recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Sølvstolen*** (*The Silver Chair, 1953*) er den sjette av bøkene i Narniaserien av C.S. Lewis.

Romanen var den fjerde av bøkene fra forfatterens hånd, men inngår som den sjette i serien, etter narniansk kronologi.

Hovedpersonene i boka er de engelske barna Eustace Scrubb og Jill Pole, og den narnianske *myrvrikkeren* Dysterpytt (*Puddleglum*). Eustace er søskenbarn av *Penvensie*-barna Peter, Susan, Edmund og Lucy fra de tidligere bøkene, og figurerer også i den forrige boka, *Reisen til det ytterste hav*. Jill og Dysterpytt er nye.

Handling
--------

Eustace Scrubb, nå en reformert karakter etter hendelsene i Reisen til det ytterste hav, møter sin nye venninne Jill Pole ved skolen deres, Experiment House. Jill har blitt plaget av mobbere, og gjemmer seg for dem. Eustace forteller Jill om hans Narnia-eventyr, og foreslår å be om hjelp fra løven Aslan. Når mobberne møter dem, forsvinner de to gjennom en port som fører dem til Aslans område. De dukker opp igjen på en klippe hvor Jill nærmer seg kanten, og Eustace forsøker å trekke henne tilbake - men faller selv over kanten. Aslan dukker opp og redder Eustace ved å blåse ham gjennom en magisk vind til Narnia. 

Aslan forteller dem om kong Caspian X sin sønn, prins Rilian av Narnia, som forsvant flere år tidligere. I Narnia ser Eustace og Jll hvordan en gammel, skrøpelig mann går om bord på et skip og seiler fra en havn. Til Eustaces forferdelse oppdager de at den eldre mannen faktisk var kong Caspian. 70 år har gått siden Eustace sist befant seg i Narnia, selv om det har gått mindre enn ett år i hans egen verden. Caspian har tydeligvis fått stadig verre helse med sin høye alder, og hans folk frykter at Caspian ikke kommer til å leve stort lenger. Trumpkin, en dverg, nå veldig gammel og døv, gir Jill og Eustace et værelse i Cair Paravel. Men de må snart fortsette videre for å lete etter kong Caspian og hans sønn.

| * v
* d
* r
Narnia-bøkene av C.S. Lewis |
| --- |
| Bøkene | *Drømmen om Narnia* **·** *Løven, heksa og klesskapet* **·** *Hesten og hans gutt* **·** *Prins Caspian* **·** *Reisen til det ytterste hav* **·** *Sølvstolen* **·** *Den siste striden* |
| Film & tv | *Drømmen om Narnia* (1988–90) | Legenden om Narnia (film): *Løven, heksa og klesskapet* (2005)  **·** *Prins Caspian* (2008)  **·** *Reisen til det ytterste hav* (2010) |
| Rollefigurer | Digory **·** Polly **·** Jadis (Heksa Hvit) **·** Peter **·** Susan **·** Edmund **·** Lucy **·** Eustace **·** Jill **·** Caspian **·** Aslan **·** Tumnus  **·** Dysterpytt **·** Rippipip |
| Steder | Charn **·** Narnia **·** Cair Paravel **·** Calormen **·** Telmar |

Portal: Litteratur
**Ali Shaukat** (født 6. oktober 1897 død 25. februar 1960) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Shaukat ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering og den ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere. Shaukat spilte tre kamper og scoret to mål.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Referanser
----------

1. ↑  van Rossem, G. (1928). *The ninth olympiad Amsterdam 1928 Official report*. Amsterdam: The Netherlands olympic comitee. s. 678 og 684.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ali Shaukat – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ali Shaukat – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ali Shaukat – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Utseendet til **Naurus riksvåpen** stammer fra Naurus uavhengighet i 1968; det kom i offisiell bruk i begynnelsen av 1970-åra.

Skiltet i midten er delt i tre. Øverste halvdelen består av det kjemiske tegnet til fosfat i sølv på gullfarga bakgrunn. Nederst til venstre er avbildet en fregattfugl med havet i bakgrunnen. Nederst til høyre er en grein av *calophyllum*-treet.

Skiltet er omringa av palmegreiner som stammehøvdingene pleide å bruke under seremonier, fjær fra fregattfuglen, og haitenner. Stjerna øverst er henta fra flagget; på banneret over stjerna står landets navn på naurisk, *Naoero*. På banneret nederst står Naurus motto, *God's Will First* (eng.: *Guds vilje først*).

| * v
* d
* r
Oseaniske riksvåpen |
| --- |
| 
* Australia
* Fiji
* Kiribati
* Marshalløyene
* Mikronesiaføderasjonen
* Nauru
* New Zealand
* Palau
* Papua Ny-Guinea
* Salomonøyene
* Samoa
* Tonga
* Tuvalu
* Vanuatu

 |
| **Territorier:** | 
* Amerikansk Samoa
* Cookøyene
* Fransk Polynesia
* Niue
* Norfolkøya
* Guam
* Nord-Marianene
* Ny-Caledonia
* Pitcairnøyene
* Tokelau
* Wallis og Futuna

 |

Portal: Nauru

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ali Hamza Ahmed Suleiman Al Bahlul** (andre navn: Ali Hamza Ahmed Sulayman Ismail) er en statsborger av Jemen som ble holdt fengslet uten lov og dom, i fangeleiren ved Guantánamobukta. Bare han, og to andre fanger har fått dom, av tilsammen over 700 nåværende og tidligere fanger.

Han starta en boikott av *Guantanamo military commissions* (militære tribunaler) som ble videreført av flere fanger, og argumenterte for boikotten ved å hevde at det fantes intet lovlig grunnlag for de gjeldende militære tribunalene. Han ble dømt for å ha utført PR-arbeide (*media relations*) for Osama bin Laden. 

Livstidommen fikk han i november 2008, etter at juryen bestående av ni militære offiserer brukte mindre enn en time på straffeutmålingen. Han er fortsatt fengsla i Guantánamo.

Appell til høyere rettsinstans
------------------------------

Advokatene til Al-Bahlul søkte om ny behandling av straffeutmåling hos en appelldomstol, på grunnlag av uttrykksfrihet (*free speech grounds*).

> Herr Al-Bahlul er ikke en sympatisk klient for en forsvarsadvokat. Han omfavner en ideologi som glorifiserer vold, og som forsvarer terrorisme, og som motvirker konstitusjonell demokrati. I den grad det er anstøtende, så [Bahluls arbeide innen film-/videoprodukjson] er uttrykk som dekkes og tillates av *First Amendment*, som forbyr straffeforfølgelse av «tankene, tro, og idealer til en(den) tiltalt(e)».
> 
> 
>

Flere detaljer
--------------

Fangenummeret til al-Bahlul, er 39 *(Guantanamo Internment Serial Number )*. USAs styresmakter antar at han er født i 1969, i Hudaydah, Jemen.

Referanser
----------

1. ↑
2. 1 2

Eksterne lenker
---------------

*
*Arche de la défense*
**Arche de la défense** (**Grande Arche de la Fraternité** eller bare **La Grande Arche**) er et monument i form av en triumfbue i kontor- og forretningskvarteret La Défense vest for Paris. Monumentet er et verk av den danske arkitekten Johan Otto von Spreckelsen.

I 1982 tok den franske presidenten François Mitterrand initiativ til å utlyse en arkitektkonkurranse. Konkurransen ble vunnet av Spreckelsen og den danske sivilingeniøren Erik Reitzel. Deres prosjekt var en moderne utgave av Triumfbuen: et monument for menneskeheten og de humanistiske idealer i stedet for militære triumfer. 

Byggingen startet i 1985. Spreckelsen forlot prosjektet sommeren 1986 og overlot sitt arkitektarbeide til sin partner, den franske arkitekten Paul Andreu. Reitzel fortsatte sitt arbeide inntil ferdigstillelsen i 1989.

Arche de la défense ble innviet i juli 1989 med store festligheter og et G7-toppmøte i monumentets taketasje. Samtidig var det militærparader og opptog som markerte tohundredåret for den franske revolusjon.

Beskrivelse
-----------

Arche de la défense er 108 meter bred, har en høyde på 110 meter og dybden er 112 meter. Den har en betongramme dekket av glass og carraramarmor fra Italia og ble bygget av et fransk entreprenørfirma.

Meningen er at monumentet skal avslutte monumentalaksen *Axe historique* som går gjennom Paris. Arche de la défense er dreiet i en vinkel på 6,33° i forhold til aksen. Med en metrostasjon, en RER-stasjon og en motorvei plassert direkte under bygningen var vinkelen den eneste måten man kunne gi plass for bygningens 12 gigantiske fundamenter. Dreiningen ble foreslått av ingeniøren allerede i konkurransefasen og akseptert av arkitekten ettersom den ville fremheve monumentets dybde og skape symmetri med det tilsvarende vinklede Louvre i aksens motsatte ende. 

De to sidene av Arche de la défense er hjemsted for regjeringskontorer. Taketasjen har et areal på mer enn 1 hektar og inneholder et utstillingssenter. Byggverket har et utvendig heistårn av rustfri stålstenger hvor det er 4 heiskabiner i glass og stål.

Eksterne lenker
---------------

* Grande Arche (Fransk og engelsk)
* La Grande Arche i Paris
* Taketasjen i Grande Arche

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
**Nautgardstind** er et fjell i Jotunheimen, i Vågå og Lom kommuner i Innlandet. Det har en høyde på 2 258 meter over havet. Fjellet ligger helt øst i Jotunheimen mellom Veodalen og Sjodalen, og er den sørligste toppen av en lang rygg med seks fjell over 2 000 meter. En kan se toppen langs deler av fylkesvei 51 fra Båtskaret i sør til Hindsæter i nord.

Fra sør har fjellet en nesten perfekt kjegleform og er et flott syn når det er dekket av nysne. «Nautgard» er et sted der kyr blir samlet og nord for toppen finn man en dyp dal kalt Nautgarden.

Fra toppen er det flott utsyn sørover og østover siden det ikke er andre topper høyere enn 1 850 meter i disse retningene. Teoretisk kan en se helt til åsene nord for Oslo i klarvær. Snøhetta, Rondane og fjellene i Valdres, som Bitihorn kan en se fra toppen. I vest ligger Jotunheimen og en kan se Glittertinden.

Nautgardstind ligger i Jotunheimen nasjonalpark.

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Avstand til samme høyde på Glittertinden.

Referanser
----------

1. 1 2  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 26. desember 2015.
2. ↑  «Nautgardstinden - 2258moh». *peakbook.org*. 9. mars 2016. Besøkt 10. desember 2016.
3. ↑  Pål V. Schage og Ulf Hansen (29. august 2001). «Theodor Broch - en ukjent fjellpioner». Arkivert fra originalen 29. desember 2013. Besøkt 10. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Beskrivelse av Nautgardstinden på peakbook.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ingvar Lundberg** (født 1934, død 24. april 2012) var en svensk professor i psykologi. Han var særlig opptatt av utviklingspsykologi og var knyttet til Umeå universitet fram til 1995. Deretter var han ved Göteborgs universitet hvor han var engasjert i et forskningsprogram om kommunikasjonshinder og sosial tilpasning. 

Hans forskning er først og fremst innrettet mot leseinnlæring. Hva er de kognitive, språklige og sosiale forutsetningene for en god leseutvikling? Kan man forebygge lesevansker? Hva er egentlig dysleksi? Hvordan henger regnevansker og lesevansker sammen? 

Lundberg var medlem av en rekke akademier og lærde selskap, bl.a. Academia Europaea og Rodin Academy. Han var æresdoktor i pedagogikk ved Åbo Akademi.

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Ingvar Lundberg i BIBSYS
* T. Høien og I. Lundberg: *Dysleksi*. Ad Notam Gyldendal 4. utgave 2000 ISBN 9788205280564
* *Dyslexia and Literacy: A Tribute to Ingvar Lundberg* ISBN 1861563167

Referanser
----------

1. 1 2 3   Sveriges dödbok 1901–2013[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.ae-info.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* NFI om Ingvar Lundberg[*død lenke*]
* Lunchakademin i Sveriges Radio - intervju

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Sølvtaggen** er en norsk reklamekonkurranse for gode og kreative løsninger på Internett. Sølvtaggen arrangeres av INMA (Interesseorganisasjonen for interaktiv markedsføring. Målet for Sølvtaggen er å fremme den gode ideen og kreative løsninger for interaktive kampanjer for å synliggjøre interaktiv reklame for bransjen og vise hvilke muligheter nettreklame kan gi. 

Hver måned deler en jury ut Sølvtaggen til det beste interaktive arbeidet. Hele kampanjer eller enkeltarbeider kan sendes inn, og de tolv månedsvinnerne nomineres automatisk til "Årets Gulltagg" på Gulltaggen. Jurymedlemmene gis også muligheten til å nominere ett arbeid hver ved siste jurymøte før Gulltaggen, slik at opptil 20 arbeid kan nomineres til Gulltaggutdelingen i 2007.

Det er gratis å sende inn jobber til Sølvtaggen og bidragene kan sendes inn frem til den siste i hver måned. Sølvtaggen er med på å inspirere både annonsører og designere, og bidragene er blant de beste i Norge på kreative løsninger.

Eksterne lenker
---------------

* Les mer på Sølvtaggens hjemmeside
Spansk sølvmynt fra 1739, den store tilførselen av sølv fra gruver i Spanias amerikanske kolonier bidro til å legge grunnlag for sølvstandarden
**Sølvstandarden** eller **sølvmyntfoten** er et monetært system der myntenhetens verdi er fastsatt til en fast vekt i sølv. Sølvmyntfoten var vidt utbredt fra fallet til østromerriket frem til 1800-tallet. Etter oppdagelsen av store mengder sølv ved Cerro Rico i Potosí, Bolivia, på 1500-tallet, oppstod en internasjonal sølvmyntfot i sammenheng med de spanske realer. Disse sølvmyntene spilte en stor rolle som myntenhet i verdenshandelen i nesten fire hundre år.

Etter proklameringen til dronning Anne av Storbritannia ble de britiske vestindiske øyer i 1704 de første områdene til å anvende gullstandarden ved å ta i bruk de spanske gull-dublon myntene. I 1717 introduserte Sir Isaac Newton som leder av Royal Mint et nytt forholdstall mellom gull og sølv som gjorde at Storbritannia *de facto* innførte gullstandarden. Den ble formelt innført i 1821 etter introduksjonen av gull sovereign i 1817. På samme tid sørget revolusjoner i Latin-Amerika for å bryte tilgangen til spanske realer som ble produsert i Potosí, Mexico og Lima. 

Den britiske gullstandarden ble først utvidet til enkelte britiske kolonier i Øst-Asia og det sørlige Afrika, en ikke til britisk India, Sørøst-Asia eller de nordamerikanske koloniene. Canada tok i bruk gullstandarden i 1853, og Newfoundland i 1865. I 1873 gikk Tyskland over til gullstandarden med sin nye Goldmark. Norge, Sverige og Danmark innførte gullstandarden i 1874, og Finland fulgte etter i 1878. Den var i bruk i de nordiske landene frem til 1915. USA gikk *de facto* over til gullstandarden i 1873 og praktiserte den frem til 1908, noe som fikk andre nasjoner til å gjøre den samme. Bare Kina, Hongkong og Weihaiwei fortsatte å holde fast ved sølvstandarden. Den opphørte ikke definitivt før den ble forkastet av Kina og Hongkong i 1935.

Litteratur
----------

* Wilhelm Keilhau (1934). *Gullet og pengene*. Stenersen.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
Andizjan er hovedstad i provinsen Andizjan, en av tre usbekiske provinser i Ferganadalen
**Andizjan** (eller **Andijon**) er en by i Ferganadalen i det østlige Usbekistan med omkring 350 000 innbyggere. Byen er hovedstad i provinsen Andizjan (*Andijon viloyati*) som er Usbekistans mest tettbefolkede provins.

Historie
--------

Byen var kjent som Andugan på 900-tallet. Den ble ødelagt av mongolene, men mot slutten av 1200-tallet begynte en ny storhetstid med en sønnesønn av Djenghis Khan, Kaydu khan, som gjorde Andijon til hovedstad i kongeriket Fergana, en posisjon som byen beholdt i tre hundre år. Andijon var sentrum for en levende og lønnsom handel med Kashgar. I 1483 ble byens store sønn, Zahiriddin Muhammad Babur født. Men han måtte snart forlate byen. Tilskuddet av khanatet i Kokand førte til at Andizjans betydning avtok. 

Russerne under general Skobelov erobret byen i 1876 etter hard motstand. Byen var i 1898 sentrum for et opprør ledet av en ishan av naqshbandiordenen, Madali. Opprøret ble brutalt slått ned av russerne etter tre dagers harde kamper. I 1899 nådde jernbanen byen og en russifiseringsprosess skjøt fart. I 1902 ble Andijon rammet av et stort jordskjelv som krevde minst 4500 menneskeliv og ødela store deler av gamlebyen. 

Andizjan er sentrum for Usbekistans oljeindustri. Det er store bomullsmarker i området. Den koreanske bilprodusenten Daewoos lokalisering av en bilfabrikk til Andizjan var et viktig tilskudd til byens og regionens næringsliv.

Andizjan massaker 2005
----------------------

Andizjan var i mai 2005 åsted for en militær massaker av mange hundre demonstranter som protesterte blant annet mot president Islam Karimovs regime. Regjeringen prøvde først å dekke over saken, men måtte på internasjonal press innrømme hendelsen.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Uzbekistan: Andizhan one year on – the victims must not be forgotten Amnesty International dokument, 11. mai 2006

Eksterne lenker
---------------

* (en) Andijan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Andijan, Uzbekistan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Usbekistans flagg Byer i Usbekistan |
| --- |
| Hovedstad | Tasjkent |
| Byer | Andijon  • Angren  • Asaka  • Bekabad  • Beruniy  • Bukhara  • Chimboy  • Chirchiq  • Fergana  • Guliston  • G‘ijduvon  • G‘uzor  • Jizzakh  • Juma  • Kattaqo‘rg‘on  • Kogon  • Kosonsoy  • Margilan  • Mojnaq  • Namangan  • Navoiy  • Nukus  • Nurota  • Olmaliq  • Qarshi  • Qorako‘l  • Qorasuv  • Qo‘ng‘irot  • Kokand  • Rishton  • Samarkand  • Shahrisabz  • Shirin  • Sirdaryo  • Termez  • To‘rtko‘l  • To‘ytepa  • Uchquduq  • Urganch  • Urgut  • Vobkent  • Khiva  • Xo‘jayli  • Yangiabad  • Yangiyer  • Yangiyo‘l  • Zarafshon |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
*Recha begrüßt ihren Vater*, maleri av Maurycy Gottlieb, 1877
**Nathan den vise** (tysk *Nathan der Weise*) er et tysk drama. Det regnes som et av den tyske opplysningsfilosofen og dramatikeren Gotthold Ephraim Lessings hovedverk, og er et mektig idédrama i fem akter om religiøs toleranse. Det utkom i 1779 og ble uroppført 14. april 1783 i Berlin.

Handlingen er lagt til Jerusalem under Det tredje korstog, og skildrer hvordan den vise jødiske kjøpmannen Nathan, den opplyste sultan Saladin og en (først anonym) tempelridder bygger broer mellom jødedom, islam og kristendom. Dets sentrale temaer er vennskap, toleranse, religiøs relativisme, avvisning av mirakler og nødvendigheten av kommunikasjon.

Figuren Nathan er i stor grad basert på Lessings livslange venn, filosofen Moses Mendelssohn. I likhet med Nathan den vise og Saladin, som Lessing lar møte hverandre over et parti sjakk, delte de kjærligheten til dette spillet.

Dramaet var ikke ukontroversielt i kirkelige kretser i sin samtid, og ble senere forbudt av nazistene.

Referanser
----------

1. ↑  Daniel Dahlstrom (2002): Moses Mendelssohn, *Stanford Encyclopedia of Philosophy*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nathan der Weise – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |
***The Avenging Trail*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Francis Ford.

Handling
--------

Gaston Olaf kommer hjem etter å ha studert ved college, og oppdager at faren hans nylig har blitt myrdet - og eiendommen hans har blitt stjålet. For å ta hevn begynner Olaf som tømmerhogger, i håp om å finne ut de ansvarlige. En dag redder han livet til Rose Havens fra Lefty Red. Dave Taggert blir imponert over denne unge mannen, og erstatter Lefty Red med Olaf på arbeidsplassen sin. Når Olaf får vite om Taggerts planer, for å narre Rose fra betaling for tømmeret hans ansatte har felt på eiendommen hennes, står Olaf opp mot sjefen sin og krever at Rose skal få nok betaling.

Olaf nekter å levere noe av veden, før betalingen har blitt gjort. Taggert later som om han går med på Olafs krav, og betaler til Rose. Imidlertid beordrer han en av håndlangerne sine, Lefty Red, til å gå til Rose sitt forretningssted og stjele alle pengene tilbake. Olaf forhindrer dette tyveriet, De havner i en slåsskamp, og Olaf sårer til slutt Red dødelig. Før han dør, tilstår Lefty Red å ha drept faren til Olaf - etter ordre fra Taggert. Olaf avslører deretter Taggerts kriminelle handlinger for resten av innbyggerne i byen.

Skuespillere
------------

Harold Lockwood.
* Harold Lockwood som Gaston Olaf.
* Sally Crute som Rose Havens.
* Joseph Dailey som Tom Pine.
* Walter Lewis som Devil Dave Taggert.
* Louis Wolheim som Lefty Red.
* William Clifford som William Hale.
* Warren Cook som Dr. Saunders.
* Lettie Ford som Mrs. Havens.
* Artie Ortego som en indianer.

Referanser
----------

1. ↑  THE AVENGING TRAIL
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Avenging Trail* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Avenging Trail* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *The Avenging Trail* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Ekspedisjonskorpsets emblem inneholder kartskisse av Fransk Indokina over en kartskisse av Frankrike med den franske marines ankersymbol
**Det franske ekspedisjonskorps i Det fjerne østen** (fransk: *Corps expéditionnaire français en Extrême-Orient* – CEFEO) var den franske hærens styrker som ble benyttet i Det fjerne østen fra avslutningen av andre verdenskrig og gjennom den første indokinesiske krig.

Historie
--------

Avdelingen ble sendt til Fransk Indokina under Stillehavskrigen for å beskytte det franske Vichy-regimets kontroll over sin tidligere koloni mot japanerne. Styrken ble imidlertid slått tilbake av japanerne under deres andre kampanje i kolonien.

Motstanden mot det franske kolonistyret blomstret opp i hele Fransk Indokina etter krigen, og i 1949 ble Laos, Kambodsja og Vietnam deltakende stater i Den franske union. CEFEO var da den franske militære styrke som skulle sikre området. Dette førte i Vietnam til en geriljakrig mot Viet Minh som endte med det franske nederlaget ved Dien Bien Phu.

Etter at styrkene ble trukket ut av Indokina etter nederlaget, ble avdelingen oppløst.

Sammensetning
-------------

CEFEO besto av utskrevne og vervede mannskaper fra Den franske unions oversjøiske områder, særlig i Maghreb og Madagaskar, men også det øvrige Afrika og Sørøst-Asia. I tillegg besto den av flere avdelinger fra Fremmedlegionen, som besto av en større overvekt av europeere (franskmenn, spaniere, polakker, tyskere).

Hele ledelsen, samt fallskjermenhetene besto imidlertid utelukkende av franskmenn.

Størrelsen varierte fra rundt 80 000, med en lokal styrke på 35 000 indokinesere i 1946, til 235 000 og en lokal styrke på 260 000 i 1954. Rundt 30 000 var fra Afrika.

Kommandanter
------------

Skuldermerke med teksten *Extrême-Orient* «Det fjerne østen»
* Philippe Leclerc de Hauteclocque (1945–46)
* Jean Etienne Valluy (1946–48)
* Roger Blaizot (1948–49)
* Marcel Carpentier (1949–50)
* Jean de Lattre de Tassigny (1950–51)
* Raoul Salan (1952–53)
* Henri Navarre (1953–54)
* Paul Ély (1954–55)
* Pierre Jacquot (1955–56)

Eksterne lenker
---------------

* CEFEO-uniformer Arkivert 13. juli 2011 hos Wayback Machine.
* Slagorden i Indokina under andre verdenskrig
* Fransk motstand i Indokina (1943–1945)
* Nettside til veteransammenslutning
* Utviklingen av CEFEO (fra det franske forsvarets arkiver)
Kart over Det fjerne østen
**Det fjerne østen** brukes om landene i Øst-Asia. Betegnelsen ble ofte brukt i forbindelse med Det britiske imperiet, som en fellesbetegnelse for landene øst for Britisk India. Før første verdenskrig ble *Det nære østen* brukt om landene nær Det osmanske rike, *Midtøsten* til nordvestlige Sør-Asia og Sentral-Asia, og *Det fjerne østen* for land langs den vestlige delen av Stillehavet og den østlige delen av Indiahavet. Mange europeiske språk har lignende betegnelser, slik som *Far East* (engelsk), *Extrême-Orient* (fransk), *Extremo Oriente* (spansk), *Ferner Osten* (tysk), *Estremo oriente* (italiensk) og *Verre Oosten* (nederlandsk). "Fjerne Østen" brukes også ofte som en betegnelse på Russlands Stillehavskyst.

I orientalistisk sammenheng bidrar betegnelsen til å mane frem både kulturelle og geografiske skiller. *Det fjerne østen* henviser aldri, for eksempel, til landene Australia og New Zealand, som er mer vestlige kulturelt sett, selv om disse ligger enda lenger øst for Europa enn andre deler av Øst-Asia.

Referanser
----------

1. ↑  Oxford Dictionaries Arkivert 29. september 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
«**Ingvald og Lina**» er et skillingstrykk fra 1916, og visa er kjent i både Norge, Sverige og Danmark. Opphavsland er usikkert, da de finnes i både dansk og norsk skillingstrykk. Den er også kjent under tittelen «**Løytnant Milde og skjønn Inga**».

Teksten
-------

1. I en have satt så ene, satt så ene hånd i hånd  
løytnant Ingvald med sin Lina knyttet der et vennskapsbånd.
2. Kjære Lina, elskede pike gråt dog ikke mer for meg  
om et år skal jeg deg sige er jeg atter her hos deg.
3. Og så dro han ut i krigen prøvet der sitt unge liv  
men han tenkte på sin Lina som jo skulle bli hans viv.
4. Men så døde elskede Lina, på graven sto en marmorsten  
og på stenen sto det skrevet: Lina er ei lenger din.
5. Da et år var lagt tilbake og hver spire var falt av  
satt Ingvald ene i sin have og Lina hvilte i sin grav.

Tekstvariant annet skillingstrykk
---------------------------------

**1.**Ned i haven satt så ene, satt så ene hånd i hånd,  

løytnant Milde med sin Inga knytter der sitt vennskaps bånd.  

  

**2.**Skjønne Inga, hulde Inga, gråt ei mer for meg min venn,  

om et år jeg er tilbake ja tilbake til deg igjen.  

  

**3.**Løytnant Milde dro i krigen for at prøve sitt unge mot,  

og han tenkte på sin Inga hver gang månen på himmelen sto.  

  

**4.**Men da året var omme hulde Inga i graven lå,  

og med tårene på kinnen løytnant Milde ved graven sto.  

  

**5.**Og på graven der ble det nedsatt ja der ble nedsatt en marmorsten,  

og på stenen ble der skrevet: Inga er her ikke mer.  

  

**6.**Løytnant Milde gikk i kloster lagde av seg sin løytnants drakt  

og bak klosterets brede murer hviler støvet av hans unge liv.

Kilder
------

* Per Johan Skjærstad: «Gode gamle viser frem fra glemselen», Gylendal 1982
* De gamle visene 4 med Alf Prøysen, Forlaget For Alle, Oslo 1975
**Emily Saïdy de Jongh-Elhage** (født 7. desember 1946) er en politiker fra De nederlandske Antiller. Hun representerer partiet Partido Antiá Restrukturá (PAR) og var statsminister i De nederlandske Antiller fra 2006 til landet ble oppløst 10. oktober 2010.

de Jongh-Elhage har arbeidet som lærer og eiendomsmegler. Hun er fra Curaçao, der hun har vært med i politikken siden 1995 og sittet i det valgte øyrådet. de Jongh-Elhage er med i Partido Antiá Restrukturá, et parti som har ønsket å bevare De nederlandske Antiller i omorganisert form. I 2005 ble hun valgt til partiets leder og ledet partiet til seier i valget i 2006. Hun overtok deretter posten som statsminister for De nederlandske Antiller, en post hun hadde til landet ble avviklet. Hun gikk av som partileder og parlamentsmedlem i januar 2013.

Referanser
----------

1. ↑   pantheon.world[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «De Jongh-Elhage gone after recess», *The Daily Herald*, 31. desember 2012.
3. ↑  «End of the road for Emily de Jongh-Elhage», *Today*, 15. januar 2013.
**Den tropiske stormen Edouard**| 

|  |
| --- |
| *Den tropiske stormen Edouard 4. august 2008* |

 |
| **Varighet:** | 3. – 7. august 2008 |
| **Høyeste vindhastigheter:** | 100 km/h |
| **Totale skader (i USD):** | Ikke kjent |
| **Antall døde:** | 0 |
| **Berørte områder:** | Texas, Louisiana |

Den **tropiske stormen Edouard** var den tredje tropiske stormen og den femte navngitte stormen i Den atlantiske orkansesongen 2008.

Stormhistorie
-------------

Et lavtrykksområde ble dannet i den nordøstre delen av Mexicogulfen tidlig i august.
 Gunstige forhold førte til at systemet kunne utvikle seg til en tropisk depresjon. Den tropiske depresjonen nummer 5 ble dannet den 3. august, men økte i styrke samme dag og ble navngitt Den tropiske stormen Edouard.

Edouard økte i styrke kommende dag til vinder på 95 km/t. Tidlig 5. august dro Edouard inn over land i den sørlige delen av Jefferson County med vinder på omkring 100 km/t. Senere samme dag ble stormen nedgradert til en tropisk depresjon. Den beveget seg da innover mot sentrale Texas mens den fortsatte å svekkes. 7. august løste Edouard seg opp til et ordinært lavtrykk.

Referanser
----------

1. ↑  «Tropical Weather Outlook». National Hurricane Center. 3. august 2008. Besøkt 5. august 2008. [*død lenke*]
2. ↑  «Tropical Depression Five Discussion One». National Hurricane Center. 3. august 2008. Besøkt 5. august 2008.
3. ↑  «Tropical Storm Edouard Special Discussion Two». National Hurricane Center. 3. august 2008. Besøkt 3. august 2008.

| Tropiske sykloner i den atlantiske orkansesongen 2008 |
| --- |
| Arthur • Bertha • Cristobal • Dolly • Edouard • Fay • Gustav • Hanna • Ike • Josephine • Kyle • Laura • Marco • Nana • Omar • TD 16 • Paloma |
| 

|  |
| --- |
| Saffir-Simpson orkanskala |
| TD | TS | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |

 |
Portnerstuene i Blytts gate.  Foto: Narve Skarpmoen 
**Blytts gate** er ei lita gate på Sofienberg i bydel Grünerløkka i Oslo. Gata er på et kvartal mellom Trondheimsveien og Sars' gate. Det er ingen bygninger som har adresse til gata, som ender ved Botanisk hages hovedport mot vest.

På sørsida av Blytts gate ligger Lakkegata skole (Lakkegata 79). På nordsida ligger en del leiegårder, men disse har adresse til Sars' gate.

De mest interessante bygningene i Blytts gate er kanskje to små portstuer, som ligger på hver si side av gata ved avkjøringa fra Trondheimsveien. Disse tilhører opprinnelig Tøyen hovedgård, og det er på grunn av portstuenes plassering at hovedgården har den noe underlige adressen Trondheimsveien 23b. Portstuene er oppført rundt 1820 og restaurert hundre år seinere. Den ene brukes nå til nettstasjon for Hafslund, mens den andre står tom. Begge er freda som del av gårdsanlegget.

Blytts gate er oppkalt etter botanikeren Matthias Numsen Blytt. Den har ingen gatenumre.

Referanser
----------

1. ↑  Jf. kart av Chr.H. Grosch fra 1830-tallet
2. ↑  Regjeringen.no

Litteratur
----------

* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (B)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.
* Tove Solbakken: Portstuene i Blytts gate (Europeana.eu)

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Den tvilsomme tvilling**, (engelsk *The tragedy of Pudd'nhead Wilson*) er en roman av den amerikanske forfatteren Mark Twain hvis handling er lagt til slavetiden før den amerikanske borgerkrigen i byen Dawson ved Mississippi. Den er en av Twains mer komplekse fortellinger, og er bygget opp som en detektivroman.

Om Den tvilsomme tvilling
-------------------------

### Likheter med andre bøker

At Mark Twain skriver om to gutter som blir født i samme by rundt samme tid og bytter sine plasser i samfunnet, er ikke et nytt element i hans forfatterskap. Allerede tolv år før «Den tvilsomme tvilling» ble gitt ut, ga han ut romanen «Tiggerprinsen» i 1882 med det samme motivet. I *Den tvilsomme tvilling* blir de to guttene ufrivillig forbyttet av den kvinnelige slaven Roxana, slik at hennes sønn ble «slaveeier»-sønnen med en sikker fremtid, mens slaveeierens sønn ble til «slave»-sønnen og fikk en usikker fremtid der han blant annet risikerte å bli solgt. I *Tiggerprinsen* møtes fattiggutten og prinsen tilfeldig, de prøver frivillig hverandres klær og blir forbyttet med hverandre.

Handling
--------

Handlingen er lagt til byen Dawson under slavetiden. To gutter blir født på samme dag, og de ligner på hverandre. Den ene, Thomas Driscoll, er sønn av slaveeieren Percy Driscoll. Den andre, Valet de Chambre, er sønn av den kvinnelige slaven Roxana, som bare i begrenset grad er av svart avstamming og ellers ser ut som en hvit kvinne. Roxana er eid av Driscolls familie og har hovedansvaret for å fostre opp familiens sønn Thomas. En dag får Roxana høre at sønnen hennes skal selges for å dekke en gjeld. Hun bytter guttenes plass, slik at Thomas blir slavegutt og Chambre blir slaveeiergutt. Til tross for at salget ikke blir noe av, blir forbyttingen værende, men en dag blir sannheten avslørt av David Wilson, alias «Pudd'nhead» Wilson. Han hadde flyttet til byen samtidig som guttene ble født, og var jurist og eiendommegler.

Tolkning
--------

I likhet med romanen *Huckleberry Finn,* som Mark Twain skrev ti år før *Den tvilsomme tvilling,* er denne romanen samfunnskritisk og belyser de gamle holdningene fra slavetiden som fremdeles fantes tredve år etter den amerikanske borgerkrigen.

*Den tvilsomme tvilling* er også en av de første romanene som forsvarte og viste hvordan den nye fingeravtrykkmetoden kunne brukes for å løse blant annet kriminalsaker.

I Norge
-------

I Norge ble romanen første gang gitt ut i 1971 på Den norske bokklubben i Per Wollebæks oversettelse. Siden er den ikke blitt utgitt på ny.

Film
----

* Frank Reicher: *Pudd'nhead Wilson* (1916). Frank Reicher som Pudd'nhead Wilson.
* Alan Bridges: *Pudd'nhead Wilson* (1984). Ken Howard som Pudd'nhead Wilson.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
***Sensommerdansen*** (originaltittel ***Dancing at Lughnasa***) er en periodefilm fra 1998, regissert av Pat O'Connor. Filmen er en samproduksjon mellom irske, britiske og amerikanske filmselskaper, og den er basert på Brian Friels skuespill *Dancing at Lughnasa*. *Sensommerdansen* deltok på filmfestivalen i Venezia i 1998.

Filmen fikk blandet kritikk, og Borghild Maaland fra *VG* skrev: «Filmversjonen av *Sensommerdansen* har vakker natur, glimrende enkeltprestasjoner, men én svakhet: Den mangler nerve. [...] I overgangen til filmlerretet har ikke regissør Pat O’Connor fått med seg nærheten til personene, til tross for utmerket spill, med Meryl Streep som myndig og streng leder for søskenflokken. I enkeltstående scener aner du den melankolske fortvilelsen iblant den barnlige gleden de fem søstrene opplever den siste sommeren de alle er samlet. Men de sporadiske bruddstykkene av god filmkunst mangler overbygningen som gjør at du virkelig bryr deg om disse skjebnene.»

Handling
--------

Filmen utspiller seg i Donegal i Irland i 1936. Kate Mundy (Meryl Streep) er en innelukket og streng ire i sin nidkjære pliktoppfyllenhet. Søstrene, derimot, er en broket gjeng. Lillesøsteren Christina (Catherine McCormack), ugift og mor til Michael, er filmens forteller. Familien og det tradisjonelle bondesamfunnet de lever i får nye og uante impulser fra broren Jack (Michael Gambon), en hjemvendt misjonær og prest som har tatt med seg toleranse og åpenhet i kofferten. Samtidig er Franco-perioden et viktig bakteppe, og Christinas upålitelige kjæreste Gerry (Rhys Ifans) ønsker å gjøre opprør mot den spanske diktatoren.

Medvirkende
-----------

* Meryl Streep som Kate Mundy
* Michael Gambon som Jack Mundy
* Catherine McCormack som Christina Mundy
* Kathy Burke som Maggie Mundy
* Sophie Thompson som Rose Mundy
* Bríd Brennan som Agnes Mundy
* Rhys Ifans som Gerry Evans
* Darrell Johnston som Michael Mundy
* Lorcan Cranitch som Danny Bradley
* Peter Gowen som Austin Morgan
* Dawn Bradfield som Sophie McLoughlin
* Marie Mullen som Vera McLoughlin
* John Kavanagh som Carlin
* Kate O'Toole som kjemiker

Referanser
----------

1. ↑  Maaland, Borghild (2. juli 1999). «Dans uten nerve». *VG*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sensommerdansen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Sensommerdansen* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Sensommerdansen* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Sensommerdansen* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Sensommerdansen* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Sensommerdansen* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Sensommerdansen* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Sensommerdansen* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Sensommerdansen* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Sensommerdansen* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata
**Bjarne Berger** (født 26. april 1888 i Kristiania, død 20. mai 1970) var en norsk ingeniør.

Han var utdannet ved Kristiania tekniske skole, og tok eksamen i 1910. Han hadde deretter flere studieopphold i utlandet. Berger arbeidet først hos Akers mekaniske verksted, før han ble bilsakkyndig hos Aker politikammer. Fra 1929 drev han eget konsulentselskap, Bergers Havaribyrå. Dette selskapet drev med sakkyndig bistand til personer som havnet i biluhell eller bilulykker. Han var også i flere år konsulent for Industriforsyningsdepartementet, og var oppnevnt av staten som sakkyndig for mange offentlige komiteer. Berger underviste også ved Kristiania Tekniske Aftenskole og Nordstrand tekniske aftenskole.

Som ung mann var han aktiv i idrettsbevegelsen, både som leder og utøver. Han var blant annet bokser, og representerte Kristiania Boxeklub. Han tok gull i tungvekt i NM 1909, etter å ha slått Jacob D. Løvaas på teknisk knockout i andre runde.

I 1955 ble Berger dømt for boligsvindel i en mye omtalt straffesak. Han hadde solgt andeler i et fremtidig boligprosjekt på Nordstrand i Oslo, men bare tatt innskuddene fra de ca. 30 kjøperne uten å noensinne sette i gang bygging av noen hus. Han underslo i alt 142 000 kroner, og ble dømt til ett og et halvt års fengsel.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dagbladet, utgitt 26. april 1938[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Aftenposten, type referanse dødsannonse, utgitt 22. mai 1970[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Forhenværende elever av Kristiania tekniske skole jubilerer.» *Aftenposten*, 7. mai 1935.
5. 1 2  «Dødsfall: Ingeniør Bjarne Berger er død, 81 år gammel». *Aftenposten*, 22. mai 1970.
6. ↑  «Bilhavaribyrå oprettes av ingeniør Bjarne Berger». *Aftenposten*, 28. januar 1929.
7. ↑  «Fødselsdager. 50 år. Ingeniør Bjarne Berger fyller 50 år i dag». *Nationen*, 26. april 1938.
8. ↑  *Aftenposten* morgenutgave, 15. mars 1934, side 9
9. ↑  *Aftenposten* morgenutgave, 12. januar 1949, side 6
10. ↑  «Ing. Berger fikk 1½ års fengsel». *Aftenposten*, 25. juni 1955.
11. ↑  «Boligsvindel-saken opp til doms. Aktor: Bergers frekkhet uhørt. Påstand om to års fengsel». *Arbeiderbladet*, 23. juni 1955.
12. ↑  «Ingeniør Berger vedtok». *VG*, 17. oktober 1955.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
***Eminent Chinese of the Ch'ing Period (1644–1912)*** (*ECCP*) er et biografisk oppslagsverk publisert i 1943 av United States Government Printing Office, redigert av Arthur W. Hummel sr. som da var leder av Orientalia Division i Library of Congress i Washington D.C.. Hummels viktigste samarbeidspartnere var Tu Lien-che (杜聯喆) og Fang Chao-ying (房兆楹).

De to bindene på 1103 sider omfatter om lag 800 biografiske skisser over ledende skikkelser fra Qing-dynastiet (Ch'ing) (1636–1912) i Kina. Artiklene favner han-kinesere, mandsjuer, mongoler og andre personer av indreasiatisk opphav, og dessuten noen europeere. Hver artikkel tar med en kort liste med kilder og sekundærlitteratur. Det er tre registre: personnavn, boknavn og emner.

Pamela Kyle Crossley, professor i kinesisk historie ved Dartmouth College, har utviklet fri software for å søke og lese artiklene online eller å laste ned tekstene for bruk frakoblet. Ettersom verket benytter Wade-Giles-systemet, som etterhvert er blitt fremmedartet for mange lesere, har denne programvaren også pinyinromanisering.

Prosjektets historie
--------------------

Hummel, som hadde utviklet sine språkkunnskaper som misjonær i Kina, var formann for komiteen for fremme av *Chinese Studies* under American Council of Learned Societies fra 1930 til 1934. Han samarbeidet med Mortimer Graves, eksekutivdirektør for rådet, om planleggingen av et biografisk oppslasgsverk for Qing, og fikk finansiell støtte fra Rockefeller Foundation. Planene ble satt ut i verket da Hummel begynte å arbeide ved Library of Congress i 1934.

Den som trykket verket kunne ikke kinesisk. Tu laget en masterfil for hver kinesiske tegn i teksten. De ble så støpt i Hongkong, en for hver gang skrifttegnet opptrådte. Så ble de satt i individuelle trerammer og nummerert av Tu. Trykkeren satte dem inn for hånd i maskinen. *ECCP* er ikke desto mindre omtrent feilfri.

Forordet av Hu Shih, en ledende høylært som hadde vært Kinas ambassadør til USA, roste Hummel og de mer en 50 lærde som hadde arbeidet i over ni år på prosjektet. Dette var folk fra USA, Europa og Taiwan. Blant dem var Knight Biggerstaff, Meribeth E. Cameron, Ch'i Ssu-ho, John K. Fairbank, L. Carrington Goodrich, Hu Shih, George Kennedy, Li Man-kuei, Hiromu Momose, Nancy Lee Swann, Teng Ssu-yu, som forberedet materiatet om Taipingopprøret, Earl Swisher, C. Martin Wilbur, Hellmut Wilhelm og J.C. Yang.

Referanser
----------

1. ↑  *Orientalia Division Library of Congress and Arthur W. Hummel.* Eminent Chinese of the Ch'ing Period (1644–1912). *(Washington: U.S. Government Printing Office, 2 volumes, 1943; various reprints).*
2. 1 2 3  Qing Research Portal
3. ↑  Arthur Hummel, "Editor's Note," *ECCP* p. vii
4. ↑  Edwin G. Beal and Janet F. Beal, "Obituary: Arthur W. Hummel (1884-1975)," *The Journal of Asian Studies* 35.2 (1976): 270.
5. ↑  "Preface", *ECCP* p. vii
6. ↑  *ECCP* s. 999.

Eksterne lenker
---------------

* Qing Research Portal Online version of ECCP with partial inclusion of articles.
**Dorothée Hahne** (1966–) er en tysk komponist, musikkprodusent og forlegger. Hun studerte trompet ved de statlige musikkhøyskolene i Köln og Düsseldorf. I studietiden spilte hun blant annet i det første tyske kvinnelige bigbandet, *Jazzorchester Reichlich Weiblich*.

I 1988 grunnla Hahne Renitent-kvartetten, som hun oppførte egne komposisjoner ved kunstutstillinger og festivaler med. Senere skrev hun instrumentale og elektroniske komposisjoner, filmmusikk, tonesettinger av dikt, hørespillprosjekt og oppdragskomposisjoner. Fra 1999 har hun arbeidet med blokkfløytisten Dorothee Oberlinger, og i 2000 grunnla hun ensemblet *newsic*.

Et særtrekk ved Hahnes bruk av elektroniske midler er at hun unngår enhver form for klangsyntese; elektronikken tjener alltid til å repetere og variere «naturlig» framstilte klanger.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 135454816, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Muziekweb, Muziekweb musiker-ID M00000279533[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Edition newsics hjemmeside med mp3, prosjektinformasjon, verkfortegnelse etc
* (de) Verk av og om Dorothée Hahne i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Polsk notasjon** er en notasjon innen matematikken hvor man skriver operatoren først og operandene etterpå. Den kalles derfor også *prefiksnotasjon*. Notasjonen har sitt navn etter den polske matematikeren Jan Lukasiewicz som innførte notasjonen på 1920-tallet.

Eksempel på vanlig notasjon (Infiksnotasjon), logisk AND-operasjon:

A AND B AND C

Eksempel på prefiks-notasjonen, logisk AND-operasjon:

AND A B C

Eksempel på vanlig notasjon, matematisk plus-operasjon:

A + B + C

Eksempel på prefiks-notasjon, matematisk plus-operasjon:

+ A B C

En av fordelene med polsk notasjon er at man bare behøver skrive operatoren en gang eksempelvis ved summering av alle element i en lang liste. I tillegg slipper man å lære seg (eller datamaskinen) prioritet mellom operatorene. Dette må man angi på en annen måte, eksempel ved hjelp av parenteser. I programmeringsspråket Lisp benyttes prefiksnotasjon.

Omvendt polsk notasjon (postfiksnotasjon) har samme egenskaper, men der skriver man operatorn sist. Innen informatikk har dette stor betydning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin
 |
**Gregory John Norman** (født 10. februar 1955 i Queensland) er en australsk profesjonell golfspiller som var rangert som verdens beste spiller i 331 uker på 1980- og 1990-tallet. Han har tilnavnet *The Great White Shark*. Norman ble profesjonell spiller i 1976.

Han vant The Open Championship to ganger, i 1986 og 1993, men er kjent for å ha uflaks. I 1986 ledet Norman alle fire *major*-turneringene etter tredjerunden, men vant kun The Open. Han mistet seieren i PGA-mesterskapet etter at Bob Tway hullet et bunker-slag, og i The Masters året etter tapte Norman for Larry Mize, som satte en 40-meters chip i hullet. Hans kanskje mest kjente runde var i The Masters i 1996, da han sløste bort en seks-slags ledelse i sisterunden og tapte turneringen til Nick Faldo med fem slag.

Normans sympatiske vesen har gjort ham til den perfekte talsmann for en rekke produkter, inkludert det vanlige spekteret av golfutstyr, men også mange andre produkter. Samtidig som han har fortsatt å spille turneringer, har hans forretninger tatt stadig mer av tiden. Hans personlige formue er anslått til flere hundre millioner amerikanske dollar. Norman er den eneste spilleren i historien som har toppet pengelisten på begge sider av Atlanterhavet.

Han giftet seg i 2008 med den tidligere amerikanske tennisspilleren Chris Evert. Norman er bosatt i Hobe Sound, Florida.

Referanser
----------

1. ↑   The Bud Collins History of Tennis (2nd ed.), side(r) 577[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Australian Honours Search Facility, honours.pmc.gov.au, Australian Honours-ID 872555[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) Greg Norman – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – Sport Australia Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – Florida Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – PGA-touren Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – Japantouren Rediger på Wikidata

* (en) Greg Norman – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

Portal: Golf

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** Munzinger (sport)
 |
**Polska Akademia Umiejętności** (forkortet **PAU**, tidligere **Akademia Umiejętności**, forkortet **AU**) er et vitenskapelig akademi med sete i Kraków i Polen. Det har ca. 500 medlemmer i inn- og utland (2006).

Akademiet går tilbake til Krakóws vitenskapelige selskap (*Towarzystwo Naukowe Krakowskie*, etablert 1815), som i 1872 ble omdannet til *Akademia Umiejętności*. Etter første verdenskrig fikk akademiet dagens navn.

Fra begynnelsen har akademiets viktigste oppgave vært å fremme vitenskap gjennom utdeling av stipendier og å utgi vitenskapelige verk.

Akademiets arbeid opphørte i perioden mellom 1939 og 1945, og i 1952 ble dets eiendom beslaglagt og overført til det statlige Polska Akademia Nauk. PAU selv ble imidlertid ikke oppløst, og etter 1989 har aktiviteten økt.

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Polish Academy of Learning – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |