recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Copenhagen Consensus** er et prosjekt som søker å etablere prioriteter for å fremme global utvikling basert på teorien om velferdsøkonomi. Ideen til prosjektet kom fra den danske professoren Bjørn Lomborg og han har også utviklet det. Opprinnelig ble prosjektet delfinansiert av den danske stat og tidsskriftet *The Economist*. En bok som oppsummerte prosjektets konklusjoner, *Global Crises, Global Solutions* ble redigert og utgitt av Lomborg i 2004 ved Cambridge University Press. I 2006 ble det avholdt en ny konferanse for å overse prioriteringen av prosjekter. The Copenhagen Consensus Center ble etablert ved Copenhagen Business School for å organisere en ny konferanserunde i 2008.

Deltakerne til konferansene var alle økonomer (unntatt Lomborg), med fokus på at prosjektet skulle rasjonelt prioritere tiltak, basert på økonomiske analyser. Prosjektet er basert på at på tross av alle de milliarder som rike land bruker på bistand til fattige land så er ikke midlene tilgjengelig tilstrekkelig for å bote på underernæring og klimaforandringer. Denne påstanden støttes av tall fra Verdensbanken som fastslår at FNs tusenårsmål krever ytterligere 40-70 milliarder dollar, i tillegg til de 57 milliarder som allerede har blitt brukt i 2004, disse ekstra midlene må tilføres hvert år frem til 2015 for at FNs tusenårsmål skal nås. Vektleggingen på rasjonell prioritering fremheves som en korreksjon til standard praksis i internasjonal utviklingshjelp, hvor det anses at mediadekning og folkemeningen resulterer i prioriteringer som er langt fra optimale. I den oppdaterte rapporten fra 2008 ble det pekt på at ekstra vitaminer for verdens underernærte barn vil være verdenssamfunnets beste investering.

Eksterne lenker
---------------

* Prosjektets nettsted (engelsk)
* *The Economists* hjemmeside for prosjektet
* SourceWatch entry on Copenhagen Consensus
* Criticism: Tom Burke: This is neither scepticism nor science – just nonsense: Why is Bjorn Lomborg's work on climate change taken seriously? *The Guardian*, 2004-10-23: ("Cost-benefit analysis can help you choose different routes to a goal you have agreed, but it cannot help you choose goals. For that we have politics.")
* What is wrong about Copenhagen Consensus? on the Lomborg-errors web site.
* Global Crises, Global Solutions Transcript of Lomborg's talk at the Carnegie Council.
* Solutions for the World's Biggest Problems – Costs and Benefits (edited by Bjørn Lomborg)
Youyang i Chongqing
**Youyang** (kinesisk: 酉阳土家族苗族自治县; pinyin: *Yǒuyáng tǔjiāzú miáozú Zìzhìxiàn*) er et autonomt fylke for tujia- og miaofolk i byprefekturet Chongqing i Folkerepublikken Kina. Arealet er på 5 173 km².

Befolkningen var på 717 388 innbyggere i 1999, og 750 000 i 2004.

Kulturminner
------------

Hjemstedet til den kommunistiske revolusjonsmartyren Zhao Shiyan (*Zhao Shiyan guju*, 赵世炎故居) ble i 2001 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 319 fører gjennom byprefekturet. Riksveien begynner i Xiamen løper nordvestover gjennom provinsene Fujian, Jiangxi, Hunan og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS
2. ↑  Infoside (Phoer.net) Arkivert 20. juni 2008 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle nettider[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Copernicus** er et fremtredende månekrater på Månens forside og er oppkalt etter astronomen Nikolaus Kopernikus. Krateret befinner seg i det østlige Oceanus Procellarum og gjør seg bemerket ved at det er et strålekrater. 

Sør for krateret er Mare Insularum, og mot sørvest er krateret Reinhold. Nord for Copernicus er krateret Gay-Lussac og fjellområdet Montes Carpatus, som ligger på den sørlige kanten av Mare Imbrium. 

Copernicus ble navngitt av Giovanni Riccioli, som var jesuitt og i samsvar med kirkens lære gikk imot det heliosentriske systemet som Nicolaus Copernicus stod for. Det sies at han på den måten ønsket å «kaste Copernicus i Stormenes Hav (Oceanus Procellarum)». Men noen mener at han egentlig trodde på det heliosentriske verdensbilde og at han ved å navngi et av de mest fremtredende kratere på månen etter Copernicus, kan ha indikert sin egentlige hensikt. 

Krateret ble kalt «The Monarch of Moon» av Thomas Gwyn Elger.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Copernicusʼ oppslag i Gazetteer of Planetary Nomenclature Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**«You're My Best Friend»** er en energisk, «poppy» Queen-sang skrevet av John Deacon, først utgitt på plata *A Night at the Opera* fra 1975. Sangen dukket også opp på platene *Greatest Hits* (1981) og *Classic Queen* (1992). Den ble skrevet til Deacons kone Veronica, og det er Deacon som spiller elektrisk piano.

John Deacon: *Vel, Freddie likte ikke det elektriske pianoet, så jeg tok det med hjem, og begynte å lære meg det, og det var slik sangen ble til; den ble til mens jeg lærte meg å spille elektrisk piano. Den ble skrevet til det instrumentet, og passer best til det. Du vet, det høres best ut på instrumentet du skrev det på.*
Freddie Mercury: *Jeg nekta å spille den fordømte tingen [det elektriske pianoet]. De er fæle, og jeg liker dem ikke. Hvorfor spille dem når du har et kjempeflott stort ekte piano? Nei, jeg tror det han [John] prøver å si er at det var den effekten som trengtes.*

Kilder
------

* (en) You’re My Best Friend på Discogs

Eksterne lenker
---------------

* (en) *You're My Best Friend* på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) *You're My Best Friend* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) *You're My Best Friend* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |

Portal: Litteratur
***Folket på Innhaug*** er en roman av den norske forfatteren Anne Karin Elstad, utgitt i 1976. Romanen var hennes debut, og var det første av i alt fire bind i serien om *Innhaug-folket*; de påfølgende bindene er ***Magret*** (1977), ***Nytt rotfeste*** (1979) og ***Veiene møtes*** (1980).

Handlingen i verket foregår over tre generasjoner, fra ca. 1810 til 1870; i fjellbygdene i Sør-Trøndelag og på Mørekysten. I første bind blir *Oline* alenemor til verkets hovedperson *Magret*, etter at Olines kjæreste, en skotte som leste til prest i hjemlandet, dør før Magrets fødsel. I det andre bindet handler det om Magret, hennes oppvekst og modning til voksen; og også i hennes liv er kjærlighetsforviklinger et ledemotiv: hun elsker én, får barn med en annen, og gifter seg med barnefarens bror. De flytter deretter til Møre hvor de får kjøpt seg en gård. I det tredje bindet kretser handlingen rundt forholdet mellom Magret og sønnen *Mons*. I det fjerde bindet følger vi familien over i enda en generasjon. 

Verket preges av en kyndig skildring av gammel bondekultur, blandet med en anakronistisk kvinneskildring, hvor et nåtidig kvinneideal tilbakeskrives til en annen tid. Spesielt skildres kvinner som slåss mot omgivelsenes fordømmelse.

Romanen ble i 1986 kåret til den mest populære utgivelse i Den norske bokklubbens til da 25-årige historie, i en medlemsavstemming som ble gjennomført i forbindelse med jubileet.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Store norske leksikon*.
2. ↑  Hovedkilde for omtalen er Øystein Rottems *Norges litteraturhistorie*; bd 8; 1998; s 656ff
3. ↑  Rottem; og Rakel Christina Granaas «Anne Karin Elstad» I: *Norsk biografisk leksikon*; 2. utg.; bd 2; 2000
Marinen og Bastion Prins Carl
**Bastion Prins Carl** er et gammelt forsvarsanlegg ved Nidelva i Trondheim.
Bastionen dannet sammen med Marinen og *General von Hüths bastion* et forsvarsanlegg som skulle beskytte byen mot fiendtlige marinefartøyer. 
Anlegget ligger mellom Nidarosdomen og Erkebispegården på den ene siden, og Nidelva på den andre, 
og strakk seg helt fra Gamle Bybro til Elgeseter bru.

Store deler av anlegget har gått tapt ved brann eller riving. I dag gjenstår kun seks bygninger.
De siste gjenværende skur for kanonsjalupper ble revet i 1960-årene. Området brukes i dag som rekreasjonsområde for byens befolkning.

Kilder
------

* Britt-Alise Hjelmeland, Janne Wilberg (2000): Landsverneplan for Forsvaret : verneplan for eiendommer, bygninger og anlegg: Katalog Sør- og Vestlandet, Trøndelag og Nord-Norge, s. 162-65. Forsvarets bygningstjeneste. ISBN 8279720057.

Eksterne lenker
---------------

* «Bastion Prins Carl». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
*Völkerschlachtdenkmal* (klikk for større versjon)
Krypten med voktere.
2012
**Folkeslagsminnesmerket** (*Völkerschlachtdenkmal*) er et kjempemessig minnesmerke over folkeslaget i Leipzig i 1813 under det som i Tyskland er kjent som «befrielseskrigen», hvor Napoleon ble beseiret av de allierte styrkene fra Østerrike, Preussen, Russland og Sverige. Slaget var det til da største slaget i historien. Monumentet utgjør et markant landemerke som er synlig på lang avstand, og er verdens største minnesmerke. Det ble innviet på hundreårsdagen for slaget i 1913 til minne om alle falne soldater i slaget.

Folkeslagminnesmerket er 91 meter høyt og står der hvor kampene var på sitt mest intense og flest soldater falt. Inne i kuppelen i den såkalte *Ruhmeshalle* er ryttere i fullstørrelse avbildet. De fire ti meter høye vokterne av de døde skal personifisere de tyske folkedyder: Tapperhet, fasthet i troen, folkekraft og offervillighet.

Figuren på basisen fremstiller erkeengelen Mikael, som mange soldater regnet som sin vernehelgen.

Bygget er i sin inndeling orientert mot et salomonisk tempel, med forhall, hovedsal og helligdom. Det inneholder også symboler fra frimureriet.

Særlig fik det hard medfart i april 1945, da en gruppe SS-soldater forskanset seg i krypten og måtte drives ut med artilleri. I 2013 var ti års restaurering avsluttet, og bygningen stod ferdig til 200-årsdagen for slaget. Arbeidene var beregnet å koste 30 millioner euro, eller nesten 300 millioner kroner.

Referanser
----------

1. ↑  Erling Sandmo: *Tid for historie* (s. 29), Universitetsforlaget 2015, ISBN 978-82-15-01644-3

Eksterne lenker
---------------

* www.voelkerschlachtdenkmal.de

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Copenhagen Suborbitals logo.
«Tycho Brahe» er prototypen av romfartøyet som skal fly med en dukke. Det er den øverste del av HEAT 1X-prototypen.
Rakettdysen på HEAT 1X-prototypen.
**Copenhagen Suborbitals** er en amatørrakettgruppe som utvikler et romfartøy som har til formål å frakte en person til verdensrommet. Finansieringen til prosjektet er via sponsorer og donasjoner. Hvis prosjektet lykkes vil det bli den første danske bemannede romferd.

Raketten
--------

Utvikling av raketten ble først gjort med hybridraketten HATV (*Hybrid Atmospheric Test Vehicle*), drevet av det faste brennstoffet epoxy med dinitrogenoksid som oksidasjonsmiddel. Den endelige versjon HEAT (*Hybrid Exo Atmospheric Transporter*) bruker syntetisk gummi med flytende oksygen. Denne er planlagt å kunne klare å sende romskipet opp over Kármánlinjen (100 km), altså inn i rommet. Etter å ha nådd toppunktet vil romfartøyer vende tilbake gjennom atmosfæren og lande i havet ved hjelp av fallskjermer. 

Av sikkerhetsmessige årsaker, skal raketten sendes opp fra havet. Offentlige myndigheter i Danmark har gitt tillatelse til oppskyting i Østersjøen, øst for Bornholm. Oppskytingen vil skje fra en plattform bygget til formålet.

Første prøveoppskyting av romraketten var planlagt til søndag 5. september 2010, 30 km øst for Bornholm. HEAT-1X/Tycho Brahe er ni meter lang og veier 1,6 tonn. Det akselererer fra 0 til 100 kilometer i timen på 0,8 sekunder og har en topphastighet på ca. 2.000 km/t. Den rommer omkring ett tonn brennstoff, og kan maksimalt nå en høyde på 30 kilometer.[]

Referanser
----------

1. ↑  Hjemmebygget rumkapsel skal sende dansk kunstner i rummet Arkivert 5. juni 2011 hos Wayback Machine. Ingeniøren
2. ↑  Eksperter om dansk kunstners rumeventyr: Klø på! Arkivert 6. juni 2011 hos Wayback Machine. Ingeniøren
3. ↑  Wikipedia kommentar Arkivert 11. februar 2010 hos Wayback Machine. Ingeniøren. Hentet 08-02-2010.
4. ↑  Statens Luftfartsvæsen: Grønt lys til dansk raketopsendelse i Nordsøen Arkivert 6. juni 2011 hos Wayback Machine. Ingeniøren
5. ↑  Haves: Tilladelse til opsendelse af HATV raket[*død lenke*] Ingeniøren

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Copenhagen Suborbitals – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Copenhagen Suborbitals – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Copenhagen Suborbitals Rakettgruppens hjemmeside.
* Rumfart på den anden måde Arkivert 31. oktober 2010 hos Wayback Machine. Rakettgruppens blogg i det danske tidsskrift "Ingeniøren".

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Dmitrij Matvejevitsj Ukolov** (russisk: Дмитрий Матвеевич Уколов; født 23. oktober 1929 i Moskva, død 25. november 1992) var en sovjetisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Ukolov ble olympisk mester i ishockey under vinter-OL 1956 i Cortina d'Ampezzo. Han var med på det sovjetiske laget som vant turneringen foran USA og Canada. Det var ti lag som deltok, etter gruppespillet spilte de seks beste lagen en enkeltserie der alle lagene møttes en gang. Sovjetunionen vant alle fem kampene og vant serien med maksimale 10 poeng foran USA mee 8 og Canada med 6.

Ukolov ble verdensmester i ishockey to ganger, 1954 i Stockholm og i 1956, OL-turnering i Cortina d'Ampezzo var også det 23. verdensmesterskapet i ishockey. Han spilte 85 landskamper for Sovjetunionens herrelandslag i ishockey og scoret 15 mål.

OL-medaljer
-----------

* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

VM-medaljer
-----------

* 1954 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1956 Italias flagg Cortina d'Ampezzo - Gull **Gull** i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1955 Tysklands flagg Köln/Düsseldorf/Krefeld - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1958 Norges flagg Oslo - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen
* 1959 Tsjekkoslovakias flagg Praha/Bratislava - Sølv Sølv i ishockey Sovjetunionens flagg Sovjetunionen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dmitrij Ukolov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dmitrij Ukolov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dmitrij Ukolov – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Dmitrij Ukolov – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
**Leikanger** er hovedsogn i Leikanger prestegjeld. Sognet består nå bare av Leikanger kirke og har samme grenser som kommunen. Navnet er tidligere skrevet *Leganger*, *Lechanger* og *Leikvanga*.

Før reformasjonen
-----------------

I Leikanger, på nordsiden av Sognefjorden, var det fire kirker: Njøs (1200- til 1600-tallet), Henjum (1100-til 1500-tallet), Leikanger (fra ca. 1250) og Hamre (1100- til 1500-tallet).

Fra reformasjonen til i dag
---------------------------

Leikanger kirke ble hovedkirke i Midtre Sogn prosti. Under Leikanger prestegjeld lå også kirkene på sørsiden av Sognefjorden: Rinde stavkirke (Feios) og Fresvik. Rinde og Fresvik kirker var begge bygd i tre – Rinde som stavkirke og Fresvik som tømmerkirke. Det kjente Leikanger-krusifikset kommer fra Rinde stavkirke og ble sendt Bergen Museum i 1865.

Leikanger kirke ble ombygget til det ugjenkjennelige i 1872. Rinde kirke i Feios ble erstattet av en ny i 1866, og Fresvik kirke ble erstattet i 1881.

Feios og Fresvik ble lagt under Vik prestegjeld i 2000, etter at bygdene var innlemmet i Vik kommune i 1992.

Referanser
----------

1. ↑  Rinde (2016)

Litteratur
----------

* Rinde, Jan Magne Borlaug og Nordrumshaugen, Stig Andreas. *Rinde kyrkjestad. Feios kyrkje 150 år*, Feios sokn 2016. (ISBN 978-82-303-3325-9)
* Tjønn, Harald: *Feios kyrkje 100 år*, 1966
**Ropsja-palasset** (russisk: Ропшинский дворец) var landsted til Romanov-slekten sørvest for St. Petersburg.

Under Peter den stores regentskap var det en trebygning på området. Rundt år 1750 begynte man under keiserinne Elisabeth med byggingen av et stort bygningskompleks, under ledelse av Bartolomeo Rastrelli. Etterfølgeren Peter III ble styrtet og døde under uklare omstendigheter på Ropsja - han ble kanskje kvalt, av Aleksej Orlov.

Etter at Grigorij Orlov overtok anlegget, ble anlegget etterhvert forlatt. I 1785 ble det anlagt en have.

Fra og med Paul Is til var palasset atter på keiserhusets hender. På 1800-tallet fikk man igjen orden på hageanlegget. I 1825 overdro den nye tsar Nikolaj I eiendommen til sin hustru Alexandra. Den senere tsar Nikolaj II oppholdt seg her under jaktperioder.

Etter oktoberrevolusjonen ble anlegget benyttet til varierende formål, som for eksempel til dyreoppdrett. Under annen verdenskrig benyttet tyske styrker det som hospital, etter krigen ble det restaurert av tyske krigsfanger.

I 1970-årene sluttet man å ivareta bygningsmassen, og fra 1980 begynte forfallet. Broer og vannanlegg ble antagelig fullstendig ruinert.

Forfall fra 1974 til 2015
-------------------------

* Palasset før 1917Palasset før 1917
* Tilstanden i 2012Tilstanden i 2012
* Ruin, 2014Ruin, 2014
* Kollaberte søyler, 2015Kollaberte søyler, 2015

Referanser
----------

1. ↑  Rosneft baut ehemalige Romanow-Residenz wieder auf, RBTH, 28, Ootober 2016
2. ↑  Ропша в XIX веке, ropshapalace.info
3. ↑  Бывшая резиденция Романовых: что известно о дворце, который хочет арендовать Роснефть, TASS, 25. oktober 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ropsha Palace – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Corethrellidae** er en liten familie av tropiske mygg beslektet med stikkmygg Culicidae og svevemygg. De er trolig alle blodsugere, men biter ikke mennesker. Larvene lever i vann.

Utseende
--------

Små mygg, 1,3 til 2,5 mm lange, grå, brune eller svartaktige på farge. De ligner svevemygg, men er mindre. Kroppen er slank, beina og vingene er lange og slanke. Hodet er lite og flatt, fasettøynene er C-formet og krummer seg rundt antennefestene. Punktøyne (ocelli) mangler. Antennene er lange og tynne og består av 15 ledd, med hårkranser på hvert ledd. Det ytterste antenneleddet er gaffeldelt. Munndelene er korte, men kraftige, stikkende. Vingene har skjell langs årene og ligner vingene til stikkmyggne. Beina er lange og tynne med tydelige sporer på leggene (tibiae). Larvene ligner stikkmygglarver.

Levevis
-------

Larvene lever i vann og er rovdyr. Munndelene tyder på at hunnene suger blod, men de biter ikke mennesker og blodsuging har sjelden blitt observert. Nyere observasjoner tyder på at alle corethrellidene angriper frosker. Man har fanget mange flere arter enn de som tidligere var kjent ved å lokke dem med opptak av hann-froskenes kvekking. Disse myggene sprer sovesyke-lignende parasitter i slekten *Trypanosoma* mellom froskene.

Utbredelse
----------

Slekten *Corethrella* finnes i tropiske og subtropiske områder rundt hele Jorda.

Fossiler
--------

Gruppen er kjent fra fossiler tilbake til tidlig kritt.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* orden Tovinger, Diptera
	+ underorden Mygg, Nematocera
		- overfamilie **Culicoidea**
			* familie **Corethrellidae** - bare én slekt
				+ slekten ***Corethrella*** Freeman, 1962 – nærmest en art i Saudi-Arabia og fire arter i Japan

Kilder
------

* Borkent, A. og Grafe, T.U. 2012. The frog-biting midges of Borneo - from two to eleven species. Zootaxa 3279: 1-45
* Sæther, O.A. 1997. Family Corethrellidae. Side 319-323 i: Papp, L. og Darvas, B. (red.): *Contributions to a Manual of Palaearctic Diptera. Volume 2*. Science Herald, Budapest.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Corethrellidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Corethrellidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Corethrellidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Corethrellidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Corethrellidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Corethrellidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil lære mer om insekter.
**Corey Crawford** (født 31. desember 1984 i Montréal, Québec, Canada) er en canadisk tidligere profesjonell ishockeyspiller. 

I sin karriere spilte Crawford for New Jersey Devils og Chicago Blackhawks.

Crawford ble listet som 52 totalt i NHL-draften 2003 av Chicago Blackhawks.

Karrieren
---------

Corey Crawford har lenge vært målvakt hos Chicago Blackhawks, da han ble draftet allerede i 2003 og deputerte mot Minnesota Wild 22. januar 2006. Men han spilte deretter få kamper i de etterfølgende sesongene, mye på grunn av at Blackhawks hele tiden hadde stabile målvakter i laget. I årene 2005-2009 var Nikolaj Khabibulin førstemålvakt i Blackhawks. Da han forsvant til Edmonton Oilers i forkant av sesongen 2009–10 tok Antti Niemi plassen som andremålvakt bak Cristobal Huet og senere også plassen som førstemålvakt. I sluttspillet 2010 valgte trenerne å satse på Niemi. 

Etter at Chicago Blackhawks vant Stanley Cup samme år begynte man å forberede laget slik at det skulle passe til lønnstaket. I og med at man ikke hadde råd til å gi Antti Niemi den lønn han krevde, åpnet det seg en mulighet for Corey Crawford da det også ryktes at også Cristobal Huet var på vei bort. Da Blackhawks sommeren 2010 skrev en ett-årskontrakt med Marty Turco, ble det klart att Corey Crawford skulle få begynne som andremålvakt. Men desto lengre sesongen 2010-2011 varte, desto mer ustabil form viste Turco i målet. Til slutt var Crawford den beste målvakten og tok over plassen som førstemålvakt i Blackhawks. Mellom 20. februar og 5. mars 2011 hadde Crawford åtte seire på rad, noe som er rekord for en rookiemålvakt i NHL.

19. mai 2011 bekreftet Blackhawks at man forlenget med Crawford. Etter suksessesongen 2010-2011 valgte man å gi ham en treårskontrakt som fyller 2,66 millioner dollar av lønnsbudsjettet. Under sin første sesong hadde han en redningsprosent på 91,7 og slapp inn gjennomsnittlig 2,30 mål per kamp (GAA).

Referanser
----------

1. 1 2   www.hockeydb.com[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   www.nhl.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Corey Crawford – National Hockey League (NHL) Rediger på Wikidata

* (en) Corey Crawford – Hockeydb.com Rediger på Wikidata

* (en) Corey Crawford – Hockey-Reference.com Rediger på Wikidata

* (en) Corey Crawford – Legends of Hockey Rediger på Wikidata

* (en) Corey Crawford – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
* (en) Corey Crawford biografi hos hockeygoalies.org - statistikk og kampoversikt
* (en) Profil hos Chicago Blackhawks
* (en) Yahoo! Sports Profil
Vegg som er i ferd å dekkes med panel.
Monteringsspor på veggpanel.
Et **veggpanel** er en byggevare laget av trelast eller andre materialer og kan brukes til overflate av vegger på innsiden av bygninger

Veggpanelet kan dekke over murverk, bindingsverk og eventuelt andre deler av veggen som varmeisolasjon, dampsperre og skjult elektrisk anlegg. Veggpanel er relativt enkelt å sette opp, og kan redusere byggekostnadene og gi et funksjonelt, dekorativt og enhetlig utseende som har en viss holdbarhet og enkelt kan erstattes.

Riktig montering av paneler er avgjørende, og feil installasjon kan gi risiko for mugg og vannskader på underliggende materialer. Det er ingen faste grenser for hvilke materialer som kan brukes til veggpanel, men en maksimal praktisk størrelse per panel på 0,6 til 2,4 meter har blitt foreslått for å lette transport.

Se også
-------

* Tapet, alternativ på innsiden av hus
* Bordkledning, til utsiden av hus

Referanser
----------

1. ↑  Louis, MJ (1999). *Water Problems in Building Exterior Walls: Evaluation, Prevention*. West Conshohocken, PA: ASTM International.
2. ↑  Design Methods Institute, *Design methods and theories: Volume 13* (1979), p. 76.
**Folkerepublikken Polens grunnlov** (polsk *Konstytucja Polskiej Rzeczypospolitej Ludowej*) ble vedtatt 22. juli 1952. Den erstattet «marsgrunnloven» fra 1921 og «den lille grunnloven» fra 1947. Den nye polske grunnloven var basert på Sovjetunionens grunnlov fra 1936 («Stalin-grunnloven»). Den russiske teksten ble revidert av Stalin og senere oversatt til polsk. Grunnloven sikret kommunistpartiet en dominerende stilling i Polen, og legaliserte Lublin-komitéens styre etter 1944.

Grunnloven brøt med maktfordelingsprinsippet, og introduserte isteden proletariatets diktatur. Den ble endret 24 ganger. Den mest kjente endringen skjedde i 1976, da det ble tatt inn i grunnloven at Polen var en sosialistisk stat, at kommunistpartiet PZPR var den ledende kraft i å bygge sosialismen og at det bestod et evig vennskap mellom Polen og Sovjetunionen.

Fra 1989 var grunnloven bare kjent som «Polens grunnlov», i det landets navn ble endret etter kommuniststyrets sammenbrudd. Grunnloven gjennomgikk frem til 1992 omfattende revideringer for å avvikle det kommunistiske styret. Den fortsatte likevel som midlertidig grunnlov frem til 1997, da den ble opphevet og erstattet av Republikken Polens grunnlov.

Forfatningen av 3. mai 1791 var en konstitusjon som ble vedtatt av Polen-Litauen den 3. mai 1791 i Kongeslottet i Warszawa og deretter vedtatt av nasjonalforsamlingen Sejm. Den var den første moderne konstitusjon i Europa, og den andre konstitusjonen i verden etter USAs grunnlov. Som minne om denne konstitusjonen ble 3. mai utpekt til Polens nasjonaldag.
Fra lanseringen av Formel V6 Asia Renault i 2006
**Formel V6 Asia** (også kalt **Formel Asia V6 Renault** og **Formel Renault V6 Asia**) var et Renault-støttet formelbil-mesterskap i Asia. Mesterskapet ble startet i 2006, med løp i Malaysia, Indonesia og Kina. Fra 2007 var det også med løp i Japan. I 2009 ble mesterskapet lagt ned, etter at kun fire av sesongens tolv planlagte løp var blitt kjørt.

Bilene som ble kjørt var de samme som i det europeiske Formel Renault 3,5 liter-mesterskapet, bygget på et Tatuus-chassis med motorer fra Renault og dekk fra Michelin.

Sesonger
--------

| År | Mesterskapets navn | Vinner | Vinnende team |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | Formel V6 Asia Renault | Indias flagg Karun Chandhok | Sør-Koreas flagg Team E-Rain |
| 2007 | Formel Renault V6 Asia | Storbritannias flagg James Winslow | Malaysias flagg Team Meritus |
| 2008 | Formel V6 Asia | Thailands flagg James Grunwell | Malaysias flagg TPC Team QI-Meritus |
| 2009 | Formel V6 Asia | Bahrains flagg Hamad Al Fardan | Hongkongs flagg Dyna Ten Motorsport |
**Peugeot 404** er en mellomklasse personbil produsert av Peugeot i årene 1960–1975 (-1988) (i enkelte markeder). Den erstattet Peugeot 403 i 1966. Modellen hadde et karakteristisk design med finner og var meget slitesterk, noe som har gjort at det fremdeles finnes fullt brukbare eksemplarer av bilen. Karosseriutvalget besto av en 4-dørs sedan, en 5-dørs stasjonsvogn i 5- respektive 7-seters utførelse, en 2-dørs coupé, en 2-dørs pick-up og en cabriolet.

Designen sto, liksom hos forgjengeren, Pininfarina for. Motorutvalget var to 1,6-liters bensinvarianter, en med forgasser og en med kügelfisher mekanisk bensininnsprøyting og en 1,9-liters dieselmotor. Girkasseutvalget var en 4-trinns manuell kasse og en 3-trinns ZF-automat. Produksjonen opphørte i 1975 i Frankrike men fortsatte frem til 1988 i enkelte andre markeder utenfor Europa. Totalt ble det produsert 2 885 374 eksemplarer mellom 1960 og 1988. Oppfølgeren i Europa ble Peugeot 504.

Bilder
------

Klikk på bildene for å se dem i stort format.

* Peugeot 404 fra sidenPeugeot 404 fra siden
* Peugeot 404 bakfra til venstrePeugeot 404 bakfra til venstre
* Peugeot 404 forfra til venstre Peugeot 404 forfra til venstre
* Interiøret i en Peugeot 404 CabrioletInteriøret i en Peugeot 404 Cabriolet

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peugeot 404 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Peugeot 404 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC
 |



| * v
* d
* r
« forrige — Peugeot, et merke i PSA-gruppen, fra 1940- til 1970-tallet neste » |
| --- |
| **Type** | 1940-tallet | 1950-tallet | 1960-tallet | 1970-tallet |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Supermini |  |  |  |  | 104 |
| Liten familiebil | 202 |  | 202 | 203 |  | 204 |  | 305 |
|  |  |  | 304 |
| Stor familiebil | 402 |  |  | 403 |  |  |
|  |  | 404 |  |
|  |  |  | 504 |
| Luksussedan |  |  |  |  | 604 |
**Bjarne Råsberg** (født 1. juni 1900 i Hyllestad, død 19. september 1942) var en norsk fotograf.

Råsberg er mest kjent for sine landskapsbilder og portretter, og var en meget benyttet fotograf i Sogn og Fjordane fra 1920-tallet og fremover. Hans samlinger ble levert Nasjonalbiblioteket i 1983, og er videre å finne hos Fylkesarkivet i Sogn og Fjordane, Hyllestad kommune og nasjonalt fotomuseum Preus Museum. I de senere årene har hans samfunnsrealistiske bilder fått mer fokus, der disse bidrar til innsikt i datidens samfunnsliv, veiarbeid, gårdsdrift og fiskeri. Råsberg var også fotograf under dokumenteringen av Havørn-ulykken, Norges første flyulykke.

Den norske fotohistorikeren Susanne Bonge studerte Råsbergs arbeider, og fant disse kulturhistorisk interessante.

Litteratur
----------

* Bonge, Susanne: Fotoopplysninger fra Sogn og Fjordane, 1978.
* Skrifter fra Fylkesarkivet, nr. 2 1987.
* Østevik, Elin: Råsberg-samlinga, 2013.
* Sogeskrift frå Hyllestad Nr 28 - 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Råsberg-samlingene på nett
* (no) Bjarne Råsberg i Fotografregisteret.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Peugeot 104** var en liten bil produsert av Peugeot mellom 1972 og 1988.

Fra 1972 til 1976 var bilen en 4-dørers Sedan. Men i 1976 fikk bilen en «ansiktsløftning», og ble en 5-dørers bil. 
Den ble levert med 1.0 til 1.4 L motorer.
Peugeot 104 ble produsert i mange forskjellige former fra 1972 til 1988, og den motoren som ble mest brukt var 1.0 L Douvrin-motoren. Den ble laget av Renault.

Peugeot 104 ble solgt som en 2- og 4-dørers sedan og kombi.

Peugeot 104 var en av de mest suksessfulle bilene på 70-tallet.
Da Peugeot lanserte Peugeot 205 i 1983 ble 104 tatt av det europeiske markedet. Men bilen ble produsert i Frankrike helt til 1988. I løpet av denne 16-årige perioden var det blitt produsert 1 624 992 Peugeot 104.

Eksterne lenker
---------------

* Peugeot 104 klubben


| * v
* d
* r
« forrige — Peugeot, et merke i PSA-gruppen, fra 1940- til 1970-tallet neste » |
| --- |
| **Type** | 1940-tallet | 1950-tallet | 1960-tallet | 1970-tallet |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| Supermini |  |  |  |  | 104 |
| Liten familiebil | 202 |  | 202 | 203 |  | 204 |  | 305 |
|  |  |  | 304 |
| Stor familiebil | 402 |  |  | 403 |  |  |
|  |  | 404 |  |
|  |  |  | 504 |
| Luksussedan |  |  |  |  | 604 |
**Johannes Tornberg** (født 1640, død 1717) var en svensk prest med følgende virke: Adjunkt i Övertorneå (1666-1667), kapellan i Nedertorneå (1668-1669), Hieteniemi (1670-1674), sogneprest i Kautokeino (1675-1681), Jukkasjarvi (1682-1686) og i Övertorneå (1687-1717). Han var sønn av Nicolaus Nicolai Ulopolitanus og en datter av Nicolaus Philippi Falk. Broren hans Anders Nicolai Tornensis, født ca 1625, død 1705 fikk mange etterkommere i Kautokeino.

I januar 1717 ble han overfalt og mishandlet til døde av russiske soldater på plyndringstokt. Kjeppen finnes i dag oppbevart i Øvertorneå kirke. I denne perioden pågikk den store nordiske krig.

Referanser
----------

1. ↑  STRØMSTAD OG FORS, ALF OG KRISTIAN (2006). *SLEKTER I INDRE FINNMARK DE ELDSTE GENERASJONER*. HVALSTAD: EGET FORLAG. s. 591–592. ISBN 82-996598-1-7.
2. ↑  Smith, Peter Lornes de Ferry (1938). *Kautokeino og Kautokeino-lappene*. OSLO: H.ASCHEHOUG&CO(W.NYGAARD). s. 49–50.

Kilder
------

* Härnösands stifts herdaminne på nettet: Övertorneå
* Erik Wahlberg - *Bondeskalden Antti Keksi*, Tornedalica nr 45

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Mitsubishi Delica** er en modellserie av små lastebiler, varebiler og flerbruksbiler fra japanske Mitsubishi. Modellserien som ble lansert i 1968 var en videreutvikling av en liten pickup med samme navn som ble lansert året før. Navnet kommer av det engelske uttrykket ***Deli**very **Ca**r*.
Modellen er solgt under mange forskjellige navn i forskjellige markeder. Den er solgt under navnet **L300** og **L400** i Europa og på New Zealand, **Express** og **Starwagon** i Australia og **Mitsubishi Van** og **Wagon** i USA. Personbil-versjonen var kjent under navnet **Delica Star-Wagon** fra 1979 til introduksjonen av **Delica Space Gear** i 1994. Den nåværende modellen heter **Delica D:5**.

Første generasjon (1968–1979)
-----------------------------

Delica ble først lansert i 1968 som en liten lastebil med 600 kg lastekapasitet og 1,1 l bensinmotor med 58 hestekrefter. Senere samme år ble også en varebil og en minibuss lagt til i modellutvalget.

Andre generasjon (1979–1986)
----------------------------

I 1979 ble modellutvalget utvidet til å omfatte 10 modeller. Samme år ble firehjulstrekk lansert for modellen.

Tredje generasjon (1986–2013)
-----------------------------

Mitsubishi L300 varebil (tredje generasjon).
I 1986 ble tredje generasjon lansert, med bedre aerodynamikk og selvbærende karosseri.

Fjerde generasjon (1994–2007)
-----------------------------

I 1994 ble fjerde generasjon lansert, under navnet Space Gear i Japan og L400 ellers i verden.

Femte generasjon (2007– )
-------------------------

31. januar 2007 ble femte generasjon lansert i Japan med Delica D:5.

* Mitsubishi Delica Space Gear L400.Mitsubishi Delica Space Gear L400.
* Mitsubishi Delica L300 varebil.Mitsubishi Delica L300 varebil.
* Mitsubishi Delica L400 varebil.Mitsubishi Delica L400 varebil.

Referanser
----------

1. ↑  «Fact & Figures 2005» (pdf) **(engelsk)**. Mitsubishi Motors. s. 33.
Donaudeltaets utvikling
**Peuce** var i antikken en øy som lå nær en av munningene til Donau i Donaudeltaet i det som i dag er den rumenske delen av Dobrudsja. Navnet kommer fra det gamle greske ordet *peuke*, furu. Øya var om lag like stor som Rhodos.[]

Det var her triballikongen Syrmus søkte tilflukt da han ble jaget av Aleksander den store. Aleksander førte skip til Donau som han skulle benytta i et anbrep på øya, men på grunn av kraftig strøm i elven, bratte bredder og hard motstand klarte han ikke dette. Til slutt reiste makedonerne fra øya og krysset i steden innover til geternes land.

En del av det mektige bastarnaefolket (trolig en blanding av germanere og keltere) slo seg ned på øya, troleg på 1000-tallet f.Kr. og fikk fra øya det alternative namnet *peucini*, som også ble benyttet av antikkens forfattere om bastarnaefolk som aldri hadde satt sin foten på øya.[]

Det fortelles at Peuce var fødested til Alarik I, vestgoternes konge i åperioden 395–410.

Peuke skal ikke forveksles med den nærliggende øya Leuke.

Referanser
----------

1. ↑  Arrian 1.3
**Mitsubishi Carisma** er en stor familiebil produsert for det Europeiske markedet av Mitsubishi Motors fra 1995 til 2004. Modellnavnet er satt sammen av ordene *car* (engelsk = bil) og *kharisma* (gresk = guddommelig/himmelsk gave).

Bilen ble produsert i samarbeid med Volvo og hadde samme chassis som første generasjon Volvo S40. Bilene ble bygget på NedCar fabrikken i Born, Nederland, som på den tiden ble eid av begge firmaene. Det ble bygd over 350'000 biler i løpet av produksjonstiden.

Carisma ble levert som 4-dørs sedan og 5-dørs kombi, det var flere motoralternativer, bensin fra 1.3 L til 1.8 L, en 1.8 L GDI og en 90 HK, 1.9 L TD turbodiesel levert av Renault. Senere også en 100 HK, 1.9 L DI-D common rail diesel, denne ble også benyttet i Volvo og Renault sine biler.

Til tross for navnet, hadde Carisma et forholdsvis nøytralt design som skyldtes at bilen var Mitsubishis første forsøk på å komme inn i det konservative europeiske firmabil-markedet. En ansiktsløfning i 2001 gjorde heller ikke mye av seg. Bilen var plassert imellom Lancer og Galant, etter produksjonsstans tok Lancer plassen i Mitsubishis europeiske rekke.

I flere markeder hvor Lancer ikke var tilgjengelig, ble Lancer Evolution solgt som Mitsubishi Carisma GT.

Chassiset ble også brukt av firmaet Proton for å utvikle Proton Waja.

Produksjon og salg
------------------

| Produksjonsår | Antall produsert | Antall solgt |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 19,100 |  ? |
| 1996 | 44,401 |  ? |
| 1997 | 82,255 |  ? |
| 1998 | 78,239 |  ? |
| 1999 | 54,460 |  ? |
| 2000 | 29,800 | 38,548 |
| 2001 | 22,203 | 28,647 |
| 2002 | 28,776 | 30,429 |
| 2003 | 26,074 | 28,123 |
| 2004 | – | 9,875 |
|

*(Kilde: Fact & Figures 2000, Fact & Figures 2005, Mitsubishi Motors websider)*

Referanser
----------

1. ↑  Large Family Cars, EuroNCAP, (Engelskspråklig)
2. ↑  Fact & Figures 2005 Arkivert 5. mars 2007 hos Wayback Machine. s.33, Mitsubishi Motors webside, (Engelskspråklig)
3. ↑  "A question of carisma" Arkivert 3. april 2008 hos Wayback Machine. Yahoo Cars, 6.okt 2004 (Engelskspråklig)
4. ↑  "Mitsubishi Carisma Used Car review", Jason Dawe, *The Sunday Times*, 17.okt 2004 (Engelskspråklig)
**Nikolaj Aleksejevitsj Tutsjkov** (russisk: Николай Алексеевич Тучков; født 16. april 1765, død 30. oktober 1812) var en russisk general, offiser under to svensk-russiske kriger samt Napoleonskrigen.

Nikolaj Tutsjkov deltok som artillerikaptein i den russisk-svenske krigen 1788-1790, utmerket seg i krigen i Polen 1792-1794 og i Italia og Sveits i 1799-1800 under Aleksandr Suvorov. Han ble utnevnt til generalløytnant og var med i flere feltslag under Napoleonskrigen i årene 1805-1807.[]

Ved utbruddet av finskekrigen i 1808 var han kommandant for de russiske styrkene som trengte inn i Savolax, styrkene under hans kommando avanserte over Varkaus og Kuopio til Gamlakarleby og videre nordover sammen med Nikolaj Rajevskij. Han ble stilt til ansvar for den påfølgende retretten, men fikk tilbake kommandoen i Savolax, der han opererte mot Johan August Sandels.[]

Ved Frankrikes invasjon av Russland i 1812 var han sjef for 3. infanterikorps og ble såret i slaget ved Borodino den 7. september 1812 og døde noen uker etter.[]

Eksterne lenker
---------------

* Tutjkov, Nikolaj Aleksejevitj i *Nordisk familjebok* (2. utgave, 1920)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nikolaj Vladimirovitsj Ruzskij** (russisk: Николай Владимирович Рузский, født 18. mars (gammel stil: 6. mars) 1854, død 1. november 1918 i Pjatigorsk) var en russisk militær. 

Ruzskij intrådte i 1870 i tjeneste ved et gardesgrenaderregiment, ble i 1872 offiser og i 1885 oberst, 1896 generalmajor og 1903 generalløytnant. Det meste av sin tid tilbragte han i generalstabsverv og var i 1904 stabssjef i Vilnius militærdistrikt, hvorfra han fulgte sin sjef, general Oskar Gripenberg, til krigsskueplassen og som stabssjef ved andre armé. Ruzskij ble senere sjef for XXI. armékorps, general i infanteriet og adjutant hos sjefen for Kievs militærdistrikt. 

Under første verdenskrig førte Ruzskij først befal over tredje russiske armé, som kjempet seg fram gjennom Galizia og til slutt truet Kraków. Han var fra oktober 1914 til april 1915 øverstkommanderende for *nordvestfronten*. Han fratrådte deretter på grunn av meningsforskjeller med øverstkommanderende. 

I august 1915 ble han øverstkommanderende for *den indre front*, en post han forlot i desember samme år og ble medlem av riksrådet. Han innehadde i tiden august 1916 til mai 1917 igjen førstnevnte post. 

Etter at Aleksandr Kerenskij den 12. mai 1917 ble krigsminister, tok Ruzskij, som ikke ville avfinne seg med de nye forholdene vedrørende disiplinen innen arméen, avskjed. 

Ruzskij, som nøt anseelse som en av Russlands mest framstående hærførere, ble tatt til fange i september i 1918 av bolsjevikene i Jessentuki, og henrettet med andre kritiske offiserer.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Nikolaj Mikhailovitsj Sjvernik** (russisk: Николай Михайлович Шверник; født 7. maijul./ 19. mai 1888greg. i St. Petersburg, død 24. desember 1970 i Moskva) var en sovjetrussisk politiker. Han var sovjetisk statsoverhode som formann for Det øverste sovjets presidium fra 19. mars 1946 til 15. mars 1953 og russisk statsoverhode som formann for presidiet til Den russiske føderative sovjetrepublikks øverste sovjet fra 4. mars 1944 til 25. juni 1946. Den virkelige makten lå likevel hos Josef Stalin som generalsekretær av kommunistpartiet.

Sjvernik sluttet seg til bolsjevikene i 1905. I 1924 ble han folkekommissær i Den russiske sovjetiske føderative sosialistrepublikk og i 1925 medlem av medlem av partiets sentralkomite. I 1927 ble han degradert og sendt til Uralfjellene som leder av den lokale partiorganisasjonen.[]

Stalin anså ham som en lojal støtte for hurtig industrialisering og hentet ham tilbake til Moskva i 1929 som formann av Metallindustriens fagforening.[] Han ble medlem av kommunistpartiets organisatoriske byrå (Orgburo) og sekretariat. Han var også førstesekretær av Sovjetunionens sentrale råd for fagforeninger fra juli 1930 til mars 1944.

Under andre verdenskrig var Sjvernik ansvarlig for å flytte sovjetiske industri øst for Uralfjellene, i tilfelle et angrep fra den tyske Wehrmacht. I 1946 ble han formann i Det øverste sovjets presidium. Han ble medlem av Politbyrået i 1952, men ble degradert i 1953.[]

Etter Stalins død ble hans stilling som president erstattet av Kliment Vorosjilov den 15. mars 1953. Han vendte tilbake til sitt arbeid som formann for Sovjetunionens sentrale råd for fagforeninger. Etter sitt arbeide i Pospelov-kommisjonen, som var grunnlaget for Nikita Khrusjtsjovs «hemmelige tale» der han fordømte stalinismen, ble han av Khrusjtsjov i 1956 anbefalt som formann av Partikontroll-komitéen.[] Senere ble han leder av rehabiliteringsprosessen etter ofrene for Stalins utrenskninger (Sjvernik-kommisjonen). I 1957 ble Sjvernik igjen fullt medlem av Det øverste sovjets presidium inntil sin avgang i 1966.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Шверник Николай Михайлович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nikolay Shvernik – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Mikhail Kalinin** | **Sovjetunionens president**(1946–1953) | Etterfølger:**Kliment Vorosjilov** |
| Forgjenger:**Ivan Vlasov** | **Russlands president**(1944–1946) | Etterfølger:**Ivan Vlasov** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Mary Seacole** (født 1805, død 14. mai 1881) var en sykepleier fra Jamaica som er mest kjent for sin involvering i Krimkrigen. Hun satte opp og drev et pensjonat i Panama og i Krymsk for å bistå med å behandle de syke og skadde soldatene. Seacole ble undervist i sykepleierstudiene av en urtemedisiner og lærte om folkemedisin av hennes mor som drev et pensjonat for funksjonshemmede europeiske soldater og sjømenn. 

I dag er blir hun husket for sin tapperhet og medisinske kompetanse og som "kvinnen som på tross av rasistiske fordommer trosset innflytelsesrike deler av det viktorianske samfunnet for å hjelpe dem som trengte det". Hennes selvbiografi som heter *Wonderful Adventures of Mrs. Seacole* og som kom ut i 1857 er en levende beretning om hennes opplevelser og er en av de tidligste selvbiografier som utelukkende handler om en kvinne.

Seacole hadde sluttet seg til den katolske kirken rundt 1860 og returnerte etter at Krimkrigen var over tilbake til Jamaica som i hennes fravær hadde havnet i en nedgangskonjunktur. Prins Victor von Hohenlohe, (en nevø av dronning Victoria) hadde som ung løytnant vært en av Mary Seacoles pasienter under Krimkrigen. Han fikk senere hugget ut en byste i marmor av henne i 1871 som han fikk utstilt på Royal Academy sin sommerutstilling i 1872. Seacole ble også den personlige massøren til prinsessen av Wales som led med dårlige ben og revmatisme.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Mary-Seacole, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Trove, «Mary Seacole», Trove person-ID 862380[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Open Library, «Mary Seacole», Open Library-ID OL1075249A[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Prosjekt Gutenberg, «Mary Seacole», Prosjekt Gutenberg ID 25634[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Feminist Companion to Literature in English, side(r) 961[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Find a Grave, Find a Grave 9068802, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things
 |
**Jordsvinet** er et eiendommelig pattedyr som hører hjemme i Afrika. De er en del av gruppen Afrotheria, en dyregruppe som også omfatter elefanter, sjøkyr og en del mindre insektetende grupper som tenreker. Dyret klassifiseres som en helt egen orden, med bare én familie, og det fins bare én slekt og én art.

Biologi
-------

Tross navnet er ikke jordsvin i slekt med svinene. Dyret har en lang og tynn snute som ender i en nese som kan minne om en svinenese. Dyret har også to ører som kan minne om svineører. Ellers ligner det lite på svinene. Det har små kraftige graveføtter med klør og en lang, spiss, og bred hale. Dets tunge er lang og klebrig og blir brukt til å stikke inn i hulrom for å lete etter insekter. De viser enkelte fellestrekk med maurslukere, men dette er et spørsmål om konvergent evolusjon siden begge hovedsakelig lever av termitter. 

Jordsvinene er nattaktive og oppholder seg mest i ganger i jorden om dagen. De kan stenge åpningen med jord når de befinner seg i gangene. Jordsvin spiser først og fremst termitter, men spiser også maur og andre virvelløse dyr. Individene lever mest alene og møtes kun til paring. Hunndyrene går drektige i syv måneder og føder en unge om gangen. 

Kjøttet har noen ganger vært ettertraktet av mennesker, og smaken skal minne om flesk.

Referanser
----------

1. ↑  Lehmann, Thomas (2009). «Phylogeny and systematics of the Orycteropodidae (Mammalia, Tubulidentata)». *Zoological Journal of the Linnean Society*. 155 (3): 649–702. doi:10.1111/j.1096-3642.2008.00460.x.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *jordsvin* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *jordsvin* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *jordsvin* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *jordsvin* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *jordsvin* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Orycteropus afer* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Orycteropus afer* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Orycteropus afer* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |