recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Se også Camborne, en by i Cornwall.*

**Cambourne** er en landsby i Cambridgeshire i England, omkring 14 km vest for Cambridge. Den består av tre deler. Great Cambourne, Lower Cambourne og Upper Cambourne, som i praksis fungerer som selvstendige landsbyer. Siden 1. april 2004 har Cambourne vært et verdslig sogn og administrasjonssenter for distriktet South Cambridgeshire.

Stedet er en planlagt landsby, grunnlagt for å lette på boligmangelen i området. Konstruksjonen startet i 1998 på det som tidligere var jordbruksområder. Landsbyen skulle opprinnelig hete Monkfield, men dette ble endret til Cambourne etter Cambridge / elven Cam og landsbyen Bourn som ligger i nærheten. Det er planlagt at innbyggertallet skal nå 10 000. I henhold til folketellingen i 2011 er befolkningen på 8 186 innbyggere. Befolkningstallet fortsetter å øke kraftig hvert år grunnet fortsatt stor boligutbygging og meget høy fødselsrate.

Referanser
----------

1. ↑   Cambourne FAQs
2. ↑  «Census Maps. Maps of the Cambridgeshire population by age» Arkivert 2. oktober 2016 hos Wayback Machine. *Cambridgeshire Insight*
3. ↑   Beckford, Martin (3. september 2009): «Cambridgeshire village of Cambourne has higher birth rate than India, China and US», *The Telegraph*

Eksterne lenker
---------------

(en) Cambourne – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Cambournes nettsted
* Cambourne Parish Council, sognerådet
* Cambourne Church, sognekirken

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Akunnaaq** er ei bygd i Qeqertalik kommune, som ligger på vestkysten av Grønland. Bygda hadde 85 innbyggere i 2018.

Navn
----

Akunnaaq betyr «stedet imellom».

Geografi
--------

Akunnaaq ligger øst på den rundt 11 km² store øya Akunnaap Nunaa sør i Diskobukta. Bygda ligger 23 km nordøst for Aasiaat.

Akunnaaq havn er islagt fra desember/januar til april/mai.

Historie
--------

Akunnaaq ble grunnlagt i 1850. Det har bodd folk i dette området tidligere også. I 1799 fantes det planer om å befolke dette stedet, på grunn av sin ideelle beliggenhet i forhold til fiske, men siden plassen hadde en koppe-epidemi noen år tidligere var det få som ville flytte dit. De som bor her i dag er etterkommere etter de som flyttet hit i 1850. Pr. 1915 hadde antallet innbyggere her økt til 116.[]

Samfunn
-------

Hovednæringsveien i Akunnaaq er i hovedsak torskefiske og fangst. Akunnaaq har havn eid av Grønlands selsvstyremyndigheter og det finnes fiskemottak. Fisken saltes før den utføres. Det foregår også produksjon av steinbitrogn.

Akunnaaq betjenes av bygdeskipsruten til Royal Arctic Line.

Bygdas folkeskole heter Aadap atuarfia.

Referanser
----------

1. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  «Akunnaaq» Arkivert 22. juli 2018 hos Wayback Machine. *Den grønlandske Havnelods*, Geodatastyrelsen. Lest 25. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Kommunens hjemmeside
* Historiske bilder fra Akunnaaq

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Głogów** (tsjekkisk *Hlohov*, tysk *Glogau*, ungarsk *Galagonyás*) er en by ved Odra i det sørvestlige Polen. Den ligger siden 1999 i det nederschlesiske voivodskap, og tilhørte i årene 1975–1998 voivodskapet Legnica. Befolkningstallet var 81 312 i 2007.

Historie
--------

Głogów er en av de eldste byene i Polen, og ble grunnlagt av den slaviske dziadoszaner-stammen. Den første gangen byen nevnes er i Thietmars krøniker som *urbs Glogua* i 1010, da den ble inntatt av den tysk-romerske keiseren Henrik II. Tyske styrker beleiret igjen byen 9. august 1017, og slaget ved Głogów stod 14. august 1109 da Henrik V gikk til angrep, men ble stanset av polske styrker under Bolesław III den skjevmunnede. I 1157 ble byen brent av innbyggerne etter at Fredrik I Barbarossa hadde inntatt den.

I 1180 ble den bygget opp igjen under Konrad I av Głogów, sønn av Władysław II den landflyktige, og ble hovedstad for et fyrstedømme. I 1252 ble Głogów innvilget byrettigheter av Magdeburg.

I det 16. århundre døde den piastiske Głogów-grenen ut med Jan II av Głogów. Fra 1491–1506 ble byen styrt av Jan I Olbracht og Sigismund I den gamle. I 1526 kom den under de østerrikske habsburgerne, og ble kortvarig inntatt av svenskene i 1648. I 1742 ble den avstått til Preussen med resten av Schlesien som følge av den østerrikske arvefølgekrig, og ble kjent under sitt germaniserte navn *Glogau*.

Før 1945 lå Glogau i *Regierungsbezirk Liegnitz* i den prøyssiske provinsen Nedre Schlesien. Under andre verdenskrig ble den 95 % ødelagt. Etter krigen ble byen som følge av Jaltakonferansen innlemmet i Polen og den tysktalende delen av befolkningen fordrevet. De første polske nybyggerne kom til Głogów i mai 1945, bare for å finne ruiner.

Vennskapsbyer
-------------

Amber Valley, Eisenhüttenstadt, Kamjanets-Podilskyj, Laholm, Langenhagen, Middelburg, Riesa

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 3. oktober 2022; filformat: JSON.

Eksterne lenker
---------------

* (pl) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Głogów – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Głogów – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Katolsk Głogów

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**PDP-10**, også markedsført som **DECsystem-10**, var den største og kraftigste minidatamaskinen i PDP-serien fra Digital Equipment Corporations (DEC). Ytelsen til noen modeller av PDP-10 var sammenlignbar med de svakeste av IBM stormaskiner.

PDP-10 var en ord-basert mikroprosessor med en ordlengde på 36-biter, og den var en videreutvikling av PDP-6. PDP-10 ble satt i produksjon i begynnelsen av 1966, og ble produsert frem til 1983.

PDP-10 kjørte operativsystemene TOPS-10, TOPS-20, TENEX, Incompatible Timesharing System, WAITS og CompuServe Timesharing System. 

Etterfølgeren til PDP-10 var DECSYSTEM-20, som ble lansert i 1977.

I den første tiden ble maskinene markedsført som "PDP-10", men fra og med KL10-modellen av prosessoren ble navnet DECsystem-10 innført. Operativsystemet for PDP-10 ble først kalt "MONITOR" men etterhvert ble produktnavnet TOPS-10 tatt i bruk. En rekke brukere av PDP-10-baserte systemer var ikke videre fornøyd med TOPS-10 og valgte å lage sine egne operativsystemvarianter enten fra bunnen av eller som modifiserte versjoner av TOPS-10.

En av de mest vellykkede av disse var TENEX fra Bolt, Beranek & Newman (BBN). Dette operativsystemet ble tatt i bruk flere andre steder, og ble også kommersialisert og videreutviklet av DEC under navnet TOPS-20 (men av brukerne ofte kalt TWENEX). Maskiner som kjørte TOPS-20 ble solgt under betegnelsen DECSYSTEM-20.

I Norge fantes det totalt fem PDP-10-prosessorer. Norges Handelshøyskole (NHH) hadde en DECSYSTEM-20, mens Universitetet i Oslo hadde en DECsystem-1099 (et to-CPUs SMP-system) og en DECSYSTEM-2065, som var betegnelsen på to en-CPUs DECSYSTEM-2060 satt sammen i et cluster med delt disk.

Etterhvert som prosessorteknologien utviklet seg på 70- og 80-tallet ble PDP-10 produsert i ulike modeller og med sterkt varierende fysiske dimensjoner og ytelse. Modellrekkefølgen var KA10, KI10, KL10, KS10. Prosjektet for å produsere en oppfølger, KC10, (kodenavn "Jupiter") ble kansellert i 1983 da Digital valgte å prioritere utviklingen av sine VAX-baserte systemer. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
**Oliver Scheytt** (født 14. april 1958 i Köln) er en tysk pianist, professor, direktør og politiker (SPD).

Scheytt studerte musikk ved Folkwang Universität der Künste i Essen og jus ved Universitetet i Bochum. Han er leder av Ruhr.2010 GmbH som presenterte Essen og Ruhrområdet som europeisk kulturhovedstad i 2010, og er siden 2007 professor ved institutt for kulturforvaltning ved Hamburg høyskole for musikk og teater. Scheytt driver et eget rådgivningsfirma KULTUREXPERTEN GmbH, et rådgivningsfirma for kulturlivet.

Oliver Scheytt ble foran valget i 2013 oppnevnt som medlem av kanslerkandidat Peer Steinbrücks kompetanseteam, ofte kalt skyggeregjering, med kunst og kultur som ansvarsområde.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Biografi på Kultur- og medieinstituttet ved Hamburg universitet
3. ↑  Kanslerkandidat Peer Steinbrücks internettside

Eksterne lenker
---------------

* (en) Oliver Scheytt – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Gae Yandabing Kauzi** (født 1960 i Siboma Village i Morobe Province) er en papuansk økonom som siden 1. juli 2016 har vært visesentralbanksjef i Papua Ny-Guineas bank.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Kauzi har en mastergrad i økonomisk politikk (*policy economics*) fra 1991, som han tok ved University of Illinois i USA. I tillegg har han doktorgrad i samfunnsøkonomi fra Monash University i Australia, som han fullførte i 2004 via AusAid Scholarship.

Før han begynte å jobbe for sentralbanken jobbet han to og et halvt år i provinsregjeringen i Morobe Province, deretter i syv år for National Department of Agriculture and Livestock.

I sentralbanken har han jobbet som forsker, forskningskoordinator og avdelingsleder for forskningsavdelingen, og fram til han ble visesentralbanksjef var han assisterende sentralbanksjef med ansvar for pengepolitikk og økonomisk politikk. Den 1. juli 2016 ble han utnevnt til visesentralbanksjef for en periode på fem år.

Referanser
----------

1. ↑   archive.is[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Open Access Theses and Dissertations - *Forecasts and the impact of macroeconomic policies : a computable general equilibrium study for Papua New Guinea*, besøkt 6. mars 2017.
3. ↑  Bank of Papua New Guinea - *Bank Board Members*, besøkt 6. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside (arkivert versjon)
**Aasiaat** (dansk: **Egedesminde**) er en by i Qeqertalik kommune, som ligger på vestkysten av Grønland. Byen hadde 3120 innbyggere i 2018.

Navn
----

Det grønlandske navnet Aasiaat betyr «edderkoppene». Dette gjenspeiles i kommunevåpenet for tidligere Aasiaat kommune. Byens danske navn er Egedesminde.

Geografi
--------

Aasiaat ligger på vestkysten av Grønland på øya med samme navn, ei av flere øyer som ligger på sørkysten av Diskobukta.

Aasiaat havn er fri for is fra mai til desember.

Historie
--------

Kolonien Egedesminde ble første gang grunnlagt i 1759, ved Eqalussuit, men ble flyttet til sin nåværende plassering 125 km lenger nord i 1763.[] Byen ble grunnlagt av Niels Rasch Egede, som ga den navnet Egedesmind til minne om sin far Hans Egede. Flyttingen skyldtes at den nye plasseringen hadde gode fangst- og fiskemuligheter, samt gode havneforhold og tilgang til drikkevann. Hans Egede var Grønlands apostel, dvs den første kristne misjonæren her. 

På 1900-tallet begynte kolonien å få mer preg av å være en by. Sykehuset ble bygd i 1916 og *efterskolen* i 1928. Gjennom 1930-tallet utviklet torskeindustrien seg veldig her. Inntektene økte, og byggingen av trehus økte. Fram til dette bodde mange i torvhus.

Under andre verdenskrig etablerte USA værstasjonen Bluie West 5 på stedet. Stasjonen var bemannet med dansk eller grønlandsk personell.

Omkring 1950 kom det mange serviceinstitusjoner, elverk og telestasjon, og de første industriene ble etablert: båtbyggeri og fryseri. Veiene i byen ble også bedre og mer tilpasset bilkjøring. I 1951 bodde det 1 016 innbyggere her.[] På 1960-tallet kom de første boligblokkene, samtidig som innbyggerne fikk telefon og heliport.

Samfunn
-------

Byen har aldershjem, barnehage, folkeskole (1.–11. klasse), gymnas, lokal yrkesskole, voksen- og barnebibliotek og idrettshall. Aasiaat museum ligger her i Aasiaat, dette er et lokalhistorisk museum med fokus på byens historie og da særlig inuittkulturen. 

Den største arbeidsplassen i byen er fiskefabrikken, hvor det produseres krabber og reker. Byen har også et skipsverft. Mange jobber også med fiske og fangst.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Statistikbanken*; besøksdato: 12. februar 2020.
2. ↑  Befolkningen i lokaliteterne 1. Januar 1977-2018 Arkivert 24. juli 2018 hos Wayback Machine. Statistikbanken, Grønlands Statistik.
3. 1 2  «Aasiaat (Egedesminde)» Arkivert 22. juli 2018 hos Wayback Machine. *Den grønlandske Havnelods*, Geodatastyrelsen. Lest 25. juli 2018.
4. ↑  Jens Fog Jensen, Inge Bisgaard og Jens Heinrich: *Anlæg fra Den Kolde Krig i Grønland*, Feltrapport 36, Etnografisk Samling, Nationalmuseet/Grønlands Nationalmuseum og Arkiv, 2013, s. 2.

Eksterne lenker
---------------

* US installasjoner i Grønland under 2.verdenskrig.
* Aasiaat/Egedesminde
* Aasiaat Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Yongxin i provinsen Jiangxi
**Yongxin** (kinesisk: 永新县; pinyin:  *Yǒngxīn Xiàn*) er et fylke i provinsen Jiangxi i Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Ji'an.

Befolkningen var på 460 913 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Setet for den kommunistiske provinspartikomite for Hunan og Jiangxi (*Xiang Gan sheng-wei jiguan jiuzhi*, 湘赣省委机关旧址) fra 1931 til 1934 ble i 1996 tilføyd på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 319 fører gjennom fylket. Riksveien begynner i Xiamen i Fujian, løper nordvestover gjennom provinsene Jiangxi, Hunan, og Chongqing, til den ender opp i Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Lokalregjeringens hjemmeside Arkivert 14. september 2008 hos Wayback Machine.
* Zhong-Gong Xiang Gan sheng-wei jiguan jiuzhi Arkivert 25. oktober 2020 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Drovorub** (russisk: дроворуб, "vedkløyver") er en programvare verktøykasse for utvikling av skadelig programvare for Linux operativsystem. Skadevaren ble opprettet av 85. hovedsenter for spesielle tjenester (GTsSS), en enhet i den militære russiske etterretningstjenesten GRU ofte referert til som APT28. når det gjelder skadevare.

Drovorub har en sofistikert modulær arkitektur, og inneholder et implantat kombinert med en kjernemodul - rootkit, en filoverførings- og port forwarding type verktøy, samt en kommando og kontroll server. Drovorub har blitt beskrevet som en "Sveitsisk universalkniv for hacking av Linux".

Den amerikanske regjeringens rapport som først identifiserte Drovorub, anbefaler bruk av UEFI Secure Boot og Linux native kernel module-signering anlegget til å motstå Drovorub angrep.

Referanser
----------

1. ↑  «Drovourm Malware: Fact Sheet & FAQs» (PDF). Besøkt 21. august 2020.
2. ↑  «Russian GRU 85th GTsSS Deploys Previously Undisclosed Drovorub Malware» (PDF). Besøkt 21. august 2020.
3. ↑  Cimpanu, Catalin. «FBI and NSA expose new Linux malware Drovorub, used by Russian state hackers». Besøkt 21. august 2020.
4. ↑  «Russian GRU 85th GTsSS Deploys Previously Undisclosed Drovorub Malware» (PDF). Besøkt 21. august 2020. "Russian GRU 85th GTsSS Deploys Previously Undisclosed Drovorub Malware" (PDF). *media.defense.gov*. August 2020. Retrieved 21. august 2020
5. ↑  Jerzewski, Matthew. «Drovorub Malware - "Taking systems to the wood chipper"». Besøkt 21. august 2020.
6. ↑  «NSA and FBI expose Russian 'Drovorub' malware used to target Linux systems». Besøkt 21. august 2020.
**Nils Rustung Mugaas** (1921–1992) var en norsk fagforeningsleder, lensmann og embetsmann.

Utdannelse, motstandskamp og yrkesliv
-------------------------------------

Nils R. Mugaas tok landsgymnaset på Voss før andre verdenskrig brøt ut og Norge ble okkupert. Han deltok i motstandsbevegelsen gjennom organisasjonen Bjørn West, som hadde base på Vestlandet. 

Fra rundt 1947 var Mugaas ansatt som lensmannsbetjent i Øystese i Hardanger. Han tok deretter politiskolen og flyttet til Oslo i 1956. 

Mugaas var formann i Statstjenestemannskartellet fra 1969 og ble kartellets første fastlønnede leder. Statstjenestemannskartellet var hovedsammenslutningen for statsansatte organisert i LO. I 1976 ble han utnevnt til Statens personaldirektør, og gikk dermed over fra å være arbeidstakerrepresentant til å bli arbeidsgiverrepresentant. Han satt i den jobben fram til han fylte 70 år i 1991.

Familie
-------

Han var gift med Aasta Mugaas. De fikk tre sønner; Brynjulf Mugaas, Olav Mugaas og Pål Mugaas.

Referanser
----------

1. 1 2   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Nils R Mugaas», besøkt 7. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Egil Tveterås og Odd Sættem, red. (1984). *Supplement: Verden i dag*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 288. ISBN 82-573-0216-3.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Geni
 |
**Fridrik Thordarson** (født 7. mars 1928 på Island, død 2. oktober 2005) var en islandsk språkforsker som tilbragte mesteparten av livet i Norge og ble professor ved Universitetet i Oslo i 1994.

Thordarson begynte å studere klassisk filologi ved universitetet i Oslo i 1951 og tok hovedfag i latin i 1963. Han underviste ved universitetet fra 1965 og ble professor i 1994. Bortsett fra de klassiske språkene interesserte Thordarson seg for språkene i Kaukasus, særlig georgisk og ossetisk, og var en av verdens fremste eksperter på disse språkene. Han skrev blant annet en ossetisk grammatikk.

Utgivelser
----------

* *Ossetic Grammatical Studies*. Wien: Verlag der österreichischen Akademie der Wissenschaften, 2009. ISBN 9783700165644

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Winfried Boeder: «Fridrik Thordarson, 1928–2005». TITUS.
* Den første moderne grammatikken i ossetisk. Uniforum, 8. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Fridrik Thordarson i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Ari Trausti Guðmundsson** (født 3. desember 1948 i Reykjavík) er en islandsk filosof, geolog og skribent. Han var også kandidat til presidentvalget på Island 30. juni 2012.

Ari Trausti Guðmundsson gikk ut fra Menntaskólinn í Reykjavík i 1968, og studerte deretter *forspjallsvísindi*, en blanding av psykologi og filosofi ved Háskóli Íslands. Etter avsluttende eksamen i 1972, dro han til Norge og tok cand.mag. i geofysikk ved Universitetet i Oslo, før han fortsatte studiene i geografi ved Háskóla íslands 1983–84.

Frem til 1987 arbeidet Ari Trausti som henholdsvis journalist, lærer og reiseguide. Siden har han arbeidet som frilanser, konsulent og foredragsholder, laget tv- og radio-programmer og arbeidet som skribent. Han har skrevet en rekke bøker om geologi, vulkanologi, astronomi, miljøvern, og islandsk natur. 

I 2002 utga han novellesamlingen *Vegalínur*, som ble belønnet med Halldór Laxness litteraturpris samme år.

Politisk har han en bakgrunn fra venstresiden. I perioden 1973–1985 var han engasjert i Kommúnistaflokkur Íslands (m-l) og Alþýðubandalagið.

Referanser
----------

1. ↑   www.forseti.is[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ari Trausti ætlar í framboð. mbl.is 19. april 2012
3. ↑  Ari Trausti Guðmundsson Arkivert 20. desember 2016 hos Wayback Machine. på literature.is (publisert av Borgarbókasafn Reykjavíkur)
4. ↑  Snara.is – Weblexikon: *Ari Trausti Guðmundsson.* Arkivert 10. januar 2009 hos Wayback Machine.

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Svandalsfossen** er en foss i Svandalselva, sør for Saudasjøen i Sauda kommune i Rogaland. Fossen har flere trinn med fall på til sammen 180 meter; den øverste delen av fossen har 40 meter fritt fall.

Svandalsfossen ligger ovenfor riksvei 520. Ved normal vannføring er bare en liten del av selve fossen synlig fra veien, men ved stor vannføring kan fossen imidlertid tåkelegge riksveien og gjøre det risikabelt å passere med bil.

4. mai 2007 åpnet Statens vegvesen et attraksjonspunkt ved fossen, med parkeringsplasser ved riksveien, utsiktsplatå og trapper opp mot fossen og ned til stranda ved Saudafjorden. Til sammen er det 540 trappetrinn fra fjorden og opp til fossen. Dette var det første attraksjonspunktet som ble bygd på den framtidige Nasjonal turistvei Ryfylke.

Haugaland Kraft søkte i 2008 om konsesjon til å bygge et vannkraftverk i Svandalsfossen. Søknaden ble avslått av NVE, men avslaget ble klaget inn til Olje- og energidepartementet. Departementet vedtok imidlertid 3. februar 2012 å opprettholde NVEs vedtak om å avslå konsesjon.

Referanser
----------

1. ↑  NRK: Så mye ser du på riksvei 520 (20. oktober 2008)
2. ↑  Stavanger Aftenblad: Ooops, her må du kjøre forsiktig![*død lenke*] (27. november 2008)
3. ↑  Statens vegvesen: Svandalsfossen opna i fantastisk vårvêr![*død lenke*] (8. mai 2007)
4. ↑  Stavanger Aftenblad: Svandalsfossen opna (8. mai 2007)
5. ↑  «Sju søknader om småkraftverk avgjort». *Pressemelding nr.: 013/12*. Olje- og energidepartementet. 3. februar 2012. Besøkt 22. februar 2013.
Logoen til 16. SPETSNAZ-brigade
**16. SPETSNAZ-brigade** (russisk 16-я отдельная бригада специального назначения, forkortet 16-я обрспн, 16. brspn) er en brigade i det russiske forsvaret. Brigaden ble etablert i Sovjetunionen i 1952 og var i 2017 en SPETSNAZ-brigade i de væpnede styrkene i Vestre militærdistrikt i Russland.

Sammensetning
-------------

Fra 2010 var brigaden sammensetter med disse elementene:

* Brigadestab i Tambov

* spesialsambandsgruppe i Tambov
* materialteknisk forsyningskompani i Tambov

* 370. SPETSNAZ-gruppe i Tambov;
* 664. SPETSNAZ-gruppe i Protasovo (flyplass), Tambov oblast
* 585. SPETSNAZ-gruppe i Tambov
* 669. SPETSNAZ-gruppe i Tambov

Stridserfaring
--------------

### Borgerkrigen i Tadsjikistan

Under borgerkrigen støttet brigaden den russiske 201. motoriserte infanteridivisjonen forlagt til Tadsjikistan.

### Borgerkrigene i Tsjetsjenia

Under de to borgerkrigene støttet brigaden de russiske avdelingene i Tsjetsjenia.

### Den russisk-georgiske krigen i 2008

I 2008 støttet brigaden de russiske avdelingene i Abkhazia, mellom annet ved å ødelegge et georgisk forsyningslager.

Referanser
----------

1. ↑  День частей и подразделений специального назначения ГРУ
2. ↑  «16-я обрспн на сайте Спецназ.». Arkivert fra originalen 13. mars 2019. Besøkt 18. mars 2019.

Eksterne lenker
---------------

*
**Jakob Frímann Magnússon** (født 4. mai 1953 i København) er en islandsk komponist, keyboardist og multikunstner.

Jakob Magnússon studerte musikk i California i årene 1977-1980. I løpet av tiden i USA startet han sitt eget band med Carlos Rios (gitar), Steve Anderson (bass) og David Logeman (trommer), og ga ut flere musikkalbum med jazzinfluert musikk. På disse albumene deltar også musikere som Bill Champlin, Vinnie Coaliuta, Neil Stubenhaus, Abe Laboriel, Ernie Watts og Tom Scott som etterhvert har blitt store navn innen jazz og fusion.

På Ísland er Magnússon mest kjent som keyboardist i det islandske bandet Stuðmenn, men har også regissert, produsert og spilt i flere filmer, og gitt ut flere soloalbum med en rekke kjente jazzmusikere fra USA. Han har også vært studiomusiker for en rekke amerikanske og islandske artister, og er kjent for sine særegne keyboard-soloer og traktering av rhodespiano og ulike synthesizere.

Diskografi
----------

* *Special Treatment* (1979)
* *Jack Magnet* (1981)
* *Tvær systur / Time Zone* (1982)

Kilder
------

* Stuðmenn
* Snara.is - Jakob Frímann Magnússon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jakob Frímann Magnússon på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jakob Frímann Magnússon på AllMovie Rediger på Wikidata
* (en) Jakob Frímann Magnússon på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** Discogs
 |
**Presisjonsrifle-serien** (**PRS**) er en presisjonsrifle-basert skytesport avledet fra feltskyting, langholdsskyting og dynamisk skyting. Serien er bygd opp slik at utøverne samler poeng fra konkurranser på tvers av landet, og dermed får en rangering på landsbasis. De beste skytterne får delta i finalen som er sesongens siste konkurranse. Konkurranseformen organiseres i Norge av PRS Norge og internasjonalt av International Precision Rifle Federation (IPRF).

Konkurransen søker å finne en balanse mellom hurtighet og presisjon, og mål kan både være på kjente avstander (KD, *engelsk:* «known distance») og ukjente avstander (UKD, *engelsk:* «unknown distance») Holdene kan variere fra 10 til 1000 meter, og for å lykkes er det derfor viktig at utøveren har god kjennskap til våpenets ballistikk. Hver konkurranse består vanligvis av flere løyper hvor hovedfokus er langholdsskyting. Utøveren får som regel en makstid (par tid) og gis poeng for antall treff innenfor tiden. Både papp og stålskiver brukes, og målene er som regel veldig små. Vanligvis mellom 0,3-0,9 mrad (3–9 cm på 100 m, tilsvarende ca. 1-3 MOA).

Se også
-------

* Milliradian
* DFS feltskyting
* Langholdsskyting
* Dynamisk sportsskyting

Referanser
----------

1. 1 2  Precision Rifle Series - FAQ

Eksterne lenker
---------------

* Presisjonsrifle-serien Norge - Offisielt nettsted
* Regelverk PRS Norge
* Precision Rifle Series USA - Offisielt nettsted
* PRS-series videomontasje: 2014 Heatstroke Open, Oklahoma
* PRS-series videomontasje: 2012 Precision Rifle Series Finale
**Hic sunt dracones** (norsk: «her finnes drager», Capitalis Monumentalis: *HC SVNT DRACONES*) er et latinsk uttrykk som brukes om uutforsket land.

Den moderne bruken av uttrykket stammer fra en antakelse om at tidligere tiders kartmakere skrev dette ved kanten av den kjente verden. I praksis er uttrykket kun gjenfunnet på ett historisk kart; på Hunt-Lenox-globusen datert til ca. 1503–1510 er HC SVNT DRACONES skrevet på et område øst for Asia. B.F. de Costa, som skrev om globusen i *Magazine of American History* i september 1879, antok imidlertid at Dracones her viser til Dagroians, et kongerike beskrevet av Marco Polo. En annen hypotese går ut på at innskriften skyldes historier om komodovaraner på den indonesiske øygruppen.

Referanser
----------

1. ↑  Erin C. Blake (April 1999). Where Be "Here be Dragons"? Arkivert 1. april 2018 hos Wayback Machine. (besøkt 2. april 2013)
2. ↑  De Costa, B.F. (september 1879). «The Lenox Globe». *The Magazine of American History*. New York: A. S. Barnes. 3 (9): 12.
3. ↑  Dennis McCarthy (2009). *Here be Dragons – How the study of animal and plant distributions revolutionized our views of life and Earth*. Oxford University Press. ISBN 0-19-954246-5.
Zhongguancun-gaten
Inne i Hilonmarkedbygget
**Zhongguancun** (kinesisk: 中关村, pinyin: *Zhōngguāncūn*) er et subdistrikt som er blitt et teknologisk nøkkelområde i bydistriktet Haidian i Beijing. Det har fått tilnavnet «Kinas Silicon Valley».

Området er nordvest i byen, i et bånd mellom de nordvestlige avsnittene av Tredje ringvei og Fjerde ringvei. Men i videre forstand dekker det på folkemunne et videre område; noen kalle hele nordvestre Beijing for Zhongguancun.

Zhongguancun ble til på 1950-tallet, men ble ikke et alment innarbeidet begrep for det teknologistrøket det var blitt innen Chen Chunxian, et medlem av Det kinesiske vitenskapsakademi fikk den ide å skape et kinesisk Silicon Valley etter et besøk i USA. Denne planen ble virkeliggjort fra og med 1980-årene. Det kinesiske vitenskapsakademi ligger selv i dette området.

Gaten Zhongguancun ble snart kjent som *elektronikkavenyen*. I 1988 anerkjente regjeringen hva som var i gang, og gav området det lange og tunge navnet «Beijings eksperimentelle sone for høyteknologisk industriutvikling». Zhongguancun slo imidlertid raskt igjennom som synonym blant folk. Senere fikk man det nye navn «Zhongguancun vitenskaps- og teknologisone», og omfattet da et annerledes omskrevet område med syv anlegg kalt *parker*, Haidian Park, Fengtai Park, Changping Park, Electronics City (i Chaoyang, en annen del av byen), Yizhuang Park, Desheng Park og Jianxiang Park. Det opprinnelige Zhongguancun er det som myndighetene kaller Haidian Park. Området ligger nær to av Kinas fremste universiteter, Pekinguniversitetet og Tsinghuauniversitetet, og begge er engasjert i utviklingen i sonen. Rundt 100 000 studenter uteksamineres i Haidian Park hvert år.

De mest kjente selskapene som vokste frem i Zhongguancun er Stone Group, Founder Group og Lenovo Group, alle grunnlagt i 1984-85. 
Ifølge *Beijings statistiske årbok* for 2004 var det da over 12 000 høyteknologiske bedrifter i Zhongguancuns syv «parker», med 489 000 teknisk ansatte.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zhongguancun – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* "India being Bangalored by China", by Venkatesan Vembu, Daily News & Analysis, 27 May 2007
* Obituary for Chen Chunxian
* Zhongguancun Management Committee
* Zhongguancun Parks
* Travel Introduction to Zhongguancun
* Michael Rogers MSNBC Article on Zhongguancun
* Hilon Market Building (in Chinese)  Arkivert 17. januar 2021 hos Wayback Machine.
* Map of Zhongguancun

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Dame Portugaise** eller *Senhora Philippa* ( død etter 1634) var en afrikansk forretningskvinne kjent for slavehandel.

Liv og virke
------------

Hun var euroafrikaner og trolig datter av en portugiser og en afrikansk kvinne. Hun var etablert som slavehandler og forretningsdrivende i Rufisque, en av de eldste europeiske handelspostene i Afrika. Ettersom hun hadde kontakter med både portugiserne og de lokale herskerne i regionen, kunne hun agere som mellomledd mellom dem i deres forretningstransaksjoner, noe som også gav henne potensiell diplomatisk og politisk innflytelse. Hun fikk en mektig stilling og oppgis å ved sin posisjon å kontrollere hele handelsstrømmen mellom samtlige européere og den afrikanske regionen det dreier seg om.

*«Dame Portugaise»* var det kanskje første eksempelet på de mange euroafrikanske forretningskvinner skulle spille en stor rolle som mellomledd mellom européere og afrikaneer innen handel og diplomati frem til den europeiske kolonisering på slutten av 1800-tallet. Disse kvinner var vanlig forekommende, og ble kalt *senora* i Gambia, *nhara* i portugisisk Afrika og *signare*s i Senegal, etter det portugisiske *senhora*. 

Etter henne kom blant andre Senhora Catti, som 1685 var mellomledd for kongen ('Damel') i wolofstaten Cayer, Marie Mar, som i 1682 var berømt for sin assistanse til skipbrudne europeiske sjømenn, og fremfor alt Bibiana Vaz.

Hun skal ikke forveksles med en annen kvinnaesom også ble kalt «Portugaise», og somi 1669 ble omtalt med samme stilling i Guinea som hun tidligere innehadde.

Referanser
----------

1. ↑  Nancy Hafkin, Edna G. Bay, *Women in Africa: Studies in Social and Economic Change*
2. ↑  Robin Morgan, *Sisterhood Is Global: The International Women's Movement Anthology*
**Harold Moss** (født ca. 1891, død 1960) var en kjent dirigent, komponist og dommer i den britiske brassbandsfæren. Moss var dessuten en habil trombonist og var endatil kjent som *The King of Trombones*. Han dirigerte Wingates Temperance Band i tiden 1909-1936, og sammen vant de det nasjonale britiske brassbandmesterskapet i Krystallpalasset i 1931. Pliktnummeret de spilte var *Honour and Glory* av Hubert Bath. 

Fra 1936 til 1948 dirigerte han Creswell Colliery. I 1948 flyttet han til Lancashire for å dirigere Leyland Motors Band. Han komponerte flere soloer og arrangerte mye for Leyland i tiden der. Dessverre er svært lite av materialet utgitt. Mest kjent av hans solostykker er nok kornettsoloen *The Nightingale* (også kjent under navnet *Grand Concert Polka*).

Som nevnt ovenfor, fungerte Harold Moss også som dommer; han var å finne i dommerpanelet i en rekke brassbandkonkurranser. Blant annet var han dommer i forbindelse med *The National Brass Band Championships of Great Britain* 6 ganger; i 1949, 1954, 1955, 1956, 1958 og 1959, samt ved North West Regional Championships i 1960.

Referanser
----------

1. ↑  Newsome, Roy; "The Modern Brass Band - from the 1930s to the new millennium"; Ashgate Publishing Ltd.
2. ↑  4br Intervju med Richard Evans
3. ↑  4br Results 1931 Arkivert 12. februar 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Band History Creswell Colliery Brass Band
5. ↑  4br Contest Archives Arkivert 1. april 2010 hos Wayback Machine.
6. ↑  Results North West Championship Section 1960[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Heisen sett fra luften
Båtheisen ved Strépy-Thieu
Båtheisen sett nedenfra
**Båtheisen Strépy-Thieu** (fransk: *L'ascenseur funiculaire de Strépy-Thieu*) er verdens høyeste båtheis med sine 73,15 meter. Den er en del av Canal du Centre og ligger ved Le Roeulx i den belgiske provinsen Hainaut.

Bakgrunn
--------

Båtheisen Strépy-Thieu er marker med **A**, vist i forhold til de gamle båtheisene
Den ble påbegynt i 1982 som erstatning for båtheisene på gamle Canal du Centre og var en del av et større moderniseringsprogram for Canal du Centre. Byggingen var fullført i 2002. Ved at heisen kan løfte 1 350 tonn og gjorde slik at kanalen kom i samsvar med den europeiske standarden for elvelektertrafikk. Dette ført til at at slik lektertrafikk kunne passere mellom elvene Maas og Schelde.

De tidligere fire hydrauliske båtheisene er nå kun til fritidsbåter og er verdensarvsted.

Konstruksjon
------------

Maskinhallen befinner seg i øvre del av bygningen
Strépy-Thieu består av to separate og uavhengige motvektssystem, som betjener hvert sitt løftekar for trafikk både oppstrøms og nedstrøms. Som følge av Arkimedes prinsipp har løftekarene i prinsippet samme vekt, uansett om de inneholder en båt eller ei. I praksis gjør variasjoner i vannivå at vekten på hvert løftekar vil kunne variere mellom 7 200 og 8 400 tonn. Løftekarene er 112 meter lange, 12 meter brede og har en vanndybde på mellom 3,35 og 4,15 meter. Hvert løftekar har til sammen 112 støttekabler og 32 styrekabler, hver med en diameter på 85 mm.

Støttekablene går gjennom trinser med en diameter på 4,8 meter, og fire elektriske motorer løfter eller senker løftekassene ved hjelp av et gir-system de 73,15 meterne på syv minutter. De vanntette portene skal tåle en kollisjon fra et 2 000 tonns fartøy i en hastighet av 5 km/t.

Selve bygningen er 130 meter lang, 81 meter bred og 117 meter høy.

Se også
-------

* Falkirk Wheel

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  The Strépy-Thieu boat lift Arkivert 22. januar 2011 hos Wayback Machine. Walloon Ministry of Civil Engineering and Transport, besøkt 12. oktober 2011
2. ↑  The Four Lifts on the Canal du Centre World Heritage List, UNESCO, besøkt 12. oktober 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Strépy-Thieu boat lift – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Canal du Centre nettside
* Hainaut offisielle nettside Arkivert 27. september 2011 hos Wayback Machine.
* Båtheisen Strépy-Thieu på Structurae
Boonruen Choonhavan
**Boonruen Choonhavan** (født **Sophot**; บุญเรือน ชุณหะวัณ; RTGS: *Bunruean Chunhawan*; født 25. april 1920 i Thailand, død 14. august 2021 i Bangkok) var en thailandsk sosietetskvinne som var hustru til Chatichai Choonhavan, Thailands statsminister og en slekting av dronningmoren Srinagarindra.

De giftet seg i 1944. Hun støttet og hjelp ektemannen på hans karrierevei fra thailandsk ambassadør til utenriksminister, formann i Thai-nasjonens parti, og helt til statsminister fra 1988 til han ble styrtet i et kupp i 1991.

Chatichai og Boonruen hadde to barn, datteren Wanee Hongpraphas, og sønnen Kraisak Choonhavan, statsviter, sosialaktivist og senator.

Boonruen døde i Bangkok av covid-19 den 14. august 2021 i en alder av 101 år.

Referanser
----------

1. ↑  กัลยาณิวัฒนา กรมหลวงนราธิวาสราชนครินทร์, สมเด็จพระเจ้าพี่นางเธอ เจ้าฟ้า. «แม่เล่าให้ฟัง (1)». *Mother of Mine*. Besøkt 23. mai 2015.
2. ↑  «7 – Market». *www.pantown.com*.
3. ↑  «Widow of late PM Chatichai dies of Covid at 101». Bangkok Post. 14. august 2021.
**Alfred Morgan Olsen** (født 27. mars 1924, død 28. mai 2022) var professor ved Norges idrettshøgskole 1969-1992 og den første fagpsykolog i Norge som tok fatt på arbeidet med psykologiske aspekter ved idretten. 

Han ble født i Door County, Wisconsin, USA, av norske foreldre og kom til Norge i 1935. Han tok realartium i 1942 og engelsk artium i 1943, ble cand.psychol. i 1952 og tok doktorgraden i filosofi i 1964.

Morgan Olsen var lærer i realfag ved Ringards Realskole i Flekkefjord 1943-1948, hadde leilighetsengasjement som militærpsykolog 1951-1955, var konsulent ved Statens Ungdoms- og Idrettskontor 1953-64, timelærer i psykologi og pedagogikk ved Statens gymnastikkskole 1953-1968 og universitetslektor i eksperimentalpsykologi 1965-68 før han ble professor ved Norges idrettshøgskole.

I 1960-80-årene hadde han ulike tillitsverv sentralt i Norges Idrettsforbund. Internasjonalt var han visepresident i den nystiftede organisasjonen for idrettspsykologi 1965-1968 og president i International Association for Sport Information 1968-71.

I hele sitt voksne liv har Morgan Olsen spilt gitar og bass i ulike grupper til dans og til visesang. Som pensjonist har han drevet med fotografering og sammen med lommedølingen Halstein Trulsrud laget fem lysbildeprogrammer om matrikkelgårder, husmannsplasser, vann, elver og bekker i Lommedalen.

Bibliografi
-----------

* *Aktiv ungdom*. Oslo, Kirke- og undervisningsdepartementet/Statens Ungdoms- og Idrettskontor, 1955.
* *Psykologi og idrett*. Oslo, Kirke- og undervisningsdepartementet/Statens Ungdoms- og Idrettskontor, 1956.
* *Visuell identifiseringsletthet som funksjon av erfaring*. Oslo, Universitetsforlaget, 1964 (Doktoravhandling).
* *Kroppsøvingens didaktikk*. Oslo, Universitetsforlaget, 1965.
* Redaktør av *Sport and politics*. Oslo, Universitetsforlaget, 1986.
* *Idrettens ordbok. Ord og uttrykk med forklaringer*. Oslo, Akilles, 2005.
* *Kunstforvaltningen ved Norges idrettshøgskole*. Revidert rapport. Oslo, Norges idrettshøgskoles Venner, 2006.
* *Egne skrifter. Notater, artikler og bøker 1951-2011*. Revidert utgave. Oslo, Norges idrettshøgskole, 2011.

Referanser
----------

1. ↑   «Han var en rollemodell for den gode akademiske diskurs», publisert i Aftenposten, verkets språk bokmål, utgitt 13. juni 2022, besøkt 22. august 2023[Hentet fra Wikidata]
**Lido Tomasi** (født 17. november 1955 i Vione) er en italiensk tidligere skihopper som representerte SC Ponte di Legno.

Han deltok i den tysk-østerrikske hoppuka og verdenscupen i årene 1973-1985. I Hoppuka var 16.-plass i 1983/84 hans beste sammenlagtplassering, i verdenscupen var 26.-plass i 1980/81 hans beste sammenlagt. Beste plassering i enkeltrenn i Hoppuka og verdenscupen var 5.-plass i Cortina d'Ampezzo 11. januar 1984.

Tomasi deltok i OL i 1976, 1980 og 1984, med 21.-plass i normalbakken i Sarajevo i 1984 som beste resultat. Han var med i VM i 1974, 1982, 1984 (lag) og 1985, med 15.-plass i normalbakken i Oslo i 1982 som beste individuelle plassering. I VM i skiflyging ble han sist av 47 deltakere i Planica i 1979 og nummer 21 i Oberstdorf i 1981.

Lido Tomasi ble italiensk mester i skihopping åtte ganger, i 1977, 1978, 1979, 1980, 1981, 1983, 1984 og 1985.

Referanser
----------

Kilder
------

* Sports Reference: Lido tomasi Arkivert 23. desember 2009 hos Wayback Machine. (besøkt 15. oktober 2011)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider
* Federazione Italiana Sport Invernali: Salto speciale, l'albo d'oro degli Assoluti (italienske mestere, italiensk, besøkt 15. oktober 2011)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lido Tomasi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Lido Tomasi – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Lido Tomasi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Lido Tomasi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Lido Tomasi – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata
***Santalen*** var et magasin for Den norske Santalmisjon. Bladet utkom med varierende periodisitet fra 1883 til 2001. Tidsskriftets fokus var internasjonalt misjons- og humanitært arbeid, opprinnelig blant santalfolket i India.

*Santalen* ble grunnlagt i 1883 av teologen og skolemannen Bernhard Cathrinus Pauss, som var redaktør frem til sin død i 1907. Han ledet også sentralkomiteen i Den norske Santalmisjon fra 1887. Henriette Pauss var fra starten involvert i redigeringen av bladet, og var deretter ansvarlig redaktør fra 1907 til 1912. Fra 1908 ble Ivar Holsvik ansatt som Santalmisjonens sekretær, og fungerte også som redaksjonssekretær for *Santalen*. Etterhvert ble det tradisjon for at Santalmisjonens generalsekretær var redaktør. Bladet gikk i 1912 over fra gotiske til latinske bokstaver.

Santalmisjonen fusjonerte til Normisjon i 2001, og de to bladene Normisjon overtok, *Santalen* og *For Fattig og Rik*, ble slått sammen under navnet *Agenda 3:16*.

Opplag
------

Et halvt år etter oppstarten var opplaget ca. 2500 og etter få år hadde det steget til ca. 5000. Per 1977 var opplaget 14 000.

Redaktører
----------


* Bernhard Cathrinus Pauss (1883–1907)
* Henriette Pauss (1907–1912)
* Joh. Baklund (1912–1916)
* Magnus Alfred Waaler (1914–1925)
* J. Kvistad (1925–1930)
* J.J. Ofstad (1930–)
* Reidar Svoren (1969–?)

Assisterende redaktører/redaksjonssekretærer
* Henriette Pauss (1883–1907)
* Ivar Holsvik (1908–1912)
* Ernst Hallen (1931–)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Johan Nyhagen, *Santalmisjonens historie; med særlig henblikk på utviklingen i India og Norge*, bd. 2, Oslo, 1968, bl.a. s. 51ff og s. 302ff
2. ↑  *Visjoner fra en postkasse : en bok om misjonsbladene i Norge : norske misjonsblader 150 år*, Oslo Luther, 1977, s. 89
3. 1 2 3  Tveterås, Harald L. *Norske tidsskrifter : bibliografi over periodiske skrifter i Norge inntil 1920*, Oslo, Universitetsbiblioteket, 1984, s. 53
**Šiauliai** (betyr «Skytterens by» og uttales «sjæolæi») er Litauens fjerde største by og ligger i den nordvestre del av landet.

Historie
--------

Byens grunnleggelse regnes nå til 22. september 1236, samme dag som da Solslaget fant sted ikke langt fra Siauliai. I byen ligger en liten park med Skyttermonumentet til minne om slaget i 1236.

Den utviklet seg først som en militærpost for å forsvare området mot angrep fra Den tyske orden og Den liviske orden. Etter slaget ved Grunwald i 1410 opphørte plyndringstoktene. I 1445 ble det bygd en trekirke, som ble erstattet av en mursteinskirke i 1634 som fremdeles står i sentrum av byen i dag. 

Šiauliai fikk magdeburgrettigheter i 1589. På 1500-tallet ble den det administrative senter i området, men på 1600- og 1700-tallet ble byen ødelagt av Den svenske syndfloden og byllepestepidemier. 

Antoni Tyzenhaus (1733-1785) startet radikale økonomiske og urbane reformer etter et voldelig bondeopprør mot kronen i Nord-Litauen. Han bygde opp byen i klassisistisk stil. Byen ble etterhvert en velutviklet by og Stanisław August Poniatowski, konge av Den polsk-litauiske realunion stadfestet i 1791 på ny Šiauliai sine byretter og gav den et byvåpen. 

Etter Polens delinger fikk Šiauliai et nytt byvåpen. Byen vokste og ble et viktig utdannings- og kultursenter. I 1836-1858 ble det bygd veier til Riga og Tilsit, i 1871 ble det bygd jernbanesamband til Liepāja og Romny. Šiauliai lå ved flere handelsruter og utviklet seg til en industriby. Alt i 1897 var den den tredje største byen i Litauen med om lag 16 000 innbyggere. Šiauliai var et senter for produksjon av lærprodukt. Chaim Frenkel eide den største lærfabrikken i Det russiske keiserdømme. 

De to verdenskrigene ødela tilsammen 80 % av bygningsmassen i byen.

Ikke langt fra Siauliai ligger Korshøyden, to små koller med tilsammen omkring 150 000 store og mindre kors på. Korshøyden er et av de viktigste religiøse og kulturelle minnesmerker i landet.

Referanser
----------

1. ↑   *Resident population by city / town at the beginning of the year*, State Data Agency of Lithuania, 16. januar 2023, Wikidata Q112626509,

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Šiauliai – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Šiauliai – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Šiauliai fylke |
| --- |
| Akmenė kommune **·** Joniškis kommune **·** Kelmė kommune **·** Pakruojis kommune **·** Radviliškis kommune **·** Šiauliai bykommune **·** Šiauliai landkommune | Litauens flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Det danske renessanseslottet Lyksborg Slot ble opprinnelig anlagt på 1580-tallet og ligger i dag i et oppdemmet vann ved den vesle tyske byen Glücksburg (på dansk Lyksborg) på søndre bredd av Flensburgfjorden 12 km nordøst for Flensburg i Sydslesvig

**Sydslesvig** (på dansk) eller **Landesteil Schleswig**, i dagligtale gjerne bare **Schleswig** og eventuelt **Südschleswig** primært i historisk kontekst (på tysk) er et tysk landområde mellom Eider og den dansk-tyske grensa i delstaten Schleswig-Holstein og Lauenborg. Regionens største by er Flensburg (på dansk Flensborg). Ved vestkysten ligger Nordfrisland, ved østkysten Angeln (Angel) og Schwansen (Svans).

Hertugdømmet Slesvig (Sønderjylland) var inntil 1864 et dansk len i det danske monarkiet (personalunion). Etter den Andre slesvigske krig ble Slesvig sammen med Holstein og Lauenborg innlemmet i Preussen. Etter en folkeavstemning i 1920 ble Nordslesvig gjenforent med Danmark, Sydslesvig forble tysk. I Sydslesvig bor det i dag en dansktalende minoritet med omtrent 50 000 medlemmer. Mindretallet har sine egne skoler, biblioteker, kirker og så videre. De snakker en egen form av riksdansk som kalles *sydslesvigsk*. Enkelte snakker stadig den gamle sønderjyske dialekten. De har også en egen avis, Flensborg Avis, og et baseballag som spiller i den danske baseballserien har treningsfelt på Mikkelberg ved Husum.

Eksterne lenker
---------------

* Velkommen til Sydslesvig
* Hvad er Sydslesvig?
* Sydslesvig Kort

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
*For håndballdommeren med samme navn, se Håvard Kleven (håndballdommer)*

**Håvard Kleven** (født 6. mai 1984) er en norsk fotballspiller, som er oppvokst i Notodden, han spilte sist for Notodden Fotballklubb. Kleven har tidligere spilt for Gransherad IL, Heddal IL, Pors Grenland, Hamarkameratene og Odd Grenland. Hans posisjon på banen var både i angrep og på midtbanen i en kantrolle. 

Den 4. oktober 2011 fikk Kleven et illebefinnende da han kom hjem etter trening for Notodden. Han ble fraktet til sykehus og han fikk da hjertestans. Hjertestarter startet hjertet hans igjen, han kunne også fortsette og spille fotball.

Kleven skrev under på en treårskontrakt for Hamarkameratene den 2. desember 2009. Men etter bare 8 kamper i HamKam-trøya ble han lånt ut til gamleklubben Notodden Fotballklubb og etter et vellykket låneopphold ble han kjøpt tilbake for en ukjent sum, helt til han la opp midt i sesongen i 2013 grunnet dårlig samvittighet overfor familien. Kleven har over 250.kamper for Notodden Fotballklubb og er kanskje den største profilen Notodden Fotball har hatt, siden oppstarten i 1999.

Kleven flyttet i 2014 til Kragerø og har spilt for Kragerø IF i 5 Divisjon, frem til 2016.

Kleven jobber nå som Salgs og Markedssjef ved Kragerø Resort.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, oppført som Havard Kleven, Transfermarkt spiller-ID 50449, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ole Martin Møllerstad (21. juni 2013). «Håvard Kleven: – Jeg vil prioritere det som er viktig i livet». ta.no. Besøkt 20. september 2014.
3. ↑  Jon Fivelstad (16. november 2013). «Håvard Kleven skal hjelpe KIF til 3. div.». kv.no. Besøkt 20. september 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Håvard Kleven – Transfermarkt Rediger på Wikidata
* NotoddenFK.no – Klevens spillerprofil hos Notodden Fotballklubb[*død lenke*]