recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Verhofstads tredje regjering** ble tatt i ed 21. desember 2007 etter hele 196 dagers forhandlinger. Den var Belgias midlertidige regjering inntil den ble avløst av en ny regjering 28. mars 2008. Den ledes av den belgiske statsministeren Guy Verhofstadt. Regjeringens medlemmer representerer de flamske partiene Vlaamse Liberalen en Democraten (VLD) og Christen-Democratisch en Vlaams (CD&V) og de vallonske partiene Parti socialiste (PS), Mouvement Réformateur (MR) og Centre démocrate humaniste (cdH).

Sammensetning
-------------

Regjeringen består utelukkende av ministre.

| Minister | Navn | Parti |
| --- | --- | --- |
| Statsminister | Guy Verhofstadt | Open VLD |
| Finans- og reformminister | Didier Reynders | MR |
| Budsjett-, mobilitets- og reformminister | Yves Leterme | CD&V |
| Sosial- og helseminister | Laurette Onkelinx | PS |
| Innenriksminister | Patrick Dewael | Open VLD |
| Utenriksminister | Karel De Gucht | Open VLD |
| Økonomi-, uavhengighets- og landbruksminister | Sabine Laruelle | MR |
| Pensjons-, likestillings- og integreringsminister | Christian Dupont | PS |
| Arbeidsminister | Josly Piette | CdH |
| Justisminister | Jo Vandeurzen | CD&V |
| Klima- og energiminister | Paul Magnette | PS |
| Utviklingsminister | Charles Michel | MR |
| Bedrifts- og serviceminister | Inge Vervotte | CD&V |
| Forsvarsminister | Pieter De Crem | CD&V |

Regjeringserklæring
-------------------

Regjeringserklæringen, som alle de deltakende partiene var enige om, hviler på ti punkter. Regjeringens hovedoppgave var å forberede budsjettet for 2008. Lisboa-traktaten ventes å bli raskt ratifisert av regjeringen.

Referanser
----------

1. ↑  (nederlandsk/fransk)
Klaus Tschütscher (til høyre) med prinsregent Alois
Statsminister Tschütscher (i midten) omgitt av regjeringsmedlemmene. Fotografiet er tatt ved regjeringens tiltredelse 25. mars 2009
**Klaus Tschütscher** (født 8. juli 1967) er en liechtensteinsk politiker for partiet Vaterländische Union. Han var fra 2009 til 2013 regjeringssjef i Liechtenstein.

Tschütscher studerte rettsvitenskap ved Universitetet i St. Gallen i Sveits, der han i 1996 avla juridisk doktorgrad. Fra 2002 til 2004 studerte han internasjonal forretningsrett ved Universitetet i Zürich og oppnådde mastergrad der. Han har arbeidet i Liechtensteins skatteetat og også forelest som dosent ved Hochschule Liechtenstein. Han har representert Liechtenstein i internasjonale fora der internasjonale skattespørsmål har stått på dagsordenen. Fra 2005 til 2009 var han minister med ansvar for justissaker, økonomi og sport. Den 25. mars 2009 ble han regjeringssjef. I tillegg til ansvaret som statsminister hadde han også hånd om finanssaker, familie- og likestillingsspørsmål.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000027833, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   historisches-lexikon.li, besøkt 19. november 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 2. april 2015[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  «Klaus Tschütscher». *Swiss Life Group* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 8. juli 2017. Besøkt 11. juli 2017.
6. ↑  «CV Klaus Tschütscher» (PDF). Liechtensteins regjering. Besøkt 11. juli 2017. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
Et fly bryter lydmuren.
Et fly bryter lydmuren.
**Lydmuren** er, i dagligtale, en betegnelse på lydens hastighet i Jordens atmosfære.

Når et fly beveger seg gjennom luften dannes det trykkbølger rundt flyet. Etter hvert som flyets hastighet øker, blir det en opphopning av trykkbølger rundt flyet. Når flyets hastighet når lydens hastighet, forårsaker denne opphopningen en «mur» av luft under høyt trykk rundt flyet. Det er denne «muren» som kalles «lydmuren». Ved lydhastigheten er «muren» tilnærmet flat, men etter hvert som flyets hastighet øker blir formen på «muren» en kjegle, som blir spissere jo høyere flyets hastighet er. Kjegleformen er synlig på bildene til høyre. Det høye – og ustabile – trykket gjør at det er en stor påkjenning på flyets konstruksjon å fly i hastigheter nær lydhastigheten.

Når man sier at et fly «bryter lydmuren», betyr det at flyet akselererer fra en hastighet under lydens hastighet til en hastighet over lydens hastighet. Lydens hastighet i jordens atmosfære ved 1 bar er cirka 347 m/s. Smellet som forårsakes av fly som flyr raskere enn lyden er ikke, som mange tror, at et fly bryter lydmuren. Smellet *er* selve lydmuren. Lyd er variasjoner i lufttrykket, og den voldsomme økningen i lufttrykket, forårsaket av opphopningen av trykkbølger, høres som et kraftig smell. Smellet er sterkt nok til å knuse vinduer, noe mange gartnerier fikk merke, inntil det ble innført regler som for eksempel at Concorde- passasjerflyet kun fikk gå supersonisk over åpent hav og i stor høyde.

Prinsippet om «lydmuren» gjelder for øvrig ikke bare for fly i luft, men for alle objekter som beveger seg gjennom gasser. Dette kan for eksempel være et prosjektil fra et skytevåpen, eller en pisk som slås på en måte som forårsaker tuppen til å produsere en lyd.

Første gang lydmuren ble brutt i kontrollert, plan flukt av et fly, var den 14. oktober 1947. Lydhastigheten er ikke konstant, slik at en har innført et eget målesystem for flyhastigheter, Mach-skalaen, der lydhastigheten er Mach 1, og dobbel lydhastighet, Mach 2 osv. Hastigheter under Mach 1 kalles subsoniske, mens større fart er supersonisk.(*son=lyd*)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Nord** (*Station Nord*) er en bosetting som ligger i Nordøst-Grønland biosfærereservat, verdens største biosfærereservat.

Den danske Forsvarskommandoen har en base på stedet som bemannes av 5 mann året rundt.

Basen ligger 924 km fra den geografiske Nordpolen og har en flystripe som holdes åpen året rundt.

Dette er én av fire permanente bosetninger i nasjonalparken, de andre er Mestersvig, Danmarkshavn og Daneborg.

Stasjonen ble anlagt 1952-1956 som en vær- og telestasjon med landingsbane som støttepunkt for Thule Air Base. Kostnaden ved oppførelse og drift ble delt mellom USA og Danmark. I begynnelsen ble Station Nord drevet 30 manns besetning.

I 1972 ble stasjonen nedlagt, men sledepatruljen Sirius' behov gjorde at stasjonen ble gjenåpnet 5. august 1975 som en heldansk operasjon av mindre omfang.

I 2014 ble Villum forskningsstasjon anlagt med tilknytning til basen. Forskningsstasjonen har plass til 14.

Referanser
----------

1. ↑  «Station Nord». Forsvaret for Danmark. 27. november 2015. Arkivert fra originalen 17. februar 2016. Besøkt 6. februar 2016.
2. ↑  «Villum research station, Station Nord». Institut for miljøvidenskap. 19. november 2015. Besøkt 16. november 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
Et tsjekkoslovakisk kart over Shanghai fra 1930, med den franske konsesjon inntegnet
Blanding av gammelt og nytt i den tidligere franske konsesjon
**Den franske konsesjon i Shanghai** (kinesisk: 上海法租界; pinyin: *Shànghǎi Fǎ Zūjiè*, fransk: *La concession française de Shanghai*) var et franskkontrollert område i det sentrale Shanghai mellom 1849 til 1946.

Den 6. april 1849 utvirket den franske konsul i Shanghai, Charles de Montigny, en konsesjon og proklamasjon fra den kinesiske *daotai* (en lokalmyndighet, *dao*, sammenlignbart med *guvernør*) Lin Gui som definerte franske borgeres bosettingssone i byen. 

Hus i det gamle konsesjonsområdet
Den tettbygde delen av dette området lå nord for den såkalte Kineserbyen, og var ellers avgrenset i øst av elven Huangpu og i nord av kanalen Yangqingbang langs sørgrensen til den britiske konsesjon. Dimensjonene på 66 hektar var blant de mer beskjedne av de utenlandske konsesjoner i byen (den britiskdominerte internasjonale bosetning var på 199 ha). I dag ligger dette franske området innen det moderne bydistriktet Huangpu. 

Selv om konsesjonen begynte som et område for franskmenn, tiltrakk det seg raskt folk fra an rekke andre land. 

I 1920-årene, etter at konsesjonen var blitt utvidet vestover, begynte britiske og amerikanske forretningsfolk som arbeidet i den internasjonale sonen (Shanghai International Settlement) å bygge seg mer rommelige residenser i den nye delen av franske konsesjon. Man kan fremdeles se noen spor av dette engelskspråklige nærvær i *American College*-bygningen i *Rue de Pétain* (nå Hengshan Lu) og *Community Church* like i nærheten.

Shanghai fikk en kraftig tilflytting av russiske immigranter i kjølvannet av den russiske revolusjon. Dette økte den russiske befolkning i den franske konsesjon fra 41 i 1915 til 7000. Dette talle økte ytterligere til 8260 i 1934 med den japanske okkupasjon av Mandsjuria. To russisk-ortodokse kirkebygg er fremdeles å se i området. Det russiske nærvær var særlig påtagelig langs avenue Joffre.

Den kinesiske befolkning i området økte kraftig under Taipingopprøret, og var kommet opp i 500.000 rett før utbruddet av den annen sino-japanske krig. Under annen verdenskrig nøyde japanerne seg til å begynne med å okkupere de kinesiske deler av byen, og lot de utenlandske områdene i fred. Da steg antall kinesere i den franske konsesjon til 825.342.

Konsesjonen opphørte etter avtale mellom Frankrike og Republikken Kina den 1. mars 1946.

Litteratur
----------

* Maybon, Ch. B (1929) *Histoire de la Concession Française de Changhai*, Paris: Librairie Plon
* Cady, J. F. (1942) "The Beginnings of French Imperialism in the Pacific Orient", *The Journal of Modern History*, Vol. 14, No. 1 (Mar. 1942), pp. 71–87

Eksterne lenker
---------------

Le Paris de l'Orient – Présence française à Shanghai, 1849-1946
**Tom Tyrihjell** (født 16. januar 1945 i Trondheim) er en norsk diplomat, og ambassadør.

Tyrihjell er cand. mag. fra Universitetet i Oslo med fagene historie, fransk og engelsk  Han arbeidet som lærer, oversetter og var informasjonskonsulent i næringslivet før han gikk over i bistandssektoren, der han arbeidet i Redd Barna og UNICEF. I 1993 ble han NORADs stedlige representant i Nicaragua og Sentral-Amerika, en stilling han hadde til 1996. Han var også chargé d'affaires ved Norges ambassade i Managua i Nicaragua. Fra 1997 har han vært tilknyttet Utenriksdepartementet.

I 1998 ble han utnevnt til underdirektør i Utenriksdepartementet og fikk ansvar for seksjonen for menneskerettigheter. Tyrihjell ble i 2000 ambassaderåd ved Norges ambassade i Bogotá i Colombia, der han også var chargé d'affaires. I Colombia var Tyrihjell involvert i forhandlinger mellom landets regjering og opprørsgruppen FARC. Etter perioden i Colombia hadde Tyrihjell spesialoppdrag i Haiti og Thailand, før han i 2007 ble ambassaderåd ved Norges delegasjon til FN i New York. Fra 2007 til 2008 var han chargé d'affaires ved Norges ambassade i Guatemala før han fra 2008 til 2009 var tilbake i Oslo som seniorrådgiver i Utenriksdepartementets seksjon for Afghanistan og Pakistan. I 2009 ble Tyrihjell utnevnt til ambassadør i Nicaragua. med sideakkreditering til Panama og Costa Rica. I 2011-2013 var han ambassadør i Accra (Ghana) og sideakkreditert til Mali, Guinea, Liberia, Senegal. og Sierra Leone.

Tyrihjell er ridder av 1. klasse av Den Kongelige Norske Fortjenstorden

Referanser
----------

1. ↑  Offisielt fra statsråd 12. august 2011, regjeringen.no. Besøkt 12. august 2011.
2. ↑  «Historisk-filosofisk embedseksamen», *Aftenposten*, 23. juni 1970, s. 10.
3. ↑  Offisielt fra statsråd, regjeringen.no, 24. november 2000.
4. ↑  «Norsk diplomat bistår i Colombia», *Aftenposten*, 18. januar 2002, s. 9.
5. ↑  «Mer uforsonlig i Colombia», *Aftenposten*, 30. januar 2004, s. 9.
6. ↑  Offisielt frå statsrådet 27. februar 2009, regjeringen.no.
7. ↑  Offisielt frå statsrådet 26. juni 2009, regjeringen.no.
8. ↑  Offisielt fra statsråd 25. september 2009, regjeringen.no.
9. ↑  Offisielt frå statsrådet 16. desember 2011, regjeringen.no. Besøkt 16. desember 2011.
10. ↑  Offisielt fra statsråd 10. februar 2012, regjeringen.no, besøkt 11. februar 2012.
11. ↑  Offisielt fra statsråd 9. mars 2012, regjeringen.no, besøkt 9. mars 2012.
12. ↑  Offisielt fra statsrådet 15. mai 2012, regjeringen.no, besøkt 23. juni 2012.
13. ↑  Tildeling av ordener og medaljer: Søk i arkivet, kongehuset.no.

Eksterne lenker
---------------

* Ambassadør Tom Tyrihjell[*død lenke*], Norges ambassade i Managua

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
| Den fransk-nederlandske krig |
| --- |
| Den franske offensiven i 1672 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1672–1678 |
| Sted | Antillene |
| Resultat | Nijmegentaktaten, Westminstertraktaten |

 |
| Stridende parter |
|  De forente Nederlandene Det tysk-romerske riket Det spanske imperiet Brandenburg |  FrankrikeEnglands flagg England Bispedømmet Münster Erkebispedømmet Köln |

**Den fransk-nederlandske krig** var en krig fra 1672 til 1678 mellom Frankrike, Fyrstbispedømmet Münster, Kurfyrstedømmet Köln og England på den ene siden og De forente Nederlandene på den andre siden. Nederlenderne fikk etterhvert støtte fra Det tysk-romerske rike, Brandenburg og Spania. Krigen ble utløst av en reaksjon fra Ludvig XIV, da nederlenderne avslo et samarbeid om å ødelegge Spansk Nederland. Den endte med Nijmegentraktaten der Fankrike fikk kontroll over Franche-Comté.

Krigen markerte begynnelsen på en langvarig rivalisering mellom Wilhelm av Oranien (senere Vilhelm III av England) og Ludvig XIV, som kjempet mot hverandre i en rekke kriger i de påfølgende år.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNE
 |
**Thomas James Whittaker** (født 21. juli 1898, død 24. oktober 1956) var en engelsk fotballspiller, trener og manager. Hovedsakelig hos Arsenal Football Club.

Whittaker var født ved East Cavalry Baracks i Aldershot i Hampshire, men vokste opp i Newcastle upon Tyne. Han tilbrakte sin tidlige fotballkarriere i det nordøstlige England som ungdomsspiller, samtidig som han utdannet seg som en skipsingeniør. Han fikk senere arbeid som dette hos Hawthorn Leslie & CO i Tyneside. Han gikk senere inn i den britiske hæren i 1917, men skiftet senere over til den britiske marine og spilte også fotball for Royal Garrison Artillery. Etter å ha tjenestegjort under den første verdenskrig, kom Whittaker til Arsenal FC i november 1919. Han hadde først posisjonen i det sentrale angrep (centre-forward), men senere spilte han på siden (wing-half). Debuten kom i kampen borte mot West Bromwich Albion den 6. april 1920 med tap 1–0. Han ble senere fast inventar på laget rundt 1920-årene hvor han spilte tilsammen 70 kamper og skåret to mål.

Trenerkarrieren
---------------

Han var med på et lag fra The Football Association som turnerte i Australia i 1925, og under en kamp i Wollongong fikk han brudd i kneskålen og måtte gi seg med aktiv fotball. Han bestemte seg for å fortsette karrieren innen fotball, og han kom med i Arsenals trenerlag og startet på studier som fysioterapeut. Han ble trener for førstelaget i 1927, under manager Herbert Chapman, og han var da fremdeles yngre enn mange av spillerne på laget. Whittaker hadde en viktig rolle i Chapmans arbeid med å endre systemet for trening og fysioterapi, og spilte dermed en viktig rolle i klubbens suksess på 1930-tallet. Etter manger Chapmans død i 1934, fortsatte Whittaker sitt arbeide, under den nye manageren George Allison, og han ble også trener for den engelske landslaget.

Under den andre verdenskrig arbeidet Whittaker først som en ARP–vakt, før han ble pilot i den engelske flyvåpenet, der han etterhvert ble skvadronleder. Han fikk senere ordenen MBE for sin innsats på D-dagen i 1944. Etter krigens slutt i 1945, gikk Whittaker tilbake til sin rolle som trener i Arsenal og etter at Allison gikk av som manager i 1947 ble Whittaker utnevnt som ny manager. Under hans ledelse vant Arsenal ligaen både i 1947-48 og 1952-53 samt FA-cupen i 1949-50. Klubbens suksess avtok for øvrig utover 1950-tallet, mye på grunn av at Whittaker og klubben ikke klarte å signere nye store stjerner. Påkjenningen med å styre hele klubben tok hardt på Whittaker, noe som til slutt fikk en dødelig utgang. Tom Whittaker døde 58 år gammel av et hjerteinfarkt på University College Hospital i London den 24. oktober 1956.

Whittaker var medlem av Order of the British Empire.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Friedrich Karl Hermann Entress** (født 8. desember 1914 i Poznań, død 28. mai 1947 i Landsberg fengsel) var en tysk SS-lege som var leirlege ved flere konsentrasjonsleirer, inkludert Auschwitz, under andre verdenskrig. Her drev han ulovlige medisinske eksperimenter på fanger. 

Entress ble etter krigen dømt til døden og henrettet for krigsforbrytelser. 

Entress ble medlem av SS i 1939. Han var leirlege i forskjellige konsentrasjons- og tilintetgjørelsesleirer under andre verdenskrig. Fra desember 1941 til februar 1943 var han leirlege i Auschwitz I, deretter i Auschwitz III (Buna-Monowitz) til oktober 1943. Entress drev medisinske eksperimenter på fangene og var ansvarlig for dødelige injeksjoner. Han ble overført til Mauthausen-Gusen konsentrasjonsleir i Østerrike i oktober 1943. 

Hans virksomhet i Auschwitz er beskrevet av Leo Eitinger. 

Etter krigen ble han stilt for retten i Dachau. Den 13. mai 1946 ble han dømt til døden for krigsforbrytelser og hengt året etter i Landsberg fengsel.

Referanser
----------

1. ↑   Nuremberg Trials Project, nuremberg.law.harvard.edu[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; *Nuremberg Trials Project*.
3. ↑  Bruland, Bjarte: Øyenvitner. Lysaker: Dinamo forlag, 2012, s.142

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Friedrich Eduard Schulz** (født 1799, død 1829 i nærheten av Başkale i dagens Tyrkia) var en tysk orientalist.

Schulz var professor i filosofi ved universitetet i Gießen, og fra 1823 i Paris. Der var han en av redaktørene for *Journal asiatique*. I 1826 reiste han i Persia og Tyrkia, hvor han tydet steinsøylene i Van og oppdaget bronsealderbyen Behura. Schulz’ forskning la grunnlaget for den senere utforskningen av Urartu.

I 1828 og 1829 reiste han gjennom Kurdistan og Armenia og oppdaget Kelasjin-stelen, som ble reist av de urartiske kongene Menua og Isjpuini. Fra Kelasjin dro han til den kurdiske landsbyen Başkale, hvor han ble myrdet, fordi han ble mistenkt for å være en tyrkisk spion. Papirene hans ble sendt til Paris og utgitt i 1840.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   AlKindi, General Diamond Catalogue ID 101429[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Stort lyngheifly** (*Aporophyla nigra*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes ved vestkysten i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 40–46 mm), svart nattfly som vanligvis lett kjennes på fargen. Den ligner på den formen av grått lyngheifly (*Aporophyla lutulenta*) som fly i Norge, men er større og kan kjennes på at deler av nyremerket er hvitt. Forkroppen og forvingen er fløyelsaktig gråsvarte. På grunn av vingens mørke farge kan man bare såvidt ane tegningene på den, men det finnes to svarte tverrstriper og svartkantede nyre- og ringmerker. Nyremerket er delvis hvitt i den ytre delen. Bakvingen er hvit med litt grått langs ytterkanten hos hannen, brungrå (lysere ved roten) hos hunnen.

Levevis
-------

Stort lyngheifly finnes vanligst på lyngheier, men kan også forekomme i andre habitater, for eksempel strender, skogkanter, hager og langs dyrket mark. Larvene lever på ulike urter om høsten, før de overvintrer. Om våren fullfører de utviklingen på knopper og nye blader av ulike busker og løvtrær. De voksne sommerfuglene flyr om natten i august – september og kommer gjerne til lys.

Utbredelse
----------

Stor lyngheifly er utbredt ved Middelhavet, og langs kystene av Vest- og Nord-Europa. Mot øst går den til Irak og det vestlige Iran. I Norge er den temmelig vanlig langs kysten fra Lista i sør til Ålesund i nord. Det finnes noen få funn lenger øst på Sørlandet, østover til Arendal. Den er dermed et av relativt få norske insekter som har en vestlig utbredelse i Norge, trolig fordi de overvintrende larvene ikke tåler lave vintertemperaturer.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Stort lyngheifly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* *Aporophyla nigra* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *stort lyngheifly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *stort lyngheifly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *stort lyngheifly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *stort lyngheifly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *stort lyngheifly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *stort lyngheifly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aporophyla nigra* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Denne artikkelen omhandler sivbåten «Ra».  For andre betydninger, se RA.

**«Ra»** var et fartøy av papyrus som ble brukt av Thor Heyerdahl og hans mannskap i et forsøk på å krysse Atlanterhavet. Farkosten som var oppkalt etter den gammelegyptiske solguden Ra, ble senere også omtalt som «Ra I».

Byggingen
---------

Heyerdahl hadde studert malerier fra oldtidens Egypt for å lære om skipskonstruksjoner fra eldre tider. Han fikk hjelp av båtbyggere fra Tsjadsjøen, hvor det fortsatt ble bygget sivbåter, da «Ra» skulle bygges, og det ble kjøpt inn 12 tonn papyrus fra Tanasjøen som byggemateriale. Den 45 fot lange kopien av et gammelt egyptisk skip ble bygget ved foten av pyramidene i Egypt og fraktet derfra til Safi i Marokko.

Seilasen
--------

25. mai 1969 la «Ra» ut fra den gamle fønikerhavnen i Safi med kurs for Barbados. Etter få uker ble det klart at båten tok inn vann. Fartøyet kom også ut for dårlig vær noe som førte til at flere av repene som holdt flåten sammen røk, og båten begynte å miste papyrus.. Kombinert med et feilkonstruert akterparti førte dette til at båten fikk slagside med akterenden under vann. Mannskapet forlot «Ra» 18. juli, etter å ha tilbakelagt ca. 5000 km på 54 dager. Målet var da bare noen få hundre kilometer unna.

Mannskapet
----------

Mannskapet på syv var alle fra forskjellige land. Heyerdahl valgte bevisst å sette sammen et mannskap bestående av mennesker av forskjellige raser og nasjonaliteter med ulike politiske og religiøse ståsteder for å vise at mennesker kunne samarbeide på tvers av slike grenser.

Besetningen bestod, foruten Heyerdahl selv, av:

* Jurij Senkevitj, Sovjetunionen (skipslege)
* Norman Baker, USA (navigatør)
* Santiago Genovés, Mexico (forrådsforvalter)
* Georges Sourial, Egypt (undervannsekspert)
* Abdullah Djibrine, Tsjad (papyrusekspert)
* Carlo Mauri, Italia (filmfotograf)

Med på båten hadde de også en ape, et bur med høns og en and.

Se også
-------

* «Ra II»
* Sivbåt

Referanser
----------

1. 1 2  «An Interview with Famed Explorer Thor Heyerdahl» **(engelsk)**. lds.org. april 1972. Besøkt 4. januar 2014.
2. ↑  «THOR HEYERDAHL EXPEDITIONS» **(engelsk)**. Besøkt 4. januar 2014.
3. ↑  «Thor Heyerdahl og Ra». NRK. Besøkt 4. januar 2014.

| * v
* d
* r
Thor Heyerdahl |
| --- |
| **Sjøreiser** | «Kon-Tiki» – «Ra» – «Ra II» – «Tigris» |  |
| **Filmer** | *Kon-Tiki* (1950) – *Galapagos* (1955) – *Aku-Aku* (1960) – *Ra* (1972) – *Kon-Tiki* (2012) |
| **Utgravninger** | Galápagos – Påskeøya – Maldivene – Tenerife – Tucume – Jakten på Odin |
| **Arv** | Kon-Tiki Museet – Pyramidene i Güímar - The Heyerdahl Institute – Tangaroa – Thor Heyerdahl videregående skole |
ATR 72 og ATR 42
**ATR 72** er et tomotors turbopropfly med kort rekkevidde. ATR 72 blir bygget av den fransk-italienske flyprodusenten ATR. Dette flyet er en strukket variant av ATR 42. Det kan ta opp til 78 passasjerer i vanlig konfigurasjon, og flys av to piloter.

ATR 72 ble utviklet fra ATR 42 for å øke setekapasiteten fra 48 til 78 ved å strekke flykroppen med 4,5 meter (15 fot), øke vingespennet, sette inn kraftigere motorer, og øke drivstoff-kapasiteten med ca 10 prosent. ATR 72 ble annonsert for første gang i 1986, og fløy sin jomfrutur den 27. oktober 1988. Ett år senere, den 27. oktober 1989 ble Finnair det første flyselskapet til å sette flyet i trafikk. Siden da har minst 400 ATR 72 blitt levert over hele verden og med mange i bestilling. SAS, Danish Air Transport, LOT Polish Airlines og SprintAir er noen av selskapene som bruker ATR 72 daglig.

Litteratur
----------

* Jackson, Paul. *Jane's All The World's Aircraft 2003–2004*. Coulsdon, UK: Jane's Information Group, 2003. ISBN 0-7106-2537-5.
* Taylor, Michael J. H. *Brassey's World Aircraft & Systems Directory 1999/2000*. London: Brassey's, 1999. ISBN 1-85753-245-7.

Eksterne lenker
---------------

* ATR 72 Twin Turboprop Passenger Aircraft, Europe

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Alicura-demningen** er en vannkraftstasjon i elva Limay i provinsen Neuquen, landskapet Patagonia i det sørlige Argentina, 100 km fra byen San Carlos de Bariloche. Anlegget ligger på grensen til provinsen Río Negro. Reservoaret er på 67.5 km², og har turbiner med installert vannkraftproduksjon, total effekt er 1 020 MW og produksjonen per år er på om lag 2 360 GWh. 

Reservoarets vannspeil ligger 705 meter over havet og reguleringshøyde er 5 meter. Midlere dybde i reservoaret er 48,4 og største dybde er 110 meter. Reservoaret har et største volum på 327 millioner m³ vannmasser. Nedbørsområdet er 67,5 km².

Anlegget ble ferdigstilt i 1985. Det er den første av i alt 5 demninger i elven Limay. I tillegg til kraftproduksjon brukes reservoaret også til lakseoppdrett.

Eksterne lenker
---------------

* Om kraftverket og demningen (spansk)[*død lenke*]
* Data om kraftverk og demning (spansk)

  


| * v
* d
* r
Demninger i Limay |
| --- |
| Alicura **·** Piedra del Águila **·** Pichi Picún Leufú **·** El Chocón **·** Arroyito | Argentinas flagg |
Kart som viser Bent's Fort gode plassering rett utenfor grensen for det område som Texas og Mexico tvistet om og ved den viktigste handelsleden til Mexico.Bent's Fort (rekonstruksjon) Det indre av Bent's Fort (rekonstruksjon)
**Bent's Fort** var et handelsfaktori som ble grunnlagt i 1833 av brødrene Charles og William Bent sammen med Ceran St. Vrain i det som nå er Otero County i Colorado. Hensikten var å bedrive handel med cheyenner og arapahoer.

Handelsstasjon
--------------

Fortet som lå ved Santa Fe Trail og Arkansas River ble brukt i perioden 1833-49. Deretter ble handelsstasjonen flyttet til et sted lengre mot øst. William Bent ødela fortet etter å først forgjeves ha forsøkt å selge det til USAs armé. I de år fortet var i bruk som handelsstasjon var det den eneste faste anglo-amerikanske bosetningen av noen betydning mellom Missouri og de meksikanske bosetningene i New Mexico.[]

Fredsmegling
------------

Ved fortet ble det ved William Bents megling i 1840 inngått en permanent fred som avsluttet en tiårig periode av intensiv krigføring mellom cheyenner og arapahoer på den ene siden og comancher og kiowaer på den andre.[]

Historisk minnesmerke
---------------------

Området ble erklært som et nasjonalt historisk minnesmerke i 1960 og underlagt National Park Service. Fortet ble rekonstruert i 1976 ut fra originaltegninger og arkeologiske funn.

Litteratur
----------

* David Lavender, *Bent's Fort* (University of Nebraska Press 1972).
* Mildred P. Mayhall, *The Kiowas* (University of Oklahoma Press 1962).
* David Dary: *The Santa Fe Trail – Its History, Legends, and Lore.* Alfred A. Knopf, New York 2001, ISBN 0-375-40361-2.
* William Y. Chalfant: *Dangerous passage – the Santa Fe Trail and the Mexican War.* Univ. of Oklahoma Press, Norman, Oklahoma 1994, ISBN 0-8061-2613-2.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Håkon Bjørn Ellingsen** (født 29. november 1927 i Kristiansand) er en norsk offiser. Han var kontreadmiral og ble 1. juli 1983 kommandant på Akershus festning som den første fra Marinen til denne stillingen.

Biografi
--------

Etter Sjøkrigsskolen tok Ellingsen flere spesialkurser. Han hadde studieopphold i USA og England, Sjøforsvarets stabsskole, Forsvarets høgskole og NATO Defence College i Roma. Mye av hans tjeneste har vært på undervannsbåter som nestkommanderende og skipssjef. Geografisk har han vært stasjonert langs hele kysten fra Stavanger i syd til Ramsund i nord. Han har vært sjef for undervannsbåtinspeksjonen, stabssjef ved Forsvarskommando Nord-Norge og kommandant for Sjøstridskreftene i Sør-Norge.

Ellingen ledet operasjonen mot fremmede ubåter i Skåneviksfjorden. Som kommandant på Akershus festning var han ansvarlig for den militære vakttjeneste ved Det kongelige slott, Bygdøy kongsgård og Skaugum og for alle parader i osloområdet ved statsbesøk. Også ansvaret for paradene ved Stortingets høytidelige åpning og oppløsning hører inn under kommandanten på Akershus festning.

Kilder
------

* *Hvem Hva Hvor* 1984 side 82

Eksterne lenker
---------------

* MITT EGET ROM: Kommandanten på Akershus Artikkel av Rie Bistrup i Aftenposten 31. oktober 1987 side 42
**Frederik Veuchelen** (født 4. september 1978 i Korbeek-Lo) er en belgisk landeveissyklist. Han sykler for Wanty-Groupe Gobert.

Meritter
--------

2003
Mémorial Philippe Van Coningsloo
2. og 4. etappe, Triptyque Ardennaise
2. etappe, Arden Challenge
4. etappe, Ronde van Vlaams-Brabant
2005
6.-plass sammenlagt, Tour of Britain
7.-plass sammenlagt, Rheinland-Pfalz Rundfahrt
2006
Dwars door Vlaanderen
4.-plass, Halle–Ingooigem
2007
3.-plass, Grote Prijs Gerrie Knetemann
10.-plass, Grand Prix de Fourmies
2008
2.-plass, Grand Prix d'Ouverture La Marseillaise
6.-plass sammenlagt, Étoile de Bessèges
8.-plass sammenlagt, Tour of Britain
10.-plass sammenlagt, Circuit de Lorraine
10.-plass, Sparkassen Giro Bochum
2009
6.-plass, Druivenkoers Overijse
2010
8.-plass, Druivenkoers Overijse
2011
8.-plass, Halle–Ingooigem
2012
 Klatrekonkurransen, Paris-Nice
6.-plass sammenlagt, Étoile de Bessèges

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederik Veuchelen – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Frederik Veuchelen – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Frederik Veuchelen – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Frederik Veuchelen – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Frederik Veuchelen – CycleBase Rediger på Wikidata
**Riten av Perfeksjon** var et ritual innen frimureriet og forgjengeren til den gamle og anerkjente skotske ritus i 33º.[*klargjør*]

Den utviklet seg i Frankrike omkring 1754 da et kapittel av Claremont ble grunnlagt i Paris med 7 grader. I 1758 ble Riten utvidet til de 25 gradene kjent som Riten av Perfeksjon.

Den 27. august 1761 ble Stephen Morin tildelt en fullmakt i Paris til å innføre riten i «den Nye Verden» (Amerika). Han etablerte riten i Kingston (Jamaica) på Jamaica i 1762 eller 1763. I 1770 opprettet han et «Stor-Kapittel» for riten i Kingston, Saint-Domingue (dagens Jamaica). Morin døde i 1771 og ble gravlagt i Kingston.

I USA ble losjer opprettet i Louisiana i 1763, i New Orleans den 12. april 1764 (Loge de Parfaits d' Écosse), i Albany (New York) den 26. desember 1767 (4°-14°), i Philadelphia, Pennsylvania i 1782, og i Charleston, Sør-Carolina i 1783.

Den viktigste assistenten til Morin var en franskmann av nederlandsk opprinnelse ved navn Henry Andrew Francken. Morin utnevnte han til *Deputy Grand Inspector General*. Francken utarbeidet et manuskript i 1771 som beskriver ritualene i 15°-25°. To lignende manuskripter fra 1783 og 1786 beskriver ritualene i alle høygradene.

| Grad | Tittel |
| --- | --- |
| 4° | Hemmelig Mester |
| 5° | Perfekt Mester |
| 6° | Intim Sekretær. av nysgjerrighet |
| 7° | Utfordrer og Dommer |
| 8° | Planleggeren av Bygningen |
| 9° | Mesterens Utvalgt av 9 |
| 10° | Lysende Utvalgt av 15 |
| 11° | Riddernes Edle Utvalgte |
| 12° | Stormesterens Arkitekt |
| 13° | Riddere av den Kongelige Bue |
| 14° | Ytterste Perfeksjon av Symbolsk Frimureri |
| 15° | Ridder av Østen |
| 16° | Prins av Jerusalem |
| 17° | Ridder av Øst og Vest |
| 18° | Riddere av den Hvite Ørnen eller Pelikanen |
| 19° | Skotsk Mester, ved navn Stor-Pave |
| 20° | Suveren Prins av Frimureriet eller Mester ad vitam |
| 21° | Preussisk Ridder eller Noakitt |
| 22° | Ridder av den Kongelige Øks |
| 23° | Ridder av Solen, Prinsenes Adept, Nøkkelen til Frimureriet |
| 24° | Ridder av Quadosh, Nec pluss Ultra av Frimureriet |
| 25° | Den Kongelige Hemmelighet |

Se også
-------

* Høygradssystemer i frimureriet
* Frimureri
***Pycnocephalus*** er en slekt av små glansbiller med kølleformede antenner. De kan enten plasseres i familien Nitidulidae eller som en familie for sge selv, Cybocephalidae.

Utseende
--------

Små (1-3 millimeter), bredt ovale og hvelvede, blanke glansbiller. **Hodet** er lite, kort og bredt, nesten helt skjult av brystskjoldet. Antennene er nokså korte, 10- eller 11-leddete, med en tydelig, tre-leddet kølle ytterst. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske stort, omtrent så bredt som dekkvingene, jevnt tilsmalnet fremover. **Dekkvingene** er mer eller mindre parallellsidige, og dekker vanligvis hele bakkroppen (av og til kan det aller bakerste leddet stikke ut). De har vanligvis ikke tydelige punktrekker. **Beina** er korte og kraftige, alle føttene fire-leddete. 

**Larvene** er lange og tynne, sylindriske, litt krumme og gjerne hvite.

Levevis
-------

Gruppen er rovdyr som spiser skjoldlus. De kan rulle seg sammen til en ball.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Mellom- og Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien glansbiller, Nitidulidae
					- Underfamilien **skjoldlusbiller**, Cybocephalinae Jacquelin du Val, 1858
						* Slekten ***Pycnocephalus*** Sharp, 1891
							+ *Pycnocephalus deyrollei* (Reitter, 1875)
							+ *Pycnocephalus metallicus* Sharp, 1891

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pycnocephalus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pycnocephalus* hos ITIS Rediger på Wikidata
Tromsø hadde bypost 1881-89
**Bypost** og **lokalpost** er lokal postombæring utført av private firma i konkurranse med det statlige postvesenet, eller i forkant av at det fantes en tilfredsstillende offentlig postombæring. 

Fra Postvesenet ble opprettet i 1647 var brevformidling et statlig monopol. Eneretten omfattet imidlertid ikke lokal postformidling i byene. Med etter hvert økende postmengder åpnet dette for privat bypost i mange byer. Postloven av 1888 utvidet Postvesenets enerett til brevformidling (lukkede forsendelser) i hele landet, dvs også lokalt i byene. Noen av bypostene fikk likevel fortsette. Den siste – Trondhjems Bypost – ble avviklet først i 1913 da eieren døde.

Slike bypostfirma har hatt beskjeden betydning samferdselshistorisk, men flere har utgitt egne frimerker, og disse frimerkene er et eget samlerområde for filatelister.

I Norge har det eksistert bypost i flere byer:

* Arendal 1885-1893
* Bergen 1865-1878
* Drammen 1869-1888
* Grimstad 1887-1887
* Hammerfest 1888-1888
* Holmestrand 1888-1888
* Horten 1882-1888  4 øres frimerke fra Namsos. Som vi ser var også bypostmerkene opptatt av lokale motiv
* Kragerø 1886-1886
* Christianssund A 1878-1879
* Christianssund B 1887-1889
* Levanger  1888-1888
* Mandal 1886-1888
* Namsos 1888-1889
* Steinkjær 1888-1888
* Tromsø 1881-1889
* Throndhjems 1865-1913
* Tønsberg 1884-1890
* Vadsø 1893-1895
* Vardø 1893-1895
* Ålesund 1880-1891

Lokalpost i nyere tid
---------------------

Posten AS har enerett til befordring av lukkede brevsendinger under 50 gram i Norge («enerettsområdet»). Det er i nyere tid imidlertid gitt enkelte begrensede konsesjoner til andre aktører. LokalPosten på Kongsberg ble i 2002 gitt dispensasjon for ombæring av brev innen enerettsområdet lokalt på Kongsberg. Konsesjonen er begrenset til maksimalt 300 sendinger per måned fra Kongsberg kommune til bystyrerepresentanter mv. Lokalposten har også utgitt frimerker. Departementenes sikkerhets- og serviceorganisasjon er også siden 2001 gitt konsesjon til å formidle et begrenset antall brevsendinger som i utgangspunktet faller inn under Postens enerettsområde.

Også i andre land er det i nyere tid etablert privat lokalpost i takt med liberalisering av postmarkedet. Særlig har det i Sverige blitt etablert en rekke mindre lokalposter etter at det svenske postmarkedet ble liberalisert 1. januar 1993.

Referanser
----------

1. ↑  Sanness, Stian (1944). *Norges bypostmerker*. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Local posts – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Privat samlerside
«**Lex Mowinckel**» var det folkelige navnet på en grunnlovsendring vedtatt 15. mai 1919. Da ble Grunnlovens §12 endret slik at personer som ikke var medlem av Statskirken også kunne sitte i regjering, selv om det fortsatt var et krav at «af Statsraadets Medlemmer skulle over det halve Antal bekjende sig til Statens offentlige Religion».

Navnet kom fra Johan Ludwig Mowinckel. Mowinckel var på slutten av 1910-årene blitt en naturlig kandidat til å bli med i en Venstre-regjering, men dette var ikke mulig da han hadde meldt seg ut av statskirken i sin ungdom. Mowinckel stod hardt på at han ikke ville melde seg inn for å omgå regelen, og som et resultat ble heller Grunnloven endret.

Mowinckel var falt ut av Stortinget i 1918 da konservative krefter i valgkretsen hans Bergen likte svært dårlig at han hadde foreslått å døpe byen om til «Bjørgvin». Dermed var ikke Mowinckel med på å vedta loven, men på tross at han ikke var direkte involvert fikk loven likevel navnet «Lex Mowinckel». Mowinckel ble for første gang med i regjeringen i 1921 da han ble statsråd i Handelsdepartementet i Regjeringen Blehr.

Referanser
----------

1. 1 2  Borgen, Per Otto (1999). *Norges statsministre*. Oslo : Aschehoug. Side 205 ISBN 8203223893
**Glover Island** er ei øy ved sørkysten av Grenada i Karibia. I 1920-årene var øya base for hvalfangst drevet av det norske hvalfangstselskapet Grenada.

Øya kalles også Ramier Island, fra fransk Île des Ramiers, etter antillduen som forekommer på øya. Den dekker ca. 4 hektar.

Hvalfangst
----------

Hvalfangsten i Vest-India hadde foregått fra åpne robåter. De første forsøkene på kommersiell hvalfangst kom på 1920-tallet. Banksjef C.V.C. Horne i Commercial Bank kjøpte Glover Island og brukte øya som base for fangst fra småbåter. Horne ville utvide driften og få i gang moderne fangst. Norsk hvalfangstnæring ble kontaktet.

Vinteren 1923–24 reiste Otto Sverdrup til Vest-India for å undersøke hvalbestanden. Den 26. juli 1924 deltok Sverdrup i stiftelsen av hvalfangstselskapet Grenada. Disponent var Halfdan Bugge i Oslo-firmaet Winge & Co. I oktober 1924 begynte byggingen av en hvalfangststasjon med hvalkokeri på Glover Island, i tide til fangstsesongen som startet i januar 1925. I 1925 drev to norske dampbåter fangst, året etter tre. På land arbeidet det 70 personer, inkludert ti nordmenn og seks fra USA.

Det ble tatt knølhval. Myndighetene krevde at hele dyret ble utnyttet. I tillegg til hvalolje for eksport, ble kjøtt solgt på Grenada og av restene av skrottene ble det framstilt gjødsel. Stasjonen var i drift i to sesonger, som varte fra januar til april. I 1925 ble det tatt 105 dyr, i 1926 72.

Sviktende hvalbestand og overgang til flytende hvalkokerier medførte at det ble slutt på hvalfangsten fra Glover Island. Det økonomiske resultatet av virksomheten det norske selskapet drev var dårlig. Refinansiering lykkes ikke og hvalfangerselskapet Grenada ble avviklet med tap for aksjonærene. Anlegget på Glover Island ble demontert i 1929. Deler av det ble flyttet til Blomvåg i Hordaland. Gjenstander fra hvalfangstvirksomheten er bevart ved Grenada National Museum.

Referanser
----------

1. 1 2  Martin, John Angus: «Glover Island», i *A–Z of Grenada Heritage*, Oxford: Macmillan Caribbean, 2007, s. 93.
2. 1 2  Romero, Aldemaro og K Hayford: «Past and present utilisation of marine mammals in Grenada, West Indies», *Journal of Cetacean Research and Management*, bd. 2, nr. 3, 2000, s. 224.
3. 1 2 3  Tønnessen, Joh. N.: *Den moderne hvalfangsts historie*, bind 3, Oslo, 1969, s 233–234.
4. 1 2 3 4  Romero, Aldemaro og Joel Creswell: «In the Land of the Mermaid: How Culture, not Ecology, Influenced Marine Mammal Exploitation in the Southeastern Caribbean», i Aldemaro Romero og Sarah E. West (red.): *Environmental issues in Latin America and the Caribbean*, Dordrecht: Springer, 2005, s. 15–16.
5. ↑  Bakka, Dag: *Hvalfangsten. Eventyret tar slutt*, Larvik: Krohn Johansen, 1992, s. 133. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Byremo** er et tettsted i nordre del av i Lyngdal kommune i Agder. Tettstedet var det største i den tidligere kommunen Grindheim, som senere ble en del av Audnedal, som ble slått sammen med Lyngdal i 2020. Like nord for Byremo starter Audna-elva. Like nord for Byremo ligger Grindheim kyrkje.

I Byremo er det barnehage, barneskole, ungdomsskole og videregående skole. Det er også matbutikk med post i butikk, bank, idrettshall, treningssenter, tannlegekontor, bensinstasjon, bilverksted, blomsterutsalg, bo- og aldershjem, bedehus, frisørsalong, ungdomshus osv.

Det har i mange år vært et rikt kulturliv på Byremo, med stort utvalg til både barn og voksne. Det finnes blant annet et musikkverksted der alle som ønsker kan få lov til å bli medlem.

I 2018 ble opprettet et nytt lensmannskontor på Byremo.

Fylkesvei 460 går gjennom tettstedet.

Det er en populær badestrand ved Byremo i nordenden av Øvre Øydnavatnet med nytt sanitæranlegg (2009).

Referanser
----------

1. 1 2  «Tettsteders befolkning og areal». Statistisk sentralbyrå.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Pycnosiphorus philippi*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). Den lever i Sør-Amerika.

Utseende
--------

En nokså liten (12–17 millimeter), avlang, svart eller brunsvart hjortebille. Oversiden har en sidekant kledt med oransje skjell på pronotum og dekkvingene. Hannens kjever er nokså store og sigdformede, med en firkantet, innoverrettet tann nær roten. Hodet er omtrent dobbelt så bredt som langt, kraftig punktert, pannen med en stor, U-formet grop foran og en kort, opphøyd kjøl ("øyenbryn") over hvert fasettøye. Pronotum er litt avrundet firkantet og har en stor, oval grop i midten, denne er tilspisset foran. Beina er svarte, leggene på forbeina med 6-7 tenner.

Levevis
-------

Artene lever i tempererte skoger, oftest høytliggende.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Chile og tilgrensende områder av Argentina.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Sclerostomini*
						* Slekten *Pycnosiphorus* Solier, 1851
							+ *Pycnosiphorus philippi* (Westwood, 1864)

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pycnosiphorus philippi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Pycnosiphorus philippi* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Pycnosiphorus philippi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Generic Guide to New World Scarabid Beetles – *Pycnosiphorus*
* Bildegalleri
Borgen sett fra vest med broen over til Russland
Borgen sett fra øst
Borgen sett fra sørøst med Ivangorod festning på andre siden av Narvaelven
Borgen sett fra sørvest med deler av parken rundt
Borgen med Hermannstårnet
**Hermannsfeste**, også kalt **Hermannsburg**, **Herman borg**, **Narva borg** og **Narva festning**) (estisk: Hermanni linnus) er en borg i Narva i det østlige Estland.

Dansketiden
-----------

Det ble grunnlagt i 1256 av danskene som på denne tiden hadde erobret det nordlige Estland, og de bygget først en grensebefestning av tre der hvor den gamle veien krysset Narvaelven. Under beskyttelse av dette støttepunktet vokste byen Narva fram. Borgen er første gang nevnt i kilder fra 1277. Narva er nevnt i den danske boken, Kong Valdemars jordebok, i 1241. Narva fikk i 1345 Lübeck byrettigheter fra danskekongen Valdemar Atterdag.

En rekke konflikter med russerne førte til at danskene påbegynte bygging av en fortifikasjon av stein på begynnelsen av 1300-tallet. Dette var en 40 meter langt kastell-lignende bygning med tårn, en forløper det til det senere Hermannstårnet, i det nordvestlige hjørnet. Det ble også etablert en liten borggård på den nordlige siden, mens det på midten av samme århundre ble bygget en større borggård på vestsiden, hvor byens befolkning kunne søke beskyttelse i krig, da selve byen under det danske styret ikke var beskyttet av en bymur.

Under Sverdbroderordenen
------------------------

Sverdbroderordenen innen Den tyske orden kjøpte borgen sammen med andre store deler av det nordlige Estland 29. august 1346 og for det meste av borgens historie var borgen i denne ridderordenens eie. Dette var det østligste av Den tyske ordens borger. Sverdbroderordenen bygget om anlegget slik at det skulle bedre møte deres behov, herunder ferdigstillelsen av Hermannstårnet.

Sverdbroderordenens utvidelser kom også på bakgrunn av at Ivan III av Russland etablerte i 1492 Ivangorod festning på andre siden av Narvaelven.

Senere
------

Borgen var i årene 1558 til 1704 under svensk kontroll, og ble deretter erobret av russiske styrker under tsar Peter den store under den store nordiske krig.

Nyere tid
---------

Under andre verdenskrig ble borgen sammen med hele Narva ganske ødelagt. Dagens restaurerte borg huser Narva museum .

Referanser
----------

1. ↑  Kivimäe, Jüri (2004): «Medieval Narva: Featuring a Small Town between East and West», i Brüggemann, Karsten: *Narva and the Baltic Sea Region*, Narva: Narva College på Universitetet i Tartu ISBN 9985404173
2. 1 2 3  Fra museets nettsider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Narva Castle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Fortifikasjonene i Narva og Narva borg