recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**GCE NODE** er en næringsklynge på Sørlandet som inngår i det nasjonale programmet «Global Centres of Expertise». Bedriftene i GCE NODE utvikler bore-, laste/ losse/forankring- og bølgekompenseringsteknologi. Visjonen til GCE NODE er å bidra til at olje- og gassnæringen på Sørlandet kan hevde seg i internasjonal konkurranse.

Historikk
---------

NODE begynte som et Arena-prosjekt i 2006, klyngen ble deretter tatt opp i NCE-programmet i 2009. Pr. januar 2012 bestod NODE nettverket av 58 selskaper på Sørlandet med tilsammen over 8000 ansatte. Dette var også året hvor NODE fikk EUs Gold Label som den første klyngen i Norge og i Europa av 200 klynger, denne sertifiseringen ble oppdatert i 2015

Bedriftene hadde en samlet omsetning på 40 milliarder NOK i 2009. I 2014 fikk NODE som en av de to første klyngene i Norge en GCE status og ble et så kalla "Global Centres of Expertise". I starten av 2016 hadde klyngen 77 medlemsbedrifter med base i Agder fylkene.

Bransjefokus
------------

Klyngen består primært av bedrifter i leverandørindustrien til oljenæringen som har sterke markedsposisjoner i sine segmenter. Bedriftene i klyngen leverer primært produkter innen tre nisjer i olje- og gassindustrien – boring, lasting/lossing, forankring og bølgekompensering.

Samarbeid med Universitetet
---------------------------

Samarbeidet med Universitetet i Agder (UiA) har hele tiden hatt høy prioritet. NODE-nettverket har vært samarbeidspartner og pådriver for å få på plass både en masterutdanning og PhD-grad innen mekatronikk ved UiA. Høsten 2010 gikk NODE-bedriftene sammen om å finansiere eget gave-professorat til UiA innen mekatronikk.

#### SFI Offshore Mechatronics

I 2014 gikk GCE NODE sammen med UiA og flere andre aktører og søkte om SFI Offshore Mechatronic.[*klargjør*] Dette ble den første SFIen UiA har fått tildelt, og vil gå over åtte år.

Forskningsprosjektet er delt inn i 7 arbeidspakker. WP 7 Technology Vision ledes av representanter fra GCE NODE

Referanser
----------

1. ↑  NCE NODE feirer oppstarten som NCE-prosjekt Arkivert 23. august 2011 hos Wayback Machine. *Innovasjon Norge*, publisert 09.2009
2. ↑  «Regjeringa gratulerer Sørlandet med internasjonal pris i næringsutvikling». Regjeringen. Besøkt 8. januar 2016.
3. 1 2  «GCE NODE». *GCE NODE* **(engelsk)**. Besøkt 8. januar 2016.
4. ↑  Eksportsuksess for Leverandørindustrien, *Aftenposten*, publisert 28.06.2010
5. ↑  «NODE får GCE-status». *www.norskoljeoggass.no*. Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 8. januar 2016.
6. ↑  «Agder har fått sitt første nasjonale senter for forskningsdrevet innovasjon». *www.uia.no*. Arkivert fra originalen 22. mars 2016. Besøkt 8. januar 2016.
7. ↑  «SFI Offshore Mechatronics». UiA.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Global Centres of Expertise
***Stenodema holsata*** er en tege tilhørende bladtegene (Miridae). Denne arten kalles ofte «gresstege», men har mange nært beslektede arter som ligner av utseende og som også lever på gress.

Denne arten er vanlig over hele Norge.

Utseende
--------

*Stenodema holsata* er svakt gul-brun eller grønn på farge, Noen ganger kan den være rett brun og noe rødlig på farge. Ved visse tidspunkt i livssyklusen skifter de farge på kroppen. Den grønne fargen dominerer på forsommeren, og det er helst hunnene som er grønne. Hannene er generelt noe mer blast gulbrun av farge. Den rødbrune fargen er vanlig om høsten, noe som gir dyrene god kamuflasje. To uskarpe mørkere lengestrek finnes fra hodet, bakover kroppen, over brystpartiet til *scutellum*.

Den er en langstakt tege med smal bakkropp. Hos den fullt utvokste (imago) tegen finnes det flygevinger under de smale dekkvingene. Hunnene kan ha reduserte vinger.

Hodet er noe spist framover og de har en lengdefure på pannen (issen). Første antenneledd er litt kortere enn hodets bredde og tykkere enn resten av antennen.

Levevis
-------

*Stenodema holsata* finnes helst i skog, på litt skyggefulle steder, der det er gress. Men det kan påtreffes også andre steder.

De sitter ofte på høye gresstrå, der de suger plantesaft fra frøene. Selv om det skulle blåse ganske mye, sitter de ganske godt.

De er gode flygere.

De overvintrer som voksne (imago) på bartrær. Derfor ser vi disse tegene helst tidlig om våren, forsommeren når de etter overvintringen er ute for å pare seg og legge egg. Men de er vanligst å se utpå sensommer og høsten.

Systematisk inndeling
---------------------

I norden er det flere arter i gruppen Stenodemini, som kjennetegnes på at de er lange og smale teger, som lever der det er gress.

**Treliste**
* Nebbmunner (Hemiptera)
	+ underorden **teger** (Heteroptera)
		- gruppe **Cimicomorpha**
			* familie **bladteger** (Miridae)
				+ underfamilien **Mirinae**
					- gruppe **Stenodemini**
						* slekten *Stenodema*
							+ *Stenodema holsata* (Fabricius, 1787) – er funnet over hele Norge.

Kilder
------

* Coulianos, C.-C. 1998. *Annotated Catalogue of the* Hemiptera-Heteroptera *of Norway*. Fauna Norv. Ser.B 45 (1-2), side 11-39
* Gaun, Sven 1974. *Blomsterteger (*Miridae*)*. Danmarks Fauna 81, 279 sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stenodema holsata* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Stenodema holsata* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Stenodema holsata* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Stenodema holsata* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Stenodema holsata* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Stenodema holsata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Fauna Europaea - Europas fauna, arter og utbredelseskart.
**Olav Benum** (født 5. september 1897 i Beitstad i Nord-Trøndelag, død 27. juni 1990 i Namsos) var en norsk gårdbruker, agronom og politiker (V). Han var stortingsrepresentant 1945–1961 og Nord-Trøndelags fylkesordfører 1966–1967.

Han var sønn av bestyrer ved Namdals folkehøgskole Ludvig Benum og Vilhelmine Elden. Onklene Odin og Peter Benum drev Vefsn folkehøgskole, mens morfaren Vilhelm Gurinus Elden var lensmann og gårdbruker på Namdalseid. Farens folkehøgskole flyttet i 1911 til gården Havika i Vemundvik, hvor Olav kom til å fungere som både gårdsbestyrer og timelærer. Han gikk også Mære landbruksskole og Norges landbrukshøgskole. Han overtok i 1932 som gårdbruker på Havika. Skolen måtte flytte etter en brann på Havika i 1935, så broren Vermund Benum ble bestyrer ved skolens nye lokaler i Grong, mens Olav fortsatte som gårdbruker. Olav Benum var også fylkesagronom i Nord-Trøndelag 1941–1942 og 1945–1962.

Benum var Vemundviks ordfører mellom 1938 og 1941 samt etter frigjøringen i 1945, og ble medlem av Nord-Trøndelag fylkesting i egenskap av ordførervervet. Under okkupasjonen ble han en kort tid holdt i forvaring av tyskerne. Benum flyktet til Sverige, og arbeidet ved Norges legasjon i Stockholm 1942–1945. I 1945 ble han stortingsrepresentant for Nord-Trøndelag, noe han var sammenhengende frem til 1961. Han var hele tiden medlem av Stortingets landbrukskomité. Benum ble fylkesvaraordfører i Nord-Trøndelag i 1963, og var medlem av Namsos bystyre 1963–1971. Etter at Johan A. Vikan ble formann i Norges Bondelag i 1966, overtok Benum som fylkesordfører, og ble sittende til utgangen av 1967.

Benum var ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden fra 1959, og ble tildelt KS-medaljen i 1971.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 110[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Olav Benum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) Olav Benum hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Olav Benum hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Nord-Trøndelags fylkesordførere og fylkesrådsledere |
| --- |
| Formenn i fylkestinget | 
* Ole H. Langhammer (1923–24)
* Nils M. Vaagland (1925)
* Karl Eidsvik (1926–33)
* Edvard Stamnes (1934)
* Tønnes Silset (1935–37)
* Albert Eggen (1938–40)
* Johan Peter Trøite (1945)
* Alf Karlsen (1946–55)
* Peder J. Arnstad (1956–61)
* Johan A. Vikan (1962)

 |  |
| Fylkesordførere (1963–2003) | 
* Johan A. Vikan (1963–66)
* Olav Benum (1966–67)
* Knut Aas (1968–75)
* Arne Sandnes (1976–91)
* Kolbjørn Almlid (1992–95)
* Bjarne Håkon Hanssen (1995–97)
* Merethe Storødegård (1997–2003)

 |
| Fylkesordførere (2003–2017)\* | 
* Erik Bartnes\* (2003–07)
* Gunnar Viken\* (2007–15)
* Pål Sæther Eiden\* (2015–17)

 |
| Fylkesrådsledere (2003–2017) | 
* Alf Daniel Moen (2003–11)
* Ingvild Kjerkol (2011–13)
* Anne Marit Mevassvik (2013–17)

 |
| \* Fylkesordførere under parlamentarisk styreform med et fylkesråd. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget **·** Geni
 |
Galerius Maximianus, byste i porfyr.
**Galerius’ toleranseedikt**, som ble utstedt 30. april 311 i Serdica, regnes tradisjonelt som avslutningen på forfølgelsen av de kristne i Romerriket. Teksten gjengis i apologeten Lactantius verk *De Mortibus Persecutorum (Om forfølgernes død*).

Beskrivelse
-----------

Tidligere hadde keiser Galerius understreket viktigheten av at forfølgelsen av de kristne fortsatte. Han hadde tidligere, sammen med sin underkeiser Maximinus Daia, fortsatt med den forfølgelse av de kristne som keiser Diokletian hadde innledet i 303. 

Denne politikk ble fulgt helt frem til at toleranseediktet ble offentliggjort i Nikomedia. Ediktet ble gitt i alle de fire da regjerende keiseres navn.

Keiseren lå da på sitt dødsleie, sannsynligvis led han av mavekreft, da ediktet ble offentliggjort, og kristne brukte senere ønsket om soning for sine forbrytelser mot de kristne som forklaring på dette kursskifte. 

Moderne historikere finner i stedet at bakgrunnen like så godt skal finnes i politiske overveielser, da andelen av kristne nå var blitt så stor at fortsatt forfølgelse ville bli til fare for rikets sikkerhet og i verste fall føre til imperiets sammenbrudd. 

Ediktet inneholder ingen lovprisning av den kristne religion, men bare en beklagelse over at det ikke lyktes å utrydde denne skadelige overtro, noe som motbeviser at Galerius selv ble omvendt til kristendommen. Galerius døde fem dager etter utstedelse av ediktet.

Kristendommen hadde nå status som *religio licita* *(tillatt religion),* og for første gang i historien hadde de kristne oppnådd romersk statsanerkjennelse. Det var nå tillatt å dyrke denne religion på linje med alle de øvrige religioner i Romerriket, innenfor rammene av den almene lovgivning og uten å forstyrre den offentlige orden. Med dette er de kristne på sett og vis rettslig anerkjent for første gang. Ved betegnelsen *religio licita* er de, likesom jødene, befridd fra ofringene til keiseren og de romerske statsguder; å nekte dette tidligere ville ha utelukket dem fra å bekle offentlige embeter.

Med anerkjennelsen ble det imidlertid forventet at de kristne fremover skulle be for rikets og keiserens vel og på den måte inngå i statskulten.

I 313 utstedte Konstantin den store enda et toleranseedikt i Milano, hvor det ble erklært at Romerriket fremover ville forholde seg nøytralt i forhold til utøvelsen av religion, noe som betød at alle former for forfølgelse på bakgrunn av religion nå ble innstilt.

Litteratur
----------

* Elisabeth Herrmann-Otto: *Konstantin der Große.* Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2007, ISBN 978-3-534-15428-9.
* Karen Piepenbrink: *Konstantin der Große und seine Zeit.* 3. Auflage. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 2010, ISBN 978-3-534-23646-6.

Referanser
----------

1. ↑  *De mortibus persecutorum* 34
2. ↑  Som i eksten fra Eusebius av Caesarea, *Kirkehistorie* 8,17.

Eksterne lenker
---------------

* Edictum Galerii, Edictum Mediolanense (Latin)
* Edicts of Toleration 311/313 (Engelsk)
* Eusebius (engl.)
**Kim-Erik Pedersen** (født 26. april 1987 i Hamar) er en norsk artist og jazzmusiker (saksofon), kjent fra band som Jon Eberson / Kim-Erik Pedersen Kvartett, Eberson Funk Ensemble, Andrea Rydin Berge Kvintett og Anja Eline Skybakmoen.

Karriere
--------

Pedersens allsidighet har gitt ham mange samarbeidsmuligheter med ulike jazzband, på klubber, og som solist med Symphony Orchestra of Music ved Norges musikkhøgskole i Oslo, der han studerte musikk. Hans talent har også gitt ham muligheten til å spille med flere norske band rundt på Europeisk jazzscener.

Han leder sin egen Kim-Erik Pedersen Kvartett med Lars Andreas Aspesæter (piano), Lars Egil Reine Hammersbøen (stående bass) og Tore Sandbakken (trommer). Off Topic, fra 2007, en trio med Sebastian Haugen (bass) og Tore Sandbakken. Trioen Pedersen/Myhr/Baal med Adrian Myhr (kontrabass) og Jon Audun Baal (trommer).

Diskografi
----------

Trio med Kim Johannesen og Chris Corsano
* 2011: *Door To Door* (FMR Records)

Machina trio inkludert med Kristoffer Lo og Trond Bersu
* 2011: *So Much For Dancing* (Øra Fonogram)

Bleak House trio med Dag-Filip Roaldsnes og Tore T. Sandbakken
* 2012: *Dark Poetry* (Kreative Kilder)

Referanser
----------

Portaler: Norge | Jazz

1. ↑  Tangen, Jan Inge. «Anja Eline Skybakmoen». FireFlate.no. Arkivert fra originalen 23. oktober 2013. Besøkt 21. april 2014.
2. ↑  «Kim-Erik Pedersen står for årets Nattjazz sammen med Off Topic Trio». AnJazz.no. Besøkt 21. april 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Kim-Erik Pedersen på Sporet.ingen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Hestesko
**Hestesko** er sko av metall som tilpasses hestens hover. Formålet er dels at ikke hoven skal slites ned, dels at skoen kan være utformet med tagger slik at de fungerer som brodder på glatt underlag som gress og is. Skoene er U-formet og festes til hoven med en spesielle type spiker, en hesteskosøm. Hesteskosømmen slås inn på skrå utover slik at den kommer ut med ca 15 mm et stykke oppe på hoven. Her bøyes spissen ned langs hoven. Rett utført er dette helt uten ubehag for hesten. Fra gammelt av ble hestesko helst laget av jern, men moderne hestesko kan også lages av andre legeringer.

Opprinnelig var det smeden som laget hestesko og festet dem til hovene på hesten. På den tid hesten ble mest brukt som et nyttedyr ble det en profesjon å feste sko til hovene på hestene. Slike spesialister blir gjerne kalt hovslagere. Hovslagerens jobb var å stelle hoven og tilpasse skoene individuelt til hvert enkelt dyr. Siden hoven vokser og ikke slites med sko på, må hoven skjæres ned når skoene skiftes. 

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Frank Stewart Farrar** (født 28. juni 1916, død 7. februar 2000), som alltid benyttet navnet **Stewart Farrar**, var en britisk forfatter av filmmanuskript, romaner og en framstående figur innenfor nyhedenske religion wicca som han henga det meste av sitt senere liv til å propagandere for med støtte fra sin sjuende hustru Janet Farrar, og sammen med sin venn Gavin Bone. Han skrev flere bøker om wicca sammen med disse to. Tidlig i livet var han en ivrig kommunist og arbeidet som journalist for aviser som *Soviet Weekly* og *Daily Worker*, og tjenestegjorde under den andre verdenskrig som soldat i den britiske hæren. Han var ansvarlig for å skrive episoder for fjernsynsserier som *Dr. Finlay's Casebook*, *Armchair Theatre* og *Crossroads*, og for sitt arbeid med manusskriving for radio vant han en pris fra forfatterforening. Han utga også en rekke romaner, skrevet i ulike sjangrer som kriminal, romantikk og fantastisk litteratur.

Etter å ha blitt innviet i aleksandrinsk wicca av Maxine Sanders i 1970 utga han deretter en av de tidligste bøker som beskrev denne nye, blomstrende religionen, *What Witches Do* (1971). I løpet av noen få måneder etter å ha blitt innviet hadde han steget opp til posisjonen som yppersteprest og grunnla sitt egen heksesabbat i sørlige London sammen med Janet Farrar som han senere ble sammen med og til sist juridisk giftet seg med. I 1976 flyttet paret til Irland hvor de opprettet nye heksesabbater og innviet nye mennesker til wicca, og i henhold til George Knowles kan rundt 75 prosent av wiccatilhengerne i Irland spore sine røtter tilbake til Farrar og hans hustru Janet, som fungerte som yppersteprestinne. Sammen Janet skrev han også flere bøker om emnet, mest kjent er *Eight Sabbats for Witches* (1981) og *The Witches' Way* (1984). I sin tallrike ekteskap fikk han fire barn, Tony, Andy, Lindsay, og Judith.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 96429, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Knowles, George: "Stewart Farrar (1916-2000)". *Controverscial.Com*. Påstanden om 75 prosent er gjentatt hos Rabinovitch, Shelley & Lewis, James R. (2004): *The Encyclopedia of Modern Witchcraft and Neo-Paganism*. Citadel Press. s. 96–97. ISBN 0-8065-2407-3.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Stewart Farrar på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Stewart Farrar hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |

Portal: Litteratur
Banias kilde ved Banias. I bakgrunnen Pans grotte, hvor elva startet i oldtiden før et jordskjelv blokkerte løpet.
Fossefallet i Banias ligger i Nahal Hermon naturreservat.
**Banias** er den østlige av kildeelvene til Jordan i det nordlige Israel. Vannet i elva stammer fra Hermonfjellet, og det flyter først et stykke under jorden i karstlandskapet på Golanhøyden. Elva springer ut ved ruinbyen Caesarea Philippi (det moderne tettstedet Banias) og flyter først vest, så sør, før den munner ut i Jordan i Huladalen. 

Den øvre delen av elvas løp ligger i den nordlige enden av den annekterte Golanhøyden. I nærheten av stedet Banias ligger grensen til det israelske kjernelandet. Elvas kilde i Banias, de arkeologiske stedene og halve elveløpet er del av naturreservatet *Nahal Hermon*. I elva finnes en ti meter høy foss, som er den største i Israel.

Den årlige vannmengden er om lag 125 millioner m³, ca. en fjerdedel av Jordans vannmengde.

Referanser
----------

1. ↑  «Hermon Stream (Banias) Nature Reserve». *www.parks.org.il* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 26. mai 2017. Besøkt 21. mai 2017.
2. ↑  «Banias». *The Jewish Agency* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 15. juni 2018. Besøkt 23. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Banias River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Knud Larsen** (født 1939) er en dansk arkitekt, bosatt i Oslo, Norge. Han er professor emeritus ved Institutt for byggekunst, prosjektering og forvaltning ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU).

Som ansatt på Henning Larsens tegnestue i København arbeidet han med utviklingen av Universitetssentret på Dragvoll i Trondheim, i alle faser fra konkurranseprosjekt til ferdigstilling fra 1968 til 1978.

Knud Larsen har undervist i bygningskunst ved NTNU i tiden 1978–2010.

Han har siden 1994 vært spesielt engasjert i tibetansk arkitektur og har etter et fem-årig forskningsprosjekt med feltarbeid i Tibet, sammen med arkitekt Amund Sinding-Larsen, skrevet boken *The Lhasa Atlas. Traditional Tibetan Architecture and Townscape*, Serindia Publications, London 2001, som i 2005 også ble utgitt i en kinesisk/tibetansk utgave.

Knud Larsen samarbeidet gjennom Nettverk for universitetssamarbeid Tibet-Norge med Tibet Universitet om bevaring av tradisjonell, tibetansk arkitektur og veggmaleri. Han ledet også hver høst et videregående kurs for NTNU-arkitektstudenter i Lhasa, Tibet.

Larsen er nestleder i styret til Stiftelsen Tronfjell Fredsuniversitet og har tegnet forprosjektet til Fredsuniversitetets bygninger på Flattron.

Han var gift med den norske keramiker Kari Christensen (født 1938, død 1997).

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Knud Larsen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Knud Larsen i BIBSYS
* Hjemmesiden til Mt.Tron University of Peace Foundation
* Hjemmesiden til Nettverk for universitetssamarbeid Tibet-Norge

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Johannes Paul II (1920 – 2005) har et av de lengste pontifikat i den katolske kirkes historie.
**Pontifikat** (latin *pontificatus*, «øverste presteembete») er en benevnelse på en paves embete eller embetstid. Opprinnelig var *pontifices* øverste prestekollegiet i antikkens Roma.

Johannes Paul II hadde et av de lengste pontifikat da han var pave i 26 år, 5 måneder og 17 dager. Det lengste pontifikatet i den romersk-katolske kirkens historie har Pius IX (1846–1878): 31 år, 7 måneder og 23 dager (11 560 dager).. Det har blitt hevdet at apostelen Peters tid som Romas biskop (ca. 30–64/68): ca. 34 – ca. 38 år (rundt 12 000–14 000 dager). skal betegnes som et pontifikat, og dermed som det lengste, skjønt lengden på Peters embetstid er vanskelig å fastslå med historisk sikkerhet.

Det korteste pontifikatet Urban VII (15.–27. september 1590): var pave i 13 kalenderdager, men døde før kroningen. Den valgte pave Stefan (23.–26. mars 752), men døde av hjerneslag tre dager etter at han ble valgt, og før han ble innviet. Han er ikke anerkjent som en gyldig pave, men ble lagt til listene over paver på 1400-tallet som «Stefan II», noe som førte til vanskeligheter med å telle opp senere paver ved navn Stefan.

Referanser
----------

1. ↑  «pontifikat», *NAOB*
2. ↑  «pontifical (adj.)», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  «Who Was the Longest Reigning Pope?», *The Basilica* 21. februar 2023
4. ↑  «Saint Peter : The First Pope (Successors of Peter - Part 1)», *Cnews* 3. desember 2021
5. ↑  «Pope Stephen II», *The Catholic Encyclopedia*

Se også
-------

* Pontifex
* Pontifex Maximus

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GND **·** NKC
 |
Trudeau Institute


**Martinus Løvik** (født 1. september 1943, død 24. juli 2023) var en norsk overlege ved Folkehelseinstituttet (FHI) og professor ved Institutt for kreftforskning og molekylærmedisin ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet.

Løvik gjennomførte Forsvarets russiskkurs, kull VIII, og var utdannet lege (cand.med.) fra Universitetet i Oslo (UiO). Han tok den medisinske doktorgraden (dr.med.) i immunologi ved UiO i 1986. Avbrutt av to år som gjesteforsker ved Trudeau Institute i New York arbeidet han ved Folkehelseinstituttet (FHI) fra 1982 til 2013 som overlege og avdelingsdirektør. Fra 2000 var han også professor II i medisin ved NTNU. Ved FHI bygde han opp en betydelig forskningsaktivitet særlig innen miljøfaktorers innvirkning på immunapparatet.

Hans viktigste forskningsområder var luftforurensningens betydning for allergiutvikling og miljøgifters påvirkning på immunforsvaret.

Referanser
----------

1. 1 2   Våre Minnesider, «Martinus Løvik 01.09.1943 - 24.07.2023», besøkt 2. august 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.ntnu.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Per Ivar Gaarder, Ingeborg Sundsvalen Aaberge: 'Martinus Løvik (1943-2023) *Minneord i Aftenposten 8. september 2023*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin **·** ResearchGate
 |
Portal: Alternativ behandling

**Bioresonansterapi** er en form for alternativ behandling, og kalles også for vibrasjonsmedisin. Behandlingen utøves ved hjelp av et apparat som sies å både sende ut og registrere elektromagnetisk stråling og som behandlerne hevder både skal kunne stille diagnose og behandle tilstander. Terapiformen brukes ved flere ulike lidelser som allergi, søvnproblemer, kroniske smertelidelser, utmattelse, stress, hormonplager og psykosomatiske lidelser. Det finnes ingen vitenskapelig dokumentasjon som kan dokumentere at terapiformen har effekt ved disse lidelsene, og virkningsmekanismene som beskrives strider mot grunnleggende biologi.

En variant av bioresonansterapi er apparatet *InterX* som av terapeuter hevdes effektivt i diagnostikk og behandling av blant annet muskel- og leddsmerter. I en vitenskapelig studie av denne behandlingsmetoden fant man ingen effekt.

Referanser
----------

1. ↑  Om bioresonansterapi Arkivert 21. januar 2012 hos Wayback Machine.. *Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling, NIFAB*
2. ↑  35 år med alternativ behandling Arkivert 30. mars 2016 hos Wayback Machine. Nye Troms
3. ↑  *Stine reiser fra Elverum til Kolbotn for behandling med apparat utviklet av NASA*, Østlendingen, 2. august 2018
4. ↑  Randomized controlled trial of a new electrical modality (InterX) and soft tissue massage, stretching, ultrasound and exercise for treating lateral epicondylitis SAGE journals
Havneområdet i København med Leda og svanen, ca. 1759 
**Hans Heinrich Eegberg** (døpt 3. mars 1723 i Kalundborg, begravet 11. mai 1784 i Fredericia) var en dansk tegner og maler. Man vet ikke noe om hva slags opplæring eller utdannelse han hadde.

Han er særlig kjent for sine prospekter fra København som han utførte på oppdrag fra kongen i årene 1745–50 i samarbeide med Johannes Rach. Enkelte av maleriene er basert på kobberstikk fra *Den Danske Vitruvius* og *Hafnia Hodierna* av Laurids de Thurah. Maleriene anses for å være av stor kulturhistorisk verdi ettersom Eegberg og Rach fremstilte motivene i farver og viste skildringer av dagliglivet. 

I 1752 ble Eegberg ansatt som skriver i Fredericia hvor han levde inntil sin død i 1784.

Referanser
----------

1. ↑   www.kulturarv.dk, besøkt 19. mars 2018[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* (da) Hans Heinrich Eegberg på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
* Med to malere på byvandring fra Nationalmuseet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Heinrich Eegberg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Kunstindeks Danmark
 |
**Liv Kristin Hatle** (født 26. februar 1936 i Kirkenes, død 22. juni 2023) var en norsk lege, kardiolog og forsker. Hun var en pionér innen bruk av doppler- og ultralydteknikk til hjertediagnostikk og publiserte over 125 vitenskapelig artikler og bøker innen dette emnet.

Hennes forskningskarriere var i hovedsak basert på et samarbeid mellom klinisk kardiologi og teknisk miljø ved NTH i Trondheim. Dette innebar at hun tidlig fikk tilgang på ultralydutstyr av høy kvalitet og så potensialet i hastighetsmålinger i hjertet med doppler-ultralyd kombinert med en usedvanlig gjennomføringsevne. Den første studien ble publisert i 1978. Nye studier ga i løpet av de følgende år et betydelig internasjonalt gjennombrudd. Hun ble invitert til lengre forskningsopphold ved blant annet Stanford University og Mayo Clinic i USA og ble etterhvert en av de mest brukte forelesere i verden innen kardiologisk ultralyd. Fra 1992 gjenomførte hun også forskningsopphold ved universitetene i Linköping, Riyadh og Leuven.

Liv Hatle fikk i 1996 Norges forskningsråds pris for fremragende forskning. I 1997 fikk hun Anders Jahres medisinske pris og ble samme år også æresdoktor ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. Hun fikk European Association of Cardiology sin gullmedalje i 2003. I 2008 fikk hun sammen med Bjørn Angelsen Nasjonalforeningens Hjertepris for sitt bidrag til å utvikle kardiologisk ultralyddiagnostikk. Prisen ble delt ut av kong Harald.
I 2020 ble hun utnevnt til æresdoktor ved Universitetet i Leuven (Belgia).

Referanser
----------

1. ↑   Nasjonalforeningen for folkehelsen, «Hjerteforskningsprisen», besøkt 12. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Tom Sundar (2. mars 2004). «Kardiolog med høy internasjonal stjerne». Tidsskrift for Den norske lægeforening. Arkivert fra originalen 22. mai 2006. Besøkt 10.08.2006.
3. ↑  Bjørn Angelsen, Kjell Kristoffersen, Kjell A. Ingebrigtsen, Terje Skjærpe: *Liv Hatle (1936-2023)* - Minneord i Aftenposten 11. juli 2023
4. 1 2  Siw Ellen Jakobsen (1999). «Med hjerte for teknikk og medisin». Bladet Forskning. Arkivert fra originalen 3. september 2007. Besøkt 10.08.2006.
5. ↑  Sandra Mei Ling Noer (2008). «Kongen deler ut hjertepris». NRK. Besøkt 05.02.2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Kurt Ard** (født 1925 i København) er en dansk illustratør, maler og grafiker. Han ble internasjonalt kjent for en stor mengde poengterte omslagsmalerier til forskjellige ukeblader på 1950-, 1960- og 1970-tallet, i Norge blant annet gjengitt i *Allers*. 

Kurt Ard arbeidet i den samme realistiske, fotobaserte malertradisjonen som sitt åpenbare forbilde, den amerikanske illustratøren og folkelivsskildreren Norman Rockwell (1894–1978). Kurt Ard var autodidakt og hadde en noe mer lettvint stil, men også han vant stor anerkjennelse hos publikum for sine håndverksferdigheter og folkelige, ofte humoristiske forsidebilder. Både Rockwell og Ards forføreriske hverdagsmotiver er imidlertid blitt anklaget for å være kitsch med sentimental idyll, konservative holdninger og endimensjonale, overtydelige poenger. De representerer samtidig noe av det beste i 1900-tallets illustrasjonskunst og populærkultur.

Kurt Ard leverte bidrag blant annet til de amerikanske magasinene *Saturday Evening Post*, *Reader's Digest*, *McCall's* og *Modern Maturity*, det populære tyske programbladet *Hörzu* og franske *Marie Claire*. I Skandinavia huskes hans arbeider særlig fra *Allers familiejournal*.

Kurt Ard er også medlem av *Danske populærautorer*, danskenes NOPA, blant annet med en låt til dansk Melodi Grand Prix i 1966.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 129553042, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Eksempler på forsider fra Saturday Evening Post

  

Portaler: Litteratur | Kunst | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Sani Ibrahim Charlie Azar** (født 22. juni 1961 i Libanon) er en palestinsk evangelisk-luthersk geistlig og fra januar 2018 biskop av den evangelisk-lutherske kirke i Jordan og Det hellige land (ELCJHL).

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Ibrahim Azar Azar ble født i Libanon til Charlie Azar opprinnelig fra Jaffa og hans hustru Jihan Azar, opprinnelig fra Nasaret. Han gikk til 1979 på Jerusalemsvereins lutherske skole i Berlinmisjonsselskapet i Betlehem. Han studerte luthersk teologi ved Ludwig-Maximilians-Universität München, der han tok slutteksamen i 1987.

### Prest

I 1988 ble han ordinert til prest for den evangelisk-lutherske kirke i Jordan og Det hellige land. Han var pastor for ELCJHL-menigheten ved Forløserens kirke i Jerusalem. 

### Biskop

I januar 2017 valgte kirkens synode ham til etterfølger etter biskop Munib Younan.

Han ble innført i sitt embede den 12. januar 2018 i Forløserens kirke i Jerusalem.

Han er gift med Nahla Elias Azar. Paret har tre døtre, hvorav den eldste er Sally Azar.

Referanser
----------

1. ↑  *The Rev. S. Ibrahim Azar New Bishop-Elect: ELCJHL Synod Elects Other Officers*. Pressemelding 14. januar 2017, lest 10. januar 2018
2. ↑  *Ibrahim Azar neuer Bischof der Lutherischen Kirche im Heiligen Land*, Pressemlding 19. januar 2017, lest 13. mars 2017
3. ↑  *Bischofseinführung: Hochrangige Delegation reist nach Jerusalem*  Arkivert 10. januar 2018 hos Wayback Machine. Melding fra Jerusalemsverein, lest 10. januar 2018
**Boniface Alexandre** (født 31. juli 1936 i Ganthier i Haiti, død 3. august 2023 i Port-au-Prince) var en haitisk jurist som var fungerende president i Haiti fra 2004 til 2006.

Biografi
--------

I 1990 ble han dommer ved Haitis høyesterett. I juni 2001 utnevnte president Jean-Bertrand Aristide ham til leder for høyesterett. Som dette vant han seg et ry som en aktverdig dommer innen et rettssystem som ellers ble betraktet som plaget av korrupsjon.[] Han gjorde store anstrengelser i kampen mot korrupsjon og inkompetanse innen rettssystemet. Ved siden av sin virksomhet ved domstolen underviste han som professor i rettsvitenskap ved Statsuniversitetet i Haiti i Port-au-Prince.[]

President Aristide mistet makten ved et statskupp i 2004, og etter suksesjonsreglene ble Alexandre, i egenskap av sitt verv som leder for høyesterett, fungerende president. Hans presidentsperiode ble ikke kronet med den samme suksess og beundring som hans dommergjerning. Amnesty International hevdet at landet i hans periode var preget av politibrutalitet, ekstrajudisielle henrettelser og stadig mer rettsløse tilstander.[]

Alexandre fratrådte det midlertidige presidentvervet den 14. mai 2006, da René Préval, vinner av presidentvalgene i februar 2006, ble tatt i ed som president.

Referanser
----------

1. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000024891, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dominican Today, «Former Haitian Interim President Boniface Alexandre Passes Away at 87», utgitt 4. august 2023[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Boniface Alexandre, The 54th President Of Haiti Haiti Observer (20. februar 2013), 6. juni 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** Munzinger (iba)
 |
Flasker med Whisky, en av mange ulike alkoholholdige varer som i Norge er pålagt avgift
**Alkoholavgift** er en særavgift som legges på drikkevarer med alkoholinnhold, og som ilegges i nesten alle land som selger lovlig alkohol. Avgiften har både en sosial og en provenymessig begrunnelse, i tillegg til at enkelte av alkoholavgiftene har en landbrukspolitisk begrunnelse i noen land, spesielt avgiftene på vin. I Norge ble alkoholavgiftene gjeninnført i 1929 som kompensasjon for at brennevinsforbudet ble opphevet etter en folkeavstemning, og siden den gang har alkoholavgiftene gitt staten en jevn og sikker inntektskilde.

I EU er alkoholavgiftene regulert i direktiv med maksimumssatser, hvor det tillates null avgift (avgiftsfritak) på vin. Norge, som ikke tar del i EUs skattepolitikk, er gjennom EØS-avtalen kun forpliktet til å ilegge ikke-diskriminerende avgifter, det vil i praksis si avgifter som ikke fører til en konkurransemessig favorisering av en type alkoholvare framfor en annen. Det er tillatt (og vanlig) å ha høyere avgift på de mest alkoholholdige varene, og det er også vanlig med høyere avgift *per alkoholprosent* for brennevin enn for vin og øl. I EU-direktivene er det opprettet en egen avgiftskategori for mellomprodukter under 22 vol% alkoholinnhold (hetvin, portvin, sherry, madeira, osv). Slik var det tidligere også i Norge, men såkalt sterkvin ilegges idag vinavgift dersom de ikke har spritbase, og brennevinsavgift dersom de har spritbase.

I både EU og Norge illegges ølavgift normalt med en sats per liter, mens vin- og brennevinsavgift ilegges med en sats per prosent alkoholstyrke. Såkalt rusbrus behandles ulikt i de ulike landene, i Norge behandles spritholdig rusbrus avgiftsmessig som brennevin, selv om det holder like lav alkoholstyrke som øl. Slike regelfravik fører tidvis til konkurransemessig forskjellsbehandling som av og til prøves rettslig i Europa. Det er sterk konkurranse mellom henholdsvis øl- og vinprodusenter om å få mest mulig gunstige avgiftsregler for sin drikkekategori.

I Norge var statens inntekter fra alkoholavgiften om lag 11,3 milliarder kroner i 2010.

Eksterne lenker
---------------

* NOU 2003:17 *Særavgifter og grensehandel* — Rapport fra Grensehandelsutvalget
* NOU 2007:8 *En vurdering av særavgiftene*
* Tollvesenet: Alkoholholdige drikkevarer
* Skatteetaten - Avgift på alkohol

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Paks** er en by i fylket Tolna i det sentrale Ungarn. Den ligger på vestbredden av Donau, rundt 100 kilometer sør for Budapest og 30 kilometer nord for fylkeshovedstaden Szekszárd. Byen hadde 19 833 innbyggere i 2009. 

Like sør for byen ligger Paks kjernekraftverk, som produserer rundt 40% av landets elektrisitet. Det ble satt i drift i 1983. Byen er tilknyttet det ungarske motorvei-nettverket gjennom veien M6 til Budapest, som åpnet i mars 2010. 

I forrige århundre ble flere herskapelige gårder og hus bygget i byens gamle sentrum, så som de rundt byens hovedtorg Szent István tér. På veggen til den barokke Szeniczey-gården er det innfelt en plakett til minne om Ferenc Deák, kalt «Ungarns vise mann». Byens museum ligger i den tidligere Cseh-Vigyázó-gården. Ved gangveien langs bredden av Donau ligger en hundre år gammel kastanje-allé.

Den romersk-katolske «Hellige ånd»-kirken, som ble av den ungarske arkitekten Imre Makovecz, er et fremragende eksempel på det 20. århundres arkitektur. De kalvinistiske og lutherske kirkene ble bygget i henholdsvis 1775 og 1884. Den romersk-katolske basilika-lignende «Jesu hjerte»-kirken ble innviet i 1901. 

Byens fotballklubb er Paksi SE (til vanlig kalt «Paks» eller «PSE»), som i 2006 for første gang rykket opp til den ungarske toppdivisjonen Nemzeti Bajnokság.

Vennskapsbyer
-------------

* Tysklands flagg Reichertshofen, Bayern, Tyskland
* Tysklands flagg Lauda-Königshofen, Baden-Württemberg, Tyskland
* Polens flagg Gubin, Polen
* Slovakias flagg Galánta, Slovakia
* Romanias flagg Târgu Secuiesc (Kézdivásárhely), Romania
* Ukrainas flagg Vysjkovo, Ukraina
* Finlands flagg Lovisa, Finland

Bilder
------

* Den katolske «Hellige ånd»-kirken av Imre MakoveczDen katolske «Hellige ånd»-kirken av Imre Makovecz
* Gangvei og kastanje-allé langs DonauGangvei og kastanje-allé langs Donau

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑   (på hu, en) *Detailed Gazetteer of Hungary*, Ungarns sentrale statistikkontor, KSH-kode 04862, Wikidata Q88686710,

Eksterne lenker
---------------

* (hu) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paks – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Villa Otium** er en villa i jugendstil i Nobels gate 28 på Frogner i Oslo. Den ble oppført av arkitekt Henrik Bull i 1911 for den daværende norske generalkonsul til St. Petersburg, Hans Andreas Olsen og hans kone Wilhelmina – som for øvrig var niesen til Alfred Nobel. Bygningen er en av de første arkitekttegnede boligene i Norge på 1900-tallet. Den er rikt utsmykket inne og ute, og arkitekten har tegnet alle detaljene: parkett, fliser, dører og ornamenter. Ifølge Riksantikvaren er villaen av stor historisk betydning.

Navnet
------

Villa Otium med omgivelser, april 2018.
Navnet på villaen er latinsk. *Villa* betyr «gård» og *otium* betyr fritid eller letthet, og henspiller på hageområdet som ligger rundt villaen. Dette er i dag bare en fjerdedel av hva det opprinnelig var.

Bygningshistorie
----------------

Villa Otium 23. september 1924 Foto: Anders Beer Wilse / Oslo Museum 
I dag er villaen residens for Amerikas forente staters ambassadør til Norge. USAs regjering kjøpte den i 1924 for 125 000 dollar, den største sum USA til da hadde betalt for en eiendom i utlandet.

Referanser
----------

1. ↑  Hugo Lauritz Jenssen (5. mai 2017). «Se de første bildene av USAs nye ambassade i Oslo». Dagens Næringsliv. Besøkt 5. mai 2017. «Først i 1923 fikk USA kjøpt Villa Otium i Nobels gate for 125.000 dollar, den dyreste eiendommen USA til da hadde kjøpt i utlandet.»

Litteratur
----------

* *Åpent rom* nr. 4/2007 side 24

Eksterne lenker
---------------

* USAs ambassade i Norge om Villa Otium Arkivert 30. april 2018 hos Wayback Machine.
* (no) «Villa Otium». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Makkaur** er et tidligere fiskevær i Båtsfjord kommune i Finnmark. Stedet ligger ytterst på Makkaurhalvøya, øst for innløpet til Båtsfjorden. Makkaur er et gammelt fiskevær i Finnmark og er nevnt allerede i nedtegnelser på 1500 tallet som eget kirkested.

Et kapell ble innviet 11. september 1934 av biskop Eivind Berggrav.

Stedet ble ikke brent under tvangsevakueringen av Finnmark i 1944.

Under andre verdenskrig ble det anlagt et tysk kystbatteri i Makkaur, restene etter dette sees fortsatt. Batteriet, Heeres Küsten Batterie Makkaur 2/448, ble oppsatt med fem 14,5 cm kanoner med skuddvidde 19 000 m, i mai 1942.

Rundt 1950 ble stedet fraflyttet da man ikke kunne ankre opp større båter på havnen, og den lille eksisterende steinkaien ble ødelagt under andre verdenskrig. 

Makkaur Skolekapell ble i 1955 flyttet inn til Nordfjord i Syltefjorden, og er nå Syltefjord kapell. Fortsatt står muren etter Makkaur Skolekapell like ved Makkaur nye kirkegård.

Det er nevnt at Makkaur hadde egen kirke i 1589. På 1600-tallet foregikk det flere hekseprosesser på stedet.

Makkaur fyr er et kjent landemerke som ligger på Molvikpynten. 

Makkaur er i dag et fritidsboligområde.

Referanser
----------

1. ↑  «Makkaur gamle kirkested». *kulturminnesok.no*. Riksantikvaren. Besøkt 27. september 2017.
2. 1 2  Skotnes, Roger (1958-) (1999). *Kirke og menighet i Kiberg og Vardø*. [Vardø]: R. Skotnes. s. 83. ISBN 8299519306.
3. ↑  «Makkaur fyr». *NAF Ruteplanlegger*. NAF. Arkivert fra originalen 28. september 2017. Besøkt 27. september 2017.
4. ↑  Fjørtoft, Jan Egil (1983). *Tyske kystfort i Norge*. Arendal: Agder presse. s. 183. ISBN 8299087813.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
«**Morning Has Broken**» er en kristen hymne. Melodien er basert på en skotsk-gælisk folketone kjent som «Bunessan». Teksten ble skrevet av Eleanor Farjeon til andre utgave av *Songs of Praise* (1931). Den ble bearbeidet til svensk av Anders Frostenson («Nu är det morgon», 1976) og omsatt videre til norsk av Eyvind Skeie som «Nå er det morgen», salme nr. 127 i *Salmer 1997*. Skeie oversatte den senere på ny fra den engelske originalteksten som «Dagen har våknet» til *316 salmer og sanger* (2007). 

Det finns også en nynorsk versjon av Jan Olav Eeg, med tittelen Morgonen vaknar. Denne ble trykt i avisa Vårt Land ca. år 2000, og finns nå på nettstedet

lyricstranslate.com

«Morning Has Broken» ble popularisert i Cat Stevens' arrangement på albumet *Teaser and the Firecat* i 1971. Den er også innspilt av blant andre Floyd Cramer (1972, instrumentalt, og 1988), Kenny Rogers and the First Edition (1973), Nana Mouskouri (1974), Roger Whittaker, Judy Collins (1987), Neil Diamond (1992), Aaron Neville (2000) og Helge Borglund (*Sanger jeg er glad i*, 2008).

Referanser
----------

1. ↑  Kirkerådet, *Salmer 1997: tillegg til* Norsk salmebok (Verbum 1997, ISBN 82-543-0743-1): s. 156
Høydene i Samaria, 2011
Kart over de nordlige og sørlige kongerikene i oldtidens Israel og Judea. Samaria var hovedstaden til kongeriket Israel (i blått). 830-tallet f.Kr.
**Samaria** eller **Shomron** (hebraisk: שומרון‎, *Šoməron*; gresk: Σαμάρεια; arabisk: سامريّون‎, *Sāmariyyūn* eller السامرة, *as-Samarah* – også kjent som جبال نابلس, *Jibal Nablus*) er en fjellrik region i dagens Palestina (oldtidens Israel) i den nordlige delen av det geografiske området vest for Jordanelven, løselig tilsvarende til den nordlige delen av Vestbredden. Navnet er avledet fra oldtidens by Samaria, en gang hovedstaden i kongedømmet Israel. Navnet samaritan kommer av navnet på regionen. I løpet av seksdagerskrigen i 1967 ble hele Vestbredden erobret av Israel. Jordan avsto sitt krav til området til Palestinas frigjøringsorganisasjon (PLO) i november 1988. I 1994 ble kontrollen av Områdene 'A' og 'B' overført til de palestinske myndighetene.

Etymologi
---------

Navnet Samaria har bibelsk opprinnelse, avledet fra det individuelle navnet (eller kanskje stammenavnet) *Shemer*, som kong Omri av Israel kjøpte stedet fra, i henhold til *Første Kongebok* 16:24. Det var det eneste navnet som ble benyttet for dette området fra oldtiden og fram til Jordans erobring av det i 1948. På det tidspunktet opprettet jordanerne begrepet «Vestbredden».

Geografi
--------

I nord grenser Samaria til Jisreeldalen; i øst av Jordandalen; i vest av Karmelberget (i nord) og den fruktbare sletten Saron (i vest); i sør av fjellene ved Jerusalem. I bibelsk tid ble det sagt at Samaria «nådde fra Middelhavet til Jordandalen», inkludert Karmelberget og Saronsletten. Fjellene i Samaria er ikke særlig høye og når sjelden over 800 meter. Klimaet er mer gjestmildt enn klimaet lengre sør.

Referanser
----------

1. ↑  Harvard Expedition to Samaria, 1908–1910, Harvard University
2. ↑  Nettbibelen: Første Kongebok 16:24[*død lenke*]
3. ↑  «This Side of the River Jordan; On Language», Forward, *Philologos*, 22. september 2010.
4. ↑  *Nelson's Encyclopædia*, London, 1907, v. IX, s. 204

Se også
-------

* Samaria (by)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NDL **·** NKC **·** GeoNames
 |
*For andre med samme navn, se Christopher Hansteen* (andre betydninger)

**Kristofer (egentlig Christopher) Hansteen** (født 29. november 1865 på Røros, død 2. mars 1906 i Kristiania) var en sentral person i miljøet på venstresiden i Norge på begynnelsen av 1900-tallet, da Norges Socialdemokratiske Ungdomsforbund ble dannet. Han var en markert skikkelse innen den anarkistiske retningen som ganske snart skilte lag med NSU.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Hansteens far var ansatt som bergverksdirektør ved kobberverket på Røros, og ble senere direktør for Kongsberg Sølvverk. Blant hans grandonkler og onkler kan nevnes astronomen professor Christopher Hansteen, høyesterettsassessor Christopher Hansteen var hans farfar, og kvinnesakskvinnen Aasta Hansteen var hans tante.

Hansteen kom tidlig i konflikt med sin aristokratiske familie: Han nektet å la seg konfirmere, og i 1891 giftet Kristofer seg med tjenestepiken Olga Strøm (1869 – 1936). 

### Karriere, politisk engasjement

Kort etter artium begynte han som typograf. Blant arbeiderne kom han i kontakt med de moderne sosiale idéer, og han leste Karl Marx og Peter Kropotkin. Især den siste ble bestemmende for hans livssyn. 

Kristofer Hansteen ble anarkist og medlem av Anarkistisk-Communistisk Gruppe «Libertas». Her ble han snart en sentral person. Den mest kjente historien med Hansteen er politiets beslagleggelse av anarkistenes fane 1. mai 1893.[] Også året før ble fanen beslaglagt.

Hansteen ga ut bladet *Anarkisten* i 1898 – 99. Dette oppnådde kun 300 abonnenter i Norge og 60 i Danmark. I 1899 måtte Hansteen flykte til England for å slippe politiforfølgelse etter en kritisk artikkel om kronprinsregenten i *Anarkisten nr. 4* 28/3 1899. Etter ett års opphold i London kom han tilbake til Norge, og ga ut bladet *Til frihet* i 1901 – 04. Hansteen ga ut en rekke brosjyrer – *Til proletariatet*, *Det frie samfund*, *Undervisning uten dogmer* med fler –, og oversatte Kropotkins *En oprørers ord*.

I det sosialdemokratiske Kristianialagets første periode holdt Hansteen flere foredrag i laget, og innledet gang på gang på massemøter om aktuelle spørsmål som f. eks. arbeidsløsheten, alltid ut fra et konsekvent 'anarkistisk-kommunistisk' grunnsyn. Dette vant gjenklang hos enkelte av Kristianiabevegelsens medlemmer. Hos Hansteen finner vi mange de momenter som vi siden møter igjen i ungsosialismen: kamp mot religionen, avstandtagen fra parlamentarismen, propaganda for generalstreiken.

Hansteen døde av tuberkulose i 1906.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som eg. Christopher Hansteen, Norsk biografisk leksikon ID Kristofer\_Hansteen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Post 43, ministerialboken i Røros kirke

Eksterne lenker
---------------

* Om Kristofer Hansteen i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |