recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gustaf Oskar Örn** (født 1. desember 1863 i Lindesberg i Västmanland, død 15. november 1944) var en svensk brukseier. I 1916 opprettet han et legat i Norge for at studenter ved Norges tekniske høiskole (i dag NTNU) kunne dra på studieopphold i Sverige.

Familie
-------

Han var sønn av brukseier P.V. Örn og Maria Ericsson. Han giftet seg med Josefine Breien, og ekteparet fikk sønnen Bertil Örn.

Utdannelse
----------

Gustaf Oskar Örn hadde sin ingeniørutdannelse i bergvitenskap fra Örebro tekniska skola, Bergsskolan i Falun og Bergsskolan i Stockholm.

Yrkesliv
--------

### Sverige

Han var ansatt ved brukene Skinnskatteberg, Billsjö og Karmannsbro i årene 1881–1887, før han i 1887 kjøpte Adolfsfors bruk i Värmland, som han eide frem til 1903. Han eide Norefors bruk og Åmotfors Pappersbruk 1905–1906.

### Norge

I 1903 flyttet Örn til gården Vestre Ranheim (gnr. 23) utenfor Trondhjem, og kjøpte Ranheim Papirfabrikk samme år. Han bygde nytt kokeri, vaskeri og sodahus ved fabrikken, og oppgraderte kraftverket. I 1907 ble fabrikken solgt til Meraker Brug, og Örn flyttet til Nidareid i Trondhjem, og kjøpte Lundemo Bruk og Follafoss Tresliperi dette året. En tid var han også medeier i Ila Smelteverk i Trondhjem.

Örn var svensk konsul i Trondhjem i perioden 1906–1912.

### Tilbake til Sverige

I 1913 flyttet han tilbake til Sverige, hvor han ble eier og direktør ved papirfabrikken i Emsfors i 1915 og Högfors Träsliperi i Häggenås i 1937. Mellom 1934 og 1942 eide han også Alsterfors Glasbruk.

Konsul G.O. Ørns legat
----------------------

I et gavebrev datert 5. desember 1916 opprettet Örn et legat til fremme av norske studenters studiereiser i Sverige for å studere «svensk industri, kultur og odling». Han donerte 10 000 kroner til dette formålet, som var legatets kapital. Rentene av denne kapitalen skulle gå til stipender for 3. års- og 4..årsstudenter ved linjene for arkitektur, bergfag eller kjemi ved Norges tekniske høiskole. Det var høyskolens rektor som bestyrte legatet.

Ordener og utmerkelser
----------------------

Han var kommandør av Vasaordenen, ridder av Nordstjerneordenen, ridder av St. Olavs Orden, innehaver av Kungliga Vetenskapsakademiens Linnémedalje og medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab.

Referanser
----------

1. 1 2   www.strindahistorielag.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «Konsul G.O. Ørns legat stort kr. 10 000,00». *Norges tekniske høiskole*. Trondhjem: Norges tekniske høiskole. 1920. s. 212.
3. 1 2 3 4 5 6  Pravitz, Gunnar (red.) (1944). *Vem är vem inom handel och industri? 1944-45*. Stockholm: Jonson & Winter. s. 572.
4. ↑  Davidsson, Åke (red.) (1968). *Vem är vem. Norrland. Supplement. Register 1968*. Stockholm: Bokförlaget Vem är vem. s. 452.
5. ↑  Bratberg, Terje (1996). «Ranheim Papirfabrikk». *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 429–430.
6. ↑  «Folketelling 1910 for 1601 Trondheim kjøpstad. Gustaf Oskar Ørn». Digitalarkivet. Arkivert fra originalen 18. desember 2014. Besøkt 18. desember 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
Ludvig Kristensen Daa fra boken *En Christianiensers Erindringer fra 1850- og 60-Aarene* av Yngvar Nielsen
***Have Germanerne indvandret til Skandinavien fra nord eller syd?*** var en forelesning holdt av Ludvig Kristensen Daa under det nordiske naturforskermøtet i Christiania i 1868. Den kom senere på trykk.

Avhandlingen var Daas bidrag til kritikken av innvandringsteorien til P.A. Munch og Rudolf Keyser. Daa tok i bruk etnologiske og geografiske kilder i sin argumentasjon mot at den norrøne stammen skulle ha innvandret til Skandinavia fra nord og øst omkring 6-700 år før Kristi fødsel. Han mente at topografien i de aktuelle innvandringsområdene gjorde det umulig for en stamme på vandring å ta seg frem. Han satte bl.a. spørsmålstegn ved hvorvidt en stamme på vandring fra Russlands indre kunne tilegne seg den maritime kunnskapen som ville ha vært nødvendig for å ta seg fram langs kysten av Hålogaland og over Ålandshavet.

Foredraget har blitt kalt en gravtale over Keyser og Munchs innvandringsteori. Foredraget bidro sterkt til at fagfolk i stor grad var gått bort fra teorien innen tiårets slutt.

Referanser
----------

1. ↑  *Daa*, Norsk Forfatter-Lexikon 1814-1880. Besøkt 14. september 2015
2. ↑  *Ludvig Kristensen Daa*, Norsk biografisk leksikon. Besøkt 14. september 2015
3. ↑  Dahl, Ottar (1990). «4». *Norsk historieforskning i det 19. og 20. århundre*. Universitetsforlaget. s. 91. ISBN 82-00-01593-9.
**Trygve Nagell** (født 13. juli 1895 i Kristiania, død 24. januar 1988) var en norsk matematiker og professor ved Universitetet i Uppsala. Nagell er særlig kjent for sitt arbeid med diofantiske ligninger innenfor tallteorien.

Utdanning og karriere
---------------------

Etter examen artium 1914 fra Kristiania katedralskole studerte han ved Universitetet i Oslo og tok matematisk-naturvitenskapelig embetseksamen med matematikk hovedfag i 1920. I 1926 fikk han doktorgraden med en avhandling om en *Solution complète de quelques équations cubiques à deux indéterminées*. Fra 1921 til 1928 var han universitetsstipendiat og foretok i disse årene flere studiereiser til utlandet. Fra 1930 var han dosent i matematikk ved Universitetet i Oslo, før han i 1931 ble ansatt som professor ved Universitetet i Uppsala og ble svensk statsborger samme året. Under 2. verdenskrig var han medlem av eksamenskommisjonen for norske studenter i Sverige.

