingen i Finansdepartementet.

Gjølstad var utdannet cand.jur. fra Universitetet i Oslo i 1968 hvor han siste år var vitenskapelig assistent ved Institutt for statsrett og folkerett.

Gjølstad var fra 1968 saksbehandler og fra 1973 kontorsjef ved Riksskattestyret. Fra 1979 til 1987 var han statsadvokat ved Riksadvokatembetet. Han var direktør i Skattedirektoratet en kort periode fra 1987-1988, før han i ble utnevnt til leder (ekspedisjonssjef) av Skattelovavdelingen.

Han var gift med høyesterettsdommer Liv Gjølstad.

Gjølstad var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. ↑  regjeringen.no Ekspedisjonssjef Thorbjørn Gjølstad
2. ↑  «St. Olavs Orden», kongehuset.no, 2. april 2013.

Litteratur
----------

* (no) Publikasjoner av Thorbjørn Gjølstad i BIBSYS

Eksterne lenker
---------------

* Thorbjørn Gjølstad: Skattens betydning for bygging og utvikling av et moderne samfunn - et historisk tilbakeblikk 02.03.2007
* Dokumentsøk etter Thorbjørn Gjølstad i regjeringen.no
* Aftenposten, 1. juni 2015: Nekrolog: Thorbjørn Gjølstad

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Skjematisk tegning av organene i overkroppen (thorax) hos menneske.
Hos krepsdyr, som har ytre skjelett, er thorax et av tre kroppssegmenter: Hode, kropp, og bakkropp.
**Thorax** er gresk for *brystkasse*, *brystparti*. Hos menneske og andre virveldyr er *thorax* brystkassen og generelt overkroppen mellom hodet og bukhulen. Ryggraden og brystkassens ribben danner sammen hva man kaller brysthulen. Brystet er regionen mellom nakken og bukhulen (abdomen) inkludert de indre organene - hjertet og lunger. Det meste av thorax beskyttes av ribbene, ryggraden og skulderbuen. For reptiler er derimot thorax annerledes oppbygget. Det er også en rekke muskler knyttet til brysthulen. Sykdom i brusthulen er svært vanlig, en rekke sykdommer angriper organene i brystet og kjennes som brystsmerter.

Thorax hos menneske
-------------------

Brystkassen inneholder blant annet følgende:

* Organer
	+ Hjerte
	+ Lunger
* Muskler
	+ Pectoralis major og minor (brystmusklene)
	+ Trapezius
	+ Diafragma (mellomgulvet)
* Andre strukturer
	+ Øsofagus (spiserøret)
	+ Trachea (luftrøret)
	+ Aorta (hovedpulsåren)
	+ Den øvre og nedre store samlevenen
	+ Pulmonalarteriene

Thorax hos leddyr
-----------------

Utdypende artikkel: Thorax (leddyr)

Hos leddyr (krepsdyr, trilobitter og insekter) er thorax det midterste av de tre kroppsdelene (hode, thorax, bakkropp), og hver av disse kan igjen være inndelt i segmenter, ofte leddete. Hos insekter er thorax den kroppsdelen hvor vinger og bein er festet, og insektenes thorax er oftest tredelt (prothorax, mesothorax, metathorax) hvorav fremre del aldri har vinger unntatt hos den utdødde gruppen Palaeodictyoptera.

Se også
-------

* Thorax (leddyr) – om brystpartiet hos dyr leddyr, som Insekter, Edderkoppdyr og krepsdyr
* Torso – skulptur av et menneskes overkropp, uten armer og ben, vanligvis også uten hode.

Eksterne lenker
---------------

* Thorax - Anatomi - *Store norske leksikon*

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |
**Thorbjörn Fälldins andre regjering** var Sveriges regjering mellom 12. oktober 1979 og 22. mai 1981. Regjeringssjef (statsminister) var Thorbjörn Fälldin.

Statsråder
----------

### Statsminister

* Thorbjörn Fälldin

### Justitieminister

* Håkan Winberg
* Carl Axel Petri

### Energi- och straffrättsminister

* Carl Axel Petri

### Utrikes- och biståndsminister

* Ola Ullsten

### Försvarsminister

* Eric Krönmark
* Anders Dahlgren

### Socialminister

* Karin Söder

### Sjukvårdsminister

* Elisabet Holm

### Kommunikationsminister

* Ulf Adelsohn
* Olof Johansson

### Ekonomiminister

* Gösta Bohman
* Rolf Wirtén

### Budgetminister

* Ingemar Mundebo
* Rolf Wirtén

### Personal- och löneminister

* Olof Johansson

### Utbildningsminister

* Jan-Erik Wikström

### Skolminister

* Britt Mogård

### Jordbruksminister

* Anders Dahlgren

### Handelsminister

* Staffan Burenstam Linder
* Jan-Erik Wikström

### Arbetsmarknadsminister

* Rolf Wirtén
* Ingemar Eliasson

### Invandrar- och jämställdhetsminister

* Karin Andersson

### Bostadsminister

* Birgit Friggebo

### Planminister

* Georg Danell

### Industriminister

* Nils G. Åsling

### Kommun- och kyrkominister

* Karl Boo

Litteratur
----------

* Stig Hadenius, *Modern svensk politisk historia*, Stockholm: Hjalmarsson & Högberg, 2003
**Thorbjörn Fälldins første regjering** var Sveriges regjering mellom 8. oktober 1976 og 18. oktober 1978. Regjeringssjef (statsminister) var Thorbjörn Fälldin.

Statsråder
----------

### Statsminister

* Thorbjörn Fälldin

### Justitieminister

* Sven Romanus

### Utrikesminister

* Karin Söder

### Biståndsminister

* Ola Ullsten

### Invandrarminister

* Ola Ullsten

### Försvarsminister

* Eric Krönmark

### Socialminister

* Rune Gustavsson

### Sjukvårdsminister

* Ingegerd Troedsson

### Kommunikationsminister

* Bo Turesson

### Finansminister

* Gösta Bohman

### Ekonomiminister

* Gösta Bohman

### Budgetminister

* Ingemar Mundebo

### Utbildningsminister

* Jan-Erik Wikström

### Skolminister

* Britt Mogård

### Jordbruksminister

* Anders Dahlgren

### Handelsminister

* Staffan Burenstam Linder

### Arbetsmarknads- och jämställdhetsminister

* Per Ahlmark

### Arbetsmarknads-, jämställdhets- och invandrarminister

* Rolf Wirtén

### Invandrarminister

* Per Ahlmark

### Bostadsminister

* Elvy Olsson

### Industriminister

* Nils G. Åsling

### Energiminister

* Olof Johansson

### Kommun- och kyrkominister

* Johannes Antonsson

Litteratur
----------

* Stig Hadenius, *Modern svensk politisk historia*, Stockholm: Hjalmarsson & Högberg, 2003
**Vasilij Maksimovitsj Maksimov** (russisk: Василий Максимович Максимов; født 17. januarjul./ 29. januar 1844greg. i landsbyen Lopino nær Novaja Ladoga i Russland, død 18. novemberjul./ 1. desember 1911greg. i St. Petersburg) var en russisk kunstmaler, et fremstående medlem av Peredvizjniki-gruppen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Maksimov ble født inn i en bondefamilie. Han ble tidlig foreldreløs, og arbeidet i et verksted hvor de fremstilte og solgte ikonmalerier. Her lærte han å male. I 1863 begynte han å studere ved Det keiserlige kunstakademiet i St. Petersburg.

### Maler

Året etter ble han medlem av et kunstnerartell dannet av P.N. Krestonovtsev, etter eksempel fra Ivan Kramskoj. Kartellet eksisterte bare et år og ble så oppløst. Maksimov malte *Sykt barn* (1864) på den tiden, et bilde som akademiet belønnet med en gullmedalje.

Maksimov fullførte alle kursene ved akademiet på bare tre år. I 1865 avslo han (slik gruppen på 14 ledet av Ivan Kramskoj tidligere hadde gjort) å ta del i konkurransen til akademiets store gullmedalje. Han argumenterte med at han ikke trengte å studere utenlands (det var en del av prisen), han ville heller studere den russiske landsbyen. Etter at han hadde avlagt alle prøvene ved kunstakademiet flyttet han til landsbyen Sjubino i Tver-guvernementet. Der malte han bilder fra bondelivet, og tjente ellers til livets opphold som malerlærer i en høyadelsfamilie.

### Bondemaler

*Syk husbond*, 1881
Maksimovs maleri *Bestemors fortellinger* (1867) ble vist på en Peredvizjniki-utstilling, der det vant en pris og ble kjøpt av Pavel Tretjakov. I 1872 fikk han innpass i Peredvizjniki-gruppen, og ble raskt et av gruppens mest prominente medlemmer. Ilja Repin omtalte Maksimov som «den mest uknuselige steinen i fundamentet til *peredvizhnechestvo*». Maksimov malte mange bilder fra bondebefolkningens hverdag.

Malerier i den realistiske stilen var ikke lengre mote i Maksimovs senere leveår. Han fortsatte likevel med å male bilder som i all hovedsak hentet motiver fra bondelivet. Til disse fantes det knapt kjøpere, og kunstneren levde et liv i fattigdom og sykdom.

Han døde i St. Petersburg.

Se også
-------

* Peredvizjniki
* Tretjakovgalleriet

Referanser
----------

1. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Максимов Василий Максимович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

  

Portal: Kunst

| * v
* d
* r
Peredvizjniki |
| --- |
| Abram Arkhipov **·**  Nikolaj Ge **·** Nikolaj Jarosjenko **·** Nikolaj Kasatkin **·** Ivan Kramskoj **·** Arkhip Kuindzji **·** Isaak Levitan **·** Rafail Levitskij **·** Vladimir Makovskij **·** Vasilij Maksimov **·** Grigorij Mjasojedov **·** Leonid Pasternak **·** Vasilij Perov **·** Vasilij Polenov **·** Illarion Prjanisjnikov **·** Ilja Repin **·** Andrej Rjabusjkin **·** Konstantin Savitskij **·** Aleksej Savrasov **·** Valentin Serov **·** Emily Shanks **·** Ivan Sjisjkin **·** Vasilij Surikov **·** Apollinarij Vasnetsov **·** Viktor Vasnetsov |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC
 |
Senjaneset transformatorstasjon (1967) ved administrasjonsbygget til Tyssefaldene.  Foto: Norges vassdrags- og energidirektorat 
**AS Tyssefaldene** eller **Aktieselskabet Tyssefaldene** er et kraftselskap som produserer, distribuerer, overfører og omsetter elektrisk kraft. Tyssefaldene leverer konsesjonskraft til Odda kommune, Ullensvang Herad og Hordaland fylkeskommune.

Snittproduksjonen de siste 20 år (1986 – 2005) var 2206 GWh. Høyeste produksjon hadde Tyssefaldene i år 2000 med 2892 GWh. Selskapet hadde i 2008 en omsetning på 616,2 mill. kroner, driftsresultat på 11,5 og årsresultat på 8,6 mill. kroner. Tyssefaldene eies av DNN Industrier AS 40% og Statkraft 60%. Selskapet har i dag 13 ansatte og administrerende direktør er Karstein Bremnes.

Kraftverk
---------

* Tysso I kraftverk (1908–1989)
* Skjeggedal kraftverk (1928-1980/Pumpestasjon fra 1986-)
* Mågeli kraftverk (1956–)
* Tysso II kraftverk (1967–)
* Oksla kraftverk (1980–)
* Håvardsvann kraftverk (2006–)

Tyssefaldene samarbeider med Odda Energi i selskapet Hardangerkraft om å bygge og drifte nye småkraftverk. I tillegg har selskapet de siste årene satset på bredbåndsutbygging og IKT-drift gjennom selskapet Hardangernett. Selskapet eier også Tyssedal Hotell.

Historie
--------

20. april 1906 ble Aktieselskabet Tyssefaldene stiftet på ingeniør Sam Eydes kontor i Kristiania. Grunnlaget for kraftutbyggingen i Tyssedal var de vannrike fossefallene fra det nære fjellplatået på Hardangervidda og etableringen av den kraftkrevende industrien ved fjorden. 15. juni 1906 inngikk Tyssefaldenes avtale om levering av 20000 Hk fra 1. mai 1908 og 30 år fram i tid til The Sun Gas Co. Ltd. og deres karbidfabrikk i Odda.
Etter en bitter intern strid i Den Norske Turistforeningen (DNT) fikk A/S Tyssefaldene kjøpt fallrettighetene for Skjeggedalsfossen og Tyssestrengene. I 1967 ble Tysso II kraftverk åpnet og kraftproduksjonen, sammen med tilknyttingen til sentralnettet, ga grunnlag for økt produksjon ved Odda Smelteverk og byggingen av «ovn 3», verden største karbidovn.

Eksterne lenker
---------------

* Svein Ivar Angell: Aktieselskabet Tyssefaldene og konsesjonsspørsmålet[*død lenke*]
* Nettstedet til Tyssefaldene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** Brønnøysundregistrene
 |
Tysse Mek. verksted AS
**Tysse Mekaniske Verksted** er Norges største tilhengerprodusent med en produksjon på 10 000 tilhengere i året. De er organisert som aksjeselskap, eid av Brenderup Group AB og holder til i Tyssebotnen på Osterøy i Hordaland. De ble etablert i 1964 av Bertin Kåre Tysse (født 1939, død 2012)Til å begynne med produserte de stiger, flaggstenger og tørkestativ, deretter vedkappsagen T400. Produksjon av tilhengere startet i 1972 og har siden vært hovedproduktet. I dag er Tysse tilhenger markedsleder i Norge.

Tysse Mekaniske Verksted har moderne produksjonslokaler på ca. 13.000 kvm og totalt uteareal på ca. 30.000 kvm. Bedriften har en av Norges mest moderne maskinparker innen tynnplatebearbeiding og utfører oppdrag innen stansing, nibling, knekking, robotsveising og montering av tynnplateprofiler og rør.

Bedriften har en egen konstruksjons- og utviklingsavdeling med betydelig erfaring og ekspertise som benyttes i mange ulike sammenhenger. De produserer ikke bare etter spesifikasjoner fra kunde, men utfører også komplette oppdrag fra idé til ferdige produkter. Konstruksjonsavdelingen benyttes for å utvikle nye produkter, eller finne nye tekniske løsninger.

Tysse har leveranser til kunder i et bredt spekter; bygg og anlegg, fiskeoppdrett, engineeringsbedrifter, transportnæringen, offentlige etater, forsvaret etc.

Referanser
----------

1. ↑  Tysse.no: *Om Tysse*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Frank Johan Ådahl** (født 15. juli 1960 i Kronoby, Finland) er en svensk sanger og musiker. Han var medlem i det kristne bandet Edin-Ådahl fra 1978 til 1992, sammen med brødrene Bertil og Lasse Edin og broren Simon Ådahl.. Senere samarbeidet han med broren i duoen Ådahl.

Bakgrunn
--------

Bandet Edin-Ådahl ble grunnlagt i 1978. Bandet bestod av hans eldre bror Simon samt brødrene Bertil og Lasse Edin. Bandet ga ut elleve album inntil det ble oppløst i 1994. Bandet vant svenske Melodifestivalen i 1990 med låten «Som en vind». Frank Ådahl deltok også som soloartist i Melodifestivalen i 1996, med låten «Tårar från himlen». Låten «Kärleken finns överallt» skrev han til den svenske sangeren Helena Eriksson, som hun deltok med i Melodifestivalen i 1998. Frank Ådahl har også deltatt som korist i norske Melodi Grand Prix i årene 1986–1988, og han koret for Karoline Krügers «For vår jord» i Eurovision Song Contest 1988.

Sammen med sin bror Simon Ådahl, ga de ut flere innspillinger under navnet Ådahl. 

Frank Ådahl har gitt stemme til svenske dubbete tegnefilmer, blant annet har han gitt stemme til den voksne løven Simba i *Løvenes konge* og elefanten Mumfie i TV-serien med samme navn.

Ådahl er idag bosatt i Bonässund utenfor Örnsköldsvik. Han er gift med Carina Ådahl og sammen har de tre barn.

Diskografi
----------

### Album med Edin-Ådahl

* 1980 – *Edin-Ådahl*
* 1982 – *Alibi*
* 1893 – *Maktfaktor*
* 1986 – *Tecken*
* 1989 – *Big Talk*
* 1990 – *Into My Soul*
* 1991 – *Reser till Kärlek*
* 1992 – *Kosmonaut Gagarins Rapport*
* 1994 – *Minnen: 1980—1992*
* 2009 – *Komplett*, (samlings-CD)

### Album og EP

* 2003 – *Roots*. Ådahl (album)
* 2006 – *Dags att Leva*. Ådahl (EP)
* 2007 – *Det friska vattnet*. Ådahl (mini-album)
* 2011 – *Hittills*. Ådahl (album)

### Singler

* 2003 – «Don't Worry» Ådahl
* 2003 – «The Train» Ådahl
* 2006 – «Jag Tänker Be För Sverige» Ådahl (promo)

### Deltar på

* 1988 – *Klovn uten scene* (Jahn Teigen) (korist)

Referanser
----------

1. ↑  «Edin-Ådahl». *Discogs* **(engelsk)**. Besøkt 28. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frank Ådahl på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Frank Ådahl på MusicBrainz Rediger på Wikidata
* (sv) Frank Ådahl – hjemmeside
* (sv) Ådahl – hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Frank Willy Djuvik** (født 3. desember 1979 i Florø) er en norsk politiker for Fremskrittspartiet. Han er fylkesleder og gruppeleder i Sogn og Fjordane FrP samt gruppeleder i Flora FrP.

Yrkeskarriere
-------------

Djuvik var tidligere butikksjef i Lidl og åpnet en av de første Lidl-butikkene i Norge i 2004. Han var senere avdelingssjef for ISS Vedlikehold og Innemiljø i Sogn og Fjordane og Møre og Romsdal.

Politiske verv
--------------

I 2000 ble Djuvik valgt som fylkesformann i Fremskrittspartiets Ungdom (FpU) i Sogn og Fjordane, et verv som han hadde frem til 2005. Han var også fylkesformann i FpU i 2006–2007. I 2007 ble han valgt til politisk nestformann i Sogn og Fjordane FrP, men trakk seg fra dette vervet i 2008. I januar 2010 ble han valgt til ny fylkesleder i Sogn og Fjordane FrP etter Åge Starheim, og i april samme år overtok han som gruppeleder for Fremskrittspartiet på Fylkestinget i Sogn og Fjordane etter Jostein Kvalsvik.

I 2007 ble Djuvik innvalgt som kommunestyrerepresentant i Førde bystyre. Etter ett valgteknisk samarbeid med SP, Høyre, KRF og Venstre sikret FrP ordfører Nils Gjerland (SP) fire nye år mot at Djuvik ble leder i levekårskomiteen i kommunen samt at Djuvik gikk inn som styremedlem i Sunnfjord Energi. Etter en del bråk der generalforsamlingen i Sunnfjord Energi prøvde å hindre Djuvik styreplass, ble han på en ekstraordinær generalforsamling valgt inn i styret sommeren 2008. Djuvik trakk seg forøvrig fra dette styrevervet etter at han kom inn i fylkesutvalget i Sogn og Fjordane i 2010 for å hindre at det kunne stilles tvil om hans habilitet i forvaltningssaker om energi.

Til kommune- og fylkestingsvalget i 2011 stilte Frank Willy Djuvik både som fylkesordførerkandidat for Sogn og Fjordane FrP og ordførerkandidat for Flora FrP.

Til stortingsvalget 2013 var Djuvik førstekandidat for FrP i Sogn og Fjordane.

Kontroversielt blogginnlegg
---------------------------

I august 2012 vekket Djuvik oppsikt i riksmedia med et blogginnlegg med tittelen *Eg hatar Islam og muslimar*. Han beklaget senere uttalelsene.

Prosjektet «Jakten på kunsten»
------------------------------

Frank Willy Djuvik bruker aktivt sosiale media i sitt politiske virke. Høsten 2012 startet han sammen med veterinær og skribent Anne Viken et prosjekt kalt «Jakten på kunsten» med sikte på å belyse kunsten i Sogn og Fjordane gjennom blogg og ukentlig video på Youtube.

Referanser
----------

1. ↑  Framstegspartiet[*død lenke*] Sogn Avis, 7. september 2011
2. ↑  Djuvik inn i Sunnfjord Energi NRK, 2. juli 2008
3. ↑  Trekkjer seg frå SE, Firdaposten, 15. august 2010
4. ↑  Karin Flolø: Djuvik toppar lista Firda, 11. juni 2012
5. ↑
6. ↑
7. ↑
8. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 22. august 2012. Besøkt 17. august 2012.
9. ↑
10. ↑  Vidar Kvalshaug: Frp viser vei med kunst på Youtube Aftenposten, 18. september 2012
11. ↑  Anne Viken og Frank Willy Djuvik om kunstprosjekt NRK, 18. september 2012

Eksterne lenker
---------------

* Frank Willy Djuvik Blogg
* KUNSTsf2012 Blogg om kunst i Sogn og Fjordane