recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Jeg er loven*** (originaltittel: *The Big Heat*) er en amerikansk film-noir fra 1953 regissert av Fritz Lang. Hovedrollene spilles av Glenn Ford, Gloria Grahame og Lee Marvin. Filmen er basert på en *Saturday Evening Post*-føljetong, og en roman av William P. McGivern,

Handling
--------

Etterforsker Dave Bannion (spilt av Glenn Ford) blir satt til å etterforske et påstått selvmord til en annen politi-betjent, Tom Duncan – hvis kone, Bertha Duncan (spilt av Jeanette Nolan) sier at ektemannen hennes den siste tiden slet med dårlig helse. Elskerinnen til den avdøde politimannen, Lucy Chapman, motsier fru Duncan og forteller Bannion at Tom Duncan ikke hadde dårlig helse i det hele tatt. Bannion besøker Duncans enke son erger seg over at han ber om opplysninger om parets luksuriøse hjem. Hans sjef, etterforsker Ted Wilks, blir utsatt for press fra sjefene deres om å lukke saken. Lucy Chapman blir kort tid senere funnet kvalt til døde.

Bannion ønsker å etterforske Chapman-saken videre, men mottar truende telefon-samtaler. Han konfronterer Mike Lagana, en lokal mafia-sjef som driver den kriminelle underverden i byen. Bannion oppdager at folk er for redde til å stå opp mot det kriminelle syndikatet. Når Bannion ignorerer advarsler om ikke stille videre spørsmål, blir bilen hans ødelagt med sprengstoff – og hans kone Katie blir drept. Bannion anklager sine overordnede for korrupsjon, og trekker seg fra jobben sin. Han forsøker å gå etter korrupte politifolk og andre kriminelle på egen hånd. Men Lagana gir ordre om å kidnappe Bannions unge datter, Joyce, som bor hos hennes tante og onkel.

Rollebesetning
--------------

* Glenn Ford – Det. Sgt. Dave Bannion
* Gloria Grahame – Debby Marsh
* Lee Marvin – Vince Stone
* Jeanette Nolan – Bertha Duncan
* Alexander Scourby – Mike Lagana
* Jocelyn Brando – Katie Bannion
* Adam Williams – Larry Gordon, the car bomber
* Kathryn Eames – Marge, Bannion's sister-in-law
* Linda Bennett – Joyce Bannion, the Bannions' young daughter
* Chris Alcaide – George Rose

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Jeg er loven* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Jeg er loven* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Jeg er loven* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Jeg er loven* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg er loven* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Jeg er loven* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Jeg er loven* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Jeg er loven* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg er loven* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Jeg er loven* på American Film Institute Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Normalside** (forkortet *ns*) er en uformell standard for antall tegn på en normert side. Betegnelsen anvendes blant annet på danske utdanningsinstitusjoner. På universitetene og andre utdanningssteder brukes normalsider til å bestemme omfanget på pensum og oppgaver, også ved større oppgaver på videregående.

Det er ulike størrelser på en normalside, men typisk menes det 2000 eller 2400 anslag for oppgaver på dansk eller alminnelig litteratur. Ifølge SRP-boken er det 2400 anslag inkl. mellomrom for en normalside på nivå med videregående. Valget av nettopp 2400 anslag, eller mer korrekt typeenheter (eller nå Unicode code points), er en standard som oppstod med mekaniske skrivemaskiner. Oppgaver og manuskript ble tidligere levert på A4-papir og med 40 linjer per side (dvs.linjeavstand 1,5) og 60 anslag per linje. Dette ga sider som var godt lesbare, dvs. hverken for tettskrevne eller med for smal margin til sensorenes håndskrevne kommentarer. Standarden var uformell, men ble etter hvert formalisert i enkelte land.

På danske universitet regnes en normalside som 2200 anslag *uten mellomrom*, eller 2400 anslag *med mellomrom*. På både danske folkeskoler og videregående benyttes normalsider når pensum skal sammenstilles. Ifølge folkeskoleloven i Danmark defineres en normalside som 1300 bokstaver for prosa, uansett teksttype, og 30 verselinjer for poesi.

En normalside kan også defineres utfra antall ord. En variant gir at «en side er 250 ord på internasjonale kurs». Aalborg universitet bruker en omregningsfaktor på 360 ord. En normalside poesi er likevel satt til 30 verselinjer.

Illustrasjoner tas ofte med i utregning av antall tegn på en normalside, og en illustrasjon kan etter vurdering av innhold og kompleksitet f.eks. settes til 750 anslag av en normalside på 2400 anslag.

Referanser
----------

1. 1 2  340851@au.dk. «Omfang». *studypedia.au.dk* **(dansk)**. Besøkt 11. juli 2019.
2. ↑  Linda Charlotte Hallengreen; Peter Tværmose Nielsen (Februar 2017). «Tekniske retningslinjer for opgaveskrivning» (PDF). Profesjonsskolen Absalon. Arkivert fra originalen (PDF) 11. juli 2019. Besøkt 11. juli 2019.
3. ↑  «Omfanget af projektrapporten». *www.kdm.aau.dk*. Besøkt 11. juli 2019.
4. ↑  «Tekstopgivelser og undervisningsbeskrivelser». *www.uvm.dk* **(dansk)**. Arkivert fra originalen 11. juli 2019. Besøkt 11. juli 2019.
5. ↑  «Leksikon - Gyldendals åbne encyklopædi | Gyldendal - Den Store Danske». *denstoredanske.dk*. Besøkt 11. juli 2019.
6. ↑  «Normalside - definition». *Vidensbase Nordjylland*. Aalborg Universitet. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 13. mars 2017. «En normalside er 2400 anslag inkl. mellemrum (ca. 360 ord).»
7. ↑  «EMU Ofte stillede spørgsmål». Arkivert fra originalen 19. april 2009. Besøkt 10. juli 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Aadne Ingar Pettersen** (født 31. mai 1967 i Molde) er en norsk undervannsrugbyspiller og -trener. Han startet å trene og spille for Molde i 1980 og har siden 1983 vært aktiv på seniorlandslaget.

Han var i perioden høsten 1991 til våren 1995 landslagstrener for damer i undervannsrugby. I denne perioden vant Norge alle sine mesterskap, 4 Nordiske mesterskap, europamesterskapet i 1993, samt verdensmesterskapet i 1995. []

Pettersen var i 2011 med og tok gull i verdensmesterskap. Dette var også historisk da dette gullet er det første for i Norge i sommeridrett for lag for herrer. (ref. Tom A. Schanke). I perioden fra høsten 1995 til høsten 1998 var Aadne utvalgsleder for undervannsrugby i regi av Norges Dykkeforbund.

Pettersen har vært med å vinne hele 17 kongepokaler sammen med Molde Undervannsklubb. Han er eldre bror av Bård Inge Pettersen.

Meritter
--------

### Resultater fra landslaget herrer

#### Verdensmesterskap

* VM i Sveits 1987 (5.-plass)
* VM i Danmark 1991 (2.-plass) – Sølv
* VM i Colombia 1995 (3.-plass) – Bronse
* VM i Finland 2011 (1.-plass) – Gull - Første laggull for herrer til Norge

#### Europamesterskap

* EM i Finland 1985 (5.-plass)
* EM i Norge 1989 (3.-plass) – Bronse
* EM i Tsjekkia 1993 (5.-plass)
* EM i Italia 2010 (2.-plass) – Sølv

#### Nordisk Mesterskap

Totalt 11 medaljer - 4 gull, 4 sølv og 3 bronse.

### Resultater på klubbnivå

* Norges Mesterskap: 32 medaljer totalt - 22 gull, 7 sølv, 3 bronse. 17 kongepokaler.
* Master Cup: 8 medaljer totalt - 7 gull, 1 sølv. (Beste klubblag i verden)
* Europa Cup: 5 gull.

Eksterne lenker
---------------

* *Ble verdensmestre i undervannsrugby*, Romsdals budstikke, 20. august 2011
* Kongepokalvinnere oversikt - Norges dykkeforbund
**Lars Erik Hyllvang** (født 30. august 1968, død 8. desember 2019 på Ullevål sykehus) var en norsk politiker (Sp) som var ordfører i Engerdal kommune fra 2011 til sin død i 2019. Han var innvalgt på Samlingslista, en fellesliste med Venstre. Før han ble ordfører hadde han fire år bak seg i kommunestyret.

Hyllvang var utdannet lærer. Han har arbeidet mye med voksenopplæring og opplæring av flyktninger og asylsøkere. Han har også jobbet åtte år med utviklings- og nødarbeid på Sri Lanka. Da han ble valgt til ordfører, var han enhetsleder for oppvekst i Engerdal kommune.

Hyllvang var i 2013 leder for Hedmark Nei til EU, og ble i november 2013 valgt inn i Nei til EUs arbeidsutvalg.

Referanser
----------

1. 1 2   Engerdal, Gerd Øverstad Galten, www.engerdal.kommune.no, utgitt 8. desember 2019, besøkt 8. desember 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Engerdal-ordfører (51) død». *ABV Nyheter*. 8. desember 2019. Besøkt 8. desember 2019.
3. ↑  Side 15. *Standpunkt* nr. 1 2014

Kilder
------

* Ordførerpresentasjon i *Kommunal Rapport*; besøkt 17. mai 2013.
* Presentasjon av Hyllvang[*død lenke*] på nettstedet til Samlingsista; besøkt 17. mai 2013.
Hovedinngangen til Muir Woods National Monument, 2006
Gamle redwood-trær
**Muir Woods National Monument** er et lite naturvernområde på Mount Tamalpais i det sørvestlige Marin County, California. Det er en del av Golden Gate National Recreation Area, og ligger 19 km nord for San Francisco. Den omfatter 224 hektar med kystsequoia («redwood», *Sequoia sempervirens*).

Geografi
--------

Skogen har urskogspreg. Fordi den ligger nær Stillehavet blir skogen regelmessig innhyllet i tåke, luftfuktigheten er høy, og planter vokser frodig. 

Temperaturen er kjølig året rundt med gjennomsnittlig temperatur om dagen mellom 4° til 21°C. Nedbøren er kraftig i løpet av vinteren, men sommeren er nesten helt tørre med unntak av tåken som absorberes av trærne. Årlig nedbør i parken varierer fra 1 000 mm i nedre delen av dalen til 1 200 mm høyere oppe i fjellsidene.

Historie
--------

Etterhvert som redwoodskogene ble utsatt for systematisk skogsdrift, var det bare lommer av urørt skog igjen. Politikeren William Kent og hans kone Elizabeth Thacher Kent kjøpte 240 hektar land fra Tamalpais Land and Water Company for 45 000 dollar i den hensikt å bevare redwood-skogen og fjellet ovenfor.

I 1907 bygde et vannverk i nærheten av Sausalito en dam i Redwood Creek. Da Kent oppdaget dette kom han med innsigelser og vannverket truet med ekspropriasjon og trakk ham til retten for å presse prosjektet igjennom. Kent trakk seg og overførte 119 hektar av redwood-skogen til den fødrale regjering og unngikk på den måte en lokal rettssak.

Den 9. januar 1908 erklærte president Theodore Roosevelt stedet som et National Monument og foreslo at det skulle kalles Kent 
Monument. Kent ba om at det skulle kalles opp etter naturforskeren John Muir, som sto bak etableringen av USAs nasjonalparksystem. 

Skilt til Muir Woods største parkeringsplass, 2015
I 1937, da Golden Gate Bridge ble bygget ble besøkstallet til parken tredoblet til 180 000. Muir Woods er en av de turist-attraksjoner i San Francisco Bay Area som trekker flest besøkende. I 2005 var besøkstallet kommet opp i 776 000

Referanser
----------

1. ↑  "Muir Woods Tour Manual – 2008" (PDF).
2. ↑  Bolsinger, Charles L.; Waddell, Karen L. (1993). «Area of old-growth forests in California, Oregon, and Washington» (PDF). United States Forest Service, Pacific Northwest Research Station. Resource Bulletin PNW-RB-197.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Muir Woods National Monument – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Norsk skogkatt er, som navnet sier, en norsk katterase.
**Rasekatter**, slik man forestiller seg de mange ulike katterasene i dag, oppsto først sent på 1800-tallet. Per definisjon er en rasekatt et avkom med stamtavle, etter foreldre av samme rase som også har stamtavle.

Da det i 1871 ble avholdt katteutstilling i Crystal Palace i London ble det vist fram 25 klasser med katter, men svært få var *rasekatter* slik vi kjenner dem i dag. Europeisk korthår og perser var med, samt en tidlig variant av burmeser. Man kan derfor konkludere med at rasekatter er et resultat av den økte velstanden som oppsto i Europa på 1800-tallet, i likhet med de mange hunderasene som ble skapt på denne tiden.

Rasekatter ferdes normalt ikke fritt omkring, fordi mange av dem er svært kostbare. Om de får lov blir imidlertid rasekattene ofte like dyktige jegere som huskattene, selv om flere av rasene også har fysiske hindringer for å kunne bli det. Norsk skogkatt er et eksempel på en rasekatt som passer godt til nordisk fauna og klima. Om den for ferdes fritt blir den en svært god jeger.

Rasekattforbund
---------------

Internasjonalt finnes det er rekke rasekattforbund, hvorav de mest dominerende er Cat Fanciers' Association (CFA), Fédération Internationale Féline (FIFe), The International Cat Association (TICA) og World Cat Federation (WCF).

I Norge er det Norske Rasekattklubbers Riksforbund (NRR) som organiserer flertallet av de lokale rasekattklubbene. NRR anerkjenner omkring 40 katteraser, men antallet må på ingen måte forveksles med en komplett liste over alle rasekatter. Andre forbund kan anerkjenne andre katteraser. NRR er tilsluttet FIFé, som kun er ett av flere internasjonale topporganer som organiserer nasjonale rasekattforbund.
NORticats er en annen norsk rasekattklubb (offisielt 9. mai 2008), og den er TICAchartered. NORticats er en klubb for alle katter og alle folk. Både eiere av huskatter og rasekatter er hjertelig velkommen som medlemmer, og alle katter kan delta på deres utstillinger.
Spesielt for TICA og NORticats er at huskatter får titler på lik linje med rasekatter, som den eneste organisasjonen i verden.
NORticats.com Arkivert 13. august 2020 hos Wayback Machine.

Se også
-------

* Liste over katteraser

Referanser
----------

1. ↑  Castelló, José (2020). «Felinae: Tamkattlinjen». *Felids and Hyenas of the World*. USA: Princeton University Press. s. 174–201. ISBN 978-0-691-20597-7.  doi:
U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit
**U.S. Court of Appeals for the District of Columbia Circuit** (uformelt forkortet *DC Circuit*) er den amerikanske føderale appelldomstolen med jurisdiksjon over det føderale distriktet Columbia og ankesaker fra en rekke føderale etater. Den må ikke forveksles med District of Columbia Court of Appeals, som behandler anker i lokal (ikke-føderal) jurisdiksjon.

Selv om domstolen har den minste geografiske jurisdiksjonen av alle de føderale appellrettene, er DC Circuit, med sine 12 dommere, en av de viktigste ankedomstolene i USA. Domstolen har ansvar for å behandle ankesaker fra en rekke føderale etater, uten tidligere behandling i distriktdomstoler.

Sjefsdommere
------------

* Alvey 1893–1905
* Shepard 1905–1917
* Smyth 1917–1924
* Martin 1924–1937
* Groner 1937–1948
* Stephens 1948–1955
* Edgerton 1955–1958
* Prettyman 1958–1960
* W. Miller 1960–1962
* Bazelon 1962–1978
* Wright 1978–1981
* McGowan 1981–1981
* Robinson 1981–1986
* Wald 1986–1991
* Mikva 1991–1994
* Edwards 1994–2001
* D. Ginsburg 2001–2008
* Sentelle 2008–2013
* Garland 2013–

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** ISNI
 |
«Jojo» har flere betydninger.

Coca-Cola-jojo fra 1960-åra
En **jojo** (gjennom engelsk fra fransk, opphav fra et filippinsk språk) er et leketøy som består av to trinser, holdt sammen med en kort aksel som en hyssing er festet til.

En kan få trinsene og akslingen til å gå opp og ned langs snora mens de roterer.

Typer
-----

Per idag finnes det fire forskjellige typer jojoer: **Imperial**, **butterfly**, **offstring** og **freehand**.

**Imperial** er som de gamle jojoene, og brukes til noe som kalles looping. Dette er den tradisjonelle måten å bruke jojo på, ved at man «skyter» den frem og tilbake.

**Butterfly** er en nyere type som er formet noe liknende en sommerfugl. Det er fordi den brukes til stringtriks som er ganske nytt. Butterflyjojoer er tyngre en imperial fordi de er designet for å spinne (å snurre på enden av tråden) lengre. 

**Offstring** er en butterflytype, bare med videre gummikanter for at den lettere skal kunne tas imot. I offstring er nemlig ikke jojoen festet til tråden.

**Freehand** er når en stringtrickjojo med butterfly har en counterweight eller en motvekt i den ene enden i stede for å sette tråen på fingeren. Freehand gir litt variasjon fordi du kan gjøre ting som å slippe motvekten.

I tillegg kan Astrojax sies å være en slags jojo med tre kuler på en tråd.

Konkurranser
------------

Det er egne jojo konkurranser over hele verden, og for profesjonelle finnes det idag fem offisielle grener man kan delta i.  

Disse er kalt **1A**, **2A**, **3A**, **4A** og **5A**.

I **1A** bruker man en butterfly-jojo og gjør spinn og string triks.

I **2A** bruker man to imperial-jojo'er, en i hver hånd, som man gjør looping triks med.

I **3A** er det en butterfly-jojo i hver hånd som man kombinerer når man utfører string triks.

I **4A** har man offstring-jojo som man kaster i luften og gjør triks med.

Mens **5A** bruker noe som kalles counterweight, som er en butterfly jojo, men med en motvekt i andre enden av tråden istedenfor å feste snoren på fingeren. På denne måten gjør man triks som involverer begge ender.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yo-yos – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Yo-yo – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Åros bru  Foto: Jarle Vines 
**Åros bru** er ei veibru på Fylkesvei 4248 i Sokndal kommune i Rogaland. Brua krysser elva Sokno i Sogndalstrand. 

Den ble offisielt åpnet 27. november 1999 og avlastet Sogndalstrand bru fra 1882. Åros bru er (i likhet med den gamle brua) ei steinhvelvbru, og var den første av denne brutypen som ble bygd i Norge på over 60 år. Steinhvelvbruer var tidligere vanlig i Norge, men brutypen ble utkonkurrert av betongbruer før andre verdenskrig. Åros bru kostet nesten dobbelt så mye som ei tilsvarende bru i betong ville ha gjort, men det ble ansett at pengene kunne spares inn igjen fordi steinbruer er vedlikeholdsfrie.

Se også
-------

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  Vegen og Vi: – Hvem tør bygge ei steinhvelvbru? Arkivert 18. juni 2004 hos Wayback Machine. (nr. 9/2003, 5. juni 2003)
2. ↑  Stavanger Aftenblad: Åros bru[*død lenke*] (28. juni 2007)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Louis de Beaufront** (født 3. oktober 1855, død 8. januar 1935) var den første franske esperantisten. Seinere forlot han esperanto til fordel for ido.

De Beaufront framstilte seg som adelig, men etter hans død blei det avslørt at det ikke stemte, og hans virkelige navn var *Louis Chevreux*.[]

De Beaufront oppdaget esperanto in 1888 og grunnla i 1889 den første franske esperanto-organisasjonen, *Société Pour la Propagation de l'Espéranto* (SPPE). I 1900 skreiv han en kommentar om esperantos grammatikk: *Commentaire sur la grammaire Espéranto*.

Han var en dyktig organisator og propagandist, som klarte å skaffe innpass for esperanto i ledende kretser i Paris.[] Dette fikk avgjørende betydning for esperantos gjennombrudd i Frankrike og Vest-Europa.[]

Det var først etter esperantos gjennombrudd i samband med Verdensutstillinga i Paris i 1900 at esperanto gikk fra å være et ukjent kunstspråk med noen få hundre tilhengere til å komme på moten og spre seg til hele verden. Det største enkeltansvaret for dette hadde de Beaufront.[]

I 1908 tok han på seg ansvaret for å være forfatteren av esperanto-reformen ido. Det har seinere vist seg at heller ikke denne historia om de Beaufront stemte.[] I ettertid er det avslørt at de Beaufront dekka idos virkelige opphavsmann, Louis Couturat.[]

Etter dette brøyt han med esperanto, og blei resten av livet en ledende propagandist for ido. I 1925 ga han ut ido-grammatikken *Kompleta Gramatiko Detaloza*.

Konflikten mellom esperantos ledende franske representant de Beaufront og språkets oppfinner Zamenhof, minner påfallende om en tilsvarende konflikt i volapük-bevegelsen 20 år før:[]

Mellom volapüks skaper, Johann Martin Schleyer, og Auguste Kerckhoffs, som var volapüks ledende franske representant.

Både Kerckhoffs og de Beaufront blei av helt avgjørende betydning for sine språks fremgang ved at de klarte å få til gjennombrudd i verdens intellektuelle hovedstad, Paris.[] Begge kom også til å bryte med språkenes skapere da de, med støtte av franske og andre vestlige intellektuelle, krevde språkreformer. Dette utløste kriser både i bevegelsene for volapük og esperanto.[]

Se også
-------

* Delegasjonen for antakelse av et internasjonalt hjelpespråk
* Naturalistisk planspråk
* Nylatinsk planspråk

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 11168379r[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   anno.onb.ac.at[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** CiNii
 |
**Linda Fiorentino** (født 9. mars 1958) er en amerikansk tidligere skuespiller, best kjent for sine roller i filmer som *Dogma*, *Vision Quest*, *Men in Black*, *After Hours* og *The Last Seduction*.

Fiorentino er av italiensk-amerikansk katolsk bakgrunn. Hun ble uteksaminert fra Washington Township High School, i Sewell, New Jersey, og ble deretter utdannet ved Rosemont College i forstaden Philadelphia. Fiorentino studerte fotografi ved International Center of Photography i New York City.

Fiorentino fikk sin første profesjonelle rolle i 1985 da hun spilte i *Vision Quest*. Men det var ikke før i 1994 at hun ble anerkjent, og fikk utmerkelser for sin prestasjon i filmen *The Last Seduction*, men fordi denne filmen først ble vist på TV var ikke Fiorentino kvalifisert til noen Oscar-nominasjon for beste kvinnelige hovedrolle, til tross for mange strålende kritikker.

Fiorentino var gift med regissør John Byrum for en periode, men de skilte seg i 1993.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Linda Fiorentino på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Linda Fiorentino i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Linda Fiorentino på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Linda Fiorentino på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Linda Fiorentino på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Linda Fiorentino på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Linda Fiorentino hos Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) Linda Fiorentino hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Linda Fiorentino hos TV Guide Rediger på Wikidata

* (en) Linda Fiorentino hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Lillehammer Filmklubb** er en studentdrevet filmklubb som drives i Lillehammer. Klubben er en av Norges eldste og startet opp i 1962. Etter periodevis inaktivitet gjennom årene startet klubben opp igjen høsten 2010, og har nå faste visninger annenhver uke ved Lillehammer kino, i tillegg til å arrangere større spesielle arrangementer. Ukene det ikke er filmvisning blir det holdt en TV- og filmquiz på Paddy's Irish Bar. Tidligere har quizen også blitt holdt på Café Stift og Felix Pub & Scene. Filmklubben mottar støtte fra studentutvalget ved Høgskolen i Lillehammer, Lillehammer Studentsamfunn og ligger under Norsk filmklubbforbund. Filmklubben har blant annet hatt samarbeid med Norsk Litteraturfestival og Amandusfestivalen. I 2015 ble Klubben kåret til Årets filmklubb av Norsk Filmklubbforbund.

Referanser
----------

1. ↑  •, Eivind M. Nordengen. «Filmklubb i 2014». *Lillehammer Filmklubb*. Arkivert fra originalen 6. oktober 2015. Besøkt 6. oktober 2015.
2. ↑  «Årets filmklubb og barnefilmklubb er kåret». Arkivert fra originalen 4. oktober 2015. Besøkt 21. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Filmklubbens offisielle hjemmeside Arkivert 4. oktober 2015 hos Wayback Machine.
**Staudinger** (egentlig *Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen*) er en lovkommentar til Bürgerliches Gesetzbuch (BGB) og enkelte tilknyttede lover. Verket utkommer på Sellier-de Gruyter-forlaget og omfatter 81 bind med tilsammen over 55 000 sider.

Initiativet til verket ble tatt i 1898, to år før BGB trådte i kraft, av geheimeråd Julius von Staudinger, hvis navn lovkommentaren siden bærer. Den første utgaven i seks bind ble ferdigstilt i 1903.

På grunn av verkets utførlighet og omfang tok det lang tid mellom hver utgave ble ferdigstilt. Den 12. utgaven (44 bind, 37 000 sider) ble påbegynt i 1973 og endelig ferdigstilt først i 1999. Idag utkommer ikke lenger komplette nyutgaver, isteden blir de enkelte bind omarbeidet og oppdatert ved behov.

Staudinger er den eldste og mest omfattende kommentar til BGB, og nyter stor faglig anseelse.

Litteratur
----------

* Julius von Staudinger (red.): *Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen*. 13. (ff.) opplag, 1993 ff. ISBN 3-8059-0784-2
* 100 Jahre Staudinger - 100 Jahre BGB – Sammelband zum 100jährigen Bestehen des Staudinger. ISBN 3-8059-0917-9

Eksterne lenker
---------------

* Sellier-de Gruyter: Der Staudinger – Überblick über den Stand des Werkes und dessen Geschichte
En **håndvever** er en håndverker som vever tekstiler for hånd. De som praktiserer faget i dag produserer interiør- og bekledningstekstiler, suvenirer og gaveartikler. Mange utøvere selger også varer og tjenester til andre næringsdrivende, for eksempel bunadstilvirkere og arkitekter.

I Norge i dag er utdannelsen til dette yrket innen utdanningsprogrammet Design og håndverk. Du må gå to år på skole og to år i lære ute i bedrift. Første skoleåret er Vg1 Design og håndverk og andre skoleåret er Vg2 Design og tekstil.

Håndveverfaget er (pr. 2016) med på Utdanningsdirektoratets liste over små og verneverdige håndverksfag. Dette innebærer blant annet at bedrifter innen faget mottar utvidet støtte fra fylkeskommunen når de tar inn nye lærlinger.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratets informasjon om ordningen Arkivert 10. juni 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av håndvever
* Design og håndverk – Håndvever
* Opplæringskontoret for søm og små verneverdige fag Arkivert 9. november 2005 hos Wayback Machine.
**Pjuskemåler** (*Pygmaena fusca*) er en sommerfugl i gruppen av de egentlige målere (Geometridae). Denne lille, grå arten finnes i fjellet over hele Norge, i Nord-Norge også ned til kysten. Hunnen har korte vinger.

Utseende
--------

En ganske liten (hannens vingespenn 15 – 18 mm), grå, noe kraftig måler. Hunnens vinger er forkortede, kortere enn bakkroppen. Hannen har fjærformede antenner, hunnen trådformede. Kroppen er tett kledt med ganske lange, svartgrå, utstående hår, også vingene har oppstående hår og virker litt "rufsete". Forvingen har to parallelle, mørke tverrlinjer, noen ganger er disse nokså utydelige slik at vingen blir nærmest ensfarget grå. Bakvingen er ensfarget grå. Hunnen er noe lysere på farge enn hannen. Larven er brungrå med gulbrune tverrbånd, en svart lengdestripe langs ryggen og en gulhvit sidestripe. Den er nokså tett kledt med korte, utstående børster.

Levevis
-------

Denne arten lever i høyfjellet, der larvene lever på krekling (*Empetrum* spp.). Den kan forekomme ned til bjørkebeltet, men også ganske høyt opp, og er en av de sommerfuglene som går høyest opp i fjellet. Hannen flyr om dagen i juli.

Utbredelse
----------

Denne høyfjellsarten lever i den palearktiske sone, men forekomsten er ganske spredt. Den er kjent fra Alpene, Skandinavia, de nordlige delene av Ural-fjellene, Jakutia og Kamtsjatka. I Norge er den vanlig i fjellet i Sør-Norge, i nord kan den også forekomme ved kysten.

Litteratur
----------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norwegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Aarvik, Leif, Hansen, Lars Ove, Vladimir Kononenko. 2009. *Norges Sommerfugler. Håndbok over Norges dagsommerfugler og nattsvermere.* Norsk entomologisk forening, Naturhistorisk museum, Universitetet i Oslo. 432 sider. ISBN 978-82-996923-2-8

Eksterne lenker
---------------

* (en) *pjuskemåler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *pjuskemåler* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *pjuskemåler* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *pjuskemåler* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Macaria fusca* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri
* www.nhm.uio.no/fakta/zoologi/insekter/norlep/ Norges sommerfugler – Et norskspråklig nettsted om norske sommerfugler.
* Bilde av larven, fra Kimmo's Lep site Arkivert 22. juli 2019 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Manuel Dammert Ego Aguirre** (født 8. mars 1949 i distriktet Miraflores i Lima i Peru, død 25. mars 2021 i Lima) var en peruansk politiker og sosiolog.

Han var folkevalgt i Perus kongress for *Lima Metropolitana* fra 1980 til 1992 og 2013 til 2019.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Manuel Dammert var sønn av Manuel Dammert Bellido og Julia Ego-Aguirre Prideaux. Han studerte sosiologi ved Universidad Nacional Mayor de San Marcos i Lima, og bachelor- og mastergrader innen emnet.

### Politikk

I de nasjonale valgene i 1980 stilte Dammert til kongressvalget for *Partido Comunista Revolucionario*. Han stilte opp igjen i 1985, og ble med i *Izquierda Unida*-koalisjonen. Han ble atter en gang gjenvalgt i 1990, men hans mandat ble da avbrutt av statskuppet i 1992, da president Alberto Fujimori foretok et «egenkupp» (*autogolpe*).

Dammert kom tilbake til politikken i 2011, og stilte da uten hell for partiet *Gana Perú*. Men da kongressmannen Javier Diez Canseco døde den 4. mai 2013, ble han erstattet av Dammert for resten av mandatsperioden. I 2016 ble han innvalgt for partiet *Frente Amplio por Justicia, Vida y Libertad*. I desember 2017 ble partiet *Nuevo Perú* grunnlagt, under ledelse av Verónika Mendoza, og Dammert gikk over til det. Han forlot sin post den 30. september 2019 da president Martín Vizcarra oppløste Kongressen.

Manuel Dammert døde av covid-19 i Lima den 25. mars 2021 i en alder av 72 år.

Referanser
----------

1. ↑   elcomercio.pe, utgitt 25. mars 2021, besøkt 25. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   rpp.pe, utgitt 25. mars 2021, besøkt 25. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.radionacional.com.pe, utgitt 25. mars 2021, besøkt 25. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Manuel Dammert: excongresista falleció a los 72 años». *El Comercio* **(spansk)**. 25. mars 2021.
5. ↑  «Manuel Dammert juró como congresista ‘por la dignidad de Javier Diez Canseco’». *LaRepublica.pe* **(spansk)**. 16. mai 2013. Arkivert fra originalen 18. mai 2013.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 18. mai 2013. Besøkt 25. mars 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
6. ↑  «Verónika Mendoza es elegida presidenta del movimiento Nuevo Perú». *El Comercio*. 11. desember 2017.
7. ↑  «Excongresista Manuel Dammert falleció esta mañana debido al covid-19». *Radio Nacional del Perú*. 25. mars 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CiNii
 |
**Manuel Almunia** (født 19. mai 1977 i Pamplona) er en spansk tidligere fotballspiller.

Den spanske keeperen kom til Arsenal den 14. juli 2004 for å være erstatter for Jens Lehmann. Almunia ble hentet på et nød lån til West Ham, fordi førstekeeper Robert Green var skadet i kneet og er ute i opptil seks uker.

Almunia ble tvunget til å legge opp i august 2014 etter det ble funnet ut at han hadde en hjertefeil, etter han var på medisinsk test til Serie A-klubben Cagliari.

Tidlig karriere
---------------

Almunia startet sin senior karriere med CA Osasunas reservelag i 1997, og spilte to sesonger med laget i Segunda División B. Han fortsatte å spille to sesonger i samme divisjon med FC Cartagena og Sabadell, og ble i 2001-02 sesongen med Celta Vigo opp i øverste divisjon.

Kort tid etter han signerte for Celta ble han lånt ut til Segunda División laget SD Eibar, hvor han spilte i 2001-02 sesongen som førstekeeper. Under 2002-03 sesongen ble han lånt ut til Liga BBVA klubben Recrativo de Hueva, hvor han var tredjekeeper bak José Antonio Luque og César, og fikk kun to kamper med Recrativo emblemet på brystet.

Etter han gikk tilbake til Celta Vigo ble han lånt ut for tredje og siste gang, denne gang til klubben Albacete Balombié.

Arsenal
-------

Almunia signerte for Arsenal den 14. juli 2004. Han fikk Jens Lehmanns nummer på ryggen etter at den tyske keeperen signerte for Stuttgart i begynnelsen av 2008/2009-sesongen. I 2008 signerte Almunia en ny langtidskontrakt med Arsenal.

Almunia spilte aldri landskamper. Han har sagt ved flere anledninger at han ønsker å spille for England, kun fordi han ikke ble kalt opp til Spanias EM vinnende lag i 2008. England daværende trener, Fabio Capello, hadde flere ganger uttrykt sitt ønske om Almunia.[]

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manuel Almunia – UEFA Rediger på Wikidata

* (fr) Manuel Almunia – LÉquipe Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Almunia – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Almunia – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Almunia – Soccerbase.com Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Almunia – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (de) Manuel Almunia – fussballdaten.de Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Almunia – Soccerway Rediger på Wikidata

* (en) Manuel Almunia – FBref Rediger på Wikidata
IBM Selectric
Et Selectric kulehode- element
**IBM Selectric** var en svært vellykket serie av elektriske skrivemaskiner introdusert av IBM den 31. juli 1961.

I stedet for en «kurv» av individuelle stenger som svinger opp til fargebåndet og slår bokstaven inn til papiret som skal skrives på, har Selectric-maskinen et kulehode som roterer og svinger den riktige bokstav i posisjon før bokstaven slås inn i papiret. Kulehodet kan lett skiftes ut med forskjellige skrifttyper.

Selectric-mekanismen var kjent for å bruke interne mekanisk binærkoding og mekaniske digital-til-analog-omformere, kalt whiffletree-forbindelser, for å velge tegnet som skal skrives inn.

Spionvare
---------

Det er minst ett kjent tilfelle av at Selectric ble utnyttet som en skjult spionasje-enhet av den typen som er kjent som en keylogger. I 1984 ble det oppdaget manipuleringer i minst 16 Selectric skrivemaskiner i den amerikanske ambassaden i Moskva og det amerikanske konsulatet i Leningrad. De svært avanserte enhetene ble plantet av sovjeterne mellom 1976 og 1984, og var gjemt inne i en metallstøtteplate. Informasjon ble fanget opp ved å registrere bevegelser av metallplater inne i skrivemaskinen ved hjelp av magnetometere. Dataene ble deretter komprimert og sendt i "datapakker" ved hjelp av burst-sending.
Spionvaren ble installert i Selectric II og III modeller.

Tastaturoppsett
---------------

* American skrivemaskin tastatur-layoutAmerican skrivemaskin tastatur-layout
* Selectric III tastaturoppsettSelectric III tastaturoppsett

Referanser
----------

1. ↑  «History of the IBM Typewriter». Arkivert fra originalen 2. juli 2016. Besøkt 15. januar 2017.
2. ↑  *Carriageless Typewriter Shown; New I.B.M. Selectric Can Accommodate Six Print Fonts*, New York Times, 1 August 1961, "An electric typewriter that eliminates type bars and movable carriages and that can use six interchangeable type faces was introduced by the International Business Machines Corporation yesterday ..."
3. ↑  «Operation Gunman: how the Soviets bugged IBM typewriters».
4. ↑  «Soviet Spies Bugged World's First Electronic Typewriters». Arkivert fra originalen 20. desember 2013. Besøkt 22. januar 2021.
5. ↑  Geoffrey Ingersoll.
"Russia Turns To Typewriters To Protect Against Cyber Espionage".
2013.
6. ↑  Sharon A. Maneki.
"Learning from the Enemy: The GUNMAN Project" Arkivert 3. desember 2017 hos Wayback Machine. Arkivert 3 desember 2017 hos Wayback Machine.
2012.

Eksterne lenker
---------------

* Selectric Typewriter Museum
* IBM Selectric Komponist skrivebordet setteriet system
* IBM Arkiv: Office-Produktet Divisjon Høydepunkter
* Video av Bill Hammack som viser skrivemaskin som opererer i slow motion, og forklarte "whiffletree" mekanisme som styrer ballen rotasjon og tilt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Kåre Rune Hauge** (født 11. august 1958 i Bergen) er en norsk teolog. Han er domprost i Fredrikstad fra 1. oktober 2022.

Yrkesliv
--------

Hauge var fra 1987 ansatt i Norges Kristelige Student- og Skoleungdomslag (NKSS); fra 1. desember 1998 var han organisasjonens generalsekretær og øverste leder. Han sluttet som generalsekretær i NKSS i september 2010. Han har også vært studentprest i Oslo og landssekretær for *Lagsvenner*.

Han var sokneprest i Høybråten, Fossum og Stovner sokn fra 1. januar 2013 til august 2019. I 2017 var Kåre Rune Hauge en av fem kandidater til embetet som biskop i Oslo.

Hauge var prost i Østre Borgesyssel prosti fra 16. august 2019 til 1. oktober 2022.

Verv
----

Hauge er styremedlem i styret for Willow Creek Norge, som er en interesseorganisasjon for kristne ledere.

Referanser
----------

1. ↑  «Generalsekretær i Laget slutter». www.nkss.no. 21. april 2010. Besøkt 23. april 2010. [*død lenke*]
2. ↑  «Om Oss». *Willow Creek* **(engelsk)**. Besøkt 2. august 2023. «WCN ledes av et styre på fem personer, bestående av: Lise T. Sagdahl (ph.d/Seniorrådgiver), Per Christian Lunde (Partner/ Seniorkonsulent), Harald Flem (Produsent), Kåre Rune Hauge (leder, Den Norske Kirke).»

Eksterne lenker
---------------

* laget/index.php?id=8&nyhid=111 Generaldrøm for 2007[*død lenke*]
**Obersaxen** (retoromansk: *Sursaissa*) er en tidligere kommune i distriktet Surselva i den sveitsiske kantonen Graubünden. Den 1. januar 2016 ble de tidligere kommunene Obersaxen og Mundaun slått sammen til den nye kommunen Obersaxen Mundaun.

Historie
--------

Obersaxen er først nevnt i 765 som *Supersaxa*. I 956 ble stedet nevnt som *Supersaxa* og i 1227 som *Ubersahse*.

Dagens bosetning ble grunnlagt i det trettende århundre, da en gruppe tysk-talende walsere bosatte seg på platået. Obersaxen en øy av tysktalende i hjertet av det hovedsakelig retoromansktalende Surselva (som omfatter dalen Vorderrhein, sammen med alle dens sidedaler, blant annet Val Lumnezia).

Sport
-----

Obersaxen har et relativt stort, men ikke spesielt godt kjent skisted. Til tross for det faktum at det er ganske nær det internasjonalt kjente feriestedet Flims-Laax, er det ganske populært blant lokalbefolkningen og andre på grunn av kvaliteten på føre og mangel på store folkemengder som finnes i Flims. Obersaxen er hjemstedet til alpinisten Carlo Janka.

Referanser
----------

1. ↑  Amtliches Gemeindeverzeichnis der Schweiz , utgitt av Sveitsiske Federal Statistical Office (tysk) åpnet 27. April 2016
2. ↑  *Obersaxen* i tysk, fransk og italiensk i det nettbaserte *Historical Dictionary of Switzerland*.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** HDS **·** GeoNames
 |
*Lebedik un Freilech*, Wien, 2009.
**Klezmer** er en instrumental musikktradisjon knyttet til jødisk kultur. Navnet kommer fra jiddisch כּלי־זמיר og hebraisk *kelé-zèmer* כלי זמר (instrument-sang, flertall: *klezmórim*).

Formen utviklet seg fra sekulær musikk, dokumentert først i det 15. århundre, og bestod av et repertoar av dansemusikk (ringdans i økende fart) for bryllup og fest, med tekster på jiddisch, ofte i samspill med romafolket (*lăutari*). Besetningen (*klezmer-kapelje*) spiller fiolin, cello, kontrabass, treblås (fløyte, klarinett), trombone, rytmeinstrumenter, og der mulig, etterligner de manglende vokalister.

Det var Josef Gusikov som introduserte det til konsertsalene i Europa med sin cimbalom-lignende xylofon (1845). Der Felix Mendelssohn var positiv, var Liszt svært negativ. I USA fikk sjangeren jazz-tilsnitt gjennom 1920-tallets Dave Tarras og Naftule Brandwein, og inspirert komponister som Leonard Bernstein, Aaron Copland og George Gershwin (som i klarinettåpningen på Rhapsody in Blue). Russiske Dmitrij Sjostakovitsj brukte klezmer i sine pianotrioer (1940 og 1944).

Etter forbudstid (1930–1991) har ukrainske band som Kharkov Klezmer Band nådd internasjonal status.
I nyere tid har den amerikanske saxofonisten John Zorn bidratt massivt til å forny klezmertradisjonen både gjennom egne komposisjoner og innspillinger og gjennom sitt idealistiske plateselskap Tzadik. Under fanen Radical Jewish Culture har Zorn gitt ut klezmer inspirert musikk fra innovative artister som David Krakauer, Rabinical School Dropouts og Cracow Klezmer Band.

I Norge er utøvere som Gjertrud Øklands sigøynerensemble, Bente Kahan, Urban Tunélls Klezmerband og Goylem Space Klezmer. Svenska Klezmerföreningen avholder ukentlige jamsessions på Café Klezmer (Skeppsholmen i Stockholm).[]

Referanser
----------

1. ↑  Innføring i jødisk musikk
2. ↑  Kharkov Arkivert 23. september 2006 hos Wayback Machine..

Eksterne lenker
---------------

* (en) Klezmer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ot Azoj Klezmer Band
* Goylem Space Klezmer

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** Munzinger
 |
**300 m rifle liggende** er en av skyteøvelsene innen ISSF, og består av 60 skudd for både menn og kvinner. Opprinnelig ble det kåret mestere i hver skytestilling basert på de 40 skuddene i hver av de tre stillingene. Den spesielle øvelsen med 60 skudd i liggende stilling ble innført i 1982 etter mønster fra 60 skudd liggende i 50 m rifle, den såkalte *English Match*. Etter 1990 har det ikke blitt utdelt egne mesterskapsmedaljer i VM i stående og knestående skytestilling.

300 m rifle har vært en øvelse i nedgang gjennom flere tiår på grunn av kostnadene med å delta i øvelsen og problemene med å finne skytebaner for den. Den olympiske statusen ble sløyfet etter OL i 1972, noe som gjorde at 50 m rifle var den eneste rifleøvelsen under OL. Senere har 10 m luftrifle kommet til. 300 m rifle blir allikevel fremdeles skutt i VM og regionale mesterskap.

Gjeldende verdensrekorder
-------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Liggende, menn | **600** |  Harald Stenvaag Bernd Rücker | 1990, Moskva1994, Tolmezzo | Lag | **1794** |  Sverige | 2001, Zagreb |
| Liggende, kvinner | **597** |  Marie Enqvist Solveig Bibard | 2003, Plzen2007, Granada | Lag | **1782** |  Danmark | 2007, Granada |

Eksterne lenker
---------------

* Regler Arkivert 8. juli 2016 hos Wayback Machine. på skyting.no

| * v
* d
* r
ISSF-anerkjente skyteøvelser |
| --- |
| Rifle | 
* 300 m rifle
	+ liggende
	+ match
* 300 m standardrifle
* 50 m rifle
	+ liggende
	+ match
* 10 m luftrifle

 |  |
| Pistol | 
* 50 m pistol
* 25 m pistol
* 25 m silhuettpistol
* 25 m grovpistol
* 25 m standardpistol
* 10 m luftpistol

 |
| Hagle | 
* Trap
* Dobbeltrap
* Skeet

 |
| Viltmål | 
* 50 m viltmål (mixed)
* 10 m viltmål (mixed)

 |
| 
* *Se også:* ISSF
* Skytesport

 |
**Manuel Antonio nasjonalpark** (spansk: *Parque Nacional Manuel Antonio*) er en nasjonalpark vest i Costa Rica, rett sør for Quepos i Puntarenas, og 132 km fra hovedstaden San José. Den ble oppretta i 1972, og er med sine 19,83 km² med landareal landets minste nasjonalpark. Så mange som 150 000 mennesker besøker nasjonalparken årlig, og den er kjent for sine flotte strender og turstier. Fem strender befinner seg innafor grensene til Manuel Antonio nasjonalpark: Espadilla Sur, Manuel Antonio, Puerto Escondido, Gemelas og Playita.

Nasjonalparken består av kystregnskog og et 552,10 km² stort havområde utafor kysten. Til tross for sitt lille areal, lever det 109 ulike pattedyrarter og 184 fuglearter i nasjonalparken.

Bilder
------

* Playa Espadilla SurPlaya Espadilla Sur
* Playa Manuel AntonioPlaya Manuel Antonio
* SteinformasjonSteinformasjon
* HvithalskapusinerapeHvithalskapusinerape

Se også
-------

* Liste over nasjonalparker i Costa Rica

Referanser
----------

1. ↑  Manuel Antonio Park Tour Info Center Arkivert 18. mai 2014 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manuel Antonio National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Manuel Antonio nasjonalpark hos SINAC
* Manuel Antonio nasjonalpark hos Costa Rica Infolink

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
***Klienten*** er en roman skrevet av den amerikanske forfatteren John Grisham. Den var Grishams fjerde bok, og ble publisert i 1993.

Handling
--------

Boyd Boyette, en amerikansk senator fra Louisiana, forsvinner. På grunn av hans høylytte motstand mot et foreslått giftig deponi-prosjekt planlagt av et selskap kjent for å være støttet av mafiaen, blir det mistenkt at Boyette kan ha blitt myrdet. Ingen kropp kan bli funnet, men Barry Muldanno - en kjeltring og nevø av Johnny Sulari, fungerende sjef for en gruppe kriminelle i New Orleans - blir snart mistenkt for å ha noe med situasjonen å gjøre. FBI holder derfor øye med Muldanno i håp om at han etter hvert skal føre dem til liket av Boyette. Elleve år gamle Mark Sway, hans yngre bror Ricky og moren deres Dianne bor i en bobil i Memphis. Mark og Ricky røyker sigaretter i skogen i nærheten av hjemmet deres, når de legger merke til en mann som planlegger å begå selvmord i bilen sin. Han er påvirket av narkotika og alkohol, og viser seg å være advokat Jerome Clifford. Han oppdager Mark, og forteller at han er i ferd med å drepe seg selv for å unngå å bli myrdet av Muldanno, Men han vet også hvor Boyettes kropp ligger, noe han avslører til Mark før han skyter seg selv.

Ricky blir katatonisk etter å ha vært vitne til selvmordet, og blir innlagt på sykehus. Myndighetene - og mafiaen - mistenker at Clifford kan ha fortalt Mark hvor liket er. På sykehuset ønsker FBI å snakke med Mark, og han innser at han kan trenge en advokat. Ved en tilfeldighet møter han Regina Love, en advokatsom godtar å representere ham. To mafia-medlemmer, Bono og Pirini, blir sendt fra New Orleans til Memphis for å finne ut hva Mark egentlig vet. Regina representerer Mark i en samtale med FBI, vel vitende om at hun ikke vet hele historien. FBI arrangerer at Mark blir fengslet, under påskudd av å beskytte ham. Mark blir derfor arrestert på sykehuset hvor Ricky fremdeles ligger i katatonisk tilstand. Men han nekter å avsløre hva han vet. Men når han later som han har blitt syk, blir han ført til sykehuset hvor han stikker av og søker tilflukt hos Regina. Bobilen de bor i, blir brent ned av Bono og Pirini. Familien deres har ikke lenger noe hjem. K. O. Lewis, visedirektør i FBI, trekkes også inn i saken. Han foreslår en avtale; Hvis Mark avslører hvor liket er, kan FBI plassere Sway-familien under et vitnebeskyttelse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |