recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Robert Beltran** (født 19. november 1953 i Bakersfield, California) er en amerikansk skuespiller som er mest kjent for sin rolle som kommandør Chakotay på Star Trek: Voyager fra 1995 til 2001. 

Beltran ble uteksaminert fra California State University i Fresno med en grad i teater og deretter flyttet han til Los Angeles for å starte karriere som skuespiller. Beltran har jevnlig dukket opp både på teater og film siden 1970-tallet. Beltran hadde sin første større filmrolle i Zoot Suit i 1981, men hans virkelig store gjennombrudd kom i 1982 da han spilte karakteren Raoul i kultklassikeren Eating Raoul. Beltran hadde også en birolle som Chuck Norris sin partner i filmen Lone Wolf McQuade fra 1983. Denne filmen la også det senere grunnlaget for TV-serien Walker.

Beltran vant Nosotros Golden Eagle Award for beste skuespiller i en TV-serie i 1997. Siden 2003 har Beltran samarbeidet med forskjellige amatør-skuespillere i LaRouche Youth Movement i å utføre skuespill og scener av skuespill som ble skrevet av Friedrich Schiller og William Shakespeare. I 2001 ble det rapportert i avisen USA Today at Ball hadde gitt 50 000 amerikanske dollar til forskjellige veldedighetsorganisasjoner. I tillegg til hans karriere som skuespiller arbeider Beltran også med å komponere musikk.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 28. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6b56rts, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Beltran – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Robert Beltran på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Robert Beltran i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Robert Beltran på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Robert Beltran på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Robert Beltran på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Robert Beltran hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA **·** BNE
 |
**Oddvar Vilhelm Folkestad** (født 26. september 1919 i Moss, død 18. mars 1993) var en norsk journalist og programleder i NRK Radio.

Liv og virke
------------

Han var sønn av Ole Vilhelm Folkestad (1884–1962) og Olga Olsen (1881–1962). I 1945 giftet han seg med Eva Østbye (1923–).

Etter å ha utdannet seg innen radioteknikk og i handelsfag, ble han journalist i Morgenposten og deretter i Vårt Land. Han ble i 1956 ansatt som NRKs første informasjonssjef.

Da rasjoneringen av privatbiler ble opphevet i 1960, startet han radioprogrammet Trafikk og musikk, som han ledet i 1464 episoder frem til han pensjonerte seg i 1989. Sendingene inneholdt mye tangomusikk. Folkestad delte frem til 1980 programlederansvaret med politimannen Thorleif Karlsen.

Fra 1962 hadde han stillingen programsekretær, og han var i mange år også sekretær for Kringkastingsrådet. Han var også medarbeider for flere fjernsynsprogrammer, deriblant noen religiøse programmer som han laget sammen med professor Jacob Jervell. 

Folkestad var medlem av Den norske Frimurerorden, rådgiver for Anonyme alkoholikere, og styremedlem for avrusingsklinikken på Trasop i Oslo (Trasopklinikken).

Verker
------

### TV-programmer

* *Motorsykkelulykker – hvordan kan de forebygges* (NRK, 1963). TV-program.
* *Vi og trafikken* (NRK, 1963). TV-program.
* *Trygg trafikk* (NRK, 1963). TV-program.
* *Gjestespill* (NRK, 1979). TV-underholdning. Programleder med Thorleif Karlsen.

### Bøker

* Folkestad, Oddvar (1967). *Bedre vinterkjøring*. Oslo: Cappelen.
* Folkestad, Oddvar (1966). *Landeveisliv*. Oslo: Erichsen.  Bok med ill. av Pedro.
* *Nytt liv*. Oslo: A-klinikken Traspp. 1977.

### Oversettelser

* Ahlgren, Nils (1964). *Hvordan kjører vi egentlig?*. Oslo: Cappelen.  Oversettelse av svensk fagbok.

Referanser
----------

1. ↑  Studentene fra 1939, utgitt 1964.
2. 1 2  *Folkestad død* i Aftenposten den 22. mars 1993
3. ↑  bilder og omtale fra NRK
4. ↑  lydopptak og omtale fra NRK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Joseph Walter Harris Wright** (født 14. januar 1864, død 28. oktober 1950) var en canadisk roer som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis og 1908 i London.

Wright vant en olympisk sølvmedalje i roing under OL 1904 i St. Louis. Han var med på den canadiske åtteren som kom på andreplass bak den amerikanske båten med mannskap fra *Vesper Boat Club, Philadelphia*.

Roerne fra *Argonaut Rowing Club, Toronto* som representerte Canada var Arthur Bailey, William Rice, George Reiffenstein, Phil Boyd, George Strange, William Wadsworth, Donald MacKenzie, Joseph Wright og Thomas Loudon som styrmann. Det var kun to lag som deltok i denne klassen og finalen ble avviklet 30. juli 1904.

Fire år senere, under OL 1908 i London var han med på den canadiske åtteren som kom på tredjeplass.

Hans sønn Joseph Wright, jr vant en olympisk sølvmedalje i dobbeltsculler under OL 1928 i Amsterdam.

OL-medaljer
-----------

* 1904 USAs flagg St. Louis - Sølv Sølv i roing, åtter Canadas flagg Canada
* 1908 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i roing, åtter Canadas flagg Canada

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   sports-reference.com, «Joe Wright, Sr.», Sports-Reference.com olympisk utøver-ID wr/joe-wright-sr-1, besøkt 23. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   World Rowing athlete database, «Joseph Wright Sr», World Rowing-ID bdebdc3c-f6fd-4b22-88c2-1d1ba89483fe, besøkt 8. mars 2021[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Wright – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Wright – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Wright – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Wright – Canada Sports Hall of Fame Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Wright – FISA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Jelling kirke med dronninghaugen til venstre og kongehaugen i bakgrunnen til høyre. Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Jelling** er en by i Jylland, i Vejle kommune i Region Syddanmark. Byen var tidligere administrasjonssenteret i Jelling kommune fra dannelsen i 1970 til regionreformen oppløste kommunen i 2007. Jelling har 3 362 (2013) innbyggere.

Jelling var hovedsetet for danekongene i sen vikingtid. Minner etter disse ligger fortsatt og er noen av Danmarks mest kjente fortidsminner. Jelling kirke ligger midt mellom to store gravhauger, Danmarks største, hver på over 70 meter i diameter og opp mot 10 meter høye. Sagnet sier at det er Danmarks grunnleggere og første kongepar – Kong Gorm og dronning Tyra – som ligger begravet her i hver sin haug.

Ved kirken står to berømte runesteiner, de såkalte Jellingsteinene. Disse står ikke på opprinnelige sted, men de er sikkert opprinnelig reist i tilknytning til kongesetet.

«Kong Gorms stein» er minst, og eldst. Den er reist av kong Gorm den gamle til minne om hans dronning. Teksten lyder: 

*Kong Gorm gjorde disse kumler [minnesmerker] etter sin kone Danmarks bod*.
«Kong Haralds stein» går i faglitteraturen ofte bare under navnet «Jellingsteinen». Innskriften er spesiell, i og med at den er ordnet i vannrette linjer, ikke loddrette som er det vanlige ved runesteiner. Innskriften lyder: 

*Kong Harald bød gjøre disse kumler etter Gorm sin far og etter Thyre sin mor, den Harald som vant seg hele Danmark og Norge og gjorde danene kristne*.
Fortidsminnene ved Jelling; gravhaugene, kirken og runesteinene er nå oppført på UNESCOs liste over verdens kulturminner. Dette skjedde i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  Danmarks Statistik: Tabel BEF44. (Besøkt 9. februar 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jelling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark
***In Stahlgewittern*** (norsk tittel «*I stålstormer*» / «*I en storm av stål*») er debutboka til den tyske forfatteren Ernst Jünger, og er hans mest kjente bok. Første versjon utkom i 1920, og baserer seg på hans dagboknedtegnelser som krigsfrivillig og offiser under første verdenskrig fra desember 1914 til august 1918. 

Boken er skrevet med et nøktern stil og beskriver krigens brutalitet uten å felle noen dom over den, uten å diskutere krigens årsaker eller rettmessighet. Bokas kjølige beskrivende stil har ført til at budskapet er sterkt debattert: Den har både lest med så motstridende tolkninger som å være en antikrigsbok, som en dokumentarisk beskrivelse, eller som en hyllest til krig. Boka blir ofte konstrastert med den eneste tyske første verdenskrigs-roman som er mer kjent enn «*I en storm av stål*», nemlig Remarques «*Intet nytt fra vestfronten*». 

Den franske forfatteren, og vinner av Nobelprisen i litteratur, André Gide beskrev den som «den utvilsomt vakreste krigsbok jeg kjenner, fullstendig godtroende, sannhetssøkende og ærlig».

Utgaver
-------

Jünger reviderte teksten seks ganger etter førsteutgaven fra 1920. Nye utgaver kom i 1922, 1924, 1934, 1935, 1961 og til slutt i 1978. Utgaven fra 1934 tonet ned de mest nærgående voldsbeskrivelsene. Dagboknedtegnelsene som ble bearbeidet til romanen ble i 2013 utgitt i en kildeutgave redigert av Helmuth Kiesel.

Boken kom ut på norsk først i 1997, oversatt av Pål Norheim og Jon Alfred Smith. (Tiden Norsk Forlag. 245 s.). Den har også vært gjenutgitt i 2010 med med annen tittel, *I en storm av stål - dagbok fra Vestfronten 1915-1918*.

* *I stålstormer*. Tiden. 1997. ISBN 8210039385.

Referanser
----------

1. ↑  Encke, Julia. «Sensationelle Neuausgabe: Jüngers ganze Stahlgewitter». *FAZ.NET* **(tysk)**. ISSN 0174-4909. Besøkt 18. juni 2022.

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Bjørnar Skjevik** (født 1. mars 1948 i Malm i Nord-Trøndelag) er en norsk industrileder.

Han er utdannet maskiningeniør. Han ble ansatt som sveisekontrollør ved Aker Verdal i 1973, og avanserte til en rekke lederstillinger i Aker-konsernet. Fra 1988 til 1990 var han administrerende direktør ved det mekaniske verkstedet Fosdalen Industrier i Malm. Skjevik vendte tilbake til Aker, og ble administrerende direktør ved Aker Verdal i 1995. Han var også administrerende direktør ved søsterverftet Aker Stord 1997–1998 og prosjektdirektør på offshorefeltet Hibernica utenfor Newfoundland i to år. Han var viseadministrerende direktør i Aker Kværner Field Development Europe, med ansvar for offshoreverft i Norge og Russland, fra 2003 og frem til han pensjonerte seg i 2008. Fra 2007 til 2008 var han på nytt administrerende direktør ved Aker Verdal.

Etter at han ble pensjonist, har han jobbet som selvstendig konsulent for blant andre NAV. Skjevik har vært styreleder i NHO Nord-Trøndelag, Steinkjer næringsselskap og en rekke virksomheter, deriblant NTE og Salsnes Filter.

Referanser
----------

1. 1 2  «Konsernstyret». Nord-Trøndelag Elektrisitetsverk. Arkivert fra originalen 19. august 2014. Besøkt 15. mai 2013.
2. 1 2 3 4  Falstad, Svein Helge (29. februar 2008). «Sjefen ut porten etter 35 år». *Trønder-Avisa*: 14–15.
3. ↑  «Sjefen takker for seg». *Trønder-Avisa*: 1. 15. desember 1990.
4. ↑  «Ny Aker-sjef». *Trønder-Avisa*: 1. 20. januar 1995.
5. ↑  Mæland, Lars (11. april 1997). «Ny sjef ved Aker». *Bergens Tidende*: 5.
6. ↑  Sellæg, Arne (22. januar 2003). «Klatrer i Røkke-systemet». *Adresseavisen*: 16.
7. ↑  Molberg, Bård Ove (3. mars 2007). «Navn: Bjørnar Skjevik». *Adresseavisen*: 26.
**Joseph Wenzel Maximilian Maria von und zu Liechtenstein** (født 24. mai 1995 i London) er prins av Liechtenstein. Han er eldste sønn av arveprins Alois av Liechtenstein og hans hustru, Sophie av Bayern. Når hans far blir fyrste av Liechtenstein, vil han selv bli arveprins av Liechtenstein, og i fremtiden vil han også bli fyrste av fyrstedømmet Liechtenstein.

Dynastiske linjer
-----------------

### Fyrstehuset Liechtenstein

Siden fødselen har Joseph Wenzel innehatt titlene prins av Liechtenstein og greve Rietberg. Han er den andre i arvelinjen til den liechtensteinske tronen, før ham i arvelinjen er hans far som har vært regent siden den 15. august 2004. Joseph Wenzels farfar fyrst Hans Adam II er formelt fortsatt statsoverhode og overhode av Huset Liechtenstein. Når prins Alois arver den posisjonen vil Joseph Wenzel bli arveprins.

### Kongehuset Stuart

Gjennom sin mor er prins Joseph Wenzel etterkommer etter stuartene. Jakobittene anser ham dermed som arving til Englands, Skottlands, Irlands og Frankrikes troner.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p4414.htm#i44135, oppført som Joseph Wenzel Maximilian Maria Prinz von und zu Liechtenstein[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Prince Joseph Wenzel of Liechtenstein». The Jacobite Heritage. Besøkt 30. januar 2012.
4. 1 2  Country profile: Liechtenstein – Leaders BBC News, 6 December 2006. Retrieved 29 December 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Wenzel av Liechtenstein hos The Peerage Rediger på Wikidata
Tsjadsjøen
En by ved Tsjadsjøen i Kamerun
**Tsjadsjøen** er historisk en av Afrikas største sjøer. Det er en forholdsvis grunn innsjø, beliggende i grenselandet der statene Tsjad, Nigeria, Niger og Kamerun møtes. En gang var innsjøen den fjerde største i verden. Våtmarksområdet tilknyttet Tsjadsjøen var Afrikas nest største, og hadde et svært rikt dyreliv. Intense tørkeperioder har imidlertid gjort at vannstanden i sjøen har sunket drastisk, og i dag er den bare en tiendedel av den opprinnelige størrelsen. Innsjøens størrelse var i utgangspunktet på 1,5 millioner kvadratkilometer. 90 prosent av vanntilførselen kommer fra elven Chari. Vannstanden i innsjøen er i dag svært lav, men allerede før de verste tørkeperiodene, hadde Tsjadsjøen en dybde på bare fem til åtte meter. Forandringer i gjennomsnittlig årlig nedbør påvirker også innsjøens vannstand ettersom en vesentlig del av sjøens vannvolum er regnvann.

Referanser
----------

1. ↑  Satellittbilder fra 1972 og 2001 Arkivert 4. oktober 2009 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames
 |
**Jason Alan Grimsley** (født 7. august 1967 i Cleveland, Texas) var tidligere en profesjonell Major League Baseball-spiller. 8. september 1989 startet han som pitcher for Philadelphia Phillies, og spilte senere for Cleveland Indians, Anaheim Angels, New York Yankees, Kansas City Royals, Baltimore Orioles, og sist for Arizona Diamondbacks.  
Diamondbacks løsrev han senere fra kontrakten etter hans eget ønske da det ble klart i juni 2006 at han hadde brukt ulovlige prestasjonsfremmede preparater. 12. juni 2006 ble Grimsley suspendert i 50 kamper for brudd på dopingbestemmelsene.

21. januar 2005 krasjet et fly i huset til Grimsley. Han var ikke hjemme da det skjedde, konen, datteren, og barnepasseren slapp uskadet fra hendelsen. Piloten og fire passasjerer ble drept

Bruk av dopingmidler
--------------------

I september 2006 innrømmet Grimsley å ha brukt veksthormoner, amfetamin og steroider gjennom deler av karrieren.

Referanser
----------

1. ↑  «Pitcher Spills Steroid, Speed Secrets». *The Smoking Gun*. Besøkt 9. juni 2006.
2. ↑  «Grimsley suspended 50 games for doping violation». *Reuters*. Besøkt 12. juni 2006. [*død lenke*]
3. ↑  «Report: Feds wanted Grimsley to help implicate Bonds». *ESPN.com*. Besøkt 9. juni 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jason Grimsley – Baseball-Reference.com (Major League) Rediger på Wikidata

* (en) Jason Grimsley – Baseball-Reference.com (Minor League) Rediger på Wikidata
* Jason Grimsley karriere statistikk
* Grimsley affidavit
**Jason Islands** (spansk: *Islas Sebaldes*) er en arkipel tilhørende Falklandsøyene, beliggende nordvest for Vest-Falkland. Øyene er ubebodde og består av klipper og tinder, andre er lave og dekket av tuedannende gress («tussack»).

Jason Islands inntegnet på et kart fra 1700-tallet som «S. de Waerds Isl.s» (R.W. Seale, ca. 1745, fragment)
De fem største øyene er:

| Øy | Areal (km²) | Høyeste punkt (moh.) |
| --- | --- | --- |
| Grand Jason | 13,80 | 361 |
| Steeple Jason | 7,90 | 290 |
| Flat Jason | 3,75 |  |
| South Jason | 3,75 |  |
| Elephant Jason | 2,60 | 208 |

I tillegg består Jason Islands av en rekke holmer under 1 km².

Jason Islands er et viktig tilholdssted for den nær truede fuglearten brungumpkarakara, med en bestand på om lag 250 hekkende par. Mer tallrike arter er svartbrynalbatross (over 200 000 par), klippehopperpingvin, bøylepingvin, magellanpingvin og sørkjempepetrell.

I 1990-årene ble Steeple Island og Grand Jason kjøpt av filantropen Michael Steinhardt i New York, og han donerte dem senere til Wildlife Conservation Society ved Bronx Zoo. Med gaven fulgte 425 000 USD for bygging av en feltstasjon.

Referanser
----------

1. 1 2  Falkland Islands Important Bird Areas Arkivert 10. juli 2011 hos Wayback Machine. Falklands Conservation

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jason Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Jason Islands Britlink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Familien Shis gårdsplass i Xiqing
Distriktet Xiqing
**Xiqing** (kinesisk: 西青区; pinyin: *Xīqīng Qū*) er et distrikt sørvest i byprovinsen Tianjin i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen er på 310 000, hvorav 240 000 utenfor storbyen og dens forsteder.

Historie
--------

Xiqings kulturhistorie går tilbake til det midlere og senere Tang-dynastiets era. Under Song-dynastiet løp en stund grensen mellom Song- og Liao (Liao-dynastiet her. Under Ming-dynastiet var området delt mellom fylkene Jinghai og Wuqing. Under Qing-dynastiet var det regjert av Tianjin Fu. I 1912 ble hele strøket kalt Tianjin fylke, del av provinsen Zhili.

Etter 1949 fikk det en spesialstatus innen provinsen Hebei. I 1952 ble det del av Tianjin, og året etter fikk det navnet Xijiaoqu («vestlige forstad»). I 1992 ble det til distriktet Xiqing.

Administrative enheter
----------------------

**Subdistrikter:**

* Liqizhuang (李七庄街道), Xiyingmen (西营门街道)

**Storkommuner:**

* Yangliuqing (杨柳青镇), Jingwu (精武镇), Zhangjiawo (张家窝镇), Wangwenzhuang (王稳庄镇), Zhongbei (中北镇), Xinkou (辛口镇), Dasi (大寺镇)

Samferdsel
----------

Kinas riksveier 104 og 105 løper også gjennom Xiqing. De begynner i Beijing, løper sørover og deler seg etter Dezhou. 

Riksvei 104 fortsetter da til Jinan, Xuzhou, Nanjing, Hangzhou, Wenzhou og ender opp i Fuzhou, mens 105 løper til Jining, Shangqiu, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou, og ender opp i Zhuhai.

Kinas riksvei 112, en ringvei som går rundt Beijings byprovins, fører gjennom området.

Referanser
----------

1. ↑  «2011年统计用区划代码和城乡划分代码：西青区» **(Simplified Chinese)**. National Bureau of Statistics of the People's Republic of China. Arkivert fra originalen 1. oktober 2012. Besøkt 8. august 2013.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 1. oktober 2012. Besøkt 3. februar 2014. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmesider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Wagnertuba er et messingblåseinstrument som kan sees på som en krysning av valthorn og tuba. Det regnes å tilhøre valthorn-familien.

Instrumentet har konisk boring, og er videre enn er valthorn, men trangere enn en tuba. Det finnes i to størrelser, tenor og bass, stemt i henholdsvis Bb og F, tilsvarende Bb- og F-valthorn. Det finnes dog nyere instrumenter som med en ventil kan endre stemmingen fra Bb til F, og slik tilsvarer dobbelhornet. Wagnertuba noteres vanligvis som transponerende instrument i G-nøkkel, men ulik notasjonspraksis har eksistert.

Wagnertubaen ble spesialutvilket på forespørsel fra komponisten Richard Wagner på 1860-tallet, da han på sin storhetstid som operakomponist ville utvide orkesterets klanglige kompetanse. Han hadde i 1853 besøkt Adolphe Sax og sett hans saxhorn, og hentet inspirasjon fra disse. Wagner fikk de første wagnertubaene laget til operasyklusen Nibelungenringen, hvor han lot fire av de åtte hornistene alternere mellom valthorn og wagnertubaer – to tenortubaer og to basstubaer, en praksis også senere komponister har benyttet. Wagnertubaen spilles med valthorn-munnstykke, og de 3-4 ventilene opereres med venstre hånd, som på et valthorn, hvilket legger til rette for alternering mellom instrumentene.

Wagnertubaen var lenge svært uvanlig i operahus utenfor Tyskland, og wagnertubastemmer ble derfor ofte spilt på eufonium eller tuba. Denne praksisen benyttes fortsatt når wagnertubaer ikke kan oppdrives. 

Hvor wagnertubaer blir notert i et partitur, kommer an på hvem som spiller dem. Spilles de som alternerende instrument av hornister, noteres de under valthornene, over trompetene. Ellers noteres de under trombonene, over tubaen, som da gjerne noteres som *kontrabasstuba*. I enkelte partitur står det oppført tenor- og basstuba, og da dette er vanlige navn på wagnertubaene, kan det oppstå usikkerhet om hvilke instrumenter komponisten egentlig spør etter; vanlige tubaer eller wagnertubaer.

Komponister som har skrevet for Wagner-tuba
-------------------------------------------

* Richard Wagner – først og fremst Nibelungenringen
* Anton Bruckner – 7. 8. og 9. symfoni
* Arnold Schönberg
* Richard Strauss – Elektra
* Igor Stravinskij – Ildfuglen
* Jan Koetsier som i 1911 skrev *Skurrile Elegie über Richard Wagner* for Wagner-tuba og strykekvartett.
* Bela Bartok
* Edgard Varèse
* Felix Draeseke
* Elisabeth Lutyens
* Michael Nyman
* Andrew Downes
* Stephen Caudel.
* Elisabeth Lutyens som i 1960 skrev *Quincunx* som tok i bruk en kvartett med Wagner-tubaer.
* Stephen Caudel som i 1993 hadde verdenspremiere på sitt stykke *Edel Rhapsody*, et verk for Solo B Tenor Wagner-tuba og orkester.
* Andrew Downes som i oktober 2005 fikk fremført sin komposisjon *5 Dramatic Pieces for 8 Wagner Tubas* av *Czech Philharmonic Horns*
* Ragnar Søderlind
* Olav Anton Thommesen har i sin «Tuba Mirum» for Saksofonkvartett og stort symfoniorkester skrevet stemmer for fire wagnertuba.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Foreldrerådet** er alle foreldrene ved en grunnskole i Norge. I opplæringslovens paragraf 11-4 er oppgavene til foreldrerådet forklart slik: *Foreldrerådet skal fremje fellesinteressene til foreldra og medverke til at elevar og foreldre tek aktivt del i arbeidet for å skape eit godt skolemiljø.*

Foreldreutvalget for grunnskolen, forkortet FUG (lenke) beskriver foreldrerådet på denne måten: *Alle foreldre som har barn i skolen, er medlemmer av skolens foreldreråd. Foreldrerådet velger et styre (FAU) som er foreldrenes talerør overfor skolen.*

Eksterne lenker
---------------

* Om foreldrerådet på www.foreldrenettet.no
* Om foreldrerådet på FUG sine sider

| * v
* d
* r
Foreldrerepresentasjon i barnehage, grunnskole og grunnopplæring |
| --- |
| **Lokalt**: Foreldrerådet **·** Foreldrenes arbeidsutvalg **·** Samarbeidsutvalg i grunnskolen **·** Kommunalt foreldreutvalg **·** Skolemiljøutvalg |
| **Statlig**: Foreldreutvalget for grunnopplæringen **·** Foreldreutvalget for barnehager |
***Wah-wah*** er et norsk musikkprogram for ungdom som gikk på NRK-TV i 1991 med Robert Stoltenberg og Geir Greni som noen av programlederne. Programmet kom i tre forskjellige versjoner og inneholdt ungdomskultur og musikkvideoer. Det ble sendt på fredagsettermiddagene. 

Programmet var delt i tre, der det ene het «Wah-Wah jorda rundt». Dette bestod av innkjøpte program fra TV-selskapet Music Box, med internasjonale pop-repotasjer, intervjuer og nyheter, mens det andre, «Giga wah-wah», var redaksjonens egen «lekekasse» fylt med musikk, repotasjer og diverse annet. De andre ukene gikk «Video wah-wah», som var en presentasjon av ukas musikkvideoer. Denne delen presenterte ferske musikkvideoer, videoønsker og årgangsvideo. Denne delen ble ledet av Trude Torp og Anette Mossin og gikk annenhver fredag.

Brødrene Robert og Harald Stoltenberg jobbet mer i kulissene i dette programmet. Terje Nilsen og Kristin og Kristin Thøgersen var også en del av teamet.

Egenbeskrivelse: «*Et uforutsigbart månedsmagasin med ungdomskultur og musikkvideoer som sikkert inventar. Frekt og rart GIGA – så klart*».

Serien etterfulgte musikkprogrammet *Panorama* fra 1990.

Referanser
----------

1. ↑   «Panorama blir Wah wah», *Aftenposten* (16. januar 1991, s.40)

Eksterne lenker
---------------

* Wah-wah på NRK Nett-TV
* (en) *Wah-Wah* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Foreningen !les** er en ideell medlemsorganisasjon som har til hensikt å spre leselyst blant blant barn og unge. Foreningen ble etablert i 1997 og har 39 medlemsorganisasjoner fra norsk bibliotek og litteraturbransje. 

Foreningen mottar prosjektstøtte fra blant annet Nasjonalbiblioteket og Utdanningsdirektoratet. Foreningen står blant annet bak litteraturprisene Ungdommens kritikerpris, Uprisen og Bokslukerprisen, prosjektene tXt, Rein tekst og Tid for ti, sakprosamagasinet Faktafyk, Lesekiosk og Bokstart. 

I 2017 fikk Foreningen !les bokbransjens hederspris, *Gullegget*. Foreningen !les har vært nominert til verdens største barnelitteraturpris, Litteraturpriset till Astrid Lindgrens minne (ALMA), seks ganger, sist i 2022. Uprisen - årets ungdomsbok er nominert til ALMA for 2023. Foreningen !les mottok LNU-prisen fra Landslaget for norskundervisning for 2021.

Referanser
----------

1. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Foreningen !les på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Foreningen !les på Facebook Rediger på Wikidata
* (no) Bokstart

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
Xiushan i Chongqing
**Xiushan** (kinesisk: 秀山土家族苗族自治县; pinyin: *Xiùshān tǔjiāzú miáozú Zìzhìxiàn*) er et autonomt fylke for tujia- og miaofolk i byprefekturet Chongqing i Folkerepublikken Kina. 

Byprefekturet hadde 582 637 innbyggere i 1999, og 610 000 i 2004.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 319 fører gjennom byprefekturet. Riksveien begynner i Xiamen går nordvestover gjennom provinsene Fujian, Jiangxi, Hunan og Chongqing, til den ender i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Kinas riksvei 326 begynner i Xiushan i Chongqing, går mot provinsen Guizhou, og ender i Hekou i Yunnan, ved grensen til Vietnam og den vietnamesiske byen Lao Cai.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  Infoside (Phoer.net) Arkivert 4. juli 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Monokrystallinsk silisiumwafer som brukes av Intel
**Wafer** er en tynn skive halvledermateriale som vanligvis er laget av silisium. Disse brukes innenfor elektronikkindustrien til å lage integrerte kretser og solceller.

Materialer
----------

For det aller meste bruker man silisium, men andre stoffer kan også brukes som germanium eller galliumarsenid. Silisium er det mest anvendte halvledermaterialet fordi det er lettere å få tak i, og meget rimeligere a utvinne enn andre halvledermaterialer.

Produksjon
----------

Czochralski prosessen
Monokrystallinske wafere på 2, 4 ,6 og 8 tommer
Polykrystallinsk silisiumwafer som brukes i solceller.
Wafere lages enten som monokrystallinske eller polykrystallinske (multikrystallinske).

### Monokrystallinske wafere

Monokrystallinske wafere brukes både til å lage integrerte kretser, og solceller med bedre ytelse enn multikrystallinske. Disse blir vanligvis laget etter Czochralski-prosessen der en stor monokrystall av silisium trekkes frem fra en smelte ved å gradvis heve en frøkrystall. Silisiumet krystalliseres under frøkrystallen og til slutt vil mesteparten av smelten være en del av en stor monokrystall. Denne blir til slutt bearbeidet og delt i tynne skiver.

### Polykrystallinske wafere

Polykrystallinske wafere er rimeligere å produsere og brukes bare til å lage solceller. Ved produksjonen varmes superrent silisium i en beholder for å produsere en såkalt ingot. En slik ingot avkjøles og kappes i blokker. Blokkene skjæres i tynne skiver (wafere) på 0,2 mm. Det gjøres ved å lime ingoten til en glassplate og deretter bruke en supertynn vaier med små biter av silisiumkarbid eller diamant til å dele blokken i skiver, dvs. wafere.
*Må ikke forveksles med pontisk gresk, også kalt pontisk.*
**Pontiske** eller **nordvestkaukasiske språk** er en språkfamilie som snakkes i Kaukasus, hovedsakelig i Russland (Adygia, Kabardino-Balkaria og Karatsjajevo-Tsjerkessia), Georgia (Abkhasia) og Tyrkia. Familien er en av tre som kun snakkes i Kaukasus, og noen ser på den som beslekta med dagestanske språk.

Utbredelsen til de pontiske språk

Hovedtrekk
----------

### Lydverk

Hele familien karakteriseres ved en fattigdom på fonemiske vokaler (to eller tre avhengig av analyse) kombinert med et rikt konsonantsystem som inkludere mange former av sekundær uttale. Ubykhisk, for eksempel, har både det minste antallet vokaler (to) og et konsonantforråd som kun kan måle seg med de i språk i sørlige Afrika (ca. 80).

Lingvistiske rekonstruksjoner antyder at både rikdommen i konsonantforrådet og fattigdommen i vokalforrådet kan være resultatet av en historisk prosess hvor vokaltrekk som labialisering og palatalisering ble gitt til nærliggende konsonanter. For eksempel kan opprinnelig \*/ko/ ha blitt til /kʷa/, og \*/ke/ blitt til /kʲa/, slik at de gamle vokalene \*/e/ og \*/o/ har blitt til de nye konsonantene /kʷ/ og /kʲ.

### Grammatikk

Pontiske språk har relativt enkle substantivsystemer, og bruker relativt få kasus, kombinert med et agglutinerende verbsystem så komplekse at så å si hele den syntaktiske strukturen i setningen innehas i verbet. Språkene godkjenner gjerne ikke mer enn ett endelig verb per setning, noe som fjerner muligheten for bisatser på den måten de brukes i indoeuropeiske språk; likeverdige funksjoner utføres av et stort antall nominelle og partisippelle ikke-endelige verbformer.

Klassifikasjon
--------------

Det er fem språk i den pontiske familien: abkhasisk, abazisk, kabardino-tsjerkessisk, adygisk og ubykhisk. De klassifiseres på følgende måte.

* Abkhasisk-abaziske språk
	+ Abazisk
	+ Abkhasisk
* Tsjerkessiske språk
	+ Adygisk
	+ Kabardino-tsjerkessisk
* Ubykhisk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
En arbeidshest med skylapper
Veddeløpshest med en hette som har skylapper
En **skylapp** er en type øyelapp som hindrer øyet fra å se hva som skjer i en viss retning, typisk på sidene og bakover, men av og til også fremover. Skylappene danner således en kunstig blindsone i synsfeltet. Skylapper brukes av og til på hester for å hindre at hesten ser noe fra siden som kan skremme den, og brukes også på noen skyteluer for solskjerming fra sidene, mot øyedominans eller for å hjelpe på konsentrasjonen. Skylappene og den tilhørende blindsonen følger da bevegelsen til hodet.

Skylapper brukes også metaforisk for å referere til personer med altfor smalt fokus, trangsyn, ensidighet eller manglende evnt til å se det større bildet.

Se også
-------

* Bissel
* Seletøy

Referanser
----------

1. ↑  «skylapper». *Store norske leksikon*. 17. august 2020. Besøkt 26. mai 2022.
2. ↑  Oxford English Dictionary
3. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 26. mai 2022.
4. ↑  Persvold, Anja Zawadzka (11. oktober 2019). «overført betydning». *Store norske leksikon*. Besøkt 26. mai 2022.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
**Jømnvang** er et samfunnshus ved Jømna i Elverum.

Samfunnshuset Jømnvang ble bygd i 1914 av Jømna Trearbeiderforbund. Scenemaleriet i Jømnvang er malt av den kjente kunstmaleren Per Krohg. Dette regnes for å ha nasjonal verdi kulturhistorisk interesse for såvel brukerne av huset som av vernemyndighetene.

Historie
--------

Samfunnshuset ble bygget av arbeiderlaget på Jømna i 1914. Dette var et ledd for å sysselsette arbeidsfolket som var på Kverndalen Brug og andre nærliggende arbeidsplasser på fritiden. I 1924 malte Per Krohg det kjente scenemaleriet i huset som i dag har kulturhistorisk verdi. For finansieringen av dette ble det opprettet en revygruppe som kalte seg for Sopelimbanden. De hadde mange forestillinger innenfor revy og teaterlivet. De ble kjent over hele Hedmark  og holdt mange forestillinger blant annet i Trysil, Våler, Grue. Det var Rolf Østhagen og Lars Jømne som stod for viser og sketsjer. I etterkrigstiden var det Oscar Mathisen som stod i spissen i gruppen. En kjent forestilling som gruppen holdt var *Brødrene Østermanns huskors.*

Jømnvang ble også brukt til andre formål, blant annet til musikklivet på stedet der den kjente komponisten og dirigenten Severin Jevnager var sjef for Jømna Hornmusikkorps fra 1908 frem til sin død i 1928. Etter denne tiden var det Arvid Østby som stod for arrangementer, en stilling han hadde frem til 1981. Fra 1980-årene ble Jømna Hornmusikkorps slått sammen med Heradsbygda Musikkforening, som i dag fremtrer som J/H Musikkforening.

I dag brukes samfunnhuset til forskjellige arrangementer. Tom Steinar Lund som er født og oppvokst ved stedet har de senere årene hatt forestilling hver høst sammen med Viggo Sandvik, mest kjent som vokalist i bandet Vazelina Bilopphøggers for å fremme Jømna som sentrum.

Dagens eiere er Søndre Leiret Arbeiderlag, Jømna og Heradbsygd Musikkforening og Jømna Trearbeiderforening.

Kilder
------

* J/H Musikkforening

* Årbok for Elverum 1990, Kari Lintoft ISBN 82-991342-4-2

* Stort å være tilbake

* Historier[*død lenke*]
***Mnesarchaea*** er en slekt av primitive sommerfugler som bare finnes på New Zealand. Slekten blir regnet som en familie og overfamilie for seg selv, som er søstergruppen til den vidt utbredte overfamilien rotetere (Hepialoidea). I motsetning til disse har voksne *Mnesarchaea* fullt utviklede og funksjonelle munndeler. Det er beskrevet sju arter, i tillegg er det kjent omtrent like mange som foreløpig ikke er formelt beskrevet.

Utseende
--------

Små møll (én art har forvingelengde 3,5 mm), brokete farget i brunt, svart, gult og hvitt. Hodet og kroppen er tett og fint, nedliggende behåret. Fasettøynene er middels store, runde og utstående. Antennene er nokså lange og tynne, perlekjede-formede. Vingene er temmelig smale og tilspissede, med lange hårfrynser langs ytterkanten av forvingen og bakkanten av bakvingen. Forvingene er brokete farget med flekker og tverrbånd, bakvingene ensfarget mørkegrå.

Levevis
-------

Larvene lever i silkekledte gallerier mellom levermoser og i strølaget. De voksne møllene flyr om dagen og tar næring til seg, i motsetning til søstergruppen Hepialoidea.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen sommerfugler, Lepidoptera Linnaeus, 1758
	+ Gruppen Glossata – Homoneura
		- Gruppen Coelolepida
			* Gruppen Myoglossata
				+ Gruppen Neolepidoptera
					- Underorden Exoporia
						* Overfamilien **Mnesarchaeoidea** – bare én familie
							+ Familien **Mnesarchaeidae** – bare én slekt
								- Slekten ***Mnesarchaea*** Meyrick, 1886
									* *Mnesarchaea acuta* Philpott, 1929
									* *Mnesarchaea fallax* Philpott, 1927
									* *Mnesarchaea fusca* Philpott, 1922
									* *Mnesarchaea fusitella* (Walker, 1864)
									* *Mnesarchaea loxoscia* Meyrick, 1888
									* *Mnesarchaea hamadelpha* Meyrick, 1888
									* *Mnesarchaea paracosma* Meyrick, 1886

I tillegg er det kjent ca. 7 hittil ubeskrevne arter

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mnesarchaea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Mnesarchaea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Mnesarchaea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Mnesarchaea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Mnesarchaea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Mnesarchaea* på *Tree of life*:
Sala og Gomezøya
**Isla Sala y Gómez** (Sala og Gomezøya) er en liten ubebodd øy i Stillehavet som tilhører Chile. Øya er det østligste punktet i Polynesia.

Historie
--------

Det er ikke funnet bevis for at øya har vært permanent bebodd, men folket på Påskeøya har vært klar over øyas eksistens. Historien sier blant annet at de reiste ut til denne øya for å sanke egg. På grunn av øyas tilknytning til Påskeøya, blir Sala y Gómez regnet som en del av Polynesia. På bakgrunn av sin plassering er øya det østligste punkt i Polynesia, en tittel som ofte ukorrekt blir godskrevet Påskeøya, 391 km lengre vest.

Den spanske sjøfareren José Salas Valdes ble den første europeer til å se øya 23. august 1793. Mellom 1793 og 1917 er det registrert minst seks besøk på øya (1805, 1806, 1817, 1825, 1875 og 1917).

Chile gjorde krav på Sala y Gómez i 1808, og fra 1888 ble øya administrert av den chilenske marinen. Fra 1. mars 1966 har øya vært administrert sammen med Påskeøya.

Geografi
--------

Øya ligger 3.220 km vest for det chilenske fastlandet, 2.500 km vest for de chilenske Desventuradasøyene og 391 km øst-nordøst for Påskeøya, som er nærmeste land.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**«Skyggen»** er en skulptur i bronse fra årene 1897–98 av den danske kunstneren Niels Hansen Jacobsen. 

Skulpturen viser en lav, krypende og snikende skikkelse som nesten går i ett med jorden, med menneskelige, men utviskede trekk. I hånden holder Skyggen et timeglass. Ansiktet er i overgangsstadiet mellom kranium og åsyn.

Døden
-----

Som et uttrykk for Hansen Jacobsens opptatthet av døden har kunstneren tilføyd følgende ord til skulpturen: 

> Døden, snart er den usynlig  
> 
> 
> 
> gjemmer sig i Vejens Støv  
> 
> men indhenter og dukker op igen  
> 
> naar vi mindst venter det  
> 
> snigende sig stadig i vort Fodspor  
> 
> umulig at undfly.
> 
> 
> 

«Skyggen» er Hansen Jacobsens symbolistiske hovedverk, og deltok i år 2000 på den store utstillingen *Europa 1900* som Musée d'Orsay arrangerte i Paris. Det finnes en bronsekopi på Statens Museum for Kunst kjøpt i 1924 og som tidligere sto utendørs, samt en foran Vejen Kunstmuseum i Jylland.

Referanser
----------

1. 1 2  «Niels Hansen Jacobsen, Skyggen og H. C. Andersen». Vejen Kunstmuseum. Besøkt 29. april 2017.
2. ↑  Peter Nørgaard Larsen. «Niels Hansen Jacobsen». Statens Museum for Kunst. Besøkt 29. april 2017.
3. ↑  «Sydvestjylland bugner med museer og kunstoplevelser». politiken.dk. 1. august 2012. Besøkt 29. april 2017.

Portaler: Danmark | Kunst
Svabo kraftastasjon inne i Ranafjellet.
Bilde fra Mo Industriparks sikkerhetssenter.
 **Mo Industripark AS**  (MIP AS) er et norsk industrikonsern som tilbyr infrastruktur og ulike tjenester for bedriftene i Mo industripark (MIP). I 2014 hadde selskapet en konsernomsetning på 304,0 millioner kroner og et ordinært resultat etter skatt på 45,6 millioner. Konsernet har totalt 98 ansatte 2014.

Selskaper i MIP konsernet
-------------------------

* **Mo Industripark AS**

En stor eiendomsaktør som leier ut ca. 110 000 kvadratmeter bygningsareal. Selskapet utvikler også eksisternde eiendomsmasse og står for oppføring av nybygg i parken. I 2009 kjøpte selskapet det tidligere industrianlegget til EKA Chemicals.
Mo Industripark AS har tre damanlegg: Andfiskvann, Småvatnan, Fisklausvann. Disse leverer vann til industriparken, og dette er i tillegg reservevannforsyning til Mo i Rana by.
Industriparken har eget strømnett og distribuerer 1,7-2,3 TWh/år. I tillegg administreres kraftforsyning, kraftproduksjon samt produksjon av gasser og distribusjon av disse. Avdeling MIP Sikkerhetssenter i MIP AS har ansvar for brann- og sikkerhetsberedskap i industriparken og sysselsetter 13 årsverk.
Datterselskap er:

* Rana Industriterminal AS (100%) – Driver med kaidrift, lasting /lossing, lagring av gods og dokumenthåndtering
* Mo Fjernvarme AS (60%) – Driver med produksjon og salg av fjernvarme, samt konsulentoppdrag
* MIP regnskapsservice AS (100%) – Autorisert regnskapsførerselskap, som driver med regnskaps- og konsulenttjenester.
* Arctic Circle Data Center AS (70%) - Utvikler etablering av et datasenter i regionen
* Mo Industripark AS er minoritetsaksjonær i en rekke selskaper som SINTEF Molab AS og flere andre.

Historie
--------

Da Norsk Jernverk AS ble nedlagt var det en betydelig eiendomsmasse og infrastruktur. Noen måtte drifte og utvikle infrastrukturen og ta ansvar for "områdeutvikling" på området. MIP skiller seg noe ut fra de andre industriparkkonseptene i Norge da man her valgte å etablere et infrastrukturselskap som eier av all infrastruktur og de fleste bygninger

Mo Industripark AS fikk ansvaret for å koordinere, forvalte og utvikle infrastruktur og stordriftsfordeler i Mo Industripark.

MIP AS ble dannet i 1991 med en åpningsbalanse 100 millioner kroner. Eierne fikk selskapet gratis. MIP AS eies i dag av seks bedrifter med tilknytning til industriparken. De største eierne er Helgeland Invest AS og Celsa Armeringsstål AS.

Eksterne lenker
---------------

Mo Industripark AS sin webside

Telefonkatalog for industriparken

Alle bedrifter i parken[*død lenke*]
**Skyldmark** var en betegnelse på matrikkelskyld som ble innført ved matrikkelrevisjonen i 1886.

Ved denne matrikkelrevisjonen ble alle matrikulerte eiendommer i landet samlet satt til 500 000 skyldmark, og hver enkelt eiendom ble tildelt matrikkelskyld i henhold til forventet verdi og avkastning. Ved fradelinger og opprettelse av nye eiendommer skulle det foretas en skylddelingsforretning, slik at den nye eiendom skulle tildeles en matrikkelskyld, og det skulle så gjøres tilsvarende fradrag i skylden for den eiendommen som ble delt. Samlet antall skyldmark for hele landet skulle således forbli uendret, men dette viste seg etterhvert ikke å kunne praktiseres, idet hvis en eiendom som var vertsatt til 1 øre *(i praksis en vanlig byggetomt)* ble delt, måtte den nye eiendommen tildeles en skyld på 1 øre, mens det ikke kunne gjøres fratrekk i skylden for den fradelte eiendommen.

Som matrikkelskyld:

* 1 skyldmark = 100 *øre*

Skyldmarken ble innført som erstatning for skylddaleren som matrikkelskyld. I gjennomsnitt ble 1 skylddaler da satt lik ca. 2 skyldmark.

Skyldmark ble tildelt nye eiendommer på landet fram til «Delingsloven» ble innført 1. januar 1980.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Skyggelegging**, er en tegneteknikk mest brukt til kull- og blyanttegninger. Skyggen brukes for å fremheve den plastiske formen i det man har tegnet. Teknikken brukes også i maleteknikken grisaille, mens man i vanlig maleri oftest bruker fargevariasjoner til å fremstille skygger og former.

Ved å variere dekningen av sverting ved hjelp av skravering eller jevn utstrykning kan man få fram hele gråtoneskalaen fra svart til hvitt. Bruk av viskelær eller knetgummi kan brukes på de svertede flatene for å løfte partier tilbake til lysere grå.

Mange kunstnere lar bare strekens tykkelse antyde tredimensjonaliteten og overlater resten til tilskuerens forestillingsevne.

Det er også mulig å skyggelegge ved å bruke større og mindre svarte prikker som blir spredt. Brukt av en kunstner kan teknikken kalles svart-hvitt-pointillisme. Den er mer kjent i maskinfrembragt utgave som rasterteknikk.

Denne teknikken ble brukt for å «lese av» fotografier slik at en kunne lage trykkplater til bruk i blader, aviser og bøker. Prinsippene var for øvrig de samme som for svart-hvitt-TV, og er for så vidt også videreført til dagens elektroniske billed- og trykksaksfremstilling, bare med farger i tillegg.

Se også
-------

* Skravering, skyggelegging og gråtoner ved hjelp av strekmønster
* Rastrering, skyggelegging og gråtoner ved hjelp av punktmønster
* Chiaroscuro, bilder der kontrasten mellom lys og mørke er viktig
* Grisaille, maleri hovedsakelig i gråtoner
**Kommunal vei 431 i Stavanger** går mellom Petrikirken og Østre Ring i Stavanger. Veien er 1,6 km lang og går gjennom Bergelandsgata, Birkelandsgata, Avaldsnesgata og Hjelmelandsgaten.

Før veien ble omklassifisert var den nummerert fylkesvei 431.

Kommuner og knutepunkter
------------------------

  

 **Stavanger**  

Bergelandsgata   


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Kv Hospitalsgata til Klubbgata fra Kirke Sankt Petri kirke  |

 |  |

 |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| 441Fylkesvei 441 Bergelandsgata pårampe mot Europavei 39 Motorveien
  |

 |  |

 |

Birkelands gate   

Lyder Sagens gate   


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Kv Paradissvingen mot 44Fylkesvei 44 Lagård |

 |  |

 |

Avaldsnesgata   

Hjelmelandgata   


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| * 
 | 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Kv Østre Ring til Fv4564Fylkesvei 4564 Strømsbrua
  |

 |  |

 |

Referanser
----------

1. ↑  Vegvvesenets vegkart
Øverst: En projektor på et løftebord slik at den kan heves og senkes fra taket. Nederst: En projektor på en uttrekkbar hylle på undersiden av et bord.
En **uttrekkbar hylle** er en hylle med ekspansjonsbeslag og som kan trekkes ut for å få bedre tilgang til innhold som lagres i et skap eller annet møbel. Uttrekkbare hyller minner om skuffer, men skiller seg ved at de har lavere vegger, og skjules ofte bak en skapdør (f.eks. slagdør eller skyvedør).[]

Bruk
----

Uttrekkbare hyller brukes blant annet i møbler på kjøkken, baderom, garderober, kontorer og verksteder. De har blitt brukt av møbelsnekkere i over 50 år og frem til i dag. En fordel med uttrekkbar hylle er at de ofte har lavere pris og er enklere å installere i et eksisterende møbel sammenlignet med en skuff. En ulempe er at de lave veggene gjør at gjenstander lettere kan falle av hyllen.

Ulike ekspansjonsbeslag
-----------------------

I likhet med skuffer fins det varianter av uttrekkbare hyller som kan trekkes nesten helt ut og helt ut. Ekspansjonsbeslaget er en avgjørende komponent i så henseende. Brukervennligheten kan økes dersom det er mulig å trekke hele hyllen ut slik at man får bedre tilgang til innholdet, men disse mekanismene er som regel mer kompliserte og dyrere. Rimelige ekspansjonsbeslag som ikke kan trekkes helt ut kan i mange tilfeller fungere tilfredsstillende gitt at skuffen ellers er dyp nok til at brukeren får oversikt og klarer å ta inn og ut gjenstandene.

Se også
-------

* Skuff
* Hylle
* Kjøkkenmaskinoppløfter
Bahia Cumberland på Isla Robinson Crusoe
**Isla Robinson Crusoe** («Robinson Crusoe-øya», spansk: *Isla Robinsón Crusoe*, tidligere *Isla Más A Tierra* – «øya nærmere land») er en liten øy i det sørøstlige Stillehavet som tilhører Chile. Isla Robinson Crusoe ble oppdaget 22. november 1574 av den spanske sjøfareren Juan Fernández.

Geografi
--------

Som den største øya er Isla Robinson Crusoe hovedøya i arkipelet Juan Fernández-øyene. Øya ligger cirka 660 kilometer vest for kysten av Chile og byen Valparaíso.

Øya er av vulkansk opphav og har et areal på ca. 93 km². Den består stort sett av bratte daler og åser. Den sørvestlige delen utgjøres av den lille halvøya *Cordon Escarpado*. Ca 1,5 km sør for Isla Robinson Crusoe ligger den lille øya Isla Santa Clara.

*Cerro El Yunque* på sørsida av øya er med sine 915 moh. høyeste punkt.

Isla Robinson Cruso tilhører arkipelet Juan Fernández-øyene, som har en befolkning på ca. 600 innbyggere hvorav de fleste er bosatt i hovedstaden San Juan Bautista ved Bahía Cimberland på hovedøyas nordlige del. Juan Fernández-øyene har status som egen kommune i provinsen Valparaíso.

Referanser
----------

1. ↑  Juan Fernández Islands *Encyclopædia Britannica*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robinson Crusoe Island – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (es) Informasjon om Isla Robinson Crusoe
* Bilder fra Isla Robinson Crusoe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |