recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lynn Claire Feinberg** (født 18. april 1955 i Oslo) er en norsk religionshistoriker og rabbiner. Hun er Nordens første kvinnelige rabbiner og den første nordiske rabbiner innen retningen Jewish Renewal, og ble innviet til dette i 2010. Hun veileder både innen kabbala og astrologi. Hun har oversatt og redigert en norsk utgave av *Talmud* i serien Verdens hellige skrifter. Lynn er moren til Emanuel Feinberg, advokat og partner i advokatfirmaet Glittertind.

Feinberg er opprinnelig utdannet astrolog ved Den Nordiske Astrologiskolen. Hun er interessert i jødisk feminisme og kritikk av tradisjonell mannsdominans i ortodoks jødedom. I 2001 ble hun cand.philol. i religionshistorie fra Universitetet i Oslo med hovedoppgaven *Bønn og rituell renhet i jødedom - det jødiske bønnefellesskap. Et forsøk på å utrede og forstå underliggende årsaker til jødisk kjønnsdikotomisk tankegang*. Hun utdannet seg deretter til Nordens første kvinnelige rabbiner ved Aleph Jewish Renewal i USA, en synkretisk jødisk bevegelse og organisasjon som legger stor vekt på feminisme, miljøvern og pasifisme, i tillegg til jødisk mystisisme. Hun arbeider deltid som Jewish Renewal-rabbiner (de større jødiske trossamfunnene i Norden er ortodokse og anerkjenner ikke kvinnelige rabbinere), og er i tillegg skribent, kursleder, sjelelig veileder, sjelesørger, faglig konsulent i jødedom og astrolog. Hun har også pastoral klinisk utdannelse fra Lovisenberg Diakonale Sykehus.

Feinbergs far, Kai Feinberg, var tre år i Auschwitz til leiren ble befridd av sovjetiske styrker i januar 1945. En av farens tanter overlevde også, resten av familien ble utslettet.

Referanser
----------

1. ↑  «Offisielt nettsted».
2. ↑  Olav Solvang. « Taler kvinners sak i jødedommen» *Vårt Land*, 17.2.2010
3. ↑  Åse Brandvold. «Ikke helt kosher » *Klassekampen* 11.8.2007
4. ↑
5. 1 2  *Klassekampen*, 27. november 2015 s. 32.
6. ↑  «Jødedommens hjørnestein», *Vårt Land*, 17. desember 2012. s. 16.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
*Fontana delle Naiadi*
**Najadefontenen** (italiensk: **Fontana delle Naiadi**) er en fontene innviet i 1901 dom befinner seg på Piazza della Repubblica (tidligere *Piazza dell'Esedra*) i Roma. Den er i nærheten av Diokletians termer.

Fontenen er utsmykket med skulpturer. Blant havets fugler og dyr leker det vannymfer, de najader som har gitt fontenen dens navn. 

Her representeres de fire slag vann: Svanen representerer innsjøene, vannslangen står for elvene, en drage som ligner en krageagam skal for de underjordiske vannene, og til slutt sjøhesten for verdensoseanene. 

Figurene ble utformet av Mario Rutelli.

Litteratur
----------

* Sergio Delli: *Le fontane di Roma*, Roma, Schwarz & Meyer, 1985.
* Bruno Brizzi og Emilio Rodriguez-Almeida, *Le fontane di Roma*, 2ª ed. Roma, Colombo Editore, 1998, ISBN 88-86359-27-6.
* Willy Pocino: *Le fontane di Roma*, Roma, Newton & Compton, 2004, ISBN 88-541-0204-0.
* Frederick Cope og Maurizia Tazartes: *Fontane di Roma*, Torino, Rizzoli, 2004, ISBN 88-7423-140-7.

Eksterne lenker
---------------

(en) Fontana delle Naiadi – galleri av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Dønnesgodset** (av *Dynjarnes*, et nes hvorpå dønningene bryter (tvilsom forklaring av navnet) var et omfattende gods, en tid bestående av flere hundre gårder langs kysten av Nordland.
Hovedsetet var Dønnes hovedgård på nordenden av øya Dønna på Helgeland, et område der det er gjort arkeologiske funn fra jernalderen.

Storbonden Grankjell og sønnen Åsmund Grankjellson bodde sannsynligvis her rundt 900, da de kom i strid med Hårek av Tjøtta om rettighet til fangst og fiske i området, som nevnt i Olav den helliges saga. Gården omfattet da en rekke øyer og vær med rike muligheter for fangst og sanking av egg og fjær. Hårek hadde i 1027 raidet disse øyene, men folkene fra Dønnesgodset overrasket ham og hans medhjelpere på hjemturen. Hevnen kom året etter, da Dønnesgården ble nedbrent, men raskt oppført igjen.

Lendmannen Pål Vågaskalm bodde på Dønnesgodset rundt 1200, nevnt i Håkon Håkonssons saga og bygde en privat kirke og gravkammer. Bjarkøyætten kan ha overtatt eiendommen rundt 1300. Etterhvert ble Dønnesgodset en del av lensherre Erik Ottesen Rosenkrantz sitt landsomfattende kompleks av eiendommer på 1500-tallet.

I 1651 ble lensherre for Nordlandene, Preben von Ahnen ny eier. Han solgte i 1675 til amtmann Peder Christophersen Tønder, som fikk omregulert gården til stamhus (1679) og selv flyttet inn i 1691 etter utnevningen til ny lensherre av Nordlandene. I 1714 omfattet gården 107 leilendingsgårder. Fra 1751 var den i slekten inngiftede Isach Jørgen Coldevin gårdsherre, og kjøpte i 1760 opp Tjøttagodset, da eid av Petter Dass' sønnesønn Petter Dass.
På 1800-tallet var Coldevins sønnesønn med samme navn Isach Jørgen Coldevin, eier.
Våningshus og uthus gikk med i en brann i 1892, dagens bygning er fra 1894. Godset ervervet seg i 1908 Norges første traktor.

Etter konkurs i 1911 kjøpte et konsortium med tyve husmenn gården, etter at leilendingsgårdene allerede var overtatt av brukerne. Hovedbruket ble solgt i 1916 til en familie Løvdahl som i dag fremdeles eier og driver gården også i turistøyemed.

**Coldevinske godsarkiv fra Dønnes**
Axel Coldevin donerte gjennom mange år fra 1933 dokumenter og arkivalier fra Dønnesgodset til NTNU UB Gunnerusbiblioteket. Det inneholder dokumenter helt fra 1600-tallet. I 1979 ble det opprettet et eget privatarkiv for de omfattende samlingene. I katalogen finnes detaljert oversikt over hvilke brev, dokumenter, informasjon om gårder og personer mm som er bevart. Blant annet finnes genealogiske dokumenter om slektene Coldevin og Tønder og om husmenn på Dønnes. Axel Coldevin har forfattet en lengre beskrivelse av Dønnesgodset historie fra omkr. 1600-tallet i katalogen.

Kilder
------

* Coldevin, Axel: *Jordegods og storgårder i Nord-Norge,* ny og rev utg. Espa 1989
* Coldevin, Axel og Monica Aase: *Dønnesgodset. Coldevinske godsarkiv fra Dønnes: registratur til privatarkiv nr. 34*. Katalog 4. Trondheim 1980.

Eksterne lenker
---------------

* Dønnesgodset, av dr. philos Axel Coldevin, 1980
* Coldevinske godsarkiv fra Dønnes[*død lenke*] finnes ved NTNU Universitetsbiblioteket, Gunnerusbiblioteket
Fontanka
Gammelt kart fra 1910; Fontanka er en av de sørligste elvekanalene.
Gammelt postkort med elven sett fra Anitsjkovbroen
**Fontanka** (russisk: Фонтанка) er en elvekanal i Russland, en av floden Nevas armer, som renner gjennom det sentrale St. Petersburg. Fontanka er 7,6 km lang, har et maksimalt dyp på 3,5 m samt en største bredde på 70 m.

Fontanka kaltes for *Den navnløse å* (russisk: Безымянный ерик) fram til ca 1712–1714 da den fikk det nåværende navnet i samband med at den begynte å forsyne de mange fontenene i Sommerhagen med vann. Frem til midten av 1700-tallet utgjorde den St. Petersburgs søndre grense. Årene 1780-1789 forestod Andrej Kvasov en større regulering av elvekanalen, og det var da den fikk sine karakteristiske granittbanker. 

Fontanka krysses av femten broer. Den mest kjente turde være Anitsjkovbroen på hovedgaten Nevskij prospekt. To andre kjente broer er Lomonosovbroen og den ekstravagante egyptiske bro. 

Flere kulturhistorisk viktige praktbygg ligger langs elvekaien. Blant bygningene i barokk stil kan fremheves Sjeremetovpalasset, Beloselskij-Belozerskij-palasset, Sjuvalovpalasset, St. Panteleimon-kirken og noe tilbaketrukket, Vorontsovpalasset. Viktige nyklassisistiske bygninger er Anitsjkovpalasset, Tovstonogovteateret, Jusupovpalasset og Det russiske nasjonalbiblioteks Katarina-institutt.

Mange kjente personligheter har bodd langs bredden, og flere av disse husene står fremdeles og har fått museer innredet. Det gjelder blant annet huset til dikteren Aleksandr Pusjkin som bodde her fra 1817 til 1820, og husene til Gavrila Derzjavin, Ivan Turgenev og Anna Akhmatova.

Litteratur
----------

* Belova, L.N. m.fl. red. (1992). *Sankt-Peterburg. Petrograd. Leningrad: Entsiklopeditjeskij spravotjnik*. Moskva: Bolsjaja Rossijskaja Entsiklopedija. s. 646. ISBN 5-85270-037-1.

Referanser
----------

1. ↑  «Река Фонтанка». *Gosudarstvennyj vodnyj rejestr*. Besøkt 12. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fontanka River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Richard Sigmund Long** (født 23. januar 1889 i Tórshavn, død 16. desember 1977 i Tórshavn) var en færøysk lærer, forfatter, litteraturkritiker og politiker (Ff.).

Han var sønn av trykkeribestyrer Georg Long fra København og hustru Svanhilda Pálsson fra Vágur. Han giftet seg i 1943 med Ása Justinussen. Etter preliminæreksamen i Tórshavn i 1905 dro han til København, hvor han tok studentereksamen som privatist i 1907 og filosofikum i 1909. Deretter studerte han i noen år medisin, senere språk, ved Københavns Universitet, men måtte gi seg av dårlig økonomi og helse. Han ledet den færøyske studenterforeningen i København, og skulle også bli sentral i ungdomsbevegelsen på Færøyene. Long var lærer ved skipperskolen i Tórshavn 1914–1916 og 1919–1920, deretter lærer ved middel- og realskolen og lærerseminaret i samme by 1921–1954. Han var formann i Føroya Lærarafelag 1933–1942.

Foruten en rekke andre verv i kulturinstitusjoner, var Long med på å stifte litteraturselskapet Varðin, og redigerte selskapets tidsskrift med samme navn 1921–1931 og 1935–1943. Han var formann i teaterlaget Havnar Sjónleikarfelag 1928–1930. Long skrev mange litterære essay, oversatte flere verk til færøysk, og skrev egen lyrikk. Long var en av Færøyenes mest anerkjente litteraturkritikere, og ble tildelt M.A. Jacobsens Heiðursløn for skjønnlitteratur i 1976. Et utvalg av Longs forfatterskap ble utgitt som et samleverk av Hanus Andreassen etter Longs død.

Long var sekretær i Føroya Skipara- og Navigatørfelag og blant initiativtagerne til Sjóvinnubankin i 1932. Long var innvalgt på Lagtinget fra Suðurstreymoy 1943–1958 og minister i Kristian Djurhuus' første regjering 1950–1954. I 1951 overtok han som Færøyenes visestatsminister etter Thorstein Petersen, som også avgikk som direktør i Sjóvinnubankin.

Referanser
----------

1. 1 2  Heinesen, William. «Richard Long». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 7. oktober 2016.
2. 1 2 3  Joensen, Einar (21. desember 1977). «Nekrolog». *Dagblaðið* **(færøysk)**: 14.
3. 1 2  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 314–315. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert fra originalen (PDF) 4. januar 2014. Besøkt 7. oktober 2016.
4. ↑  Dahl, Árni. «Rikard Long (1889–1977)» **(færøysk)**. snar.fo. Arkivert fra originalen 6. april 2016. Besøkt 7. oktober 2016.
5. ↑  «Føroya løgmenn og landsstýri síðan 1948» **(færøysk)**. Løgmansskrivstovan. Arkivert fra originalen 1. desember 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rikard Long – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Lynsjakk** er sjakk der spillerne har 10 minutter eller mindre til å utføre alle trekkene sine. Hvis det spilles med bonustid, faller partiet inn under lynsjakkbegrepet hvis grunnbetenkningstiden pluss 60 ganger bonustiden er 10 minutter eller mindre. De vanligste variantene er 5 minutter på hele partiet, eller 3 minutter med 2 sekunder bonus per trekk. For å holde rede på tidsforbruket, bruker spillerne et sjakkur. Lynsjakk er temmelig populært på mange Internett-sjakksider. Fram til 1950-tallet var det vanlig med en variant hvor en klokke ga lyd fra seg hvert 5. eller 10. sekund, og spilleren som var i trekket måtte da umiddelbart utføre trekket sitt. Hurtigsjakk har ikke så kort betenkningstid.

Den korte betenkningstiden gjør at man har kortere tid på å vurdere hvert enkelt trekk. Dette fører til mer oppjaget spill, særlig når tiden er i ferd med å renne ut. Hvis en spiller bruker opp tiden sin, går seieren til motstanderen, med mindre motstanderen ikke har nok brikker til å vinne spillet. I så fall er resultatet remis. Som i normal sjakk fører også sjakkmatt til vunnet parti. En vanlig regel i lynturneringer er at dersom en spiller gjør et ulovlig trekk, kan motstanderen påpeke det og kreve seieren. Hvis en spiller for eksempel setter sin egen konge i sjakk, kan motstanderen kreve seieren. Det er imidlertid ikke tillatt å slå motstanderens konge, gjør man det kan faktisk spilleren som fikk kongen slått kreve seier på ulovlig trekk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
Førsteutgave
Aleksandr Pusjkin i Bakhtsjysarajpalasset. Maleri av Grigorij Tsjernetsov
***Fontenen i Bakhtsjysaraj*** (russisk: Бахчисарайский фонтан, *Bakhtsjysarajski fontan*) er et romantisk tragisk dikt forfattet av Aleksandr Pusjkin i 1821-1823. Det er et russisk *poema*, en heller lang fortelling satt til vers. 

*I palasset i byen Bakhtsjysaraj på Krim residerer khanen* Girel*. Den georgiske* Zarema*, en haremsslavinne hans hustru, som var khanens favoritt, får vite at han nå har forelsket seg i den unge vakre jomfru* Maria*, en adelig polsk kristen haremslave, som var blitt bortført fra farens gods av tatarene. Hun vokters sin jomfruelighet og tilbringer alle ledige stunder i bønn. Maria motstår Girels amorøse tilnærmelser. Fylt av sjalusi oppsøker Zarema Maria, som dør på mystisk vis noe etter. Zarema blir straks druknet av haremsevnukkene, som har vært klar ovver Zaremas trusler mot Maria. Bedrøvet og utrøstelig forlater Girel palasset og ehengior seg til krig. Når han vender tilbake, lar han oppføre en «fontene av tårer» til minne om den skjønne Maria, hvis hjerte han forgjeves forsøkte å vinne.*
Pusjkin begynte å skrive på diktet våren 1821, etter å ha besøkt Tårefontenen i khanens palass i Bakhtsjysaraj på Krim i 1820. Storparten ble skrevet i 1822. Våren 1823 var første utkast klart. I løpet av høsten ble det finpusset og klargjort for publikasjon. Førsteutgaven av *Fontenen i Bakhtsjysaraj* ble publisert 10. mars 1824 i Moskva.

I 1909-1910 produserte Jakov Protazanov en kort film basert på diktet. I 1934 skapte Boris Asafjev en ballett, og i 1911 komponerte Aleksander Iljinskij en opera, på grunnlag av diktet.

Referanser
----------

1. ↑  Fountain of Tears Arkivert 6. januar 2009 hos Wayback Machine. — The Khan Palace in Bakhchisary

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Raudskjegg** eller **Rødskjegg** er et kortspill.

Regler
------

Hver deltaker får utdelt 6 kort. Alle starter på 16 poeng, og skal prøve å komme først ned til 0 poeng. Den som sitter til venstre for giver, skal starte budrunden. Den som byr mest på kortene sine, starter hver eneste runde i omgangen, selv om denne mister stikk til andre spillere. Etter 3 spilte kort, skal budvinner alltid spørre om resten er med. Glemmer man å spørre, kan de andre kakke i bordet, og er dermed med gratis. (De flyr ikke selv om de ikke tar stikk.) Budvinneren flyr da 6, minus de stikk denne tar. Husker man å spørre, må resten vurdere om de har mulighet til å ta stikk. Klarer de ikke å ta stikk i løpet av runden, flyr de 6. De kan velge å kaste seg etter 3 kort om de tror de ikke tar stikk i løpet av 6 spilte kort.

For eksempel: Første runde har man 16 poeng, er med etter 3 kort, men tar ingen stikk i løpet av 6 spilte kort. Man har da fløyet 6 og står med 16 + 6 = 22 poeng.
Om budvinner ikke tar de stikk den har bydd, flyr denne også 6 minus de stikk den har tatt.

For eksempel: Første runde byr Oluf 4 men tar bare 3. Han flyr da 6 - 3 = 3. → 16 + 3 = 19 poeng.
Om Oluf byr 4 og tar 4, blir det 4 i minus i stedet (tar han 5 når han byr 4, får han også 5 stikk) → 16 - 4 = 12 poeng. (eller 16 - 5 = 11 poeng.)

Idet spilleren som er i ferd med å vinne får 0 poeng, må den kakke seg selv ut av spillet. Glemmer den dette, flyr den 6 og må prøve igjen.

Eksterne lenker
---------------

* Raudskjegg – Forum, Korthuset
**Eline Gleditsch Brustad** (født 25. september 1994) er en norsk syklist som fikk sølv i landeveisritt ved junior-VM i september 2012. Hun har vokst opp i Asker, og sykler for Asker Cykleklubb og går på Norges Toppidrettsgymnas.

Meritter
--------

2012
Sølv - VM i landeveissykling 2012, landeveisritt junior (64,5 km)
4.-plass - NM Rundbane
3.-plass - NM fellesstart, junior, 72 km
2.-plass - Eidsvollrittet 85,2 km
2.-plass - Eidsvollrittet 54,8 km
1.-plass - NC Rundbane, ritt 1
2011
2.-plass - Norges Cup Landevei, ritt 5
1.-plass - Scott Cup 2011, ritt 8 (Årbogen)
1.-plass - Scott Cup 2011, ritt 4
1.-plass - Nissan Cup, ritt 8 (Holmen)
2.-plass - NC Rundbane, ritt 7
1.-plass - NM Rundbane 4 runder
1.-plass - NC Rundbane 6 - Festningsrittet
5.-plass - NM Landevei fellesstart
2.-plass - Norges Cup Landevei, ritt 3
1.-plass - NC Rundbane, ritt 2
1.-plass - NC Rundbane, ritt 1
2010
1.-plass - UM tempo
2.-plass - UM fellesstart

Referanser
----------

1. ↑  Brustads blogg
2. ↑  Aftenposten.no - *Sjokkerte alle med sølv*[*død lenke*], 21. september 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eline Gleditsch Brustad – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Eline Gleditsch Brustad – Cycling Archives Rediger på Wikidata
* Merida Ritt Ranking - Eline Gleditsch Brustad[*død lenke*]
Borchgrevinkbreen på kartet over AntarktisBorchgrevinkbreenBorchgrevinkbreenBorchgrevinkbreen på kartet over Antarktis
**Borchgrevinkbreen** er en stor isbre i Victory Mountains i Victoria Land, Antarktis. Den strømmer sørover mellom Malta Plateau og Daniell Peninsula, og deretter ut i Rosshavet som en flytende istunge, som utgjør den nordligste delen av Lady Newnes isbrem, ved Glacier Strait.

Isbreen ble navngitt av New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition (NZGSAE) 1957–58 etter Carsten E. Borchgrevink, leder av Southern Cross-ekspedisjonen 1898–1900. Borchgrevink besøkte området i februar 1900 og var den første som observerte sjøsiden av breen.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Borchgrevink Glacier SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (USA). Katalognr. 1596
2. ↑  Borchgrevink Glacier SCAR *Composite Gazetteer of Antarctica* (New Zealand). Katalognr. 1596

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
**Bern-Alpene** omfatter flere fjellkjeder i de vestlige delene av Alpene, i Sveits. Selv om en større del av fjellene ligger i Berner Oberland-regionen av kantonen Bern, ligger deler av Bern-Alpene i de tilstøtende kantonene Wallis, Fribourg og Vaud. De siste går ofte under navnene *Fribourg-Alpene* og *Vaud-Alpene*, naturligvis.

Rhône-dalen skiller Bern-Alpene fra Chablais-massivet i vest, og fra Wallis-Alpene i sør. Den øvre delen av Rhône-dalen skiller de fra de lepontinske Alpene i sørøst, mens Grimselpasset og Aare-dalen skiller de fra Uri-Alpene i øst. Nordgrensen for Bern-Alpene er mindre klar, men kan sies å ligge på en linje mellom Genèvesjøen og Vierwaldstättersjøen.

Bern-Alpene er nedbørsfelt til elva Aare og sideelva Saane i nord, og til elvene Rhône i sør og Reuss i øst.

Morfologi
---------

Ryggraden i Bern-Alpene er en 100 km lang fjellkjede som strekker seg fra vest (Dent de Morcles) til øst (Sidelhorn) langs grensen mellom kantonene Bern (nord) og Wallis (sør). Bortsett fra den aller vestligste delen, er denne grensen vannskille mellom Nordsjøen og Middelhavet. Denne ryggraden ligger ikke midt i fjellkjeden, men ligger nær (10-15 km) Rhône-elva i sør. Av den grunn er det stor forskjell mellom landskapet på sørsiden og nordsiden. På sørsiden faller sidedalene bratt ned mot Rhône-dalen, i nord blir fjellene gradvis lavere til de går over i åslandskapet på det sveitsiske platået eller i innsjøene Thun og Brienz i øst.

Vest for Gemmi-skaret består fjellkjeden i hovedsak av noen få og høye topper (slik som Wildhorn), litt over 3000 moh, ofte dekket av isbreer. Fjellkjeden brer seg mye utover i de østlige delene, med fjelltinder på over 4000 meter. Dette er ellers den delen av Alpene som har flest breer, store og små.

Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn (før 2007-utvidelsen)

Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn
----------------------------

Jungfrau-Aletsch-Bietschhorn-området ligger i de østlige delene av Bern-Alpene, i den mest bredekte delen av Alpene. Aletschbreen, de to fjelltoppene Jungfrau og Bietschhorn er spesielle attraksjoner. Området ble i 2001 tatt med på UNESCOs verdensarvliste. I 2007 ble området utvidet og fikk navnet Schweizer Alpen Jungfrau-Aletsch. Etter utvidelsen kom flere store brearmer, som Fiescher-breen og Aarbreen med i Schweizer Alpen Jungfrau-Aletsch.

Referanser
----------

1. ↑  Peakbagger.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bernese Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Eline Nygaard Riisnæs** (født 5. juli 1913 i Sandefjord, død 3. februar 2011 i Oslo) var en norsk konsertpianist og musikkviter ved UiO, og mor til pianisten og klaverpedagogen Anne Eline Riisnæs (1951–), og saksofonistene Knut Riisnæs (1945–2023) og Odd Riisnæs (1953–).

Karriere
--------

Nygaard Riisnæs studerte klaver i Oslo med klaverpedagogene Dagmar Walle-Hansen og Nils Larsen, og i Stockholm med den russiske storpianisten Simon Barrere. Hun debuterte i 1939, og spilte året etter også med Oslo-Filharmonien. I 1949 turnerte hun i USA med blant annet Kari Frisell. I norsk sammenheng må et utstrakt konsertsamarbeid med NRK nevnes. Hun underviste musikkvitenskap ved Universitetet i Oslo, og var knyttet til UiO som universitetslektor 1971, førsteamanuensis 1981–83.

Hedresbevisninger
-----------------

* Lindemanprisen 1979
* Kongens fortjenstmedalje i gull (1983)

Referanser
----------

1. ↑  Eline Nygaard Riisnæs i Store Norske Leksikon.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (no) Eline Nygaard Riisnæs i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
***Bombi Bitt och jag*** (norsk *Bombi Bitt og jeg*) er en roman fra 1932 av den svenske forfatteren Fritiof Nilsson Piraten. Romanen har blitt beskrevet som en svensk versjon av Tom Sawyer.

*Bombi Bitt og jeg* er ei humoristisk bok med mange innslag. Den er en slags sjølbiografi fra forfatterens barndom. Han forteller om en sommers opplevelser sammen med kameraten Bombi Bitt, en slyngel og døgenikt ifølge lærerne, men et stort ideal for medelevene. Andre viktige figurer er maleren Vricklund og forbryteren Nils Gallilé.

Boka blei Nilssons gjennombrudd. Den kom ut på norsk i 1933 og på nytt i 1968. Dette siste var i samband med visningen av en fem episoders tv-serie basert på romanen. Serien var en stor suksess i heile Norden. Stellan Skarsgård hadde her en av sine første roller, som Bombi Bitt, mens Reiner Albrecht spilte «jeg». Fritiof Nilsson hadde sjøl rollen som fortelleren.

Boka blei også filmatisert i 1936.

Åpningssetninger
----------------

Min vugge vugget i Tosterup i Färs herred i Malmöhus len. Min far var stasjonsmester i Tosterup. Mine foreldre var gode og kjærlige. Jeg var en vanartet gutt. (Nils Lies oversettelse)
***Elinor Wonders Why*** var en amerikansk-kanadisk animasjonsserie som ble vist på PBS Kids.

Handling
--------

Showet med letingstema oppfordrer barn til å følge nysgjerrigheten, stille spørsmål når de ikke forstår, og finne svar ved hjelp av vitenskapelige undersøkelsesferdigheter. Hovedpersonen Elinor, den mest observante og nysgjerrige kaninkaninen i Animal Town like nord for Natural Forest, CA, introduserer barn i alderen 3–5 for vitenskap, natur og samfunn gjennom opplevelser med vennene Olive og Ari. Hver episode inneholder to 11-minutters animerte historier pluss innslag hvor Elinor og klassekameratene enten hører at Señor Tapir synger om berømte naturutforskere eller Ms. Mole lese historier.

Referanser
----------

1. ↑  Milligan, Mercedes (29. mai 2019). «PBS KIDS Announces ‘Elinor Wonders Why’ for Fall. 2020». *Animation Magazine*. Besøkt 5. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Elinor Wonders Why* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Elinor Wonders Why* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Tongrim** (*Tongrim kun*) er et fylke i provinsen Nord-Pyongan i Nord-Korea.

Fylket grenser til Pihyon og Chonma i nord, Sonchon i øst, Cholsan i sørvest og Yomju i vest. I sør ligger Vesthavet.

Fylket er preget av et relativt flatt landskap der Munsufjellet er høyeste topp med sine 736 moh beliggende i nord. I Tongrim ligger Chongchonelva med ulike sideelver, deriblant Maryongelva. Årlig middeltemperatur er 8,8 °C; januar -8,7 °C, og august 24 °C. Gjennomsittlig årsnedbør er 1000 mm. 60 prosent av terrenget er dekt med skog, mens 26 prosent av arealet er kultivert.

Mye av den dyrkbare marka har god irrigasjon til avlinger som ris, mais, hvete, bygg og tobakk. I tillegg drives en del akvakultur, gruvedrift og fabrikker som blant annet produserer pumper. Pyonguilinja som går mellom går mellom Sinuiju og Pyongyang passerer gjennom Tongrim.

Administrativ inndeling
-----------------------

Fylket er delt inn i en ŭp (småby), to rodongjagu (arbeiderdistrikt) og 20 ri (landsby).

Referanser
----------

1. ↑  Korean Central Bureau of Statistics: 2008 Population Census (Folketelling 2008, publisert i 2009)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kart over Pyongan-provinsene
* (ko) Detaljert kart
* (ko) North Korean Human Geography

| * v
* d
* r
Nord-Pyongan |
| --- |
| Hovedstad | Sinŭiju |  |
| Byer | Chŏngju **·** Kusŏng |
| Fylker | Ch'angsŏng **·** Ch'ŏlsan **·** Ch'ŏnma **·** Hyangsan **·** Kujang **·** Kwaksan **·** Nyŏngbyŏn **·** Pakch'ŏn **·** P'ihyŏn **·** Pyŏktong **·** Ryongch'ŏn  **·** Sakchu **·** Sindo **·** Sŏnch'ŏn **·** T'aech'ŏn **·** Taegwan **·** Tongch'ang **·** Tongrim **·** Ŭiju **·** Unjŏn **·** Unsan **·** Yŏmju |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |

Portal: Korea
**Bombur** er en fet dverg fra J.R.R. Tolkiens bok *Hobbiten*. Han var en av de 12 dvergene i Thorin Eikenskjold, Bilbo Lommelun og Gandalv Grå i følget som dro til Erebor for å vinne tilbake dvergenes tapte gull som Smaug voktet. Han kom til Lommekroken sammen med sin bror, Bofur, og sin fetter, Bifur, og med Thorin selv.

Stakkars, fete Bombur er alltid den siste til å gjøre alt. Fordi han er så stor at han teller for to, er han den siste som kommer inn i Beorns hus, og den siste til å krysse den forkesede elven i Myrkskog. I tillegg gjør han mange uheldige feil: Han velter over Thorin ved inngangen til Lommekroken, han kommer til Beorns hus lenge før han skal, og han faller i den forheksede elven i Myrkskog (og derfor faller han i søvn). Han velger å bli igjen i den midlertidige leiren deres ved foten av Erebor, fordi han verken stoler på tau eller fjellstier. Senere er han helt nødt til å stole på tauene for å unnslippe dragen Smaugs herjinger.

Bombur sover gjennom mange av de viktige hendelsene i boka. Da han falt inn i elva i Myrkskog, faller han i søvn p.g.a. trolldom i elva som får han til å sove i flere dager. Dette gir de andre en ekstra byrde siden de må bære han mens de gikk videre. Mens han holt vakt ved Erebor, lover Bilbo at han skal holde vakt så Bombur kunne sove (Bilbo brukte denne anledningen til å smugle ut Arkensteinen). Han sov da Bilbo åpnet den tønnen som Bombur var i da de flyktet fra Thranduils fangenskap ned mot Dale, og da Bilbo oppdaget den hemmelige inngangen til Fjellet.

I Ringenes herre, mange år senere, får Frodo Lommelun vite at Bombur er blitt så fet at det må seks dverger til for å løfte ham.

Navnet Bombur har Tolkien henta fra det norrøne diktet Voluspå, hvor Durin lister opp navn på dvergene som ble skapt av Ymes kropp.

Portal: Litteratur
**Eline Medbøe Thoresen** (født 22. september 1974 i Oslo) er en norsk billedkunstner. 

Eline Medbøe avsluttet sin utdanning ved Statens håndverks- og kunstindustriskole, institutt for tekstil i 2003. Hun har deltatt på en rekke utstillinger i inn- og utland og hadde sin første separatutstilling på Østfold Kunstnersenter i Fredrikstad i 2006. Hun etablerte Galleri Briskeby i samarbeid med Line Harr Skagestad i 2005 og startet i 2007 prosjektet *Minneteppe* i samarbeid med organisasjonen LEVE. Prosjektet går ut på å invitere etterlatte etter selvmord til å bearbeide sin sorg ved å lage et bidrag til et lappeteppe, under veiledning av kunstneren Eline Medbøe.

Eline Medbøe er datter av skuespiller Katja Medbøe og arkitekt Tom Thoresen. Hennes søsken er skuespiller Andreas Medbøe Thoresen og arkitekt Vibeke Thoresen Dahle.

Eksterne lenker
---------------

* < Om organisasjonen LEVEs og Eline Medbøes minneteppe-prosjekt>

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Gaute Galle** (født omkring 1490, død omkring 1553) var en norsk ridder, en adelsmann som ifølge Store Norske Leksikon var sentral i norsk politikk på første halvdel av 1500-tallet.

Gaute var sønn av ridder og riksråd Svein Galle (død før 1499) som var høvedsmann på Akershus len noen år på 1470-tallet. Moren het Kirsten Gautesdatter Kane som var datter av høvdingen på Kanestraum.

Han var bror av ridder og riksråd Olav Galle til borggården Tomb i Råde Østfold (c.1480–1531), som var lensherre på Akershus len 1525–27. Gaute var lojal mot sin brors lenspolitikk. Etter brorens død i 1531 hjalp han Christian II, men byttet side etter dennes fengsling og forble forøvrig lojal mot kronen.

Han skrives "Gaute til Nygaard", hvilket er setegården Nygård i Fredrikstad. Der holdt han til med sin kone Berethe (1480–1552). Hun var datter av dansken Tønne Viffert, høvedsmann på Annisse i Gribskov kommune på nordspissen av Sjælland.

Gaute var høvedsmann på Bohus fästning og lensherre i Idd og Marker len 1532–53, etterfulgt av sønnen Kristoffer Galle (død 1555). Kristoffer Galle var for øvrig også høvedsmann på Lyckå i Blekinge (Lykkeby) og lensherre for Steinviksholm len (mer kjent som Trondhjems len), nord for Trondheim. En annen sønn het Tønne Galle. Han overtok Nygård og besatte også Åby i Sotenäs kommune.

Referanser
----------

1. ↑  Olav Galle i Store Norske Leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Jostein Nyhamar** (født 23. september 1922, død 30. juli 1993) var en norsk politiker Ap, journalist, redaktør og forfatter. Han er først og fremst kjent for sitt arbeid med Arbeiderbevegelsens ukeblad *Aktuell*.

Nyhamar ble født i Nedre Eiker og vokste opp i Solør, der han ble aktiv i arbeiderbevegelsen. I 1946 ble han ansatt som journalist i det nystartede bladet *Aktuell*, og i 1959 ble han redaktør, en stilling han innehadde til bladet gikk inn i 1974. Under Nyhamars ledelse ble Aktuell et reportasjemagasin med stor utbredelse.[] Nyhamar og *Aktuell* mistet imidlertid mye av støtten sin i Ap og LO da de ikke ville gå inn for norsk medlemskap i EEC.[] Siden var han redaktør for *Forbrukerrapporten*.

Han sto også bak flere bøker, deriblant *Einar Gerhardsen og hans menn* og bind 6 i verket *Arbeiderbevegelsens historie i Norge*.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Jostein\_Nyhamar[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jostein Nyhamar på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Jostein Nyhamar hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Jostein Nyhamar hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Jostein Lillestøl** (født 17. mars 1943 i Oslo) er en norsk statistiker som siden 1966 har vært tilknyttet Norges Handelshøyskole (NHH), fra 1985 som professor i matematisk statistikk. Han tok examen artium ved Oslo katedralskole i 1961. Etter realfagstudier ved Universitetet i Oslo ble han i 1965 cand.mag. med matematikk, fysikk og statistikk i fagkretsen, og i 1967 cand.real. med statistikk som hovedfag. Etter doktorgradsstudier med stipend fra NHH fikk han i 1975 graden Ph.D. fra Department of Statistics ved University of California at Berkeley med en avhandling innen teorien for stasjonære tidsrekker.

Lillestøl har gitt teoretiske bidrag på en rekke områder, herunder populasjonsgenetikk, tidsrekkeanalyse, multivariat statistisk analyse, stikkprøverevisjon og risikoanalyse. Han har også bidratt på ulike anvendelsesområder, herunder medisinsk statistisk, optimalitet innen fiskeoppdrett, modeller for analyse av energiressurser og metode for avdekking av økonomisk kriminalitet. Ved NHH har han undervist i sannsynlighetsteori og statistisk teori på ulike nivåer: Han har videre undervist i økonometri, operasjonsanalyse, statistiske metoder i revisjon og i metode for kvalitetsutvikling. Han har også skrevet flere lærebøker.

Jostein Lillestøl er innvalgt medlem av International Statistical Institute og har i en periode vært leder av Norsk statistisk forening.

Referanser
----------

1. ↑  Bjørsvik, E. og Nilsen,Y. (2001): *Norges Handelshøyskole i 75 år*. Fagbokforlaget.
2. ↑  Eek, Ø. (red.) (2003): *Gode gamle Katta: Oslo katedralskole 850 år*. ISBN 82-992654-2-8.
3. ↑  Lillestøl, J. (1975): *Improved estimates of parameters of complex Normal models with applications to analysis of several stationary time series*, dissertation University of California at Berkeley.
4. ↑  Lillestøl, J. (1997): *Sannsynlighetsregning og statistikk med anvendelser*, 5.utg. Cappelen Akademisk Forlag.
5. ↑  Lillestøl, J. (2000): *Statistiske metoder i revisjon* 3.utg. Cappelen Akademisk Forlag.
6. ↑  Lillestøl, J. (1994): *Kvalitet - Idéer og metoder*. Fagbokforlaget.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon hos NHH
* 

* (no) Publikasjoner av Jostein Lillestøl i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Jostein Lillestøl i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** CRIStin
 |
**Jostein Stalheim** (født 23. juli 1960) er professor ved Høgskolen på Vestlandet.

Bakgrunn
--------

Han begynte med akkordeon hos Olav Ullestad og har siden studert med Mogens Ellegaard og Matti Rantanen. Som komponist har han studert hos Ib Nørholm, Lasse Thoresen og Olav Anton Thommessen. Han debuterte i 1986 med Danmarks radio Symfoniorkester i urfremføring av Ib Nørholm akkordeonkonsert *Spiraler*. Han har siden spilt med en rekke orkestre i og utenfor Norden og vært sentral i videreutvikling av norsk musikk for akkordeon.

Karriere
--------

Han har spilt med orkestre i og utenfor Norden, blant annet med Oslo filharmoniske orkester. Han har spilt inn flere CD-er med norsk musikk for akkordeon bl.a solo-CD *Kast*. 

Som komponist har han gjestet festivaler i inn- og utland og hadde høsten 2005 premiere på helaftens ballett *De vilde Svaner* over eventyret av H.C. Andersen. Hans verker har vært å finne på programmet til festivaler som Borealisfestivalen og Festspillene i Bergen. 

Stalheim har også laget musikk til opera, teater og utstillinger foruten en rekke verk for symfoniorkester, kammerensembler og soli. Musikken hans er spilt inn av en rekke artister bl.a Postures for strykesekstett og Hidden Music for fløyte og klaver. Orkesterverket TANchoreiÁRDÁstev finnes på CD-en Ung Symfoni og ble spilt på turne til St. Petersburg. 

Stalheim var med å starte konsertserien *Avgarde* som er oppkalt etter hans verk for solofiolin. Han fikk Fartein Valen-stipendet i 2001. Han ble 2019 nominert til The American Prize for operaen Rosetta´s Stone sammen med John G. Bilotta, John McGrew og Oded Ben-Horin.

Diskografi
----------

* *Kast* – Rubeus m.m.
* *Hexa* – Postures
* *Jabulani* – Edward meets Edvard..
* *Live from Grieghallen* – TANchoreiardaSTEV
* *Chromos* – Hidden Music
* *Singing Landscape* – Crossing lines
* *In Real Time* – Inside
* *Avgarde* – Dialog
* *Graffiti* – "De vilde Svaner".

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Jostein Stalheim på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin **·** Discogs
 |
Wiktionary har ordbokoppføringer om ***flor***

**Flor** er et for- og etternavn, brukt i mange land. Ordet **flor** kan på norsk bety «blomstring», «blomtermengde», «tynt stoff», eller «fløyel». I noen dialekter (og på nynorsk) brukes flor som navn på husdyrrommet i en driftsbygning på et gardsbruk. Det var gjerne laget av tømmer og var lunt og varmt også om vinteren. Floren var mindre enn høyrommet i driftsbygningen som kalles låve. Låven er åpen og luftig og kald om vinteren. Fjøs kan være synonymt med flor.

Flor kan også vise til:

* Flor (fornavn) – fornavn, særlig brukt i spansk- og andre latinske språk
* Flor (slekt) – slektsnavn i Norge
* Flor (gjærsopp) – type gjærsopp, særlig brukt innen fremstilling av visse typer sherry
* Floruit – forkortet **fl.** eller **flour.**, viser til levetid eller aktivitet for noe

  

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Flor*.
Gulfstream IV
**Statsflyget**, eller mer hverdagslig *Regeringsplanet*, er en enhet på tre svenske militære transportfly med oppgave å transportere Sveriges høyeste sivile og militære ledelse samt kongefamilien.

Organisasjon
------------

Flyene tilhører *Transport- och specialflygenheten* under Skaraborgs flygflottilj (F 7), som opererer fra Bromma flygplats. Flyenheten opererer med to Tp 102 Gulfstream IV og én Gulfstream G550, det sistnevnte levert i 2011.

Flyene har plass til 12 passasjerer og en besetning på fire personer. Lengste flytid er cirka 8 timer.

Prioritetsordning for bruk
--------------------------

* statssjefen
* Riksdagens talman
* statsministeren
* utenriksministeren
* øvrige statsråder
* överbefälhavaren
* generaldirektøren i Försvarsmakten
* andre personer i Riksdagens og en statlig myndighets ledelse i mån av tilgjengelighet

Kilder
------

* Statsflygsförordning (1999:1354)
* Information från försvarsmakten om Tp 102, odaterad, läst 2014-08-10
* Dagens Nyheter 12 maj 2014 om kostnaden för statsflyget
**Statsamt** eller **stiftamt** var tidligere et ekspedisjonskontor for den danske statadministrasjonen som tilsvarte det geografiske området for amtskommunen. Statsamtet ble ledet av en amtmann utpekt av den danske innenriksministeren. I København ble oppgavene ivaretatt av Københavns Overpræsidium, mens Frederiksberg hørte under Statsamtet København, som også dekket Københavns amt.

Som ledd i strukturreformen ble statsamtene per 1. januar 2007 samlet i regionale statsforvaltninger med fem enheter som avløste de 14 statsamtene samt Københavns Overpræsidium, og som dessuten overtok en del av amtenes oppgaver.

Oppgaver
--------

Statsamtene hadde blant annet oppgaver med:

* Separasjon og skilsmisse
* Barne- og ektefellebidrag
* Samværsregler
* Foreldreansvar
* Farskap
* Vergemål
* Adopsjon
* Navn
* Verneplikt
* Klager i forbindelse med sosial- og byggelovgivningen
* Statsborgerskap
* EU-borgeres opphold
* Tilsyn med både amt og kommuner
* Sekretariat for de psykiatriske pasientklagenevndene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**In Spite of All the Danger** er en sang spilt inn av The Quarrymen, da bestående av John Lennon (akustisk gitar), Paul McCartney (akustisk gitar), George Harrison (elgitar), Colin Hanton (trommer) og John «Duff» Lowe (piano).

Innspillingen foregikk på et hjemmestudio i 38 Kensington eid av Percy F. Phillips for en samlet betaling av 17 shilling og 6 pence fordelt på de fem. Ettersom dette ble gjennomført på et i utgangspunktet ikke-profesjonelt studio, er det ifølge Mark Lewisohn mange varierte og motsigende historier om når det skjedde og hvorfor. Opptaket er derfor offisielt datert til mandag 14. juli 1958, men det kan ha vært spilt inn en eller to måneder tidligere.

Sangen ble skrevet i hovedsak av Paul McCartney, tungt inspirert av Elvis Presleys sang «Trying to Get to You». De to gitarsoloene gjorde at Harrison fikk medforfatterskap. Ifølge Lowe ble den øvd inn hjemme hos McCartney, og McCartney var svært opptatt av hvordan han ville at alle instrumentene skulle lyde, og tillot ingen improvisasjon.

Låta ble spilt inn med John Lennon som hovedvokalist. Detter var B-siden til deres innspilling av Buddy Hollys «That'll Be the Day», som de covret på A-siden. Innspillingen varte i omtrent ett kvarter, og ble spilt inn på et enkelt eksemplar av acetat. Denne singlen gikk på rundgang bandmedlemmene imellom, og andre fikk også høre den. Kort tid etter innspillingene sluttet Lowe og Hanton i bandet. Lowe beholdt den fram til 1981, da McCartney kjøpte den for det han omtalte som en svært oppblåst pris.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Side 444-447, Mark Lewisohn: «All Those Years Volume 1: Tune In Extended Special Edition», Little, Brown, London, 2013
2. 1 2  In Spite of All the Danger - Beatles Bible
Il Gesù i Roma – jesuittordenens moderkirke
***Sollicitudo omnium ecclesiarum*** var en pavelig bulle gitt 7. august 1814 av pave Pius VII, som gjenopprettet Jesu selskap (jesuittene) etter ordens oppløsning ved Klemens XIV bulle *Dominus ac Redemptor* i 1773. Dermed fullførte han den gjenopprettelsen av ordenen som han hadde innledet tidlig i sitt pontifikat. 

Dette var bare ett av mange tiltak som bidro til å forsterke den katolske kirkes og pavedømmets stilling, og overvinne de skader som opplysningstidens eksesser hadde påført.

Pius VII hadde tidligere, med det pavelige skriv *Catholicae Fidei* (7. mars 1801) approbert jesuittordenens eksistens i Russland. Samme år godtok han også jesuittenes virke i kongedømmet Napoli.

Den 7. august 1814 celebrerte pave Pius VII den hellige messe i kirken Il Gesù i Roma, den kirke som i flere hundre år hadde vært jesuittenes hovedkirke. Ved avslutningen lot han bullen opplese, og dermed gjenopprettet han jesuitterordenen globalt. I bullen ble også pater Tadeusz Brzozowski, ordenens superior i Russland, den gjenopprettede ordens generalsuperior. Han var i Russland, men ble nektet utreise for å etablere seg i Roma, og døde i Polotsk i 1820.

*Vi innvilger og gir vår kjæreste sønn og prest Tadeusz Brzozowski, nå generalsuperior for Jesu Selskap, og til andre rettmessig bemyndiget av ham, alle nødvendige og passende fullmakter, etter vård og den apostoliske stols for godt befinnende, slik at måtte i alle nevnte stater og jurisdiksjoner lovlig og fritt ta i mot og akseptere alle og enhver som søker å bli tatt opp i og bli inkorporert i den regulære orden i Jesu selskap.*

Eksterne lenker
---------------

* Bullen i latinsk original Arkivert 17. august 2014 hos Wayback Machine. (lest 7. august 2014)
* Bullen i engelsk oversettelse Arkivert 17. august 2014 hos Wayback Machine. (lest 7. august 2014)
* Bullen i italiensk oversettelse (MS Word; 119 kB)
**Emil Marius Eriksen** (født 9. desember 1886 i Barbu, død 14. september 1950 i Oslo) var blikkenslager og norsk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Eriksen vant en olympisk bronsemedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det norske laget som kom på tredje og siste plass i lagkonkurransen i mangekamp svensk system bak Sverige og Danmark. Det var kun tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.

Han drev sportsforretningen «Marius Eriksen» i Oslo og utviklet skitypen «Streamline».

Han var gift med Bitten Eriksen, og far til alpinistene Stein Eriksen og Marius Eriksen.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i turn, lagkamp svensk system (Norge)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Marius Eriksen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Marius Eriksen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Marius Eriksen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
***In a Heartbeat*** er en dataanimert kortfilm fra 2017. Esteban Bravo og Beth David skrev og regisserte filmen ved universitetet Ringling College of Art and Design i Sarasota i Florida. Prosjektet ble finansiert med Kickstarter, hvor filmen fikk støtte på over 14 000 dollar. Kortfilmen handler om en gutt som er forelsket i en annen gutt. Han er for sjenert til å ta tak selv, men hjertet hans hopper ut av brystet og gjør gledelig jobben for han.

Handling
--------

Sherwin er forelsket i klassekameraten Jonathan. Han gjemmer seg bak et tre når Jonathan går forbi med en bok i hånden. Plutselig begynner Sherwins hjerte å banke fortere, og til slutt hopper det ut av brystet hans og går etter Jonathan. Sherwin prøver sitt beste å få tilbake hjertet uten å dumme seg ut. Hjertet følger etter Jonathan inn i skolen, og Sherwin løper etter. Han får endelig tak i hjertet sitt, men Jonathan holder den andre enden. Andre elever ser på dem i avsky. Hjertet brekker i to, og Sherwin løper vekk med den ene halvdelen. Sherwin setter seg i skolegården, og Jonathan setter seg ved siden av ham. Han gir tilbake den ene halvdelen og gjør hjertet helt igjen. Bildeutsnittet fader ut til svart, og hjertene til Sherwin og Jonathan går sammen.

Produksjon
----------

Arbeidet på kortfilmen begynte i januar 2016 da animatørene Esteban Bravo og Beth David fikk et forslag fra en venn om å lage en kortfilm om en forelsket gutt med et hjerte som hopper ut av brystet hans. Historien skulle egentlig handle om en gutt og en jente, men de bestemte seg for å bytte til to gutter for å gjøre historien «mer personlig». De opprettet Kickstarter-siden i november 2016 for å finansiere filmen. Målet var å nå 3000 dollar, men de tjente til slutt over 14 000 dollar. Mye av overskuddet gikk til lydsporet, som ble komponert av Arturo Cardelús. Kortfilmen ble utgitt på YouTube 31. juli 2017.

Mottakelse
----------

Kortfilmen fikk god kritikk for animasjonen og budskapet. Den fikk 20 millioner visninger på YouTube etter en uke og ble hyppig delt på sosiale medier som Facebook og Twitter. Filmen ble senere kåret til det 9. mest virale YouTube-klippet fra 2017. Den ble vist på flere skeive filmfestivaler og vant Student Academy Awards for animasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Bui, Hoai-Tran (2. august 2017). «LGBT Animated Short ‘In A Heartbeat’ is a Tender Love Story That Could Rival Pixar Shorts». /Film. Besøkt 7. august 2017.
2. ↑  Caron, Christina (4. august 2017). «YouTube Falls Hard for ‘In a Heartbeat,’ a Boy-Meets-Boy Story». *The New York Times*. Besøkt 5. august 2017.
3. ↑  Nevins, Jake (4. august 2017). «In a Heartbeat: the story behind the animated gay love short that's gone viral». *The Guardian*. Besøkt 5. august 2017.
4. ↑  «In a Heartbeat - Animated Short Film». YouTube. 31. juli 2017. Besøkt 7. august 2017.
5. ↑  Eadacicco, Lisa (6. desember 2017). «The Top Viral YouTube Videos of 2017». *Time*. Besøkt 17. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *In a Heartbeat* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) *In a Heartbeat* på Allociné Rediger på Wikidata
* *In a Heartbeat* på YouTube