recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peter John «Ollie» Halsall** (født 14. mars 1949 i Southport, død 29. mai 1992 i Madrid) var en venstrehånds guitarist, og er trolig best kjent for rollen som Leppo, den femte Rutle, og for å ha vært medlem av bandene Patto, Timebox, Boxer og for sitt bidrag til Kevin Ayers. Han har også gjort seg bemerket som en av svært få som trakterte vibrafon i rockemusikken.

Han fikk klengenavnet *Ollie* fordi han uttalte etternavnet sitt med tydelig utelatelse av initialen H. I 1985 ble Ollie Halsallarkivet opprettet i den hensikt å dokumentere og promotere arbeidet til en unik musiker.

Karriere
--------

> *Ollie var kanskje ikke verdens beste gitarist, men han var helt sikkert blant de to fremste*, påsto John Halsey i 1997
> 
> 

Halsall kom til London i 1967 for å spille vibrafon for poprockutfordrerne Timebox, sammen med bassisten Clive Griffiths og keyboardisten 'Professor' Chris Holmes. Halsall begynte å spille gitar, og de fikk med seg Mike Patto som vokalist og 'Admiral' John Halsey på trommer.

Det er blitt hevdet at den suggestive elektriske gitaren på Donovans psykedeliske hitsingle "The Hurdy Gurdy Man" (1968) ble traktert av Halsall. 

I 1970 fulgte han med Chris Holmes og Mike Patto ut av Timebox og var med på å danne bandet *Patto*, som spilte progressiv jazzrock. Ollie Halsalls måte å traktere gitaren på ga gruppa en nesten legendarisk status.

I 1973 forlot Halsall gruppa for bli medlem av Jon Hisemans Tempest. Etter mindre enn ett år sluttet han for å bli sessionmusiker for blant annet Kevin Ayers, men kom snart til å få fast plass i Ayers band *The Soporifics*.

I 1975 ble *Patto* gjenforent for å spille kun tre veldedighetskonserter. Samspillet mellom Halsall og Patto førte imidlertid samme år til dannelsen av Boxer. De nådde aldri å bli skikkelig etablert ettersom Mike Patto brått døde i 1979 midt under bandets kontraktmessige forpliktelser med Virgin Records. Gruppa huskes mest for debutalbumet *Below The Belt* med et noe kontroversielt omslagsdesign. 

Trolig er Halsall mest berømt gjennom sitt solide arbeid for The Rutles' *All You Need Is Cash* i 1978, hvor han spilte en rekke instrumenter, og sto for både vokalinnslag og koring på låter som «Doubleback Alley», «With a Girl Like You» og «Get Up and Go». Eric Idle tok som skuespiller Halsalls plass i filmen, hvor han kun var å se i en liten rolle som *Leppo*, den femte Rutle, som gikk seg vill og ble mistet i Hamburg.

I 1976 tok Halsall dessuten opp samarbeidet med Ayers. De to fortsatte å spille sammen i seksten år. I 1989 overtok han også for Enrique Sierra, som var blitt syk, og spilte i det spanske rockebandet *Radio Futura*.

Halsall døde av en overdose heroin i 1992.

Referanser
----------

1. ↑   Find a Grave, Find a Grave 11421012, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  The Ollie Halsall Archive

Eksterne lenker
---------------

* The Ollie Halsall Archive
* The Patto Fan Site

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic **·** AllMusic
 |
**Claims Conference** eller **Conference on Jewish Material Claims Against Germany** ble etablert i 1951 i New York, for å forhandle med Tyskland om økonomisk kompensasjon for jødeforfølgelsene. Claims Conference eksisterer fremdeles (2021) som en organisasjon, og fører forhandlinger om erstatningsutbetalinger og midler for å støtte ofre for nasjonalsosialismen, og om tilbakeføring og erstatning for tap av jødisk eiendom.

Historie
--------

Nahum Goldmann innkalte til etablering av Claims Conference, og forhandlet siden med Forbundsrepublikken Tyskland om Luxembourg-avtalen.
Konrad Adenauer holdt i september 1951 en tale, der han ga uttrykk for at Tyskland var beredt til å betale erstatning for forbrytelser begått det i det tyske folks navn. Nahum Goldmann som var president i World Jewish Congress, innkalte 23 jødiske organisasjoner til New York. Organisasjonene stiftet Claims Conference, for å forhandle med Tyskland, sammen med Israel.

Den 10. september 1952 inngikk partene en avtale (Luxembourg-avtalen) om at Forbundsrepublikken skulle yte økonomisk kompensasjon. Tyskland skulle i løpet av 12 til 14 år utbetale til Israel 3 milliarder D-mark eller levere varer for det samme beløp. Claims Conference skulle få utbetalt 450 millioner tyske mark.

Referanser
----------

1. ↑  Conference, Claims. «Claims Conference -». *Claims Conference* **(engelsk)**. Besøkt 25. juni 2017.
2. ↑  «Geschichte: Claims Conference». *www.claimscon.de* **(tysk)**. Besøkt 25. juni 2017. «…] im Namen des deutschen Volkes sind unsagbare Verbrechen begangen worden, die zur moralischen und materiellen Wiedergutmachung verpflichten. […] Die Bundesregierung ist bereit, gemeinsam mit Vertretern des Judentums und des Staates Israel […] eine Lösung des materiellen Wiedergutmachungsproblems herbeizuführen, um damit den Weg zur seelischen Bereinigung unendlichen Leidens zu erleichtern."»
3. ↑  Adenauer, Konrad (1967). *Erindringer*. Oslo: Aschehoug. s. 31.
4. ↑  Deutschland, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik. «Gerade auf LeMO gesehen: LeMO Kapitel: Luxemburger Abkommen». *www.hdg.de* **(tysk)**. Besøkt 25. juni 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Claire Rhiannon Carver-Dias** (født 19. mai 1977 i Burlington i Ontario) er en canadisk synkronsvømmer som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney.

Carver-Dias vant en olympisk bronsemedalje i synkronsvømming under Sommer-OL 1996 i Atlanta. Hun var med på det canadiske laget som kom på tredjeplass i lagkonkurransen bak Russland og Japan. De andre på laget var Lyne Beaumont, Erin Chan, Cathrine Garceau, Fanny Létourneau, Kristin Normand, Jacinthe Taillon, Reidun Tatham og Jessica Chase.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 2000 USAs flagg Atlanta - Bronse i synkronsvømming lag Canadas flagg Canada

Eksterne lenker
---------------

* (en) Claire Carver-Dias – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Claire Carver-Dias – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Claire Carver-Dias – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Claire Carver-Dias – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Claire Carver-Dias – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Claire Carver-Dias – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata
**Kazi Mohammad Manzoore Mawla** (bengali: মনজুরে মওলা; født 1. oktober 1940 i Dhaka i Bengal Presidency i Britisk India, død 20. desember 2020 samme sted) var en bangladeshisk dikter og generaldirektør for Bangla Academy i årene 1982–1986.

Hans diktutgivelser omfatter bøkene *Nimagna*, *Ki Kore Pabo*, *Mati Here Jai*, *Shawla o Dinghi*, *Pure Pure*, *Ai din Mitthey*, *Bandana Bristir* and *Peyecho Ki*. Blant Mawlas skuespill var *Ami Noi* og *The Jallianwala Bagh*. Han oversatte dessuten Henrik Ibsens skuespill Brand til bengali.

Mawla innehadde sekretærposter i en rekke regjeringsministerier.

Han ble tildelt Bangla Academy Literary Award i 2007 og Bangla Academy Rabindra Award i 2014.

Mawla døde av covid-19 den 20. desember 2020 på United Hospital i Dhaka i Bangladesh.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Manzoor-e-Mawla no more». *The Daily Star* **(engelsk)**. 21. desember 2020. Besøkt 21. desember 2020.
2. ↑  «বাংলা একাডেমি». *banglaacademy.gov.bd* **(bengali)**. Besøkt 21. desember 2020.
3. ↑  «Arkivert kopi» **(bengali)**. Bangla Academy. Arkivert fra originalen 6. juni 2017. Besøkt 20. desember 2020.
4. ↑  «কবি মনজুরে মওলার চিরবিদায়». *bangla.bdnews24.com*. 20. desember 2020. Besøkt 21. desember 2020.
Pausteparken 2021 sett fra Skolegata Foto: Helge Høifødt 
**Pausteparken** er en liten park på hjørnet mellom Torggata og Skolegata i Sandefjord sentrum, gatekrysset som sannsynligvis er det eldste i byen.

Den ble anlagt i 2002–03 av Foreningen Gamle Sandefjord og Sandefjord kommune. Den kalles på folkemunne *Pauseparken*. Rekkverket rundt parken er en kopi av rekkverket på *Braade bro* over Ruklabekken, som sto på sydsiden av Torggata, noen meter ned i dagens Thor Bryns gate. I parken er utstilt en tegning av et hus i byen slik ordfører Fredrik Høst husket det rundt år 1900. I parken står en drikkefontene som kommer fra Byskolen som ligger til Skolegata. Før parken ble anlagt, sto en kiosk på stedet, og det var parkeringsplass.

I Torggata 12 ligger *Paustegården*, der første etasje er bygget rundt 1790. Skipper Ole Thommesen Paust overtok gården i 1800 og bygget på en etasje, og gården ble hetende Paustegården. I 1820 ble møtene i borgerrepresentasjonen, *De eligerede menn* holdt her, og i 1837 de første møtene i formannskapet. Paust satt selv i formannskapet og hadde andre kommunale verv.

Pausteparken 2009 Foto: Helge Høifødt

Referanser
----------

1. ↑  Tollnes 2010, side 69.
2. ↑  Bykart 1881, Wikimedia Commons. Besøkt 30. desember 2021.
3. ↑  Roger Davidsen: *Et sted i Sandefjord : lokalhistorisk stedsnavnleksikon*. Sandar Historielag, 2010, side 340–41. ISBN 978-82-994567-7-7. Besøkt 16.12.2021.
4. ↑  Agnete Bjelland Tjøm: *Bli med på byvandring!* nrk.no, 20. juli 2009.
5. ↑  Tollnes 2010, side 70–71.

Litteratur
----------

* Tollnes, Roar L.: *Byvandring i Sandefjord*. Fortidsminneforeningen Vestfold avdeling, revidert utgave 2010. ISBN 978-82-995999-1-7.
Musikkhøyskolen i Łódź
**Grażyna og Kiejstut Bacewicz musikkhøyskole i Łódź** (polsk *Akademia Muzyczna im. Grażyny i Kiejstuta Bacewiczów w Łodzi*) ble grunnlagt av Helena Kijeńska-Dobkiewiczowa i begynnelsen av det 20. århundre, og ble reaktivert etter andre verdenskrig i 1945 (fra 1946 kjent under navnet *Den statlige musikkhøyskole*; *Państwowa Wyższa Szkoła Muzyczna*). Høyskolens første direktør var Kazimierz Wiłkomirski. 

Høyskolen opplevde en intensiv artistisk og edukasjonsmessig utvikling takket være sine fremragende musikere, pedagoger og rektorer opp gjennom historien. I 1999 tok den navnet til Grażyna og Kiejstut Bacewicz.

Musikkhøyskolen har sete i Karol Poznańskis representative palass, som fabrikanten Izrael Poznański bygde til sin sønn i 1904.

Fakulteter
----------

* Fakultet for komposisjon, musikkteori, rytmikk og artistisk utdanning
* Fakultet for klaver, cembalo og orgel
* Det instrumentelle fakultet
* Fakultet for vokalistikk og skuespill

Eksterne lenker
---------------

* Musikkhøyskolens hjemmeside

| * v
* d
* r
Statlige høyskoler i Łódź |
| --- |
| Leon Schiller statlige høyskole for film, fjernsyn og teater **·** Władysław Strzemiński kunsthøyskole **·** Det medisinske universitet i Łódź **·** Grażyna og Kiejstut Bacewicz musikkhøyskole **·** Det tekniske universitet i Łódź **·** Universitetet i Łódź | Łódź’ våpenskjold |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
For Øystein Wiiks album med samme navn, se Pavane (album)
«*Pavane*» er også en roman fra 1976 av Ketil Bjørnstad.

**Pavane** (*pavan, paven, pavin, pavian, pavine* eller *pavyn*; italiensk *pavana*, *padovana*; tysk *Paduana*) er en langsom prosesjonsdans av spansk-italiensk opprinnelse som var svært vanlig i Europa på 1500- og 1600-tallet. Som selskapsdans gikk den av moten tidlig på 1600-tallet, men ble brukt som bestanddel i instrumentalsuiter – gjerne i kombinasjon med en galliard – til midten av 1600-tallet da disse satsene ble erstattet av de nyere allemande og courante.

På 1700-tallet fikk pavanen en etterblomstring i form av tombeaux.

Komponister som skrev pavaner:

* Joan Ambrosio Dalza (som den første, Venezia 1508)
* Pierre Attaingnant (ca. 1494-1552)
* Claude Gervaise (ca. 1510-etter 1558)
* Anthony Holborne (ca. 1545-1602)
* William Byrd (1543–1623)
* Thomas Morley (ca. 1557–1602)
* Jan Pieterszoon Sweelinck (1562–1621)
* John Dowland (ca. 1563-1626)
* Orlando Gibbons (1583–1625)
* Johann Hermann Schein (1586–1630)
* Samuel Scheidt (1587–1654)
* Jacob van Eyck (ca. 1590-1657)

Senere bruk
-----------

Langt senere komponister har anvendt pavanens karakteristiske rytme, en daktyl med betoningen lang-kort-kort. Eksempler er 2. sats av Ludwig van Beethovens *Symfoni nr. 7 op. 92* eller 2. sats av Franz Schuberts *Strykekvartett i d-moll D 810*. Også *Wanderer*-rytmen som Schubert anvendte i mange av sine komposisjoner har pavanelignende trekk, eksempelvis lieden *Der Wanderer* D 493 og *Wanderer-Fantasie* for klaver D 760). 

Senere eksempler fra kunst- og underholdningsmusikken:

* Maurice Ravel, *Pavane pour une infante défunte*
* Gabriel Fauré, *Pavane* (1887)
* Jon Lord, *Pavane* (fra albumet *Sarabande*, 1976)
* Jethro Tull/Ian Anderson, *Pavane* (fra *The Christmas Album*, 2002), basert på Faurés *Pavane*
* Jan Akkerman, *Pavane*

Referanser
----------

1. ↑  Willi Apel, *The History of Keyboard Music to 1700‬* , s. 259 ff. Indiana University Press, 1988 ISBN 0253327954

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Musikkpaviljongen i byparken i Bergen
Et annet syn på musikkpaviljongen
Inngang
**Musikkpaviljongen** befinner seg i Byparken i Bergen, mellom Ole Bulls plass, Festplassen, Telegrafbygningen og Permanenten.

Historie
--------

Paviljongen ble kjøpt som byggesett i støpejern og gitt i gave til Bergen kommune av forretningsmann og konsul F. G. Gade (1830–1904). Musikkpaviljongen ble levert av *Vulkan, Jernstøberi & Mek* i Christiania og oppført i «Byens Park» i 1888. Søylenes baser bærer også inskripsjonen *Vulkan Christiania 1888*. I likhet med Ole Bulls villa Lysøen, preges musikkpaviljongen stilmessig av historisme inspirert av maurisk arkitektur.

Restaurering
------------

I 1999-2000 ble Musikkpaviljongen restaurert av *Sivilarkitektene Andersen og Irgens AS*, ved Per Morten Ekerhovd og K. H. Irgens. Musikkpaviljongen leies i dag ut av Bergen kommune.

Litteratur
----------

* K. H. Irgens, *Musikkpaviljongen i Byparken, Bergen*, Gamle Bergen Årbok 2000, s. 69-79.

Eksterne lenker
---------------

* Leie av kommunale byrom til arrangement

Portal: Bergen
**Søborg** er administrasjonssenter i Gladsaxe kommune i Danmark. Det er en forstad til København og er et meget ettertraktet villaområde bare åtte kilometer fra Rådhuspladsen i København. Byen grenser til Utterslev Mose i syd og vest, til Vangede i Gentofte kommune og Emdrup i øst. Mot nord ligger tre andre bydeler i Gladsaxe kommune, Gladsaxe, Buddinge og Mørkhøj. Det er svært vanskelig å definere grensen presist, men et forsiktig skjønn sier at omkring 20 000 av kommunens ca. 64 000 innbyggere bor i Søborg.

Søborgs historie strekker seg tilbake til om lag 1900, da den første gård ble utstykket til villabebyggelse. Etter hvert ble stadig flere gårder tatt til boligformål, den siste i 1954, da Erhard Jakobsen ble borgmester i kommunen. En medvirkende årsak var sporvognforbindelsen mellom København og Søborg Torv, som ble opprettet i 1924 og gjorde det enkelt å benytte kollektivtransport i området. 

Flere store kolonihaver i området gjør at befolkningen i byen øker om sommeren.

Referanser
----------

1. ↑  Eva Molin: Alle glimt af Søborgs historie samlet Arkivert 21. februar 2014 hos Wayback Machine.. *Gladsaxe byarkiv*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
Tyresö slott
**Claes Eric Philip Frans Joseph Leo Lagergren** (født 20. oktober 1853 på Hammars gård i Askers socken, død 13. februar 1930) var en svensk godseier, pavelig kammerherre under pavene Leo XIII, Pius X, Benedikt XV og Pius XI og marki.

Liv og virke
------------

Han konverterte til katolisismen i 1880 og tjenestegjorde som pavelig kabinettskammerherre. I 1889 ble han tildelt tittelen marki i arvelig utvidet primogenitur. Han kjøpte godset Tyresö med Tyresö slott i 1892, som han fikk bygget om av arkitekten Isak Gustaf Clason med nyskapt 1600-tallspreg i en nasjonalromantisk ånd. Deler av godset, Brevik, Tyresö, ble bygget ut som villaområde for velstående stockholmere. Etter hans død donerte enken i hans andre ekteskap, Mary Moore, slottet og slottsområdet til Nordiska museet, mens resten av godset ble oppdelt og frasolgt til bebyggelse.

Han var to ganger gift med amerikanske kvinner som begge var arvinger til betydelige formuer, første gang med Caroline Alice Maria Beatrice Claudia Russell (1854–1919) den 6. mai 1891 i Roma. Paret fikk tre sønner; Claes Leo Lagergren (1892–1961), marki, pavelig kabinettskammarherre, Johan Lagergren (1898–1975), greve, pavelig kabinettskammarherre, og Carl Lagergren (1899–1931), greve, løytnant. 

De yngre sønnene Johan og Carl fikk gjennom adelsbrev 3. juni 1904 begge tittelen greve i vanlig primogenitur. I Sverige er slekten med i Ointroducerad adels förening, der marki- og greveslekten (etterkommere etter Johan) regnes som separate slekter.

Dekorasjoner (utvalg)
---------------------

* Ridder av Vasaordenen
* Kommandør av Sankt Gregor den stores orden 1. klasse
* Ridder av Piusordenen
* Medaljen Pro Ecclesia et Pontifice
* Ridder av Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem

Utgivelser
----------

* Lagergren, C, *Mitt livs Minnen, 1-9* (memoarer frem til 1888), 1922-1930.
* Lagergren, C, *Kronor av guld och törne*, 1923.
* Lagergren, C, *En vinter på Nilen*, 1888.
* Lagergren, C, *Mot resans slut* (Efterlämnade dagboksanteckningar 1888-1906) del 1, 1940.
* Lagergren, C, *Mot resans slut* (Efterlämnade dagboksanteckningar 1907-1930) del 2, 1953.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Claes E F Lagergren», Svensk biografisk leksikon-ID 10887[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Sveriges Dödbok 1901–2009, DVD-ROM, Version 5.00, Sveriges Släktforskarförbund (2010).
3. ↑  Rothstein, Niclas von (2010). *Ointroducerad Adel 2010. Kalender över Ointroducerad adels förening*. Vol. 22. Stockholm: Ointroducerad Adels Förening/Almqvist & Wiksell. ISBN 9789163350382

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Svenske Litteraturbanken **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Peter Emeka Ijeh** (født 28. mars 1977 i Lagos) er en nigeriansk tidligere fotballspiller som sist spilte for svenske GAIS (2012).

Fra 2006 til 2009 spilte Ijeh i angrepet for Viking. Han kom til klubben fra FC København sommeren 2006. Tidligere har han spilt for Malmö FF og IFK Göteborg. Han berget tippeligaplassen til Viking nesten helt på egen hånd da han scoret fire mål mot Brann 5. november 2006.

Ijeh ble hentet til Malmö FF foran sesongen 2001. Han hadde rykte på seg for å være en stor målscorer og hadde blant annet vunnet en afrikansk gullskoutmerkelse i 2000. Han hadde ingen suksess i sin første sesong, men allerede i 2002 ble han toppscorer med 24 mål i Allsvenskan.

Ijeh har spilt fem kamper for Nigerias landslag. Høsten 2002 var det snakk om at han kunne være aktuell som svensk landslagsspiller. Han trengte imidlertid flere år i Sverige for å bli svensk statsborger, og da han samme høst debuterte for det nigerianske landslaget ble dette uaktuelt.

På slutten av 2006-sesongen reddet han Viking nesten på egen hånd fra nedrykk da han scoret fire mål i den avgjørende 5-0 kampen mot Brann på slutten av sesongen. 

I 2007 sesongen av Tippeligaen ble Ijeh toppscorer for Viking med 18 mål. Etter denne sesongen sa han at han ville forlate klubben, og lag som for eksempel Lyn var interessert i han. Etter hvert bestemte han seg imidlertid for å bli i Viking. Kontrakten med Viking løp ut etter 2009-sesongen og ble ikke forlenget. Ijeh ble klar for Syrianska i mars 2010.

I 2010-sesongen har Ijeh vært svært viktig for Syrianska FC. Han scoret 17 mål og bidro til at klubben vant Superettan og opprykk til Allsvenskan i 2011.

Referanser
----------

1. ↑  Viking-tvil om Ijehs alder Arkivert 30. april 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  aftenposten.no Hareide sikter mot topp fire i 2010 Arkivert 9. desember 2009 hos Wayback Machine.
3. ↑  aftenbladet.no Peter Ijeh til Syrianska

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Ijeh – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Peter Ijeh – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Peter Ijeh – FBref Rediger på Wikidata
* Presentasjon av Ijeh på Vikings hjemmesider
* Profil på nigerianplayers.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Thomas Angells Hus i Trondheim.
**Pauvres honteux** (fransk for *beskjedne/skamfulle fattige*) betegner standsmennesker og velstående mennesker som er havnet i økonomisk armod, men som er for stolte, skamfulle eller liknende til å oppsøke offentlige velferdstjenester.

Det var mellom 1500-tallet og 1800-tallet vanlig, men tilfeller finnes også tidlig på 1900-tallet, at man i byer skilte mellom vanlige fattige, det vil si fattigfolk av almuen, og forarmede mennesker med bakgrunn fra borgerskap og høyere samfunnslag. Det fantes ofte egne institusjoner, som leilighetsbygg og legater/stipendier, for pauvres honteux.

Norge
-----

Norge har hatt sosiale institusjoner som enten gav forrang til eller var forbeholdt standsmennesker, blant andre Thomas Angells Stiftelser i Trondheim og Major og Advokat Eivind Eckbos Familielegat.

likeledes forbindes det med Arguslottriet som Aftenposten kjørte en gang årlig ved juletider i mellomkrigsårene.

Sverige
-------

Blant annet *Borgerskapets änkehus* og *Borgerskapets gubbhus* fantes i Stockholm.

Fotnoter
--------

1. 1 2  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. september 2011. Besøkt 6. september 2011.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. november 2011. Besøkt 6. september 2011.
3. ↑
**Peter Johannes Hoppe** (født 18. september 1794 i København, død 26. april 1857) var en dansk-norsk bokhandler og forlegger.

Hoppe kom til Norge som gutt, og begynte 18 år gammel hos grosserer Marcus Pløen i Christiania. I 1815 ble han handelsfullmektig hos Sigward Petersen, og var fra 1821 hos Anthon Petersen. I 1830 fikk han kjøpmannsborgerskap i Christiania.

I 1826 etablerte Hoppe sammen med universitetslektor John Andreas Messell og universitetsbibliotekar Fredrik Wilhelm Keyser en bokhandel under navnet «Messell, Keyser & Comp.» Kompaniskapet ble oppløst i 1829, og Hoppe drev forretningen videre på egen hånd. Ved siden av bokhandelen drev han forlag. Han utga blant annet *Norsk Retstidende* fra 1836 til 1846.

Mot slutten av livet vendte Hoppe tilbake til Danmark.

Hoppe var gift med Marie Knudsen, datter av den danske skuespilleren Hans Christian Knudsen. Hun holdt syskole og en «salong» i hjemmet på Øraker, hvor blant andre Camilla Wergeland vanket.

Litteratur
----------

* *Norske Selskab 1818-1918*. Kristiania, 1918.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Qiang-tårn i fylket Mao
Fylket Mao i Ngawa i Sichuan
**Mao** (kinesisk: 茂县; pinyin: *Mào Xiàn*) er et fylke i det autonome prefekturet Ngawa for tibetanere og qiangfolk i provinsen Sichuan i Folkerepublikken Kina. Det er ett av fire fylker som er overveiende befolket av minoritetsgruppen qiang. De tre andre er Beichuan Qiang, Li og Wenchuan.

Befolkningen er på 101.000 personer (1999).

Kulturminner
------------

De arkeologiske neolittiske funnstedene i Yingpanshan og Jiangweicheng (*Yingpan shan he Jiangwei cheng yizhi* 营盘山和姜维城遗址) fra Yingpanshankulturen (营盘山文化) ble i 2006 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Administrative enheter
----------------------

Mao består av tre storkommuner og 20 kommuner:

**Storkommuner:**

* Fengyi (凤仪镇), Nanxin (南新镇), Diexi (叠溪镇);

**Kommuner:**

* Shigu (石鼓乡), Weimen (渭门乡), Yonghe (永和乡), Goukou (沟口乡), Guangming (光明乡), Fushun (富顺乡), Tumen (土门乡), Dongxing (东兴乡), Heihu (黑虎乡), Feihong (飞虹乡), Huilong (回龙乡), Sanlong (三龙乡), Baixi (白溪乡), Wadi (洼底乡), Shidaguan (石大关乡), Taiping (太平乡), Songpinggou (松坪沟乡), Qugu (曲谷乡), Yadu (雅都乡), Weicheng (维城乡).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 213 løper gjennom området. Den begynner i Lanzhou i Gansu og fører via Chengdu og Kunming til byen Mohan ved grenseovergangen til Laos.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle hjemmesider
* Website
* Infoside
* Neolithic findings at the Yingpanshan Ruins site
* Sichuan: Découverte de "la culture de Yingpanshan"
* Overview of the civilization of the ancient Shu Kingdom

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Friidrett: |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Friidrett VM i friidrett innendørs |
| Bronse | Beograd 2022 |  60 meter |

**Marybeth Sant-Price** (født 6. april 1995) er en friidrettsutøver fra USA som konkurrerer i sprintløp. Hun fikk bronse på 60 meter under VM i friidrett innendørs 2022 i Beograd.

Idrettskarriere
---------------

Sant-Price deltok i USAs nasjonale ungdomsmesterskapet USATF National Junior Olympics i 2011, og fikk der bronse på 100 meter i U17-klassen. Hun deltok i Junior-USA-mesterskapet i friidrett 2012, men ble der slått ut i forsøksheatet på 100 meter. Under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2013 kom hun på åttendeplass på 60 meter, og hun satte ny personlig rekord på 60 meter i januar samme år, med 7,30 sekunder. Hun kom på fjerdeplass på 100 meter under Junior-USA-mesterskapet i friidrett 2013.

Studentlaget hennes fra University of Oregon fikk sølv på 4 x 100 meter stafett under PAC 12 Championships i 2014 og 2015. Hun konkurrerte mindre i 2016 og 2017, men konkurrerte i flere stevner i 2018 og 2019, men ingen større mesterskap. Under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2020 kom hun på sjetteplass på 60 meter, og hun kom på andreplass på 60 meter under Meeting de Paris 2020. Hun deltok i USA-mesterskapet i friidrett 2021 (US Olympic Trials), men ble der slått ut i forsøksheatet på 100 meter.

2022-sesongen ble Sant-Prices gjennombrudd. Hun gikk inn i sesongen med personlig rekord på 60 meter på 7,18 sekunder, satt i 2019. Denne senket hun til 7,11 og 7,08 i januar, og videre ned til 7,04 da hun vant Tyson Invitational i februar. Hun fikk sølv på 60 meter under USA-mesterskapet i friidrett innendørs 2022, og fikk bronse på 60 meter under VM i friidrett innendørs 2022, bak Mujinga Kambundji og Mikiah Brisco.

Referanser
----------

1. 1 2 3  World Athletics - *Marybeth Sant-Price - Results*, besøkt 22. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marybeth Sant-Price – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Marybeth Sant-Price – University of Oregon

| * v
* d
* r
Friidrett Utøvere fra USA under VM i friidrett innendørs 2022 |
| --- |
| Menn | 
* Josh Awotunde
* Trevor Bassitt
* Steve Bastien
* Marvin Bracy
* Donavan Brazier
* Will Claye
* Christian Coleman
* Ryan Crouser
* Marquis Dendy
* Jarret Eaton
* Isaiah Harris
* Grant Holloway
* Bryce Hoppel
* Amere Lattin
* Jarrion Lawson
* KC Lightfoot
* Dillon Maggard
* Christopher Nilsen
* Samuel Prakel
* Garrett Scantling
* Donald Scott
* Darryl Sullivan Jr.
* Marqueze Washington
* Noah Williams

 |
| Kvinner | 
* Brittany Aveni
* Olivia Baker
* Jessica Beard
* Mikiah Brisco
* Quanesha Burks
* Gabriele Cunningham
* Chase Ealey
* Maggie Ewen
* Tiffany Flynn
* Tori Franklin
* Chari Hawkins
* Lynna Irby
* Natashia Jackson
* Alaysha Johnson
* Katie Nageotte
* Josette Norris
* Heather MacLean
* Rachel McCoy
* Alicia Monson
* Sandi Morris
* Keturah Orji
* Marybeth Sant-Price
* Elle Purrier St. Pierre
* Kendell Williams
* Ajeé Wilson

 |
Mao Anying med sin hustru Liu Songlin.
**Mao Anying** (kinesisk: 毛岸英; født 24. oktober 1922 i Changsha i Hunan i Kina, falt 25. november 1950 i Tongchang i Korea) var Mao Zedongs og hans annen hustru Yang Kaihuis eldste sønn. Han fikk sin utdannelse i Moskva, og ble drept i kamp i et flyangrep under Koreakrigen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Mao Anying var den eldste av tre søsken. Faren, Mao Zedong, forlot familien i 1927, og moren ble henrettet av Kuomintang i Changsha i 1930. Den yngste broren døde kort tid etter moren. 

Mao Anying ble deretter oppdradd av forskjellige personer og i forskjellige institusjoner sammen med sin yngre bror, Mao Anqing. I Shanghai bodde han i en tid hos pastor Dong Jianwu (董健吾), som var medlem i kommunistpartiet.

### Militær

I 1936 ble han sendt av Mao til et internasjonalt internat i Moskva i Sovjetunionen. Der, og i et militærakademi, fikk han sin egentlige utdannelse. 
Under annen verdenskrig gikk Anying og hans bror Anqing in i den sovjetiske røde arme. Anying tjenestegjorde som artillerioffiser i kamp mot tyskerne i Polen.

I 1946 vendte han tilbake til Kina, til den kommunistiske hovedbasen Yan'an. 

Fra oktober 1950 deltok han som russisktolk under Koreakrigen. Han falt bare 28 år gammel den 25. november 1950 i Nord-Korea, fem uker etter at de første kinesiske soldatene fra Folkets frigjøringshær hadde rykket inn i Korea over elven Yalu nær Dandong. Mao Anying oppholdt seg i det kinesiske hovedkvarteret med general Peng Dehuai i huler nær en gammel gullgraverbosetning, og dermed godt vernet mot luftangrep fra FN-styrkene. Om kvelden 24. november 1950 ble to P-61 Black Widows oppdaget på bakken av kineserne på en fotorekognosering i nærheten. Neste dag, den 25. november ved middagstider, slapp et sørafrikansk A-26 bombefly fire napalmbomber, og en av dem traff et skur nær hulen, mens Mao Anying og en annen offiser var der og kokte lunsj - i strid med den kinesiske hærs sikkerhetsbestemmelser.

Mao ble begravet i en gravlund for kinesiske soldater i Pyongyang.

Referanser
----------

1. 1 2   The Private Life of Chairman Mao (1996 edition), side(r) 56, kapittel 4[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Chairman Mao Zedong and General Mao Anying, Chinese Military Leaders of the Korean War
3. ↑  Sirin Pathanothai: *The Dragon Pearl*. Simon and Schuster. 1994. s 163.
4. 1 2  «»ĸʱ⺦ëӢ(ͼ)». Cul.sohu.com. Besøkt 13. november 2014.
5. ↑  武立金 (2006). «第六章 血染大榆洞». **(kinesisk)**. 作家出版社. ISBN 978-7-5063-3717-5 .  Manglende eller tom `|tittel=` (hjelp)
6. ↑  Nanchu, Xing Hang, Page 94, McFarland Press, 2003, In North Korea: an American travels through an imprisoned nation ISBN 0-7864-1691-2, ISBN 978-0-7864-1691-2

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
Baden-Württembergs flagg.
Baden-Württembergs statsflagg med delstatens store våpen.
Baden-Württembergs statsflagg med delstatens lille våpen.
**Baden-Württembergs flagg** er delt i svart over gult. Flaggfargene er avledet fra Baden-Württembergs våpen, tre svarte løver på gul bakgrunn, og går tilbake til fargene for hertugdømmet Schwaben fra 1100-tallet.

Statsflagget har delstatens våpen i midten og forekommer i to varianter: Med delastetens store våpen og med det mindre våpenet. Forskjellen ligger i kronen over våpenskjoldet. I det store delstatsvåpenet består denne av en bue mindre skjold for de historiske områder som til sammen utgjør delstaten.

Baden-Württembergs flagg ble innført i delstatsforfatningen som ble vedtatt i 1953.

Litteratur
----------

* P. Schön (red.): *Baden-württembergische Befindlichkeiten. Das Land und seine Symbolik. Begleitbuch zur Ausstellung des Hauptstaatsarchivs*, 2002
* Jörg-M. Hormann og Dominik Plaschke: *Deutsche Flaggen. Geschichte – Tradition – Verwendung*, 2006
* Harry D. Schurdel: *Flaggen und Wappen Deutschland*, 1995

Portal: Tyskland
Mölle ble på 1890-tallet en av Sveriges første badebyer
Margate i Kent var den første badeby i England, etablert på 1750-tallet
**Badeby** (engelsk: *seaside resorts*) er en by, som regel ved kysten, som er kjent for sine bademuligheter og derfor tiltrekker seg badeturister om sommeren, eller som har et kurbad. For noen badebyer kan turisme være blant byens viktigste inntektskilder, og befolkningen i badesesongen være det mangedobbelte av det den er resten av året. Badebyer begynte å bli populært i andre halvdel av 1800-tallet, rundt den andre industrielle revolusjonen, da utbyggingen av jernbane og andre transportmidler medførte at flere fikk mulighet til å dra på ferie til kysten om sommeren. Eksempler på kjente badebyer inkluderer Drøbak, Mölle i Sverige, Blackpool i England, Miami Beach i USA og Jalta i Ukraina.

Badebyer har eksistert siden antikken. I romertiden var byen Baiae på nordvestkysten av Napolibukten og ved Tyrrenhavet i Italia, et feriested for de som var tilstrekkelig velstående. Mot slutten av den romerske republikk ble Baiae betraktet som overlegent bedre Capri, Pompeii og Herculaneum av velstående romere som bygde sine villaer her fra 100 f.Kr. Barcola i Nord-Italia, med sine romerske luksusvillaer, regnes som et spesielt eksempel på gammel fritidskultur ved havet. Mersea Island utenfor kysten av Essex i England var et feriemål ved sjøen for velstående romere som bodde i Colchester.

Utviklingen av stranden som et populært fritidssted fra midten av 1800-tallet var den første manifestasjonen av det som nå er den globale turistindustrien. De første badebyene ble åpnet på 1700-tallet for aristokratiet, som begynte å frekventere kystsiden så vel som de da fasjonable spa-byene, for rekreasjon og helse. En av de tidligste slike badebyer var Scarborough i Yorkshire på 1720-tallet; det hadde vært en populær kurby siden en bekk med alkalisk eller surt vann ble oppdaget som renner fra en av klippene sør for byen på 1600-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  «badeby», *NAOB*
2. ↑  Smith, William (1854): «Baiae», *Dictionary of Greek and Roman Geography*
3. ↑  Strabon: *Geographica* 5.4.7
4. ↑  Saracino, Zeno: «Pompei in miniatura»: la storia di ’Vallicula’ o Barcola. I: *Trieste All News*, 29. september 2018.
5. ↑  Tyler, Sue (September 2009): West Mersea: Seaside Heritage Project (Repport). *Essex County Council*. s. 5. Arkivert fra originalen den 23. september 2015.
6. 1 2  Holloway, J. Christopher; Taylor, Neil (2006): *The business of tourism*. Pearson Education. ISBN 0-273-70161-4; s. 29.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Seaside resorts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NDL
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for De forente arabiske emiraters flagg De forente arabiske emirater |
| Friidrett |
|  Paralympiske leker |
| Sølv | Rio 2016 | F32 - Kulestøt |

**Noura Alktebi** (født 3. desember 1992) er en emiratarabisk funksjonshemmet friidrettsutøver, som konkurrerer i klassen F32. Dette er en klasse for sittende utøvere i parafriidrett. Hun representerer klubben Al Ain Club for the Disabled.

Idrettskarriere
---------------

Alktebi deltok i Para-VM i friidrett 2013 i Lyon, og kom der på 12.-plass i klubbekast. Hun deltok igjen i Para-VM i friidrett 2015, og kom der på fjerdeplass i kulestøt og sjetteplass i klubbekast. Under Paralympiske sommerleker 2016 fikk hun sølv i kulestøt, bak Maroua Brahmi fra Tunisia, og hun kom på sjetteplass i klubbekast.

Under Para-VM i friidrett 2017 kom hun på fjerdeplass i kulestøt og femteplass i klubbekast. Hun deltok under Para-VM i friidrett 2019, og kom der på fjerdeplass i klubbekast.

Referanser
----------

1. 1 2  IPC - *Noura Alktebi*, besøkt 11. november 2019.
2. ↑  Dubai 2019 - *Event Overview - Women's Club Throw F32*, besøkt 11. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Profil hos IPC
* (en) Profil hos Para-VM 2019
**Ole Brix** (født 21. april 1952) er en norsk professor i biolog og forskningsleder.

Fra 1977 til 1981 var han ved Universitetet i Aarhus, der han studerte matematisk modellering av fysiologiske prosesser, som munnet ut i en mastergrad i på avhandlingen *Reversed Bohr and Root shifts in the marine Prosobranch, Buccinum undatum: Adaptations to a periodically hypoxic habitat*, samt oppnådde en Ph.D. på avhandlingen *The Influence of habitat factors on the blood respiratory properties of the marine gastropods, Buccinum undatum & Neptunea antiqua, with special reference to adaptations to environmental hypoxia*.

Brix var ved Institutt for biologi ved Universitetet i Bergen, som førsteamanuensis fra 1982 og utnevnt til professor i miljøfysiologi i 1992, en stilling han holdt til utgangen av 2008. Han mottok i 1991 den 5. Meltzerprisen for yngre forskere på 30 000 kroner, gitt ham for hans forskning på hvordan blodet transporterer gass, fysiologisk sett. Brix hadde i denne tiden flere publikasjoner i blant annet Nature. I 1997 ble han æresprofessor ved School of Biological Sciences, University of Auckland på New Zealand.

Ved Christian Michelsen Research var han deltids rådgiver 2000–09, seniorforsker i full stilling 2009–11, så avdelingsleder noen måneder, før han i oktober 2011 ble administrerende direktør i *Michelsen Medical A/S*, et nystartet selskap for utvikling av smertelindrende teknologi, eid av investor Louise Mohn og CMR.

Referanser
----------

1. ↑  «Ole Brix, profil på LinkedIn». [*død lenke*]
2. ↑  Frode Buanes (4.10.2011). «Louise Mohn flytter hjem». Bergens Tidende.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Ole Bjørn Fausa** (født 22. april 1966) er en norsk investor og entreprenør. Han er en av gründerne av og de største aksjonærene i Samlerhuset Gruppen som har hovedkvarter i Almere i Nederland. Fausa er også investor i andre bransjer, blant annet innen fiskeolje. Fausa har tidligere jobbet i Deloitte Consulting.

Ole Bjørn Fausa var i en periode styreleder i Follo Fotballklubb. I 2012 rullet klubben opp en kampfiksingssak med internasjonale forgreninger.

Ole Bjørn Fausa begynte å samle på frimerker og andre samlerobjekter som liten gutt. I tenårene startet han sammen med en nær venn *Nordfil Nytt*, et magasin viet frimerker og frimerkesamling. Snart fulgte interessen for mynter og medaljer, og Fausa var blant grunnleggerne av Samlerhuset Norge i første halvdel av 1990-tallet.

Andre aktiviteter
-----------------

Fausa er også finansiell støttespiller og tidligere bidragsyter til fotballklubben Follo. I 2011 var fotballklubben på randen av konkurs, og Fausa reddet klubben.og tok over som styreleder. Han uttalte til media at han ønsket fokus å utvikle egne unge talenter, ansettelse av erfarne trenere - og å få disse erfarne trenerne til å utvikle de unge talentene.

Kritikk
-------

Samlerhusets markedsføring har fått kritikk for å være villedende, og Ole Bjørn Fausa har måttet forsvare seg overfor pressen ved flere anledninger.

Referanser
----------

1. 1 2   Samlerhuset samlertips: «Fausas samlertips»
2. ↑   Østlandets Blad: «Samlerhuset reddet Follo Fotballklubb»
3. ↑   Follo FK: «Hugo Pereira signerer to-års kontrakt med Follo FK!» Arkivert 21. april 2014 hos Wayback Machine.
4. ↑  Dine Penger 2010: «Forbrukerombudet - tvilsom markedsføring» «Arkivert kopi». Archived from the original on 26. juli 2010. Besøkt 2. november 2011. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
5. ↑  «Forbrukerombudet: - Tvilsom markedsføring» på E24.no
Pisanello, medalje med Vittorino da Feltre (1446).
**Vittorino da Feltre** (født 1378 i Feltre, død 2. februar 1446 i Mantova) var en italiensk lærd og humanist i renessansen.

Liv og virke
------------

### Utdannelse

Han het egentlig **Vittorino Ramboldini**. Han studerte ved universitetet i Padova under Gasparino da Barzizza og underviste der senere. Fra 1415 studerte han gresk i 18 måneder på en skole grunnlagt av Guarino da Verona i Venezia. Som gjenytelse underviste han i latin. Under pesten forlot de Venezia og dro til Padova.[]

### Mantova

Etter noen år ble han kalt av markgreven av Mantova til å undervise hans barn. 

Han ble forstander for en skole, Casa Giocosa, dvs. «det glade hus», og underviste barn fra de formuende klasser sammen med barn fra de fattigere befolkningslag.[] Skolen holdt til i et palass i landskapet Mincio, nordøst for Mantova. Han underviste i det som skulle bli for renessansen typiske emner, som skulle sette sitt preg på flere århundres europeisike pedagogiske plan: Vitenskap, historie, geografi, musikk og kroppsøvelse.[]

Utførlige skildringer av hans vis å undervise på finnes i en biografisamling av hans samtidige Vespasiano da Bisticci fra 1483; forfatteren roser Vittorinos dygder.

Mange skoler i Europa imiterte hans fremgangsrike skole.[]

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Vittorino-da-Feltre, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 118643169, besøkt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Vespasiano da Bisticci. *Große Männer und Frauen der Renaissance*. München: Beck. s. 282-286.

Litteratur
----------

* Gregor Müller: *Mensch und Bildung im italienischen Renaissance-Humanismus. Vittorino da Feltre und die humanistischen Erziehungsdenker.* Koerner, Baden-Baden 1984, ISBN 3-87320-409-6
* Edward R. Tannenbaum: *Västerlandets historia, 1*. Wahlström & Widholm: Stockholm 1971

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MGP **·** NKC **·** ICCU
 |
**Chong Tae-hyon** (født 10. november 1978 i Gunsan), er en sørkoreansk baseballspiller som deltok i de olympiske leker 2000 i Sydney og 2008 i Beijing.

Chong ble olympisk mester i baseball under sommer-OL 2008 i Beijing. Han var med på det sørkoreanske baseballslaget som vant den femte og siste olympiske baseballturneringen foran Cuba og USA. Sør-Korea beseiret Japan med 3-2 i finalen.

Åtte år tidligere, under sommer-OL 2000 i Sydney, vant han en bronsemedalje med det sørkoreanske baseball-laget som kom på tredjeplass bak USA og Cuba.

OL-medaljer
-----------

* Gull 2008 Kinas flagg Beijing - **Gull** i baseball Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Bronse 2000 Australias flagg Sydney - Bronse i baseball Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

(en) Chong Tae-hyon – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Chong Tae-hyon – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* (en) Chong Tae-hyon – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
* (en) Chong Tae-hyon – Baseball-Reference.com (Minor League) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
Gravsten på kirkegården i Abetone.
**Vittorio Chierroni** (født 26. mai 1917 i Abetone, død 29. juli 1986) var en italiensk alpinist. I løpet av den over 20 år lange idrettskarrieren vant han flere nasjonale og internasjonale renn. I alt vant Chierroni ti nasjonale mestertitler, og ble kåret til verdensmester i slalåm i det senere annullerte verdensmestereskapet i alpint 1941. Sammen med Zeno Colò og Celina Seghi dannet han den seiersvante trioen *Musketerene fra Abetone*.

Chierronis karriere startet i 1934, da han 16 år gammel kom på fjerdeplass og ble beste italiener i det internasjonale utforrennet i Monte Canin. Året etter ble han italiensk mester i både kombinasjonen og i slalåm.

I februar 1936 deltok han i OL i Garmisch-Partenkirchen i kombinasjonsøvelsen, som ble arrangert for første gang. Han lå på tolvteplass etter utfordelen, men etter slalåmdelen falt han tilbake til 18.-plass. To uker senere, i VM 1936 i Innsbruck, deltok han i utforrennet hvor han kjørte han ut.

Under VM i Chamonix i februar 1937 kom han på sjetteplass i både utfor og kombinasjonsøvelsen. Vinteren 1937/38 vant Chierroni betydelige seire i utforrennene i Megève, i Chamonix og i Furggen. Under VM 1939 i Zakopane kom han igjen på en sjetteplass i utfor.

Den største sportslige triumfen kunne han feire under VM 1941. i Cortina d’Ampezzo. Han delte seieren med tyske Albert Pfeifer i slalåm, tok bronse i kombinasjonsøvelsen og ble nummer fire i utfor. Da andre verdenskrig var over, erklærte Det internasjonale skiforbundet (FIS) ved en kongress 1946 dette verdensmesterskapet for ugyldig, siden flere nasjoner på grunn av de politiske forholdene ikke hadde kunnet delta. Samtlige medaljer mistet sin offisielle status og ble ikke lenger regnet med.

I 1948 vant han slalåmrennet i de legendariske Arlberg-Kandahar-rennene, og i St. Moritz deltok han for andre gang i OL, der han ble nummer tre i kombinasjonens slalåmdel.

**Italienske mesterskap**

* Utfor: (5) 1936, 1938, 1947
* Slalåm: (2) 1935, 1940
* Kombinasjon: (3) 1935, 1936, 1940

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vittorio Chierroni – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Vittorio Chierroni – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Vittorio Chierroni – FIS (alpint) Rediger på Wikidata
**Lefstad sykkelfabrikk** (**Leftstad sportsforretning**) ble etablert i 7. april 1892 i Trondheim av Johan Peter Lefstad, men allerede i 1888 hadde Johan Lefstad startet med sykkelimport fra Østerrike De første årene drev firmaet utelukkende med import og reparasjon av sykler. Sykkelmerket Styria var i produksjon allerede i 1905 da den var *vinnersykkel under et «cyclekabløp» som ble arrangert av Beitstaden idrettslag* ifølge avisa «Inntrøndelagen» 24. juli samme år. På slutten av 1920-tallet lanserte fabrikken to sykler: Nidaros og Styria, Styria litt billigere og enklere enn Nidaros. Fabrikken hadde på midten av 1930-tallet en årsproduksjon på mellom 2000 og 2500 sykler. Lefstad vant i 1930 gullmedalje på Trøndelagsutstillingen for Nidaros-sykkelen.

Lefstad sykkelfabrikk produserte også egne mopeder og motorsykler. Nidaros motorcycle ble produsert seint på 1910-tallet av Lefstad. Nidarosmopeden ble produsert i tiden 1956–1958. Sykkelproduksjonen ble avviklet på slutten av 1950-tallet da det var dårlig omsetning for småskalaproduksjon. 

Selskapet er i dag videreført som Lefstad sportsforretning.

Referanser
----------

1. ↑  Billigsykler skaper søppelberg Adresseavisen 15. august 2005

Kilder
------

* *Adresseavisen 7. april 1982*
* *Arbeider-avisa 16. mars 1993*
**Papantzin** var en aztekerprinsesse fra Texcoco, datterdatter av Nezahualpilli og svigersøsteren til Moctezuma II. 

Moctezumas allianspolitikk gikk ut på å gifte sine kvinnelige slektninger med allianspartnernes konger. Papantzin var enke da hun i 1509 plutselig ble dødelig syk og falt i koma. Texcocoanerne gravla henne i en krypt, men hun våknet til live igjen.

Hun kunne fortelle en visjon der et lysende vesen med "kryssede pinner" på pannen hadde ført henne til bredden av Atlanterhavet, der hun så flere store «flytende hus» (skip) komme opp av horisonten, med de samme svarte krysede pinnen på seg, og med «vinger» (seil) som lignet på lysvesenets panne. Prinsessen fikk vite at mennene på skipene kom fra et fjernt land og ville erobre aztekerne og bringe kunnskap om den ene sanne Gud. Da hun fortalte denne visjonen til Moctezuma, leste han imperiets undergang i den, og nektet å noen gang snakke med henne igjen.

Ti år senere erobret spanjolene Mexico, og Papantzin ble en av de første innfødte som konverterte til kristendom. Hun ble døpt i 1525 da de første fransiskanerbrødrene kristnet Texcoco.

Referanser
----------

1. ↑  Laura Casas East (Februar 1995). «The Story of a Mexican Princess» **(engelsk)**.
2. ↑  Martina Petkova (14. september 2020). «The Aztec Princess Who Saw the Future From the Grave» **(engelsk)**.
3. ↑  María Isabel Moreno (20. juni 2019). «Papantzin y los españoles olvidados por la historia» **(spansk)**.
**Legd** betegner et antall (nabo)gårder på landet som i fellesskap var pålagt visse forpliktelser overfor kongen, hans representanter eller samfunnet forøvrig. Blant annet var utskrivingen av soldater til den første, norske hæren (1628) basert på et legdssystem. Hver soldatlegd skulle stille og holde (utstyre) en soldat. 

En legd bestod av et antall (nabo)gårder som tilsammen hadde en viss skatteplikt, normalt dannet fire fullgårder (eller åtte halvgårder, 16 ødegårder eller kombinasjoner som i sum hadde tilsvarende forpliktelser) en legd. Blant legdsforpliktelsene var også underhold av fattiglemmer.

Ordningen med legdshær bestod i Norge frem til 1799, et tidsrom på vel 170 år. Fra da av slapp legdene å stille soldater, men frem til ca. 1850 måtte de bære de øvrige forpliktelsene som Christian IV hadde fastsatt i ordinantsen fra 1628.

Legdordningen bestod til 1900.[1]

Se også
-------

* Kår
* Skipreide

Referanser
----------

1. ↑  Norgeshistorie.no, Hilde Sandvik: «Sosiale ordninger på 1800-tallet: kårfolk, fattige, syke». Hentet 16. des. 2016.