Utmerkelser og verv
-------------------

Han ble innvalgt i Det Norske Videnskaps-Akademi i 1925 og i Kungliga Vetenskapsakademien i Stockholm 1943. Etter sin krigsinnsats mottok han Haakon VIIs Frihetskors 1947 og ble kommandør av St. Olavs Orden 1951 og av den svenske Nordstjärneorden i 1952, det året han også ble innvalgt i Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab i Trondheim. Til sist ble han æresdoktor ved Uppsala universitet i 1956.

Familiære forhold
-----------------

Trygve var sønn av Otto Fredrik Wilhelm Nagell (1869–1958) og Marie Olsen (1870–1942). Faren var kontorsjef. Trygve giftet seg i 1930 i Bologna med den italienske fil.dr. Bianca Guiduzzi (1905–) og i 1943 med den svenske apotekerdatteren Anna Lisa Lundevall (1908–).

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 14. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 129552610[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Trygve\_Nagell[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  *Norges filologer og realister*. [Stavanger]: I hovedkommisjon hos Otto Floor's arvinger A/S. 1950.
5. ↑  Nagell, Trygve i Hvem er Hvem, 1948.
6. 1 2  Geir Ellingsrud, *Trygve Nagell* i Norsk biografisk leksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** MGP
 |
**Bolle Willum Luxdorph** (1716–1788) var en dansk jurist, historiker, dikter og embedsmann.

Liv og karriere
---------------

Luxdorph var sønnesønn av Bolle Luxdorph. 31. august 1733 ble han immatrikulert ved Københavns Universitet. Moren ønsket at han skulle velge jus, men Luxdorphs tidlige interesser gikk i retning teologien. Hans noe sprikende studier omfattet også filosofi, klassisk filologi og historie.

8. oktober 1734 ble den da 18 år gamle Luxdorph ansatt som sekretær i Danske Kancelli, sannsynligvis takket være en anbefaling av onkelen Christen Worm. Karriereveien var dermed fastlagt og han steg jevnlig i eneveldets embedsmanndsadministrasjon til han endte som *første deputeret* i Danske Kancelli i 1773 og geheimeråd i 1777. Luxdorph satt i mange viktige offentlige utredningsutvalg, eksempelvis den som i 1772 dømte Struensee, og i den store *landbokommissionen*.

I 1750 ble han medlem, og i 1780 president i *Det Kongelige Danske Videnskabernes Selskab*. 

Luxdorph er gravlagt på familiegravstedet ved Trinitatis kirke i København.

Virke
-----

I 1742 publiserte Luxdorph *Samling af smukke danske vers* og deltok i utgivelsen av Thøger Reenbergs skrifter (1769). I 1754 skrev han et dikt om kong Karl X Gustavs tog over isen på Lille- og Storebælt, *Poema in Caroli Gustavi transitum maris baltici*, og for dette belønnet den svenske *Kungliga Vitterhets Historie och Antikvitets Akademien* ham med en pris. 

Den viktigste av Luxdorphs utgivelser var praktutgaven av Ludvig Holbergs *Peder Paars* (1772). Han finansierte størstedelen av Johan Frederik Clemens' kobberstikk over Johannes Wiedewelt og Peder Als' illustrasjoner. Utgiverne var anonyme, i boka ble det bare opplyst om at den var utgitt av *Et selskab*. En praktutgave av Holbergs *Niels Klims underjordiske Rejse* (Løgstrup) ble også forberedt, men Luxdorph døde før utgivelsen. Rasmus Nyerup publiserte i 1791 *Luxdorphiana*, en samling brev og litterære opptegnelser fra Luxdorphs etterlatte skrifter. Dagbøkene inneholder interessante opplysninger om tidens politiske forhold og hendelser.

Luxdorph var en av tidens mest innflytelsesrike smaksdommere, og han fikk stor betydning takket være en omfattende korrespondanse med samtidens lærde og gjennom sin virksomhet i *Selskabet til de skønne og nyttige Videnskabers Forfremmelse*.

Litteratur
----------

* Oppføring om Luxdorph, Bolle Villum *i Nordisk familjebok* 1913 (runeberg.org)
* Dansk Biografisk Lexikon, bind X. s. 488-492 (runeberg.org)
* *Luxdorphs Dagbøger I-II*, Eiler Nystrøm (red.), København, 1915-1930.
* H.O. Lange, *Bolle Willum Luxdorph* s. 176-193 i *Danske Bogvenner*, *Aarbog for Bogvenner*, 1919.
* Rasmus Nyerup (red.), *Luxdorphiana*, I-II, 1791.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bolle Willum Luxdorph – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
Kraks Blaa Bog 1912.
***Kraks Blå Bog*** er en dansk håndbok med biografier over nålevende personer. *Kraks Blå Bog* er et oppslagsverk som ble utgitt av Kraks Forlag i København til 2007. Etter at den ble solgt til Eniro ble dennes rett til utgivelse solgt videre til Gads Forlag, som sto for jubileumsutgaven i 2009/10. Boken utkom første gang på initiativ av Ove Krak i 1910 med omkring 3 000 biografier. Ove Krak utga også *Kraks Vejsviser*, en adressekalender grunnlagt i 1862 av hans far, byarkitekt Thorvald Krak. En ny utgave har blitt utgitt hvert år (dog ikke under andre verdenskrig). Årgangen 2005 inneholder nesten 8 000 biografier og i 2009/10-utgaven var tallet øket til 8 127.

Boken omfatter betydningsfulle personer innen dansk kunst, næringsliv, administrasjon med mere. Tidligere var regelen at oppførte personer forble i Kraks Blå Bog resten av livet, med unntak at de ble tatt ut etter en dom. Dette ble forandret fra 2009-utgaven. Nå kan en person utgå dersom vedkommende ikke lenger anses interessant, og at den som blir dømt kan fortsatt stå i boken om vedkommende allmen anses å være interessant. Når en person er død, tas vedkommende ut i følgende års utgave og finnes i etterfølgende register.

Inspirasjonen til den blå boken fikk Krak fra den engelske *Who's Who* som fra 1849 utkom hvert år, og den tyske *Wer ist's?* fra 1905 (fra 1951 heter den *Wer ist wer?*). Ellers i Skandinavia finnes tilsvarende, i Norge: *Hvem er Hvem?* og i Sverige *Vem är det* ble først utgitt samtidig med Kraks.

Referanser
----------

1. ↑  Carlquist, Gunnar, red. (1933). *Svensk uppslagsbok. Bd 15*. Malmö: Svensk Uppslagsbok AB. s. 1194.

Litteratur
----------

* **Festskrift for Kraks Blå Bog.** Utgitt i forbindelse med 100-årsjubileet for Kraks Blå Bog. Gads Forlag 2009. ISBN 978-87-12-04495-6 (kan leses på Kraks Blå Bog).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* 1910 årsutgaven, digitalisert av LFL:s bladfond
* 1910 årsutgaven, digitalisert i Prosjekt Runeberg
* 1937 årsutgaven, digitalisert i Prosjekt Runeberg
* Register 1910-1988 digitalisert i Prosjekt Runeberg.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Juliane Cathrine Wilhelmine Wedel Jarlsberg** (født 7. desember 1818 i Christiania, død 25. mars 1872 samme sted) var en norskfødt medarbeider hos to svenske dronninger.

Hun var hoffrøken hos dronning Josefine av Norge og Sverige (1807–76) som hadde blitt dronning i 1823. Hun ble også hoffmesterinne og overhoffmesterinne hos Louise av Norge og Sverige (1828–71) som hadde blitt dronning i 1850, da hun giftet seg med Karl IV (1826–76).

Juliane var datter av Ferdinand Carl Maria Wedel-Jarlsberg (1781–1857) og Juliane Wilhelmine von Benzon (1783–1853). Hun ble gift med sin femtemenning Frederik (Fritz) Joachim Wedel Jarlsberg (1819–80) som praktisk nok jobbmessig, var hoffmarskalk hos nevnte kong Karl IV. Sønnen Fredrik «Fritz» Hartvig Herman Wedel Jarlsberg (1855–1942) ble diplomat.

Se også
-------

* slekta Wedel-Jarlsberg

Referanser
----------

1. ↑  Fritz Wedel Jarlsberg (1932). *Reisen gjennem livet*. Oslo: Gyldendal.
2. ↑  At hun var overhoffmesterinne er nevnt av Haagen Krog Steffens i boka Norske slægter som utkom i 1912.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Fanny Løvenskiold** | **Norges overhoffmesterinne**(1859–1871) | Etterfølger:**Alette Due** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
***Familien Ashton*** (originaltittel ***A Family at War***) er en britisk dramaserie som gikk på ITV fra 1970 til 1972. Serien omhandlet den britiske Liverpool-familien Ashton og deres liv fra slutten av 1930-årene og gjennom andre verdenskrig. Serien ble skapt av John Finch og produsert av Granada Television. 

Ralph Vaughan Williams' «Symfoni nr. 6» ble brukt som vignett.

*Familien Ashton* ble meget populær og solgt til en rekke land. Blant annet gikk den på NRK fra 1971 til 1972, med repriser i 1988.

Handling
--------

Familiene Ashton, Briggs og Porter er alle bosatt i Liverpool fra 1938. Edwin Ashton, sønn av en gruvearbeider, ble en del av den økonomiske middelklassen ved å arbeide for et trykkeri og ved å gifte seg med Jean - søsteren til Sefton Briggs. Sistnevnte er en tøff forretningsmann, som utnevner sønnen Tony til den nye lederen for arbeidsplassen - i stedet for den langt mer erfarne Edwin Ashton.

Edwin og Jean får fem barn sammen: Philip, David, Robert, Margaret og Freda. Philip er politisk venstreorientert, som vervet seg frivillig for å slåss under den spanske borgerkrigen. David slutter seg til Royal Air Force fordi han aldri klarte å finne noen annen fast jobb. Han er gift med Sheila, men han er også utro sammen med Peggy.

Robert, den yngste sønnen, ønsker å bli med i den britiske Royal Navy. Margaret, den eldste Ashton-datteren, gifter seg med John Porter. Men hun har et problemfylt forhold til sin nye svigermor Celia. I bakgrunn av alle disse hendelsene foregår også alle de politiske konfliktene som senere førte til andre verdenskrig, noe som vil ha veldig stor innvirkning på deres liv.

Rollebesetning
--------------

* Colin Douglas … Edwin Ashton
* Barbara Flynn … Freda Ashton
* Leslie Nunnerley … Margaret Porter
* Coral Atkins … Sheila Ashton
* John McKelvey … Sefton Briggs
* Colin Campbell … David Ashton
* Shelagh Fraser … Jean Ashton
* T.R. Bowen … Tony Briggs
* Ian Thompson … John Porter
* Keith Drinkel … Philip Ashton
* Diana Davies … Doris Jackson
* John Nettles … Ian Mackenzie
* Mark Jones … Michael Armstrong
* Margery Mason … Celia Porter
* Patrick Troughton … Harry Porter

Trivia
------

En del av episodene ble innspilt i sort-hvitt grunnet en streik blant TV-teknikerne (fargestreiken).

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten - "Familien Ashton"s skaper (14.05.1988 - Side: 62) «TV-selskapet Granada tjente gode penger på "Family At War". De solgte John Finch-suksessen til land efter land over hele kloden. Så sent som i 1986 solgte de serien til SaudiArabia.»
2. ↑  VG - Bli kjent med hele familien Ashton (04.09.1971, s.45) «Første episode i morgen»
3. ↑  VG - OG SÅ ER ASHTON-SERIEN SLUTT (28.08.1972, Side 12) «I går kveld: Siste episode av «Familien Ashton».»
4. ↑  VG - Ashton hele året (5.1.1988) «I ettermiddag kommer TV-serien «Familien Ashton» tilbake på norske skjermer.»
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. november 2014. Besøkt 10. november 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Familien Ashton* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Familien Ashton* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
* tv.com

Portal: Andre verdenskrig
Nir Am i 1950
Nir Am-reservoaret sett fra landsbysiden; bakenfor Beit Hanoun helt i nordøstspissen av Gazastripen.
Nir Am ligger i nordre del av det gule området.
**Nir Am** (hebraisk skrift נִירְעָם, ניר עם, betyr *Nasjonens eng*) er en kibbutz sør i Israel. Den ligger nær Sderot og dekker 20 000 mål av Sha'ar HaNegev regionale kommune. I 2007 var folketallet 281.

Landsbyen ble grunnlagt den 19. august 1943 av immigranter fra Bessarabia som var medlemmer av Gordonia ungdomsbevegelse, blant dem Zvi Guershoni som senere ble medlem av Knesset. Over tid tok kibbutzen også imot immigranter fra Argentina, Frankrike og Sør-Afrika.

UUnder krigen i 1948 var Nir Am hovedkvarter for Negevbrigaden. I en rapporert skrevet i mars 1948 av Yaakov Riftin som etterforsket overgrep knyttet til enhetene Haganah og Palmach, fremkom det at en araber var blitt fakket, torturert og drept der.

Under Hamas' overraskelsesangrep på Israel den 7. oktober 2023 var Nir Am en av ganske få av de angrepne landsbyer nær Gazastripen som avverget infiltrasjon og tap av egne menneskeliv; dette var takket være snarrådig handling fra dens sikkerhetskoordinator Inbal Rabin-Lieberman (25 år, med militærtjeneste bak seg). Hun bevæpnet og deployerte beboere slik at Hamas ble tatt i bakhold. På forsvarernes side var det tolv personer. Skuddvekslingen varte i fire timer til unnsetning ankom. Etter at kampene var over ble det talt 25 falne angripere ved sikkerhetsbarrieren mot Gazastripen.

Referanser
----------

1. ↑  «דף הבית». Arkivert fra originalen 1. desember 2017. Besøkt 14. oktober 2023.
2. ↑  Ofer Aderet, 'Why Is Israel Still Covering Up Extrajudicial Executions Committed by a Jewish Militia in '48?,' Haaretz 7. juli 2018.
3. ↑  «Defenders of Kibbutz Nir Am say they killed 2 terrorists Saturday, preventing takeover». *The Times of Israel*. 9. oktober 2023.
4. ↑  «In Ofakim, one woman’s graceful bravery offers precious solace to a grieving nation». *The Times of Israel*. 10. oktober 2023.
5. ↑  «25-Jährige verteidigt ihren Kibbuz gegen Hamas-Angreifer». *n-tv.de*. 11. oktober 2023. Besøkt 12. oktober 2023.
6. ↑  «Inbal (25) lockte Hamas-Terroristen in die Falle und verhinderte so ein Massaker». *focus.de*. 11. oktober 2023. Besøkt 12. oktober 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettstad Arkivert 5. april 2008 hos Wayback Machine. Arkivert 2008-04-05 hos Wayback Machine
* Nir Am Negev informmasjonssenter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jacob Christian Petersen** eller **J.C.Petersen** (født 22. februar 1870 i Drammen, død 18. august 1964) var en norsk teolog og biskop i Stavanger 1925–40.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Jacob Christian Petersen var sønn av kjøpmann Peter Petersen (1835-1890) og Kristine Marie Svendsen (1836-1924). Han begynte sine teologiske studier i 1888 og ble cand.theol. i 1894.

Han ble gift i 1900 med Sara Marie Myhre.

### Kirkelig løpebane

Sankt Petri i Stavanger
Han var lærer i Kristiania 1895-1897. Deretter var han hjelpeprest i Våler i Solør i 1897, pers- kap- på Vang i Hedmark og sogneprest i Norddal på Sunnmøre i 1905. I 1910 ble han sogneprest på Stranda, prost i Østre Sunnmøre 1911-1919, så sogneprest i St. Petri i Stavanger i 1919.

Petersen forfattet atskillige artikler i kristelige blader, prekener i pressen gjennom Kristelig pressekontor og annet. Han utgav en *Fortolkning av Hebræerbrevet* i 1911, og *Grundforskjellen mellem gamle og moderne kristendomsopfatning* i 1912.

Han var formann for hovedstyret for Det norske misjonsselskap 1921-1923 og atter igjen fra 1928.

### Biskop

Stavanger domkirke
Det tidligere *Kristiansand stift* hadde i 1918 skiftet navn til Agder bispedømme. I 1925 ble så området tilsvarende Rogaland fylke skilt ut, og det nye Stavanger bispedømme ble opprettet. 

Petersen ble i 1924 utnevnt til den første biskop i det nye Stavanger bispedømme, og den første biskop med Stavanger som bispesete siden Jacob Jensen Jersin i 1682.

Dessuten satt han som formann i Stavanger krets av Den norske sjømannsmisjon fra 1924, i styret for Betaniastiftelserne fra 1926 og for Rogaland presteforening fra 1926.

Referanser
----------

1. ↑   Bergens Tidende, side(r) 5, type referanse nyhetsartikkel, utgitt 19. august 1964[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* «Jacob Christian Petersen»


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Jacob Jensen Jersin som biskop iStavanger stift (1682)** | **Luthersk biskop av Stavanger**(1925–1940) | Etterfølger:**Gabriel Skagestad** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** Geni
 |
Gravmonument i støpejern over August Friedrich von Wackenitz og madame Marie Elisabeth Adeler på Krist kirkegård i Oslo.
 Foto: Stig Rune Pedersen 
**August Fried(e)rich von Wackenitz** (født 26. april 1726 på Boltenhagen, Forpommern, død 16. desember 1808 i Christiania) var en dansk-norsk offiser, bror til Philip Leopold von Wackenitz.

Karriere
--------

Han var sønn av den pommerske adelsmann, oberstløytnant i svensk tjeneste Carl Philip von Wackenitz (1697–1739) til Boltenhagen og Kisow og Charlotte Louise von Oertzen av huset Tornow (1699–1774). Han ble født i Pommern og kom 14 år gammel inn på Landkadetakademiet i København.
I 1744 ble han fenrik, var deretter i hessisk krigstjeneste (i Brabant, Skottland og Holland), inntil han i 1750 ble kaptein i dansk tjeneste. 

I 1758 ble han fløyadjutant hos kong Frederik V og major ved Delmenhorstske gevorbne Infanteriregiment, i årene 1761–62 førte han en grenaderbataljon i Holsten, hvoretter han fortsatte i Prins Frederiks Regiment.

I Norge
-------

I 1766 vendte han tilbake til Delmenhorstske Regiment, for i 1767 å bli oberstløytnant og beordret med sin bataljon til Trondhjem. I 1772  ble han forflyttet til Søndenfjeldske og i 1773 til Holstenske Regiment, men samme år utnevnt til oberst og generalkrigskommissær i Norge samt 3. deputert i det norske Generalitets- og Kommissariatskollegium.

I 1774 ble han kammerherre og i 1777 naturalisert som adelsmann sammen med med broren Philip Leopold von Wackenitz, som var kammerherre og generaltolldirektør i Trondhjem.

I 1783 ble han generalmajor og under felttoget 1788 1. medlem av Feltkommissariatet («Kommissariatskommissionen»). 1789 fratrådte han som generalkrigskommissær, da han ble 1. deputert i det norske Generalitets- og Kommissariatskollegium. I 1790 ble han ridder av Dannebrog, 1795 generalløjynant og 1808 general.

Familie
-------

Wackenitz var gift to ganger. Først i 1758 med Charlotte Amalie von Grambow (1735–1771), andre gang i 1775 med Marie Elisabeth Adeler (1740–1811), datter av stiftamtmannen i Christiansand, Frederik Adeler.

Han døde i Christiania 16. desember 1808 og ble begravet på Krist kirkegård. Hans hustru nr. 2 ble 3 år senere begravet ved siden av ham.

Referanser
----------

1. 1 2   Eneveldets menn i Norge, side(r) 315[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  *v. Wackenitz, August Friderich*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 28. oktober 2015
3. ↑  *Gravferdsetaten i Oslo kommune*, begravdeioslo.no. Besøkt 28. oktober 2015

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Johan Brøcher** | **Generalkrigskommissær i Norge**(1773–1789) | Etterfølger:**Frederik Gottschalk von Haxthausen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Ludvig Johannes Lindemann** (født 31. januar 1893, død 1963) var en norsk kjemiker, ekspert på kolloid-kjemi.

Etter examen artium 1910 var han blant annet assisterende foreleser ved Universitetet i Oslo fra 1917 til 1922, der han fikk en cand.real. i 1921 på avhandlingen *Zur Kenntnis der Stabilitätsverhältnisse bei Platin-Organosolen*. I 1922 begynte han som privat dosent ved Norges landbrukshøgskole, samtidig som han innledet en periode som universitetsstipendiat i kolloidkjemi fra 1922 til 1927 som brakte ham en dr.philos. i 1927 på avhandlingen *Bidrag til fruktsafters kolloidkjemi*. I stipendperiodan gjestet han Uppsala universitet og den i 1909 nobelpris-vinnende professor Wilhelm Ostwald (1853–1932) ved Universitetet i Leipzig. Ludvig ble professor i kolloidkjemi i 1928 og var formann i Norsk kjemisk selskap fra 1929 til 1932. I november 1947 holdt han radioforedrag i NRK om *Materiallære: Hva skjer når vi vasker?* Han ga seg i 1959.

Han var sønn av Ole Andreas Lindeman (1851–1917) og Christine (Kitty) Johansen (1855). Faren var prest, sønn av organisten Ludvig Mathias Lindeman av Lindeman (slekt). I 1922 giftet han seg med Thora Dæhlin (1895–) fra Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Lindemann, Ludvig Mathias i Hvem er Hvem, 1948.
2. ↑  Johs. Lindemann, Zur Kenntnis der Stabilitätsverhältnisse bei Platin-Organosolen, Kolloid-Zeitschrift, Juli 1921, bind 29, nummer 1, side 1-16.
3. ↑  *Norges filologer og realister*. Stavanger: Dreyer. 1933.
4. ↑  *Radioprogrammet* i VG den 6. 10. og 11. november 1947.
5. ↑  *Dødsfall*, en nekrolog i VG den 13. september 1963.
Verden år 1536
**Álvaro de Saavedra Cerón** (født rundt slutten av 1400-tallet, antagelig i Spania, død 1529 ved Marshalløyene) var en spansk sjøfarer og oppdager og betraktes som den som oppdaget øya Manus og flere andre øyer i Stillehavet.

Saavedras tidlige liv
---------------------

Vi vet lite om hans tidlige liv. Han var i slekt med Hernán Cortés som han fulgte til Ny-Spania (det nåværende Mexico) i 1526.[]

Ekspedisjon til Stillehavet
---------------------------

 Saavedras reise
I 1527 fikk Saavedra i oppdrag å unnsette García Jofre de Loaísas ekspedisjon til Krydderøyene (nåværende Molukkene) og bringe krydderplanter tilbake til Spania.

Den 3. oktober 1527 forlot konvoien havnebyen Zihuatanejo med tre fartøy, «Spiritu Santo», «Santiago» og «Florida» (under kommando av Saavedras) og en besetning på 110 mann.[] Den 1. desember forliste de to første fartøy i en kraftig storm.

Han nådde etterhvert Marshalløyene og derfra gikk reisen videre mot Mindanao der han ankom 1. februar 1528. Saavedra nådde de østre Molukkene i februar og ankom tilslutt Tidore den 30. mars 1528. Han traff overlevende fra de Loaísas ekspedisjon, dog uten å kunne hjelpe dem militært. Saavedra forlot Tidore igjen i juni og satte kurs rett mot øst, den raskeste vei tilbake til Ny-Spania for å hente forsterkning hos Cortés.

Under turen til Ny-Guinea oppdaget trolig Saavedra tilfeldigvis Schouteøyene og øya Manus i Amiralitetsøyene og sannsynligvis flere andre øyer.[] Deretter fortsatte han gjennom Karolinene mot Marianene videre mot nordøst til han slutt satt fast i passatvinden med konstant motvind slik at han ble tvunget til å vende tilbake til Tidore. Her døde Cerón.

Tross anbefaling om å vende tilbake til Spania, valgte Saavedra å gjøre et nytt forsøk østover forlot Tidore den 3. mai 1529. Han nådde tilslutt frem til Marshalløyne der han sannsynligvis oppdaget Pohnpei, Ujelang og Enewetak eller noen av disses atoller.[]

«Florida» med den gjenværende besetning på 22 mann ankom Tidore den 8. desember 1529 hvor de overga seg til portugiserne.

Først i 1565 oppdaget den spanske munken og sjøfareren Andrés de Urdaneta en seglrute over Stillehavet fra vest til øst.

Litteratur
----------

* *Wright, Ione Stuessy: Voyages of Alvaro de Saavedra Ceron 1527-1529. Coral Gables, Fla. Univ. of Miami Press,* (1951)

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 143792415, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Oml
* Saavedra
* om Saavedras ekspedisjon
* Informasjon om Madol Arkivert 26. november 2009 hos Wayback Machine.
* Kart over Saavedra ekspedisjon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Hamaskrigernes inntrengen østover inn i Israel ble stanset ved Ofakim den 7. oktober 2023.
**Jayar Davidov** (hebraisk: ג'יי אר דוידוב ; født 8. oktober 1979 i Beer Sheva i Israel, død 7. oktober 2023 ved Ofakim) var en israelsk polititjenestemann som var politisjef i Rahat og *Chief Superintendent* i israelsk politi.

Davidov ble skutt og drept i skuddveksling ved Ofakim på Israel–Hamas-krigens første dag.

Liv og virke
------------

### Karriere

Jayar Davidov begynte sin tjeneste i Det israelske grensepoliti og ble etterhvert sjef for politistasjonen i Ramat Negev, og ble så etterretningsoffiser i Be'er Sheva.

I 2019 ble han kommandant for *Central Unit of Lakhish*, en av de tre enheter som utgjør politiet i det israelske Sørdistriktet. Blant oppgavene som var særlig prioriterte var kriminalitet knyttet til en rekke kriminelle nettverk, blant dem en antall mafiose organisasjoner med opphav i Russland, Georgia og Kaukasus, så vel som lokale israelske forbryterledere. 

Hans tallrike anholdelser av beryktede forbrytere som førte til domfellelser og fikk dem fjernet fra regionen, gav ham beskrivelsen *«the terror of organized crime in Israel»*. I 2021 ble sentralenheten han ledet tildelt en særlig utmerkelse for fremragende arbeid.

I desember 2022 ble han politisjef i byen Rahat, den eneste beduinbefolkede kommune i Israel med bystatus.

### Israel-Hamas-krigen

Den 7. oktober 2023 ble han og tre av hans politifolk drept i skuddveksling med palestinske militante i nærheten av Ofakim under utbruddet av Israel-Hamas-krigen. 

På det tidspunkt han ble drept var han allerede gitt i oppdrag å lede grunnleggelsen av en helt ny *Central Unit* for hele Sørdistriktet. Han var da blitt *Chief Superintendent*.

Referanser
----------

1. ↑   abtc.ng[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  עצוב: מפקד תחנת רהט ג'ייאר דוידוב נהרג בקרב עם מחבלים Arkivert 2023-10-07 hos Wayback Machine
3. ↑  «The Chief of the Rahat police, Sen. Giyar Davidov, was killed today». *Cedar News* **(arabisk)**. 8. oktober 2023. Arkivert fra originalen 7. oktober 2023. Besøkt 7. oktober 2023.
4. ↑  שלישיית האחים שמייבשת את הסמים בישראל Arkivert 2023-10-09 hos Wayback Machine
5. ↑  כך הפך מפקד ימ"ר לכיש, ג'י.אר דוידוב, לאימת העבריינים הבכירים בישראל Arkivert 2023-10-09 hos Wayback Machine
6. ↑  "בפעילותכם סיכלתם טרור עברייני חסר מעצורים" Arkivert 2023-10-09 hos Wayback Machine
7. ↑  ג'יי אר דוידוב, מפקד משטרת רהט, נהרג בקרב ליד אופקים
**Johan Fritzner Greve** (født 1. oktober 1799 på Åstveit gård i Åsane, død 18. november 1883) var en norsk teolog og politiker.

Greve fattet som ungdom dyp interesse for den kristne tro og besøkte flere ganger Hans Nielsen Hauge på hans gård på Bredtvet. Han tok teologisk embetseksamen i Bergen i 1823, og arbeidet først som residerende kapellan i Haus. I 1827 ble han sogneprest i Hosanger før han i 1833 ble sogneprest i Sund hvor han også bodde det meste av sitt liv. Han var også politisk aktiv og var ordfører i Sund kommune i perioden 1838 til 1855.

Greve hadde fire sønner og sju døtre, og to av sønnene ble også prester. I 1874 feiret han og kona gullbryllup, og samme år ble han utnevnt til ridder av St. Olavs Orden for 50 års virke som prest.

Referanser
----------

1. ↑  – Sjøormen slukte hele brudefølget NRK
2. 1 2 3  Hummelsund, Johannes Evensen: *Bygdebok for Sund*, s. 132, Sund kommune, 1970, ISBN 978-82-303-0882-0
3. ↑  Johan Fritzner Greve Skoge Vel
4. ↑  Bergens Stifts Biskoper og Præster efter Reformationen : biografiske Efterretninger Cammermeyers Boghandel 1895/1896
5. ↑  Sund Menighetsråd: Sund kirke gjennem 600 år : 1327 - 1877 - 1927 : festskrift

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** WikiTree
 |
Alta kirke
**Alta Prestegjeld**, inntil 1862 **Alten-Talvig prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Alta prosti. Det omfattet sogn i Alta kommune i Finnmark fylke, og hovedkirken var Alta kirke. 

Altas kirkesogn er nå en del av Alta kirkelige fellesråd, og underlagt Alta prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

Kirkelyden i Alta og Talvik sognet fra gammelt av til Sørvær prestegjeld, og fikk sin første kirke i distriktet på Årøya i Altafjorden i 1696. Denne kirken ble flyttet til Talvik og innviet i 1708, og dette året anføres følgelig som opprinnelsen til Alten-Talvig prestegjeld.

Alten-Talvig prestegjeld dannet grunnlaget for Alten-Talvig formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 25. februar 1857 fikk Alten egen kirke og ble et selvstendig kirkesogn. Ved kgl.res. av 27. september 1862 ble Alten-Talvig delt i to prestegjeld, respektive Alten og Talvig prestegjeld. Talvik prestegjeld ble nedlagt og dets sogn lagt under Alta prestegjeld, gjeldende fra 1. januar 2001.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Alta
* Talvik

Referanser
----------

1. ↑  Olsen, Brynjolf Olander (1937). *Trekk av Talvik herreds historie*. no#: Dreyer. s. 40-1.
2. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
3. ↑  Prestegjeld og sogn i Finnmark, arkivverket.no
4. 1 2  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
**Soneren** er en innsjø som ligger i Sigdal kommune i Viken. Innsjøen har fått en plass i norsk kunsthistorie fordi billedkunstneren Theodor Kittelsen valgte å bygge sitt hjem Lauvlia på en tomt ved sørvestbredden av den. Fra sitt atliervindu hadde han storartet utsikt til toppen Andersnatten i nordvest. Et motiv han malte om og om igjen. Dalen her blir ofte omtalt som Kunstnerdalen.

Elva Simoa har sitt utspring fra den sørøstligste delen av Soneren, som er avsnørt fra resten av innsjøen med et smalt sund og kalles **Kråkefjorden**. Like etter utløpet danner elva en foss, som sammen med den lokale prestegården er opphavet til navnet på tettstedet og kommunesenteret Prestfoss. Den nordvestlige delen av innsjøen kalles **Strandefjorden**.

Ved Strandefjorden ligger *Strandefjorden Bobilcamp* på området som tidligere var *Strandefjorden Sommerteater* hvor det var dans og konserter fra 1972. Flere kjente band har opptrådt her og i 1978 ledet Freddy Kristoffersen et TV-program herfra.

Soneren er mye benyttet til friluftsliv som båt og fiske. Det er mange fine badeplasser, den mest kjente er badestranden Sandsbråten ved Sonerens sydlige ende.

På sydvest siden av Soneren går fylkesvei 287 Sigdalsveien og på nordøst siden fylkesvei 2820 Eidalsveien.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 15. mai 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 13. april 2015
3. ↑  «Strandefjorden Bobilcamp | Bobilplass | Stellplatz | Sigdal | Prestfoss». *strandefjorden* **(norsk)**. Besøkt 25. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Soneren – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Karl-Arne Johannessen** (født 30. juni 1952 i Bergen) er en norsk idrettsleder og lege. Han er en tidligere president i Norges Håndballforbund og virket i to perioder (1999–2004 og 2009–2015), og i Norges idrettsforbund og olympiske og paralympiske komité (2004–2007). Han var president i Håndballforbundet også en periode før han tok over NIF etter Kjell O. Kran. Han trakk seg fra jobben som president i NIF av helsemessige årsaker ett år før tiden. Johannessen representerte først Tertnes IL (1999–2003) og deretter Askøy HK (2003–2004) i sin første presidentperiode i håndballforbundet, men i siste håndballpresidentperiode var det Gjerdrum Idrettslag han representerte.

Han var administrator også innen helsevesenet, og var adm. direktør ved Ullevål universitetssykehus fra 1997–2000.

Referanser
----------

1. ↑  Karl Arne Johannessen ny president - pressemelding på NHFs nettsider
2. ↑  Johannesen trekker seg - artikkel i Aftenposten.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Karl-Arne Johannessen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Karl-Arne Johannessen – Olympedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Adrian Wilhelm Kjølø Tollefsen** (født 1987) er en norsk politiker og ordfører i Øvre Eiker. Tollefsen er tidligere generalsekretær i Mental Helse Ungdom og president i Nordisk forening for unge funksjonshemmede (Nordic Association of Youth with Disabilities), tidligere styreleder i Unge Funksjonshemmede og medlem av hovedstyret til FFO. Tollefsen er nå leder av kontrollkomiteen i Unge funksjonshemmede.

Tollefsen er utdannet siviløkonom og kommer fra Hokksund i Buskerud.

Tollefsen er tidligere gruppeleder for og sitter i formannskapet og kommunestyret i Øvre Eiker kommune for partiet Høyre. Ved kommunevalget i september 2019 og 2023 var han partiets ordførerkandidat.

Tollefsen ble enstemmig valgt til ordfører i Øvre Eiker i deres konstituerende møte 25. oktober 2023.

Tollefsen fikk Trond Bermingrud (Frp) enstemmig valgt som varaordfører.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Knut Kvale** | **Øvre Eikers ordfører**(2023–) | Etterfølger:**-** |

Adrian Tollefsen leder sitt første kommunestyremøte
Adrian Wilhelm Kjølø Tollefsen
Adrian Wilhelm Kjølø Tollefsen ble valg som ordfører 25. oktober 2023

Referanser
----------

1. ↑   stortinget.no, stortingsrepresentant-ID ADRTOL[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «*Eikernytt.no:* Disse skal vinne valget for Høyre». Arkivert fra originalen 21. februar 2015. Besøkt 21. februar 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Jondalselva** er en elv i Kongsberg kommune i Buskerud. Elva springer ut fra Buvannet 405 meter over havet, nordvest i Kongsberg kommune, nær fylkesgrensa mot Telemark. Buvannet får tilsig via Kvitråa fra områder ved Krøkla sørøst på Blefjell, samt en rekke mindre elver og bekker fra vest og nord.

Berggrunnen i nedslagsfeltet utgjøres av grunnfjell som granitt, gabbro, øyegneis og diorittiske bergarter. Over dette ligger et løsmassedekke av morenejord, stedvis også elveavsetninger. Ved munningen i Numeldalslågen er det dannet et elvedelta, med utforming av typen elvevifte.

Midt i deltaområdet finnes et større grustak, som utnytter breelvavsetningene. Like ved finnes også en populær badeplass (Jondalsdammen), tilrettelagt med benker, grillmuligheter, toalett og flytebrygge. Og ut mot Lågen er det anlagt en travbane.

I elva finnes ørret og abbor. Det er også påvist bever.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. august 2021
2. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 12. august 2021.
3. 1 2  «Jondalselvas utløp i Numedalslågen». Miljødirektoratet. 2007. Besøkt 12. august 2021.
4. ↑  «Badeplasser». Kongsberg kommune. Besøkt 12. august 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Oswald von Richthofen** (født 13. oktober 1847 i Iași, død 17. januar 1906 i Berlin) var en tysk diplomat. Han var i perioden 1900 til 1906 statssekretær, og dermed leder av utenriksdepartementet.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Oswald von Richthofen var sønn av diplomaten Emil von Richthofen (1810–1895), og ble født mens hans far var generalkonsul i Iași. Han deltok som reserveoffiser i den fransk-prøyssiske krig i 1870-71, og gikk etter studier inn i diplomatiet i 1875.

### Karrière

Richthofen ble i 1881 rådgiver i utenriksdepartementet. I perioden 1885 til 1896 arbeidet han for tyske myndigheter i Kairo, og ble i 1896 direktør for utenriksdepartementets koloniavdeling. I 1897 ble han understatssekretær i utenriksdepartementet, og i 1900 statssekretær samme sted. Han ble som statssekretær leder av det føderale departementet, og etterfulgte Bernhard von Bülow i stillingen.  

I 1905 ble han medlem av Preussens regjering, med tittelen Staatsminister.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 29. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, oppført som Oswald Richthofen, BNF-ID 15521897s[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  «Oswald von Richthofen». Nordisk familjebok. 1916. Besøkt 21. desember 2015.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bernhard von Bülow** | **Statssekretær for utenrikssaker**(1900–1906) | Etterfølger:**Heinrich Leonhard von Tschirschky und Bögendorff** |

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
The Hall of Prayer for Good Harvests
Detalj av utsmykking
**Himmelens Tempel** (forenklet kinesisk: 天坛; tradisjonell kinesisk: 天壇; pinyin: *Tiāntán*; mandsju: *Abkai mukdehun*) i Beijing står på en forhøyning av hvit marmor og er et sirkelformelt tempel som ble bygget fra 1406 til 1420 e.Kr. og er laget i tre, uten spiker. Kuppelen har heller ingen tverrbjelker som støtter kuppelen.

The Hall of Prayer for Good Harvests er rundt med en diameter på 36 meter og en høyde på 38 meter. Den regnes for å være en av de vakreste bygningene i Kina.

Tempelet er utformet som et møtested mellom himmel og jord – den menneskelige verden og gudenes verden. Forhøyningen tempelet sto på, hadde fire kanter som skulle symbolisere de fire verdenshjørnene, mens tempelet var rundt og skulle symbolisere himmelen.

Bindeleddet mellom himmelen og jorden var keiseren av Kina, for han var himmelens sønn. To ganger i året gjennom fem hundre år ble keiseren båret fra Den forbudte by, i bærestol på en vei bestrødd med gul sand til tempelet for å faste og be i tre dager til himmelens makter, for å sikre det enorme Kina gode avlinger i det kommende året.

Himmelens tempel ble innskrevet som et UNESCOs verdensarvliste i 1998 og ble beskrevet som "et mesterverk av arkitektur og landskapsdesign som enkelt og grafisk illustrerer en kosmogoni av stor betydning for utviklingen av en av verdens store sivilisasjoner ..." som den "symbolske utformingen og utformingen av Himmelens tempel hadde en dyp innflytelse på arkitektur og planlegging i Fjernøsten gjennom mange århundrer."

I disse dager er den store Tiantan-parken (totalt 267 hektar) som omgir Himmelens Tempel med gamle furutrær svært populær blant byens befolkning. Her driver de med morgengymmnastikk, spiller badminton, domino, danser, går på turer med fugler i bur, sender opp drager, eller rett og slett sitter på plenen og drikker medbragt te.

Referanser
----------

1. ↑  «Temple of Heaven | building complex, Beijing, China». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 10. juni 2021.
2. ↑  Centre, UNESCO World Heritage. «Temple of Heaven: an Imperial Sacrificial Altar in Beijing». *UNESCO World Heritage Centre* **(engelsk)**. Besøkt 10. juni 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
Plakat for den amerikanske stumfilmen "A Lady Of Quality" (1913)
***A Lady of Quality*** er en amerikansk stumfilm fra 1913, regissert av J. Searle Dawley.

Handling
--------

Nyheter mottas av Sir Jeoffrey, hvis forakt for det andre kjønn strekker seg til og med hans egne døtre, om ankomsten av et annet kvinnelig barn i familien. Moren dør kort tid etter fødselen. Barnet får navnet Clorinda, og blir oppdratt blant tjenerne. Sir Jeoffrey tar aldri kontakt med henne før hun er seks år gammel. Deretter blir hun kledd i gutteklær for å skjule at hun egentlig er en jente, men denne oppveksten fører også en rekke uforutsette komplikasjoner.

Skuespillere
------------

* Cecilia Loftus - Clorinda Wildairs
* House Peters
* Peter Lang - Sir Jeoffrey Wildairs
* Hal Clarendon - Sir John Oxen
* Geraldine O'Brien - Anne

Referanser
----------

1. ↑  A Lady of Quality

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Lady of Quality* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Lady of Quality* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Foldvik Familiepark** er en familiedrevet dyre- og fornøyelsespark ved Stavern i Larvik kommune. Parken har vokst med nye attraksjoner årlig, og lanserte i 2023 vannpark.

Historie
--------

Parken startet på 1980-tallet som en selvplukk-gård med besøksmuligheter, og ble av av avisen VG beskrevet som «en hage med kaniner og sandkasse hvor barna kunne leke mens foreldrene plukket jordbær». Tilbudet ble drevet av familien Foldvik. I 2000 regnet man med 200 daglige besøkende.

Etterhvert som tilbudet økte i popularitet, satset driverne på å utvide med gårdsdyr og fornøyelsespark-attraksjoner. I tillegg til gårdsmessige attraksjoner som å hoppe i høyet ble det satt opp klatrestativer, hoppepute, tråbiler og minigolfbane. I 2010 kom et mini-tog. Antall årlige besøkende var da 25 000, stigende til 30 000 i 2012. Dyrene som barna fikk møte inkluderte da «typiske gårdsdyr, i tillegg til blant annet esler, kakaduer og papegøyer». Parken har eller hadde matservering og oppfordret til at de besøkende tar med grillmat hjemmefra til griller som er utplassert i parken.

Etter hvert utvidet parken med vannaktiviteter i «Plaskeland». *VG* rapporterte at parken hadde fått «en stor plaskedam for de minste med spredere og fontener i ulike former og størrelser». Familieparken vokste til 60 000 besøkende i 2017, og etter restriksjoner under koronapandemien i 2020 og 2021, fikk parken 85 000 besøkende i 2022. I 2023 bygde parken et større lekestativ med vann og vannsklier. Samme år lanserte parken *Leos fekteskole*, basert på fantasilandet Leopoldia utviklet av lokale forfattere.

Familieparken ble miljøfyrtårn-sertifisert første gang i mars 2020 og resertifisert i mars 2023.

Oppmerksomhet
-------------

I en landsomfattende dyreparktest i 2013 ga *VG* terningkast 4 til Foldvik Familiepark. Det som trakk opp var «den idylliske plassen, det ukommersielle inntrykket [og] den gode sommerstemningen». VG ga ikke høyere karakter på grunn av den relativt lille bestanden av dyr.

Referanser
----------

1. ↑  «Amalie (6) og Ingrid (8) fikk en helt spesiell Foldvik-dag: – Ble hoppende glad». *Østlands-Posten* **(norsk)**. 1. juli 2019. Besøkt 3. juli 2023.
2. 1 2  «Ungene kan glede seg», *Østlands-Posten* 22. mai 2023, s. 10
3. 1 2  «Bondegård ble familiepark i Stavern», VG.no 25. juli 2010
4. 1 2 3  «VG tester Dyreparker: Foldvik Familiepark: Perfekt for barnefamilier», VG.no 5. august 2013
5. ↑  «Et populært samlingssted», *Østlands-Posten* 14. juli 2000, s. 20
6. ↑  «Liten dyrepark – store opplevelser», VG.no 9. juli 2020
7. ↑  «Barnas Vestfold-sommer», *Gjengangeren* 23. mai 2018, s. 15
8. ↑  «– Jeg så ikke dette komme», *Østlands-Posten* 4. august 2023, s. 2–3
9. ↑  «Foldvik ble miljøfyrtårn», *Østlands-Posten* 25. april 2020, s. 9
10. ↑  «Finn sertifiserte virksomheter». Stiftelsen Miljøfyrtårn. Besøkt 22. november 2023. «Type: Privat; Kommune: Larvik; Gyldig til: 22.03.26; Kriteriesett: Dyrepark og besøksgård, Enkle serveringssteder, Felleskriterier, privat og statlig»

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |