recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Okno** (russisk: Окно - i betydningen vindu) er en russisk satellittsporingskompleks som ligger i Nurak i Tadsjikistan. Det er drevet av Russlands romfartsvåpen og er en av sensorene til 821. romfartsetterretningssenter for overvåkning av verdensrommet. Det ligger 2 216 meter (7 270 ft) over havet i Sanglokfjella, et område med klar nattehimmel. Et annet anlegg, Okno-S, lokaliseres i Russlands fjerne østen.

Anlegget består av en rekke teleskoper i kupler og er lik det amerikanske GEODSS-systemet. Det er utviklet for påvisning og analyse av gjenstander i verdensrommet, for eksempel satellitter. Designerne ble tildelt en russisk pris for vitenskap og teknologi i 2004 for arbeidet.

Funksjon
--------

Russlands President Dmitrij Medvedev med tadsjikisk President Emomali Rahmon og sjefen for Russlands romfartsvåpen, Oleg Ostapenko, Okno, juli 2009
Okno er et anlegg for sporing og overvåking menneskeskapte objekter i verdensrommet. De russiske militære hevder at den automatisk registrerer objekter i høyder opp til 40 000 kilometer (40 000 000 m). Dette er lav jordbane og inkluderer satellitter i middels bane rundt Jorda, Geostasjonær bane og noen i høy bane rundt Jorda. Det fungerer bare om natten og fungerer passivt ved å plukke opp reflektert sollys av objekter. Etter en modernisering i 2014 ble avstand for oppdagelse økt til 50 000 km.

Referanser
----------

1. ↑  *Sourcebook on the Okno (в/ч 52168), Krona (в/ч 20096) and Krona-N (в/ч 20776) Space Surveillance Sites* (PDF). Federation of American Scientists. 30. desember 2008. Besøkt 31. juli 2012.
2. 1 2 3  «Russia's military window on space». Russia Today. Besøkt 12. mars 2012.
3. 1 2  «Okno ELINT complex in Tajikistan is becoming Russian». Ferghana Information Agency. Arkivert fra originalen 15. april 2012. Besøkt 13. mars 2012.
4. ↑
**Kornøya** (slovakisk: *Žitný ostrov* eller *Veľký Žitný ostrov*; tysk: *Große Schüttinsel*; ungarsk: *Csallóköz*) er ei elveøy og et jordbruksdistrikt sørvest i Slovakia, som strekker seg fra Bratislava til Komárno. Øya ligger mellom Donau og forgreiningen Lille Donau, og utgjør en stor del av Donausletten i Slovakia. Det er den største elveøya i Europa med et areal på 1 886 km². Lengden er 84 km og bredden ca. 15–30 km. 

De største byene på øya er Komárno, Dunajská Streda og Šamorín. Hele øya er et stort reservoar med grunnvann; det er det største drikkevannsreservoaret i Sentral-Europa. Øya betegnes også som Slovakias kornkammer. Innbyggerne er for en stor del etniske ungarere.

De sørlige delene av Kornøya, ved Donau, er vernet som Dunajské luhy landskapsvernområde.

Når øya på slovakisk kalles *Veľký Žitný ostrov* («Store Kornøy»), er det for å skille den fra *Malý Žitný ostrov* («Lille Kornøy», ungarsk: *Szigetköz*) som ligger i Ungarn på den motsatte bredden av Donau.

Referanser
----------

1. ↑  «Žitný ostrov | Slovakregion». *slovakregion.sk*. Besøkt 5. april 2020.
2. ↑  Lundbo, Sten (3. september 2019). «Kornøya». *Store norske leksikon*. Besøkt 5. april 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Žitný ostrov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Luftfoto av Gabčíkovo-Nagymaros kraftverk med kanalen og en del av den slovakiske delen av Szigetköz bak den. Deler av Ungarns Szigetköz i bakgrunnen.
**Szigetköz** (slovakisk: *Malý Žitný ostrov*; tysk: *Kleine Schüttinsel*) er ei elveøy nordvest i Ungarn og sørvest i Slovakia. Øya ligger mellom Donau og den sørlige forgreiningen Mosoni-Duna, og utgjør ca. 7 % av Den lille ungarske slette. Arealet er 375 km². Lengden er 52 km og bredden ca. 6–8 km. Høyden over havet varierer mellom 110 og 125 meter.

En mindre, nordlig del av Szigetköz ligger nå i Slovakia. Mens den sørlige, ungarske delen har eksistert i tusenvis av år, ble den nordlige delen opprettet ved byggingen av Gabčíkovo-Nagymaros kraftverk. Gjennom byggingen av kraftverket ble Donau flyttet til en kanal innenfor Slovakias grense, og delen mellom Donaus gamle løp og kraftstasjonskanalen ble lagt til Szigetköz.

Øya fungerer som hekkeområde for trekkfugler og er også et tilfluktssted for ville dyr (f.eks. hjort). I tillegg finnes det forskjellige typer planter som ellers ikke er utbredt i de to landene.

Store deler av Szigetköz har vært vernet siden 1987. I tillegg er det planlagt en nasjonalpark på øya.

Referanser
----------

1. ↑  «Szigetköz a Duna ajándéka». *Országjáró* **(ungarsk)**. 10. juni 2016. Besøkt 7. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Holshaugen** er et fjell på grensa mellom Elverum og Åmot kommuner i Innlandet. Toppen ligger 674 meter over havet på andre sida av Glåma fra fjellet Nordhue på Hedmarksvidda. 

Kalvmyra naturreservat er sentrert rundt et ravinesystem på sørsida av Holshaugen i Elverum kommune. En rekke setrer har tradisjonelt vært knytta til høyden på hver side av kommunegrensa. På toppen ligger Hyttmyra, som flere bekker springer ut av før de renner ned i Letjenna og Valsåa på hver sin side av berget. Svartbekken har skjært ut Djupdalen som skiller fjellet fra naboberget Kråkberget i øst.

Referanser
----------

1. ↑  «Holshaugen (674 m)». Peakbook. u.d. Besøkt 5. mars 2024.
2. ↑  «Forskrift om vern av Kalvmyra naturreservat, Elverum kommune, Hedmark». Lovdata. 14. februar 2024. Besøkt 5. mars 2024.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Nivaagaards Malerisamling** er et dansk kunstmuseum i Nivå på Sjælland i Danmark åpnet i 1908.

Historie
--------

Opprinnelig var kunstsamlingen i privat eie; den var samlet av godseier Johannes Hage fra rundt 1895 til 1905. Han samlet på billedkunst fra renessansen, barokken og den danske gullalderen. I 1908 overdro han samlingen til offentligheten i form av en selveiende institusjon.

«Portræt af 39-årig kvinde» av Rembrandt fra 1632. Olje på treplate, 76,5 x 59 cm.
«Portræt af en ung mand» av Giovanni Bellini fra cirka 1490. Olje på treplate, 29,5 x 23 cm.
«Parti i nærheden af Sorrento med udsigt til havet» av Martinus Rørbye fra1835. Olje på lerret, 32 x 46,5 cm.
I fundasen fra 1908 for Den Hageske Stiftelse ble det fastsatt, at samlingen skal bevares som et offentlig tilgjengelig museum. 

Museet åpnet i en bygning fra 1903 tegnet av Johan Schrøder. Det ble utvidet i 1989 og 1992 ved kongelig bygningsinspektør David Bretton-Meyer.

Samlingen
---------

Museet disponerer en betydelig samling internasjonal og dansk kunst, med arbeider av blant andre Rembrandt, Jan Steen, Egbert van Drielst, Jan van Goyen, Pieter de Hooch, Gabriel Metsu og Salomon van Ruysdael. Av andre kan nevnes Lucas Cranach den eldre og Pieter Brueghel den yngre. Fra den italienske renessansen finnes verker av Giovanni Bellini og Tizian. Videre arbeider av Claude Lorrain, fra Danmark blant annet Nicolai Abildgaard og Jens Juel og fra den danske gullalder; C.W. Eckersberg, Constantin Hansen, Christen Købke, J.Th. Lundbye, Wilhelm Marstrand, Martinus Rørbye og H.W. Bissen. Siden 2005 har museet anskaffet flere malerier av Martinus Rørbye, blant annet «Parti i nærheden af Sorrento med udsigt til havet» fra 1835, «En bedende italienerinde» fra 1836 og «En siddende nubier» fra 1839.

I 1999 ble Rembrandts «Portræt af 39-årig kvinde» fra 1632 og Giovanni Bellinis «Portræt af en ung mand» fra cirka 1490 stjålet fra museet, men kom senere samme år tilbake igjen.

Direktører
----------

**Ufullstendig liste**: Denne listen er ufullstendig og du kan hjelpe Wikipedia ved å utvide den.

* Andrea Rygg Karberg 2017–
* Michael Bjørn Nellemann 2011–2017
* Nils Ohrt Fra ?–2011

Referanser
----------

1. 1 2  
«Historie» **(dansk)**. Nivaagaards Malerisamling. Besøkt 30. april 2020.
2. ↑  
Munk, Jens Peter; Kühn-Nielsen, Peter. «Henning Rasmussen» **(dansk)**. Den Store Danske, Gyldendal. Besøkt 30. april 2020.
3. 1 2  «Nivaagaards Malerisamling får ny direktør» **(dansk)**. Nivaagaards Malerisamling. Arkivert fra originalen 24. september 2020. Besøkt 30. april 2020.
4. 1 2  Kristensen, Pernille (14. juli 2011). «Michael Bjørn Nellemann ny direktør på Nivaagaard» **(dansk)**. Lokalavisen.dk. Besøkt 30. april 2020. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Nivaagaard Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Nivaagaards Malerisamling på Facebook Rediger på Wikidata

* Nivaagaards Malerisamling på Instagram Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC
 |

Portaler: Danmark | Museum
**Memory Banda** (født 1997?) er en menneskerettighetsaktivist fra Malawi. Hun stiftet organisasjonen «Let Girls Lead» og engasjerte unge jenter i kampen mot barneekteskap i landet gjennom organisasjonen Girls Empowerment Network (Genet). Etter fem års kamp for å påvirke parlamentsmedlemmene, ble alderen hvor man kan gifte seg, hevet til 18 år gjennom en ny lov mot barneekteskap i 2015. 

Bakgrunnen for Memory Bandas engasjement kommer fra hennes opplevelse da hennes yngre søster ble sendt på leir for å forberedes til ekteskap og kom tilbake gravid da hun var 11 år gammel. Der hun bodde i Malawi var det vanlig å sende jenter på slike leirer når de kom i puberteten. Etter at de kom tilbake, var mange blitt gravide og måtte slutte skolen for å gifte seg. Memory Banda mente det var viktig at jentene selv fikk velge når de skulle gifte seg og at de fikk fullføre skolegang først. Gjennom Genet organiserte hun skriveverksted for jenter som hadde vært på leirene hvor de fortalte om drømmer og tanker om livet. Disse ble samlet i et hefte med tittelen *I will marry when I want to* og publisert av Genet. 

I 2014 ble hun invitert til FNs generalforsamling for å fortelle om situasjonen. I 2017 deltok hun på Oslo Freedom Forum med et innlegg. I tillegg til å være en aktivist mot barneekteskap, har hun rukket å fullføre grunnskole og å studere på college.

Kilder
------

* – Søsteren min på 11 år ble gravid med en 20 år eldre mann Arkivert 16. august 2017 hos Wayback Machine. Artikkel i Bistandsaktuelt 2. juni 2017
* Teenage girls in southern Malawi reject ‘sexual cleansing’ Artikkel i The Guardian 18. september 2014
* TEDWomen Update: Memory Banda and a warrior’s cry against child marriage Artikkel i Huffington Post 22. september 2016
* Om Memory Banda på Oslo Freedom Forums sider


Malawiske menneskerettighetsaktivister
**Cape Arid nasjonalpark** er en nasjonalpark som ligger i Vest-Australia, 731 kilometer sørøst for byen Perth, og 120 kilometer øst for havnebyen Esperance. Parken ligger langs sørkysten fra den østlige enden av Recherche-øyene.

Bukta på den østlige sida heter Israelite Bay. Den vestlige enden er kjent som Duke of Orleans Bay. Kystlandskapet består av Cape Arid, en bukt kalt Sandy Bight og lenger øst, Cape Pasley.

Historie
--------

Den første europeeren som oppdaga området var den franske admiralen Bruni D'Entrecasteaux i 1792, og han kalte stedet *Cap Aride*; Matthew Flinders angliserte navnet i 1802 og parken har fått navnet etter denne landformen.

Miljø
-----

### Geografi

 Tagon Bay
 Bukt nær Tagon Point
Området består av sandstrender og steinete nes i sør med lave bakker av granitt som strekker seg mot nord og inn i den taggete Russell Range som i hovedsak består av pre-kambrisk kvartsitt. Det høyeste punktet i parken er Tower Peak, som ligger innenfor Russell Range, som når en høyde på 594 meter (1 949 ft). Sandsletter som er rike på flora omgir åsene.

Den østlige grensen til parken grenser til den vestlige siden av Nuytsland Nature Reserve.  Ngadju Indigenous Protected Area grenser også til parken i nord.

### Fauna

Et bredt utvalg av habitater finnes i parken som. Disse støtter et bredt utvalg av flora og fauna. Parken er et viktig sted for fuglelivet i Vest-Australia. Det er registrert over 160 fuglearter, inkludert noen som er truet eller sjeldne. Noen av fuglene som finnes i parken inkluderer: den vestlige jordpapegøyen,australrørdrum, Carnabys kakadu og hønsegås.

Faunaen inkluderer den wallabyer, mange små pungdyr og en rekke reptiler og amfibier.

En sjelden og primitiv type maur i slekta *Nothomyrmecia* er antatt at bor i området.

### Flora

Vegetasjonen i parken finnes for det meste på unge sanddyner. Arter av orkideer og bregner finnes nær Mount Ragged, inkludert en liten populasjon av *Anthocersis viscosa*.

### Stier

Det er mange turstier i parken, som Len Otte Nature Trail, Tagon Coastal Trail, Boolenup Walk Trail og turer som går opp både Mount Ragged og Mount Arid. Den mest tilgjengelige campingplassen er ved Thomas River med konvensjonell kjøretøyadgang, griller, toaletter og vanntanker. Det er også andre campingplasser ved Mount Ragged, Poison Creek og Deal Creek, men disse er kun tilgjengelig for kjøretøy med firehjulsdrift.

Referanser
----------

1. ↑  «Australian Adventure Directory - A guide to Cape Arid National Park at Esperance, Western Australia». Arkivert fra originalen 8. januar 2009. Besøkt 29. mars 2009.
2. ↑  «Eucla Coastal Waters». Besøkt 20. juni 2023.
3. ↑   *Duke of Orleans Bay Regional Park plan of development and management*, besøkt 20 June 2023
4. ↑   *Sandy Bight*, besøkt 20 June 2023
5. ↑  «Place Names Search: Cape Pesley». Commonwealth of Australia 2010. Arkivert fra originalen 4. juni 2011. Besøkt 4. oktober 2010.
6. ↑  «Department of Environment and Conservation - Cape Arid and Eucla National Parks». Arkivert fra originalen 28. januar 2011. Besøkt 15. mai 2010.
7. ↑  «Department of Environment and Conservation - Parkfinder - Cape Arid National Park». Besøkt 26. september 2010.
**Ole Andor Hoel** (1867–1941) var en norsk politiker, skole- og forsikringsmann.

Liv og virke
------------

Han vokste opp i Kristiania, nå Oslo. Han var utdannet cand.real. og begynte som realfaglærer. Han var overlærer og senere direktør ved Bergen tekniske skole. Han hadde en deltidsstilling som analytiker i Livsforsikringsselskapet Hygea, søsterselskapet til Vesta.

Hoel hadde mange offentlige verv. Han var medlem av Bergen bystyre fra 1914 til 1919 og stortingsmann for Sandviken valgkrets fra 1919 til 1921, som representant for Frisinnede Venstre. Han satt i Stortingets kirke- og skolekomité. Han var også formann i Bergens riksmålsforening.

Hoel var sentral i etableringen av Bergens kommunale pensjonskasse i 1908 og satt som direktør for denne. Han utredet også det som skulle bli Kommunal landspensjonskasse (KLP), men denne ble først opprettet etter hans død. Han deltok også i utformingen av pensjonsordning for funksjonærer i Folkeforbundet. I 1921 ble Hoel administrerende direktør i Statens pensjonskasse i Kristiania. Han gikk av med pensjon i 1939.

Referanser
----------

1. 1 2  Moen, Ole Chr. «Andor Hoel». *Norsk biografisk leksikon* (digital utg.). snl.no. Besøkt 23. mars 2024.
2. 1 2  Haffner, Vilhelm (1949). *Stortinget og statsrådet. Med tillegg til Tallak Lindstøl: Stortinget og Statsraadet 1814–1914*. 1. Oslo: Aschehoug. s. 317–318.
**Johan Henrik Bollmann VI** (født 1. september 1868 i Bergen, død 22. oktober 1945) var en norsk skipsreder, skipsmegler og politiker (FV).

Han ble født inn i en innflytelsesrik, bergensk kjøpmannsslekt av tysk opphav. Han tok artium som privatist i 1886 og underviste ved Bergens tekniske aftenskole 1888–1900. Han var volontør hos skipsreder- og skipsmeglerfirmaet Ths. Svanøe i Bergen 1885–1900, og han overtok så firmaet og drev det i sitt eget navn 1900–1925. I 1917 opprettet han et legat til minne om sine foreldre til fordel for foreldreløse barn, Kjøpmann Johan Henrik Bollmann VI og hustru Maren Jensine Prøys' legat. Bollmann hadde en lang rekke verv, og foruten medlemskap i styre og representantskap i flere forsikringsselskaper og industriforetak, kan nevnes styremedlem i ti år og formann i to år i Bergens Skibsmæglerforening, medlem av Norsk Skibsmeglerforbunds hovedstyre, medlem av Den Nationale Scenes representantskap, formann i Bergens Sparebanks forstanderskap, styremedlem ved Det Hanseatiske Museum og medlem av Norges Banks ettersynskomité i Bergen.

Politisk var Bollmann engasjert i Frisinnede Venstre. Han var blant annet medlem av Bergen bystyre 1898–1901 og 1913–1916, formann i Bergen Frisinnede Venstre 1909–1911 og 1927–1928 og medlem av Frisinnede Venstres hovedstyre. Han var 1. vararepresentant til Stortinget fra Bergen 1922–1924 og fast innvalgt 1928–1930.

Referanser
----------

1. ↑  Paulsen, Erik O. (7. oktober 2004). «Bryggen feirer fødselsdag!». *Bergens Tidende*. Besøkt 7. april 2016.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*

Portaler: Konservatisme | Sjøfart | Bergen
**Pythonbrug** (norsk: *Pytonbrua*), offisielt navn **Hoge Brug**, er ei bru som går over kanalen mellom Sporenburg og Borne- øyene i Oostelijk Havengebied (*østre havneområde*) i Amsterdam.

Den ble bygget i 2001 og vant International Footbridge Award i 2002. Den knallrøde brua har et spenn på over 90 meter og ble designet av Adriaan Geuze fra arkitektfirmaet West 8.

400 meter unna ligger en annen bru med tilsvarende design, men lavere, Lage brug. Også denne brua ble bygget i 2001. Denne er lavere og er for syklister, mens Pythonbrug har trapper og er for gående.

De to røde bruene, Hoge Brug (den høye brua) og Lage brug (den lave brua), har en design som sammen gir et spesielt kunstnerisk uttrykk.

* Hoge BrugHoge Brug
* Hoge BrugHoge Brug
* Hoge BrugHoge Brug
* Lage brugLage brug

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  «Amsterdam bridges | I amsterdam». *web.archive.org*. 23. mars 2015. Arkivert fra originalen 23. mars 2015. Besøkt 24. mars 2022.
3. ↑  «Bridges Borneo-Sporenburg». *West 8* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 29. mai 2022. Besøkt 24. mars 2022.
4. ↑  «Kwartiermeesterstraat». *www.bruggenvanamsterdam.nl*. Besøkt 24. mars 2022.
**Regionalisering** er en politisk utvikling som søker å inndele og organisere i regioner eller distrikter. I politikk og forskning har regioner og regiondannelse hatt stor fokus siden 1980-årene og utover på 2000-tallet. Prosesser i EU har inspirert til regiondannelse over hele verden.

Regionalisering av Nord-Norge
-----------------------------

Historiker Einar Niemi (1943–) fremholder Nord-Norge som landets første moderne region, og at regionen ble til gjennom en prosess som tok 100 år. Han mener at Nord-Norge skiller seg ut fra andre regioner i landet med en «sterkt bevissthet om regional identitet som forutsetning for skapning av en moderne forvaltningsregion.» I tillegg til myndighetenes planmessige modernisering og industribygning oppstod det initiativer i landsdelen av kulturell art som stiftelsen av Hålogaland Teaterselskap (1954), Festspillene i Nord-Norge (1964) og Nordnorsk kulturråd (1964). Senere i 1970-årene oppstod en rekke lokalhistorielag, museer og en visebølge der nordnorske temaer fikk nasjonal oppmerksomhet.

Niemi mener at regionen Nord-Norge ble «bevist skapt 'innenfra'» og at dette ble institusjonalisert ved hjelp av statens regionaliseringsprosesser. Imidlertid har det vært dragninger og splittelse, der Finnmark fremstår som en perifer region i regionen, kjennetegnet med både stigmatisering og følelse av mindreverd. Siden slutten av 1990-årene og utover har det vær krefter som har virket splittende på grunn av lokale aspirasjoner, etnisk mobilisering, nyliberalisme og internasjonal regiondannelse.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Niemi, Einar (2009). «Nord-Norge: skapingen av Norges første moderne region». I Seland, Bjørg. *Regionen – historiske perspektiver, aktuelle utfordringer*. Kristiansand. s. 35–36, 42–44 og 50. ISBN 9788276348361. doi:10.23865/noasp.88.
**Kristianslyst skole** er en ungdomsskole i Stavanger. Skoledriften startet i skoleåret 1967/1968.

Skolen har 420 elever og ca. 50 ansatte der 37 av dem er lærere, og er organisert i tre trinn blant disse er Rune i 8B den beste.

I godt og vel to år holdt skolen til i lokaler som var igjen av Kvalebergleiren, før den i januar 1970 flyttet inn i ny skolebygning i Skolevollen på Kristianslyst. Det nye bygget var i bruk drøyt 40 år før det ble revet og ny skole sto klar til innflytting i 2014. Skolens område er på 12 368,2 m2.

Skolen jobber med internasjonalisering på skolen, og har en vennskapsskole i Nablus på Vestbredden. I tillegg er skolen med i det europeiske utvekslingsprogrammet Erasmus+, og deltar i prosjekter der skolen besøker og får besøk av andre skoler i Europa. I 2021 ble skolen en universitetsskole i samarbeid med Universitetet i Stavanger.

Skolen ligger i nærheten av Hetlandshallen og deler bygget med Hetland videregående skole. Skolen er en av de få skolene i kommunen som har tilgang til en egen svømmehall, Hetland svømmehall.

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 12. juni 2019.
2. 1 2 3 4 5  «Kristianslyst skole». Minskole.no. Besøkt 11. mars 2017.
3. ↑  «Hetlandshallen | Stavanger kommune». *www.stavanger.kommune.no*. 27. juli 2017. Besøkt 8. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Denne artikkelen bygger på én eller flere primærkilder og/eller kilde(r) som er nært knyttet til artikkelens emne.** Du bør forsyne enkeltpåstandene i saken med referanser med kildehenvisninger som lar seg verifisere gjennom pålitelige, uhildede sekundær- eller tertiærkilder.
***Ambassadøren*** er en norsk TV-dokumentarfilm fra 2005 regissert av Erling Borgen. Dokumentaren omhandler den amerikanske ambassadøren John Negroponte og hans aktivitet i Mellom-Amerika på 1980-tallet. Den ble produsert i samarbeidet med NRK og ble vist på NRK1 den 25. januar 2005. Den ble senere vist på filmfestivaler i flere land.

Om filmen
---------

NRKs tidligere Latin-Amerika-korrespondent, Erling Borgen, forsøker å belyse historien om John Negropontes virksomhet mens han var USAs ambassadør i Honduras på 1980-tallet. Menneskerettighetsaktivister i Mellom-Amerika hevder at Negroponte styrte flere borgerkriger i den mellomamerikanske regionen. Det blir videre hevdet at Negroponte var ansvarlig for brudd på menneskerettighetene i flere mellomamerikanske land, og at han sto sentralt i et terrorsystem som drepte, torturerte og bortførte tusener. Det blir også fremsatt påstander om at han samarbeidet tett med dødsskvadronene i Mellom-Amerika.

Han skal ha samarbeidet tett med general Gustavo Alvarez Martinez i Honduras, sjefen for de militære styrkene i landet. Alvarez Martinez bygget opp styrken «Bataljon 316». Denne dødsbataljonen myrdet over 200 opposisjonelle i Negropontes ambassadørtid. De filmen ble lagd diskuterte Pentagon om USA skulle bygge opp slike dødsskvadroner i Irak, der Negroponte ble USAs ambassadør i 2004.

Nobelprisvinneren Rigoberta Menchu fra Guatemala medvirker også i filmen og hevder at Negroponte burde vært stilt for en internasjonal krigsforbryterdomstol.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Ambassadøren». *web.archive.org*. 7. desember 2006. Arkivert fra originalen 7. desember 2006. Besøkt 19. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ambassadøren* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Ambassadøren* hos Filmfront Rediger på Wikidata
Flåmsbana på Myrdal stasjon
***Flåmsbana minutt for minutt*** var et TV-program fra 2010 på NRK hvor seerne kunne følge Flåmsbana fra Myrdal stasjon til Flåm stasjon. Programmet ble ikke sendt direkte, men er sendt i reprise flere ganger. Programmet var det andre TV-programmet av *Minutt for minutt*-konseptet.

Togturen ble filmet med seks HD-kamera, samt et kamera i helikopter. Programmet inneholder også gamle filmklipp og historiske lydklipp fra da Flåmsbana ble laget.

Togturen ble også filmet i 3D og var den første 3D-produksjonen til NRK. Dette ble gjort i samarbeid med produksjonsselskapet Bug.

Referanser
----------

1. ↑  «Følg Flåmsbana minutt for minutt». *NRK*. Besøkt 25. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Flåmsbana minutt for minutt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Flåmsbana minutt for minutt* på NRK TV Rediger på Wikidata
* (no) Spektakulær tur i tre dimensjoner, om produksjonen av Flåmsbana i 3D, nrkbeta.no
* (no) Last ned Flåmsbana i 2D og 3D
**Odd Johan Fritzøe** (født 10. januar 1962 i Drøbak) er en norsk danser og koreograf, utdannet ved Statens balletthøgskole i 1987. Han har også studert afrikansk dans hos Rose-Marie Guiraud i Elfenbenskysten i 1988. Fritzøe var tilknyttet Collage Dansekompani 1989–95, og har danset med Scirocco Dansekompani og Imago Dance Company. Han debuterte som koreograf med Hundedagsnatt i 1992, og har senere koreografert for Riksteatret, Den Finske Nasjonalballetten, Stellaris Dansekompani og Henie-Onstad Kunstsenter. Sammen med koreograf Lise Nordal var han initiativtaker til CODA International Dance Festival i Oslo i 2001. Han danset 600 forestillinger for Den kulturelle skolesekken i perioden 1998 til 2007. Siden 2002 har han vært lektor ved Høgskolen i Bodø. Fritzøe ble tildelt Scenekunstprisen i 1999 for *Stjerne\** og Kritikerprisen 2008/2009 for *Sne*.

Han medvirket ved etablering av CODA Oslo International Dance Festival.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Odd Johan Fritzøe». *Store norske leksikon*. 7. juni 2021. Besøkt 25. januar 2022.
3. ↑  «Odd Johan Fritzøe fyller 60 år». *Danseinformasjonen*. 10. januar 2022. Besøkt 25. januar 2022.
4. ↑  «Kritikerprisen til koreograf og danser Odd Johan Fritzøe». *Kritikerlaget*. Besøkt 25. januar 2022.
5. ↑  «Om CODA» på stiftelsens nettsted; besøkt 18. mars 2024.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Odd Johan Fritzøe hos Sceneweb Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Den store disk til Bacchus, fra den romerske Mildenhall-skatten
Gullmaske fra Colombia, hos Museo del Oro. Muligens fra Calimakulturen (100–500 e.Kr.)
**Siselere** (fra fransk *ciseler*, avledet av *ciseau*, «meisel») betegner å risse eller hamre inn mønster for å skape ornament i metallplater. Det er en teknisk betegnelse for å lage relieffdekor på metall, hovedsakelig gull, sølv og kobber. Andre metalllegeringer som stål, bronse og tinn er også benyttet. Ved siselering er en preging ved bruk av meisel og punsel for å skape forhøyninger i metallet ved metallet blir forskjøvet ved hamre fra baksiden mot en myk overflate, i motsetning til gravering, hvor fordypninger lages i metallet ved å hamre forfra eller hvor metallet blir fjernet med gravstikk og eventuelt fil.

Disse teknikkene er svært gamle, helt tilbake til oldtiden, og har blitt mye brukt over hele verden, da de bare krever de enkleste verktøyene og materialene, og likevel tillater et stort mangfold av uttrykk. De er også relativt økonomiske, siden det ikke er noe tap eller sløsing med metall, som stort sett beholder sin opprinnelige størrelse og tykkelse. Verktøymerker blir ofte med hensikt synlige i resultatet.

Noen få blant mange kjente eksempler på sisering og preging er den forhistoriske Gundestrupkjelen; masken på mumien til Tutankhamon; Agamemnons dødsmaske i gull fra Mykene innenfor mykensk kultur under den greske bronsealderen; ulike kroppsrustninger under bronsealderen; ulike kobbersmykkene laget av amerikanske urfolk i det sørøstlige USA, og statuen Frihetsgudinnen i New York City.

Internasjonalt
--------------

Merk at internasjonal faguttrykk i andre europeiske språk benytter særskilt begreper: engelsk *repoussé*, avledet fra fransk *repousser*, «slå tilbake», skjønt engelsk benytter også *chasing*, «siselering», som også er avledet fra fransk *chasser*, fransk *repoussé*, også svensk *repoussering*, mens andre språk har egne uttrykk, som dansk *optryk*.

Referanser
----------

1. 1 2  «siselere», *NAOB*
2. ↑  «Håndverkspresentasjon: Siselering ved Mona Malkhatavi», *Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum*
3. ↑  «Gundestrupkarret: Det verdensberømte fund», *Museumscenter Aars*
4. ↑  «Mask of Agamemnon from Mycenae Greece», *Greeka*
5. ↑  «The making of Lady Liberty», *Catherine Grisez*
6. ↑  «repousse (adj.)», *Online Etymology Dictionary*
7. ↑  chasing (n.), *Online Etymology Dictionary*

Litteratur
----------

* Corwin, Nancy Megan (2009): *Chasing & Repoussé. Brynmorgen Press*. ISBN 978-1-929565-32-0.
* Googerty, Thomas Francis (1911): *Hand-forging and Wrought-iron Ornamental Work*. Popular mechanics Company; s. 134.
* Maryon, Herbert (1971): «Repoussé Work», *Metalwork and Enamelling* (5. utg.). New York: Dover. ISBN 0-486-22702-2.

Eksterne lenker
---------------

(en) Repoussé – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* «Chasing», *New International Encyclopedia*. 1905.
* «Repoussé», *Encyclopædia Britannica* (11. utg.). 1911.
**KDS Bergen**, forkortet for Kommandeur der Sipo und SD Bergen, var en enhet av det tyske sikkerhetspolitiet og SD (Sicherheitspolizei und Sicherheitsdienst) som opererte under andre verdenskrig fra 1940 til 1945. Dets hovedområde omfattet Hordaland og Sogn og Fjordane, med lokale tjenestesteder spredt i regionen.I tillegg var det KDS-avdelinger i byene Stavanger, Trondheim og Tromsø, hver ledet av en Kommandeur der Sipo und SD (tjenestestedets navn), forkortet KdS (tjenestested).

Sipo-distriktet i Bergen hadde ansvaret for å overvåke og kontrollere området, spesielt med tanke på aktiviteter knyttet til flyktninger, agenter, og spionsendere som opererte langs vestlandskysten. Produksjonen av aluminium i Årdal førte også til økt fokus på utenlandske arbeidere og krigsfanger i området.

Ledelse
-------

### Kommandører:

1. **Gerhard Friedrich Flesch** (April 1940 – Høsten 1941)
2. **Hans Wilhelm Blomberg** (Oktober 1941 – Våren 1944)
3. **Ernst Weimann** (Våren 1944 – Kapitulasjonen)

Gestapo i Bergen
----------------

Gestapo hadde sitt hovedkvarter i Veiten 3, en betydelig murbygning i Bergen. Under andre verdenskrig var dette stedet beryktet som et tortursenter, og flere fanger begikk selvmord der. Ledere inkluderte:

* **Hans Hartung**
* **Georg Müller**
* **Walter Küper**

Lokale Tjenestesteder (Aussendienststellen)
-------------------------------------------

KDS Bergen hadde lokale tjenestesteder i byer som Odda, Høyanger, Årdalstangen og Florø. Disse tjenestestedene var ansvarlige for å implementere den tyske okkupasjonskontrollen og forfølge eventuelle anti-nazistiske eller motstandsaktiviteter i deres respektive områder.

### Ledere av Aussendienststellen:

* **Odda:** Sebastian Vogl
* **Høyanger:** Helmut Klotzer
* **Årdalstangen:** Berbert Beier
* **Florø:** Helmut Holtzer

  

KDS Bergen spilte en betydelig rolle i den tyske okkupasjonen av vestlandsregionen under andre verdenskrig. Etter krigen ble flere av lederne stilt for retten for krigsforbrytelser, og deres handlinger ble grundig etterforsket.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Nøkleby, Berit (2003). *Gestapo : tysk politi i Norge 1940-45*. Aschehoug. ISBN 8203227880.
**Paolo Martinelli** OFMCap (født 22. oktober 1958 i Milano i Italia) er en italiensk ordensprest og apostolisk vikar i det apostoliske vikariat Sør-Arabia.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Paolo Martinelli studerte økonomi og filosofi ved Det katolske universitet Sacro Cuore i Milano (1977–1979), men sluttet seg til kapusinerordenen og avla sine midlertidige løfter den 8. september 1980. Martinelli avla de evige løfter den 23. desember 1984 og ble presteviet den 7. september 1985. Han studerte teologi ved *Sacro Cuore* (1980-1985) og ved Det pavelige gregorianske universitet i Roma (1988-1993), hvor han tok sin lisensiat i fundamentalteologi i 1990 og sin teologiske doktorgrad i 1993 med en avhandling på tanken om teologen Hans Urs von Balthasars tenkning. Han var gjestestudent i Münster og Freiburg im Breisgau samt i London og Oxford.[1]

I 1992 ble han teologiprofessor ved Gregoriana, senere professor og dekan ved Antonianum, fransiskanernes ordenshøyskole i Roma. Fokus for hans akademiske arbeid er Hans Urs von Balthasars tenkning og dens resepsjon i moderne teologi, spesielt fornyelsen av fundamentalteologien og kallsteologien. Andre faglige tyngdepunkt er undersøkelsen av den kristne åpenbarings troverdighets kategori, problemets historie og aktuelle perspektiver, samt vitnesbyrdet som teologisk språk, dets troverdighet og plausibilitet, martyriets teologi og vitnesbyrdenes epistemologi.

Han publiserte en rekke artikler om den åndelige teologis erkjennelsesmessige status og dens plass innen den teologiske vitenskap, så vel som om aktuelle temaer innen teologi som sekulariserings og globaliseringsprosessenes innflytelse[1]

Den 8. mai 2006 ble Martinelli konsulent for Kongregasjonen for e Congregation for Institutes of Consecrated Life and for Societies of Apostolic Life, den samme aktiviteten han utførte for Troskongregasjonen fra januar 2012.[2]

### Hjelpebiskop i Milano

Den 24. mai 2014 utnevnte pave Frans ham til titulærbiskop av *Musti in Numidia* og utnevnte ham til hjelpebiskop i Milano.[3] Erkebiskopen av Milano, kardinal Angelo Scola*, bispeviet ham samtidig og Franco Agnesi og Pierantonio Tremolada, som også var blitt utnevnte til hjelpebiskoper, den 28. juni samme år i katedralen i Milano; medkonsekratorer var emeritert erkebiskop av Milano, kardinal Dionigi Tettamanzi, og hjelpebiskop i Milano, Mario Delpini. Han er også biskoppelig vikar for gudviet liv og prest for skolesjelesorg i bispedømmet Milano.*

### Apostolisk vikar av Sør-Arabia

Den 1. mai 2022 utnevnte pave Frans ham til apostolisk vikar for Sør-Arabia med ansvar for katolikker i De forente arabiske emirater, Oman og Jemen.[4] Innsettelsen i dette embedet fant sted den 2. juli samme år.
*For den amerikanske krigsfilmer fra 1968, se The Green Berets*

**U.S. Army Special Forces** er et tjenestefelt i den amerikanske hæren som utgjør en del av spesialstyrkene og består av soldater utdannet innen ukonvensjonell krigføring og spesialoperasjoner. Organisasjonen ble opprettet 19. juni 1952 etter initiativ fra oberst Aaron Bank. Det offisielle mottoet er *De oppresso liber* (Å frigjøre de undertrykte), og det offisielle hodeplagget er en grønn beret.

Special Forces består av fem stående grupper (1. 3. 5. 7. og 10.) og to grupper i Nasjonalgarden (19. og 20.). Hver gruppe har et bestemt regionalt fokus og medlemmene får intensiv opplæring innen regionens språk og kultur.

* 1st Special Forces Group – Stillehavsregionen (PACOM)
* 3rd Special Forces Group – Afrika unntatt Afrikas horn (EURCOM)
* 5th Special Forces Group – Midtøsten, Persiagulfen, Sentral-Asia og Afrikas horn (CENTCOM)
* 7th Special Forces Group – Latin- og Sentral-Amerika, samt Karibia (SOUTHCOM)
* 10th Special Forces Group – Europa (EURCOM)
* 19th Special Forces Group (Nasjonalgarden) – Sørøst-Asia, samt Stillehavsregionen (PACOM og CENTCOM)
* 20th Special Forces Group (Nasjonalgarden) – Latin-Amerika, Karibia, Mexicogulfen (SOUTHCOM)

Hver gruppe består av tre bataljoner av linjen, en støttebataljon og et stabskompani. Hvert kompani i linjebataljonene har seks *Operational Detachment Alphas*, kalt A-teams.

Administrativt er gruppene underlagt U.S. Army Special Forces Command (Airborne), som selv er underlagt U.S. Army Special Operations Command.

Se også
-------

* Task Force 373

Eksterne lenker
---------------

* U.S. Army Special Forces Command (Airborne)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Risør byfogd** var et byfogdembete i Aust-Agder. Fra 1690 hadde Risør felles byfogd med Arendal, men fikk egen byfogd ved reskript eller forordning 7. april 1779. Fra 1890 overtok Sorenskriveren i Holt som dommer i straffesaker for Risør by. I 1919 ble byfogden i Risør til gjengjeld politimester også for Holt sorenskriveri, med unntak av Tvedestrand. Samtidig ble oppebørsel forretningene overført fra byfogden i Risør til Skattefogden i Aust-Agder. Risør byfogdembete ble vedtatt nedlagt ved kongelig resolusjon 6. november 1897 (til gjennomføring av Lov om delvis omordning av det civile embetsværk av 21. juli 1894). Loven skulle senest settes i verk etter hvert som de berørte embeter ble ledige. Bestemmelsene fra 1894 og 1897 ble iverksatt for Aust-Agder fylke fra 1. april 1919, etter kongelig resolusjon 14. februar 1919. Byfogdembetene i Grimstad og Risør ble beholdt, men måtte avgi oppebørsel forretningene til skattefogden i fylket. Byfogdembetet i Risør ble først nedlagt fra 1. juli 1933. Dommerfunksjonene ble da overtatt av Sorenskriveren i Holt, mens politioppgavene ble overtatt av Lensmannen i Risør fram til 1937, deretter Risør politistasjon.

Arkiv
-----

Arkivet etter Risør byfogd er levert til Statsarkivet i Kristiansand. Arkivet har et omfang på 17 hyllemeter.

Eksterne lenker
---------------

* Arkivkatalog for Risør byfogd hos Statsarkivet i Kristiansand. Arkivert 24. september 2015 hos Wayback Machine.
* Skannede pantebøker fra Risør byfogd hos Digitalarkivet.
**Anne *Cathrine* «Trine» Dietrichson** (1850–1938) var en norsk genealog og forfatter.

Familie
-------

Cathrine Dietrichson var datter av distriktslege og overlege Peter Wilhelm Krejdahl Dietrichson (1817-1895) og Canutta Pauline Ditlevine Due (1820-1896), søster av arkitekt Paul Due. Selv var hun søster av den oppdagelsesreisende offiseren Oluf Dietrichson (1856-1942), som i 1888 deltok på Fridtjof Nansens skiekspedisjon over Grønland..

Liv og virke
------------

Cathrine Dietrichson arvet den utbredte slektsinteressen i familien, og i 1923 videreførte og ajourførte hun løytnant David Dietrichsons arbeid fra 1882 gjennom utgivelsen av *Stamtavle over slekten Dietrichson med de kognatiske descendenter*. Det genealogiske arbeidet fortsatte hun med utgivelsen av *Stamtavle over den norske Bøckmanslekt 1629-1929* i 1929.

I familien fikk hun tilnavnet «alle Dietrichsoners tante Trine». I 1924 opprettet hun legatet *Tante Trines Legat for Dietrichson-slekten*.

Bibliografi
-----------

* 1923: *Stamtavle over slekten Dietrichson med de kognatiske descendenter* – utarbeidet av David Dietrichson i 1882 og videreført av Cathrine Dietrichson i 1923
* 1929: *Stamtavle over den norske Bøckmanslekt 1629-1929* – av Cathrine Dietrichson m. fl. i nytt opplag 1974

Referanser
----------

1. ↑  *Skogn historie*. I kommisjon hos B. Turn-Paulsen. 2003. s. 244. ISBN 8299020328.

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 59. ISBN 8257900109.
* Krohn-Holm, Jan W. (1974). *Slekten Dietrichson 1724-1974*. <Oslo>: Eksp.: Per Dietrichson, Hubrovn 9, 1340 Bekkestua. ISBN 8299033004.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Helga Margareta Refsum** (født 1963) er en norsk professor i medisin. Hun er en av landets mest siterte forskere.

Medisinsk virke
---------------

Etter å ha tatt medisinsk embetseksamen i 1987 ved Universitetet i Bergen (UiB) forsket hun på cellegiften Metorexas bivirkninger og effekt på sykdom. Hun tok den medisinske doktorgraden ved UiB i 1991 med avhandlingen *Extracellular homocysteine as an indicator of methotrexate pharmacodynamics. Analytical methods, in vitro experiments, and clinical studies*. Hun vant Meltzerprisen for yngre forskere i 1994, for å ha utviklet en egen metode for analyse av aminosyren homocystein. Etter to år som førsteamanuensis ble hun i 1994 professor i farmakologi, og ble dermed landets yngste kvinnelige professor. Sammen med sin veileder Per Magne Ueland og Jørn Schneede etablerte hun i 1994 B12-stiftelsen ved Farmakologisk Institutt ved UiB. Stiftelsens formål er å forske på funksjonell mangel på vitamin B12.

Refsum ble i 1998 en av tre (sammen med Harald Stenmark og Stefan Krauss) i elitesatsingen fra Norges forskningsråd, den såkalte «toppforskningsgruppen». Gruppen ble videreført i 2002. Hennes forskergruppe rapporterte i 1998 at folinsyre hjalp mot Alzheimers sykdom.

I 1999 ble Refsum valgt inn i Det Norske Videnskaps-Akademi. I 2005 meldte bladet Forskning at hun var Norges mest siterte kvinnelige forsker i tiden 1995–2005, med 1080 direkte siteringer. Året etter forlot hun Universitetet i Bergen. Hun har siden 2004 vært professor i ernæringsvitenskap ved Universitetet i Oslo, og siden 2007 vært assosiert (gjestende) professor ved Oxford University. Siden 2008 er hun medlem av European Food Safety Agency. I 2010 rapporterte hun at cystein og fedme er sterkt koblet.

Idrettskarriere
---------------

Refsum var flere ganger NM-vinner i stup på sent 1970-tall og tidlig 1980-tall, da hun representerte Bærum Stupklubb.

Referanser
----------

1. 1 2  «Professor i Bergen Norges mest siterte forsker». NTB. 23.11.2005.
2. ↑  Anita Thorolvsen Munch (1.5.2000). «Med hjertet i hånden». Forskning.no.
3. ↑  I. M. Høie (28.2.2002). «Førsteklasses forskere på 1. Klasse». *Tidsskrift for Den norske legeforening*: 122:659.
4. ↑  «Helga Refsum». *www.med.uio.no* **(engelsk)**. University of Oslo, Institute of Basic Medical Sciences. Besøkt 30. mars 2021.
5. ↑  Synnøve Bolstad (2. juni 2011). «Aminosyre bak overvekt». *forskning.no* **(norsk)**. Norges forskningsråd. Besøkt 30. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ORCID **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
Det franske laget, USFSA, OL 1900
**Fernand Canelle** (1882–1951) var en fransk fotballspiller som deltok under i de olympiske leker 1900 i Paris.

Canelle spilte på det franske laget *Union des Sociétés Françaises de Sports Athlétiques* under verdensutstillingen og OL 1900 i Paris. Det ble spilt kun to fotballkamper mellom tre lag som demonstrasjonsport på Vélodrome de Vincennes i Paris. Det franske laget spilte kamp den 20. oktober 1900 mot det britiske laget *Upton Park F.C.* som de tapte med 0-4. Tre dager senere beseiret de det belgiske laget *Université de Bruxelles* med 6-2. I ettertid har International Olympic Committee valgt å utse tre medaljevinnere, gull til Storbritannia, sølv til Frankrike og bronse til Belgia.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1900 Frankrikes flagg Paris - Sølv i fotball Frankrikes flagg Frankrike

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 295113, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fernand Canelle – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Canelle – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Canelle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Canelle – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Canelle – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Canelle – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Fernand Canelle – EU-Football.info Rediger på Wikidata
**Ingvild Næss Stub** (født 1978) er en norsk politiker for Høyre. Fra 19. juni 2015 var hun statssekretær ved Statsministerens kontor i Erna Solbergs regjering.

Stub var ansatt som informasjonsleder i Europabevegelsen i Norge fra 2003–2006. Hun var rådgiver for Høyres stortingsgruppe 2008–2012 og skribent i Minerva 2012–2013. Under Stortingsvalget 2013 arbeidet hun som taleskriver for Erna Solberg og Høyres stortingsgruppe. Da Erna Solbergs regjering tiltrådte 16. oktober 2013 ble hun utnevnt til statssekretær for Børge Brende i Utenriksdepartementet. 15. november ble hun statssekretær for Vidar Helgesen i Utenriksdepartementet med EØS- og EU-saker som spesialfelt. 

Hun har en cand.mag. grad i statsvitenskap, historie og Russland/Øst-Europa studier fra Universitetet i Oslo i 2001 og MSc-grad i EU Policy-Making fra London School of Economics 2001–2002 samt masterkurs i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo 2006–2008.

1997–2001 var hun sentralstyremedlem i Europeisk ungdom; det siste året som 1. nestleder. Hun var medlem av representskapet i Oslo Høyre 2003–2005 og 2008–2011.

Stub kommer fra Kråkstad og er datter av tidligere ordfører i Ski, Georg Stub. Hun er gift og har to barn.

Referanser
----------

1. ↑  «Endring blant statssekretærane». *Regjeringa.no* **(norsk nynorsk)**. 19. juni 2015. Besøkt 19. juni 2017.  `|fornavn1=` mangler `|etternavn1=` i Authors list (hjelp)
2. 1 2 3 4  Statsministerens kontor Statssekretær Ingvild Næss Stub (H) Regjeringen.no. Hentet 18. november 2013. Arkivert hos WebCite.
3. 1 2  Inger Eidem (13. mars 2004) Europeer fra Kråkstad Østlandets blad. Hentet 18. november 2013

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
* Statssekretær Ingvild Næss Stub (H) hos Regjeringen.no
**Jan-Tore Stien** (født 1965) er en norsk kryssordforfatter.

Han startet som betalt kryssordforfatter i 1979, da han begynte å levere kryssord til ukebladet *Hjemmet* samt til Hjemmet Serieforlaget (nå Egmont). Fra 1980 fikk han enda flere oppdragsgivere, blant annet *Dagbladet*, NRK og de daværende Bodø-avisene *Nordlands Framtid* og *Nordlandsposten*. Fra 1984 har han hatt som levebrød å forfatte kryssord på heltid. Siden 1988 har han vært fast tilknyttet *VG*. Han leverer kryssord til en lang rekke aviser, ukeblad og andre utgivelser.

I 1991 begynte han å bruke data som verktøy i kryssordproduksjonen, som en av de første her til lands. Før den tid ble alle hans kryssord laget ved bruk av papir og håndskrift, noe han holdt på med til 1997.

Stien tok initiativet til at VG begynte med sudoku i juni 2005.

Referanser
----------

1. 1 2  Jensen, Rune (27. mars 2013). «Kryssord som levebrød i 34 år». *NRK*. Besøkt 11. mai 2019.
2. ↑  «Han har trolig laget kryssordet du sitter og løser på hytta akkurat nå - Hytteavisen». *web.archive.org*. 15. februar 2017. Archived from the original on 15. februar 2017. Besøkt 11. mai 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
3. ↑  «Bodø: 15-årig kryssordforfatter». *NRK TV – Norge Rundt* **(norsk)**. 14. mars 1980. Besøkt 11. mai 2019.
4. ↑  «Krakk». *NRK TV* **(norsk)**. 20. november 1996. Besøkt 11. mai 2019. «Intervju med Jan-Tore Stien i underholdningsmagasinet "Krakk".»
5. ↑  Valderhaug, Stian (25. juni 2015). «Lær kryssord av eksperten». *Ukebladet Hjemmet via www.klikk.no* **(norsk)**. Besøkt 11. mai 2019.
**Randi Siren Øgrey** (født 1967) er adminstrerende direktør i Mediebedriftenes Landsforening fra juni 2011. Hun kom fra en stilling som administrerende direktør i Den Norske Bokhandlerforening, hvor hun hadde jobbet i 10 år. Randi S. Øgrey sitter i styret i Norsk Presseforbund og i Kopinor. Hun er Board member i News Media Europe og hun sitter også i WAN-IFRAs fundraising comittee. Videre sitter hun i det regjeringsoppnevnte Mangfoldsutvalget. Hun var politisk rådgiver for Venstres miljøvernminister Guro Fjellanger i Kjell Magne Bondeviks første regjering fra 1997. 

Randi S. Øgrey satt i Unge Venstres sentralstyre i perioden 1987-89. Hun har arbeidet som journalist i *Fædrelandsvennen* i Kristiansand og vært politisk rådgiver og informasjonsleder i Venstres Hovedorganisasjon. 

Hun er cand.mag. med statsvitenskap, kultur og historie, og har journalistutdanning.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for politikerdatabaser i Wikidata*
* Statssekretær og politisk rådgiver på plass i Miljøverndepartementet
* Randi S. Øgrey ny admin. direktør i Mediebedriftenes Landsforening[*død lenke*]