recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ragnhild Wiesener** (født Aamodt 28. juni 1877 i Strinda, død 29. oktober 1957 i Oslo) var en norsk forfatter.

Liv og virke
------------

Ragnhild Wiesener var i 1910 prisvinner i en usedvanlig konkurranse, der oppgaven var å sette tekst til de melodiske slagene fra klokkespillet i Københavns rådhus. Førstepremien besto av et kostbart ur, og tilfalt fru Wiesener for hennes vers til kvarterslagene og vektermelodien.

I 1913 utga hun sin første og eneste diktsamling *Strengespil*. Kritikeren Theodor Caspari skrev blant annet følgende i sin omtale av boken i Aftenposten: «I digte som *Vuggesang*, *Min sjøgut med de øine blaa*, *En juledrøm* har fru Wiesener fundet vakre udtryk for moderkjærligheden, og i digtet *Nordland* synger hun varmt om sin længsel efter dette sit ungdoms eventyrland …».

I 1915 sto hun på Sigrid Undsets side i debatten med Knut Hamsun om «barnemordersker».

I 1939 utga hun den lille barneboken *Nå kommer julenissene* (Den Norske Eventyrboken), med tegninger av Dagne Arnung.

Familie
-------

Ragnhild Wiesener var datter av distriktslege Otto Nikolai August Aamodt og Nilsine Marie Stolt Nielsen.
Hun ble 27. mai 1899 gift i Haugesund med politifullmektig og senere sorenskriver Harald Severin Olsen. Begge antok i 1908 slektsnavnet Wiesener etter hans mor. De var foreldre til kunstner Ragnhild Margrethe «Nainy» Wiesener (1900–1945) og advokat Albert Henrik Wiesener (1902–1986).

Bibliografi
-----------

* 1913: *Strengespil*, Fabritius, Kristiania
* 1939: *Nå kommer julenissene*, med tegninger av Dagne Arnung, Marius Stamnes Forlag, Oslo

Referanser
----------

1. ↑  *Aftenposten 1957.10.30*. Norge, Oslo. 1957. s. 13.
2. ↑  *Indlandsposten 1910.11.11*. Norge, Innlandet, Kongsvinger. 1910. s. 2.
3. ↑  *Dagbladet 1913.12.19*. Norge, Oslo. 1913. s. 2.
4. ↑  Krane, Borghild (1970). *Sigrid Undset*. Oslo: Gyldendal. s. 153.
5. ↑  *Nordlands Avis 1939.11.18*. Norge, Nordland, Hemnes. 1939. s. 4.
6. ↑   Ministerialbok for Torvastad prestegjeld, Skåre sokn 1867-1877 (1152Q), Viede: 1875-06-19
7. ↑   Ministerialbok for Haugesund prestegjeld, Haugesund sokn 1891-1903 (1106Q), Viede: 1899-05-27
8. ↑  Olafsen, Arnet (1945). *Våre sorenskrivere*. Oslo. s. 381.
9. ↑  *Norsk kunstnerleksikon*. Universitetsforl. 1986. s. 488. ISBN 8200183238.
10. ↑  Folketelling 1910 for 0301 Kristiania kjøpstad, Tellingskrets: 063, Bosted by: 0085 Schøningsgate 29, Leilighet: 04

Kilder
------

* *Dette skrev kvinner*. Oslo: Skolen. 1984. s. 249–250. ISBN 8257900109.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Litteratur
***Calima*** er en kriminalroman av Herodes Falsk som ble lansert som e-bok og lydbok 5. mars 2012. Handlingen foregår på Gran Canaria på Kanariøyene hvor forfatteren bor store deler av året. Til å begynne med var det meningen at romanen ikke skulle utgis i papirformat. Men året etter ble den utgitt i papirformat med tittelen *Gran Canaria* (Publicom Forlag ISBN 978-82-83040-03-6)

Falsks første krimroman het *Elsk din fiende* som kom ut i 2009 på Aschehoug & Co. Da Falsk var rundt og signerte bøkene på diverse bokhandlere, fikk han mange spørsmål om hvorvidt boka ville foreligge som lydbok. Falsk viderebragte disse ønskene fra kjøperne til Aschehoug & Co. og tilbød seg å lese den inn selv. Forlaget takket nei, mest sannsynlig grunnet at Falsk ikke er blant de mest solgte forfatterne. Ut i fra dette, bestemte Falsk seg - til å begynne med - for å gi ut sin neste roman kun som Ebok, og dersom man bestilte den fra hans hjemmeside, ville man få den som lydbok på kjøpet.

Handlingen foregår på Gran Canaria hos et ektepar som på overflaten lever i luksus. Iris er damen i forholdet og gjør alt for å holde fasaden som vakker kone. Ektemannen heter Vivian og har sin fortid i platebransjen. Hans rikdom skyldes ikke bare lovlige inntekter. Hans datter Julia og stemoren Iris har et dårlig forhold seg i mellom. Den fattige Marisol jobber som vaskehjelp hos Iris og Vivian. Marisol er gift med den bitre Ricardo og de har datteren Elena sammen. En tidligere bekjent av Vivian har nettopp sluppet ut av fengsel og etter hvert tar denne tidligere fangen kontakt med Vivian, og dermed oppstår all verdens problemer for samtlige involverte. Handlingen i historien foregår mens det er Calima (en type sandstorm) på Kanariøyene.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Canariajounalen.no Medium: *Gran Canaria*». Arkivert fra originalen 10. oktober 2019. Besøkt 10. oktober 2019.
3. ↑  NRK program *Før Kveld* – 1. mars 2012
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. juli 2012. Besøkt 21. juni 2012.
**Ragni Anne Halle** er en norsk figurteaterkunstner. Gjennom prosjektet Puppet Slam utvikler og viser hun figurteater for voksne.

Hun satt i UNIMA Norges styre frem til juni 2017.

Kunstnerisk virke
-----------------

Ragni Halle har vært tilknyttet flere av de mest etablerte frigruppene på figurteaterfeltet, og har også medvirket i Riksteatrets turnévirksomhet.

Hun var en av skuespillerne i Teater Novas produksjon *bALANSe*, der de to skuespillerne i oppsetningen også ga scenisk liv til objekter. Denne produksjonen var myntet på barn i aldersgruppen 0–3 år.

Da Brageteatret i samarbeid med Grenland Friteater laget vandreteaterforestillingen *Stedsans Drammen* i 2011, var Ragni Halle en av forestillingens to dukkespillere. Den andre var Silje Selfors Johansen.

I februar 2012 hadde Riksteatret premiere på forestillingen *Teddy og Marian*. Dette var en dramatisering av Alf Prøysens *Teddybjørnens vise*, utviklet av dramatikeren Tine Thomassen. Stykket var regissert av Hilde Brinchmann Børresen.

Som dukkespiller og skuespiller medvirket Ragni Halle senere samme vår i Kattas Figurteater Ensembles oppsetning *Rotswitha*, som hadde premiere i mai 2012.

I 2015 vendte Halle tilbake til Teater Nova, da hun tok over som skuespiller og dukkespiller etter Simone Thiis i produksjonen *Forestilling med perlehøne*. Dukkene i forestillingen var laget av dukkemaker Steinar Kaarstein etter et dukkedesign av Tuva Synnevåg. Forestillingens manus var skrevet av tysk-norske Elisabeth Beanca Halvorsen. Teater Nova beskrev det som 

> «en dokumentarisk-surrealistisk forestilling med utgangspunkt i livet og forfatterskapet til nobelprisvinner Doris Lessing (f. 1919). Faktiske og fiktive figurer interagerer i forestillingens univers som veksler mellom livet hennes i bushen i Sør-Rhodesia (Zimbabwe), kunstner-livet i etterkrigstidens London og det idealiserte livet på en planet fra Lessings egen science fiction. For å virkeliggjøre dette mangfoldet tas både teaterfigurer og projeksjoner i bruk i tillegg til to skuespillere og en musiker på scenen.» 
> 
>

Referanser
----------

1. ↑   www.proff.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Puppet Slam Oslo». *www.facebook.com*. Besøkt 16. februar 2018.
3. ↑  «bALANSe». *www.sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2018.
4. ↑  «Stedsans Drammen». *www.sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2018.
5. ↑  «Teddy og Marian». *www.sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2018.
6. ↑  «Ragni Halle». *www.sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2018.
7. 1 2  «Forestilling med perlehøne». *www.sceneweb.no* **(norsk)**. Besøkt 16. februar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Ragni Halle hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Ragni Halle hos Sceneweb Rediger på Wikidata
* (no) Om Ragni Halle på www.sceneweb.no. Besøkt 16. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Ragnhild Sann** (født Olsen 18. mai 1883 i Kristiania, død 12. februar 1966 i Oslo) var en norsk forfatter og dramatiker.

Liv og virke
------------

Sann utga i 1924 sin debutroman *Tre trin* på Aschehoug, en roman som også ble hennes eneste. Her berettes det om to kvinneskjebner på ulike trinn i livet, gjennom deres utvikling fra undomsstadiet til de blir modne kvinner. De tre trinnene er årstallene 1906, 1914 og 1920, og handlingen utspiller seg flere steder i Europa.

Hennes toakters lystspill *Kvinner bør lyve* ble oppført åtte ganger på Nationaltheatret sesongen 1927–1928. Dette dramaet ble også sendt på svensk radio under tittelen *En kvinna bör ljuga*.

Familie
-------

Ragnhild Sann var datter av grosserer Hans Olsen og hans hustru Sofie f. Olsen.
Hun ble 6. mai 1906 gift i Ogna kirke med maler, illustratør, radiokjendis og forfatter Jacob Henry Andersen Sann (1874–1955).

Bibliografi
-----------

* 1924: *Tre trin*, Aschehoug, Kristiania
* 1927: *Kvinner bør lyve*, skuespill

Referanser
----------

1. ↑  *VårtLand 1966.02.17*. Norge, Oslo. 1966.
2. ↑  *Norges Kvinder 1924.11.12*. Norge, Oslo. 1924. s. 4.
3. ↑  *Arbeidet 1925.01.14*. Norge, Vestland, Bergen. 1925. s. 1.
4. ↑  Rønneberg, Anton (1949). *Nationaltheatret gjennom femti år*. Gyldendal. s. 172.
5. ↑  *Arbeiderbladet 1932.07.27*. Norge, Oslo. 1932. s. 8.
6. ↑  Ministerialbok for Gamle Aker prestegjeld 1880-1887 (0301M3), Fødte og døpte: 1883-06-15
7. ↑  SAST, Egersund sokneprestkontor, S08/L0020: Ministerialbok nr. A 19, 1893-1910, s. 86

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 277. ISBN 8253014988.

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
***Lucanus moae*** er en billeart i famillien hjortebiller (*Lucanidae*).

Kjennetegn
----------

En middelsstor (hannen 26-35 millimeter, hunnen ca. 25 millimeter), blank, rødbrun til brunsvart hjortebille. Mandiblene hos hannen er omtrent så lange som hode + pronotum, lett krumme, med nokså små tenner i den ytre halvdelen, ingen nær roten. De knebøyde antennene har vanligvis en fire-leddet vifte. Beina er tofargede med varierende innslag av brunrødt og svart på legger og lår. 
Hunnen er svart, hos denne arten ligner den forholdsvis mye på hannen bortsett fra at kjevene er mindre (kraftige og krumme) og hodet mindre, men av omtrent samme form.

Levevis
-------

Arten er kjent fra et fjellområde mellom 2800-2950 meter over havet.

Utbredelse
----------

Arten er bare kjent fra Sichuan, Kina.

Systematisk plassering
----------------------

**Treliste**
* Insekter, Insecta
	+ Ordenen biller, Coleoptera
		- Underordenen Polyphaga
			* Overfamilien Scarabaeoidea
				+ Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
					- Underfamilien Lucaninae Latreille, 1806
						* Stammen Lucanini Latreille, 1806
							+ Slekten *Lucanus* Scopoli, 1763
								- ***Lucanus moae*** Qi, 2021

Referanser
----------

1. ↑  Qi, Zhi-Hao (2021) *Lucanus moae* sp. nov. a new species from Sichuan, China (Coleoptera: Lucanidae: Lucaninae). *Faunitaxys* 9(23): 1-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lucanus moae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Lucanus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Rahnaward Zaryab** (رهنورد زریاب; født i august 1944 i Kabul i Afghanistan, død 10. desember 2020 samme sted) var en afghansk journalist, forfatter og politiker som var kulturminister i sitt land.

Liv og virke
------------

Zaryab ble født i Kabuls gamleby, i bydistriktet Rika Khana. Havn var barn av analfabeter, faren handlet med kjøkkenbestikk og -utstyr.[] Han studerte journalistikk ved Universitetet i Kabul, fortsatte med stipend med studier i New Zealand og i Storbritannia med postdoktorstudier i Wales.

Etter studiene var han først journalist og rettsreporter for magasinet *Zhvandūn*. Han skrev også for andre aviser. 

Zaryab giftet seg med forfatterinnen Spojmai Zaryab (født 1949). De fikk tre barn.

I 1991 emigrerte han, hans hustru og barna til Frankrike. Etter talibanregjeringens fall i 2001 dro han alene tilbake til Afghanistan. Han arbeidet til tider som moderator i det private Tolo TV og utdannet journalister. Han var også innimellom rådgiver for president Hamid Karzai og i en kortere periode kulturminister.

Zaryab skrev på språket dari. Han forfattet mer enn hundre noveller, flere romaner og en dreiebok. Han frigjorde seg fra den tradisjonelle fortellerstil og skapte nye litterære uttrykksformer for afghansk litteratur.[]

Zaryab døde i desember 2020 av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑   Virtual International Authority File, besøkt 25. mai 2018[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   pajhwok.com[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Mujib Mashal: *Writer Retreats to a Kabul That Lives Only in His Memories and Books*, NYT, 17. April 2015

Eksterne lenker
---------------

* (en) Verk av eller om Rahnaward Zaryab i bibliotekene i (WorldCatkatalog)
* (en) Rahnaward Zaryab på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***The Secret of the Submarine*** er en amerikansk stumfilm-føljetong fra 1915, regissert av George L. Sargent. Føljetongen består av 15 filmer som alle er antatt tapt.

Handling
--------

Dr. Ralph Burke, en vitenskapsmann og oppfinner, perfeksjonerer et apparat som kan gjøre at undervannsfarkoster kan forbli under vann på ubestemt tid - uten å behøve å komme til overflaten for å skaffe nytt oksygen. Oppdagelsen er perfeksjonert ferdig ved åpningen av historien, og har blitt tilbudt amerikanske myndigheter. Løytnant Jarvis Hope. i United States Navy, får i oppgave å være vitne til en praktisk demonstrasjon av den nye oppfinnelsen. Hope møter også en gammel kjenning, Hook Barnacle, hvis liv han en gang reddet.

Hook hadde tidligere fått høyre hånd revet av på grunn av en hai, og ble deretter erstattet med en jern-krok. Hook og Burkes datter Cleo blir snart veldig interesserte i hverandre. Men Hook snakker for mye, og det går ikke særlig lang tid før resten av bygda vet årsaken til løytnant Hopes besøk. Blant dem som får vite om dette er Sextus, en russer, og Satsuma, en japaner.

Skuespillere
------------

* Juanita Hansen som Cleo Burke.
* Tom Chatterton som løytnant Jarvis Hope.
* Hylda Hollis som Olga Ivanoff.
* Lamar Johnstone som Gerald Morton.
* George Clancey som Hook Barnacle.
* William Tedmarsh som Tatsuma.
* Harry Edmondson som Sextus.
* George Webb som Mahlin.
* Hugh Bennett som Dr. Ralph Burke.
* Joseph Beaudry som Calvin Montgomery.
* Perry Banks.
* Leona Hutton.
* George Gebhardt.

Referanser
----------

1. ↑  The Secret of the Submarine
2. ↑  The Secret of the Submarine

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Secret of the Submarine* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Secret of the Submarine* på Silent Era Rediger på Wikidata
En trolleybuss fra Gaia Trafikk Foto: Snorri Matthiasson 
**Gaia Trafikk AS** var den største kollektivtransportbedriften i Bergen og Os og det ene av to selskap (Hardanger Sunnhordlandske Dampskipsselskap er det andre) som gikk inn i Tide-konsernet 3. november 2006. Gaia Trafikk ble dannet i 1998 ved en fusjon mellom selskapene Pan Trafikk og Bergen Sporvei. Pan Trafikk drev ordinære bussruter i Åsane, Fana og Os, og mellom disse og Bergen sentrum. Bergen Sporvei hadde rutekonsesjon innenfor (med noen få unntak) de gamle bygrensene fra før 1972. Etter fusjonen ble begge selskapenes trafikk samkjørt, et arbeid som var påbegynt før sammenslåingen.

1. januar 2004 ble Gaia Trafikk omstrukturert til et konsern, der aktiviteten ble flyttet til følgende datterselskaper (i tillegg til diverse eiendomsselskaper):

* Gaia Buss AS – Ordinær rutekjøring i Bergen og Os
* Gaia Reiser AS (tidligere Transporttjenesten Bergen AS) – Bestillingskjøring (turkjøring og spesialtransport) og rutekjøring: Flybussen Bergen, Kystbussen (i samarbeid med HSD Buss og Connex Vest), parkeringsbussen i Bergen og servicelinjene i Bergen
* Gaia Verksted AS

Gaia Trafikk hadde i 2006 ca. 300 busser, og av disse var det seks trolleybusser og to duobusser. Bergen er den eneste nordiske byen med slike busser. Selskapet hadde ved fusjonstidspunktet også 36 gassbusser.

Referanser
----------

1. ↑  «Årsberetning 2004». Gaia Trafikk
2. ↑  «Årsberetning 2004». Gaia Reiser

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Bergen byleksikon **·** VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Hvitribbet åkerfly** (*Tholera decimalis*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er utbredt på Sørlandet og det sørlige Østlandet i Norge.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 33 – 46 mm), gråbrunt nattfly. Arten kjennes lett på de hvite årene i forvingen, som står i sterkt kontrast til resten av vingen. Hannen har lange og kraftige, fjærformede antenner. Forvingen er gråbrun, den midtre delen mørkere. Vingeårene er hvite. Nyre- og ringmerkene er brungule og tydelige. Langs ytterkanten av vingen er det en pileformet, svart flekk i hvert åremellomrom. Bakvingen er hvit ved roten, lysbrun i den ytre delen.

Levevis
-------

Denne arten lever på graskledte heier og enger. Larvene lever på ulike gras, først på bladene, når de blir større kryper de ned på bakken og angriper rothalsene. De voksne sommerfuglene flyr i august – september og kommer gjerne til lys, særlig hannene.

Utbredelse
----------

Den er utbredt i Europa. I Norge er den funnet på Sørlandet og det sørligste Østlandet, dessuten i indre Hordaland.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* *Tholera decimalis* på UK moths:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *hvitribbet åkerfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *hvitribbet åkerfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *hvitribbet åkerfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *hvitribbet åkerfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *hvitribbet åkerfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *hvitribbet åkerfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tholera decimalis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
I Saw Three Ships
De hellige tre kongers skrin i Köln
«**I Saw Three Ships (Come Sailing In)**» er en tradisjonell julesang fra England. Melodien er en variant av «Greensleeves» og den tidligste trykte utgave av «I Saw Three Ships» er fra 1600-tallet, kanskje frå Derbyshire, og ble også publisert av William Sandys i 1833.

Teksten nevner tre skip som seiler til Betlehem (noe som er umulig - Betehem er i innlandet). Man tror de tre skip som nevnes kommer fra de tre skip som det ble hevdet førte levningaee av de hellige tre konger (Bibelens vise menn) til Kölnerdomen på 1100-tallet. En annen mulig referanse er til Wenceslaus II, konge av Böhmen, som bar et våpenskjold med tre skip,.

Referanser
----------

1. ↑  Cecil James Sharp (2008) The Morris Book: With a Description of Dances as Performed by the Morris Men
2. 1 2  Website describing the carol and giving secondary references
3. ↑  Camden Roll, dated c.1280, entry 11 and Heralds' Roll, dated c.1280 entry 18.

Eksterne lenker
---------------

* Teksten
**Gaius Canuleius** var, ifølge Livius' bok 4, en folketribun i den romerske republikken i år 445 f.Kr. Han fremla et lovforslag som ville gjøre det lovlig for patrisiere og plebeiere å gifte seg. Sammen med sine kollegaer fremla han også et annet lovforslag, om å gjøre det mulig for én av de to årlig valgte konsulene å være plebeier. Loven som opphevet forbudet mot ekteskap mellom klassene gikk igjennom samme år, og den ble kalt Lex Canuleius, oppkalt etter han som foreslo den. Grunnen til at det gikk så fort, var kanskje det at det ofte var viktig for patrisiere å gifte seg til penger, og de kjempet derfor kun halvhjertet imot forslaget. Det ble imidlertid ikke før i år 366 f.Kr. at plebeiere endelig fikk muligheten til å bli konsul.

De liberale lovforslagene kom som en reaksjon på forbudet mot ekteskap mellom patrisiere og plebeiere i tolvtavleloven, som ble vedtatt i år 449 f.Kr. Siden bare patrisiere kunne oppnå konsulembetet samt de høyeste religiøse embetene på denne tiden, ble det dermed ikke mulig for plebeiere å oppnå disse.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Brian London** (egentlig **Brian Sidney Harper**, født 19. juni 1934 i West Hartlepool, død 23. juni 2021) var en britisk tungvektsbokser. Han var britisk mester og samveldemester i tungvekt fra 1958 til 1959 og hadde to verdensmesterskapstitler i tungvekt. Han var en av fire boksere som dominerte britisk boksing gjennom 1950- og 1960-årene. De tre andre var Henry Cooper, Joe Erskine og Dick Richardson.

Han var en tradisjonell bokser, som var 1,83 m høy og veide 92 kg. Hans tilnavn i ringen var «The British Bulldog» og «The Blackpool Rock». Han var en voldsom bokser uten finesse, men kjent for stort mot.[]

Referanser
----------

1. ↑   «Former heavyweight boxer Brian London – known as the Blackpool Rock – dies aged 87»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   espn.go.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  
Mee, Bob (8. desember 2005). «Fight night in great tradition». The Daily Telegraph. Besøkt 12. mars 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brian London – BoxRec Rediger på Wikidata
Platåberget på Svalbard. Adventdalen i bakgrunnen.  Foto: Meteorologisk institutt 
**Platåberg**, også omtalt som «flatberg», «tavlefjell», er fjell generelt beskrevet med bratte fjellsider og en flat topp. Flere fjell har bokstavelig fått navn grunnet dets ytre framtoning, eksempelvis ble Platåberget på Svalbard erstattet som navn i 1910 fra tidligere Kolberget (som ble brukt mellom 1866 og 1910).

Beskrivelse
-----------

Kukenam tepui i Venezuela
Hayrick Butte i Oregon
Slike fjell er gjerne dannet ved at et platå blir gjennomskåret og den jevne overflaten oppstår som regel av at bergartene ligger lagdelt horisontalt, og at den øverste er motstandskraftig mot erosjon. Det er et geomorfologisk begrep for å beskrive en viss type berggrunner, framkommet gjennom at diabas i den geologiske tidsperioden perm la seg som et dekke mellom ulike deler av den paleozoiske lagoppbygningen. Slik ble den underliggende berggrunnen hindret i å erodere i de påfølgende millionene med år.

Velkjente platåfjell er Masadafjellet i Israel og Table Mountain i Sør-Afrika utenfor Cape Town. Kjente platåberg i Norge er Ekeberg i Oslo og Platåberget på Svalbard.

Begrepet «flat» er relativt når platåberg omtales, og ofte er betegnelsen basert på utseendet til terrenget sett på avstand eller fra under det. Et eksempel er amerikanske Mesa Verde i Colorado, hvor den «flate toppen» av fjellet faktisk har både et bølgende terreng og preget av tallrike dype kløfter og tørre vannløp (*arroyo*), men likevel virker fjelltoppen flat sett fra nesten alle retninger.

Begreper
--------

Det geologiske begrepet er på norsk og svensk «platåberg». På svensk tidligere kalt «taffelberg» (*taffel* = selskapsbord) noe som er beslektet med det engelske begrepet «table» eller «tableland», bokstavelig «spisebord».

Denne typen landform har flere navn, for eksempel:

* Platå, generelt
* Butte (i Amerika)
* Mesa (i Amerika)
* Tepui (i Sør-Amerika)
* Tuya (i Amerika)

Referanser
----------

1. ↑  «platåberg», *NAOB*. Sitat: «fjell med flat overflate og bratte sider»
2. ↑  «tableland», *Oxford Learner's Dictionaries*
3. ↑  Kolberget, *Polare stadnamn*
4. ↑  Table Mountain Massif, *Caboxgeopark.org*
5. ↑  «arroyo (n.)», *Online Etymology Dictionary*
6. ↑  Abbott, Lon & Cook, Terri (24. juni 2016): Colorado by Nature: The Story of Mesa Verde, *5280.com*
7. ↑  «platåberg», *Svenska Nationalencyklopedin*
8. ↑  «taffel», *NAOB*
9. ↑  «table (n.)», *Online Etymology Dictionary*. «Tableland» er ikke et oppslagsord

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tables (landform) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Annúminas** (Alvisk for *Vest Tårn* eller *Solnedgangens Tårn*) er en by fra J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard.

Denne byen var en gang i tiden hovedstaden til kongeriket Arnor. Annúminas lå i en naturlig krok i den sørvestlige delen av Emyn Uial fjellene. Byen lå ved den sørlige bredden av sjøen Nenuial (*Skymingsjøen*), i det noedre Eriador. Byen ble grunnlagt av Elendil, en gang mellom årene 3320 og 3440 i det andre tidevervet, og lå ikke langt fra stedet hvor elva Baranduin (Brennvina) renner ut fra Nenuial. Annúminas overlevde i nesten tusen år. I Arnors tidlige dager var byen en av de mektigste og vakreste i Midgard. Snart etter grunnleggelsen av byen begynte dessverre antallet av Dúnedain i nord å synke. Det virker som om befolkningen i Annúminas har falt gjennom historien, helt til byen ble forlatt og kongene flyttet til byen Fornost mot øst.

På Ringkrigens tid, på slutten av det tredje tidevervet, hadde Annúminas lugget i ruiner allerede i over 2000 år. Det er noen hint i Tolkiens historier om at kong Elessar, tidligere kjent som Aragorn, bygde opp byen igjen og kanskje til og med gjorde den til den nordre hovedstaden tidlig i det fjerde tidevervet.

Portal: Litteratur
**Anoleøgler** er en artsrik gruppe iguaner. 

Disse ganske små og slanke øglene forekommer hovedsakelig i Sør-Amerika, men utbredelsen strekker seg nordover til Karibien og USAs sørstater. Arter i slekten *Anolis* er dessuten innført til Hawaii. De fleste artene klatrer i trær, men det finnes også marklevende arter i de tørre områdene i det sørvestre Sør-Amerika. De trelevende artene har gripehale som en tilpasning til et slikt liv. De har også festeskiver på tærne, som ligner på dem som gekkoene har. Mange arter har en fargerik hakelapp som benyttes til kommunikasjon med artsfrender.

Systematikken er omstridt, og de ble tidligere regnet som en underfamilie av en stor familie som omfatter alle iguaner, men her oppfattes de som en selvstendig familie. Noen går enda lengre, og fordeler gruppen på to familier Polychrotidae og Leiosauridae; Leiosauridae deles da i to underfamilier Leiosaurinae og Enyaliinae.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *anoleøgler* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *anoleøgler* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *anoleøgler* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *anoleøgler* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *anoleøgler* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Polychrotidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Polychrotidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

Hann av grønn anole (*Anolis carolinensis*) viser hakelappen.
* The Reptile Database: Polychrotidae
* Todd Jackman's Anole Page
**Oddmund Fredrik Jacobsen Vaagsholm** (født 9. oktober 1980 i Fosnavåg) er en norsk forfatter. 

Vaagsholm er utdannet journalist fra Norsk Journalisthøgskole og er master/kandidat fra Universitetet i Aarhus. Som journalist har han blant annet arbeidet i kulturavdelingen til *Dagsavisen*. Han har også spilt fotball i norsk 1. divisjon for klubbene Hødd, Follo og Lyn.

I 2007 debuterte Vaagsholm med kortprosasamlingen: *Det er noen mennesker her*. Denne fikk en god mottagelse til tross for bokens kompliserende konstruksjon. En sentral og oppklarende lesning av boken fant sted i avisen *Klassekampen*.

Vaagsholm ble i 2007 kåret til Norges mest sexy mann av *VG*.

Bibliografi
-----------

* *Det er noen mennesker her*, kortprosa (2007) ISBN 9788204135698

Karriere som fotballspiller
---------------------------

| Klubb | Periode | Kamper | Mål |
| --- | --- | --- | --- |
| Lyn | 1999-2002 | 1 | 0 |
| Follo | 2003-2005 | 81 | 43 |
| Hødd | 2006-2007 | 59 | 16 |

Referanser
----------

1. ↑  *Trenger vi kaotiske bøker?*
2. ↑  *Dagens Næringsliv morgen*: «På nattbordet», publisert 3. desember 2007, side 43.

Eksterne lenker
---------------

* Forfatterprofil hos Cappelen[*død lenke*]
**Anoksi** betegner en tilstand der oksygen ikke er til stede. I kjemien brukes uttrykket anoksisk om reaksjoner der oksygen ikke inngår, ofte i forbindelse med reaksjoner der brann eller annen reaksjon har brukt opp tilgjengelig oksygen, slik at videre reaksjon avhenger av andre oksidanter. I biologi brukes anoksisk om livsprosesser der nedbryting i cellene skjer uten oksygen, slik som i dannelsen av melkesyre og gjæring (se også anaerob).

I geologi og økologi brukes uttrykket om hele miljøer. Slike forhold finnes i myrer, dype tjern, på havbynnen og andre steder der det ikke er gjennomstrømming av vann (eller luft). Anoksisk vann kalles ofte for «dødt vann», fordi det ikke finnes synlig liv der. En del arkebakterier kan bruke svovel som oksidanter, og trives under anoksiske forhold (de fleste tåler ikke oksygen i det hele tatt). Det finnes egne biomer av akrkebakterier på slike steder, som lever av å bryte ned organiske stoffer til hydrogensulfid og metan, og etterlater kull. Hydrigensulfidet og metanen som dannes på slike steder kan boble opp og skape en ganske distinkt lukt hvis man rører i anoksiske bunnsedimenter. Slike miljøer er ansvarlig for kulleier og oljereservoarer. Svovelbakterier er ansvarlig for det ikke ubetydelige svovelinnholdet i kull og olje.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN
 |
**Yan Yuan** (kinesisk: 颜元, pinyin: *Yán Yuán*, Wade-Giles: *Yen Yuan*; født 27. april 1635 i Boye i Baoding i Zhili i Kina, død 30. september 1704 i Zhili), var en kinesisk filosof som grunnla en skole for mer tradisjonell konfucianisme enn den da mer fremherskende neokonfucianismen som hadde dominert i seks hundre år i Kina. Samtidig var han enig i hanlærdommens filosofer at man jevnt over var blitt alt for opphengt i filologi og tekstkritikk, og ikke pragmatisk nok. Hans egen skoleretning fremmet de seks kunster. 

Yan Yuans tanker ble videreutviklet av hans disippel Li Gong (李塨 - Yan-Li-skolen).

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Yan-Yuan, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Artikkel fra Encyclopædia Britannica

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NDL
 |
**Verband der Diözesen Deutschlands** (VDD), *Sammenslutningen av tyske bispedømmer*, er en sammenslutning av de tyske katolske bispedømmer for ivaretagelse av deres felles tarv og oppgaver på rettslige og økonomiske områder. Det har sitt sete i Bonn.

Sammenslutningen ledes av formannen av Den tyske katolske bispekonferanse og er er juridisk person som *Körperschaft des öffentlichen Rechts*. Den ble etablert i Forbundsrepublikken Tyskland på de tyske biskopers vårmøte i Stuttgart i 1968.

Sammenslutningen er tilorden *Institut für Staatskirchenrecht der Diözesen Deutschlands* i Bonn.

VDD er eneaksjonær i *Medienhaus* GmbH (Bonn), som driver flere datterselskaper: *KNA-Katholische Nachrichten-Agentur GmbH*, som igjen inkluderer *dreipunktdrei mediengesellschaft mbH* som blant annet forestår kinoportalen *Filmdienst.de* og magasinet *Medienkorrespondenz*, og *APG – Allgemeine gemeinnützige Programmgesellschaft mbH*, som igjen driver internettportalen *katholisch.de* og  *Katholisches Filmwerk* (KFW) og fungerer som navet for alle TV-aktiviteter i den katolske kirke.

VDD finansierer også nesten fullstendig *Zentralkomitee der deutschen Katholiken* (Sentralkomiteen for tyske katolikker - 97 % i 2020). I 2020, ifølge VDD, tjente ZdK 2 522 035 euro.

Tilskudd fra VDD hjelper – også innenfor rammen av den økonomiske utjevning mellom de deltakende bispedømmene – særlig de østtyske bispedømmene til å finansiere sine budsjetter.

Forlagsgruppen Weltbild var eid av VDD frem til 30. juni 2014.

En strukturreform trådte i kraft 1. november 2019, ifølge hvilken VDD har følgende organer i samsvar med paragraf 4 i vedtektene:

* Generalforsamling (*Vollversammlung*)
* Sammenslutningsråd (*Verbandsrat*)
* Forretningsfører (*Geschäftsführer*)

Referanser
----------

1. ↑  «Katholisches Medienhaus: Unternehmen». Besøkt 23. mars 2021.
2. ↑  «APG - Allgemeine gemeinnützige Programmgesellschaft mbH». Besøkt 23. mars 2021.
3. ↑  «ZdK - Zentralkomitee der deutschen Katholiken | Über uns | Finanzen». Besøkt 29. mai 2022.
4. ↑  Verband der Diözesen Deutschlands als Rechtsträger der Deutschen Bischofskonferenz: Aufgaben des VDD
5. ↑  Birgit-Sara Fabianek, Thomas Seiterich-Kreuzkamp: *Und vergib uns unsere Schulden.* Die Finanzpolitik der katholischen Kirche und ihre Geheimnisse. publik-forum, Oberursel 2006, ISBN 3-88095-154-3, s. 90.
6. ↑  «Der Verband der Diözesen Deutschlands (VDD)». *dbk.de*. 25. juni 2020. Besøkt 26. juli 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Der Verband auf den Seiten der Deutschen Bischofskonferenz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Tidemandgården i Mandal hvor laget holder sine møter
**Mandal historielag** er en lokalhistorisk forening som virker i Mandal i Vest-Agder.

Foreningen ble stiftet i 1991 og har idag rundt 200 medlemmer.

Lagets formål er at alt av historisk interesse i lagets virkeområde blir tatt vare på og vernet om. Videre skal laget øke og spre kunnskap om alle sider av kommunens historie.

For å gjennomføre dette har laget ca. seks medlemsmøter i året hvor foredragsholdere tar for seg ulike aspekter av lokalhistorien. Mange av foredragene bygger på materiale som ikke tidligere er publisert.

Siden stiftelsen har foreningen gitt ut årsskriftet «Slekters Gang».

Historielagets formann var i 2008 Helga Saanum. Senere har Fridtjov Rasmussen, Svein Olaf Johannessen, Jan Tage Olsen og Thor Gunnar Hansen innehatt vervet.

Foreningen er et lokallag av Agder historielag.

Referanser
----------

1. ↑  «Referat Årsmøter | Mandal historielag». Besøkt 24. januar 2020.
2. ↑  «Årsberetninger | Mandal historielag». Besøkt 24. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
|  |
| --- |
| 
Eiksundbrua ved åpningen av Eiksundsambandet 23. februar 2008 |

**Eiksundbrua** er en fritt frambygg-bro i Ulstein kommune på Sunnmøre, og som er en del av Eiksundsambandet som knytter ytre søre Sunnmøre til fastlandet uten bruk av ferger. Eiksundbrua går fra Eiksund på Hareidlandet til den lille øya Eika, der veien går rett over i den undersjøiske Eiksundtunnelen. Brua er 405 meter lang og 9,3 meter bred. Den har 5 spenn, der det lengste er på 132 meter. Seilingsløpet under brua er 20 meter bredt og med en maksimumshøyde på 16 meter. Broen er prosjektert av Aas-Jakobsen AS.

Brua sto ferdig i 2005, men frem til Eiksundsambandet åpnet 23. februar 2008 var brua kun i bruk til anleggstrafikk. 

I februar 2006 klaget Maskinentreprenørenes Forbund på at Eiksundbrua var bygget for smal og at den var for farlig.

Se også
-------

* Eiksundtunnelen

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  NRK Møre og Romsdal: – Eiksundbrua for smal (17. februar 2006)

Eksterne lenker
---------------

* Vegen og Vi: Opna mot verda (nr. 4/2008, 28. februar 2008)

Eiksundbrua fra avkjørslen til Eiksund

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Nasjonal vegdatabank
 |
**Eiksteinen** er en runestein som er funnet på Eik prestegård ved Hauge i Sokndal kommune, Rogaland.

Steinen ble funnet i 1972 ved opprenskning av elvebredden like vest for et gammelt brosted over Sogna. Det ble da funnet en istykkerslått blokk av karakteristisk rød granitt, og ved nærmere undersøkelser ble det funnet flere fragmenter i nærheten. Steinen er nå satt sammen og er på det nærmeste komplett. Den er utstilt i Arkeologisk museum i Stavanger. Utgravninger i 2000-01 viste at det hadde gått et gammelt veifar ned mot elva like ved funnstedet.

Innskriften er i runer fra den yngre runerekka, og dateres til 1000-tallet:

**s a k (s) i : k i r þ i k o u s þ a k a f i r i r \*s a l (o) m o u þ o r s i n ar þ o u r r i p i \*b r u þ i s a**

På moderne norsk blir dette:

*Sakse gjorde denne brua for at Gud som lønn skulle hjelpe hans mor Turid.*

Steinen går inn i en «familie» av flere steiner fra Norge, Danmark og Sverige, der en navngitt person reiser runesteinen til minne om en avdød, og at vedkommende har bygget en bro, implisitt til minne om den avdøde. Samtidig gir disse innskriftene klart inntrykk av at de er utarbeidet etter at kristendommen hadde fått fast fotfeste i landet.

I og med innføring av kristendommen ble religionsutøvelsen flyttet fra den private sfære over til å bli en offentlig institusjon. Man regner derfor med at kommunikasjon fra de ytre delene av kirkesognene måtte gjøres lettere for å sikre oppmøte ved gudstjenestene. Dermed ble vesentlige opprustninger av veinettet, som for eksempel å bygge bro over elver og myrstrekninger, regnet som en god gjerning. I dette tilfellet kan man tenke seg at Sakses brobygging kunne hjelpe hans nylig avdøde mor lettere gjennom skjærsilden.

Slike «brobyggersteiner» er relativt tallrike i Danmark, og særlig i Sverige. I Norge kjennes bare to slike runesteiner; Eiksteinen og Dynnasteinen fra Gran kommune på Hadeland.

Litteratur
----------

Aslak Liestøl: Innskrifta på Eiksteinen. *Stavanger museums årbok 1972* s.67ff
Eiksundbrua sett fra Eika mot Eiksund
**Eiksund** er ei bygd i Ulstein kommune på Sunnmøre. Eiksund og den nærliggende øya Eika ble overført fra Herøy til Ulstein i 1964. Bygda hadde 292 innbyggere pr 1. januar 2018. 

Eiksund skule ble nedlagt i 2007 og barna går nå på Haddal skule. I tidligere tider var det egen skole på Eika. I Eiksund er det et aktivt lokalmiljø som sørger for lokale arrangement, kulturaktiviteter, og dugnader. Viktige treffpunkt i bygda er Eiksund samlingshus og den tidligere Eiksund skule. 

Den 405 meter lange Eiksundbrua forbinder Eiksund med Eika. Fra Eika går den 7785 meter lange Eiksundtunnelen. Den går 287 meter under havet og er verdens dypeste undersjøiske veitunnel. Veiprosjektet kalles totalt sett Eiksundsambandet og er fastlandsforbindelsen for Ulstein, Hareid, Herøy og Sande kommuner. Veien ble påbegynt i 2003 og ble åpnet 23. februar 2008. Tjue prosent av kostnaden var finansiert via bompenger og det var bompenger på strekningen fram til 14. juni 2014.

Kjente personer fra Eiksund
---------------------------

* Bror Magnus Tødenes - operasanger
* Alv Ottar Folkestad - ornitolog

Referanser
----------

1. ↑  «Mitt SSB: Statistikkbanken». *www.ssb.no* **(norsk)**. Besøkt 28. februar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**COVAX** er en mellomfolkelig allianse som ble opprettet i 2020, tidlig under koronaviruspandemien av Verdens helseorganisasjon (WHO) og under Global Alliance for Vaccines and Immunisation (GAVI). I samarbeid med vaksinekoalisjonen Coalition for Epidemic Preparedness Innovations (CEPI) skal alliansen få på plass en rask og bred fordeling blant alle trengende land av fremtidige covid-19-vaksiner. CEPI støtter en rekke vaksiner som alle i denne alliansen kan få, hvis vaksinene lykkes. Alliansen tar sikte på at mellom- og lavinntektsland vil få god tilgang til vaksiner. 

Blant de samarbeidende land og vaksineprodusenter er:

* Australia med vaksinekandidaten V451 som utvikles av CSL Limited og University of Queensland
* India med vaksinekandidater som utvikles av University of Oxford-AstraZeneca og Novavax Inc. slik at utvikling og produksjon kan akselereres av Serum Institute of India
* Det amerikanske selskapet Modernas vaksinekandidat
* Det amerikanske selskapet Novavax' vaksinekandidat NVX-CoV2373
* Vaksineutviklingen ledes av det amerikanske selskapet Inovio, i samarbeid med blant annet Beijing Adavaccine Biotechnology
* Det tyske CureVacs vaksinekandidat

USA som land deltar ikke. Landets regjering erklærte 1. september 2020 at man ikke ville delta i COVAX-samarbeidet fordi Verdens helseorganisasjon har en ledende rolle, og Trump-regjeringen anser at organisasjonen ensidig representerer kinesiske interesser.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  VG spesial coronavaksiner, lest 14. september 2020.
2. ↑  SII to provide Covid-19 Vaccines through Covax at RS 225 a dose Indianexpress.com, lest 15. september 2020
3. ↑  Beer, Tommy. «U.S. Won’t Join Global Coronavirus Vaccine Effort Because It’s Led By The WHO». *Forbes* **(engelsk)**. Besøkt 15. september 2020.
Jentedrakt, fra Rosendal, Kvinnherad. Portrett av jente/kvinne stående utendørs i naturen med bæreredskap på ryggen, antakelig en lagget ryggbøtte for melketransport. Håndkolorert.Fra serien "Norske Nationaldragter" tatt av fotograf Marcus Selmer (1819-1900), Bergen. Billedarkivet Norsk Folkemuseum.
Ryggbøtte fra Hålandsdalen, Fusa i Hordaland, antakelig fra omkring 1900. Høyde 48 cm. Foto Haakon Harriss / Norsk Folkemuseum, NFL.11133.
**Ryggbøtte** eller *ryggspann* er et kar som ble brukt til transport av melk. Ryggbøtter har vært brukt til å bære melk fra sommerfjøset eller stølen og ned til gården, men kan også ha vært brukt for levering av melk eller surmelk til kunder i byen.

Ryggbøtter bæres med remmer eller rep over skuldrene. De er lagget i tre og har ovalt eller rundt tverrsnitt. To av stavene kan være tykkere eller lengre enn de andre, slik at de kan danne et feste for bæreremmene. På andre ryggbøtter kan bæreremmene være festet i jernringer i topp og bunn. I toppen kan de ha et fast lokk med hull og spuns, eller de kan være åpne med et tilhørende skinn til å binde over åpningen.

Jf. Ryggspann

Litteratur
----------

* Østby, Jon Birger(1984): *Nomenklatur for melkestell.* Med tegninger av Torill Sand. Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Ryggbøtter i Digitaltmuseum
En **innbukking av sklera** er ett av flere oftalmologiske inngrep som kan gjøres for å reparere en netthinneavløsning. Netthinneavløsninger er ofte forårsaket av netthinnetårer, og en innbukking av sklera kan brukes til å stenge avløsningen (bruddet/hullet) i netthinnen.

Sklerainnbukkinger finnes i flere fasonger og størrelser. En cerclage er et tynt silikonbånd som sys rundt omkretsen av øyet, og under denne legges ofte en plombe av silikon – det er dette som er selve innbukkingen – som gjør at øyet får en fordypning (buler innover) på dette punktet.

Plomben festes til øyet under bindehinnen. Denne prosessen gjør at øyeveggen nå kommer nærmere den avløste netthinnen. Prosessen kan også føre til at netthinnen kommer nærmere glasslegemet. Denne forandringen i avstanden mellom de ulike vevstypene inne i øyet ser ut til å føre til at væsken som har sivet inn under netthinnen pumpes ut og at netthinnen igjen kan festes.

Netthineavløsningsoperasjoner innebærer vanligvis også bruk av cryoterapi (frysing) og/eller laser-fotokoagulasjon. Laseren fester avløsningen og forhindrer videre akkumulering av væske og nye avløsninger.

Sklerainnbukkinger utføres under lokal- eller generell anestesi og kan utføres uten sykehusinnlegging. Som regel skal plomben sitte i hele pasientens levetid. Den kan likevel fjernes, enten hvis netthinnen er helet eller dersom infeksjoner oppstår.

Se også
-------

* Charles Schepens
* Netthinneavløsning

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
Mandal bibliotek holder til i Buen kulturhus
**Mandal bibliotek** er et av Lindesnesbibliotekene, og hovedbiblioteket i Lindesnes kommune i Agder fylke. Biblioteket ligger i Buen kulturhus i Mandal.

Historie
--------

15. desember 1915 kunne bibliotekar Aasta Tonstad åpne dørene til Mandal bibliotek for første gang. Bibliotekets første lokale var et rom i første etasje av Johnstonsgate 5. Her var det meningen at biblioteket skulle holde åpent to dager i uken, en dag for voksne og en for barn, med tre timer hver gang. Det viste seg raskt at dette var for lite. Åpningstiden ble utvidet, og året etter flyttet også biblioteket til et større lokale i samme hus. I 1923 var kapasiteten igjen sprengt, og biblioteket flyttet til enda større lokaler i Frk. Riises hus. Sommeren 1936 ble biblioteket flyttet for tredje gang, og denne gangen til 1. etasje i Dr. Nielsens hus. Våren 1956 flyttet biblioteket igjen, og denne gangen til Andorsengården. Her ble biblioteket værende i 56 år, helt til det ble flyttet for femte gang, denne gangen til Buen kulturhus vinteren 2012.

### Biblioteksjefer

* Aasta Tonstad (1915 - 1957)
* Valda Pedersen (1957 - 1974)
* Paal Kjellin (1974 - 2012)
* Leon Bang-Hetlevik (2012 -)

Avdelinger
----------

### Barne- og ungdomsavdelingen

Barne- og ungdomsavdelingen ligger i 1. etasje med en gang du kommer inn i biblioteket. Avdelingen er inndelt etter aldergrupper og begynner med billedbøker ved inngangsdøren, og ender opp i bøker for moden ungdom lengst inn i lokalet. Bibliotekets utlånsskranke ligger også her.

### Voksenavdelingen

I bibliotekets 2. etasje finner du voksenavdelingen, med fag- og skjønnlitterære bøker, lydbøker, filmer, aviser og tidsskrifter. Voksenavdelingen har flere sittegrupper og studieplasser med fin utsikt over Mandalselva og byen. Her finner du også to arbeidsrom, og et grupperom som fritt kan benyttes av alle.

Eksterne lenker
---------------

* Bibliotekets hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
**Isak Martinius «I.M.» Skaugen** (født 17. august 1875 i Gjerpen i Telemark, død 26. desember 1962) var en norsk seilskuteskipper og senere skipsreder som i 1916 dannet rederiet som senere ble kjent som I. M. Skaugen.

Skaugen ble født i en husmanns- og småbrukerfamilie fra bruket Skaugen i Gjerpen. Han hadde to brødre, vognmann og gårdbruker Karl August Isaksen Skaugen og landarbeider Andreas Skaugen (f. 1880). Isak Martinius dro til sjøs som dekksgutt i 1891. Han tok styrmannseksamen som 18-åring, og ble skipskaptein på barken «Perikles». Fra denne praksisen tok han med seg forretningsmottoet «Steady as she goes». Isak Martinius Skaugen noterte sitt rederi på Kristiania Børs i 1916. I 1918 dannet han sammen med svigerfaren Ole Nicolai Henriksen et rederi i Risør. I 1927 ble dette rederiet flyttet til Oslo. I 1952 tok han sønnene Morits, Sigurd og Brynjulf Skaugen opp som partnere i firmaet. I 1955 disponerte rederiet åtte tank- og linjeskip, inkludert «Skaugum» og «Skaugbryn». Skaugen var fram til 1956 eneeier av disponentfirmaet.

Redningsskøyta RS «Kaptein Skaugen» er oppkalt etter Isak Martinius Skaugen.

Se også
-------

* Skaugen

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten, 27. oktober 1986, side 38. (Atekst: I. M. Skaugen 70 år: Vi må tjene penger, ikke nødvendigvis eie skipene)
2. ↑  Dagens Næringsliv, 27. juni 1992, side 14. (Atekst: La det bli i familien)
3. 1 2  VG, 17. august 1955, side 2. (Atekst: 80 år)
4. ↑  Aftenposten, 20. januar 2005, side 14, del 2. Nekrologer: Morits Skaugen sr.)
5. ↑  Aftenposten, 3. februar 1989, side 26. (Atekst: Dynastimodellen er forlatt)
6. ↑  NTBtekst, 19. august 1991. (Atekst: Prinsesse Märtha Louise døper redningsskøyte)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |