recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heid Leganger-Krogstad** (født 26. oktober 1950) er en norsk religionspedagog. Hun er professor i religionspedagogikk med vekt på 
kirkelig undervisning ved Det teologiske menighetsfakultet i Oslo. Leganger-Krogstad er spesialist på religion i det flerreligøse samfunnet, didaktikk til KRLE-faget og på trosopplæring i Den norske kirke.

Leganger-Krogstad tok Studentlinjen i realfag ved Oslo lærerhøgskole i 1972, kristendomskunnskap grunnfag ved NLA i Bergen i 1973 og tok hovedfag i Kristendomskunnskap ved Det teologiske menighetsfakultet i Oslo i 1984. Hun har pedagogikkstudier fra Universitetet i Tromsø i 1989, og hun var NFR-stipendiat i 1993–1996. Leganger-Krogstad disputerte i 2009 med avhandlingen *The Religious Dimension in Intercultural Education. A Contribution to a Contextual Understanding*. Hun fikk opprykk til professor i 2011.

Hun har vært grunnskolelærer i Frogn kommune i perioden 1975–1977 og i Oslo kommune 1977–1980, timelærer i videregående skole i Alta fra 1984–1986. Hun har vært tilsatt ved Alta lærerhøgskole/Finnmark Distriktshøgskole/Høgskolen i Finnmark i perioden 1980–1996. Hun utdannet allmennlærere, menighetssekretærer gjennom det toårige Kristendoms- og menighetsstudiet. Hun underviste i NT og religionspedagogikk. Hun deltok i forskningsprosjektet Regional Religiøsitet som del av Norges forskningsråds program for Kultur- og tradisjonsformidlende forskning (KULT) under ledelse av professor Tore Meistad ved Høgskolen i Finnmark.

Leganger-Krogstad var amanuensis/førsteamanuensis ved Institutt for lærerutdanning og skoleutvikling (ILS) ved Utdanningsvitenskapelig fakultet ved Universitetet i Oslo fra 1996 til 2005 før hun ble tilsatt på MF Det teologiske menighetsfakultet. Hun er programleder for Master i kirkelig undervisning (kateket-utdanningen). Hun har deltatt og deltar i forskning på Trosopplæringsreformen: ETOR, i prosjektet Kartlegging av tilsatte i undervisning i Den norske kirke og leder aksjonslæringsprosjektet Tidslinjen – Den store fortelling i Bibelen.

Bibliografi
-----------

Læstadianske oppdragelsesidealer og skolekonflikten i Alta. Foreldrenes ønsker for opplæring og oppdragelse (HiF-forskning, 1995)
Sammen med Geir Afdal og Elisabet Haakedal har hun utgitt boken *Tro, livstolkning og tradisjon. Innføring i kontekstuell didaktikk* Tano/Universitetsforlaget (1997/2003/2006)

*The Religious Dimension in Intercultural Education. A Contribution to a Contextual Understanding* LIT (2011)

Sammen med Randi Langkaas m.fl. har hun skrevet *Lærerveiledning til Konfirmantbibelen* Verbum (2015).

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 10. august 2016. Besøkt 7. september 2015.
4. ↑
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. september 2015. Besøkt 7. september 2015.

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Heid Leganger-Krogstad i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Heid Leganger-Krogstad i BIBSYS
* Arkivert 6. april 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Annechen Bahr Bugge** (født 1966) er en norsk sosiolog og forsker med forbrukeradferd og norske matvaner som spesialområder. Hun er ansatt som forsker ved Oslomet.

Bugge har siden tidlig i 1990–årene vært tilknyttet Forbruksforskningsinstituttet SIFO (fra 2016 en del av Oslomet), først i en stilling som forskerassistent deretter som seniorforsker. I 2005 tok hun en doktorgrad ved NTNU om norske middagsvaner. Avhandlingen hadde tittelen «Middag, en sosiologisk analyse av den norske middagspraksis».

Hun har forsket på områder som forbrukeradferd, norsk matkultur, mathistorie, matforbruk og forbruksforskning. I perioden 2021–2024 er hun prosjektleder for forskningsprosjektet FoodLessons: Kulinarisk arv som en ressurs i bygging av "Matnasjonen Norge 2030". Hun har tidligere vært prosjektleder for FoodProFuture (2017–2021) og Fremtidens måltidskonsepter – sunn og næringsrik take-away mat (2017).

I 2019 utgav hun boka *Fattigmenn, tilslørte bondepiker og rike riddere,* en bok om norske matvaner og matkultur fra 1500–tallet til midten av 1900–tallet.

Bugge ble gift i 1990 med lege og professor Kjetil Retterstøl.

Referanser
----------

1. 1 2   Den norske legeforening, oppslagsverk, urn.nb.no, side(r) 498, besøkt 6. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   side(r) 9, type referanse bok, issuu.com, utgitt 2019, besøkt 6. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Sarpsborg Arbeiderblad 2005.11.12». s. 48.
4. 1 2 3  storbyuniversitetet, OsloMet-. «Annechen Bahr Bugge». *www.oslomet.no* **(norsk)**. Besøkt 1. juli 2021.
5. ↑  «Hvorfor spiser vi som vi gjør i Norge?». Besøkt 2. oktober 2019.
6. ↑  «Fattigmenn, tilslørte bondepiker og rike riddere - Mat og spisevaner i Norge av Annechen Bahr Bugge by Cappelen Damm - Issuu». *issuu.com*. 2019. s. 9. Besøkt 6. juli 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin
 |
**Annelene Svingen** (født 22. november 1969 i Moss) er en norsk jurist og tidligere politiker for Arbeiderpartiet. Fra 2010 var hun ansatt i konsernstaben i Telenor, men gikk i 2015 over i stilling som kommunikasjonssjef ved Oslo universitetssykehus. I 2022 ble hun kommunikasjonsdirektør i Utdanningsdirektoratet. 

Svingen ble i oktober 2005 ansatt som politisk rådgiver for næringsminister Odd Eriksen, og beholdt denne stillingen gjennom skiftet av statsråd i 2006, da Dag-Terje Andersen overtok statsrådposten. Hun ble 7. januar 2008 utnevnt til statssekretær i Nærings- og handelsdepartementet i permisjonstiden til statssekretær Rikke Lind, med ansvar for blant annet handelspolitikk og regjeringens reiselivsstrategi.

Før Stoltenberg II-regjeringen tiltrådte, var Svingen politisk rådgiver for Arbeiderpartiets medlemmer i Stortingets kommunalkomite (2000-2002) og næringskomite ( 2002–2005). Svingen er innvalgt i Bydelsutvalget i Frogner Bydel for Arbeiderpartiet for perioden 2011-2015, hun er nestleder i Helsekomiteen i bydelen.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Annelene Svingen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
* CV hos Nærings- og handelsdepartementet
***Anne of Little Smoky*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Edward Connor.

