recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gerard «Buzz» Hallock III** (født 4. juni 1905, død 26. mai 1996 i Connecticut) var en amerikansk ishockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1932 i Lake Placid.

Hallock vant en olympisk sølvmedalje i ishockey under vinter-OL 1932 i Lake Placid. Han spilte på det amerikanske laget som kom på andreplass, bak Canada, i OL-turneringen. Det var fire lag som deltok og alle lagene møttes to ganger. Det var to meget jevne kamper mellom USA og Canada, den første vant Canada med 2-1 etter forlengning og den andre sluttet uavgjort 2-2. Canada vant sitt fjerde strake olympiske gull i ishockey foran USA og Tyskland. Den fjerde olympiske turneringen i ishockey var også det sjette verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på USAs lag var Osborn Anderson, John Bent, John Chase, John Cookman, Douglas Everett, Franklin Farrell, Joseph Fitzgerald, Edwin Frazier, John Garrison, Gerard Hallock, Robert Livingston, Francis Nelson, Winthrop Palmer og Gordon Smith.

Hallock spilte en kamp i OL-turneringen.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA
* VM 1932 USAs flagg Lake Placid - Sølv Sølv i ishockey, USAs flagg USA

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Gerard Hallock – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Gerard Hallock – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gerard Hallock – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Gerard Hallock – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Gerard Hallock – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Poengtavlen under en WTA-turnering i Cincinnati, der kampen mellom Serena Williams og Simona Halep ble avgjort i et tiebreak.
**Tiebreak** («*skille ved uavgjort*») er en prosedyre for å kåre vinneren når stillingen er uavgjort ved slutten av en konkurranse eller en del av en konkurranse.

I noen tilfeller kan tiebreak bestå av en ny runde med spill, for eksempel i en uavgjort spørrekonkurranse hvor deltagerne kan få tilleggsspørsmål for å kåre vinneren. I andre tilfeller – ofte i idrett – må deltagerne konkurrere i en ekstra omgang med spill for å kåre vinneren. Denne ekstraomgangen har gjerne andre regler enn ordinære omganger, slik som straffesparkkonkurranser i fotball.

I tennis kommer tiebreak til anvendelse når de to spillerne begge har nådd seks partier. I tennis ble tiebreak funnet opp av Jamen Van Alen i 1965 med det argument at det ville gjøre tennissporten mere seervennlig. Uten tiebreak kunne man aldri vite hvor lang tid en kamp ville vare. Sporten ville ikke anerkjenne hans argument inntil to tennisspillere i 1969 spilte en ganske besynderlig kamp i Wimbledon-mesterskapet. Gonzalez beseiret Pasarell: 22–24, 1–6, 16–14, 6–3, 11–9. Senest har man sett Roger Federer beseire Andy Roddick 16–14 i siste sett i Wimbledon-finalen i 2009. Grunnen til dette er at tiebreak stadig ikke spilles i siste sett i Davis Cup og tre av de fire *grand slam*-turneringene, alle bortsett fra US Open. Opprinnelig kom tiebreak først ved 8–8, en regel som ATP endelig aksepterte i 1971. Senere kom det dog ned på 6–6 i 1979.

Se også
-------

* Ekstraomgang
* Overtid
* Playoff
* Straffesparkkonkurranse
* Sudden death

Referanser
----------

1. ↑  (no) Tiebreak i *Det Norske Akademis ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* Tennis for «dummies» – Artikkel om tennisterminologi hos NRK

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
*Bildnis einer Frau* av Gussow.
**Karl Gussow** (født 25. februar 1843 i Havelberg, død 27. mars 1907 i Pasing) var en tysk maler og universitetsprofessor.

Blant hans studenter var Cecilie Dahl, Christian Krohg, Max Klinger, Hermann Prell, Carl von Marr, Adolf Rettelbusch og Ottilie Roederstein.

Gussow hadde fått sin utdannelse ved Kunstakademiet i Weimar, det mest franskorienterte i hele Tyskland. En tid i 1860-årene var Max Liebermann hans medelev, før Gussow selv begynte å undervise, fra 1870 som professor. 

Gussow hadde sin glansperiode i 1870-årene. På akademiutstillingene i Berlin 1876 og 1877 vakte han større oppmerksomhet enn noen annen yngre kunstner. Portrettet av *Frau Luise Haase* (1876), som ble stilt ut våren 1877, vakte ifølge Christian Krohg «umaadelig Opsigt» og ble senere ervervet av Nationalgalerie, Berlin. Gussow var en teknisk dyktig maler. Men spesielt hans genrebilder skjemmes av en plump menneskeskildring, preget av grovt understrekede kontraster. Georg Brandes hevdet at Gussow hadde sin styrke i den nøyaktige gjengivelse av modellen. Hans bilder var virtuost utført. Men Gussow manglet etter Brandes' mening ånd både som menneske og kunstner. I sine betraktninger fra akademiutstillingen i Berlin 1877 skrev han om *Willkommen*, der Gussow skildrer en bondefamilie som hilser de seirende tyske tropper: «Det levede, skinnede. Det brændte Øjet omtrent som en Brændenælde brænder Huden.» Mange av Gussows elever fra Weimar fulgte med da han ble akademilærer i Karlsruhe. Blant disse var Paul Borgmann som senere ble leder for malerinneskolen i Karlsruhe.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Archive of Fine Arts, cs.isabart.org, abART person-ID 59341, besøkt 1. april 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, oppført som Karl (Carl) Gussow, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id gussow-karl-carl[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   RKDartists, RKD kunstner-ID 34718, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Thue, Oscar. *Christian Krohg*. Aschehoug, 1997. ISBN 82-03-22103-3

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** ULAN
 |
«Humor», som inntil 2010 sto på Nybroplan i Stockholm, var inspirert av og en hyllest til Hasse Alfredson, etter at han i 1967 ble kåret til Sveriges morsomste mann. Foto: Holger Ellgaard, 2006 
**Karl Göte Bejemark** (født 23. april 1922 i Ånge kommune, død 25. september 2000) var en svensk skulptør og illustratør, kjent for flere offentlige arbeider og som professor ved Konstakademien 1971-78.

Bejemark studerte ved Konstakademien 1954-59. Hans verk fra 1950- og 1960-årene var abstrakte skulpturer, slik som *Fordon* i corteenstål på Eriksbergsplan i Stockholm 1973. På slutten av 1960-tallet gikk han bort fra det abstrakte og laget en rekke humoristisk-realistiske helfigurskulpturer i tre og bronse av kjente svensker. Av portrettene kan nevnes Nils Ferlin (1975 og 1982), Greta Garbo (Moderna Museet), Evert Taube (Gamla stan 1985) og «Sven Jerring intervjuar Gunder Hägg» (1994) foran Sveriges Radio. 

Bejemarks arbeider finnes på Nationalmuseum, Moderna Museet, Eskilstuna museum og Skissernas museum, Lund. Han ble tildelt Prins Eugen-medaljen i 1985.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5   Sveriges dödbok 1830-2020, oppført som Bejemark, Karl Göte, besøkt 31. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Karl\_Göte\_Bejemark[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 28. februar 2016[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**«Tie Your Mother Down»** er en av det britiske rockebandet Queens hardrock-sanger. Den ble skrevet av gitarist Brian May, og har et av rockemusikkens mest gjenkjennelige gitarriff. Den ble sluppet som single fra 1976-albumet *A Day at the Races*.

På dette albumet innledes nummeret med en ett minutt lang instrumental-intro, denne er i virkeligheten en gjentagelse av slutten av «Teo Torriatte». Dette ble gjort for å lage en «sirkel» i albumet, noe som blant annet var typisk for Pink Floyds plater.

May begynte å skrive sangen mens han var på Tenerife, der han arbeidet med sin Ph.D. i astronomi. Riffet ble komponert på en spansk gitar, en dag våknet han tidlig og spilte riffet mens han sang «tie your mother down», en setning han betraktet som en spøk.

Senere ble han oppmuntret til å beholde denne teksten av vokalisten i Queen, Freddie Mercury. Noe lignende skjedde mellom John Lennon og Paul McCartney med teksten «the movement you need is on your shoulder» i the Beatlessangen Hey Jude. Når May oppfører sangen under soloopptredener utelater han ofte linjen «take your little brother swimming with a brick, that's all right» helt, eller mumler han den.

Sangen kom ikke høyt på hitlistene selv om den var en av bandets favorittnumre. I Storbritannia kom den ikke høyere enn 31.-plass, og i USA var den høyeste plasseringen en 49.-plass. Dermed fikk nummeret heller ikke en plass på Queens første samlealbum, *Greatest Hits*, men senere ble den tatt med på samleplaten Queen Rocks.

Under minnekonserten for Freddie Mercury i 1992 ble nummeret oppført av Queen og Joe Elliot med Slash. May sang første vers og koret før sangeren fra Def Leppard overtok.

Sangen har flere ganger blitt spilt live av Queen sammen med Foo Fighters, for eksempel ved seremonien da Queen ble opptatt i Rock and Roll Hall of Fame i 2001, VH-1s «Rock Honors 2006» og i Foo Fighters opptreden i Hyde Park i London der de spilte den som ekstranummer.

I et program fra BBCs Radio 4 til ære for Rory Gallagher, sa May at en viktig inspirasjonskilde for riffet i denne sangen var Tastes «Morning Sun» fra albumet *On The Boards* (1970).

Live-opptak
-----------

* Live Killers (1979)
* We Will Rock You (video) (1981)
* Queen on Fire - Live at the Bowl (1982)
* Live at Wembley '86 / Live at Wembley Stadium (1986)
* Live Magic (1986)
* The Freddie Mercury Tribute Concert (1992)
* Live at the Brixton Academy (Brian May album) (1993)
* Return of the Champions (2005)
* Super Live in Japan (2005)

Kilder
------

* 

* (en) Tie Your Mother Down på Discogs
**Krahule** (tysk: *Blaufuss/Blaufuß*, ungarsk: *Kékellő*) er en landsby i Banská Bystrica-regionen i Slovakia. Krahule ligger omtrent midt i Slovakia.

Landsbyen ble grunnlagt av tyske nybyggere i 1331 under navnet Blaufuß, og frem til 1945 var størsteparten av befolkningen tyskspråklig. I 1899 skiftet Kongedømmet Ungarn navn på tettstedet til det ungarske Kékellő. Stedet fikk igjen navnet Blaufuß etter at området ble del av Tsjekkoslovakia i 1918. Ved slutten av andre verdenskrig flyktet størstedelen av de tyske innbyggerne, og etter krigen ble stedet omdøpt Krahule.

Veiskilt i Krahule
Ved folketellingen i 2001 oppgav mer enn 20 % av befolkningen i Krahule at de var tyskspråkelige, og som følge av det har kommunen gjort tysk til offisielt språk i tillegg til slovakisk. Ved folketellingen i 2011 hadde andelen tyskspråklige økt til 62 av 197 innbyggere, rundt 30 %.

Krahule er et av flere steder som hevder det er Europas geografiske midtpunkt.

Referanser
----------

1. 1 2  Štatistický úrad SR :: The 2011 Population and Housing Results Arkivert 13. november 2012 hos Wayback Machine. - Besøkt 22. januar 2013
2. ↑  «ec-Europäische Kommission - Euromosaik-Studie» **(tysk)**. Europakommisjonen. Besøkt 22. januar 2013.
3. ↑  Brugrand, Odd Helge (18. september 2007). «Er dette Europas midtpunkt?». Dagbladet. Besøkt 22. januar 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Krahule – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
Promenade de la Croisette
**Promenade de la Croisette** (også kalt *Boulevard de la Croisette*, kortform *la Croisette*) er en berømt og fornem gate i Cannes i Frankrike. Den har sitt løp langs hele stranden mot Middelhavet og er omkring 2 km lang, med kasinoet Palm Beach i øst og den gamle havnen og gamlebyen i vest.

Gaten er først og fremst blitt kjent i store deler av verden i sammenheng med Filmfestivalen i Cannes, og Festival- og kongresspalasset ligger mot gatens vestre ende. 

På bysiden av gaten ligger dyre butikker, restauranter og hoteller (som Majestic (nr 10), Gray d’Albion (12-18), Carlton (nr 58) og Martinez (nr 73)) på rekke og rad. Tettheten av butikker som selger prestisjemerker er kanskje tettere i denne gaten enn noe annet sted i verden og Armani, Chanel, Christian Dior, Prada, Valentino, Gucci, Dolce & Gabbana, Fendi, Louis Vuitton, Ralph Lauren, Hermès, Yves Saint-Laurent, Jean-Paul Gaultier, Burberry, Hugo Boss, Christian Lacroix, Celine, Bvlgari, Lancel, Chopard, Cartier, Emilio Pucci og Escada er alle representert.

Referanser
----------

1. ↑  Inventaire général du patrimoine culturel, besøkt 2. september 2018

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Majozi Sithole** er en eswatinisk økonom, som siden november 2013 har vært sentralbanksjef for Eswatinis sentralbank.

Han ble utnevnt til sentralbanksjef 7. november 2013, og overtok da etter Martin Dlamini. Han kom da fra stillingen som finansminister.

Utdanning og yrkeskarriere
--------------------------

Sithole er utdannet innen økonomi og regnskap ved University of Botswana and Swaziland. I tillegg har han tatt en mastergrad innen jordbruksøkonomi i Canada. 

Han har vært foreleser ved University of Swaziland, og ble stemt inn i parlamentet i 1998. Fra 1998 til 2000 var han minister for økonomisk planlegging og utvikling, og fra 2001 til 2013 var han finansminister. 

Da sentralbanksjef Martin Dlamini ble utnevnt til finansminister i november 2013 overtok Sithole som sentralbanksjef.

Referanser
----------

1. ↑  Eswatinis sentralbank - *Senior Management* Arkivert 15. april 2021 hos Wayback Machine. besøkt 15. april 2021.
2. ↑  Times of Swaziland - *Majozi Sithole new centralbank governor*, besøkt 10. mai 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell hjemmeside - Eswatinis sentralbank
Krain merket med nr 4 innen Østerrike-Ungarn
**Krain** (slovensk: *Kranjska*; italiensk: *Carniola*; ungarsk: *Krajna*) er et navn for en historisk region som utgjør deler av dagens Slovenia. Selv om det ikke eksisterer lenger som en helhet, tenderer de slovenere som bor innenfor området å identifisere det med de tradisjonelle delene av Gorenskaja (Øvre Krain), Dolenjska (Nedre Krain), samt deler av Bela Krajina (Hvite Krain), og i mindre grad med Notranjska (Indre Krain). På begynnelsen av 1990-tallet bodde i underkant halvparten av Slovenias befolkning innenfor grensene av det tidligere hertugdømmet Krain.

Navnet er slavisk og betyr «grenseområde». Arealet er nesten 10 000 km², og avgrenses av fjellkjeden Karavankene, De juliske Alpene og elva Kupa. På 500-tallet ble området befolket av slovenere, og det var i denne tiden navnet oppsto.

Krain var en stat innenfor det tysk-romerske rike i det østerrikske rikskreds, og et hertugdømme hvor habsburgerne hadde arverett, senere en del av det østerrikske rike og av Østerrike-Ungarn. Regionen var krongods fra 1849 da det ble inndelt i Øvre Krain, Nedre Krain og Indre Krain fram til 1918. Dets hovedstad var opprinnelig Krainburg (nå Kranj), for en kort periode Stein (nå Kamnik), og fra andre halvdel av 1200-tallet Laibach (nå Ljubljana). I dag, på 2000-tallet, er dets område (i dets utstrekning ved oppløsningen) bortimot fullstendig lokalisert i Slovenia, unntatt for en liten del i nordvestlige Italia, rundt Fusine i Valromana. Krain i sin endelige form, etablert i 1815, bestående av 9 904 km2. I 1914, rett før den første verdenskrig brøt ut, hadde området en befolkning på i underkant av 530 000 innbyggere.

Etter første verdenskrig ble størstedelen en del av delrepublikken Slovenia i Jugoslavia. En mindre del gikk til Italia. Etter andre verdenskrig ble den italienske delen også en del av Jugoslavia. Ved Slovenias løsrivelse ble hele Krain en del av Slovenia, og utgjør ca. halvparten av landets areal.

Referanser
----------

1. ↑  Perko, Drago; Orožen Adamič, Milan, red. (1998): «Zgodovinske dežele Slovenije» [Historiske land i Slovenia] i: *Slovenija: pokrajina in ljudje* [Slovenia: dets landskap og folk], 3. utg. Mladinska knjiga, ISBN 9788611150338, s. 16
2. 1 2  Pipp, Lojze (1935): «Razvoj števila prebivalstva Ljubljane in bivše vojvodine Kranjske» [Utviklingen av befolkningsantallet i Ljubljana og det tidligere hertugdømmet Carniola] (PDF) i: *Kronika slovenskih mest*, Ljubljana. **2** (1).
3. ↑  Perko, Drago; Orožen Adamič, Milan, red. (1998): «Zgodovinske dežele Slovenije», s. 16

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Promiskuitet** (fra fransk *promiscuité*, til latin *promiscuus*, «blandet, forvirret; uten orden») vil si seksuelt samliv med stadig skiftende partnere; synonymt «fritt, tøylesløst kjønnsliv». De fleste samfunn, nåværende og historiske, har bestemte regler for ekteskap og samliv; promiskuitet er derfor ikke ansett å være normal samlivsform i disse samfunnene. Begrepet kan bære en moralsk dom, bedømmelse eller fordømmelse. Et vanlig eksempel på atferd som anses som promiskuøs av mange kulturer er tilfeldig sex («engangsgreie» eller engelsk «one-night stand»), og hyppigheten brukes av forskere som en markør for promiskuitet. Begrepet benyttes således i både et vitenskapelig som moralsk perspektiv.

Hvilken seksuell atferd som anses som promiskuøs varierer mellom kulturer, og det samme gjør utbredelsen av promiskuitet. Ulike standarder brukes ofte på forskjellige kjønn og sivile lover. Feminister har tradisjonelt hevdet at det eksisterer en betydelig dobbeltmoral mellom hvordan menn og kvinner dømmes for promiskuitet. Historisk sett har stereotypier av den promiskuøse kvinnen hatt en tendens til å være nedsettende, for eksempel «tøs», «sjuske» eller «skjøge», mens mannlige stereotypier har vært mer varierte, noen uttrykker godkjenning, for eksempel «kvinneforfører» eller «casanova», mens andre antyder samfunnsavvik, for eksempel «kvinnejeger» eller «skjørtejeger». En vitenskapelig studie publisert i 2005 fant at promiskuøse menn og kvinner er begge utsatt for nedsettende dom.

Promiskuitet er vanlig hos mange dyrearter. Noen arter har promiskuøse parringssystemer, alt fra polyandri og polygyni til parringssystemer uten stabile forhold der paring mellom to individer er en engangshendelse. Mange arter danner stabile parbindinger, men parer seg likevel med andre individer utenfor paret. I biologien kalles hendelser med promiskuitet hos arter som danner parbindinger vanligvis ekstraparkopulasjoner.

Referanser
----------

1. 1 2  «promiskuitet», *NOAB*
2. ↑  «promiskuøs», *NOAB*
3. ↑   «UK's most promiscuous city in ’one night stand’ poll revealed». *Metro.co.uk*. Associated Newspapers Limited. 8. januar 2014.
4. ↑  casanova, *NAOB*
5. ↑  Marks, Michael; Fraley, R. (2005): «The Sexual Double Standard: Fact or Fiction?», *Sex Roles*. **52** (3–4): 175–186. doi:10.1007/s11199-005-1293-5. S2CID 13018834.
6. ↑   Lipton, Judith Eve; Barash, David P. (2001): *The Myth of Monogamy: Fidelity and Infidelity in Animals and People*, San Francisco: W.H. Freeman and Company. ISBN 978-0-7167-4004-9.
7. ↑  Sobral, Gisela (31. august 2018): «Extra-Pair Copulation», *Encyclopedia of Animal Cognition and Behavior*, Spinger, s. 1–4

Se også
-------

* Paringssystem

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
| Parasittvepser |
| --- |
| Vitenskapelig navn: | «Terebrantia, Parasitica» |
| I tradisjonell systematikk har *Parasittvepser* vært eller er i bruk om en parafyletisk samling av de følgende gruppene:

* Evanioidea
* Megalyroidea
* Proctotrupomorpha
* Ichneumonoidea
* Stephanidae
* Trigonalyidae
 |
| Sammen med **broddvepser** utgjør parasittvepser **stilkvepser**. |

En liten parasittveps, *Peristenus digoneutis*, som er i ferd med å legge et egg inn i nymfe av bladlus.  Foto: Scott Bauer 
**Parasittvepser** omfatter mesteparten av de parasittoide (snyltende) artene blant stilkvepsene. De legger eggene sine i andre dyr, ofte insekter, som så brukes som vert for parasittvepsenes larver. Vanligvis legges eggene i larver eller nymfer, men også i selve eggene, slik artene i familiegruppen Trichogrammatidae‎ gjør.

Vertene spises opp innifra og dør når parasittvepsens larver har blitt voksne (imago) og forlater verten.

Selv om de fleste parasittvepser er parasittoider, fins det unntak. Dessuten fins det også parasittoide vepser blant broddvepsene.

De mest kjente gruppene av parasittvepser er snyltevepser, gallvepser og chalcidider. Mange av artene blir brukt som biologisk kontroll av skadedyr.

Parasittvepser har i tradisjonell systematikk blitt brukt som systematisk betegnelse under de vitenskapelige navnene «Terebrantia» eller «Parasitica». De utgjør imidlertid ikke noen fullstendig slektskapsgruppe, men representerer en grad av utvikling og er en parafyletisk gruppe som har gitt opphav til broddvepsene.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) *Parasittvepser* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata
Villaen før ombyggingen  
Carl Johan Billmark, 1860
Villaen etter ombyggingen, 1906
**Byströms villa** (også kalt **Prins Carls palass**) er en bygning på Djurgården i Stockholm med adresse Djurgårdsvägen 21. 

Villaen ble opprinnelig oppført for skulptøren Johan Niclas Byström og ble bygget om for prins Carl og hans familie i 1905 etter arkitekt Ferdinand Bobergs tegninger. I dag (2011) holder Spanias ambassade til i bygningen.

Byströms villa
--------------

Navnet *Byströms villa* kommer fra husets skaper Johan Niclas Byström. Etter å ha bodd mange år i Italia besluttet han i 1828 å returnere til Sverige og bygge et kunstmuseum over seg selv og sine arbeider. Villaen skulle bli Byströms livsverk, «något djevla gentilt» som han selv uttrykte det. Arkitekturen var i romersk stil med atrium, rotunde og lanternin. Han benyttet marmor fra sitt eget marmorbrudd i Carrara og kjøpte fontener, vaser, alabastkolonner og annet utstyr til huset. Bygningen sto ferdig i 1844, men Byström fikk ikke mye glede av den ettersom han døde i Italia i 1848. 

Etter Byström kom villaen i juveleren og kunstsamleren Christian Hammers eie. Han hadde til hensikt å bruke villaen som museum for sine egne samlinger, blant annet et bibliotek på 120 000 bind. Etter Hammars død ble huset solgt til prins Carl, bror av Gustaf V og far til kronprinsesse Märtha, i 1905.

Prins Carls palass
------------------

Da villaen kom i prinsens eie skulle huset tilpasses tidens smak og Ferdinand Boberg fikk i oppdrag å stå som arkitekt for omdannelsen. Boberg hadde allerede på et tidligere tidspunkt blitt benyttet av prins Carl til ombyggingen av Parkudden på Djurgården. 

Den energiske Boberg utførte en omfattende om- og påbygging av villaen. Takhøyden ble endret, rom ble lagt til, en ny bygningsdel ble tilført og mye av den faste, opprinnelige innredningen ble tatt bort eller forandret. 

Bobergs renovering ble sterkt kritisert i samtiden og enkelte mente at han hadde endret villaen til det ugjenkjennelige. Tross Bobergs store endringer finnes det mange detaljer fra Byströms villa igjen i interiøret, som for eksempel hyllingsfrisen til Karl XIV Johan i marmor på øvre galleriet og entréhallens marmorkolonner og marmorgulv.

Prins Carl og hans ektefelle Ingeborg med barna bebodde villaen frem til 1923 da familien av økonomiske grunner flyttet ut. I 1928 ble huset kjøpt av Alfonso XIII av Spania som offisiell residens for den spanske ambassadøren.

Interiørbilder
--------------

|  |  |
| --- | --- |
| Øvre galleri | Spisesalen |

Kilder
------

* Ferdinand Boberg – Architect. The MIT Press, 1994.
* Kungliga Djurgården, en kulturhistorisk vandring. W&W, 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Byströms villa – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Sverige
*Hällselefallet* i Byskeälven
**Byskeälven** (umesamisk: *Gyöhkahe*) har sitt utspring i vestlige Kikkejaure i Arvidsjaur kommune og utløp i Bottenvika på Byske i Skellefteå kommune. Elva er om lag 215 km lang og er dermed Nord-Sverige nest lengste skogselv etter Gideälven. Vassdraget har et nedbørfelt på 3 661,8 km² og middelvannføringen ved munningen er 40,2 m³/s.

Byskeälven er en betydelig lakseelv, og i Fällfors er det bygd et «laksesenter» ved Fällforsen og laksetrappa. «Byske Laxdal» er nå et konsept i markedsføringen og det arbeides hardt for å trekke flere rekreasjonsfiskere til elven.[]

«Byskio» betyr «hevelse». Store innsjøer i vassdraget er Allejaure, Arvidsjaursjön, Östra Järfojaur, Långträsket og Västra Kikkejaure.

Referanser
----------

1. ↑  «Flödesstatistik för Sveriges vattendrag» (Microsoft Excel). *Qstat-ID: 1000 – Byskeälven/Gyöhkahe. Mynningen i Bottenviken*. SMHI. Besøkt 28. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
***Promecheilus*** er en artsfattig slekt av biller som bare lever på den sørlige halvkulen. De ligner på skyggebiller (Tenebrionidae), og lever av planter og dødt materiale.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 9 millimeter), avlang, halvblank, brunspraglete bille. Hodet er rundet med middelsstore fasettøyne, antennene trådformede og nesten så lange som kroppen. Pronotum er ovalt, noe bredere enn langt og betydelig smalere enn de jevnbrede dekkvingene, som har markerte "skuldre". Beina er nokså lange, lårene litt fortykkede, føttene fire-leddete og slanke.

Utbredelse
----------

Arten lever i Chile.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien heteromerer, Tenebrionoidea
				+ Familien Promecheilidae Lacordaire, 1859
					- Slekten ***Promecheilus*** Solier, 1851
						* *Promecheilus variegatus* Solier, 1851

Eksterne lenker
---------------

* Bilder av arten
* (en) *Promecheilus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Promecheilus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Snyltevepsen *Aleiodes indiscretus* legger egget sitt i en sommerfugllarve.
**Parasitoider** er en type organsimer som har et levevis som er en mellomting mellom rovdyr og ekte parasitter. Vanligvis vil larvene utvikler seg på eller inne i et vertsindivid, og dreper verten før de fullfører utviklingen. På denne måten skiller de seg fra rovdyr, som i løpet av livet dreper mange byttedyr, og fra ekte parasitter, som lever på eller inne i verten, men (vanligvis) ikke dreper den. Selv om parasitoider kan tilhøre hvilken som helst dyregruppe, både de fleste parasitoider og deres verter er insekter. Det er ingen kjente parasitioider på virveldyr.

Parasitioide insekter
---------------------

De fleste kjente parasitoider er insekter, og vertsorgansimene er vanligvis også insekter, men kan være andre virvelløse dyr. De voksne insektene legger egg eller nyklekte larver, enten på eller inne i verten, eller i miljøet verten ferdes i. I det siste tilfellet er det nyklekte larvene gjerne aktivt krypende, og de finner selv fram til en passende vert. De fleste parasitoider angriper larvestadiet til verten, men det er også mange som angriper egg, pupper og voksne insekter.

Viktige bestandsregulatorer
---------------------------

De aller fleste insekter ser ut til å være utsatt for parasitoider. Også parasitoidene selv blir ofte angrepet av andre parasitoider – i så fall snakker man om hyperparasitisme. Disse er meget viktige regulatorer for bestandsnivået til de ulike insektene – det er ikke uvanlig at 80-90 % av alle avkom blir parasitert. Parasitoider er dermed også svært viktige ved at de begrenser bestanden av potensielle skadeinsekter. I mange tilfeller har utsetting av parasitoider vist seg å være effektiv biologisk bekjemping av skadedyr.

Enormt artsmangfold
-------------------

De fleste insektordner er utsatt for parasitoider. Selv om en parasitoid-art kan angripe mange ulike vertsarter, betyr dette at det finnes et svært stort artsmangfold av parasitoider. Særlig artsrike er gruppen snylteveps (Hymenoptera, Parasitica) med blant annet familiene darwinvepser og Braconidae, og familien snyltefluer (Tachinidae). Parasitoider finnes også mellom en del andre familier av fluer, og i den unike billefamilien snyltebiller (Ripiphoridae), dessuten hos nettvinge-familien knelernettvinger (Mantispidae).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Tsjeljabinsk GRES- kraftverk** (russisk: *Tsjeljabinskskaja GRES*) er et varmekraftverk med en installert produksjonskapasitet på 1.590 MW fordelt på 2 moderne turbiner, beliggende utenfor Tsjeljabinsk i Russland. Anlegget stod ferdig i 1930, som et av Russlands aller første varmekraftverk. Operatør er det finske energiselskapet Fortum.

Brenselskildene var opprinnelig brunkull, men fra ombyggingen i 2015 brukes bare naturgass. To moderne enheter ble startet i hnhv 2015 og 2016, hver på 247,5 MW effekt elektrisitetsproduksjon og 174 MW varmeproduksjon. I tillegg produserer mindre, omstilte gassenheter også fjernvarme, slik at total effekt er 533,5 MW elektrisitet og 1.056 MW lokal fjernvarme.

I 2015 var utslippene på 432.000 tonn CO2 og 604 tonn NOx.

Se også
-------

* Liste over verdens største olje- og gasskraftverk

Referanser
----------

1. ↑  Russia - *Fortum*, Production. Besøkt sept 2017.
2. ↑  Chelyabinsk GRES - *Fortum*, Production. Besøkt sept 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Chelyabinsk GRES - *Global Energy Observatory*.
* Chelyabinsk GRES - *Fortum*.
* Cheljabinsk GRES - *Fortum* presentasjonsfilm for anlegget.
Promenade des Anglais sett mot øst
Utsikt fra le Chateau (Parc du Chateau) mot vest i kveldslys
**Promenade des Anglais** («Englendernes promenade») er en promenade ved Middelhavet i Nice i Frankrike.

Blant lokalbefolkningen omtales Promenade des Anglais som *la Promenade* eller bare *la Prom*. På søndager sees syklister, barnevogner og familier langs Promenade. Det har også blitt favorittsted for skateboardere og skatere. 

Begivenheter som f.eks. carnaval de Nice arrangeres langs Promenade des Anglais. Gaten har også sine karakteristiske blå stoler (*chaises bleues*) og skyggefulle telt (*cabanas*) ved Middelhavet og Baie des Anges.

Langs gaten er det en rekke kjente bygninger, med Hôtel Négresco som den mest kjente. Ellers er gaten sterkt trafikkbelastet, med opptil fire kjørefelt i hver retning.

Terrorangrepet i 2016
---------------------

Utdypende artikkel: Terrorangrepet i Nice 2016

På Frankrikes nasjonaldag 14. juli 2016 kjørte en lastebil inn i folkemengden som var samlet for å se på det tradisjonelle fyrverkeriet. Terrorangrepet drepte mer enn 80 personer, og skadet mange andre.

Referanser
----------

1. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Georges Delfanne**, kalt **Christian Masuy**, (født 22. januar 1913 i Brussel i Belgia, død 1. oktober 1947 i Fort de Montrouge (Hauts-de-Seine) i Frankrike) var en belgisk kollaboratør og spion for den tyske okkupasjonsmakten under den andre verdenskrig.

Før den andre verdenskrig var Delfanne kjent som en høyreekstrem militant som var gode venner med en rekke andre belgiske høyreekstreme som for eksempel Léon Degrelle som senere begynte som en frivillig soldat i det tyske Waffen-SS og som etter hvert steg i gradene innenfor denne organisasjonen. På 1930-tallet, smuglet Delfanne jøder ut av Tyskland i bytte mot store pengesummer, men under denne prosessen ble han arrestert i Köln og snart ble han rekruttert av den tyske etterretningstjenesten. Han ble utstasjonert som en hemmelig spion for tyskerne i Frankrike, allerede i 1940.

Under okkupasjonen rapporterte Delfanne til Gestapoavdelingen i Frankrike. Han infiltrerte eller organiserte omfattende infiltrasjoner av forskjellige franske motstandsnettverk som motarbeidet tyskerne. Det er blitt hevdet at Delfanne står bak arrestestasjonen av mer enn 800 franske motstandsarbeidere, noen av dem hadde han personlig avhørt og torturert, spesielt spionen Simone Michel-Lévy. Helt på slutten av verdenskrigen, flyktet han til Spania, men ble kort tid senere sporet opp av amerikanske styrker. Han ble stilt for krigsforbryterdomstolen i Frankrike, der han ble dømt til døden og deretter henrettet ved skyting den 1. oktober 1947 ved Fort de Montrouge (Hauts-de-Seine).

Referanser
----------

1. ↑  1[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Tsjeljabinsk-3 gasskraftverk** eller ***Tsjeljabinsk CHP-3***, er et sub-kritisk kombinasjonssyklus tidligere kullkraftverk som nå er et kombinasjonssyklus gasskraftverk, beliggende nordøst i byen Tsjeljabinsk i Russland. Anlegget stod ferdig med første enhet i 1996, og de neste enhetene i 2006 og 2011. Operatør er selskapet JSC Fortum.

Brenselskildene var opprinnelig brunkull med subsidiært også reservedrift på fyringsolje. I 2006 og 2011 ble verket omstilt til fyring med naturgass. Total energiproduksjon er mer enn 1 200 GWt per år. Kraftverkets produksjon er fordelt på 3 generatorer. Effekten i elektrisitetsproduksjonen er 580 MW, mens det er en effekt på inntil 1.307 MW i produksjonen av lokal fjernvarme.

I 2015 var utslippene på 2.035.000 tonn CO2 og 3.710 tonn NOx.

Referanser
----------

1. ↑  Russia - *Fortum*, Production. Besøkt 30. september 2017.
2. ↑  Russia - *Fortum*, Chelyabinsk CHP-3. Besøkt 30. september 2017.

Se også
-------

* Liste over verdens største kullkraftverk

Eksterne lenker
---------------

* Chelyabinsk CHPP-3 Power Plant[*død lenke*] - *Global Energy Observatory*.
***Parascydmus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.

Utseende
--------

Små (1-2 millimeter), mørke, blanke, rødbrune biller, fint hårete. Denen slekten utmerker seg med ganske slank kroppsform. Antennene er lengre enn hode + thorax, slanke, de tre ytterste leddene er litt tykkere og danner en smal klubbe. Hodet er nokså stort, kantete, med ganske små fasettøyne. Det er ikke påfallende innsnevret bak. Pronotum er lengre enn bredt, bredest litt foran midten, med en tydelig midtfure. Et godt kjennetegn på slekten er at pronotum har markerte, rettvinklede bakhjørner. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten. De dekker hele bakkroppen. Lårene er noe kølleformede, beina ellers slanke.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Noen lever også i hule trær.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Nord-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae
					- Stammen Glandulariini
						* Slekten ***Parascydmus*** Casey, 1897
							+ *Parascydmus caducus* (Casey, 1897)
							+ *Parascydmus corpusculus* (Casey, 1897)
							+ *Parascydmus exiguus* (Casey, 1897)
							+ *Parascydmus ventriculus* (Casey, 1897)

Referanser
----------

1. ↑  Casey, T.L. 1897. Coleopterological notices. VII. *Annals of the New York Academy of Sciences* 9: 286–684.

Eksterne lenker
---------------

* bugguide.net - bildedatabase over nordamerikanske insekter
* (en) *Parascydmus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Parascydmus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Norgesmesterskapet i kickboksing** har blitt arrangert siden 1985 i regi av Norges Kickboxingforbund, som ble stiftet i 1984.

Det konkurreres i ulike grener: Pointfighting (tidligere kalt semikontakt), lettkontakt, fullkontakt, kick light og K1. Her er det ulike vektklasser.
I tillegg kommer musical forms, der det er bare en klasse. I musical forms utføres kampteknikker til musikk mot en eller flere innbildte motstandere.

Kongepokaler har blitt utdelt til beste utøver for kvinner og menn uansett klasse siden 1999.

Kilder
------

* Tom A. Schanke, red. (2012). *Norsk Idrettsleksikon – Toppidrett i 150 år* **(norsk)**. 4. Norge: Tom A. Schankes Forlag. s. 131. ISBN 978-82-303-2060-0.

| * v
* d
* r
Norgesmesterskapet i kickboksing |
| --- |
| Boksing | 
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018
* 2019
* ~~2020~~
* 2021
* 2022

 | Norges flagg |
**Parasittologi** er i medisinen og biologien den vitenskapelige læren om parasitters økologi, livssyklus, formering, evne til å fremkalle sykdom, følsomhet for medikamenter og lignende. Blant organismene som studeres i parasittologien inngår protozoer som for eksempel amøber, trypanosomer og malariaparasitter samt visse ormer, midd, lus og insekter. Studier av sykdomsfrembringende bakterier, virus og sopper er ikke omfattet av begrepet parasittologi, ettersom det hører inn under mikrobiologien.

Oversikt organismer studert av parasittologer
---------------------------------------------

Utvalg

* Eukarioter
	+ Protozoer (protista - encelleriket)
		- Amøber
		- Malaria

* Animalia (dyreriket)
	+ Metazoer
		- rundormer (Nematoder)
			* Barnemark
			* Spolemark
			* Piskemark
			* Trikinose (?)
	+ Cestoder – Flatmarker
		- Bendelormer
	+ Trematoder
		- Ikter
	+ Chordata

Referanser
----------

1. ↑  Parasittologi av Lars Kåre Kleppe

Eksterne lenker
---------------

* Veterinærinstituttets avdeling for parasittologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Hosensand landskapsvernområde med plantelivsfredning** er et verneområde på Stokkøya i Åfjord kommune i Trøndelag. Det er vernet for «å verne om en lokalitet med helt spesielle kvaliteter som botanisk verneområde, bla. et flygesandfelt som etter det en kjenner til er unikt i denne delen av landet, og en tindvedskog og bjørkeskog som på grunn av skjellsandunderlaget danner helt spesielle vegetasjonstyper».

Verneområdet ligger i Hosenvika på vestsiden av Stokkøya ut mot Frohavet. Tinvedbestandet er stort, og et av de største i Norge. Både kystplanter, sørlige varmekjære arter og fjellplanter vokser på berga ved stranda, også krevende plantearter som orkideen rødflangre.

Referanser
----------

1. 1 2  (no) Hosensand landskapsvernområde med plantelivsfredning i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Forskrift om fredning for Hosensand landskapsvern- og naturfredningsområde, Lovdata 1987

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Jørn Skogheim** (født 16. juli 1970) er en norsk jazzmusiker (gitar og klarinett) og komponist. Han har vært bosatt i Oslo siden 1999. Under oppveksten i Sørreisa, Troms begynte han å spille klarinett og fiolin med offentlige opptredener fra 10-årsalderen. i 1982 flyttet han til Kristiansand, hvor han fikk sin musikkutdannelse bl.a. ved Agder musikkonservatorium, HIA (1990–95). Her studerte han blant annet elektrisk og akustisk gitar, komposisjon og brasiliansk musikk.

I studietiden spilte han i band som Acoustic level (blant andre med Kenneth Ekornes og Anders Aarum), Anatelio (blant andre med Kenneth Ekornes og Sindre Hotvedt), Skogheim/Farstad duo, Ritmo Caliente (blant andre med Richard Thomas og Erland Dahlen), Samba Nosso (blant andre med Kristin Bastiansen) m. m. I årene 1994-1996 medvirket han i tre CD-innspillinger: *A Beatles Revival* med Sørlandske Korverksted og dirigenten Andrew Wilder, *Transformation* med Finn Harald Røed og *Guitar menu* med Per Kjetil Farstad. I årene 1997-2001 virket han som musiker i Baltikum og New York (1998) med konserter og turnéer (Molde Jazzfestival, New Music festival, Riga Jazzfestival, Jazzkaar (Tallinn), Mandal Jazzfestival, Kaunas Jazzfestival.m.m)

Hans første CD med egne komposisjoner ble utgitt i denne perioden, *Joy* (2000 Musico). Musikerne på denne CD-en er noen av de fremste jazzmusikere fra Riga-Latvia. Den canadiske saksofonisten og komponisten Nic Gotham bidro også på denne platen. Prosjektet var i praksis et norsk-latvisk kultursamarbeid, og fikk god omtale i norske media.

I 2007 ble CD-en *Above Water* utgitt på Curling Legs. Mange kjente norske musikere deltok i denne innspillingen, bl.a. Trygve Seim, Bendik Hofseth, Håvard Daae Rognli, Per Kristian Skalstad m.m. Musikken på denne utgivelsen inneholder génrer som jazz, klassisk kammermusikk, fusion, latin m.m.

Eksterne lenker
---------------

* (Joern Skogheim)
* 
* 
* Jazzbasillen NRK

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Jørund Inge Gåsemyr** (født 27. juli 1955 i Nesbyen) er en norsk idrettsutøver, dr.scient. i matematikk og statsstipendiat.

Gåsemyr har artium som privatist ved Hamar katedralskole (1973), militærtjeneste (1973–74) og forkurs for Norges landbrukshøgskole ved Hvam landbruksskole (1974–75). Han studerte realfag ved Universitetet i Oslo 1975–82, med avbrekk 1978–80 på grunn av sykdom som førte til blindhet. Han er cand.real. i matematikk 1982.

Matematikk
----------

I perioden 1983-88 var han vitenskapelig assistent ved Matematisk institutt, Universitetet i Oslo med studieopphold i Boulder, Colorado og Berkeley, California. 1984-86 doktorgradsstipendiat NAVF. 1988 dr.scient. i matematikk ved Universitetet i Oslo. Han var prosjektassistent ved Matematisk institutt, avdeling C for statistikk og forsikringsmatematikk 1989–91, og stipendiat ved Matematisk institutt, avd. C, 1991–93, med pålitelighetsanalyse som arbeidsfelt. 

Fra 1994 har han vært statsstipendiat tilknyttet Matematisk institutt ved Universitetet i Oslo med matematisk statistikk som forskningsfelt. Hans spesialområder er pålitelighetsanalyse, bayesiansk statistikk med vekt på simuleringsbaserte beregningsmetoder og modellevaluering, metaanalyse av kliniske forsøk innen medisin.

Engasjement i blinde-spørsmål
-----------------------------

I perioden 2000-06 deltok Gåsemyr i to arbeidsgrupper for utarbeidelse av ny blindeskriftnotasjon for henholdsvis matematikk og naturvitenskap, etter oppdrag fra Offentlig utvalg for blindeskrift. 

Han var styremedlem i Synshemmede studenter og høyere utdannedes forening (nå Synshemmede akademikeres forening) 1986–91, og leder 1989–91.

Idrett
------

Gåsemyr deltok på det norske laget til ungdomslandskampen i friidrett mot Finland i 1971.

Han har deltatt i samtlige sommer-handikap-OL og Paralympiske sommerleker fra 1980 til 2004. Han har 1.-plass på maraton for blinde fra Paralympics i Korea i 1988. Han satte også verdensrekord på maraton for blinde i Drammen i 1990 med tiden 2.44.01. 

Han var nestformann i Hodr idrettslag for synshemmede 1987-89, og styremedlem 1998 – 2001.

Referanser
----------

1. ↑  «Jørunds vinnerformel»; VG, 25.10.1988
2. ↑  « Matematiker med maraton som mål»; Aftenposten, 13.9.1992
3. ↑  « Voksen tropp på gulljakt»; Dagsavisen, 18.9.2004
4. ↑  «Personlig rekord og 4.-plass»; NTB, 29.10.2000
**Isabelle Caro** (født 12. september 1982, død 17. november 2010) var en fransk modell fra Marseille, Frankrike, som ble internasjonalt kjent etter å ha deltatt i en svært kontroversiell kampanje «No Anorexia», hvor Caro viste frem sin avmagrede, nakne, kropp på reklameplakater. Fotografen var Oliviero Toscani.

Liv og oppvekst
---------------

Caro led av alvorlig anorexia nervosa helt siden hun var 13 år gammel. Hennes anoreksi ble forårsaket av det hun selv beskrev som en «vanskelige barndom», og hun anga moren som grunnen til at hun utviklet spiseforstyrrelser. Caro sa selv at moren «hadde en panisk angst for at jeg skulle vokse meg for stor. Jeg fikk minimalt med mat, og ble daglig målt – både i høyde og omkrets.» Hun fortalte videre; «jeg fikk heller ikke forlate hjemmet, fordi moren min hadde hørt at frisk luft fikk unge jenter til å vokse og bli store.»

Caro ble innlagt på sykehus for første gang da hun var 20. I 2006 havnet hun i koma som et resultat av spiseforstyrrelsene, og tilstanden var kritisk.

Karriere
--------

Hun jobbet først som modell, men spiseforstyrrelsene tok likevel overhånd. 
Som et resultat av sykdommen sin deltok hun på en rekke intervjuer og tv-programmer. På CBS' program *The Insider*, ble det avslørt at hun hadde veid så lite som 25 kg. Med en høyde på 163 cm ga det henne en BMI på ca 9. BMI på under 18 regnes som undervektig. 
Hun deltok også på C4s program *Supersize vs superskinny* som ble sendt 11. mars 2008, der hun snakket med journalisten Anna Richardson om sykdommen sin.

Caro ble også intervjuet i en dokumentarserie, *The Price of Beauty*, som artisten Jessica Simpson og hennes to beste venner, Ken Baner og CaCee Cobb, hadde produsert. Hensikten med dokumentarserien var å avdekke betydningen av skjønnhet i ulike kulturer. I dokumentaren snakket hun om hvordan hun ble anorektisk og ytret et ønske om å advare andre jenter. Simpson uttalte; «Det du gjør akkurat nå gjør deg vakker, og jeg håper at kvinner over hele verden får høre historien din, det er så viktig å vite at uansett hvor tynn du er, så er det ikke det som gjør deg vakker.» Episoden av denne dokumentarserien ble sett over hele Frankrike. Episoden ble sendt 22. mars 2010 i USA og den 21. august i Japan.

Død
---

Isabelle Caro døde den 17. november 2010 i Tokyo, Japan, etter å ha tilbrakt ca to uker på sykehus med akutt respiratorisk sykdom, selv om ingen vet årsaken til hennes død. Familien hennes gikk ikke ut i media om dødsfallet før den 29. desember 2010.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 25. januar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Isabelle Caro på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) vg.no Sjokktynn modell døde

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Protetikk** (også kjent som **oral protetikk** eller **protetisk tannbehandling**) er en av spesialitetene godkjent av Den norske tannlegeforening. 

Oral protetikk er en spesialistutdannelse som diagnostiserer, behandlingsplanlegger, rehabiliterer og ivaretar den orale funksjon, komfort samt estetikk til pasienter. Protetikeren bruker biokompatible kunstige erstatninger til å behandle kliniske tilstander assosiert ved manglende eller ødelagte tenner og/eller oralt vev.

En protetiker er en tannlege som er spesialist i oral protetikk og estetisk og rekonstruktiv tannbehandling. Protetikeren restaurerer orale funksjoner ved hjelp av faste og avtakbare proteser. Behandlingsplanlegging og restaurering ved hjelp implantater, temporomandibulær dysfunksjon og rehabilitering av okklusjon med proteser, kroner og broer hører med i protetikken.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** NDL **·** NKC
 |