recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Denne artikkelen inneholder en liste over kilder, litteratur eller eksterne lenker, men enkeltopplysninger lar seg ikke verifisere fordi det mangler konkrete kildehenvisninger i form av fotnotebaserte referanser. Du kan hjelpe til med å sjekke opplysningene mot kildemateriale og legge inn referanser. Opplysninger uten kildehenvisning i form av referanser kan bli fjernet. Se Mal:Referanseløs for mer informasjon.
Høyspentledningen på den svenske landsiden av HVDC-forbindelsen (450 kV) for sjøkabelen mellom Sverige og Tyskland under Østersjøen Legg merke til at det bare er to ledere: pluss og minus.
**Høyspent likestrømsoverføring** (HVDC) er et overføringssystem av elektrisk energi over store avstander ved hjelp av likestrøm. 

HVDC har mindre effekttap enn høyspent vekselstrøm fordi likestrøm bare har tap over ohmsk motstand. Vekselstrømsoverføring har i tillegg reaktivt tap mellom ledningene og mot jord. Ved overføring med luftledninger kan dette kompenseres ved å øke avstanden mellom de enkelte lederne, ved bruk av jord- eller sjøkabler er dette ikke mulig.

HVDC ble mulig med utviklingen av moderne kraftelektronikk, og teknikken består grovt sett av å benytte likerettere for å skape likestrøm av vekselstrøm.

Kostnader for vekselstrøms- (blå) og likestrømsovderføring (rød) avhengig av overføringsavstand.
Systemet anvendes for eksempel til overføring av elektrisk energi over lengre avstander (+500 kilometer) ved hjelp av sjøkabel og/eller luftlinje. Over kortere avstander eller ved flere forgreninger blir omformerutstyret for dyrt. 

Eksempler på HVDC-forbindelser: 

* Cross-Skagerrak
* HVDC Gezhouba-Shanghai
* HVDC Tre kløfter-Changzhou
* HVDC Tre kløfter-Guangdong
* HVDC Yunnan-Guangdong
* NorGer
* NordLink
* NorNed
* North Sea Network

Se også
-------

* Høyspenningsoverføring

Eksterne lenker
---------------

* *High Voltage Direct Current Transmission. Proven Technology for Power Exchange (PDF, 3,55 MB).* Siemens, 2008 (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Svarabhakti** (fra sanskrit, «del av vokal» eller «innskuddsvokal»), eller svarabhaktivokal, er et språklig fenomen som går ut på at en hjelpevokal plasseres mellom to konsonanter for å forenkle uttalen av ord. Fenomenet opptrer i ulike språk til ulike tider, men er ikke noe som skjer med nødvendighet. Svarabhaktivokalen er ofte en *e*, men kan også være andre vokaler.

Kan også betegnes som **epentese** (fra gresk *epenthesis*) som innebærer at et fonem eller en stavelse skjules inni i et ord, som oftest for å lette uttalen.

Eksempel i norsk
----------------

I noen dialekter på Vestlandet, Agder og Vest-Telemark finnes det spor av svarabhaktivokal. Endringen skriver seg tilbake til rundt 1300-tallet. I de tilfeller hvor den foregående stavelsen sluttet på konsonant, kom det inn en *e* for å lette uttalen. Den utlydende r-en er senere falt bort slik at bare e-en står igjen i disse dialektene. Dette illustreres i følgende eksempler:

|  | norrønt | mellomstadie | sørvestnorsk | andre dialekter | bokmål |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Presens av sterke verb** | *bítr*, *kemr* | *bit**e**r*, *k(j)em**e**r* | *bit**e***, *kjem**e*** | kjem/kjæm e.l. | kommer |
| **Ubestemt form entall av hankjønnssubstantiv** | *hestr* (nominativ) | *hest**e**r* | *hest**e*** | hest/hæst | hest |
| **Adjektiv** | (einn) *blindr* (maðr) | *blind**e**r* | (ein) *blind**e*** (mann) | blind | blind |

Denne svarabhaktivokalen er mest til stede i de nevnte dialekter og finnes bare sporadisk i andre norske dialekter og i skrift. To eksempler er *fing**e**r* og *tømm**e**r,* som skriver seg tilbake til norrønt *fingr* og *timbr*, men det vanligste er, som det fremkommer av eksemplene over, at r-en er falt bort uten at det er kommet til en svarabhaktivokal.

Eksempler fra andre språk
-------------------------

I engelsk opptrer svarabhakti på regulær basis foran endelsen *-s* dersom stavelsen foran ender med en lignende konsonant, f.eks. *house* → *houses* (flertall) og *watch* → *watches* (3. person presens av verb).

I japansk, hvor ingen ord har mer enn én konsonant etter hverandre i samme stavelse, tilpasses «problematiske» stavelser fra engelsk til japansk uttale ved hjelp av en svarabhaktivokal. F.eks. heter det engelske ordet *street* (med tre konsonanter først) på japansk *sɯtoɺiːto*. Her fungerer *ɯ* og *o* som svarabhakti etter hhv. s og t.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Sentral i et brannalarmanlegg. Prodex firescape.
**Brannalarmanlegg** er et anlegg med formål å oppdage og varsle om brann og røykutvikling.
Et brannalarmanlegg består vanligvis av en sentral med detektorsløyfer for oppdagelse av brann/røyk, klokkekurser/sirener/høytalere for varsling, releutganger for diverse alarmering/feilvarsling o.l. Sentralen er koblet til strømnettet og har et innebygget batteri for backup i tilfelle strømbrudd.Og kan ha talevarsling gjennom høytalere i bygget.

Brannalarmanlegg kan deles opp i tre forskjellige typer: Konvensjonelt, adresserbart og kombinerte alarmanlegg.

Konvensjonelt anlegg
--------------------

Detektorsløyfene er basert på at detektorene er koplet i serie på hver sløyfe. Det ligger en fast spenning ut fra sentralen på hver sløyfe og en motstand tilkoplet siste detektor på sløyfen. Dette gjør at det går en fast strøm i hver sløyfe.

Når en detektor oppdager røyk eller brann trekker den mer strøm fra sentralen, som dermed går i alarm.
Varslingsenheter som klokker, summere og lysgivere er koplet på en egen sløyfe, og denne sløyfa får strøm og spenning fra sentralen når denne går i alarm.

Adresserbart anlegg
-------------------

Her er sløyfen lagt opp som en slynge hvor sentralens sløyfeutganger har en inn- og en ut-kopling.
Detektorene får spenning fra sentralen fra sløyfa akkurat som på ett konvensjonelt anlegg, men her har hver detektor en individuell adresse og kommuniserer med sentralen over sløyfekabelen. Dette gjør at hver enkelt detektor kan programmeres for seg og deles inn i soner. Her kan man også kople varslingsenheter til sløyfen fordi man kan programmere de hver for seg. For eksempel kan man programmere en varslingsenhet til en eller flere detektorer i en del av et bygg selv om detektorene er koplet til den samme sløyfen som resten av bygget. Her kan varslinger på sløyfen erstatte egne klokkekurser for varsling.

Kombinerte alarmanlegg
----------------------

Dette er en form for alarmanlegg som kombinerer flere alarmtjenester. Dette kan være tyverialarm, ransalarm, trygghetsalarm, brannalarmanlegg m.fl. Kombinasjoner av disse er kun godkjent for boliger, men ikke for næringsliv eller offentlige bygninger. Det mest brukte av disse er nok tyverialarm og brannalarm, disse benytter seg som regel av konvensjonelle brannalarmsløyfer.

Brannalarmanlegg har som regel innebygde releutganger som kan utføre handlinger når en sentral går i "alarm". De mest brukte av disse er direktevarsling av brannvesen, lukking av branndører, endring av ventilasjonsoppsett osv.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fire alarms – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Fire alarm – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Mansoor Al-Jamri, tidligere sjefredaktør i avisen *Al Wasat* med professorene Eoin O'Brien og Damian McCormack.
En **redaktør** er en person som er leder eller avdelingsleder med ansvar for innhold i et redaksjonelt eller skjønnlitterært verk, en publikasjon eller et annet medium.

Noen publikasjoner har separate redaktører for printutgave og nettutgave.

Norge
-----

Utdypende artikkel: Redaktør (Norge)

I Norge ligger det endelige ansvaret for et mediums innhold hos *ansvarlig redaktør.* I straffeloven fra 2005 (trådte i kraft 1. oktober 2015) er det i kapittel 24 som omhandler redaktøransvaret. § 270 forutsetter at et "blad eller tidsskrift" skal ha en redaktør. § 269 definerer redaktør som den som "treffer avgjørelser om innhold" i trykte skrifter og kringkasting.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Contributing editors – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** GND **·** NDL **·** NKC **·** NKC
 |
**Unger Fabrikker A.S** er en av Europas ledende produsenter av anioniske overflateaktive stoffer, og den eneste av sitt slag i Skandinavia. Unger produserer og eksporterer over hele verden et bredt utvalg av overflateaktive råvarer som brukes i husholdningsvaskemidler, personlig pleie og institusjonsprodukter, samt funksjonelle tilsetningsstoffer for industrielle applikasjoner. 

Et sofistikert produksjonsanlegg i verdensskala som bruker den nyeste teknologien, med jevn høy kvalitet og et velutviklet distribusjonssystem – sammen med en fordelaktig beliggenhet med egen havn, gjør Unger til en fullstendig pålitelig global partner.

Siden starten i 1922 har Unger etablert det vi stolt tror er det mest omfattende nettverket av agenter og distributører rundt om i verden, alle dedikert til å møte kravene til moderne industri.

Ungers produktspekter omfatter overflateaktive stoffer for arbeidshest for store volumapplikasjoner, skreddersydde produkter for spesiell bruk og konsentrater forhåndsblandet til kundenes spesifikasjoner for den mest praktiske håndteringen.

Priser
------

* Årets bedrift 2017

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Skip ankret utenfor Wangerooge, Nordsjøen.
**Red** (også kalt *rei*) fra tysk *Reede*, er en åpen ankringsplass utenfor en havn (til forskjell fra å fortøyning ved kai), ofte i forbindelse med en elvemunning.

Behovet for slike plasser var størst i seilskutetiden før 1900-tallet.[] Ved ugunstig vind kunne det være vanskelig å seile til kai, særlig når en også skulle overvinne elvestrøm. Derfor kastet en anker på reden til vinden ble bedre eller en fikk assistanse til varping. Reden kunne også fungere som midlertidig opphold der det var lite kaiplass og ofte benyttet av marinefartøyer.

Både laste- og cruiseskip ankrer opp på reden der havneanleggene ikke har kapasitet til å ta i mot store skip. Lasteskip lastes og losses da ved hjelp av prammer eller lektere og passasjerer tas til og fra land med tendere.

Etymologi
---------

Det tyske ordet "Reede" går tilbake til rēde eller reide ("forankring") hentet fra middeltysken i det 17. århundre i tysk skriveskrift. Se også likhet med nederlandske ree (eldre form: reede) og svenske røde. Den videre opprinnelsen til forankringens navn er uklart.[] På den ene siden kan rede i betydningen "sted hvor skipene er utstyrt" tilhøre stammen til midt-tysk, tilsvarende "klar, ferdig, gå". På den annen side, i form av "sted hvor skipene rir på bølgene foran havnen," kan det være et verb.

Ordboken forklarer ordet som opprinnelig lavtysk med betydningen «sted der et skip blir gjort rede», av tyske *rhede*.

Referanser
----------

1. ↑  Thue, Johs. B. (1980). *Skipsfart og kjøpmannsskap : 1800-1860 / Johs. B. Thue ; billedredaktør Atle Thowsen*. xx: Foreningen : Museet. ISBN 8270640107.
2. 1 2  *Bokmålsordboka*. Oslo: Universitetsforl. 1993. ISBN 8200217639.
3. ↑  *Cap leksikon*. no: Cappelen. 1981. s. 595. ISBN 8202047110.
4. ↑  Molaug, Svein (1985). *Vår gamle kystkultur*. Dreyer. ISBN 8209102141.
5. 1 2  *Aschehougs konversasjonsleksikon. Bind 15.* Oslo. 1960.

Kilder
------

* <br[*død lenke*]>
*

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
**Stonegard** var et norsk heavy metal band basert i Oslo med bakgrunn fra Hedmark og Arendal.

De fire medlemmene i Stonegard møttes første gang i 1997, da tre av dem tok musikklinja ved folkehøyskolen Trøndertun og startet gruppa *Endorphine*. Tre år senere, etter utallige krumspring med andre prosjekter og musikere, ble Stonegard startet.

Debutalbumet *Arrows* ble til sommeren 2004 i løpet av seks uker i den svenske produsenten Daniel Bergstrands to studioer i Uppsala. Bergstrand har tidligere produsert svenske Meshuggah og In Flames og norske El Caco. De ti beste låtene fra Stonegards fire år som band ble plukket fra hverandre, analysert, satt sammen igjen, finjustert og bygget opp til et musikkalbum. *Arrows* er forøvrig også den første utgivelsen på den nystartede etiketten *Bells Go Clang!*, et underbruk av det svenskeide plateselskapet *Bonnier Amigo*. Albumet ble utgitt i Norge den 24. januar, i Sverige, Danmark og Finland den 23. februar 2005. Den ble utgitt i resten av verden i 2006 (juli i Europa, september i USA) , via Candlelight Records. Rundt et år etter utgivelsen ble fanklubben, Skull Army, dannet. Flere musikkvideoer av Stonegard har blitt vist på NRK-programmet Svisj, og kanalen ZTV. Fra *Arrows*-albumet ble videoene for «Barricades», «Arrows» og «Hunter» vist ut gjennom 2005. 

I 2006 kom oppfølgeralbumet *From Dusk Till Doom*.

16. oktober 2008 ble det kjent i media at bandet var oppløst.

Medlemmer
---------

* Torgrim Torve – vokal & gitar.
* Ronny Flissundet – gitar
* Håvard Gjerde – bassgitar
* Erlend Gjerde – trommer

Diskografi
----------

* *Arrows*, 2005
* *From Dusk Till Doom*, 2006

Kilder
------

* Dagbladet – Slutt for Stonegard Publisert 16. oktober 2008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stonegard på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Stonegard på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Stonegard på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Stonegard på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Stonegard på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Alba Rosana Mbo Nchama** (født 13. februar 2003 i Malabo) er en ekvatorialguineansk friidrettsutøver, som representerer klubben Fundacion Atletico de Guinea Ecuatorial. Ifølge hennes profil hos Sommer-OL 2020 er hun to ganger nasjonal mester i friidrett, uten at det spesifiseres hvilken øvelse.

Hun begynte med friidrett da hun var sju år gammel.

Personlig liv
-------------

Hun studerer jus ved National University of Equatorial Guinea. Hennes mor drev også med friidrett, og er nasjonal mester på 100 og 200 meter.

Idrettskarriere
---------------

Nchama deltok i Afrikalekene 2019, men ble slått ut i forsøksheatet på 200 meter der hun løp på 27,75.

Hun representerte Ekvatorial-Guinea under Sommer-OL 2020 i Tokyo, som ble arrangert i 2021, der hun deltok på 100 meter. Hun løp på 13,36 i den innledende runden, som var personlig rekord, men hun gikk ikke videre til forsøksheatet. Under åpningsseremonien var hun flaggbærer, sammen med Benjamin Enzema.

Referanser
----------

1. ↑   arkiveringsdato 31. juli 2021, arkiv-URL web.archive.org, olympics.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Olympics.com - *Alba Mbo Nchama* Arkivert 31. juli 2021 hos Wayback Machine. besøkt 5. august 2021.
3. ↑  Olympics.com - *Alba Mbo Nchama* Arkivert 31. juli 2021 hos Wayback Machine. besøkt 5. august 2021.
4. ↑  World Athletics - *Alba Mbo Nchama - Results*, besøkt 5. august 2021.
5. ↑  Olympics.com - *Athletics - Women's 100m - Preliminary Round - Heat 1 Results* Arkivert 3. august 2021 hos Wayback Machine. besøkt 5. august 2021.
6. ↑  World Athletics - *Athletics flag bearers help to light up Olympic Opening Ceremony in Tokyo*, besøkt 5. august 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Alba Mbo Nchama – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Alba Mbo Nchama – World Athletics Rediger på Wikidata
**Éric Moussambani** (født 31. mai 1978) er en svømmer fra Ekvatorial-Guinea.

Moussambani, kalt «Éric Ålen» av media,[] ble kjent over hele verden under Sommer-OL 2000 i Sydney da han brukte 1,52,72 minutter på sin kvalifiseringsrunde på 100 m fri. 

Moussambani fikk delta i OL uten å innfri OL-kravene takket være et wild card-system som lar flere idrettsutøvere fra utviklingsland delta. I kvalifiseringsrunden konkurrerte han mot to andre svømmere, som også hadde kommet til OL på wild card. Begge ble dog diskvalifisert på grunn av feilstart, og Moussambani ble alene om å svømme i sitt heat.

Vinneren på distansen ble til slutt Pieter van den Hoogenband, som brukte 47,84 sekunder, under halvparten av Moussambanis tid. Senere uttalte Moussambani: «De siste femten metrene var svært harde». I dagene og ukene etter ble Moussambani nærmest en folkehelt, og ble invitert til en rekke tv-programmer og andre arrangementer.

Moussambani hadde aldri sett et basseng av olympisk størrelse før han deltok i OL. Han hadde begynt å svømme bare åtte måneder tidligere i et 22-meters-basseng ved et hotel. Selv om han hadde satt personlig rekord på under 60 sekunder på distansen, førte visumproblemer til at han ikke fikk deltatt i Sommer-OL 2004.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Éric Moussambani – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Éric Moussambani – FINA Rediger på Wikidata
* Side dedikert til Moussambani med lenker til diverse artikler
«Fra Sam Eydes hjem, Semb hovedgård, Horten»
**Semb hovedgård** er en norsk herregård som ligger ved Borrevannet i Horten kommune i Vestfold. Eiendommen er på 1760 mål.

Historikk
---------

På den tidligere Vestfold landbruksskole er det reist en bauta over Jacob Sverdrup (1775–1841). Som den første landbrukslæreren i Norge opprettet han et «akerdyrkingsseminar» på Semb Hovedgård i Borre i 1825. Foto: 2019 
Gården ble utvidet da industrigründeren Sam Eyde kjøpte den sammen med flere naboeiendommer i 1916.

I 1990 ble Borre Golfbane etablert på eiendommen. I tillegg ble gården pusset opp og stutteri og nytt tennisanlegg bygd.

I 2011 la eieren Einar Nagell-Erichsen eiendommen ut for salg med en prisantydning på 170 millioner kroner. I 2023 ble eiendommen solgt til den tyske eiendomsinvestoren Frank Philipp Albert.

Referanser
----------

1. ↑  Liv Eyde Bø «Semb Hovedgård» I: *Borreminne* 1988
2. ↑  Borre golfklubb om Semb Hovedgård
3. ↑  NRK om Semb Hovedgård til salgs 2011
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Semb hovedgård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Tupolev Tu-95** (russisk: Туполев Ту-95, NATO-kallenavn: «**Bear**») er et stort strategisk bombefly med 4 turbopropmotorer, utviklet i Sovjetsamveldet. Maskinen fløy første gang i 1952[], og ble satt i produksjon i 1956[]. Det er anslått at det vil være i tjeneste for Russland inntil minst 2040. En variant av flyet, beregnet for maritim patruljering, kalles Tupolev Tu-142, og det ble også produsert passasjerfly, Tupolev Tu-114, som var basert på Tu-95.

Tupolev Tu-95MS har en rekkevidde på 15 000 kilometer og kan tanke i luften.

Kapasitet er 6 KH-55 kryssermissiler internt i bomberommet (TU-95MS-6) eller 16 KH-55 i bomberommet og på fester under vingene (TU-95MS-16). Russland opererer 64 Tu 95MS, 28 Tu-95MS-6 og 35 Tu-95MS-16, mens Ukraina hadde 23 fly av denne typen. Produksjonen opphørte i 1992.

Tu-95 er det hittil raskeste propelldrevne fly og kan oppnå en topphastighet på 920 km i timen.[] Tu-95 er et av de mest støyende fly noensinne, spesielt fordi tuppen på propellerbladene beveger seg fortere en lydens hastighet.

Flyet har med ujevne mellomrom tokt over Norskehavet og blir da møtt av norske jagerfly. Denne aktiviteten var høyest under den kalde krigen og har i de siste årene tatt seg opp igjen. Flyet er utstyrt med to 23mm maskinkanoner for selvforsvar.

Spesifikasjoner (Tu-95MS)
-------------------------

| Tekniske data |  |
| --- | --- |
| Mannskap | 7 |
| Lengde | 49,13 m |
| Vingespenn | 50,04 m |
| Vingeareal | 289,90 m² |
| Høyde | 13,30 m |
| Vekt (maksimalt) | 185 000 kg |
| Motor | 4 × Samara/Kuznecov NK-12MP (4 × 10 882 kW) |
| Ytelser |  |
| Maksimal hastighet | 830 km/t [] |
| Marsjhøyde | 11 000 m |
| Rekkevidde | 10 500 km |
| Bevæpning |  |
| Maskinkanoner | 2 × AM-23, 23 mm |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Russian Bear is back». *Russia Today via youtube.com*. 24. september 2007. Besøkt 21. januar 2020.
2. ↑  Niccoli, Riccardo, Tupolev Tu-95. Letadla. 2001, s. 206, ISSN 80-242-0651-X.

Eksterne lenker
---------------

* The Tupolev Tu-95/142

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Skogerholmen naturreservat** ligger sør for Brønnøya i indre Oslofjord.

Holmen er typelokalitet for den geologiske formasjonen som da har fått navnet *Skogerholmformasjonen*. Dette er et lag av sedimentære bergarter fra epoken ordovicium. På Skogerholmen (eller Skaueren) har formasjonen en tykkelse på 33,06 meter.

Terrenget på øya veksler mellom knauser og senkninger hvor man finner engevegetasjon og busk- og krattsamfunn. Det er registrert 145 karplanter, hvorav mange er karakteristiske for kalktørrenger i indre Oslofjord.

Det er ikke tillatt å endre naturmiljøet. Planter og dyr er vernet, men jakt og fangst er tillatt i samsvar med viltloven. Det er videre forbudt å hamre eller male på fjellet, eller ta med prøver fra steiner eller fast fjell. Bålbrenning og grilling er også forbudt utenom godkjente plasser.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 27. januar 2024.
2. ↑  «Sentralt stadnamnregister». Kartverket. Besøkt 27. januar 2024.
3. ↑  «Skogerholmen formation». Universitetet i Oslo. Besøkt 27. januar 2024.
4. ↑  (no) Skogerholmen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  «Forskrift om supplerende vern for Oslofjorden, delplan Oslo og Akershus – Vedlegg 3 – Skogerholmen naturreservat, Asker kommune, Akershus». Lovdata. Besøkt 27. januar 2024.
**Flå kirke** er en liten langkirke av tre ved tettstedet Ler i bygda Flå, Melhus kommune i Trøndelag. Kirka er sognekirke i Flå sogn i det tidligere Melhus prestegjeld, og faller under Gauldal prosti. Flå kirke ble restaurert i 1968.

Den har et 16-stemmers pipeorgel bygget av Ryde & Berg i 2004. Dette erstattet orgelet fra 1930. Tidligere statsmininster Per Borten er gravlagt på kirkegården ved kirka. Kirka ligger ca. 200 m øst for E6.

Historie
--------

Man vet ikke sikkert når den første kirken på Flå ble bygget. Første sikre skriftlige kilde er Olav Engelbrektssons jordebok fra 1533 hvor Flå kirke nevnes, men det kan ha stått kirke her helt tilbake til 1100-tallet.  En antatt grunn til at man mangler kilder for kirkens tidlige historie er at prestegården med kirkedokumenter gikk tapt i en brann på 1600-tallet. I 1345 gikk det et jordras som tettet til elven Gaula, og da dette til slutt brast, ble dalen oversvømmet. Flere kirker ble ifølge historiske beretninger totalskadd i denne flommen, blant disse antar man at Flå kirke var.

Etter dette ble det bygget ny kirke på Kirkflå (Kjerskflå) oppunder Flå-åsen, dette skal ha vært en stavkirke. Selv om det her var tryggere i forhold til flom, var det værhardt, og et uvær i 1664 etterlot betydelige skader på kirken. Man besluttet etter hvert å bygge ny kirke på samme sted, og i 1686 ble det ferdigstilt en ny kirke på Kirkflå. På 1700-tallet ble kirkene solgt til private, men bygdefolket kjøpte tilbake kirken i 1779 for 950 riksdaler.

Man fant snart ut at kirkens plassering var lite sentral, og mens den hadde vært i privat eie hadde den også forfalt. Dette ledet til at man bygget ny kirke på Flå som altså er dagens kirke.

Referanser
----------

1. ↑  Hugdal, 1994, s. 72-77
2. ↑  Hugdal, 1994, s. 199
3. ↑  Berre, Tor (28. januar 2005). «Per Borten gravlagt». *NRK Trøndelag*.
4. ↑  Hugdal, 1994, s. 25-26
5. ↑  Hugdal, 1994, s. 26-28
6. ↑  Hugdal, 1994, s. 29
7. ↑  Hugdal, 1994, s. 31
8. ↑  Hugdal, 1994, s.
9. ↑  Hugdal, 1994, s. 44

Litteratur
----------

* Hugdal, Endre (1994). *Flå kirke - 200 år : 1794-1994*. Flå menighetsråd.

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Flå kirke (Melhus)». *Kirkesøk*. Den norske kirke.
* (no) «Flå kirke (Melhus)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

| * v
* d
* r
Kirker i Gauldal prosti |
| --- |
| Aunegrenda **·** Berkåk **·** Brekken **·** Budal **·** Fagerhaug **·** Flå **·** Glåmos **·** Haltdalen **·** Hessdalen **·** Hitterdal **·** Horg **·** Hølonda **·** Innset **·** Lønset **·** Melhus **·** Nerskogen **·** Oppdal **·** Rennebu **·** Røros kirke **·** Singsås **·** Soknedal **·** Støren **·** Ålen |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Saltdal kirke
**Saltdal prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Salten prosti. Det omfattet sogn i Saltdal kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Saltdal kirke.

Saltdals kirkesogn er nå en del av Saltdal kirkelige fellesråd, og underlagt Salten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I Reformatsen 1589 var det ikke kirke i Saltdal og kirkelyden sognet følgelig til Skjerstad kirke som var en del av Salten prestegjeld.

Ved kgl.res. av 21. desember 1650 *blev det efter Almuens Ansøgning tilladt den, selv at lønne sig en Præst [i Saltdal], som et residerende Capellani under [Salten]*. Det vidløftige Salten prestegjeld ble ved kgl.res. av 8. juni 1770 delt og de tre residerende kapellaniene i prestegjeldet omgjort til pastorater. Derved ble Folden, Skjerstad og Saltdal skilt ut som egne sognekall, mens Bodin var eneste kirkesogn i Bodø prestegjeld.

Saltdalen prestegjeld dannet grunnlaget for Saltdalen formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 27. august 1937 ble det tillatt å bygge kapell for Øvre Saltdal på Jotbakken i Storallmenningen.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Saltdal
* Øvre Saltdal

Referanser
----------

1. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
2. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 114,129.
3. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Tom Mangersnes** (født 4. januar 1977) er en norsk fotballtrener som er i støtteapparatet til Norge U21 og som analytiker i satsingen Europatoppen i Norges Fotballforbund.

Han er spesielt kjent for sin kompetanse innenfor fotballanalyse.

Mangersnes er opprinnelig fra Fyllingen Fotball. Her startet han også sin trenerkarriere i ung alder. Men det var i Åsane Fotball han fikk sine første jobber på høyere nivå. Han var spillerutvikler, juniortrener, assistenttrener og senere hovedtrener A-lag i perioden 2002-2007. Fra 2006 ble også analyse en anerkjent kompetanse for Mangersnes, og som gjorde at han i 2007 fikk et kort opphold i Sportsklubben Brann for å kartlegge klubbens motstandere i UEFA-Cupen. Fra 2008 ble han assistenttrener i Løv-Ham Fotball, en jobb han hadde til mai 2011. I denne perioden etablerte Løv-Ham seg på nivå 2 i norsk fotball, og holdt på å rykke opp til Eliteserien høsten 2010 under Arne Sandstø og Tom Mangersnes ledelse. Da Sandstø overtok Sandefjord i mai 2011, overtok Mangersnes som hovedtrener. Han fikk med seg David Nielsen som assistent en kort periode. I stedet for at Løv-Ham fikk utvikle seg videre, var klubben dessverre nærmest konkurs, og styrte høsten 2011 for å fullføre og la den nye sammenslåingsklubben FK Fyllingsdalen få starte på ny i 2.divisjon. 

Da Løv-Ham var historie etter 2011, ble Mangersnes hentet til Sogndal Fotball som assistenttrener, og hadde denne jobben fra 2012-2014. Dessuten fortsatte han som analyseansvarlig i klubben både i 2015 og 2017. I 2016 var han assistenttrener i FK Bodø/Glimt. Den samme høsten var han sterkt linket til Rosenborg, men han dro hjem til Bergen og ble assistenttrener i Åsane Fotball. 

I 2018 ble Tom Mangersnes ansatt i Norges Fotballforbund en jobb han hadde til sommeren 2020. Allerede fra januar 2020 ble han ansatt som analyseansvarlig i Sportsklubben Brann, og på sommeren ønsket Brann at Mangersnes også ble utviklingssjef i Brann-Akademiet. Disse jobben kombinerte han frem til sommeren 2021 hvor han sa opp. 

Mangersnes var hovedtrener i FK Fyllingsdalen i 2022 og frem til sommeren 2023. Da gav han seg for å jobbe i Norges Fotballforbund.

Tom Mangersnes har siden 2013 vært involvert i aldersbestemt landslagsfotball, og har dessuten vært analyseekspert i TV2 Sporten. Han har UEFA Prolisens fra 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Skal jobbe for Sogndal, Fyllingsdalen og NFF». *Bergensavisen* **(norsk)**. 15. desember 2014. Besøkt 16. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nyborg handelssted** (nordsamisk: *Hearrágoahtenjárga*, *Rovvejohka*) i Nesseby i Finnmark ble grunnlagt av Bergitte og Andras Brodtkorb. Handelsstedet ble bebygd omkring 1850 og hadde et stort våningshus som var oppført av byggmester Sveve som også bygde kirken i Nesseby og kirke og rådhus i Vadsø.

I 1865 ble Nyborg overtatt av datteren Jensine Fredrikke Johanne Brodtkorb og hennes mann Otto Andreas Pleym. Pleym drev stor handel både i distriktet og med utlandet. Han hadde salg av brennevin og stor omsetning på Varangermarkedet i Karlebotn. Ved folketellingen i 1875 bodde det 13 mennesker på Nyborg.

Omkring 1880 ble Nyborg igjen overdratt til en ny generasjon da brødrene Fredrik From Pleym og Otto Andreas Pleym jr. tok over driften under firmanavnet Brødrene Pleym.

Nyborg har vært tingsted og var kjent for stor gjestfrihet. Ytreberg forteller at hit kom det gjester fra Vardø, Vadsø, Nesseby, Tana, og Polmak til store selskaper. Gjestene kom kjørende i slede eller pulk for å feire jul og påske på Nyborg. Da var det fest i dagevis med lek, dans, komediespill og annen moro, og slik var Nyborg et lite Flateby i Finnmark. På Flateby i Enebakk hadde familien Collett et jaktslott, og her var det på slutten av 1700- og begynnelsen av 1800-tallet store festligheter under jakten om høsten og i julen.

Referanser
----------

1. ↑  Ytreberg (1942) side 291.

Litteratur
----------

* Ytreberg, N. A. (1942): *Handelssteder i Finnmark.* Trondheim.

Eksterne lenker
---------------

Folketellingen på Nyborg i 1875.
**Katharina Vestre** (født 1992) er en norsk cellebiolog, forfatter, forsker og vitenskapsformidler. Hun er ansatt som postdoktor ved Institutt for kreftforskning, Radiumhospitalet og Senter for kreftcelle-reprogrammering, Universitetet i Oslo.

Vestre er utdannet ved Universitet i Oslo og forsvarte i 2022 sin doktorgrad der hun forsket på migrasjon av kreft- og immunceller.  

I 2018 debuterte hun med *Det første mysteriet: Historien om deg – før du ble født*, en populærvitenskapelig bok om hvordan et menneske blir til fra de første celledelingene til fødsel. Boken ble nominert til Brageprisen og er oversatt 23 språk.

I 2020 utga Vestre den illustrerte faktaboken *Dyrenes rekordbok* sammen med sin søster Linnea Vestre. Boken er oversatt til 13 språk og ble valg ut som en av kritikernes favoritter i *Klassekampen*.

Vestre driver aktivt med vitenskapsformidling i ulike kanaler, blant annet som fast deltager i *Abels tårn* på NRK P2 og gjennom populærvitenskapelige foredrag. Hun holder kurs og forelesninger innen formidling- og vitenskapsjournalistikk.

Bibliografi
-----------

* 2018: *Det første mysteriet: Historien om deg – før du ble født*
* 2020: *Dyrenes rekordbok* (Aschehoug, sammen med Linnea Vestre)
* 2021: *Regulation of cell migration and division by Rab GTPases* (Doktorgradsavhandling)
* 2023: *Naturens rekordbok* (Aschehoug, sammen med Linnea Vestre)

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, oppført som Vestre, Katharina, 1992-, besøkt 28. september 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  «OLA: Author page. Katharina Vestre». Besøkt 28. september 2023.
3. ↑  «UiO Department of Biosciences». Besøkt 28. september 2023.
4. 1 2  «Disputation: Katharina Vestre».
5. ↑  «Klassekampen: Årets beste bøker». Besøkt 28. september 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNE **·** CRIStin
 |
Kolbeinsøy sett fra dekket på RV «Knorr» 6. september 2011.   Sindre Skrede (2011)
Øyen er i dag ikke stort mer enn åtte meter lang og fire-fem meter bred.   Sindre Skrede (2011)
**Kolbeinsey** er ei lita øy som ligger 105 km fra den nordre kysten av Island og 74 km nord-nordvest for øya Grímsey. Øya er Islands nordligste punkt. Den er svært utsatt for erosjon fra havet og er dømt til å forsvinne i bølgene. I 1994 ble det estimert basert på tidligere erosjon at den ville være borte rundt 2020. Øya var der fortsatt i sommeren 2020. Øya var da delt i to. 

Øya har fått sitt navn etter Kolbeinn Sigmundsson fra Kolbeinsdalur i Skagafjörður, ifølge *Svarfdæla saga* forliste og døde Kolbeinn på øya.

Størrelsen var ved begynnelsen av 2001 bare på 90 m², noe som ville tilsvare en sirkel på mindre enn 11 m i diameter. Den opprinnelig størrelsen på øya er ukjent. Da den ble målt første gang i 1616 var den 700 m lang (nord–syd) og 100 m bred (øst–vest). I 1903 var den allerede halvert i størrelse. I august 1985 ble størrelsen oppgitt til 39 m på tvers. Øya var da opptil 3,8 m høy.

Det fantes i en periode en helikopterlandingsplass på øya, men 11. mars 2006 ble det rapportert at det ikke lenger var mulig å lande på øya. Landingsplassen, som i 1989 ble laget i betong for å forsterke øya, ble ødelagt da en stor bit løsnet fra øya. Stein løsner fra øya hele tiden og forsvinner i havet.

Øya er dannet av vulkanutbrudd, senest i 1999 var det et undervannsutbrudd på vulkanryggen øya er en del av. Ifølge radiokarbondatering av stein fra øya ble den dannet for ca 11.800 år siden dvs i løpet av sen-pleistocen eller holocen.

Se også
-------

* Islands geografi

Referanser
----------

1. ↑  islandsbloggen.com
2. ↑  «is the most northern part of iceland still there». Besøkt 25.09.2020.

Eksterne lenker
---------------

* Mer informasjon om Kolbeinsey (en)

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Utsikt fra høyt over Astoria, Astoria Park midt i bildet før broene
**Astoria** er et område i New York City i USA. Det ligger i nordvestre del av Queens langs East River.

Området var lenge dominert av folk av gresk herkomst, men ble senere sterkere preget av større befolkningsgrupper med bakgrunn i Midtøsten, Bangladesh, Latin-Amerika og Øst-Europa.[] Området er rikt på restauranter.[]

Opprinnelig het området **Hallet's Cove**, men fikk sitt nye navn etter den tyskfødte millionæren John Jacob Astor (grunnlegger av Astor-dynastiet som blant annet grunnla Waldorf Astoria) etter at han hadde foretatt store investeringer i området.[]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Astoria, Queens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Die Internetseite der Greater Astoria Historical Society
* Informasjon om området

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz **·** GNIS
 |
**Hoenselva** er en elv i Øvre Eiker kommune i Buskerud, som renner fra Hoensvannet via Himsjø og ut i Drammenselva ved Kattsund, mellom Hellefossen og Hokksund sentrum. Lengden er ca.2,2 km fra Hoensvannet til Himsjø og ca.9,5 km fra Himsjø til Kattsund, til sammen altså en lengde på omtrent 11,7 km. Den har tilsig fra en rekke bekker underveis, blant annet Solumsbekken og Kåsabekken.

DrammensvassdragetHoenselva krysser flere veier, den første er Grøslandveien. Like ved Felleskjøpet kornmottak, Eiker Mølle, går den under en gangbru og Semsmoveien, fylkesvei 2734, før den like etter går under nok en gangbru og Skotselvveien, fylkesvei 2736 (15m). Jernbanebrua, Randsfjordbanen, over Hoenselva befinner seg 300 meter før utløpet. Det er en 112,5 meter lang og ca. 20 meter høy jernbru. Den siste brua den går under er Hellefossveien, kun 90 meter fra utløpet.

KartHoenselva har gitt kraft til en betydelige industrivirksomhet. Eierne av Hoen gård har helt siden middelalderen utnyttet vannrettighetene i vassdraget til mølledrift, og fra 1600-tallet ble det bygd deminger i Hoensvannet i forbindelse med driften av Hoenssagene og Hoensmøllene Det har også vært teglverk, stampemøller og Eker Kobberværks smeltehytte, foruten en rekke mindre møller og sagbruk. Øvre Eiker kommunale elektricitetsverk bygde sin første kraftstasjon ved elva i 1915.

Jernbanebrua over elva, 112,5 meter lang og ca. 20 meter høy

Referanser
----------

1. ↑  «Hoenselva – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 13. november 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hoenselva på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Monaøyenes plassering i Karahavet
Oversikt over øygruppen
**Monaøyene** (russisk *Острова Мона* eller *Островов Мона*) er en gruppe av noen spredte, ubebodde øyer dekket av tundravegetasjon, i Karahavet 30 km nord for vestkysten av Tajmyrhalvøya i Russland. Havet omkring Monaøyene er dekket av pakkis det meste av året. 

Den største av øyene er **Ringnesøya** (Остров Рингнес) i den vestlige delen av øygruppen. Den er oppkalt etter det norsk bryggeriet som finansierte Otto Sverdrups arktisekspedisjoner. 

**Kravkovøya** (Остров Кравкова) er nest størst, omkring 3 km² i størrelse.

Den mindre **Gerkulesøya** (Остров Геркулес), midt i øygruppen, er oppkalt etter den forsvundne oppdageren Vladimir Rusanovs skip. 

Andre øyer er **Granitnyj** (Остров Гранитный) og **Krajnij** (Остров Крайний).

Monaøyene ble opprinnelig navngitt av Fridtjof Nansen som **Mohnøyene** etter den norske meteorologen Henrik Mohn. Mohn bearbeidet og publiserte de meteorologiske observasjonene til flere av polarekspedisjonene, inkludert ferden med «Fram» 1893-1896. 

«Mona» er en russisk genitivform som betyr «Mon sine øyer». Denne skrivemåten har festet seg, spesielt etter at tyskerne brukte «Mona Inseln», etter den russiske versjonen av navnet, under kampanjen i andre verdenskrig. Siden da har navnet «Monaøyene» holdt seg, og er skrevet inn i mange moderne kart og atlas. Skrivemåten «Mohnøyene» er forsvunnet.

Øygruppen er administrativt underlagt Krasnoyarsk kraj av Den russiske føderasjon. Siden mai 1993 inngår øyene også i Det store arktiske statlige naturreservatet, Russlands største naturreservat.

Historie
--------

Minneplakett over Vladimir Rusanovs ekspedisjon som forsvant i Karahavet. Plaketten er oppstilt på Gerkulesøya, oppkalt etter Rusanovs skip.
Det er sannsynlig at Vladimir Rusanov og hans mannskap forsvant i nærheten av Monaøyene. Det ble funnet vrakrester i 1934 på Gerkulesøya, en planke med innskriften "Gerkules 1913", ødelagte gamle sleder og rester av en ammunisjonseske. Andre rester ble funnet på Popova Chukchina, en øy i nærheten blant Kolosovykhøyene, under en ekspedisjon i 1937. 

Under andre verdenskrig var det stor aktivitet omkring disse øyene. Den tyske marinens tunge krysser *Admiral Scheer*, destroyerne *Friedrich Eckoldt*, *Erich Steinbrinck* and *Richard Beitzen*, gikk inn i Karahavet sammen med undervannsbåtene *U 601* og *U 251* i august 1942, for å ødelegge så mange sovjetiske krigsskip som mulig. Tyskerne visste at mange sovjetiske skip hadde søkt tilflukt i Karahavet under beskyttelse av pakkisen der. Den store sjømilitære operasjonen gikk under navnet Unternehmen Wunderland.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Om tyske marineaktiviteter (på tysk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Adrian Rockertsen Falkener** (født ca. 1500, død 1596) var borgermester i Trondheim i årene 1554–1595.
I kildene er mellomnavnet/farsnavnet skrevet på forskjellige måter: *Rotkersson, Rothkertsøn, Rockertsøn, Rotgarsøn, Rutgersøn, Rochertssøn, Richartssøn* og *Roghartsen*.

Det finnes imidlertid få kilder til informasjon om Falkener. Fødselsår og fødested er derfor usikre, noen kilder hevder at han ble født i Holland, mens andre hevder Bergen. Dødsåret er iflg. Trondheim Byleksikon 1595, men i kildene varierer fødselsåret fra 1478 til 1512, der begge ytterpunktene er like usannsynlige. Det fortelles også at Falkener skulle ha oppnådd en alder på 120 år, noe som er vel så usannsynlig.

Falkener hadde trolig hollandske røtter, og bodde i Bergen fram til han, sannsynligvis rundt 1520, kom til Trondheim. Her ble han rådmann ifølge noen kilder i 1526, men det er usikkert. Han ble underborgermester fra ukjent årstall før 1547, og førsteborgermester fra 1554 til 1595. I 1594 ba han om å få fratrede sin stilling pga. alderdom og skrøpelighet. 

Navnet "Falkener" skal han ha fått pga. at han drev med falkefangst. I et dikt av *Marcus Volqvarts* (1707), nevnes (trolig) Adrian Falkener:

*"Til Fredrich den Andens Jagt De Tydske lod henfare*   

*En Adrian, som har indbragt Til Kongen Falcher rare.*   

*Deraf fik han sit Ære-Navn, En Falch han maatte hede,*   

*Som siden drog fra Kjøbenhavn, I Trondhjem tog sin Rede."*   

(Frederik II var dansk-norsk konge 1559–1588). 

Som mange andre trøndere, var Falkener svenskvennlig under Den nordiske syvårskrig (1563–1570). Tilhengerne så på svenskene som befriere fra det danske herredømmet, og de ble mottatt med åpne armer da de i 1564 ankom Trondheim. Falkener var tro tilhenger og ble rådgiver til Claude Collart, som var kommandant av den svenske garnisonen i Trondheim. Det sies at mange av eiendommene som ble konfiskert fra svenskmotstanderne, havnet i Falkeners hender. 

Adrian Falkener eide flere eiendommer i Trondheim og omegn, blant andre *Falkenergården* (tilsvarer i dag Olav Tryggvasonsgt. 5). Han skal også ha eid gårdene *Haugan* på Byneset og *Kvåle* i Orkdal. Utenfor byen eide han en løkke, *Adriansløkken* (tilsvarer *Arildsløkken* i Ila), som strakk seg langs Nidelva mot Stavne. Han eide også 1-2 jekter som gikk i handelsfart nordover til Finnmark.

Referanser
----------

1. ↑  Katharine E. Tyler: *The Story of a Scandinavian Summer*, New York 1881, side 235

Kilder
------

* Terje Bratberg: *Trondheim Byleksikon*, Kunnskapsforlaget 1996. ISBN 82-573-0642-8
* Asbjørn Lund: *Vandringer i det Trondhjem som svant*, Bruns Libris 1991. ISBN 82-7028-491-2
* Absalon Pederssøn Beyer: *Absalon Pederssøns dagbok 1552–1572* (Dokumentasjonsprosjektet: Beyer)
Krigsgraver på Bragernes kirkegård Foto: Jan-Tore Egge 
**Bragernes kirkegård** eller **Bragernes øvre kirkegård**) ligger ca. 200 meter vest for Bragernes kirke i Drammen.

Kirkegården, som det da var, ble anlagt i 1806 og tatt i bruk i 1808. Før dette hadde det vært kirkegård på det gamle kirkestedet ved Gamle kirkeplass. Gravlunden omfatter ca. 37 mål og har ca. 9000 gravplasser, hvorav drøyt 2000 kistegraver. Kirkegården er full og uten utvidelsesmuligheter.

På nordre del av kirkegården står Drammen krematorium, med kapeller og krematorieanlegg. Like bortenfor står et krigsminnesmerke utformet av Nic Schiøll.

Nedlagte Bragernes nedre kirkegård er et stykke lenger øst i byen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bragernes kirkegård – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Drammen kirkelige fellesråd: Gravlunder og gravstell
* Drammen kirkelige fellesråd om kirkegården
* Lokalhistoriewiki om kirkegården
* «Norges kirker» om Bragernes kirke og kirkegårdene
* Kirkeposten nr. 3/2008, s. 12 om kirkegårdene på Bragernes
**Ida Børresen** (født 26. september 1950) var direktør i Stortingets administrasjon. Hun ble tilsatt i stillingen 9. februar 2012 og tiltrådte 2. mai samme år, før hun den 15. februar 2018 trakk seg etter budsjettsprekken i forbindelse med ombyggingen på Stortinget.

Børresen er cand.polit. fra Universitetet i Oslo i 1983. Fra 1987 til 1990 var hun byråsjef i Justisdepartementet, og arbeidet deretter som seniorkonsulent/partner i Stradec AS frem til 1998, da hun ble ekspedisjonssjef i Utdannings- og forskningsdepartementet. I 2004 var hun fungerende departementsråd og fra 2005 assisterende departementsråd i Utdannings- og forskningsdepartementet.

Hun ble beskikket som direktør i Utlendingsdirektoratet i november 2006 etter å ha fungert i stillingen siden april samme år.

Børresen er styreleder i Oslo-Filharmonien og er medlem av Nationaltheatrets styre. Hun er også medlem av styret til Oslo Konserthus og Kunsthøgskolen i Oslo.

Ida Børresen, som er datter av Ba Børresen, er mor til statsviter og høyrepolitiker Erik Lundesgaard.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ida\_Børresen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Ida Børresen tilsatt som ny direktør for Stortinget
3. ↑  Stortingsdirektør Ida Børresen trekker seg
4. ↑  Ida Børresen ny direktør for Utlendingsdirektoratet
5. ↑  Fødselsdagsomtale i Aftenposten Kultur 26. september 2008 side 18

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Hans Brattestå** | **Stortingets direktør**(2012–2018) | Etterfølger:**Marianne Andreassen** |
| Forgjenger:**Manuela Ramin-Osmundsen** | **Direktør i Utlendingdirektoratet**(2006–2012) | Etterfølger:**Frode Forfang** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Sort katt, hvit katt*** (serbisk *Crna mačka, beli mačor*) er en romantisk filmfarse fra 1998 av den serbiske filmregissøren Emir Kusturica. Produksjonen var et samarbeid mellom Tyskland, Frankrike og Jugoslavia.

Filmen ble belønnet med «Sølvløven» for beste regi under Filmfestivalen i Venezia i 1998.

Den var opprinnelig planlagt som en dokumentarfilm om sigøynermusikk.

Handling
--------

Filmen er en ellevill, overdådig, burlesk og varm beskrivelse av et fattigslig og kriminelt, men svært frodig sigøynermiljø ved bredden av Donau øst i Serbia mot grensa til Bulgaria. Den lettlurte småskurken og smugleren Matko Destanov (spilt av Bajram Severdžan) ønsker å stjele en toglast med bensin. Til dette får han penger av Grga Pitić (Sabri Sulejmani), en gammel gangsterboss og et mektig familieoverhode. Matko blir imidlertid fralurt alt av konkurrenten Dadan Karambolo (Srđan Todorović), en rik, skyteglad og rusmisbrukende partyløve. Den mislykkede smugleren ender i tillegg opp med å måtte gifte bort tenåringssønnen Zare (Florijan Ajdini) til konkurrentens kortvokste søster. Unggutten rømmer til sist med kjæresten Ida (Branka Katić), mens bruden forelsker seg i gangsterbossens ungkarssønn.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Svart katt, hvit katt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Svart katt, hvit katt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Svart katt, hvit katt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Svart katt, hvit katt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Svart katt, hvit katt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Svart katt, hvit katt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Svart katt, hvit katt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Svart katt, hvit katt* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Svart katt, hvit katt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Svart katt, hvit katt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data)
 |