|  |
| --- |
|  |
| Norges politiske system |
| * Stortinget
* Stortingsvalg 1945–
* Stortingspresident
* Stortingsrepresentant
	+ 2021–2025

---

* Statsministeren
* Statsrådet
* Kongen
	+ Harald V
	+ Liste over monarker
* Regjeringen
	+ Støre
	+ Liste over regjeringer

---

* Kommuner
* Fylkeskommuner

---

* Politiske partier
* Grunnlov
 |

**Kjell Magne Bondeviks første regjering**, også kalt «sentrumsregjeringen», ble utnevnt av Kongen i statsråd den 17. oktober 1997. Den var en mindretallsregjering og en koalisjonsregjering utgått fra Kristelig Folkeparti (KrF), Senterpartiet (Sp) og Venstre (V). Etter Stortingsvalget 1997 fikk disse partiene 42 representanter på Stortinget, fordelt på 25 til Kristelig Folkeparti, 11 til Senterpartiet og 6 til Venstre. Den var avhengig av støtte fra Høyres 23 representanter og Fremskrittspartiets 25 representanter for å få det nødvendige flertall på 83 representanter.

Kristelig Folkeparti fikk i utgangspunktet 9 statsråder – deriblant statsministeren og utenriksministeren, mens Senterpartiet fikk 6 statsråder og Venstre 4

Kjell Magne Bondevik ble den andre statsministeren fra Kristelig Folkeparti etter Lars Korvald som var statsminister i 1972–1973.

Bakgrunn
--------

Etter at Gro Harlem Brundtland (Ap) valgte å avslutte sin karriere som politiker 25. oktober 1996 ble Thorbjørn Jagland (Ap) hennes etterfølger som statsminister, ett år før stortingsvalget i 1997. Under valgkampen ga Jagland velgerne et ultimatum som gikk ut på at han og Arbeiderpartiet ville gi fra seg regjeringsposisjonen dersom partiet ikke oppnådde minimum 36,9 prosents oppslutning, som var den oppslutning partiet hadde fått ved valget i 1993. Arbeiderpartiet gjorde et relativt godt valg med 35 % av stemmene og ble største parti, men likevel valgte Jagland å gå av som statsminister.

Arbeiderparti-regjeringens avgang førte til at Norge fikk en sentrumsregjering bestående av Kristelig Folkeparti, Senterpartiet og Venstre med KrFs Kjell Magne Bondevik som statsminister. KrF hadde under Bondevik og Valgerd Svarstad Hauglands ledelse gjort et godt valg og fikk 25 mandater. Før valget hadde KrF lansert det såkalte sentrumsalternativet sammen med Senterpartiet og Venstre. Senterpartiet hadde stor tilbakegang etter det uvanlig gode valget i 1993, men da Venstre kom over sperregrensen fikk de tre partiene tilsammen 26,1 prosent og 42 mandater. Dette var langt mindre enn Arbeiderpartiets 65 mandater, men var likevel nok til at Bondevik fikk dannet en sentrumsregjering selv med et svakt parlamentarisk grunnlag.

Statsråder
----------

|  | Navn | Parti | Fra | Til |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Statsminister   | Kjell Magne Bondevik   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Utenriksminister   | Knut Vollebæk   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Statsråd i | Navn | Parti | Fra | Til |
| Utenriksdepartementet (bistandssaker)   | Hilde Frafjord Johnson   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Finans- og tolldepartementet   | Gudmund Restad   | Sp   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Forsvarsdepartementet   | Eldbjørg Løwer   | V   | 15. mars 1999   | 17. mars 2000   |
|    | Dag Jostein Fjærvoll   | KrF   | 17. oktober 1997   | 15. mars 1999   |
| Fiskeridepartementet   | Lars Peder Brekk   | Sp   | 21. januar 2000   | 17. mars 2000   |
|    | Peter Angelsen   | Sp   | 17. oktober 1997   | 21. januar 2000   |
| Sosial- og helsedepartementet (sosialsaker)   | Magnhild Meltveit Kleppa   | Sp   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Sosial- og helsedepartementet (helsesaker)   | Dagfinn Høybråten   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Samferdselsdepartementet   | Dag Jostein Fjærvoll   | KrF   | 15. mars 1999   | 17. mars 2000   |
|    | Odd Einar Dørum   | V   | 17. oktober 1997   | 15. mars 1999   |
| Planleggings- og samordningsdepartementet   | Eldbjørg Løwer   | V   | 17. oktober 1997   | 31. desember 1997   |
| Kommunal- og regionaldepartementet   | Odd Roger Enoksen   | Sp   | 16. mars 1999   | 17. mars 2000   |
|    | Ragnhild Queseth Haarstad   | Sp   | 1. januar 1998   | 16. mars 1999   |
| Nærings- og handelsdepartementet   | Lars Sponheim   | V   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Olje- og energidepartementet   | Marit Arnstad   | Sp   | 28. august 1998   | 17. mars 2000   |
|    | Anne Enger Lahnstein   | Sp   | 26. mars 1998   | 28. august 1998   |
|    | Marit Arnstad   | Sp   | 17. oktober 1997   | 26. mars 1998   |
| Justis- og politidepartementet   | Odd Einar Dørum   | V   | 15. mars 1999   | 17. mars 2000   |
|    | Aud Inger Aure   | KrF   | 17. oktober 1997   | 15. mars 1999   |
| Arbeids- og administrasjonsdepartementet   | Laila Dåvøy   | KrF   | 15. mars 1999   | 17. mars 2000   |
|    | Eldbjørg Løwer   | V   | 1. januar 1998   | 15. mars 1999   |
| Kommunal- og arbeidsdepartementet   | Ragnhild Queseth Haarstad   | Sp   | 17. oktober 1997   | 31. desember 1997   |
| Barne- og familiedepartementet   | Valgerd Svarstad Haugland   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Landbruksdepartementet   | Kåre Gjønnes   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Miljøverndepartementet   | Guro Fjellanger   | V   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Kirke-, utdannings- og forskningsdepartementet   | Jon Lilletun   | KrF   | 17. oktober 1997   | 17. mars 2000   |
| Kulturdepartementet   | Åslaug Haga   | Sp   | 8. oktober 1999   | 17. mars 2000   |
|    | Anne Enger Lahnstein   | Sp   | 17. oktober 1997   | 8. oktober 1999   |

Regjeringens arbeid
-------------------

Grunnlaget for regjeringens arbeid var den såkalte Voksenåsen-erklæringen, som ble forhandlet frem på Voksenåsen i Oslo.

Blant sakene som regjeringen igangsatte eller innførte i sin periode, var:

* Kontantstøtte, som ble innført i 1998 etter et forlik mellom regjeringen og Høyre og Frp.
* Verdikommisjonen
* Undertegning av en assosieringsavtale med EU som innebærer norsk deltakelse i Schengen-samarbeidet
* Undertegning av Kyoto-avtalen
* Endringer i åpningstidsloven som åpnet for de såkalte "Brustad-buene"
* En stortingsmelding om offentlighet i forvaltningen (St. meld. nr. 32 (1997-98)) og en utredning om ny offentlighetslov
* Ny opplæringslov, vedtatt i vårsesjonen 1998

I tillegg måtte regjeringen håndtere krigen i Kosovo, som skjedde parallelt med at Norge hadde formannskapet i Organisasjonen for sikkerhet og samarbeid i Europa (OSSE). Også byggingen av Gardermobanen, særlig problemene rundt byggingen av Romeriksporten, skjedde i Bondeviks regjeringstid.

Regjeringen gjorde et poeng av at den kunne samarbeide i begge retninger for å få flertall for sin politikk. I 1997 og 1998 forhandlet regjeringen frem budsjettenigheter med Høyre og Frp, mens i 1999 ble det budsjettforlik med Arbeiderpartiet. Det siste ble mulig etter at Ap valgte å ikke stille ultimatum om kontantstøtte i forhandlingene. Budsjettforhandlingene høsten 1998 ble svært vanskelige, og det var lenge høyst uklart om regjeringen kunne finne flertall i Stortinget og overleve. I siste time stemte Høyre og Frp for et endret forslag fra sentrumspartiene, som sikret både regjeringen og budsjettet.

31. august 1998, etter et vanskelig periode med press mot kronen og indre uenighet i regjeringen, ble Bondevik sykemeldt. I en pressemelding skrev Statsministerens kontor at sykemeldingen skyldtes en depressiv reaksjon som følge av overbelastning. Til tross for enkelte kritiske reaksjoner, som da Carl I. Hagen spurte om Bondevik var skikket til å lede landet i en krisesituasjon, fikk Bondevik stor støtte for å vært åpen om sine psykiske problemer. Anne Enger Lahnstein var fungerende statsminister frem til Bondeviks sykemelding opphørte 24. september.

Regjeringens avgang
-------------------

Regjeringen hadde i hele sin periode vansker med å finne et støttende flertall i Stortinget, og våren 2000 ble det spekulert i om den kunne komme til å gå av på flere saker. Stortingsflertallet påla for eksempel regjeringen 7. mars 2000 å inngå avtale med en bestemt aktør om byggingen av IT Fornebu, mot regjeringens vilje.

Mot slutten av 1990-tallet hadde Norge et kraftunderskudd, og importerte blant annet kullkraft fra Danmark. I 1994 søkte konsortiet Naturkraft om konsesjon til å bygge to gasskraftverk på Kårstø og Kollsnes. Søknaden ble innvilget, og i juni 1997 stadfestet Olje- og energidepartementet vedtaket. Bondevik-regjeringen var i motsetning til Jagland-regjeringen prinsipielle motstandere av gasskraft i Norge.

Daværende Statens forurensingstilsyn ga Naturkraft i januar 1999 tillatelse til drift og utslipp, under forutsetning av at de forventede CO2-utslippene ble kuttet med 90 prosent. Tillatelsen gjorde det ifølge Naturkraft umulig å drive kraftverkene uten å bryte loven.

Saken ble satt på spissen da Stortinget behandlet regjeringens energimelding i februar 2000. Arbeiderpartiet, Fremskrittspartiet og Høyre ville instruere regjeringen om å behandle saken på nytt, og gjøre utslippskravene mindre strenge. Statsminister Kjell Magne Bondevik fremmet et symbolsk forslag i Stortinget 9. mars 2000 om at forurensningsloven ikke måtte svekkes som miljøpolitisk virkemiddel, og stilte samtidig kabinettsspørsmål. Arbeiderpartiet og Høyre stemte mot forslaget, som falt med 71 stemmer mot 81. Bondevik varslet deretter at han ville levere regjeringens avskjedssøknad dagen etter.

Referanser
----------

1. ↑  «Jaglands 36,9 åpnet veien for sentrumsregjering». TV 2. 11. juli 2009. Besøkt 25. august 2013.
2. ↑  Statsråd mens Marit Arnstad hadde svangerskapspermisjon
3. ↑  I Stortinget stemte KrF sammen med Ap for regjeringens forslag til regulering (basert på areal, med en maksgrense på 100 kvadratmeter). Senterpartiet hadde et eget forslag basert på antall varer som kunne selges, mens Venstre stemte mot forslaget. Ap og KrF hadde flertall alene, og deres alternativ ble dermed vedtatt.
4. ↑  AABØ, KIRSTEN KARLSEN OG STEIN (19. november 1998). «Bondevik går ikke frivillig». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 23. november 2020.
5. ↑  «Bondevik sykemeldt». *www.vg.no*. Besøkt 23. november 2020.
6. ↑  ORSKAUG, OLIVER (12. september 1998). «Bondevik fortsatt sykemeldt». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 23. november 2020.

| * v
* d
* r
Norges regjeringer 1945– |
| --- |
| 
* Gerhardsen I (1945)
* Gerhardsen II (1945–1951)
* Torp (1951–1955)
* Gerhardsen III (1955–1963)
* Lyng (1963)
* Gerhardsen IV (1963–1965)
* Borten (1965–1971)
* Bratteli I (1971–1972)
* Korvald (1972–1973)
* Bratteli II (1973–1976)
* Nordli (1976–1981)
* Brundtland I (1981)
* Willoch (1981–1986)
* Brundtland II (1986–1989)
* Syse (1989–1990)
* Brundtland III (1990–1996)
* Jagland (1996–1997)
* Bondevik I (1997–2000)
* Stoltenberg I (2000–2001)
* Bondevik II (2001–2005)
* Stoltenberg II (2005–2013)
* Solberg (2013–2021)
* Støre (2021–)

 |