recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Guri Johnson** (født 1961) er en norsk skuespiller ansatt ved Hålogaland Teater.

Johnson er født i Bergen, men vokste opp i Tromsø. Hun er utdannet ved Statens Teaterhøgskole, 1984–1987. 

Hun scenedebuterte i gruppeprosjektet *De Unges Forbund*, en frigruppe som var aktiv i 1987–1988. Hun ble fast ansatt ved Hålogaland Teater i 1988. I 1994 spilte hun i stykket *Isblomst* (av Terje Nordby), som også ble filmet og vist på NRK i 1997. Hun spilte Jændina i Arthur Arntzens *Oluf* (1989), Laura og senere Amanda i Tennessee Williams' *Glassmenasjeriet* (1992 og 2012). I 2004 spilte hun i forestillingen *Ivanov* av Anton Tsjekhov, og i *Nessekongen Puntila* av Bertolt Brecht. I 2005 spilte hun Barbro i *I dag og i morgen* av Liv Heløe. Av andre notable roller ved teatret gjennom årene kan en nevne rollen Rebekka West i Ibsens *Rosmersholm*, Gelsomina i Fellinis *La Strada*, Gina i Ibsens *Vildanden*, Olga i Tsjekhovs *Tre Søstre*, Fru Alving i Ibsens *Gjengangere*, Katrine Stockmann i Ibsens *En folkefiende.* Høsten 2015 sto hun alene på scenen i monologen *Et år med magiske tanka,* mens hun i 2016 medvirket i blant annet *Vestregata* og *Landstrykere*. 2021 spilte hun Nora i Lucas Hnaths *Et dukkehjem - 15 år etter*.

På tv hadde hun i årene 1996–1998 en sentral rolle i den norske såpeserien *Offshore*. Hun har senere spilt i *Veddemålet* (2004), *Himmelblå* (2008) og *Outlier (en)* (2020–2021).

Hun filmdebuterte i *Piratene* (1983). Hun har ellers medvirket i *Svidd neger* (2003) og noen kortfilmer. 

Johnson er søster til lege Egil Johnson og skuespiller og teatersjef Nils Johnson.

Referanser
----------

1. ↑   ČSFD, ČSFD person-ID 351598[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   ITromsø, utgitt 4. mars 2008, besøkt 17. september 2021, «Guri Johnson. Født i Bergen i 1961, men vokste opp i Tromsø.Statens teaterhøgskole 1984-87. Fast ansatt ved Hålogaland Teater siden 1988.»[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 17. september 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Guri Johnson |HT - Hålogaland Teater». *halogalandteater.no*. Besøkt 17. september 2021.
5. ↑  Bikset, Lillian (30. mars 2020). «Nils Johnson». *Store norske leksikon*. Besøkt 17. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Guri Johnson på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Guri Johnson hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (da) Guri Johnson på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Guri Johnson hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
***Super Mario 3D Land*** er et plattformspill utviklet og utgitt av Nintendo til Nintendo 3DS. Det ble annonsert i mars 2011, utgitt internasjonalt november samme år og var det første *Mario*-spillet som ble utgitt til konsollen. En oppfølger, *Super Mario 3D World*, ble utgitt til Wii U i 2013.

*Super Mario 3D Land* og oppfølgeren skiller seg fra andre spill i *Mario*-serien ved å kombinere elementer fra både de lineære todimensjonale og de mer åpne tredimensjonale spillene i denne serien. Det introduserer også en rekke elementer til serien, som nye hjelpemidler og spillemekanikker. Handlingen i spillet lik tidligere *Super Mario*-titler og sentrerer om Marios anstrengelser for å redde prinsesse Peach fra Bowser.

Spillet fikk positiv mottakelse, blant annet for oppfinnsomheten og spilldesignen. Det var en kommersiell suksess og har solgt 12,55 millioner kopier per 30. juni 2019. Det var også den første tittelen på Nintendo 3DS som solgte over fem millioner kopier. Nintendo gav ut spillet som en nedlastbar tittel via Nintendo eShop i 2012.

I likhet med de eldre Super Mario-spillene på siden, kommer Mario til å krympe når spilleren blir skadd på grunn av fiender eller andre hindringer. Spillet tilbyr en rekke tradisjonelle Mario-gjenstander, deriblant Super Mushroom, Fire Flower eller Starman. I tillegg kan spilleren finne nye "power-ups" som gir Mario spesielle drakter og andre evner.

Andre gjenstander inkluderer Boomerang Flower, som lar Mario kaste en boomerang som kan samle gjenstander utenfor rekkevidde og angripe fiender. En propell-boks lar Mario nå andre områder som ligger høyere, og den sjeldne premie-boksen - som gir Mario ekstra mynter. Invincibility Leaf, som dukker opp etter at spilleren dør fem ganger i løpet av samme nivå, gir Mario uovervinnelighet.

Referanser
----------

1. ↑  «3DS News, Features & Reviews | GamesRadar+». *GamesRadar*. 3. mars 2011. Besøkt 30. mars 2016.
2. ↑  «TGS: Super Mario 3D Land - Regaining What Was Lost - IGN». *IGN*. Arkivert fra originalen 11. januar 2013. Besøkt 30. mars 2016.
3. ↑  «IR Information: Sales Data - Top Selling Title Sales Units - Nintendo 3DS Software». Nintendo. 30. juni 2019. Besøkt 12. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Super Mario 3D Land* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Super Mario 3D Land* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Super Mario 3D Land* på Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

* (en) *Super Mario 3D Land* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Super Mario 3D Land* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *Super Mario 3D Land* hos VGMdb Rediger på Wikidata

* (en) *Super Mario 3D Land* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
*Super Mario*-spill |
| --- |
| Konsoll | 
* *Super Mario Bros.*
* *The Lost Levels*
* *Bros. 2*
* *Bros. 3*
* *World*
* *World 2: Yoshi's Island*
* *64*
* *Sunshine*
* *Galaxy*
* *New Super Mario Bros. Wii*
* *Galaxy 2*
* *New Super Mario Bros. U*
* *3D World*
* *Maker*
* *Odyssey*
* *Maker 2*

 |  |
| Håndholdt | 
* *Land*
* *Land 2*
* *New Super Mario Bros.*
* *3D Land*
* *New Super Mario Bros. 2*
* *Run*

 |

Portal: Videospill
**Mostratinget** eller **Mostertinget** var et tingmøte som ble holdt ved Moster kirke, på Moster på Bømlo i 1024. Her la kong Olav den hellige og biskop Grimkjell frem kristenretten som de i samråd med frie bønder på tinget fikk vedtatt. Senere ble dette også vedtatt på de ulike lagtingene, og kan dermed regnes som den formelle innføringen av kristendommen som nasjonal religion i Norge. Mostratinget er nevnt i de eldste norske lovtekstene, blant annet fire ganger i Gulatingsloven og i Frostatingsloven. Det første kapittelet i Gulatingsloven var selve kristningsvedtaket fra Olav Tryggvason sin tid.

Mostratinget danner rammen omkring den andre delen av det årlige sagaspillet «Kristkongane på Moster», som til vanlig går under navnet «Mostraspelet» og er skrevet av Johannes Heggland.

Tingsteinen ved Moster Amfi. Ved Moster Amfi står en stein, som Kong Olav V, Kong Harald V og Dronning Sonja har risset navnene sine inn i.

Foran Moster gamle kirke står det tre minnesteiner av Olav Tryggvason (som holdt messe på Moster i 995), Biskop Grimkjell og Olav Haraldsson (som satte kristenretten på Mostratinget i 1024). Minnesteinene ble avduket i 1979 av kong Olav V.

Eksterne lenker
---------------

* North Sea Trail går innom Mosterhamn

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Hiram Monserrate** (født 12. juli 1967) er en amerikansk politiker som tilhører Demokratene. Han satt i bystyret i New York City fra 2002 til 2008, da han ble valgt inn i delstaten New Yorks senat. 9. februar 2010 ble han ekskludert fra delstatssenatet med 53 mot 8 stemmer. Han ble ekskludert fordi han ble dømt for et angrep på sin kjæreste. Monserrate er den første som ble ekskludert fra delstatssenatet siden 1861. Med ekskluderingen mistet Demokratene sitt styringsdyktige flertall.

8. juni 2009 skiftet Monserrate og en annen demokratisk delstatssenator, Pedro Espada, side og skapte politisk kaos. Sammen med republikanerne utnevnte de republikaneren Dean Skelos til majoritetsleder, og Espada til senatets president. En uke senere skiftet Monserrate igjen side, noe som førte til at demokratene og republikanerne hadde 31 stemmer hver. Som følge av at New York ikke hadde noen viseguvernør med dobbeltstemme (David Paterson hadde tatt over Eliot Spitzers jobb), ble det en lovgivende krise i senatet som varte frem til 8. juli da Espada skiftet side til Demokratene igjen.

Referanser
----------

1. ↑  Ken Rudin: N.Y. Senate Expels Dem Assaulter; Monserrate Says He'll Appeal. National Public Radio 10. februar 2010.
2. ↑  Jeremy W. Peters og Danny Hakim:Republicans Seize Control of State Senate. The New York Times 8. juni 2009.
3. ↑  Jeremy W. Peters og Danny Hakim:Monserrate’s Flip Creates Tie in New York Senate. The New York Times 15. juni 2009.
4. ↑  Fredric U. Dicker og Brendan Scott: Sen. Espada Returning to Democrats. New York Post 9. juli 2009.
Anna Colas Pépins hjem på Gorée, 1839. Den lyshudede kvinnen kan være Anna Colas Pépin
Edward Augustus Nousveaux: Prinsen av Joinvilles besøk på Gorée i 1842.
**Anna Colas Pépin** eller **Anne-Nicolas «Annacolas» Pépin** (født 1. februar 1787, død 20. april 1872) var en fransk-afrikansk signare. Hun er blant de mest kjente representanter for signarene på Gorée, men har ofte blitt forvekslet med sin tante og navnesøster.

Liv og virke
------------

Hun var datter av Nicolas Pépin (1744-1815) og Marie-Thérèse Picard (?-1790) og niese til Anne Pépin. Hun var gift med François de Saint-Jean og mor til Mary de Saint Jean (1815-1853), som var gift med Senegals første medlem av det franske parlament, Saint Louis-ordføreren Barthélémy Durand Valantin (1806-1864), og stod modell for et kjent maleri av Edward Augustus Nousveaux (1811-1867), som også kan vise Anna Colas Pépin.

Pépin var medlem av den privilegerte signare-eliten, etterkommere av afrikanske kvinner og franskmenn, som kontrollerte handelen med den franske besittelse øya Gorée og havnebyen Saint-Louis i Senegal. Hun ble en av de ledende skikkelser i dette samfunnet og beskrives som rik og innflytelsesrik. 

I likhet med tanten investerte hun i eiendom og land, utviklet land og leide ut hus for og i samarbeid med franske myndigheter. I 1842, som et ledende medlem av signare-eliten, mottok hun sammen med sin datter François av Orléans, prinsen av Joinville (1818-1900) i sitt hus under hans besøk på Gorée. 

Anna Colas Pépin arvet etter sin far berømte  *Maison des esclaves*  - 'Slavenes hus' - på Gorée, som senere ble et av Vestafrikas større turistmål.

Kilder
------

* Lorelle Semley: *To be Free and French: Citizenship in France's Atlantic Empire*
* Mark Hinchman: *Portrait of an Island: The Architecture and Material Culture of Gorée*
**Culross** (skotsk-gælisk: *Cuileann Ros*, «hellig punkt/odde») er en landsby og en tidligere kongelig burgh og prestegjeld i Fife, Skottland. Den ble grunnlagt som en havneby ved Firth of Forth. Opprinnelig fungerte Culross som en havneby ved Firth of Forth. Ifølge tradisjonen ble byen grunnlagt av helgenen Serf på 500-tallet. I henhold til beregninger av folketallet hadde landsbyen 2280 innbyggere i 2020.

På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet. På 1900-tallet ble det registrert at Culross har flere unike historiske bygninger, og National Trust for Scotland har arbeidet for å bevare disse, og eier flere av dem. Blant bygningene er Culross Town House, en tidligere rettsbygning og fengsel; Culross Palace fra det 1500-tallet, Culross Study fra det 1600-tallet og ruinene av klosteret Culross Abbey fra 1200-tallet. 

På 1500- og 1600-tallet var byen et sentrum for gruveindustri. I tillegg var saltkoking en viktig næringsvei. Betydningen som havneby bortfalt i stor grad i løpet av det 1700-tallet.

Opphavslegende
--------------

En legende hevder at da den brittonske prinsessen (og framtidige helgen) Teneu, datter av kongen av Lothian, ble gravid før ekteskapet, kastet familien henne utenfor fra en klippe. Hun overlevde fallet uskadd, og ble snart møtt av en ubemannet båt. Hun visste at hun ikke hadde noe hjem å gå til, så hun gikk i båten; den seilte henne over Firth of Forth hvor hun gikk i land ved Culross hvor hun ble tatt vare på av sankt Serf; han ble fosterfar til hennes sønn, sankt Kentigern (også kalt for Mungo) som ble født ved Culross.

Referanser
----------

1. ↑  «Mid-2020 Population Estimates for Settlements and Localities in Scotland». *National Records of Scotland*. 31. mars 2022
2. ↑   «Mungo, the saint from Culross», *The Herald Scotland*
3. ↑  «Scotland's Pilgrim Journeys», *Scotland's Pilgrim Journeys*
4. ↑  «St Mungo and his mysterious deeds», *The Scotsman*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Culross – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Culross community site at Fife Council

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
*Hollandse Graanjenever*
**Genever** (også kjent som **jenever**, **hollandsk gin** eller **Dutch Gin**) produseres i Nederland av brennevin, som er laget av korn (hovedsakelig bygg), og får egen karakteristikk ved tilsetting av einebær og andre smaksstoffer ved siste destillasjon. Genever er kjent som nasjonalbrennevinet til Nederland.

Historie
--------

Mye tyder på at sør-italienske munker allerede på 1000-tallet laget en slags einerbærsprit, mens andre hevder at den første genever ble produsert i Flandern på 1300-tallet. 
På denne tiden trodde man at all sprit var medisin mot svartedauden og ekstra god effekt hadde visstnok sprit med einerbær.
En nederlandsk doktor kalt Sylvius har, trolig noe feilaktig, fått æren for å ha oppfunnet genever i 1572. Han skulle i utgangspunktet lage et uttrekk av einerbær for å kurere nyresykdommer. Men i 1655 (83 år senere) var kommersiell produksjon i gang med et helt annet øyemed.

Fremstilling
------------

Genever er fremstilt siden 1600-tallet og likner fremstillingen av whisky. Kornet blir spredt utover et gulv og vann blir tilsatt for å starte spiring.
Spiringen blir avbrutt ved at varm luft tørker kornet.
Kornet blir deretter malt og så blandet med noe rug, mais og varmt vann. 
Høykvalitets Genever må inneholde 5% eller mer av maltet bygg.
Det er denne blandingen som forgjæres og blir til en alkoholsvak væske, som noen ofte forbinder med øl. Denne alkoholsvake væsken destilleres 2-3 ganger i pot stills til en maltvin med lavt alkoholinnhold.

Denne maltvinen blir tilsatt einerbær og andre smaksstoffer før siste destillering.
Enkelte produsenter av genever kan ha opptil 20 forskjellige hemmelige ingredienser i sine oppskrifter.

I tillegg til einerbær og koriander finner man smakstilsetninger av botaniske ingredienser, urter og krydder som blant annet kvann, kardemomme, sitrusskall og anis.

Dette destillatet har vanligvis en alkoholstyrke på ca.50%, noe som er ganske svakt. Grunnet den svake alkoholstyrken får man et sluttprodukt som er meget fyldig og maltpreget.

Kvaliteter
----------

Det finnes to typer genever. 
Den ene typen heter Jonge eller «ung». Den er laget av maks 15% maltvin og maks 10g sukker per liter, men er tilsatt et nøytralt brennevin slik at karakteren er mye lettere. Denne typen er ufarget.

Den andre typen kalles Oude eller «gammel», og har 2 – 3 års lagring på eikefat bak seg i tillegg til en spesiell produksjonsprosess. Denne kvaliteten inneholder minst 15% maltvin og maks 20g sukker per liter og har lysebrun farge.

Genevermerker
-------------

* Bols Corenwyn
* Bokma
* Hooghoudt
* Ketel1
* Olifant
* Boomsma[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jenever – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** TasteAtlas
 |
Valgobservatører i Pakistan i 2013.
**Valgobservatør** er en person som kontrollerer at et valg skjer på riktig måte, og at det ikke forekommer valgfusk. Valgobservatører er oftest eksterne personer, som normalt ikke ville ha deltatt i det aktuelle valget.

Observatørene skal kontrollere perioden før valget, selve stemmegivningen, opptellingen av stemmene samt publiseringen av valgresultatet.

De fleste observatørene sendes ut i OSSEs regi, men også Europarådet, FN og EU deltar med valgobservatører. I Norge er det NORDEM (The Norwegian Resource Bank for Democracy and Human Rights) som rekrutterer, lærer opp og sender ut de fleste norske observatører som inngår i OSSEs team. NORDEM er fullfinansiert av UD og er en del av Flyktninghjelpen/NORCAP.

Norge
-----

Valgobservatører kommenterte i 2009 at departementsansatte ikke kan stille til valg i Norge og at kandidater som stiller til valg kan sitte i valgstyrene. Etter valgene i 2009 og 2013 påpekte valgoservatører svakheter i den norske lovgivningen og valgordningen. OSSE påpekte at man i Norge plikter å stille til valg om man er nominert og ikke er medlem i et annet parti, noe som bryter med organisasjons- og ytringsfriheten. Valgobservatørene påpekte at det i Norge bare er mulig å stille til stortingsvalg som del av en liste, og enkeltkandidater kan ikke stille til valg uten å danne et parti. Selv om stortingsvalget bruker åpne lister må 50 % endre stemmeseddelen for at det skal ha noen effekt, og ingen er derfor blitt valgt til Stortinget via preferansevalg.

Til valget i 2017 kom det 158 valgobservatører fra 32 forskjellige land.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Rapport fra OSSE/ODIHR sine valgobservatører
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Election monitoring – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Manual for valgobservasjon (fra Den norske Helsingforskomité)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
**Boston erkebispedømme** er et erkebispedømme i Den katolske kirke i USA med sete i Boston, Massachusetts.

Det ble utskilt som et eget bispedømme fra Baltimore erkebispedømme i 1808, og ble erkebispedømme i 1875. I mellomtiden hadde flere andre bispedømmer blitt utskilt fra Boston.

Erkebispedømmet ble hardt rammet av den store pedofiliskandalen som rammet landet i 2002. Avisen «The The Boston Globe» nøstet opp historien omkring presten John J. Geoghan, som ble dømt for å ha misbrukt en rekke barn over en periode på over 30 år. Det kom frem at daværende erkebiskop, kardinal Law, allerede i 1980-årene kjente til hans pedofile legning og troverdige anklager om overgrep. Kardinalens reaksjon på dette var å flytte presten fra den ene menigheten til den andre, uten å advare noen, sørge for psykiatrisk behandling eller straffe ham på noen måte.

Etter en periode med stor press mot Law beklaget han sin handlemåte, men avviste kravet om at han måtte gå av. Mot erkebispedømmet Boston forelå det på et tidspunkt rundt 450 sivile klagemål fra mennesker som hevder at de i sin ungdom har blitt seksuelt misbrukt av katolske prester.
Et særlig graverende kasus var en senere avsatt prest Paul Shanley, som kun var blitt forflyttet gang på gang innen Boston til tross for sterke indikasjoner på at noe var galt, og til tross for at han i 1979 hadde vært med på å stifte og senere støtte opp om "NAMBLA", the North American Man-Boy Love Association. I 2002 sendte kardinal Law en skriftlig unnskyldning til biskop Gerald Barnes av San Bernardino i California, for at han i 1990 hadde anbefalt Shanley til tjeneste der. Den gangen ble gransket for flere sannsynlige voldtekter av en ung gutt. Han hadde ikke visst om beskyldningene mot Shanley, ellers ville han aldri ha anbefalt ham, skrev han i brevet. Fra dokumentene går det imidlertid frem at beskyldningene mot Shanley gikk tilbake til 1960-tallet.

Biskoper
--------

* John Lefevre de Cheverus (1808–1825)
* Benedict Joseph Fenwick S.J. (1825–1844)
* John Bernard Fitzpatrick (1844–1866)
* John Joseph Williams (1866–1875)

Erkebiskoper
------------

* John Joseph Williams (1875–1906)
* William Henry O'Connell (1906–1944)
* Richard James Cushing (1944–1970)
* Humberto Sousa Medeiros (1970–1983)
* Bernard Francis Law (1984–2002)
* Seán Patrick O'Malley, O.F.M. Cap. (2002–)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Archdiocese of Boston – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** CatolicDiocese
 |
Det gamle kommunevåpenet
**Parikkala** er en kommune i landskapet Södra Karelen i Finland. Parikkala har 6 187 innbyggere (pr 1. august 2006) og har en utstrekning på 760,96 km². 

Parikkala er en finskspråklig kommune som grenser til Russland og de finske kommunene Rautjärvi, Ruokolax, Nyslott og Kides. 

Den 1. januar 2005 ble kommunene Saari og Uukuniemi slått sammen med Parikkala.

Kommunens beliggenhet har gjort at den gjennom historien har vært rammet av ulike grensedragninger, helt fra Nöteborgstraktaten i 1323 som dro grensen mellom Sverige og Novgorod i Finland og fram til fredsavtalene av 1947 etter andre verdenskrig, da en tredel av kommunens areal ble overført til Sovjetunionen.

Den finske ortodokse kirke har alltid stått sterkt i området.

Landbruk er den viktigste næringsveien, særlig meieridrift.
I Parikkala finnes det en skulpturpark med over 500 skulpturer lagd av Veijo Rönkkönen. 250 av skulpurene viser kunstneren selv, i ulike yogapositurer.

Referanser
----------

1. ↑  , Arbeidsliv i Norden.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Parikkala – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i landskapet Södra Karelen |
| --- |
| Landskapets våpen | **Imatra** **·** Lemi **·** Luumäki **·** Parikkala **·** Rautjärvi **·** Ruokolax **·** Savitaipale **·** Taipalsaari **·** **Villmanstrand** | Finlands flagg |
| **Tidligere kommuner:** **Joutseno** **·** Lappee **·** Lauritsala **·** Nuijamaa **·** Saari **·** Simpele **·** Suomenniemi **·** Uukuniemi **·** Ylämaa |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**A/S Tønsbergs Hvalfangeri** var et norsk hvalfangstselskap som drev fangst i Sydishavet og ble stiftet 1. oktober 1907.

Selskapet etablerte seg med det flytende hvalkokeriet «Bucentaur» («Busen») i Husvik Harbour i Strømnesfjorden på Sør-Georgia 24. desember 1907. I sesongen 1910/1911 ble aksjekapitalen utvidet og en landstasjon etablert i Husvik. Tønsbergs Hvalfangeri drev fangst først med to fangstbåter, deretter tre og etter hvert fire fangstbåter fram til nedleggelsen av virksomheten i Husvik i 1931. I de 24 årene det var drift i Husvik ble 16 200 hval fanget og 900 000 fat hvalolje og 380 000 sekker guano produsert. Husvik ble reåpnet i 1945 og solgt i 1960.

Fra 1920 til 1931 drev Tønsbergs Hvalfangeri også hvalfangst rundt Sør-Orknøyene med kokeriene «Orwell» (I) og «Orwell» (II), og i perioden 1925-27 langs kysten av Peru med kokeriet FLK «Strombus».

Disponenter
-----------

* 1907–18 Oscar Hytten
* 1918–38 Hans Borge
* 1938–45 Fadum & Wang
* 1945–55 A. C. Olsen
* 1955– Bror von der Lippe

Referanser
----------

1. ↑  
«Landsstasjonene». Hvalfangstmuseet. Arkivert fra originalen 16. mai 2007. Besøkt 9. april 2008.

Litteratur
----------

* Gunnar Christie Wasberg (1958). *Femti år i konkurranse og fremgang. Aktieselskapet Tønsbergs Hvalfangeri 1907-1957*. Tønsberg.

Eksterne lenker
---------------

* Ragnar Iversen. «A/S Tønsbergs Hvalfangeri – Historien». Lardex.net. Besøkt 23. mars 2009.
**Hans Konow** (født 3. oktober 1815 i Bergen, død 23. desember 1896 i Oslo ladegård).

Liv
---

Han var sønn av Wollert Konow og Cecilie Cathrine Krogh, og giftet seg 31. januar 1849 i Enebakk med Christine Alexandra Stenbuch (født 9. april 1831 i Håland, død 1. februar 1872). Ekteparet fikk 7 barn sammen.

Hans Konow eide blant annet Oslo ladegård og Langøyene. Han utvant kalkstein på Malmøya og på det som en gang var Nordre Langøy etablerte han en dampdrevet kalkmølle. Kalkmelet ble så brent til sement. Sementfabrikken på Nordre Langøy ble etablert i 1841 og var Norges første av sitt slag. Den ble lagt ned etter få års drift, men på det meste produserte opptil 45 arbeidere 1500 tønner sement hvert år.

I 1845 utga han boka *Reise fra Christiania til Bergen over Sogn, Vos og Hardanger, med nogle Anmærkninger til Veiledning for den Reisende*.

Konows gate i Oslo er oppkalt etter Hans Konow.

Referanser
----------

1. ↑  Hans Konow: Reise fra Christiania til Bergen, Christiania, 1845 - Reise fra Christiania til Bergen over Sogn, Vos og Hardanger, med nogle Anmærkninger til Veiledning for den Reisende -

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Valerij Heorhijovytsj Babytsj** (ukrainsk: Валерій Георгійович Бабич; født 25. august 1953 i Brody helt vest i Den ukrainske sovjetrepublikk, død 29. oktober 2020 i Kyiv i Ukraina) var en ukrainsk politiker, økonom og forretningsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn, tidlig virke

Babytsj kom fra Brody i Lviv oblast, og studerte i Kiev (Kyiv). 

Etter eksamen virket han ved Det ukrainske vitenskapsakademi, i ungdomsorganisasjoner, Ukrainas statsplanlegging og for det ukrainske ministerråd.

### Forretningsmann

I 1990 grunnla og ledet han selskapet «Inter-Invest», og i 1991 ble han valgt til styreformann for RAO «Ukrainian Exchange». Året etter, etter at RAO «Ukrainian Exchange» var blitt reorganisert til JSC «Ukrainian Financial Group», ble han valgt til dets president. Årene 1993-1994 var han rådgiver for den ukrainske president Leonid Kravtsjuk vedrørende markedsøkomomiske spørsmål.

### Politiker

I 1994 og i 1998 ble han valgt til landets Verkhovna Rada.

Babytsj grunnla og ledet mange organisasjoner som, støttet opp om demokratiske reorganiseringer og markedsreformer i Ukraina og i Samveldet av uavhengige stater (SUS).[] Han ble i 1991 valgt til president for Kongressen for børser i Sovjetunionen, og i det uavhengige Ukraina ble han de påfølgende årene valgt til leder av Kongressen for forretningskretser, Den østeuropeiske entreprenørforening og Den all-ukrainske entreprenørforening.

Fra 1998 til 2003 var han formann for det politiske partiet Den all-ukrainske union «Tsjerkasjtsjany» (Всеукраїнське об'єднання «Черкащани»). I 2002 ble han gjenvalgt til leder av JSC «Ukrainian Financial Group», i 2004 ble han styreformann for samme selskap, og i 2006 ledet han «Ukrainian Financial Group Corporation».

Babytsj var blant dem som organiserte Den ukrainske union for industrifolk og entreprenører, og ble gjenvalgt gjentatte ganger til dens leder. Han ble formann for «Føderasjonen av vennskapsselskaper mellomn Ukraina og utenandske stater, president for «Den ukrainske internasjonale kristne karitative stiftelse» og visepresident for «Ukrainian International Foundation Taras Shevchenko». Han forestod omfattende katitative prosjekter og støttet en rekke initiativer innen vitenskap, kultur, kunst, litteratur og sport.[]

### Død

Babytsj døde av covid-19 den 29. oktober 2020 på et sykehus i Kyiv i en alder av 67 år

Referanser
----------

1. ↑  Від коронавірусу помер екс-нардеп Валерій Бабич
2. ↑  Бабич Валерій Георгійович
3. ↑  БАБИЧ Валерій Георгійович, відомий підприємець, громадсько-політичний діяч, перший президент АТ "Українська фінансова група"
4. ↑  Від коронавірусу помер Валерій Бабич – екснардеп і кандидат у президенти
**Ardglass** irsk: *Ard Ghlais*, «grønn ås/høyden»)er en kystby i grevskapet Down i Nord-Irland. Det er fortsatt en relativt viktig fiskerihavn. Det ligger på veien B1 Ardglass til Downpatrick, omtrent 9,7 kilometer sørøst for Downpatrick, på Lecalehalvøya ved Irskesjøen. Den hadde en befolkning på 1 668 i folketellingen for 2001, og ligger i området Newry, Morne and Down.

I middelalderen var byen viktig, spesielt som havn for fiskere. Det ser dog ut til at det ikke ble konstruert noen strukturer i havnen før etter 1812, da godseieren William Ogilvie fikk reist et havneanlegg. Den ble senere utvidet med en større pir og et fyrtårn. Under en kraftig storm i 1838 falt enden av piren med fyrtårnet ned i havet. Arbeidet med nybygging varte til 1885, og det er dette anlegget som står i dag. Havnen brukes fortsatt av mange fiskere.

Ardglass har fire tårnhus fra middelalderen, flere enn noen annen by i Irland. Dette er et resultat av byens betydning i senmiddelalderen. Jordan's Castle, et befestet tårnhus fra 1400-tallet, og en av flere i Ardglass, som tilhører en ring av festninger som ble bygget for å forsvare havnen. Det har også flere varehus fra det 1400-tallet. Disse ble blant annet brukt i forbindelse med korneksport.

Referanser
----------

1. ↑  Placenames NI. Arkivert fra originalen den 31. mars 2012
2. ↑   2011 Census
3. ↑  «Ardglass», *City Population*
4. ↑  «Jordan's Castle», *Castles.nl*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ardglass – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
Barnehjem i Greipstad drevet av organisasjonen på 1930-tallet. Foto: Ole Hangård 
**Norsk misjon blant hjemløse** (opprinnelig *Foreningen til Modarbeidelse af Omstreifervæsenet*) var en norsk misjonsorganisasjon. Den ble opprettet i 1897 etter initiativ fra sogneprest Jacob Walnum i Bergen. Organisasjonen ble av Kirkedepartementet ilagt arbeidet med assimilering av romanifolket. Misjonen fikk navnet Norsk misjon blant hjemløse i 1935. Utover 1900-tallet fungerte misjonen mer og mer som statens «taterdirektorat» inntil den ble avviklet i 1989. Misjonen drev blant annet barnehjem (hvor den omplasserte reisende-barn), arbeidet for å bosette reisende, samt å kristne folkegruppen. De drev også Svanviken arbeidskoloni, der omstreifer/tater-familier skulle læres opp til å leve som fastboende. Norsk misjon blant hjemløse var også pådrivere for tvangssterilisering av tatere. Organisasjonen ble i 1987 erstattet av Kirkens Sosialtjeneste.

Interneringen og atskillelsen av taterbarn fra foreldre var et overgrep mot barna det rammet, og i 1998 uttrykte Regjeringen en uforbeholden unnskyldning overfor de rammede.

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Per Haave: «Omstreifer»-politikk på 1900-tallet». Hentet 29. des. 2016.
2. ↑  Norgeshistorie.no, Per Haave, «Sterilisering av omstreifere». Hentet 29. des. 2016.
3. ↑  Tater-/romaniutvalget (2015). «4.6.2 *Fra Misjonen til Kirkens Sosialtjeneste*». *NOU 2015:7 Assimilering og motstand – Norsk politikk overfor taterne/romanifolket fra 1850 til i dag*. Kommunal- og moderniseringsdepartementet. ISBN 978-82-583-1237-3.

Litteratur
----------

* Tater-/romaniutvalget (2015). *NOU 2015:7 Assimilering og motstand – Norsk politikk overfor taterne/romanifolket fra 1850 til i dag*. Kommunal- og moderniseringsdepartementet. ISBN 978-82-583-1237-3.
**Gloppen Friidrettslag** (**GFIL**) er en overbygningsklubb for friidrett i Gloppen kommune. Laget ble stiftet i 1990 og organiserer friidrett på junior- og seniornivå for moderlagene i kommunen. Disse er Breimsbygda IL, Fjellhug/Vereide IL, Sandane Turn og Idrettslag, Hyen IL og Brodd IL.

Byrkjelo stadion er klubbens hjemmearena.

«Gloptimisten» er lagets klubbavis. Avisen utkommer med 3-4 utgaver i året, gjerne lagt til høytider som jul og påske.

Historie
--------

Utøvere fra de ulike klubben kom sammen i trening for å utnytte hverandre og trenerressurser. Samtidig minket aktiviteten i moderklubbene og det ble vanskeligere å stille konkurransedyktige stafettlag. Idretten i Breim hadde på slutten av 1980-tallet hatt en vellykket sammenslåing av *Breim IL* og *Indre Breim IL* først til *Breimsbygda Friidrettslag*, og siden til Breimsbygda IL i 1989. I 1990 ble det bestemt å samle kommunens friiidrettstradisjoner i en overbygningsklubb. 

Av kommunens eldre friidrettstradisjoner kan nevnes: 

* Fridthjof Bergheim, friidrettsutøver og turner som i 1931 mottok Egebergs Ærespris.
* Ottar Fjellestad, NM-bronse i spyd i 1954 bak vinner Egil Danielsen
* Rune Gjengedal, 2,03 meter i høyde og sølv i NM 1971
* Greta Sårheim Veien, 2 NM-gull, 3 sølv og 2 bronse i spyd fra 1973 til 1980, samt bronse i diskos.
* Svein Førde, NM-bronse på 1500 meter fra 1978.
* Harald Gjengedal, 4 NM-gull på rad på 400 meter hekk fra 1976 til 1979.
* Benedikte Indrebø, som 16 år gammel, i 1981, løp på 11,76 på 100 meter og knep sølv i senior-NM.

Etter sammenslåingen har nye navn tatt over tradisjonene:
Kjell Ove Hauge (kule og diskos), Arne Indrebø (spyd), Cecilie Rise Ortner (lengde og tresteg), Kristin Roset (800 meter), Bodil Hjelmeset (spyd), Elin Isane (diskos), Merete Helgheim (motbakkeløp og kappgang), og klubbens nye kasttalenter, Thomas Mardal, Trude Raad og Marte Rygg Årdal (slegge). Odd-Bjørn Hjelmeset har også NM-medalje i 3000 meter hinder for klubben.

GFIL har om lag 200 medlemmer, der nærmere 20 av disse er aktive junior- og seniorutøvere. Laget har en aktiv veteranargruppe med flere medaljer fra nasjonale og internasjonale veteranmesterskap.

«*Gloptimisten*»
----------------

Tittelen til klubbavisa, «Gloptimisten», er bestemt form av et lokalt begrep, *gloptimist*. Begrepet beskriver den optimistiske og positive personen fra Gloppen kommune. Begrepet er sentralt i verdiene til klubben.

Avisa utkommer med 3 til 4 nummer i året

Referanser
----------

1. ↑  gfil.no: *Gloptimisten og Gloppenkalenderen straks i trykken*[*død lenke*], hentet 4. januar 2012

Eksterne lenker
---------------

* Gloppen Friidrettslag sin hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**John J. Geoghan** (født 4. juni 1935 i Saugus i Massachusetts i USA, drept 23. august 2003 i Lancaster i Massachusetts, var en amerikansk katolsk prest som i løpet av tretti år antastet og voldtok omkring 150 gutter i erkebispedømmet Boston. Han ble til slutt laisert av erkebispedømmet, ble dømt til fengselssraff og ble under soningen myrdet av en medfange.

Liv og virke
------------

John Geoghan kon fra en irsk katolsk familiebakgrunn. Han studerte på *Cardinal O'Connell Seminary* og ble presteviet i 1962. 

Han ble først opostert i *Blessed Sacrament Parish* i Saugus i Massachusetts. En av prestene i menigheten, fader Anthony Benzevich, underrettet de kirkelige myndigheter at han hadde sett Geoghan ta med seg gutter inn på sitt soverværelse.

Geoghan ble forflyttet til forskjellige menigheter innen erkebispedømmet, også etter å ha gjennomgått behandling på *Saint Luke Institute* i Silver Spring i Maryland mot homoseksuell pedofili, med erkebiskopens, kardinal Bernard Laws, samtykke. I slutten av 1990-årene og begynnelsen av 2000-tallet ble skandalene knyttet til håndteringen avslørt for en bredere almenghet, og kardinal Law måtte fratre. Geoghan ble i 1998 laisert, stilt for Massachusetts' domstoler for seksuelle overgrep og i 2002 dømt til ni til ti års fengel i *Souza-Baranowski Correctional Center*, et høysikkerhetsfengsel i Shirley i Massachusetts. Året derpå ble Geoghan myrdet i i sin celle av en annen fange, Joseph Druce (født 1965), som sonet en livsvarig fengselsstraff uten mulighet til løslatelse.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 7794007, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  The John Geoghgan Case *The Boston Globe*. Lest 31. mai 2016
3. ↑  Former priest slain in prison is buried in Brookline cemetery C. Kalimah Redd *The Boston Globe* 29. august 2003. Lest 31. mai 2016
Kulisser i Ravensburg konserthus.
En **kulisse** er en del av dekorasjonen på en teaterscene. Kulissene er med på å fremheve hvilket miljø handlingen foregår i. Kulissene er en av flere viktige elementer som utgjør scenografien i en forestilling.

Noen kulisser er kun laget for å bli sett, som for eksempel en bakvegg, mens andre skal kunne klatres i eller bli stått på av skuespillere og statister. Et eksempel på sistnevnte er balkongscenen i Romeo og Julie. Felles for alle kulisser er at de består av fasader på sidene publikum ser, mens resten ofte består av rammeverk. Større teatere huser ofte egne verksteder med snekkere og teatermalere som sørger for at farger, dekor og perspektiver blir riktige. Tidligere ble *trompe-l'œil* flittig brukt, maleteknikker som ble benyttet for å skape en svært realistisk illusjon av for eksempel tredimensjonaltitet eller størrelse. I dag er ikke denne teknikken like mye brukt, blant annet fordi tredimensjonelle detaljer kan produseres billig og enkelt, for eksempel av isopor. I dag har man også mer avanserte byggeteknikker og -materialer enn tidligere, noe som gjør det lettere å bygge mer detaljerte og teknisk avanserte kulisser enn det man kunne før i tiden. Dermed unngår man noen av tilfellene hvor man tidligere ville brukt illusjonsmaling.

Kulisser har vært brukt som en del av krigføring. «Tordenskjolds soldater» er eksempel på bruk av levende kulisser, ved at han - ifølge en tvilsom anekdote - fikk sine få soldater til å marsjere på kryss og tvers av Marstrand for å illudere en større militærstyrke. Det ble også anlagt flere «flyplasser» i England under den andre verdenskrig for å få *Luftwaffe* til å kaste bort ammunisjon og bomber. Tyskerne på sin side rigget til tilsvarende kulisseanlegg, for eksempel på Jarlsberg flyplass utenfor Tønsberg. Liksomfly i papp og tre var malt opp for å likne tyske fly. Hans Clifton tok bilder av flyplassen og sendte dem til London. Noen uker etter i november 1940 ble flyplassen angrepet, angivelig av jukse-«bomber» av tre.

Se også
-------

* Rekvisitt
* Scenografi
* Spesialeffekter (film)
* Trompe l'oeil

Referanser
----------

1. ↑  Mardal, Magnus A.; Tvedt, Hans Andreas: «Tordenskiolds soldater» i *Store norske leksikon* på snl.no. Hentet 10. mars 2022 fra
2. ↑  Falske flyplasser, *dummy airfields*
3. ↑  Jukseflyene på Jarlsberg flyplass

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Gyldendals Teaterleksikon **·** GND **·** NKC
 |
**Dag Hundstad** (født 1976) er en norsk historiker. Han er siden 2022 professor i historie og instituttleder ved Institutt for samfunnsfag, religion og etikk, Høgskolen i Innlandet. Han var leder for Norsk lokalhistorisk institutt 2018–2022.

Hundstad har bakgrunn som stipendiat ved Universitetet i Bergen. Han tok doktorgrad i 2013 samme sted med avhandlingen «Sørlandet – fra "terra incognita" til sommerferieland : fire historiske analyser av regionalitet og regionalisme» Hans forskningsområder er lokalhistorie med særlig vekt på kystkultur og Sørlandet.

Hundstad var leder av Den norske historiske forening (HIFO) 2009–2012.

Utvalgt bibliografi
-------------------

* *Sølvskonnerten. Historien om mytteriet på 'Plattsburg'*, Vigmostad & Bjørke, Bergen 2022, ISBN 9788241957697
* *Agder historielag 1914–2014*, 2015
* *Sørlandet – fra "terra incognita" til sommerferieland*, 2013
* *Halse og Harkmark : bosetning og befolkning*, 2010
* *Sørlandske uthavnssamfunn*, 2004

Referanser
----------

1. ↑  Hundstad disputas.
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Dag Hundstad i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**«Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree»** er en amerikansk popsang med melodi og tekst av Irwin Levine og L. Russell Brown, som ble en massiv verdensomspennende slager med Dawn featuring Tony Orlando. Sangen ble utgitt på single for plateselskapet Bell Records. Produsenter var Hank Medress og Dave Appell.

«Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree» lå på førsteplassen på de amerikanske og britiske singellistene i fire uker i april 1973 og lå som nummer én på den australske singlelisten mai–juli 1973. Den var den mestselgende singlen i 1973, både i USA og i Storbritannia.

Sangen fikk dobbelt suksess på countryradioen med Johnny Carvers og Barry Manilows coverversjoner. Carvers versjon med den forkortede tittelen «Tie a Yellow Ribbon» ble en Top 10-slager på den amerikanske Billboard Hot 100-singlelisten i juni 1973.

Andre artister som har spilt inn coverversjoner er blant annet Dean Martin, Frank Sinatra, Dolly Parton samt Tony Christie.

Den har også blitt fremført i filmene *Addams Family Values* (1993), *Forrest Gump* (1994) samt Wallace and Gromits *De gale buksene* (1993).

«Tie a Yellow Ribbon» fikk fornyet popularitet i kjølvannet av den iranske gisselkrisen i 1981.

Sangen ligger på en 37.-plass på listen over *Billboard's Greatest Songs of all Time*.

Norske versjoner
----------------

Kari Neegaard (Kari Diesen dy) samt Prima Vera har skrevet norske tekster. Prima Veras tekst er humoristisk.

| År | Sangtittel | Albumtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Plateselskap og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1973 | «Sett en blomst i karmen» |  | Jan Thoresen | Kari Neegaard | Single | Polydor 2052.066 |
| 1979 | «Å fjerne brukne ribben» | *Salmer og sanger vi gjerne hiver* | Prima Vera | Prima Vera | LP | RCA Victor PL 40 163 |

Bakgrunn
--------

Opprinnelsen til idéen om et gult bånd som et tegn på minne kan ha vært praksisen på 1800-tallet at noen kvinner angivelig bar et gult bånd i håret for å vise sin hengivenhet til en ektemann eller kjæreste som tjenestegjorde i USAs kavaleri. Kavaleriets offisielle farge var gult. Sangen, «She Wore a Yellow Ribbon», som senere inspirerte John Ford til å regissere en film med samme tittel, er en referanse til dette.

Symbolet med et gult band ble viden kjent i det sivile liv i 1970-årene som en påminnelse om at en fraværende elsket person, enten i det militære eller i fengsel, ville bli ønsket velkommen ved sin hjemkomst.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Se plateetiketten
5. ↑  Loc.gov – Folklife – Ribbons

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Power to All Our Friends» med Cliff Richard | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 25–32 1973) | Neste mottaker:«Bare du» med Stein Ingebrigtsen |
**Salah Ed-Din-borgen** eller **Qal'at al-Sahyun** (arabisk *Qal’at Salah Al-Din* ) var en korsfarerborg i det vestre Syria ca. 24 km øst for havnebyen Al-Ladhiqiyah (Latakia), i et terreng med høye fjell, på en høyde mellom to raviner og omgitt av skog.

Festningen ble sammen med Krak des Chevaliers (*Qal'at Al-Hosn*) tatt opp på UNESCOs Verdensarvsliste i 2006.

Historie
--------

Borgen ble oppført under Det bysantiske riket på 1000-tallet, trolig over ruiner fra en fønikisk befestning og fungerte som en strategisk utpost for korsfarernes raid og angrep. Den dominerende beliggenheten og befestningsarbeidet som ble foretatt på slutten av 1200-tallet gjorde den praktiskt talt uinntakelig for beleirende styrker. Borgen ble styrt av Johannitterordenen, og den ble utsatt for en rekke beleiringer før den i 1188 ble inntatt av den mulimske hærføreren Saladin. Borgen har fått sitt navn fra Saladin. Senere fortsatte befestningsarbeidet selv under Ayyubid-dynastinet på begynnelsen på 1300-tallet.

Fram til 1965 kunne man kun nå borgen til fots etter en svært krevende klatring.

Borgen
------

Borgen ligger på kanten av en ca. 150 m høy klippe og er avskåret fra den øvrige klippen med en ca. 18 m bred, ca. 28 m dyp og ca. 155 m lang kløft.

I dag ligger store deler av borgen i ruiner, unntatt ytterveggene og murene. Nær inngangen finnes det to imponerende korsfarerbastioner som er bevart, og synlige ruiner finnes også etter en korsfarerkirke, to bysantinske kapell og de store vanncisternene.

Borgen måler over 4 800 m² og kunne ha 10 000 soldater innenfor murene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Qal'at Salah ed-Din – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Citadel of Salah Ed-Din – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* UNESCOs Verdensarvsliste Salah Ed-Din
* om Salah Ed-Din
* Syrisk turistinformasjon om Salah Ed-Din Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Portaler: Arkitektur | Historie

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Syria (liste) |
| --- |
|  | 
* Gamlebyen i Aleppo
* Gamlebyen i Bosra
* Krak des Chevaliers og citadellet Qal’at Salah El-Din
* Gamlebyen i Damaskus
* Palmyra

 | Syrias flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Portal: Bergen

**Morgensol** barnehjem var et kommunalt barnehjem på Laksevåg i Bergen, opprettet i 1914. Etter at Laksevåg kommune ble sammensluttet med Bergen kommune, overtok Bergen kommune driften av barnehjemmet. I 1981 ble driften overført til Hordaland fylkeskommune, og i 1988 skiftet institusjonen navn til Kringsjå barnehjem. I dag har institusjonen navnet Fosterhjemstjenester i Bergen, avdeling Kringsjå ressurssenter, med adresse Øvre Holen 33.

Historie
--------

Den 2. oktober 1914 behandlet Laksevåg Sognestyre et tilbud fra kjøpmannen Jacob Joh. Larsen «…om å skjenke en del av sin eiendom Kringsjå til kommunen til et barnhjem.» I henvendelsen het det at hjemmet skulle være «…for foreldreløse barn eller barn fra hjem som er således beskaffen at de ikke har det godt…». Sitatet er hentet fra en oppsummering om barnehjemmets historie, funnet i arkiv etter Laksevåg formannsskap. Av statuttene for barnehjemmet går det fram at «Maalet er at give slike barn en god og kristelig opdragelse.» Videre står det i en skyldsetningsforretning av 25. november 1914 at «parcellen som er bebygd skal hede Laxevaag barnehjem «Morgensol».» Der stod et hus til barnehjemmets disposisjon på eiendommen. Hjemmet ble satt i drift i august 1915 med 12 barn.

Ifølge statuttene skulle det vanligvis ikke betales for opphold i barnehjemmet. Man ville likevel ta imot enkelte barn mot et årlig bidrag fastsatt av bestyrelsen. De fleste barna var foreldreløse barn fra to år og oppover. Meningen var at de skulle oppholde seg i barnehjemmet til konfirmasjonsalder, da bestyrelsen ville søke passende arbeid for barna. 

Barnehjemmet ble påbygget i 1926, og i 1933. Ved påbyggingen i 1933 fikk hjemmet plass til 23 barn. Bygningen ble sterkt skadet under Bombingen av Laksevåg i 1944, og måtte midlertidig fraflyttes. Men barna flyttet tilbake samme år. På femti-tallet sank behovet for barnehjemsplasser, og mellom 1954 og 1960 hadde gjennomsnittlig 12 barn opphold ved institusjonen. De fleste barna var fra Laksevåg kommune, men barnehjemmet tok imot barn også fra andre kommuner.

Arkivet
-------

Hordaland fylkesarkiv oppbevarer det meste av arkivet etter barnehjemmet Morgensol. Bergen byarkiv oppbevarer fragmenter av arkivet etter barnehjemmet. Her finnes forhandlingsprotokoller fra 1914 til 1964, en inventarfortegnelse og noe regnskap. Vedtak om plassering av barn kan finnes i arkivene etter barnevernsnemnder og sosialkontorer. En del av disse er overført til Bergen Byarkiv. I de kommunale arkivene vil det også kunne finnes opplysninger om drift, tilsyn og bygningsforhold.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Morgensol barnehjem i Bergen byarkiv
* (no) Barnehjemmet Morgensol - oppslagsverket oVe, artikkel av Marit Haugland, Bergen Byarkiv.
* (no) Artikler i Bergens Tidende om Morgensol barnehjem
* (no) Artikkel fra abcnyheter.no[*død lenke*]
**Gun Christina «Chris» Heister** (født 18. september 1950) er en svensk politiker og embetskvinne. Mellom 2008 og 2012 var hun landshøvding i Västerbottens län. Fra og med 1. februar 2012 er hun landshøvding i Stockholms län.

Hun vokste opp i Roslagen i Uppland i det som nå heter Östhammar kommune. Hun studerte sosiologi ved Uppsala universitet og arbeidet deretter som sosialsekretær. 

I 1991 ble Chris Heister medlem av Sveriges riksdag, et verv hun hadde til 2002. Hun representerte Moderaterna. I sin første periode i Riksdagen var hun også politisk sakkynding i nordiske spørsmål ved statsrådsberedningen. Senere var hun leder av den svenske delegasjonen til Nordisk råd. Som politiker var hun sterkt engasjert i helsepolitikk, hun var nestleder i sosialutskottet. I 2002 sluttet hun som rikspolitiker for å engasjere seg i regionalpolitikken. Hun ble medlem av Stockholms läns landsting, i perioden 2002-2006 var hun opposisjonsleder, fra 2006 til hun ble landshøvding i Västerbotten var hun så finanslandstingsråd.

Referanser
----------

1. ↑  Chris Heister ny landshövding i Västerbotten Pressemelding 10. januar 2008
2. ↑  Regeringen utser Chris Heister till ny landshövding i Stockholms län Arkivert 20. mars 2012 hos Wayback Machine. Pressemelding 1. desember 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Chris Heister – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (sv) Chris Heister hos Sveriges riksdag Rediger på Wikidata
* Om Chris Heister hos lansstyrelsen.se