recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Humlebladlusløve** er en av bladlusløvene (Hemerobiidae), en av de mindre nettvingene i Norge.

Utbredelse
----------

Humlebladlusløve finnes i nesten hele Norge, og er ganske vanlig lengst sør i landet. Den blir sjeldnere i Midt-Norge, og finnes ikke helt nord.

Utseende
--------

Humlebladlusløve er en blek gråfarget bladlusløve. Men fargen hos arten kan variere fra ganske lyst grågult til mer mørk gråbrun. Kroppen er omtrent 10 mm. lang. Ryggsiden på brystpartiet har et lysere midtfelt og mørkere sider. Hodet er nedoverbøyd, med munndelene på undersiden (ortognath).

Humlebladlusløve har en bue, en tilbakeløpende tverribbe i framvingen. Den tilbakeløpende tverribben er den første, nærmest kroppen, mellom de to første årene langs vingeframkanten (costa og subcosta). Langs hele vingens framkant er det mørkere og lysere flekker.

Slektene *Megalomus*, *Hemerobius* og *Wesmaelius* har alle to rekker av skråstilte tverribber i bakvingene.

Artene i slekten *Hemerobius* kan være vanskelige å skille fra hverandre. For enkelte arter er bare hannens kjønnsorganer som er et sikkert artskjennetegn. Hunner kan vanskelig artsbestemmes når de er nyklekte, eldre hunner kan artsbestemmes ut fra kjønnsorganene, men dette medfører disseksjon.

Levevis
-------

Humlebladlusløve er rovdyr og lever vanligvis av bladlus. Arten lever i blandet skog, både i løv- og barskog.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 18. november 2015. Besøkt 6. desember 2019.

Kilder
------

* Greve, Lita. 1987. *Nettvinger, Kamelhalsfluer og Mudderfluer.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 12, 43 sider.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *humlebladlusløve* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *humlebladlusløve* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *humlebladlusløve* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *humlebladlusløve* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *humlebladlusløve* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *humlebladlusløve* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *humlebladlusløve* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hemerobius humulinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som vil vite mer om insekter.
***Megasoma pachecoi*** er en bille som hører til underfamilien hornbiller (Dynastinae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor til stor (ca. 30 millimeter), kraftig bille, en av den mindre artene i slekten *Megasoma*. Kroppsformen er bred og litt avflatet. Kroppen er blankt svart. Beina er middels lange, kraftige, leggene (tibiae) med skarpe pigger på yttersiden. Hannen har et oppoverkrummet horn i pannen, dette er gaffeldelt i spissen og griper an mot et lignende, nedoverbøyd horn på pronotum, dessuten har den er fremoverrettet pigg på hver side av pronotum. Hunnen mangler disse hornene, men i motsetning til de større *Megasoma*-artene er hun ikke vesentlig mindre enn hannen.

Levevis
-------

Denne arten lever i løvfellende, tropisk skog mellom 100 og 500 meter over havet. De voksne billene er mest aktive om dagen og i skumringen og gnager gjerne på barken av ulike busker. Om kvelden kommer de gjerne til lys. Larvene lever i jorda, utviklingen kan ta ett eller to år.
Hannene bruker hornene på hodet og pronotum til å kjempe med hverandre om hunnene, eller kamp om føderessurser.

Utbredelse
----------

Arten finnes i det nordvestlige Mexico (provinsene Sonora og Sinaloa).

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien skarabider, (Scarabaeidae) Latreille, 1806
				+ Underfamilien hornbiller, Dynastinae MacLeay, 1819
					- Slekten *Megasoma* Kirby, 1825
						* *Megasoma pachecoi* Cartwright, 1963

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Megasoma pachecoi* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Megasoma pachecoi* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Megasoma pachecoi* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Megasoma pachecoi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Megasoma pachecoi* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bildegalleri over artene
* Generic Guide to New World Scarab Beetles - *Megasoma pachecoi*
**Nora Kristine Bilalovic Kulset** (født 1972 i Trondheim) er en norsk musiker, forfatter og musikkviter. Hun er førsteamanuensis i musikkvitenskap og instituttleder ved Institutt for musikk (NTNU).

Hun er utdannet utøvende musiker fra tidligere Rogaland musikkonservatorium, nå Universitetet i Stavanger i 1993 og jobbet som selvstendig næringsdrivende i musikkfeltet i over 20 år før hun tok doktorgrad i musikkvitenskap. Hun forsker på og har utgitt flere bøker om hvorfor musikk er viktig for mennesker. Kulset er en utpreget forskningsformidler som brenner for å gjøre akademisk ervervet kunnskap tilgjengelig og brukelig for profesjonsutøveren.

Kulset startet i 1994 musikkmanesjen sammen med Frode Thorjussen. Musikkmanesjen var banebrytende på feltet kunstformidling for 0–3-åringer og har en rekke produksjoner i porteføljen, bl.a. i samarbeid med Rikskonsertene og aktører som Pilotgalleriet ved Trondheim Kunstmuseum. Musikkmanesjen drev også omfattende musikkundervisning hvor foreldre og barn sammen kom til faste ukentlige musikkgrupper.

I 2012 tok Kulset master i musikkvitenskap ved NTNU i Trondheim med masteroppgaven "Musikk og andrespråk. Om musikk som verktøy i norskopplæringen av minoritetsspråklige førskolebarn". Masteren ble nominert til en av årets beste ved det humanistiske fakultet, NTNU og senere utgitt på Universitetsforlaget som *Musikk og andrespråk. Norsktilegnelse for små barn med et annet morsmål*.

Hennes doktorgradsavhandling med tittelen *Musickhood. Om verdien av musikalsk kapital og musikalsk trygghet i væremåten hos voksne i flerspråklige barnehager*, består av fire individuelt publiserte forskningsartikler og en sammenbindingsartikkel. 

Boka *Din musikalske kapital* utgitt på Universitetsforlaget, inneholder deler av doktorgradsarbeidet.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Musickhood. Om verdien av musikalsk kapital og musikalsk trygghet i væremåten hos voksne i flerspråklige barnehager

Eksterne lenker
---------------

* Norabkulset.com
* Kulsets profilside, NTNU

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |
**Carl-Henrik Norin** (født 27. mars 1920 i Luleå, død 23. mai 1967) var en svensk jazzmusiker (saksofon), orkesterleder og komponist.

Han begynte som pianist, og fikk sitt første engasjement som saksofonist i det lokale «Stumbling Band», før han begynte lærerutdanning i Örebro, der han i 1938 ble med i «Whispering»-orkesteret. Etter militæret spilte han i Thore Erlings orkester 1941–48 og i Simon Brehm band 1948–49.

Han hadde hatt egen kvartett under krigen med Bertil Frylmark (1920–88) på trommer, Ingemar Eriksson piano og Simon Brehm på bass. I 1949–50 etablerte Norin oktett som spilte på Nalen i Stockholm, der blant andre norske Andreas Skjold var med på trombone og (etter Norins død i 1967) overtok ledelsen. Andre medspillere i oktetten var Gunnar Nilsson klarinett (1952–56), Lars Bagge trompet, og norske Bjarne Nerem.

Norin skrev ellers en del musikk, blant annet *Mississippi Mood* fra 1944, og ble nylig påminnet i utgivelse med Jan Allans oktett (*The Legacy of Carl-Henrik Norin*, Tenor Records, 2002). Han skrev også filmmusikk (*En nolla för mycket* 1962, *Svenska Floyd* 1961, *Får jag lov, Magistern!* 1947,*Det var en gång ...* 1945). Hans "Zero Zero" til filmen *En nolla för mycket* som ble vignetten til Hylands Hörna,

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 585827, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Carl-Henrik Norin i Store Norske Leksikon.
3. ↑  Carl-Henrik Norin fra Orkesterjournalen.com.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl-Henrik Norin på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Carl-Henrik Norin i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata
* (en) Carl-Henrik Norin på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Carl-Henrik Norin på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Carl-Henrik Norin på AllMusic Rediger på Wikidata
* (en) Komposisjonen "Norinism" fra 1954

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Europa først** (noen ganger kjent som **Tyskland først**) var hovedelementet i strategien USA og Storbritannia fulgte under andre verdenskrig. Ifølge denne strategien skulle USA og Storbritannia bruke sine overlegne ressurser først mot Tyskland så Europa kunne frigjøres. Mens hovedvekten av ressursene ble brukt i Europa skulle Japan stoppes. Når Tyskland, som man anså som den største trusselen var slått skulle de alliertes styrker konsentreres mot Japan.

Bakgrunn
--------

Da Japan angrep USA den 7. desember 1941 hadde Storbritannias krig mot Tyskland og Italia vart i over to år, og landet hadde få ressurser å avgi for å forsvare fjerne kolonier i Sørøst-Asia. I det Tyskland erklærte USA krig den 11. desember 1941 måtte USA vurdere hvordan ressursene skulle fordeles på de to hovedfrontene; som geografisk lå svært langt fra hverandre. Selv da aksemaktenes erobringer var som størst så var det fremdeles flere tusen kilometer mellom tysk og japanskkontrollert område, så fra et strategisk synspunkt kunne man se det som to adskilte konflikter. På den ene siden hadde Japan angrepet USA direkte og den japanske marinen truet amerikanske områder på en måte som Tyskland, med sine begrensede overflatestyrker ikke kunne. På den andre siden var Tyskland ansett for å være den sterkeste og farligste av aksemaktene og USAs allierte i Europa var grunnet geografien tvunget til å konsentrere krigføringen der.

Avtalen
-------

Kort tid etter krigserklæringen ved Arcadiakonferansen ble USA og Storbritannia enig om «Europa først» strategien. USA skulle så snart som mulig overføre amerikanske hærstyrker og luftstyrker for å bekjempe Tyskland i Europa og Afrika. Krigen mot Japan skulle fokusere på å stoppe japansk fremrykking inntil Tyskland var nedkjempet; etter det skulle USAs, Storbritannias og Sovjetunionens fulle styrke settes inn mot Japan. Denne strategien ville konsentrere ressursene om det man anså var den sterkeste av aksemaktene, og ville forhindre en tysk seier som kunne slå Storbritannia eller Sovjet ut av krigen.

Konsekvenser
------------

I praksis kunne USA allikevel bruke det meste av sin marineflåte mot Japan uansett, siden Tysklands marine hadde få overflateskip og eskortefartøyene som ble brukt i slaget om Atlanterhavet var jagere. Krigen i Stillehavet kunne føres fremgangsrikt med relativt små mengder bakkestyrker, for det meste US Marines. Innen Japan var slått hadde de allierte gjenerobret Burma, Filippinene og en rekke øygrupper nær selve Japan. Etter at Tyskland hadde kapitulert startet USA en massiv overføring av tropper til Asia for å invadere Japan, men innen man kom så langt kapitulerte Japan etter å ha blitt truffet av to kjernefysiske våpen og blitt overkjørt av sovjetiske styrker i Mandsjuria.

En klar konsekvens av «Europa først» var at slag i de europeiske krigsteateret tenderte til å være planlagte operasjoner. Med mindre ressurser i Stillehavet var krigføringen der mer improvisert og fleksibel; man måtte utnytte de sjansene man fikk. Eksempler på dette er slaget om Leyte og etter det slaget om Iwo Jima – begge ble gjennomført med svært lite foregående strategisk planlegging.

Portal: Andre verdenskrig
**Korsvejskirken** er en kirke i Korsvejens Sogn, på Amager ved København og Sjælland.

Historie
--------

I 1949 begynte innsamlingen til en ny kirke i Kastrup. Grunnen ble skjenket av handelsgartner Oluf Kristensen i 1951, og i 1953 ble det nedsatt en komité som skulle forestå arbeidet med en ny kirke. Det varte til 1966 før man fikk byggetillatelse, mens Kirkeministeriet først ga egentlig tillatelse til å sette selve byggeriet i gang på 1970-tallet. 

Kirken ble deretter oppført i årene 1971-73 med Holger Jensen som arkitekt. Klokketårnet kom til i 1982, med to klokker støpt hos Petit & Fritsen i Nederland. I 1988 ble menighetssalen utbygget, og et nytt kapell oppført. I 1993 tok kirken sitt nye alterkors i bruk.

Referanser
----------

1. ↑  *Korsvejskirkens historie*, korsvejskirken.dk Arkivert 10. desember 2011 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Korsvejskirken – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Korsvejskirken – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Korsvejskirken*, denstoredanske.dk
* *Korsvejskirken*, korttilkirken.dk

Portal: Danmark
**Carl-Erik Schulz** (født 26. august 1946 i Oslo, død 30. november 2008 i Cape Town) var en norsk professor, engasjert på den politiske venstresiden.

Han var en av de profilerte personer i ml-bevegelsen på 1970-tallet, og stilte blant annet som formannskandidat for Rød Front i Det Norske Studentersamfund i Oslo. Der vant han valget i desember 1969. Dermed innledet hans styre den lange Rød Front-perioden i DNS på 1970- og deler av 1980-tallet. Senere var han talsmann for Rød Valgallianse og bidragsyter i avisen *Klassekampen*.

Schulz var professor i sosialøkonomi tilknyttet Universitetet i Tromsø i mer enn 20 år.

Senere ble han ansatt ved Institutt for internasjonale miljø- og utviklingsstudier/Noragric ved Universitetet for miljø- og biovitenskap i Ås. Han var på oppdrag for Norges forskningsråd i Cape Town i Sør-Afrika da han døde i en fallulykke under en tur på det kjente fjellet Table Mountain.

Bilbiografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Carl-Erik Schulz i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* *Oljepengene – kan de brukes?* (red.) Oktober forlag (1981) ISBN 82-7094-290-1
* *Gir Europeisk union lavere arbeidsløshet?* (red) Nei til EF, Oslo (1993) ISBN 82-91026-14-9
* *Norge og EF's økonomiske og monetære union*, Nei til EF, Oslo (1993) ISBN 82-91026-15-7

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten 4. desember 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Den nasjonale filmkommisjonen** er en uavhengig stiftelse, finansiert av tilskudd fra Staten ved Kultur- og likestillingsdepartementet.

Stiftelsens formål er å tiltrekke flere utenlandske filmproduksjoner til Norge. Dens virksomhet skal legge til rette for næringsutvikling i regionene, og bidra til å realisere målet om en profesjonell bransje med sunn økonomi. 

Stiftelsen har hovedsete i Bergen og overtok 1. januar 2021 oppgaver fra Norsk filminstitutt knyttet til markedsføring av Norge som opptaksland.

Den nasjonale filmkommisjonen samarbeider med de fem regionale filmkommisjonene i Norge, og er medlem av *Association of Film Commissioners International,* *European Film Commissions Network* og *Nordic Film Commissions.*

Referanser
----------

1. ↑   w2.brreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret - Brønnøysundregistrene». *w2.brreg.no*. Besøkt 1. mai 2023.
3. ↑  «Den nasjonale filmkommisjonen etableres i Bergen». *NFI* **(norsk)**. 23. desember 2020. Besøkt 1. mai 2023.
4. ↑  «Filmkommisjonen». *NFI* **(norsk)**. Besøkt 1. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Hauge** er en bydel som ligger i Haugesund. Området ble tidligere kalt Haugar, og det kan være i denne bydelen Harald Hårfagre er hauglagt, begravet. Skåre kyrkje stod på Haugå (Hauge/Haugar), og vanlig oppfatning var lenge at det var denne kirken Snorre siktet til. Ved kirken lå tre gravhauger, og den ene av disse ble kalt Haraldshaugen. Hauge barne- og ungdomsskole ligger i Hauge bydel.

Harald Hårfagres begravelse er omtalt i Ågrip som:
Deretter andast han (Harald Hårfagre) i Rogaland og vart hauglagd på Haugar upp frå Hasseløysund. 

I Heimskringla fortelles det:

Kong Harald døde sottedøden på Rogaland og er hauglagt på Haugar ved Karmsund. Ved  Haugesundet står en kirke, og like ved kirkegården i nordvest er Harald Hårfagres haug, men vestenfor kirken ligger gravsteinen til kong Harald, den som lå over graven inne i haugen. Steinen er tretten og en halv fot lang og nesten to alen bred. Midt i haugen var kong Haralds grav; der sto det en stein ved hodet og en ved føttene, og hellen var lagt ovenpå dem, og det var fylt med stein på begge sider under. De steinene som var i haugen, og som det her er fortalt om, står der nå på kirkegården. 

Med dette som kilde, har det vært gjettet på at han ble gravlagt der Haraldsstøtten i Haugesund nå er reist, men det er i beste fall svært usikkert siden dette området heter Gard. Tormod Torfæus, bosatt på gården Stangaland på Karmøy var kongelig historieskriver. Da Torfæus i 1685 lette etter graven, viste en bonde på Gardå han en helle som lå foran døren til et hus på gården. Størrelsen på hellen stemte godt med de målene Snorre hadde oppgitt på gravhellen til kongen. Dessuten kunne bonden fortelle at det hadde stått en kirke på gården. I det store verket sitt, Historia rerum Norvegicarum, lanserte derfor Torfæus Gardå som Harald Hårfagre sitt gravsted.

Eksterne lenker
---------------

* Haugalandsmuseene Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Harhaldshaugen
**Kalle Järvilehto** (født 21. juli 1995 i Helsingfors) er en finsk snøbrettkjører. Han deltok i slopestyle under Vinter-OL 2022 i Beijing, der han kom på 28.-plass.

Idrettskarriere
---------------

Jarvilehto deltok i slopestype og halfpipe under Vinter-OL for ungdom 2012, men ble slått ut i semifinalene i begge øvelser, og står med ellevteplass i slopestyle og 16.-plass i halfpipe. Han ble finsk mester i slopestyle i 2015. I VM i snøbrett 2017 kom han på femteplass i big air og 18.-plass i slopestyle, og i VM i snøbrett 2019 kom han på 44.-plass i slopestyle. Han representerte Finland under Vinter-OL 2018 i Pyeongchang, hvor han ble utslått i kvalifiseringen i slopestyle. Han endte der på 21.-plass i big air og 32.-plass i slopestyle.

Under Vinter-OL 2022 kom han på 28.-plass i slopestyle.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
2. 1 2  Olympics.com - *Kalle Jarvilehto* Arkivert 3. februar 2022 hos Wayback Machine. besøkt 7. februar 2022.
3. ↑  «Official Results Book Snowboard» (PDF). Besøkt 27. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kalle Järvilehto – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Järvilehto – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Järvilehto – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Järvilehto – X Games Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Järvilehto – FIS (snøbrett) Rediger på Wikidata
**Carl-Axel Pettersson** (født 13. april 1874 i Mönsterås, død 31. mai 1962 i Stockholm) var en svensk sportsutøver som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix.

Pettersson vant en olympisk sølvmedalje i curling under Vinter-OL 1924 i Chamonix. Han var med på de svenske laget som kom på andreplass i curlingturneringen bak Storbritannia. De andre på det svenske laget var Johan Åhlén, Ture Ödlund, Carl Petersén, Erik Severin, Karl-Erik Wahlberg, Victor Wetterström og Carl Kronlund.

Tre nasjoner deltok i curlingturneringen som av mange kilder har fremstått som en demonstrasjonsgren, men i februar 2006, noen få dager før de olympiske leker i Torino åpnet, erklærtre IOK at curling var en del det av offisielle olympiske programmet i 1924.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Sølv Sølv i curling Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Carl Axel Pettersson, sok.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Svenskagravar.se, «Pettersson, KARL AXEL F.», besøkt 25. mai 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norra begravningsplatsen.se, norrabegravningsplatsen.se, besøkt 25. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl-Axel Pettersson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carl-Axel Pettersson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Carl-Axel Pettersson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Carl-Axel Pettersson – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Kalle Markus Kiiskinen** (født 6. september 1975 i Hyvinge), finsk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 2006 i Torino.

Kiiskinen vant en olympisk sølvmedalje i curling under vinter-OL 2006 i Torino. Han var med på det finske laget som kom på andreplass i curlingturneringen for menn bak Canada. De vant semifinalen over USA med 4-3 men tapte finalen til Canada med 4-10. De andre på laget var Markku Uusipaavalniemi, Wille Mäkelä, Teemu Salo og Jani Sullanmaa.

OL-medaljer
-----------

* 2006 Italias flagg Torino - Sølv Sølv i curling, menn Finlands flagg Finland

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kalle Kiiskinen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Kiiskinen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Kiiskinen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Kiiskinen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Kiiskinen – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Kalle Kiiskinen – World Curling Federation Rediger på Wikidata
Haugenloftet  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Haugenloftet** er et middelalderloft i bygda Åraksbø i Bygland kommune i Setesdal. Bygningen er datert med dendrokronologi og oppført i år 1218. Bygningen, som lokalt heter «Haugeburet», er Aust-Agders eldste stående bygning i tre. 

Haugenloftet ble fredet etter kulturminneloven i 1924, og er nå et automatisk fredet kulturminne. Det er en av de minst ombygde og mest autentiske loftsbygningene i landet og har derfor særskilt høy verneverdi.

Bygningen er i to etasjer, med ett rom i hver etasje. Rommet i første etasje kalles lokalt «bur» mens andre etasje kalles «burloftet». Det er svalgang rundt hele loftsetasjen, og utvendig trapp opp til denne etasjen. Loftet er et av de største i landet, med ett rom i hver etasje. Størrelsen er om lag 6 x 6 m.

Loftet er oppført med Findalslaft, en alderdommelig lafteteknikk som ble brukt i middelalderen, vanligvis før svartedauden. Bygningen ligger på jevnstore novsteiner. Haugenloftet er laftet med ovale stokker og sylstokken er høy og prismeformet. Laftehodene er fint profilerte i andre etasje, mens de er avslitte i første etasje. Det er solide plankegulv i begge etasjene.
I loftsrommet er det en hjell tvers over døra.

Flere detaljer på bygningen viser hvordan den har blitt brukt. Rester av tjærekors over døra til buret viser at en ville verne forrådet mot vonde vetter, og i dørstokkene finnes spor etter hugging av kjøtt. Himlingen har spretteljing. 

I området rundt Haugenloftet ligger en rekke gravhauger fra jernalderen.

KulturminneID: 87037-1

Litteratur
----------

* Berg, Arne: 1995 *Norske tømmerhus fra mellomalderen* bind V

Referanser
----------

1. ↑  Leon A.Kleiva: "Loptsafari". I Årsskrift 2018, Fortidsminneforeningen avd.Aust-Agder
2. ↑  Haugenloftet i Setesdal - Aust-Agders eldste trebygning, Avtrykk.no, 24.04.2018

Eksterne lenker
---------------

* Haugenloftet på Kulturminnesøk.no
* Haugenloftet i Aust-Agder Museum og Arkivs årsmelding for 2017 (side 13-14) Arkivert 24. desember 2018 hos Wayback Machine.
* Aust-Agder fylkeskommune månedens kulturminne mars 2010 Arkivert 24. desember 2018 hos Wayback Machine.
* *Norske tømmerhus fra mellomalderen* bind V på bokylla.no
* Oppmålingstegning i Norske bygder:1: Setesdal
**Carl-Ernfrid Carlberg** (født 24. februar 1889 i Stockholm, død 22. januar 1962 i Stockholm) var en svensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Carlberg ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp svensk system foran Danmark. Det var tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.

Carlberg var en aktiv nasjonalsosialist, og stiftet blant annet Samfundet Manhem i 1934. Under andre verdenskrig finansierte han nasjonalsosialistisk propaganda, og utarbeidet lister over svenske jøder. Han ble i 1958 dømt til en bot på 15 000 svenske kroner for å ha spredt antisemittiske skrifter.

I 1957 stiftet han Carlbergska stiftelsen som hadde til formål å støtte finansielt den nasjonalistiske organisasjonen Sveriges nationella förbund. Stiftelsen er nå oppløst.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, lagkamp svensk system (Sverige)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Carl-Ernfrid Carlberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Carl-Ernfrid Carlberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Carl-Ernfrid Carlberg – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Carl-Ernfrid Carlberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
von Volborths våpen i hans egen utforming**Carl-Alexander von Volborth** (født 1919, død 2009) var en tysk-amerikansk-belgisk kunstner, forfatter og heraldiker.

von Volborth var født i Berlin, Tyskland, og var fra 1952 bosatt i USA der han virket som kunstlærer og dosent i kunsthistorie, til han i 1969 bosatte seg i Antwerpen.

Han har flere norske våpenskjold med i sin lille håndbok *Alverdens heraldik i farver*, Politikens Forlag, København 1972 (engelsk utgave: *Heraldry of the World*, Dorset 1973).

Han er særlig kjent for sin store bok *Das Wappen – Stil und Form*, Limburg an der Lahn 1977 (engelsk utgave: *Heraldry – Customs, Rules and Styles*, Dorset 1981, og den kom også i en fransk utgave). Boken er rikt illustrert med hans egne tegninger – også av flere norske offentlige og private våpenskjold. Han tegnet og skrev dessuten et par humoristiske, heraldiske bøker: *The very dubious Codex Senilski*, Wijnegem 2001, og *The very peculiar Codex of Pluckingham Court*, Wijnegem 2004.

Han fikk bl.a. den heraldiske, finske Gustaf von Numers-prisen, og var medlem av bl.a. L'Académie Internationale d'Héraldique.

Litteratur
----------

von Volborths egne publikasjoner som også inneholder forfatterbiografien

* *Roll of Arms of Knights of the Bailiwick of Brandenburg of the Chivalric Order of St. John of the Hospital of Jerusalem Called "Johanniter-Orden" who live in the United States and Canada*, 1962
* *Heraldry: Customs, Rules, and Styles* Poole, Dorset, New Orchard Editions, 1981, 229 pp.
* *The Art of Heraldry*, Poole, Dorset, Blandford Press, 1984, 224 pp.
* *Heraldry of the World* (edited by Hubert Chesshyre) Poole, Dorset, Blandford Press, 1973, 251 pp.
* *Little Manual of Heraldry: A Synoptical Approach*
* *The Very Dubious Codex Senilski* (with Marc Van de Cruys), Homunculus, Wijnegem, 2004
* *The Very Peculiar Codex of Pluckingham Court*, Homunculus, Wijnegem, 2006

Kilder
------

* Nekrolog skrevet av Nils G. Bartholdy: «Carl-Alexander von Volborth 1919-2009», *Heraldisk Tidsskrift*, bind 10 nr. 100, 2009
* Royal Heraldry Society of Canada: *Members' Roll of Arms* (von Volborths egen våpentegning)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |

Portal: Tyskland
Ordenstegn for kommandør av Den nasjonale fortjenstorden for vitenskap**Den nasjonale fortjenstorden for vitenskap** (portugisisk: *Ordem Nacional do Mérito Científico*) er en brasiliansk orden innstiftet 16. mars 1993 av Brasils president til belønning av vitenskapelig innsats. Brasils president er stormester, med ministeren for vitenskap og teknologi som ordenskansler.

Inndeling
---------

Den nasjonale fortjenstorden for vitenskap er inndelt i to trinn:

* Storkors (*Grã-Cruz*)
* Kommandør (*Comendador*)

Ordensmedlemskap er organisert i to avdelinger: ordinært medlemskap for brasilianske statsborgere og tilleggsmedlemskap for utlendinger.

I tilknytning til ordenen finnes en medalje i sølv.

Insignier
---------

Ordenstegnet for Den nasjonale fortjenstorden for vitenskap består av et rødemaljert kors. Midtmedaljongen har et portrett av José Bonifácio de Andrada e Silva. Medaljongen har en lys blå bord med innskriften ORDEM MÉRITO CIENTÍFICO og tre stjerner nederst. Ordenstegnene er opphengt i rødt bånd med lyseblå kantstriper.

Ordensstjernen har åtte tagger med ordenstegnet i midten.

Tildeling
---------

Det er satt begrensninger på antall innehavere av Den nasjonale fortjenstorden for vitenskap med 200 brasilianske innehavere av storkors og 500 i kommandørklassen. Utenlandske mottagere kommer i tillegg.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage & Gentry, 2006, s. 913–915.
2. ↑  «Ordem Nacional do Mérito Científico» Arkivert 21. januar 2009 hos Wayback Machine. Ministério da Ciência, Tecnologia e Inovação.
**Lemmaseleksjon** betegner i leksikografi prosessen man bruker når man velger ut oppslagsord til en ordbok. Ordet viser til lemma, som er et leksems kanoniske form. Utvelgelse av oppslagsord til encyklopedier og andre oppslagsverk kan også omtales som lemmaseleksjon, av mangel på et mer presist ord, selv om en encyklopedi ikke bare har lemmata, men også navn og andre former av leksemer som oppslagsord.

Gjennom prosessen velger man ut hvilke ord som skal være med i oppslagsverket. Dette er en viktig del av arbeidet med verket, ettersom utvalget er definerende for verket. Dette er lettest å se i ordbøker over fagtermer, som har en streng utvelgelsesprosess slik at flest mulig ord knyttet til faget kommer med mens det som ikke er direkte relevant utelates. Også allmennordbøker må gå gjennom en omfattende prosess. Et verk som Bokmålsordboka er definerende for språknormen, og det å utelate ord som burde vært med eller inkludere ord som er fremmede kan få uheldige konsekvenser. 

I encyklopedier ligger det også enkelte føringer for seleksjonen. For eksempel vil brukerne av en nasjonalencyklopedi forvente å finne en uforholdmessig bred dekning av stoff om landet verket er fra. Forlag som har en spesiell politisk profil vil gjerne ha en seleksjon som er preget av dette. I en nyere form for encyklopedier, som Wikipedia, er ikke seleksjonen en klart definert prosess, men et arbeid som foregår *ad hoc*.
**Julie Goloski Golob** (tidligere **Julie Goloski**) er en amerikansk sportsskytter som konkurrerer innen IPSC og Steel Challenge. Hun ble verdensmester i Classic Lady-kategorien under 2017 IPSC Handgun World Shoot i Frankrike, og har i tillegg 2 VM-sølv (2005 Standard Lady, 2011 Production Lady) og et VM-bronsr (2014 Production Lady). Hun har også 7 VM-titler i kvinneklassen i Steel Challenge World Speed Shooting Championship, 2 Lady-titler fra det amerikanske IPSC Handgun-mesterskapet, og 13 USPSA Handgun-titler i Lady-kategorien fordelt på 7 ulike divisjoner.

Julie begynte sin skytekarriere da hun var 14, og trente med sin far Pete Goloski. Hun fortsatte å konkurrere gjennom videregående skole, og i 1994 møtte hun treneren til dynamisklaget i United States Army Marksmanship Unit. Treneren sendte henne et anbefalingbrev og Julie gikk inn i den amerikanske hæren. I 1999 vant hun Lady-kategorien i USPSA Handgun-mesterskapet i Limited- og Open-divisjonene, og ble kåret til årets idrettsutøver i den amerikanske hærens skyteutvalg (USAMU).

I 2002 forlot Goloski den amerikanske hæren for å bli profesjonell skytter. Hun fikk kontrakt med Glock og begynte å konkurrere for dem. I 2006 ble Julie med i Team Smith & Wesson, og samme året vant hun Lady-kategorien i 3 divisjoner i USPSA Handgun-mesterskapene (Limited-10, Single Stack og Production). I 2011 vant hun Lady-kategorien USPSA Handgun-mesterskapet i Production- og Revolver-divisjonene. Hun har også gjort det bra i IDPA, Bianchi Cup og ICORE (revolver).

I 2012-sesongen av TV-serien *Top Shot* på History Channel deltok Golob som ekspert.

Referanser
----------

1. ↑  *Women & Guns*. Little River Press. s. 7.
2. ↑  Command, United States. Army Recruiting; Office, United States. Army Recruiting Command. Public Affairs. *Recruiter journal*. 53. U.S. Army Recruiting Command. s. 6.
3. ↑  US Army Marksmanship and Army Shooting Team Veteran | Julie Golob
4. ↑  Ayoob, Massad. *The Gun Digest Book of Concealed Carry*. Iola, WI: Gun Digest Books. ISBN 1-4402-3267-9.
5. ↑  «Cheaper Than Dirt! Interviews Julie Golob».
Toppstykket av en kallhovde fra datert 1823 fra Fusa i Hordaland. Foto Arne Berg, Norsk Folkemuseum.
**Kallhovde** eller "omnskall" er brukt på Vestlandet som betegnelse på en stående stolpe som er plassert i det fremre hjørnet på røykovnen. Betegnelsen kallhovde kommer fra norrønt "karlahofði" – mannshode. Øvre enden av kallhovden kunne være formet som et mannshode eller være dekorert med karveskurd. 

Det har vært noe uklare oppfatninger om at kallhovden skulle ha en beskyttende funksjon. Fra Ullensvang forteller Halldor O. Oppedal følgende: "Stolpen var heilag, og lukkemunen i heimen var knytt te honom. I stova åt Sjurd Sekse (f.1813, d. 1898) stod det ein ven kallhovde. Kring 1870 reiv sonen ut røykovnen. Men då han vilde taka kallhovden, spela Sjurd upp. «Kallhovden fær du ékje rikka! han hel`'du da vonda burte irfrao hu'se, han», sa han. Men sonen totte kallhovden laut fylgja ovnen. Sjurd gøymde honom då vel under bui. Men fyrst han slokna, hogg dei kallohovden sund og nytta honom til kaffived."

Litteratur
----------

* Norsk ordbok. Bind 6. (2007). Spalte 69. Oslo. ISBN 978-82-521-7026-9
* Visted, Kristoffer og Stigum, Hilmar, (1951): Vår gamle bondekultur. Bd. 1 s. 73-74. Oslo..
**Ermanarik** (død 376) var en østgotisk konge. Som konge skal han ha hersket over et stort imperium i dagens Ukraina. De nøyaktige grensene for hans territorium er derimot uklare, men det ser ut til å ha strukket seg sør for Pinsk-myrene mellom Don og Dnestr-elvene.

Hans navn på hans morsmål gotisk var antagelig *Aírmanareiks*. Han blir referert til gjennom hele den germanske verden helt opp til det 13. århundre. På grunn av dette tar hans navn mange former: i Jordanes' *Getica* er han *Ermanaricus*, i det gammelengelske eposet *Beowulf* er han *Eormenric*, på norrønt er han *Jörmunrekkr* og på middelhøytysk *Ermenrich*. Siden navnet *Heiðrekr* var nokså synonymt med Ermanarik, er han muligens identisk med *Heiðrekr Ulfhamr* (Heidrek Ulveham) i Hervors saga som var sagt å ha styrt goterne i lang tid.

Ermanarik er nevnt i to romerske kilder, fra skriftene til Ammianus Marcellinus og i *Getica* av historikeren Jordanes i det 6. århundre.

Ifølge Ammianus var Ermanarik «en hovedsakelig krigersk konge» som til slutt begikk selvmord da han stod overfor aggresjonen til hunerne som invaderte hans territorium i 370-årene. Hans kongedømme ble ødelagt og hans folk ble hunernes undersåtter i rundt 75 år.

Jordanes sier at kongen drepte en ung kvinne som het Sunilda ved å binde henne til fire ville hester og drive dem fra hverandre fordi hennes ektemann hadde forrådt ham. Etter dette skadet hennes to brødre, Sarus og Ammius, Ermanarik alvorlig. Variasjoner av denne legenden hadde en betydelig effekt på middelaldersk germansk litteratur, inkludert den i England og Skandinavia. Jordanes hevder at han styrte goterne med stor suksess til han døde 110 år gammel.

Referanser
----------

1. ↑  Jordanes, *De origine actibusque Getarum* (Om goternes opprinnelse og gjerninger), kap 24

| * v
* d
* r
Østgotiske konger |
| --- |
| Ermanarik **·** Teodemir **·** Teoderik den store **·** Atalarik **·** Teodahad **·** Witiges **·** Hildebad **·** Erarik **·** Totila **·** Teias |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Norges flagg Norge |
|  i langrenn: |
| Langrenn Junior-VM |
| Gull | Almaty 2015 | Stafett |

**Julie Myhre** (født 29. juli 1996) er en norsk langrennsløper fra Byåsen i Trondheim, som representerer Byåsen Idrettslag. Hun ble juniorverdensmester på stafett under junior-VM på ski 2015 i Almaty med Sofie Nordsveen Hustad og tvillingene Tiril og Lotta Udnes Weng på laget, og har to gull-, seks sølv- og to bronsemedaljer fra junior-NM på ski. I verdenscupen har hun en 5.-plass fra Falun som beste resultat (per 2023). 

Myhre har studert psykologi på deltid ved NTNU, etter å ha gått fire år ved Heimdal videregående skole. Hun var en del av Rekruttlaget Equinor Morgendagens Helter før hun i 2022 kom inn på landslaget.

Hun vant Skandinavisk Cup sesongen 2019/20.

Hun vant sprint klassisk under norgesmesterskapet på ski 2022 i Harstad. Under NM 2023 på Tolga gikk hun sammen med Hanne Wilberg Rofstad på Byåsen ILs lag som tok sølv på lagsprint.

Referanser
----------

1. ↑  «Julie Myhre». Team Veidekke. Arkivert fra originalen 3. februar 2020. Besøkt 3. februar 2020.
2. ↑  Sluttstilling – Skandinavisk Cup, kvinner hos langrenn.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Julie Myhre – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* Julie Myhre på Instagram Rediger på Wikidata
**Christoffer Selbekk** (født 26. mai 1939 på Stadsbygd i Sør-Trøndelag, død 11. januar 2012 i Bærum) var en norsk forretningsmann og skihopper. Han representerte Stadsbygd Idrettslag.

I den tysk-østerrikske hoppuka 1966/67 var hans beste enkeltresultat 4.-plass i Innsbruck 6. januar 1967. Sammenlagt ble han nummer 19. I VM i Oslo i 1966 ble han nummer 5 i storbakken og nummer 42 (av 61 deltakere) i normalbakken.

Christoffer Selbekk hadde den siste bakkerekorden i Bjørnstadbakken i Tistedal. Han har sittet i ledelsen i Norges Skiforbund og Norges Golfforbund.

Han fullførte en universitetsgrad i økonomi ved University of Denver i 1962. Han var administrerende direktør i firmaet Tretorn Norge mellom 1974 og 1978, og i sitt eget firma Chrisco Sport fra 1978. Christoffer Selbekk bodde på Eiksmarka i Bærum.

Referanser
----------

1. ↑   «Businessman Christoffer Selbekk dies», verkets språk norsk, besøkt 28. oktober 2012[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Skisprungschanzen-Archiv: Tistedal
* NTB: 70 år 26. mai: Siviløkonom Christoffer Selbekk (12. mai 2009)
* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christoffer Selbekk – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
En Kallikantzaros med esellignende ører, korte bukser og getelignende føtter.
**Kallikantzaros** (gresk: καλλικάντζαρος, flertall καλλικάντζαροι) er et fabelvesen kjent fra Hellas og det sydøstlige Europa, og som særlig herjer i julen og på den mørkeste tiden av året.

Kallikantzaroi (flertall) er små, menneskelignende vesener med hale, store ører, lang tunge. De er sorte, ikke særlig store, og illeluktende. De holder for det meste til under jorden, hvor de forsøker å sage røttene over på verdenstreet, som holder hele jorden oppe. De kommer normalt kun frem til jul hvor de terroriserer alt og alle ved blant annet å slukke ilden, flette hestenes haler og gøre melken sur.

Beskyttelse
-----------

Normalt forsvinner de igjen på Helligtrekongersdag, eller når den lokale presten kommer med vievann. De kan ellers holdes ute ved at man stiller et dørslag på inngangstrappen: Kallikantzarosen begynner å telle hullene i dørslaget, men kommer seg aldri forbi tallet tre, som et er hellig tall i gresk kultur. Den begynner derfor med å telle forfra igjen og igjen inntil solen stiger, og den blir tvunget til å flykte ned under jorden.

Barn som kommer til verden i juledagene risikerer å bli forvandlet til kallikantzaroi hvis man ikke beskytter dem med hvitløksranker.

Referanser
----------

1. 1 2  *Kallikantzaroi* , Weekendavisen, Faktisk, s. 3, 2. desember 2016
2. ↑  *Varning för julen!*, Östra Sörmlands Posten, november 2016. Besøkt 4. desember 2016[*død lenke*]
3. ↑  *I hvilket land får børnene først julegaver til januar?*, Kristeligt Dagbladet, 8. desember 2007- Besøkt 3. desember 2016
4. ↑  *Naughty or nice? Meet the real Santa Claus!*, Sunday Express, 15. desember 2013. Besøkt 4. desember 2016
**Peter Flermoen** (født 1996 i Harstad) er en norsk sjakkspiller. Han var i sin tid den høyest rankede U-18-spilleren i Norge. Magnus Carlsen rangerte ham i 2008 blant de tre største sjakktalentene i Norge.

Flermoen ble i 2006 norsk mester i sin klasse med 9 av 9 mulige poeng. Han vant NM også i 2007.

I 2008 ble han nordisk mester i aldersklassen 11 til 12 år under turnering i Danmark. Han vant alle sine 6 partier og hadde 1,5 poengs margin ned til nestemann. I Montenegro i september samme år ble han nr. 6 i *Europamesterskapet for ungdom* i klassen under 12 år med 7 seire og 2 tap. Dette er den samme plasseringen som Magnus Carlsen fikk i 2002 i samme aldersklasse. I november 2008 vant Flermoen *NM for ungdom* i 12-årsklassen med 6,5 av 7 poeng.

I februar 2009 ble han nordisk mester (13-årsklassen) i Tórshavn på Færøyene. Senere samme år spilte han mot Hikaru Nakamura i lynsjakk hvor han tapte begge partiene. Flermoen vant et parti mot Kjetil Stokke, som tidligere samme år hadde vunnet Norgesmesterskapet i lynsjakk!

Peter Flermoen deltok i oktober 2010 i en turnering i Tromsø for å markere tildelingen av sjakk-OL 2014. Han vant alle fem partier og turneringen totalt. I november vant Flermoen Norgesmesterskapet for ungdom i sin aldersgruppe for 4. gang og var den eneste av de 263 deltakerne som oppnådde perfekt score med 7 av 7 mulige poeng.

Flermoen har etter dette deltatt i relativt få turneringen.

Referanser
----------

1. ↑   Chessgames.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Peter Flermoe prater ut* - tromsosjakk.no 5. mai 2018

Eksterne lenker
---------------

* (en) Peter Flermoen – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Peter Flermoen – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Peter Flermoen – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* (no) Videointervju med Peter Flermoen i TV Hålogalands programserie *Flyt*
**Christoph & Lollo** er en humoristisk musikkduo fra Wien i Østerrike. Duoen består av sanger Christoph Drexler og gitarist og låtskriver Lollo Pichler. Deres sanger og opptredener faller inn under kabaretsjangeren.

Gruppa er kjent for sine *Schispringerlieder* (skihoppersanger), humoristiske sanger om mer eller mindre kjente skihoppere. I sangene portretteres skihopperne ofte som triste personer. Deres første sang, *Lebkuchenherz*, en ballade om František Jež, ble mye spilt på den østerrikske radiokanalen FM4 i 1997. De neste årene ga duoen ut tre album med sanger om skihoppere som Birger Ruud, Horst Bulau, Mika Laitinen, Jaroslav Sakala, Josef Brzuchanski, Janne Väätäinen, Eddie Edwards og Kazuyoshi Funaki. Gruppas fjerde album, *Trotzdemtrotz*, utgitt i 2005, var deres første album som (med unntak av én sang) ikke handlet om skihoppere.

I 2007 fikk Christoph & Lollo tredjeplass i komediekonkurransen Passauer Kabaretttage på jazz- og kabaretscenen Scharfrichterhaus i Passau i Tyskland. Videoen til sangen *Karl-Heinz*, om blant annet Østerrikes tidligere finansminister Karl-Heinz Grasser, ble i 2009 populær på sosiale medier. Sangen inneholdt fornavnet til en rekke politikere og andre profilerte folk som har vært involvert i korrupsjonsskandaler.

Diskografi
----------

* *Schispringerlieder* (1999)
* *Mehr Schispringerlieder* (2000)
* *Schispringerlieder 3* (2003)
* *Trotzdemtrotz* (2005)
* *Hitler, Huhn und Hölle!* (2007)
* *Tschuldigung* (2011)

Referanser
----------

1. ↑  Süddeutsche Zeitung: Ein Franke mit Humor (17. mai 2010, besøkt 20. desember 2012)
2. ↑  Videoen til sangen *Karl-Heinz* på YouTube

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Christoph und Lollo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Christoph & Lollo på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Christoph & Lollo på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Christoph & Lollo på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Christoph & Lollo på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Christoph & Lollo på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Estlands flagg |
| Bryting, fristil |
| OL |
| Gull | OL 1936 | Tungvekt |
| Bryting, gresk-romersk stil |
| OL |
| Gull | OL 1936 | Tungvekt |

**Kristjan Palusalu** (inntil 1935 **Kristjan Trossmann**, (født 10. mars 1908 i Läänemaa, død 17. juli 1987) var en estisk bryter og OL-vinner.

Palusalu huskes først og fremst for sine to gullmedaljer under OL 1936 i Berlin. Han var flaggbærer for Estland under åpningsseremonien på Olympiastadion. Etter at Sovjetunionen okkuperte Estland i 1940 og krigen brøt ut, ble Palusalu sendt til en arbeidsleir i 1941, til Kotlas i Russland. Han forsøkte å rømme sammen med andre fanger, men ble tatt etter noen få dager på flukt. Deretter ble han dømt til døden, men fikk muligheten til å dra til frontlinjen for å kjempe mot Finland i den finske fortsettelseskrigen.

Han deserterte til finsk side i Nord-Karelen, nordvest for Onega. Da Palusalu krysset grensen, ble han gjenkent av en sportsinteressert soldat i den finske hæren.

Han ble satt i fengsel, men fikk snart returnere til hjemlandet, som nå var okkupert av Nazi-Tyskland. Etter at den sovjetiske hæren returnerte i 1945 ble han igjen arrestert. Han ble ikke løslatt før under Khrustsjov på 1960-tallet. Han var ikke glemt av det estiske folket. Kanskje fordi hans liv reflekterte hele nasjonens skjebne, har Kristjan Palusalu forblitt en av de mest populære idrettshelter i Estlands historie.

Monumentet Bronsesoldaten i Tallinn, som stod i Tallinn sentrum til 27. april 2007, da den ble flyttet til en militær kirkegård, blir av mange estlendere antatt å være basert på Palusalu, da likhetstrekkene er mange. Billedhoggeren Enn Roos benektet dette (kanskje fordi Palusalu var falt i unåde hos de sovjetiske myndighetene), og sa at modellen hadde vært 'en ung arbeider som bodde i nærheten'.

Referanser
----------

1. 1 2   Eesti spordi biograafiline leksikon, ESBL athlete ID Kristjan\_Palusalu, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .
3. ↑  Artikkel i Helsingin Sanomat Arkivert 14. september 2007 hos Wayback Machine.
4. ↑  Kes on see mees, kes seisab Tõnismäel? - Eesti Päevaleht Online
5. ↑  «Brottaren bakom bronssoldaten». Arkivert fra originalen 4. juli 2007. Besøkt 10. april 2009.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kristjan Palusalu – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Kristjan Palusalu – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kristjan Palusalu – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kristjan Palusalu – FILA Rediger på Wikidata

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BBC Things
 |