Handling
--------

Når myndighetene gjør Little Smoky-regionen til et skog og vilt-reservat, føler Brockton-familien at disse planene forhindrer dem fra å bruke området som de selv ønsker. Skogforvalter Bob Hayne forelsker seg i Anne, datteren til Brockton-klanens leder.

Men Anne blir snart veldig misunnelig når Bob forsvarer Gita, en sigøyner-kvinne mot uønsket oppmerksomhet. Men Bob arresterer Annes far, men Brockton blir frikjent etter at Anne stjeler bevisene mot ham. Det blir også antatt at Bob kan ha myrdet Ed Brockton, som nylig har forsvunnet.

Skuespillere
------------

* Winifred Westover som Anne
* Dolores Cassinelli som Gita
* Joe King som Bob Hayne
* Frank Hagney som Ed Brockton
* Ralph Faulkner som Tom Brockton
* Harold Callahan som Buddy
* Alice Chapin som Mrs. Brockton
* Frank Sheridan
* Edward Roseman som Sam Ward

Referanser
----------

1. ↑  ANNE OF LITTLE SMOKY

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Anne of Little Smoky* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Anne of Little Smoky* på AllMovie Rediger på Wikidata
Hee Seo og Jared Matthews i 2014  Foto: Kent G. Becker 
**The American Ballet Theatre** ble grunnlagt av noen medlemmer av den tidligere Modkin Ballet under ledelse av Chase og Pleasant. Kompaniet kalte seg Ballet Theatre og ga sin første forestilling 11. januar 1940 i New York Radio City Center Theatre og kunne skilte med 11 koreografer, 85 danser og 21 balletter, og blant dem var der 6 verdenspremierer.  

Målet var å bygge opp et museum av de beste arbeidene i balletthistorien, supplert med en i det minste like sterk kontingent av spesialbestilte amerikanske oppsetninger. De kunstneriske resultatene var heller ustadige i årenes løp og kompaniet var fra tid til annen på randen av konkurs. Et hovedproblem var mangelen på en konsekvent, systematisk repertoarpolitikk. Imidlertid grodde det i kompaniet under det spontane og vitale temperamentet til Chase hvis instinkt og stadige kapitalinnsprøytninger av private midler styrte det klar av alle hindringer i dets turbulente historie.  

Det kan ikke herske noen tvil om den viktige rolle som ambassadør for amerikansk ballett og som plattform for et stort antall internasjonalt kjente dansere så vel som for gryende unge, og allerede veletablerte mesterkoreografer fra hele verden. Det mangel pø personlig stil var mer enn oppveiet av et stor spekter av kontrasterende personligheter og stiluttrykk.  

Der har imidlertid alltid vært bestemte kjernepunkt i repertoaret – opprinnelig Fokine-ballettene, deretter Tudor-ballettene, de Mille-ballettene, Cullbergballetene og nå for tiden de klassiske produksjonene.
Kompaniet har besøkt Europa en rekke ganger (1. gang i 1946) så vel som Sør-Amerika og Det fjerne østen. Siden 1957 er kompaniet blitt kjent som The American Ballet Theatre.

Kilder
------

*The Concise Oxford Dictionary of Ballet*, Horst Koegler ( 14. okt. 1982) (Oxford Paperback Reference).

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) American Ballet Theatre – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |

Portal: Dans
**American Fur Company** var et selskap som ble grunnlagt i 1808 av John Jacob Astor som et ledd i hans bestrebelser for å forsøke å monopolisere den amerikanske pelshandelen, noe han også stort sett lyktes med.

Viktig for utskipingen av pelser fra de nordvestlige fangstområder ble byen Astoria ved Columbia Rivers utløp i Stillehavet. Herfra ble det også drevet en livlig pelshandel til Qing-dynastiets Kina. Fra Kina bragte forretningsimperiet så gods som porselen, nankin og te.

En rekke steder og byer i USA tilkom eller fikk sin betydning på grunn av *American Fur Company*. Fort Benton i Montana er et annet eksempel på en handelsstasjon som vokste frem til en by.

Astor solgte sin andel i selskapet i 1834. Ramsey Crooks kjøpte kompaniets *Northern Department* og fortsatte virksomheten under det gamle navnet. Pierre Chouteau jr. kjøpte *Western Department* og kalte det *Pratte, Chouteau & Company*.

Crooks forsøk på å utvide virksomheten til andre områder, som til gruvedrift, særlig etter bly, var mislykket.[] I 1842 la American Fur Company ned all sin virksomhet og verdiene ble likvidert.

Se også
-------

* Astorianerne
* Manuel Lisa
* Missouri Fur Company
* Rocky Mountain Fur Company

Referanser
----------

1. ↑  Delingen av selskapet: Shirley Christian, *Before Lewis and Clark : the story of the Chouteaus, the French dynasty that ruled America’s frontier* (New York : Farrar, Straus and Giroux, 2004), s. 378.

Litteratur
----------

* David J. Wishart, *The Fur Trade of the American West* (Lincoln: University of Nebraska Press, 1992).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Befal** (fra **befalingsmann**) er en person som utøver et lederskap i en hierarkisk og ofte uniformert organisasjon, for eksempel militært befal eller politibefal. Stilling som befal – befalsgrad – påvises ofte gjennom gradsbetegnelser på uniformen. Begrepet befal har også vært anvendt i overført betydning som en betegnelse på arbeidsledere innen skogbruket (skogsbefal) og jordbruket (jordbruksbefal).

Norges forsvar
--------------

Befal (fra nedertysk, *befaling, påbud*) var i det norske Forsvaret en fellesbetegnelse på offiserer og underoffiserer, innført ved hærordningen av 1927. Befal i Hæren og Luftforsvaret var alle soldater eller offiserer fra sersjant til general, og i Sjøforsvaret fra kvartermester til admiral. Fra og med fenriks grad regnes befalingsmenn som offiserer.

### Befalskategorier

Befal kunne deles inn i følgende kategorier: 

* *Yrkesbefal* (fast ansatt i Forsvaret)
* *Kontraktsbefal* (ansatt for kortere tid)
* *Vernepliktig befal* (skoleutdannet befal med tjenesteplikt)
* *Utskrevet befal* (utdannet under førstegangstjenesten ved kortere kurs) og
* *Avdelingsbefal* (på kontrakt til fylte 35 år, i noen tilfeller 38 år).
* *HV-befal* (utdannet og tjenestegjørende i Heimevernet)

Forsvarssjef general Harald Sunde foreslo at halvparten av alt befal skulle være avdelingsbefal. De skulle døpes om til *spesialistbefal* og være klare til innsats i internasjonale operasjoner.

Med innføringen av militærordningen i 2016 ble militært tilsatte inndelt i to hovedkategorier: offiserskorpset bestående av personell med krigsskoleutdannelse eller akademisk utdannelse og kvalifiseringskurs; og spesialistkorpset bestående av personell med befalsutdannelse og/eller viktig akademisk kompetanse eller realkompetanse.

|  | Hæren | Sjøforsvaret | Luftforsvaret |
| --- | --- | --- | --- |
| OR 9 | Sersjantmajor | Flaggmester | Sersjantmajor |
| OR 8 | Kommandérsersjant | Orlogsmester | Kommandérsersjant |
| OR 7 | Stabssersjant | Flotiljemester | Stabssersjant |
| OR 6 | Oversersjant | Skvadronmester | Oversersjant |
| OR 5 | Sersjant klasse 1 | Senior kvartermester | Vingsersjant |
| Sersjant | Kvartermester | Sersjant |

Se også
-------

* Befalsskole
* Kadett

Referanser
----------

1. ↑  snl.no
2. ↑  Forsvaret. «Grader for spesialistbefal». *forsvaret.no*. Arkivert fra originalen 22. desember 2015. Besøkt 14. mai 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Aftenposten: Lavere befal blir "spesialister"

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Mao Yushi** (kinesisk: 茅于轼, pinyin: *Māo Yúshì*, født 14. januar 1929 i Nanjing i Kina) er en kinesisk mikroøkonom. Han ble kritisk til Mao Zedong på et tidlig tidspunkt, og ble derfor brennemerket som høyreavviker i 1950-årene. 

Han ble uteksaminert i 1950 fra Shanghai Jiaotong-universitet som maskiningeniør. Han begynte så som lokomotivfører ved Qiqihars jernbaneandninistrasjon til han i 1955 ble forskningsingeniør ved Instituttet for jernbaneforskning i Beijing med lokomotivtermodynamikk og togmotstand som spesialfelter. Der virket han til 1984. 

Fra slutten av 1970-årene begynte han å beskjeftige seg om matematisk økonomi og utarbeidet den matematiske metode for prinsippet for optimal allokasjon i 1979.

Mao Yushi har innehatt stillinger ved Harvard University i USA og ved Beijings økonomiske institutt. I 1993, etter at han sluttet ved Det kinesiske akademi for samfunnsvitenskap (CASS), lanserte han det første kinesiske ikke-statlige mikrokredittprogram for fattige landsens bønder. Han har vært formann for *Unirule Institute of Economics* siden 1999 (en uavhengig tankesmie som arbeider for utvidelse av markedsøkonomi og reformer innen den nasjonale økonomiske politikk), og har blant annet engasjert seg for energisparing og «grønn» økonomi.

Han undertegnet i 2008 det samfunnskritiske Charta 08, og protesterte også på fengselsdommen mot Liu Xiaobo.

Den 4. mai 2012, ble Mao Yushi tildelt Cato-instituttets *Milton Friedman-pris for Frihetens Fremme*, for sitt arbeid innen klassisk liberalisme og for fri markedsøkonomi.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. mai 2012. Besøkt 5. mai 2012.
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* China Daily videointervju med Mao Yushi om lavkarbonutvikling

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Mapei Stadium – Città del Tricolore** er et fotballstadion som ligger i byen Reggio Emilia i Emilia Romagna, Italia. 

Det ble bygget av i 1995 med plass til drøyt 20 000 tilskuere og het først **Stadio Giglio**. Her kunne AC Reggiana 1919 spille sine Serie A-kamper. Laget hadde rykket opp i 1993, men ble omorganisert i 2005 og startet på nytt. 

Stadionet ble overtatt av myndighetene, som i 2013 auksjonerte det til lim- og malingsprodusenten Mapei.

Fra 2013 er det hjemmebanen til nyopprykkede herrelaget US Sassuolo Calcio i Serie A, og fra 2016 til damelaget som også hadde rykket opp i Serie A. Også AC Reggiana 1919 har gjenoppstått og bruker stadionet i Serie C.

Siden UEFA ikke tillater sponsornavn, heter stadion bare «Città del Tricolore» når de spiller kvalifiseringskamper.

Det var her de spilte Mesterligafinalen i fotball for kvinner 2015/16 der Ada Hegerberg scoret og vant.

Referanser
----------

1. 1 2 3  MAPEI Stadium – Citta del Tricolore - Stadium Guide
2. 1 2 3  Mapei Stadium - Mapei.com
**Tvedestrand Musikkorps** med janitsjarbesetning holder til i Tvedestrand kommune. Korpset har faste øvinger på Middelskolen hver torsdag og dirigent er Rune Hansen.

Historie
--------

Tvedestrand Musikkorps ble stiftet som Tvedestrand Ungdomskorps 10. april 1935 og hadde ved starten 12 medlemmer pluss dirigent.

Korpsets første styre besto av Johan Taxt (formann), Gunnar Homdrum, Knut Tjøgersen, Olaf R. Walle, Odd Erichsen og suppleant Håkon Thorbjørnsen. 

Øvelsene foregikk i Totalavholdsforeningens lokaler i Tvedestrand og den første dirigenten var Thor Walle, som hadde dirigentpinnen til krigen kom i 1940. 

Under krigen ble virksomheten lagt ned. Da aktiviteten skulle gjenopptas etter krigen var dessverre både protokoller og flere instrumenter forsvunnet. De første årene etter krigen var det ikke faste øvelser og aktiviteten bare sporadisk, gjerne i samarbeid med Tvedestrand Guttemusikkorps. Dirigent til 1949 var Einar Skaar. 

På møte 21. oktober 1949 ble endelig korpset reorganisert og nytt styre valgt. Man kom i gang med faste øvelser, først en, siden to ganger i uka. Dirigent fra 1949 var Arne Landaas. 

Høsten 1950 ble det stiftet egen dameforening, som hadde mesteparten av æren for at korpset kunne opptre i nye uniformer i 1953. Korpset hadde på denne tida ca. 20 aktive medlemmer og øvelsene foregikk i Folkeskolens gymnastikksal.

Kilder
------

* *Musikkorpsene i Norge*, Scala Forlag, Oslo 1956, s.540
* Korpsets hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* Tvedestrand Musikkorps hjemmeside
En tvangstrøye er en trøye eller jakke med belter og overlange, tillukkede ermer som knyttes fast på ryggen. Tvangstrøyer ble særlig tidligere brukt på voldelige fanger og psykiatriske pasienter.
En **tvangstrøye** er en trøye eller jakke av solid stoff med lange ermer som kan knyttes i kors over brystet eller på ryggen, eller festes til en seng eller stol, slik at brukerens bevegelser hindres. Tvangstrøyer har tradisjonelt vært brukt på urolige fanger og psykiatriske pasienter.

Årsaken til at personer har blitt utstyrt med tvangstrøyer er det er fare for at de kan skade seg selv eller andre. Tvangstrøyen er også mye brukt blant tryllekunstnere, illusjonister og «utbryterkonger».

For at en tvangstrøye skal fungere effektivt, må den være så liten som mulig. En jakke som er for vid over brystet og armene vil være mulig å komme ut av.

Å ha på seg en tvangstrøye over en lengre periode kan være smertefullt. Typisk kan man få hovne albuer og man kan oppleve "prikking" i fingrene på grunn av for dårlig blodsirkulasjon.

Ett alternativ til tvangstrøye er såkalt beltelegging. Det festes to belter rundt senga. Til det ene festes belter rundt begge håndledd, og til det andre festes belter rundt begge ankler. 

Når tvangstrøye eller beltelegging benyttes ved en psykiatrisk avdeling må det skrives vedtak om tvangsbehandling, og behandlingen må føres inn i avdelingens protokoll for tvangstiltak. Dette må gjøres av en av avdelingens leger. I pasientens journal bør pasientens tilstand beskrives. Vedtakene og protokollen blir gjennomgått av sykehusets kontrollkommisjon, samt sendt til fylkesmannen.

Tvangstrøye kalles *Zwangsjacke* på tysk og *straitjacket* på engelsk.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Banff Park Museum** National Historic Site, ligger i sentrum av Banff, og har utstilt gjenstander knyttet til Banff nasjonalpark. Muséet ble etablert i 1895 for å huse en samling av dyr, planter og mineraler med tilknytning til parken. Museumsbyginingen, som ble reist i 1903 var tegnet ingeniøren John Stocks, og er et tidlig eksempel på den rustikke arkitekturen som begynte å bli populær i parkene i Nord-Amerika.

I 1896 ble Norman Bethune Sanson ansatt som muséets kurator. Han hadde stillingen til 1932, og var ansvarlig for å utvide samlingen fra åtte pattedyr, 259 fugler, en skilpadde og et antall eksemplarer av planter og mineraler til dagens samling på 5000 arter. Bygningen beskrives som «jernbanepagode», og har synlig tømmerramme og rustikke detaljer. Det er den eldste gjenværende bygningen i Banff. Muséet ble erklært som en såkalt *National Historic Site of Canada* i 1985 og ble klassifisert som et historisk byggverk det påfølgende år.

Fra 1905 til 1937 var det en liten dyrehage, med en liten samling dyr, mange av dem eksotiske og ikke stedegne, på området bak muséet. På det meste, i 1914, var det 36 fugler og 50 pattedyr. Dyrehagen minket i 1930-årene, ble stengt i 1937, og ble revet i 1939. Førtiseks dyr ble gitt til Calgary Zoo da dyrehagen i Banff stengte, inkludert ulver, gaupe, svartbjørn, brunbjørn og isbjørn.

Interiørbilde

Referanser
----------

1. 1 2  «Walking through Banff ’s History». The Banff Heritage Corporation. Arkivert fra originalen 14. juni 2015. Besøkt 13. februar 2015.
2. ↑  «Museum of Natural History». Parks Canada. Besøkt 13. februar 2015.
3. ↑  «Banff Park Museum National Historic Site of Canada». Parks Canada. Besøkt 13. februar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Banff Park Museum – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Parks Canada

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tvedestrand helselag** ble stiftet i 2. desember 1907 under navnet *Tvedestrand Sygepleieforening*. Sitt nåværende navn fikk foreningen i 1964. Foreningen vært har siden 1911 vært medlem av Nasjonalforeningen for folkehelsen.

Historikk
---------

Foreningen ble stiftet etter inspirasjon fra et foredrag som ble holdt av statsministerfrue Fredrikke Marie Qvam. Foreningen ble stiftet dagen etter foredraget. Kvinner fra Holt og Tvedestrand samlet seg og dannet forening. Målet var å arbeide for å få en sykepleier til Tvedestrand og lønne henne. Samt og hjelpe syke og trengende. Kontingenten var på 1 kr. årlig. Foreningen hadde om lag 150 medlemmer ved oppstarten. Første formann var Fru Elise Storsten.

I 1910 fikk de sin første sykepleierske og i 1911 ble de medlem av nasjonalforeningen mot tuberkulose. I 1948 gikk de sammen med Holt om en kontrollstasjon for spedbarn i Tvedestrand rådhuset.

Under krigen ble det opprettet suppekjøkken i Rådhuset, med den hensikt å hjelpe de gravide og syke slik at de slapp å stå i kø. Skolebarna ble også gitt mat på samme sted hver dag.

Hjemmehjelp til de eldre kommer i gang for første gang i 1959.

Arkivet
-------

Arkivet etter Tvedestrand helselag befinner seg på Kuben i Arendal. Arkivet utgjør om lag en hyllemeter og inneholder møtebøker, regnskapsbøker, korrespondanse og avisutklipp.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Tvedestrand helselag på Arkivportalen
1919 Cole Aero-Eight
Aksjebrev i Cole Motor Car Company, utstedt. juni 19191919 Cole Aero Åtte 885 Toursedan.
**Cole Motor Car Company** var en tidlig bilprodusent basert i Indianapolis, Indiana. Cole biler ble bygget fra 1908 til 1925. De var kvalitetsbygget luksuriøse biler. De var pionerer i bygging av V-8 motorer.

Tidlig i år
-----------

Joseph J. Cole gjorde sitt første forsøk på å bygge en bil i 1903 i Rockford, Illinois. Sammen med sin sønn, eide han en butikk der de solgte hjul, biler, motorsykler, og selv gressklippere, og de utført også mekaniske reparasjoner. Sammen arbeidet de på en 4-sylindret touring bil som var planlagt å bli solgt under navnet **Rockford**. Prosjektet førte ikke fram og i stedet ble de forhandlere for Rambler biler.

I 1904 kjøpte Cole Gates-Osborne Carriage Company som snart ble omdøpt til **Cole Carriage Company**. Der bygde han sin første bil. Det var en buggy med høye hjul og en to-sylindret motor. Legenden ser at han glemte å montere bremsene på denne bilen og på dens første tur måtte han kjøre inntil tanken var tom.

På den tiden hadde Cole Transport Company allerede bygget rundt 3 000 biler og busser per år. Produksjonen av denne bilen begynte i det samme året, assistert av ingeniør Charles S. Crawford som senere arbeidet for Stutz. Den nye bilen ble markedsført som «Cole Solid Tire Automobile». Rundt 170 av disse høy-hjulede ble solgt før Cole bestemte seg for at denne type biler ikke hadde noen fremtid.

I juni 1909 ble Cole Carriage Company omorganisert som Cole Motor Car Company og bygde en vanlig liten bil, Cole Modell 30. I utgangspunktet hadde den en to-sylindret motor som leverte 14 Hk og 2 300 mm akselavstand. Det eneste karrosseri som ble tilbudt var en runabout med 2, 2/4, eller 4 seter til henholdsvis 725, 750, eller 775 dollar. Solid Tire Automobile var fortsatt tilgjengelig. Rundt 100 biler ble bygget.

Fire-sylindrede motorer
-----------------------

Joseph Jarrett Cole, 1911
Ved utgangen av 1909 dukket en helt ny bil opp,modell 1910. Forvirrende, men den ble kalt serie 30 som henviste til i den nye 30 Hk fire-sylindrede motor var det likevel en logisk betegnelse. Akselavstanden hadde nå økt til 2 700; mm Det var fire åpne karosseri stiler å velge blant. Den minst dyre var Tourabout for 1 400; den andre, to touring biler og en runabout kalt «Flyer» kostet hver 1 500 dollar. Cole klarte å selge 783 biler inntil utgangen av året.

«Flyer» var også ganske vellykket i konkurranser. En av dem vant 1909 Brighton Beach - Marathon, et 24-timers-løp med 16 deltakere og to 30 Flyers, kjørt av William «Wild Bill» Endicott og Louis Edwards deltok i Massapequa Konkurranser.Endicott vant den prestisjetunge10-runders løp på138 min 4.32 sek.

Referanser
----------

1. ↑  «Apr 28 2011 Starting Lineup: The 6 Cars of the 1910 Massapequa Sweepstakes». *Vanderbilt Cup Races*. Besøkt 6. oktober 2016.
**Bortføringen av Ylenia Lenhard** var en bortføring begått av sveitsiske Urs Hans Von Aesch.

Von Aesch begikk angivelig selvmord ved å skyte seg selv i hodet 3. august 2007, samme dag som Yleina forsvant. Han hadde like forut for dette skutt en uidentifisert 46 år gammel mann. En sekk med Yleinas klær og sykkelhjelm ble funnet nær liket av Von Aesch, og hans DNA ble også funnet på denne. Spor av Yleinas DNA ble også funnet i en hvit varebil eid av Von Aesch, hvor han oppbevarte en madrass han pleide å sove på.

Vitner har fortalt at de har sett en mann som passer til beskrivelsen av Von Aesch holde Yleinas hjem under oppsikt i minst 10 dager.

Von Aesch hadde et kriminelt rulleblad og ble i 1961 dømt til 15 måneder i fengsel etter å ha forsøkt å utpresse 10 000 sveitsiske franc av en forretningsmann i Zürich ved å true med å kidnappe sønnen hans. Han har sendt ham et brev hvor han skriver (oversatt): «Hvor forferdelig må det ikke være å leve hver eneste dag i vissthet om at din kjære Geni ikke vil komme tilbake fra barnehagen».

I 1990 giftet han seg og flyttet til Benimantell, en småby 15 kilometer fra Benidorm i Spania. Politi i St. Gallen har undersøkt en mulig kobling mellom mellom Von Aesch og fem andre jenter som forsvant i området før mannen flyttet til Spania.

Madeleine McCann-saken
----------------------

Von Aesch ble også mistenkt for å ha bortført den lille jenta Madeleine McCann. Man tror han oppholdt seg i Praia da Luz-området da Madeleine McCann forsvant. En hvit varebil med spansk registreringsnummer som passer beskrivelsen av Von Aeschs bil ble observert parkert flere dager foran McCann-familiens leilighet. Varebilen ble aldri sett igjen etter at Madeleine forsvant.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Yleina var i Aeschs bil» **(engelsk)**. Blinck. 6. august 2007. Besøkt 13. september 2007.
2. ↑  «Madeleine McCann and Ylenia Lenhard: Police looks for possible connections» **(engelsk)**. NowPublic. 8. august 2007. Arkivert fra originalen 24. juni 2009. Besøkt 13. september 2007.
3. ↑  «Madeleine: Police to show her parents picture of child snatcher suspect who killed himself» **(engelsk)**. Daily Express. 7. august 2007. Besøkt 13. september 2007.
4. ↑  «Zandvoort ring shade hovers above Maddie and Ylenia» **(engelsk)**. Princess Croy Foundation. Arkivert fra originalen 30. november 2007. Besøkt 13. september 2007.
**Assad bin Tariq al-Said** (født 1954) er en omansk kongelig og politiker. Han var spesialrepresentant for sultan Qaboos og visestatsminister for internasjonale forbindelser og samarbeid.

Liv og virke
------------

### Familiebakgrunn

Assad bin Tariq tilhører al-Busaidi-dynastiet. Han er sønn av Tariq bin Taimur al-Said, onkelen til sultan Qaboos. Sultan Qaboos var fra 1976 til 1979 gift med Assad bin Tariqs søster, Nawwal bint Tariq al-Said. Haitham bin Tariq al-Said og Shihab bin Tariq al-Said er hans halvbrødre. Assad bin Tariq har en sønn, Taimur bin Assad bin Tariq al-Said, som sammen med sin far var nevnt som mulig del av arvefølgen etter sultan Qaboos.

### Karriere

Assad bin Tariq er offisersutdannet ved Royal Military Academy Sandhurst i Storbritannia. Han har bakgrunn som offiser i Omans hær, har drevet som forretningsmann med selskapet Assad Investment Company og har vært styreformann for University of Nizwa.

Fra 2002 var han sultanens spesialrepresentant. Han har representert Oman i Den arabiske liga. Assad bin Tariq ble i 2017 utnevnt av sultan Qaboos til visestatsminister for internasjonale forbindelser og samarbeid.

Referanser
----------

1. 1 2  Sigurd Neubauer: «Succession in Oman: Clues But No Clarity», The Arab Gulf States Institute in Washington (AGSIW), 17. mars 2017. Lest 25. desember 2019.
2. 1 2 3 4  Simon Henderson: «The Omani Succession Envelope, Please», *Foreign Policy*, 3. april 2017. Lest 25. desember 2019.
3. 1 2  «Oman’s Sultan Qaboos chooses a successor», *The Arab Weekly*, 5. mars 2017. Lest 25. desember 2019.
**Pembury** er en stor landsby i distriktet Tunbridge Wells i grevskapet Kent, England. Den ligger like nordøst for byen Tunbridge Wells. Den er sentrert rundt landsbyparken (village green) og hovedgaten, som er definert som bevaringsverdig omårde,  har et ruralt preg, omgitt av områder med landbruk og skog. Det er begrenset med butikker innenfor sentrum av landsbyen, men den har flere puber, en bank, apotek, postkontor og andre tjenester. I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen en befolkning på 6 128 innbyggere.

Historie
--------

Det har vært bosetning i Pembury siden angelsaksisk tid, men dens sognekirke, dedikert til apostelen Peter, er av normannisk opprinnelse, antagelig bygd sent på 1000-tallet eller tidlig på 1100-tallet, men den kan først dateres med sikkerhet til 1337 da John Culpeper av Bayhall utførte bygningsarbeid på kirken. Kirken omtales lokalt som «den gamle kirken», det finnes også en katolsk og babtistkirke i landsbyen.

Den første dokumenterte omtalen av Pembury er som *Peppingeberia* i Textus Roffensis fra 1100-tallet, skjønt Edward Hasted uttalte at den var kjent tidligere som *Pepenbery*.

Det har vært bosetning på stedet senest fra angelsaksisk tid. Den opprinnelige formen på landsbyen navn var enten *Pepingburh* eller *Pepingeberia*. Landsbykirken ble først reist på 1000-tallet, men er siden bygget om.

Shane MacGowan (født 1957), sanger i The Pogues, ble født i Pembury. Den tidligere britiske mellomdistanseløperen Kelly Holmes (født 1970), med to gullmedaljer fra sommer-OL 2004, ble født også i Pembury.

Referanser
----------

1. ↑  Tunbridge Wells Borough Council (1998): «Pembury Conservation Area Appraisal» (PDF)
2. ↑   «Welcome to the Pembury Village», *Pembury.org*
3. ↑   «Civil Parish population 2011», Neighbourhood Statistics. Office for National Statistics
4. ↑   Standen, Mary E. (1984): *A History of Pembury*.
5. ↑  Kelly, E. R. (1882): *Kelly's Directory of Kent*[*død lenke*]. London: Kelly & Co.
6. ↑  Hasted, Edward (1799): The *History and Topographical Survey of the County of Kent: Volume 5*[*død lenke*]. Canterbury: W. Bristow. s. 260–272.

Eksterne lenker
---------------

(en) Pembury – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Pembury Parish Council Arkivert 30. september 2007 hos Wayback Machine.
* Pembury Village

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Rødsjøen** (Rødsjø) er ei lita fjellgrend på Fosenhalvøya i Indre Fosen kommune i Trøndelag, ikke langt fra grensen til Bjugn kommune.

Geografi
--------

Rødsjøen er et sentralt punkt i veinettet på Fosen. Fra Rødsjø-krysset går veiene til Rissa, Husbysjøen / Råkvåg, Fevåg, Hasselvika, Åfjord, Roan, Osen, Bjugn og Ørland.

Historie
--------

Rødsjøen er mest kjent for Serberhytta som ble bygd av Rødsjøfolket i februar 1943 som et midlertidig skjulested for jugoslaviske partisaner som lå på rømmen til Sverige fra arbeidet de hadde på Austrått fort under andre verdenskrig. Oppe i Rødsjøen fikk de god behandling av lokalbefolkningen som sørget for mat, klær og nødvendig utstyr til å klare målet til frihetens land. Våren 1943 ble partisanene hjulpet av tre loser fra nærmiljøet. De nådde Sverige 11 dager etter avreise den 1. juni 1943.

I etterkrigstiden har fluktruten som er blitt kalt Partisanmarsjen fra Austrått på Ørland til Rødsjøen blitt arrangert flere ganger. Marsjen er på 4 mil og går gjennom Bjugn og Ny-Jord. En av marsjene har fått tittelnavnet *Kåre Nessets minnemedalje* for å hedre hans hjelp til jugoslaviske partisaner under krigen.

Det har vært boende folk i nesten 1000 år ved stedet. Ved Fjøsnesset er det funnet steinflinter fra gamle jaktredskaper som stammer fra oldtiden.

Friluftsliv
-----------

Fra Rødsjøen kan man komme inn i Fosen-alpene ved å ta turen innover mot Holvatnet og mot Lysvatnet i Åfjord. Det er opparbeidet parkeringsplass ved krysset nedenfor Rødsjøgården.

Næringsliv
----------

Tettstedet bærer preg som ei lita jordbruksbygd der det i hovedsak drives melkeproduksjon og produksjon av kjøtt fra både storfe og småfe. 

Nortura hadde sitt moderne slakterianlegg på Haugamyra som ble bygd på midten av 1980-tallet. Våren 2010 ble avdelingen lagt ned og 35 arbeidsplasser forsvant. På nytt ble anlegget i søkelyset for å etablere et slakteri for slaktekylling som skulle dekke hele Sør-Trøndelag som ett av tre hovedanlegg i selskapet. Det var planlagt 65 nye arbeidsplasser på stedet og skulle være i drift fra 1. februar 2012 ved ett senere vedtak ble omgjort at anlegget på Haugamyran ble solgt og slakteriet ved Nortura Elverum beholdt produksjonen. I dag er anlegget eid av en lokal entreprenør som har stiftet Fosen Næringshage.

Litteratur
----------

* *Når nøden er størst* av Asbjørn Øksendal (1969)
* *Flukt til friheten* av Cveja Jovanovic (1985)
* *Blodveien* av Cveja Jovanovic (1987)

Eksterne lenker
---------------

* Stjørna heimbygdslag
***Rødstrupe*** er en roman skrevet av forfatteren Jo Nesbø. Det er den tredje boken om politimannen Harry Hole. Handlingen spinner rundt skyld, svik, makt og kjærlighet. Jo Nesbø mottok Bokhandlerprisen for romanen, og den ble av Nitimens lyttere kåret til tidenes beste norske kriminalroman. Bokklubben Krim og Spenning kåret den også til tidenes beste norske kriminalroman

Handling
--------

Tilbake i Norge etter et langt utenlandsoppdrag får Harry Hole et oppdrag der han deltar i sikkerhetsopplegget i forbindelse med president Bill Clinton sitt norgesbesøk. Ved en misforståelse skyter og sårer Harry Hole en amerikansk Secret Service-agent. Denne hendelsen blir dysset ned, og Hole sparkes oppover til overvåkingspolitiet. Her får han kunnskap om at en automatrifle av merket Märklin, som er verdens attentatvåpen nummer en, har havnet i Oslo. Harry Hole er raskt på sporet av norske frontkjempere, nynazister og en kontakt med kodenavnet Prinsen som tilsynelatende har forbindelser til politiet. En morder går løs i Oslo.

Referanser
----------

1. ↑   Krimklubben.no: Omtale av Rødstrupe
2. ↑  «Aschehoug.no: Jo Nesbø». Arkivert fra originalen 23. september 2015. Besøkt 10. november 2013.

Eksterne lenker
---------------

* VG.no:Bokanmeldelse: Jo Nesbø: «Rødstrupe»
* *Rødstrupe* på Aschehougs hjemmeside[*død lenke*]

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Rødt fjellengfly** (*Apamea maillardi*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den finnes i høyereliggende skoger i Sør-Norge, dessuten er det en bestand på Røst i Nordland.

Utseende
--------

Et middelsstort (vingespenn 42 – 46 mm), kraftig, brunrødt nattfly. Individene som flyr på Røst mangler den rødlige fargen i vingene og er mørkgrå. Arten ligner på teglrødt engfly (*Apamea lateritia*), men skilles fra denne på at ytterkanten av nyremerket i forvingen ikke er lys. Vingetegningene er noen ganger ganske utydelige. **Forvingen** er jevnt brunrød med gråbrune tegninger. Nyre- og ringmerkene har mørk kant, men er ikke annerledes farget enn resten av vingen. Den har to smale tverrlinjer (mellomlinjer) som avgrenser et trapesformet midtfelt. Det innerste går i sik-sak, den ytterste går i en bue og er tannet. Langs ytterkanten går det en lys sik-saklinje (bølgelinjen). Ytterkanten er bølgete. Denne arten har ikke noen mørk lengdestrek (tappmerke) under nyre- og ringmerkene. **Bakvingen** er brungrå.

Levevis
-------

Arten finnes helst på lysninger i høyereliggende barskog og fjellbjørkeskog. Den kan være vanlig i høyereliggende områder i Sør-Norge. Larvene lever på røttene av ulike grasarter (Poaceae), sannsynligvis overvintrer de som andre arter i slekten *Apamea.* De voksne sommerfuglene flyr i juli – september.

Utbredelse
----------

Rødt fjellengfly er utbredt i Nord-Europa og i noen fjellområder i Sør- og Mellom-Europa (Pyreneene, Alpene og fjell på Balkan). I Norge er den vanlig i indre, høyereliggende områder i Sør-Norge og finnes dessuten på Røst i Lofoten. Det finnes dessuten et gammelt funn fra Tromsø.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Rødt fjellengfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *rødt fjellengfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *rødt fjellengfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *rødt fjellengfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *rødt fjellengfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *rødt fjellengfly* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *rødt fjellengfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Apamea maillardi* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Grosserer og ordfører i Ålesund Joachim Holmboe Rønneberg
**Rønneberg** er en norsk slekt fra Sunnmøre som er nært knyttet til fremveksten av byen Ålesund og til det rønnebergske handelshus, grunnlagt i 1812. Handelshuset var på 1800-tallet og tidlig på 1900-tallet Ålesunds ledende bedrift.

Rønnebergvillaen i Ålesund
Slekten stammer fra bondesønn fra Jæren Christopher Tjærandsen Rønneberg (1737–1824), som slo seg opp som handelsborger på Sunnmøre og ble distriktets rikeste mann. Han var far til skipsreder og fiskeeksportør Carl Rønneberg (1779–1858), som grunnla det rønnebergske handelshus og ofte anses som byen Ålesunds viktigste grunnlegger.

Carl Rønnebergs forretninger ble videreført av sønnene, grosserer Carl E. Rønneberg jr. (1815–1880) og grosserer og fransk konsul i Ålesund Rasmus Gerhard Rønneberg (1822–1884), som ifølge Bjørn Jonson Dale «avføydaliserte» borgerskapet i Ålesund ved å «avskaffe jordegods og leilendinger som grunnlag for kjøpmannskapet, og dermed åpnet for kapitalistisk drift på alle nivåer». Rasmus Gerhard Rønneberg var far til grosserer og ordfører i Ålesund Joachim Holmboe Rønneberg (1851–1929) og Anna Rasmunda Rønneberg gift Munthe-Kaas (1858–1934).

Joachim Holmboe Rønneberg var far til teatersjef og dramaturg ved Nasjonalteateret Anton Johan Rønneberg (1902-1989) og Elisabeth (Marie) Rønneberg gift med øyenlege Harald Lystad, og farfar til brødrene Erling Rønneberg, Joachim Rønneberg og Anton J. Rønneberg. Elisabeth (Marie) Rønneberg var gift med Harald Lystad og bestemor til Joakim Lystad. Anna Rasmunda Rønneberg var mormor til Hjalmar Munthe-Kaas Lund.

På Rønneberghaugen midt i Ålesund stod Rønnebergvillaen, som ble bygget for grosserer Joachim Holmboe Rønneberg og ferdigstilt 1907. Villaen ble revet og Rønneberghaugen ble sprengt bort for å gi plass til nytt brutalistisk rådhus i ti etasjer i 1973. Rivningen førte til store protester.

Referanser
----------

1. ↑  «Rønneberg-dynastiets vekst og fall», Sunnmørsposten, 11. november 2016
2. 1 2  
Dale, Bjørn Jonson. «Carl Rønneberg». *Norsk biografisk leksikon* **(norsk)**. Besøkt 27. februar 2012.
3. ↑  – Husokkupantene ble grundig lurt med lovnader om at saken ikke var avgjort
4. ↑  Jungelens lov i jugendby

Litteratur
----------

* K. Bugge: "Handelshuset Rønneberg. Korsen og Notenes 1812–1912", i Tidsskrift for Sunnmøre Historielag 1912, s. 5–61
* K. Rygh Valderhaug: biografi i NBL1, bd. 12, 1954
* Ole M. Ellefsen: *Proprietærene: Rønnebergs saga*, Skyline, 2016, 384 sider, ISBN 9788291385600
**Vauxhall Victor** (1957–78) er en stor familiebil fra britiske Vauxhall Motors. Den erstattet Vauxhall Wyvern som fabrikkens rimelige alternativ til den 6-sylindrete Vauxhall Velox. Victor ble i 1978 avløst av Vauxhall Carlton, samme som Opel Rekord E.

**F/FA** (1957–61, 390 000 eksemplar) var en helt nydesignet 4-dørs sedan, sterkt inspirert av GM's amerikanske modeller. Victor var på størrelse med GM's tyske alternativ Opel Rekord P1. Victor hadde i motsetning til Rekord alltid fire dører, i tillegg til 12 volts anlegg og var dessuten mer gjennomført i designen. Året etter kom stasjonsvogn som ble produsert i kun 8 måneder. Motor var 4 sylinder 1508 ccm på 55 Hk. Serie II (FII) fra 1959 hadde en noe nedtonet og forenklet stil.

**FB** 1961–64, 328 000 eks. Hadde totalt nytt utseende og fikk i 1963 en større 1.6-liters (1594 cc) motor på 58 hk. **VX4/90** var en mer sportslig utgave med fartsstriper, andre baklys, full intrumentering (turteller, oljetrykk, amperemeter, klokke, trippteller) skivebremser, bremseservo, doble forgassere, 71 hk!

**FC** (1964–67, 238 000 eks.) Fikk igjen helt nytt karosseri. Ble ofte kalt **Victor 101** i markedsføringen. Den hadde i tillegg til nytt karosseri, 101 tekniske forbedringer og var tidlig ute med buede sideruter for å øke den innvendige plassen.

**FD** (1967–72) Victor FD kom igjen med fullstendig nytt karosseri og fikk nå såkalt "cokebottle design" med hoftesving!  FD fikk også helt nye og innovative crossflow motorer på 1599 og 1975 ccm, disse hadde direkte overliggende kamaksel og registerreim! Den nye modellen **Ventora** (1968) kom med en 3.3-liters rekke 6 på 140 hk, hentet fra storebror Vauxhall Cresta.

Victor F, FB, FC og FD ble i USA solgt som Envoy fram til 1970. Stasjonsvogna het Sherwood.

**FE** (1972–76) hadde samme bunnplate og plattform som Opel Rekord D, men eget karosseri, egne mer moderne motorer, egne drivlinjer, eget interiør. Vauxhall hadde I tillegg mer presis tannstangstyring og ikke styresnekke.

**VX** (1976–78) Navnet Victor ble faset ut og FE serien gjennomgikk en facelift med ny front/grill/hovedlykter samt nytt interiør! Ble solgt som **VX1800** og **VX2300 samt toppmodellen VX2300GLS**

* FA FA
* FA F1 estate (norsk) FA F1 estate (norsk)
* FB FB
* FC FC
* FD FD
* FE FE

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|   | Search Wikimedia CommonsSearch Wikimedia Commons |   |  Wikimedia Commons har media  relatert til (kategori): ***Vauxhall Victor*** 
 |

 |

Referanser
----------

1. ↑  vx490driversclub.co.uk, en entusiastklubb.
Vaupés (Uaupés) beliggenhet i Amazonas (øverst til venstre)
**Vaupés** (i Brasil: **Uaupés**) er ei elv i departementene Guaviare og Vaupés i Colombia og delstaten Amazonas Brasil. Den en av de største sideelvene til elva Negro, som igjen er en av Amazonas' viktigste sideelver. Elva har et nedbørfelt på rundt 50 000 km² og er 1 050 km lang.

Elvas løp
---------

Elva Vaupés dannes ved samløpet mellom elvene Itilla og Unilla, vest for byen Calamar i Guaviare (02°03′N 72°53′V). Den renner herfra i øst-sørøstlig retning i et sterkt meanderende løp. Den passerer byen Miraflores og renner inn i departementet Vaupés, hvor elva gjør et par store svinger mot nord og passerer byen Mitú. Øst for Mitú begynner et lengre strykparti. Ved grensa til Brasil løper den sammen med sideelva Querari, som kommer inn fra nord. Elva danner heretter grensa mellom de to landene over en strekning på rundt 180 kilometer, hvor den veksler mellom sterke stryk og roligere partier. Ved byen Iauareté, hvor den mottar sideelva Papuri fra vest, forlater elva grensa og renner inn i Brasil. I de nedre delene er elva, som nå kalles Uaupés, rolig og stilleflyende og er farbar for mindre båter. Den renner forbi byen Taraquá og mottar sideelvene Tiquié og Iauiari. Elva renner heretter langs ekvator før den munner ut i elva Negro rundt 30 kilometer nordvest for São Gabriel da Cachoeira.

Referanser
----------

1. ↑  «Río Vaupés». *amazonascolombia.es*. Copernal Publishing S-L. 12. mars 2010. Arkivert fra originalen 29. november 2012. Besøkt 18. november 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Xiang Jingyu og Cai Hesen, bryllupsbilde
**Xiang Jingyu** (kinesisk: 向警予, født 4. september 1895 i fylket Xupu i provinsen Hunan i Kina, død 1. mai 1928 i Wuhan) var en kinesisk kommunistisk politiker, en av de første kvinner i det kinesiske kommunistparti. Hun var en nær venn av Mao Zedong under hans år i Changsha.

Hun studerte i Frankrike, som del av *Mouvement Travail-Études*, og engasjerte seg for kvinnenes borgerrettigheter og for sosialismen. I 1921 dro hun tilbake til Kina, og ble etterfølger av Wang Huiwu og første leder av det nyopprettede kvinnebyrået i kommunistpartiet. Hun engasjerte seg fortrinnsvis for organiseringen av fabrikkarbeiderskene fra spinnerier og veverier i industrisentraene.

Den 30. mai 1925 planla og ledet hun en demonstrasjon i Shanghai som på den ene side krevde løslatelsen av fengslede studenter, og på den annen side rettet seg mot hendelsene i Qingdao noen dager tidligere, Politiet åpnet ild, og hendelsen gikk inn i historien som «30.-mai-massakeren» (五卅參按, *wusa can´an*) som gav støtet til 30. mai-bevegelsen.

I 1925 ble hun sendt til videreutdannelse i Moskva, og kom på en måte ut av kommunistenes sentrale ledd. Tilbake i Kina deltok hun på en arbeiderdemonstrasjon som endte i konfrontasjon, og hun ble skutt og drept 1. mai 1928. Hennes etterfølger ble Yang Zhihua 楊之華.

Hennes ektemann Cai Hesen var siden 1922 medlem av kommunistpartiets sentralkomite.

Referanser
----------

Litteratur
----------

* Catherine Gipoulon: « L'» intellectuel « au féminin : féminisme et révolution en Chine au début du XXe siecle», *Extrême-Orient, Extrême-Occident*, 1984, vol. 4, no 4, s. 159–173
* Catherine Gipoulon: "Xiang Jingyu ou les ambiguïtés d'une carrière entre féminisme et communisme ", *Études chinoises*, no 5, 1986.
* Andrea McElderry: "Xiang Jingyu ", hos Lily Xiao Hong Lee, A. D. Stefanowska, Clara Wing-chung Ho (red.) , *Biographical dictionary of Chinese women*, vol. 2, M. E. Sharpe, 2003, New York, p. 577–579.
* 中华女英烈(第一卷)，人民出版社，1981.8,1:28.

Eksterne lenker
---------------

* 
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |