recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kiminobu Kimura** (født 24. oktober 1970 i Hirosaki) er en tidligere japansk alpinist. På slutten av 1990-årene ble Kimura regnet blant verdens fremste slalåmkjørere, og ble regnet for å være en utmerket tekniker.

Kimuras karriere begynte langsomt. Etter deltakelse i OL 1992 deltok han fra januar 1993 regelmessig i rennene i verdenscupen. Han oppnådde bare svake plasseringer den første tiden, og måtte ta et lengre konkurranseopphold på grunn av ryggproblemer.

Da han kom tilbake etter et to måneders sykehusopphold, begynte han å etablere seg som toppalpinist. Fra januar 1996 til mars 1998 oppnådde han 16 topp 10-plasseringer. Den beste plasseringen oppnådde han i januar 1998, med en tredjeplass i slalåmrennet i Veysonnaz. Dette var den beste plasseringen noensinne for en japansk alpinist siden Tetsuya Okabe i 1990.

I sesongen 1996/97 kom han på åttendeplass sammenlagt i slalåmcupen, og året deretter ble han nummer fem. Han la opp etter 2002/03-sesongen.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kiminobu Kimura – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Kiminobu Kimura – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Kiminobu Kimura – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Kiminobu Kimura – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NDL
 |
**Kjell Arild Nilsen** (født 24. desember 1951) er en norsk journalist og forfatter. Han har vært journalist i *Ny Tid* og NTB, og styremedlem i NTB. 

I sin ungdom var han aktiv i SUF(m-l) og AKP(m-l), der han meldte seg ut i 1981.

Han har utgitt to bøker om krigene på Balkan, der han kritiserer vestlige land for unnfallenhet overfor serbiske krigsforbrytelser, og argumenterer for at krigene ikke var resultat av etniske motsetninger, men av den serbiske nasjonalismen. Før valget i 2009 hevdet han i en kronikk i *Aftenposten* at det politiske partiet Rødt benektet serbernes folkemord i Srebrenica, noe Rødts leder Torstein Dahle avviste.

Publikasjoner
-------------

* *Milošević i krig og i Haag; en dokumentasjon*, Oslo, Sypress, 2007, ISBN 978-82-91224-40-4
* *Europas svik; et oppgjør med vestlig unnfallenhet i Bosnia*, Oslo, Spartacus, 1996, ISBN 82-430-0083-6

Referanser
----------

1. ↑  Side 166, Hans Petter Sjøli: *Mao, min Mao*, Cappelen (2005) ISBN 82-02-23353-4
2. ↑  Nilsen, Kjell Arild (13. august 2009). «Benekter folkemord». *Aftenposten*. Besøkt 15. mai 2020.
3. ↑  Dahle, Torstein (18. august 2009). «Bløff om Rødt og Srebrenica». *Aftenposten*. Besøkt 15. mai 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Kjell Bjørge-Hansen** (født 31. oktober 1923 i Fredrikstad, død 15. august 1999) var generalløytnant i Luftforsvaret. Han var aktiv speider, ble student i 1943 og tok Handelsgymnas-eksamen i 1944. Han tok Luftforsvarets flygeskole 1948–49, utdannelse ved USAF Air University i 1952, Fighter Weapons Instructor School, USA 1955, NIKE-utdanning i USA i 1962, Luftforsvarets stabsskole 1956-57, Forsvarets høyskole 1966–67 og Special Weapons School, Tyskland 1968.

Kjell Bjørge-Hansen var utdannet jagerflyver, og han var sjef for 337 skvadron. I 1955 ble han sjef for Luftforsvarets Bombe- og skyteskole, flytryggingsoffiser i 1958, sjef for Luftoperasjonssenteret i Sør-Norge i 1961, sjef for Operasjonsavdelingen i Luftforsvarets overkommando i 1963, seksjonssjef ved hovedkvarteret for Øverstkommanderende i Europa (NATO), Belgia i 1967. I 1970 ble han sjef for Bodø hovedflystasjon og senere tjenestegjorde han i Forsvarets overkommando.

Kjell Bjørge-Hansen har Deltakermedaljen og Defence Medal 1939–1945, Storbritannia.

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk speidermuseum». Besøkt 2. august 2020. «Noe han arbeidet hardt for, for i 1941 sto troppen med 30 medlemmer, en betraktelig økning. Og nettopp når en "er på gang igjen" så ble Egil Andersen innkalt til arbeidstjeneste, så troppen ble ledet av Odd Hansen, med hjelp av patruljeførerne Rolf Christensen, Kjell Bjørge Hansen og Karsten Mathisen.»
2. ↑  Steenstrup, Bjørn (1973). *Hvem er Hvem?*. Oslo: Aschehoug. s. 61. «Omtale av Kjell Bjørge-Hansen»

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Kjell Berge Melbybråten** (født 31. juli 1970) er en norsk lokalpolitiker for Arbeiderpartiet. Etter kommunevalget 2011 blei han valgt til ordfører i Øystre Slidre. Han blei gjenvalgt i 2015 og satt som ordfører fram til høsten 2019. Fra 1999 til 2003 satt han i kommunestyret for Senterpartiet.

Melbybråten er utdanna innen reiseliv (bachelor), og han var sjølstendig næringsdrivende (blant annet med firmaet Valdres Naturaktiviteter) før han blei ordfører. Han er også gårdbruker og leder i Heimevernet lokalt. Etter at han gikk av som ordfører, gikk han inn i ei stilling som daglig leder ved Beitostølen stadion,

Referanser
----------

1. ↑  «Berge Melbybråten ordfører», *Oppland Arbeiderblad* 13. september 2011.
2. ↑  «Berge Melbybråten fortsetter», *Oppland Arbeiderblad* 15. september 2015.
3. 1 2  «Hva skal ordførerne som gir fra seg klubba gjøre nå?», *Oppland Arbeiderblad* 9. september 2019.
4. ↑  Notis i *Valdres* 1. april 2011.
5. ↑  «– Engasjement gir meg energi», NRK Hedmark og Oppland 24. august 2011; besøkt 7. april 2013.
Trekongemøtet 18.–19. desember 1914 mellom de tre skandinaviske kongene innledet en felles nordisk nøytralitets- og varebyttepolitikk under første verdenskrig. Bildet viser Christian 10, Gustav 5 og Haakon 7 på lensresidensens balkong i Malmö.
**Trekongemøtet 1914** var et møte 18.–19. desember 1914 mellom de tre skandinaviske kongene Christian X av Danmark, Håkon VII av Norge og Gustaf V av Sverige. De ble samlet sammen med sine utenriksministre Scavenius, Wallenberg og Ihlen på lensresidensen i Malmö i Sverige for samtaler etter utbruddet av første verdenskrig 28. juli samme år. Den svenske og norske kongen ankom med tog fra henholdsvis Stockholm og Oslo, mens den danske kongen kom over Øresund med marinefartøyet *Heimdal*. I tillegg til middager og høytidelige taler var det forhandlinger om økonomiske og folkerettslige spørsmål som hadde med krigen å gjøre. Et resultat ble at man bekreftet enighet om nøytralitetslinjen.

«Kungamötet i Malmö 18. dec. 1914.», svensk minnekort med de tre kongene i medaljonger over bilde av «Residenset» på Stortorget i Malmö.

Andre trekongemøter
-------------------

|  |
| --- |
| Gustav V, kong Haakon og Christian X på Slottet i Oslo 30. november 1917. Foto: Ludvig Forbech/Oslo Museum 
Møte i Kristiania 1917
Møtet i 1914 ble fulgt av et nytt trekongemøte i Kristiania i november 1917. Mens Sverige tradisjonelt var tyskvennlig, var Norge mer orientert mot Storbritannia. Under krigen fraktet den norske handelsflåten forsyninger mellom blant annet Vest-Europa og USA, og ble siden betraktet som «nøytral alliert».[]
Statssjefsmøte i Stockholm ved andre verdenskrigs utbrudd 1939
Et liknende trekongemøte ble foreslått av Christian X etter utbruddet v andre verdenskrig i september 1939. Det kom i stand i Stockholm i oktober samme år, i form av et statssjefsmøte mellom de tre kongene samt med deltakelse av den finske presidenten Kyösti Kallio.  |

Referanser
----------

1. ↑  Sara Griberg (12. november 2014). «Trekongemødet i Malmø». altomhistorie.dk. Besøkt 2. april 2017.
2. ↑  *Trekungamötet i Malmö 1914*
3. ↑  «Om trekungamötet 1914 på mitthjartasmalmo.se». Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 2. april 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Trekongemøtet hos Store norske leksikon

Portaler: Danmark | Norge | Sverige

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LIBRIS
 |
**Viktor Aleksandrovitsj Hartmann** Russisk: Виктор Александрович Гартман; (født 23. apriljul./ 5. mai 1834greg. i St. Petersburg, død 4. august 1873 i Kirejevo ved Moskva) var en russisk arkitekt og maler. Han var tilknyttet den såkalte *Abramtsevokolonien* som på 1870- og 1880-tallet hadde en nasjonalistisk orientering og var influert av russisk folklore og den bysantinske tradisjonen i Russland.

Biografi
--------

Hartmann ble foreldreløs i ung alder og vokste opp i St. Petersburg hos sin onkel, som var en anerkjent arkitekt. Han studerte ved Repina, det keiserlige kunstakademiet i St. Petersburg, og startet karrieren illustratør.

Han arbeidet også som arkitekt, og laget skisser til blant annet Russlands 1000-års monument i Novgorod som ble avduket i 1862. Han arbeidet mest med akvareller og blyanttegninger da han var på utenlandsreise i årene 1864 til 1868. Sammen med Ivan Ropet var Hartmann blant de første kunstnerne som brukte tradisjonelle russiske motiver i sitt arbeid.

Etter at Vladimir Stasov hadde introdusert ham til kretsen rundt Milij Balakirev i 1870, ble han en nær venn av komponisten Modest Musorgskij. Etter Hartmanns tidlige død av aneurisme i en alder av bare 39 år, ble det holdt en utstilling av mer enn 400 av hans bilder i kunstakademiet i St. Petersburg i februar og mars 1874. Denne utstillingen inspirerte Musorgskij til å komponere pianosuiten *Bilder fra en utstilling*.

Galleri
-------

* Plan for byporten i KievPlan for byporten i Kiev
* Den rike jødenDen rike jøden
* Den fattige jødenDen fattige jøden
* Katakombene i ParisKatakombene i Paris
* Skisse til Det russiske marinedepartementets paviljong på verdens- utstillingen i Wien i 1873Skisse til Det russiske marinedepartementets paviljong på verdens- utstillingen i Wien i 1873
* Skisse til kostymer for balletten Trilby av Juli GerberSkisse til kostymer for balletten *Trilby* av Juli Gerber

Referanser
----------

1. 1 2   RKDartists, rkd.nl, besøkt 10. september 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Store sovjetiske encyklopedi (1969–1978), avsnitt, vers eller paragraf Гартман Виктор Александрович, besøkt 28. september 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500120727, utgitt 5. november 2010, besøkt 25. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   BSE1/ Gartman, Viktor Aleksandrovitsj[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Viktor Hartmann – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Galleri med Hartmanns bilder
* Reproduksjoner av Hartmanns bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Knarvikmila** er et mosjonsarrangement som arrangeres i Knarvik i Alver kommune hvert år første helga i september. Det er et av Norges største mosjonsløp med nesten 8000 deltakere årlig.[]

I 2020 blir Knarvikmila arrangert for 38. gang. Arrangementet er fordelt over flere dager og omfatter både konferanse, barneløp, ungdomsløp, naturløype og asfaltløpene som går over 5, 10 kilometer og 1/2 marathon.

1/2 Marathon ble arrangert for første gang i 2009. I 2010 var Bergen Fjord Tour et nytt tilbud. Dette er en gangmarsj fra Fløien i Bergen til Knarvik Stadion (Ca 27 km). 

Knarvikmila's far er Helge Brekke, som under 20-årsjubiléet i 2002 fikk Kongens fortjenstmedalje i sølv for samfunnsnyttig og fremragende innsats for barn og unge. Helge Brekke har og mottatt den lokale frivilligprisen fra Lindås kommune under arrangement i Knarvikmila sept 2012, og fikk 5 desember 2012 den nasjonale frivilligprisen overrakt på direktesendt TV2.

Eksterne lenker
---------------

* Knarvikmila.no
66 MHz Intel Pentium (sSpec=SX837) med FDIV bug
**Pentium FDIV bug** var en prosessorfeil som rammet flyttallsprosessoren i de tidligere utgavene (P5) av Intel Pentium mikroprosessoren. Feilen ble oppdaget i 1994 av professor Thomas R. Nicely ved Lynchburg College. Intel tilskrev feilen manglende entiteter I oppslagstabellen som brukes av desimaltallsenhetens integrerte kretser.

Intel hevdet at den vanlige bruker ville erfare feilen en gang hvert 27.000 år, mens IBM hevdet at den vanlige bruker ville erfare feilen en gang hver 24. dag. Selv om den sjelden ble erfart av de fleste brukere (databladet BYTE estimerte at 1 av 9 desimaltallsdivisjoner med tilfeldige parametere ville produsere feilaktige resultater), ble både feilen og Intels innledende håndtering av emnet hardt kritisert av det teknologiske fellesskap. Mannen som oppdaget feilen har påpekt at ettersom den eksisterte i et år for et populært produkt, indikerer det sannsynligvis at feilen var mindre skadelig enn IBM hevdet.

I desember 1994, tilbakekalte Intel de defekte mikroprosessorer. I januar 1995 kunngjorde Intel «en bot på $475 millioner, tilsynelatende den totale kostnad med å erstatte de mikroprosessorene med feil».

Referanser
----------

1. 1 2  Professor Thomas Nicely. «Pentium FDIV flaw FAQ». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 29. april 2017.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. mars 2012. Besøkt 29. april 2017.
2. ↑  «Statistical Analysis of Floating Point Flaw: Intel White Paper» (PDF). Intel. 9. juli 2004. s. 9. Solution ID CS-013007. Besøkt 5. april 2016.
3. ↑  Tom R. Halfhill (mars 1995). «An error in a lookup table created the infamous bug in Intel's latest processor». *BYTE* (March 1995). Arkivert fra originalen (– Scholar search) 9. februar 2006. Besøkt 19. desember 2006.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. februar 2006. Besøkt 29. april 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Pentosefosfatshunten** (engelsk *"pentose phosphate pathway"*) er en kjede av reaksjoner som omdanner glukose-6-fosfat til **ribose-5-fosfat**, samt NADP+ til **NADPH** (energi) + H+. Ribose-5-fosfat er en veldig viktig sukkermonomer som kreves til biosyntesen av svært mange stoffer, bla. DNA (deoksy**RIBO**nukleinsyre), RNA, ATP, GTP, NAD(P)H, CoA +++. NADPH er en viktig energikilde, særlig til anabolske reaksjoner som fettsyresyntese, nukleinsyresyntese o.l.

Reaksjonen starter med en oksidativ del, og fortsetter med en ikke-oksidativ. Det er den første delen som reguleres! Det er **kun** **NADPH/NADP+***-forholdet* som har betydning her, hvor da et *lavt forhold stimulerer* – mens et *høyt forhold hemme*r – **glukose-6-fosfat dehydroganse**; enzymet som katalyserer det første trinnet i shunten. Resten av reaksjonene (reguleres ikke!) og er bare molekylære *ommøbleringer* som verken bruker eller genererer energi. 

Nettoreaksjon etter de 3 første reaksjonene:

```
   Glukose-6-fosfat + H2O + 2 NADP+   →   **Ribulose-5-fosfat** + CO2 + 2 **NADPH** + 2 H+
```

Rib**ul**ose-5-fosfat omdannes videre til **ribose-5-fosfat** (vha enzymet *fosfopentoseisomerase*). Hvis cellen har "nok" ribose-5-fosfat omdannes dette da videre til substrater som inngår i glykolysen vha en rekke ikke-oksidative reaksjoner. 
Netto:

```
   3 Ribose-5-fosfat   →   2 Fruktose-6-fosfat + Glyseraldehyd-3-fosfat
```

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Pentonville** er et underprivilegert område i distriktet Islington i sentrale London, beliggende mellom Kings Cross og Angel. Det består av området langs Pentonville Road. Stedet er kjent som John Stuart Mills fødested, og som stedet hvor man finner Pentonville fengsel. 

Pentonville utviklet seg i den nordvestlige enden av det gamle sognet Clerkenwell ved New Road, som det tidligere tilhørte, men i 1899 ble det innlemmet i Finsbury. I 1965 ble det en del av Islington. Storbritannias eldste ringvei, New Road, ble ført tvers over landet vest for Islington i 1756. De muligheter for utvikling og bebyggelse ble grepet av kaptein Henry Penton, parlamentsmedlem for Winchester, som la ut det som har blitt kalt for Londons første planlagt forstad i de siste årene av århundret, og fullført rundt 1820. Området har således fått navn etter Henry Penton. Den palladianske kirken St. James ble reist i 1787 og ombygd i 1990 til leiligheter og kontorer.

Pentonville er *ikke* lokaliseringen av Pentonville fengsel, som isteden er lokalisert ved Caledonian Road, en distanse unna nord i Barnsbury.

Referanser
----------

1. 1 2 3   «Pentonville, Islington», *Hidden London*
2. ↑  «Pentonville prison, London», *Capital Punishment UK*

Litteratur
----------

* Duncan, Robert Stephen (2000): *Peerless Priceless Pentonville: 160 Years of History of Pentonville*, RS Duncan

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** NKC
 |
**Werner Erich Grossmann** (født 21. mai 1943 i Celle i Tyskland) er en tysk-norsk illustratør og barnebokforfatter. Grossmann har utdannelse fra Werkkunstschule Münster i Tyskland der han tok statseksamen i 1966. Han har tegnet for tidsskrifter, aviser, barne-tv, tegneserier, informasjonsmateriell for og om barn både i Norge og U-land, og står bak flere barnebøker, blant annet bildebøker for små barn. Bøkene er oversatt til flere språk.

Werner Grossmann er gift med illustratøren og forfatteren Kari Grossmann. De har samarbeidet om en rekke oppdrag og bøker. Begge arbeider i strek og akvarell med barnevennlige figurer og et vell av detaljer i en lett tilgjengelig og forklarende tegnestil.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

### Bildebøker med egen tekst

* 1997: *Morten og Milla fra morgen til kveld*
* 2001: *Ti små øgleunger*
* 2004: *Ha det bra*
* 2006: *Pottesure Petter*

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Werner Grossmann i BIBSYS

* Gyldendals forfatterpresentasjon Arkivert 28. september 2007 hos Wayback Machine.

### Digitale kopier av bøker illustrert av Werner Grossmann

* Sidsel Mørck: *Heia gamleparken* (1990)
* Henrik Ibsen; *Terje Vigen* (1998)
* Lise Männikkö: *Jenta utenfor gjerdet* (1998)
* Kari Wærum: *Bake kake søte* (1999)

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Røysa naturreservat** ble opprettet i 2002. Røysa ligger på østsiden av Farris, nordvest for Kvelde. Halvannen kilometer lenger nord ligger Middagskollen naturreservat. To og en halv kilometer mot sørøst ligger Jordstøyp naturreservat.

Verneområdet er variert og er lite påvirket av hogst. Nord i reservatet er det gammel furuskog med grove furutrær. I reservatet finnes også gamle, grove trær av osp, lønn, alm, lind og ask. I områder med bedre jord vokser det gammel granskog, og død ved av gran forekommer i rikt monn.

Røysa er i seg selv et lite område, men gamle eiker, kontinuitet i død ved av eik og funn av interessante arter gjør området regionalt verneverdig.

Referanser
----------

1. ↑  «Røysa naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 8. mai 2018.
2. ↑  (no) Røysa naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Røysa naturreservat Arkivert 9. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Pelplin bispedømme** er et av Polens 41 bispedømmer. Det er suffraganbispedømme under Gdańsk erkebispedømme og har sitt bispesete i Pelplin.

Historie
--------

Bispedømmet ble grunnlagt som **Kulm bispedømme** (tysk *Bistum Kulm*, latin *Dioecesis Culmensis*) i 1243 samtidig med de tre andre bispedømmene i Preussen (Pomesania, Ermland og Samland bispedømme), og utgjorde den østlige delen av det senere Vest-Preussen. Det var dermed et av ni bispedømmer som eksisterte i De tyske riddernes ordensstat, som også var verdslig hersker i to tredjedeler av bispedømmet. Resten var formelt i biskopen av Kulms besittelse (utgjorde altså et høystift). I 1255 ble de prøyssiske bispedømmene lagt til Rīgas kirkeprovins. Bispesetet var opprinnelig Kulmsee (i dag *Chełmża*), men bispedømmet var oppkalt etter byen Kulm (*Chełmno*) resp. den gammelprøyssiske stammen *chelmo*, som Den tyske ridderorden hadde kristnet/beseiret. I 1257 ble bispesetet flyttet til Löbau (*Lubawa*).

Etter Den tyske ridderordenens nederlag i trettenårskrigen ble bispedømmets territorium i den andre freden i Thorn (1466) avstått til Polen. Samtidig ble bispedømmet på det kirkelige plan løst fra sin metropolitt i Rīga og lagt til kirkeprovinsen Gniezno. Bispedømmet unngikk derfor reformasjonen, da De tyske riddernes ordensstat ble oppløst og sekularisert i 1525. Den polske formen på bispedømmets navn var **Chełmno bispedømme** (*Diecezja chełmińska*).

1824 ble bispesetet flytta til Pelplin. Navneendringen til *Pelplin bispedømme* skjedde derimot først i 1992. Samtidig ble bispedømmet løst fra Gniezo erkebispedømme og lagt til Gdańsks kirkeprovins.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Roman Catholic Diocese of Pelplin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Katolske bispedømmer i Polen |
| --- |
| Nåværende bispedømmer: | 
* Białystok
* Bielsko-Żywiec
* Bydgoszcz
* **Częstochowa**
* Drohiczyn
* Elbląg
* Ełk
* **Gdańsk**
* Gliwice
* **Gniezno**
* Kalisz
* **Katowice**
* Kielce
* Koszalin-Kołobrzeg
* **Kraków**
* Legnica
* **Łódź**
* Łomża
* Łowicz
* **Lublin**
* Opole
* Pelplin
* Płock
* **Poznań**
* **Przemyśl**
* ***Przemyśl-Warszawa***
* Radom
* Rzeszów
* Sandomierz
* Siedlce
* Sosnowiec
* Świdnica
* **Szczecin-Kamień**
* Tarnów
* Toruń
* **Warmia**
* **Warszawa**
* Warszawa-Praga
* Włocławek
* **Wrocław**
* *Wrocław-Gdańsk*
* Zamość-Lubaczów
* Zielona Góra-Gorzów

 | Kart over Polens romersk-katolske bispedømmer og kirkeprovinser |
| Bispedømmer som historisk lå helt eller delvis i dagens Polen: | 
* Augustów
* Berlin
* Breslau
* Cammin
* Chełm
* Chełmno
* Danzig
* Ermland
* **Gnesen-Posen**
* Gorzów
* Janów
* Julin
* Kamień
* Kołobrzeg
* Kujawy
* Kulm
* Lebus
* *Lemkowszczyzna*
* Lubaczów
* Lubusz
* **Lwów**
* Miśnia
* **Ołomuniec**
* Piła
* Pińsk
* Podlasie
* Pomezania
* **Praga**
* Schneidemühl
* Sejny
* Tyniec
* Wigry
* **Wilno**
* Wolin

 |
| (erkebispedømmer i fet; ukrainsk-katolske eparkier i kursiv) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** CatolicDiocese
 |
**Simon Mathew** (født 17. mai 1983 i Hirtshals i Danmark) er en dansk skuespiller og sanger. Han representerte Danmark i Eurovision Song Contest 2008 med sangen «All Night Long». Han er utdannet skuespiller fra Statens Teaterskole i 2014, og siden 2016 har han vært fast ansatt som skuespiller ved Aarhus Teater.

Bakgrunn
--------

Tross sitt engelskklingende navn, er Simon Mathew født og oppvokst i en musikalsk familie i Hirtshals på Nordjylland. Faren er indisk, mens moren er dansk. Sammen med søstrene Rebekka og Sabina sang han i bandet *Mathews*. Han har også to andre søsken: Andreas og Maria.

Mathew debuterte som sanger i 2005, da han vant TV 2s talentkonkurranse *Scenen er din*, og samme år ga han ut sitt debutalbum. I 2007 nådde han finalen i TV 2-programmet *Vild med dans*, og i 2008 vant han Dansk Melodi Grand Prix med sangen «All Night Long». Med seieren representerte han Danmark i Eurovision Song Contest 2008, der han ble nummer 15 av 25. Han sang i *Skammerens datter* (2012) på Østre Gasværk Teater, og i 2013 i *Idiotene* ved Det Kongelige Teater.

Etter hvert valgte Mathew å satse på en skuespillerkarriere. Han tok en fireårig skuespillerutdanning og debuterte i Rolling Stones Teaterkoncert høsten 2014. Året etter var han med i *Ein Bisschen Frieden* på Aalborg Teater samt *Glansbilledsamlerne* på Statens Scenekunstskole. I 2016 spilte han i *Tartuffe* på Betty Nansen Teatret.

Diskografi
----------

* *Simon Mathew* – 2005
* *All for Fame* – 2008

Singler
-------

* «These Arms» – 2005
* «All Night Long» – 2008

Referanser
----------

1. ↑   danskefilm.dk[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Aarhus Teater :: Simon Mathew». *Aarhus Teater* **(dansk)**. Arkivert fra originalen 16. juli 2018. Besøkt 15. juli 2018.
3. ↑  «Simon Mathew - dansk film database». *danskefilm.dk* **(dansk)**. Besøkt 15. juli 2018.
4. ↑  «Simon Mathew – stjerne for mere end en aften». *gaffa.dk* **(dansk)**. Besøkt 15. juli 2018.
5. ↑  «Simon Mathew: Jeg tror på, at Jesus fandtes». *DR* **(dansk)**. Besøkt 15. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Simon Mathew – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Simon Mathew på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Simon Mathew på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Simon Mathew på danskefilm.dk Rediger på Wikidata
* (en) Simon Mathew på Apple Music Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Simon Mathew på AllMusic Rediger på Wikidata

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**DQ med«Drama Queen»**

 | **Danmark i Eurovision Song Contest**2008 | Etterfølger :**Niels Brinck med«Believe Again»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Wolfgang Holzmair** (født 1952 i Vöcklabruck) er en østerriksk sanger (baryton).

Liv og virke
------------

Holzmair er utdannet ved Universität für Musik und darstellende Kunst Wien, der han studerte sang med Hilde Rössel-Majdan og *Lied* med Erik Werba.

Holzmair gjorde seg spesielt bemerket som lied-, konsert- og oratoriesanger. Leif Ove Andsnes omtalte ham som en av Europas ledende Lied-sangere. Han holdt konserter over hele verden, blant annet ved Risør Kammermusikkfest, Bregenzer Festspiele og Carinthischer Sommer. Han samarbeidet ofte med pianister som Imogen Cooper, Till Fellner, Russell Ryan, Roger Vignoles og Gerard Wyss.

Holzmair samarbeidet med ledende orkestra, som Gewandhausorchester Leipzig, Israel Philharmonic Orchestra, Berlinfilharmonien, Cleveland Orchestra og Wiener Symphoniker og deres berømte dirigenter. 

Han var også aktiv på opera-scenene, og hadde roller som Enrico i *L'isola disabitata*, greven i *Capriccio*, taleren i tempelet i *Tryllefløyten* og tittelrollen i Daniel Schnyders *Casanova*.

Holzmair er professor i *Lied* og *Oratorium* ved Mozarteum og gir mesterklasser i Europa og Nord-Amerika. Blant elevene kan nevnes Christiane Karg, Anja Schlosser, Cordula Schuster, Andrè Schuen og Matthias Winckhler.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Trove, Trove person-ID 1141758[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2014195585[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «HOLZMAIR, WOLFGANG (b 1952 )». Naxos. Besøkt 27. november 2008.
5. ↑  «Risør kammermusikkfest i wienerdrakt med tolvtonetegn». Ballade. 24. juni 2002. Arkivert fra originalen 3. mars 2007. Besøkt 27. november 2008. «- Holzmair er en av Europas absolutt ledende lied-sangere, sier [Leif Ove] Andsnes»
6. ↑  *O.Univ.Prof. Mag. Wolfgang Holzmair Univ.Prof. für Lied und Oratorium*, moz.ac.at
7. ↑  Cordula Schuster, *Biographie* Arkivert 20. mars 2016 hos Wayback Machine. cordula-schuster.com
8. ↑  «Matthias Winckhler, *Biographie*». Arkivert fra originalen 24. juni 2016. Besøkt 11. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Holzmairs nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Religionshistorie** er en akademisk disiplin som inngår i fagfeltene religionsvitenskap og teologi, og som undervises ved alle norske universiteter og flere høyskoler. Disiplinen religionshistorie henter sitt teorigrunnlag primært fra allmenn historieforskning og sekundært fra antropologi, filosofi og andre disipliner innen samfunnsvitenskap og humaniora.

Akademisk historieskriving handler om å samle og å ordne et historisk kildemateriale i kategoriene tid, rom og kausalitet (årsak-virkning-sammenhenger.) Disiplinen religionshistorie samler kilder som er relevante for spørsmål angående utvikling av religiøse tradisjoner, og fremstiller dem på måter som også kan aksepteres utover forfatterens eget miljø og tradisjon.

Innenfra-perspektiv og Utenfra-perspektiv
-----------------------------------------

En religions historie kan på den ene side være en emisk fremstilling, det vil si religionens egen beretning om sin tilblivelse og utvikling i et innenfra-perspektiv. Denne type fremstilling krever ikke tilslutning fra personer som ikke selv tilhører tradisjonen. En emisk fremstilling av en religions historie kan fremstille analogiløse hendelser og udokumenterbare skildringer av en overnaturlig sfære som fakta. Historiefremstillinger har ofte en definerende og legitimerende funksjon på samfunnet, og en religions egne fremstillinger handler da gjerne om de særrettigheter representantene for den aktuelle religionen har. Emiske historiefremstillinger regnes derfor ikke innen den akademiske fagdisiplinen religionshistorie.

Fagdisiplinen religionshistorie presenterer religionenes historie etter et utenfra-perspektiv, dvs. religionen fremstilles på en måte som også respekterer synspunkter som går på tvers av tradisjonens egen fremstilling. Dette perspektivet forutsetter en kritisk rasjonell vurdering av kilder. Kildene må presenteres med henvisninger til sine opphav, og hendelser som ikke kan sannsynliggjøres etter empiriske analogier og rasjonelle prinsipper kan ikke fremstilles som fakta. Disse kildene vurderes da som vitnesbyrd om trosforestillinger hos opphavspersonen eller vitnesbyrd om mentalitet i bestemte historiske miljøer.

Referanser
----------

1. ↑  Religionsvitenskap og religionshistorie Arkivert 17. mai 2011 hos Wayback Machine. som kategorier hos *Forskning.no*.
2. ↑  For en utlegning av termene emisk og etisk («emic» and «etic») se Harris, Marvin (1980): «Chapter Two: The Epistemology of Cultural Materialism», i *Cultural Materialism: The Struggle for a Science of Culture*. New York: Random House. pp. 29-45, ISBN 0-7591-0134-5; ISBN 978-0-7591-0134-0; eller McCutcheon, Russell (1999): *The Insider/Outsider Problem in the Study of Religion*. London: Cassell ISBN 0-304-70178-5

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Universalis **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Rusenski Lom** (bulgarsk: Русенски Лом) er en 196,9 kilometer lang elv nordøst i Bulgaria. Elven munner ut i Donau ved Ruse 18 meter over havet. Rusenski Lom er den siste store sideelven langs Donaus høyre bredd. Den oppstår der elvene Beli Lom og Tsjerni Lom renner sammen ved Ivanovo, ca. 57 kilometer fra munningen. Området rundt de tre elvene omfattes av Naturpark Rusenski Lom.

Klippekirken i Ivanovo
Kildeelven Beli Lom har sitt utspring i Beli Lomsjøen (Jaz. Beli Lom) og renner nordvestover bl.a. gjennom Razgrad. Den andre kildeelven, Tsjerni Lom har sitt utspring mellom Popovo og Târgovişte og renner gjennom Tsjerven ved Tsjerven festning før sammenløpet med Beli Lom.

Før de to kildeelvene renner sammen, har Beli Lom en lengde på 140 km og ett nedslagsfelt på 1 276 km², mens Tsjerni Lom er 130 km lang og har et nedslagsfelt på 1 549 km².

Langs elvebredden ved Ivanovo finnes bl.a. klippekirkene i Ivanovo som har vært på UNESCOs liste over verdensarven siden 1979.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Rus'** (russisk: Русь) var en enhet fra spesialstyrkene (*spetsnaz*) i Det russiske innenriksdepartementet (MVD). Rus' tilhørte den Selvstendige nasjonalgardeoperasjonsdivisjon (ODON) for rask deployering av Innenriksstyrkene i Russland, en Gendarmeri-stykre fra MVD, og ble primært benyttet til kontraterrorisme.
Rus ble opprettet 1. august 1994, og finner sine røtter fra 4. bataljon i den sovjetiske OMSBON,(Selvstendige motoriserte infanteribataljon for spesielle formål, som senere ble omdøpt til ODON. Rus'-enhetens rolle var kontraterrorisme og direkte inngripen i krisetider, men deltok også aktivt i militære og paramilitære operasjoner i Tsjetsjenia og bredere i Nord-Kaukasus -regionen ellers, sammen med andre MVD-enheter, for eksempel "Vityaz". Rus' har deltatt i en rekke viktige hendelser i Russland, blant annet i sykehus-gisseldramaet i Budjonnovsk og gisseldramaet i Kizlyar-Pervomayskoye.

Den 1. juli 2005, ble en hel tropp fra Rus' sine kommandosoldater i Makhatsjkala, Dagestan, slått ut av en veibombe mens de deltok i Geriljafasen under den Andre Tsjetsjeniakrigen.

Den 1. september 2008, ble Rus og Vityaz slått sammen til en enkelt enhet, "604. Senter for spesielle formål", under direkte kommando av ODON (tidligere OMSDON). Den 5. april 2016, ble Den russiske nasjonalgarden etablert, noe som resulterte i oppløsningen av Interne Tropper i Russland og overføring av kommando for de fleste væpnede enheter under MVD til Den russiske nasjonalgarden.

Referanser
----------

1. ↑  Спецназ «Русь»: Ты лучший! Ты можешь! Ты сделаешь!
**Knausen Fotballklubb** (stiftet 1. oktober 1983) holder til i Svolvær i Vågan kommune i Nordland. Klubben hadde i sesongene 2009-2011 ikke seniorlag, men er fra 2012 igjen med i serien.

Knausen FK ble stiftet som et tilbud til de nest beste spillerne på Svolvær IL. Etter at Svolvær ILs A-lag ble nedlagt da samarbeidsklubben FK Lofoten (en overbygningsklubb for A-lagene til Svolvær IL og Kabelvåg IL) ble stiftet i 1992, ble Knausens rolle å være A-lag for de juniorspillerne fra Svolvær IL som ikke var gode nok for FK Lofoten. Samtidig tok Knausen over Svolvær ILs oldboyslag.

Kjente spillere
---------------

* Stein Berg Johansen
* Bjørn Strøm

Eksterne lenker
---------------

* Knausen Fotballklubb
	+ Knausen Fotballklubb: A-laget
	+ Knausen Fotballklubb: Om klubben
* Norges Fotballforbund: Knausen FK

| * v
* d
* r
5. divisjon fotball for menn, Hålogaland Fotballkrets, avdeling 1, 2020 |
| --- |
|  | 
* Ballstad
* Ballstad 2
* Blest
* Flakstad
* Gravdal
* Kabelvåg/Lofoten 2
* Knausen
* Leknes 2
* Reine
* Stamsund
* Svolvær
* Svolvær 2

 | Norges flagg |
**Knarrevik** (også referert til som Knarrevika) er et tettsted i Øygarden kommune i Vestland, og er sammen med Straume en del av tettstedet Knarrevik/Straume. Knarrevik ligger på østsiden av Litle-Sotra. Om man følger riksvei 555 fra Bergen mot Sotra vil man passere Knarrevik like etter Sotrabroen. 

Tettstedets navn kommer av vikingenes fraktebåt knarr og viser at stedet har en lang historie. Knarrevik har i tidligere tider vært en del av et beiteområde for sau. I nyere tid er Knarrevik mer kjent som tettsted og industriområde. En av dagens viktige industriarbeidsplasser i Knarrevik er Norwegian Talc, som produserer tilsettingsstoffer til maling. 

Hjelteryggen skule og Liljevatnet skule (ferdig bygget i 2005) har erstattet Knarrevik skole. Liljevatnet skule er bygget like ved festningsverker fra 2. verdenskrig. 

Knarrevik har postnummer 5355.

Referanser
----------

1. ↑  «Liljevatnet skule | læring for fremtiden – i trygghet, utvikling og begeistring». *www.liljevatnetskule.no* **(norsk nynorsk)**. Arkivert fra originalen 20. mars 2018. Besøkt 19. mars 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Vitale Faliero Dodoni** også kjent som **Falier de' Doni**, eller **Vitale Falier** (ukjent fødselsår, død 1096) var doge av Venezia i årene 1084–1096.

Han kom fra en aristokratisk venetiansk familie, sannsynligvis fra Fano.[] Han var medlem av minor consiglio (en forsamling rådgivere for dogen) og ble valgt til doge i opprøret som styrtet Domenico Selvo i desember 1084. Det er mulig Faliero selv tok initiativ til opprøret.[]

Han er den første dogen med kjent avbildning,[] angivelig portrettert ved siden av høyalteret i Markuskirken. Det er under doge Vitale Faliero at det for første gang finnes skriftlige kilder til karnevalet i Venezia.

Da han ble doge støttet Venezia Det bysantinske rike i krigen mot normannerne under Robert Guiscard. Våren 1095 vant den venetianske flåten et stort sjøslag ved Butrinthos i dagens Albania som hevnet Selvos nederlag på Korfu. Byens prestisje ble gjenvunnet, som vitnes av besøket av keiser Henrik V som Venezia var alliert med mot paven, for vigslingen av St. Markus-basilikaen som var under oppbygging igjen. I siste delen av styreperioden ble Venezia rammet av jordskjelv, sjøstorm og hungersnød. 

Faliero døde i desember 1095. Sønnen Ordelafo ble senere doge.

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. juni 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 1031298533, besøkt 14. august 2015[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Domenico Selvo** | **Doge av Venezia**(1084–1096) | Etterfølger:**Vitale Michiel I** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
***Våpenløs – Jens Bjørneboe leser egne dikt*** er en plate utgitt av Ole Paus' plateselskap Zarepta i 1976, der Jens Bjørneboe leser egne dikt tonesatt av norske og svenske jazzmusikere.

Historie og innhold
-------------------

Ole Paus tok initiativ til platen, som ble spilt inn i slutten av april 1976, få dager før Bjørneboes selvmord på Veierland tidlig i mai samme år. Paus var samboer med Henny Moan (som hadde vært gift med Bjørneboes fetter André Bjerke), og var en nær venn av Bjørneboe de siste årene; Bjørneboe bodde en tid hos Paus og Moan i Bjerkelundsveien i Bærum, før han kjøpte Paus' hus på Veierland i 1974 for honoraret han fikk for *Haiene*.

Paus mente arbeidet med *Bestialitetens historie* hadde virket ødeleggende på Bjørneboe, og ønsket «å vri oppmerksomheten over fra samfunnsrefseren til lyrikeren». Bjørneboe ville ikke til «Byen Python» (Oslo); det endte med at Paus hentet ham på Veierland og lovte å kjøre ham tilbake fra studioet med en gang de var ferdige.

Under innspillingen i slutten av april 1976 var Bjørneboe svært alkoholisert og syk. Paus ønsket å avslutte innspillingen med diktet «Farvel, Bror Alkohol», men slik ble det ikke. Tore Rem skriver:

> [Bjørneboe] klarer det såvidt, å lese inn 22 dikt. Sin svanesang. Underveis i prosessen har han vært skeptisk til å ha musikalsk akkompagnement. Enten skal det være Mozart eller ingenting. [...] Men Paus har argumentert for sin sak, og etter Bjørneboes død lar han Arne Domnerus og fem andre musikere tonelegge det hele, med det forfatteren selv ville kalt 'mjau-mjau-musikk' [jazzmusikk]
> 
> 
> Tore Rem
> 
>

Medvirkende
-----------

* Jens Bjørneboe (leser egne dikt)
* Arne Domnérus (altsaksofon, klarinett)
* Georg Riedel (bass)
* Egil Johansen (trommer, vibrafon)
* Claes Rosendahl (fløyte, tenorsaksofon)
* Rune Gustafsson (gitar, elektrisk gitar)
* Bengt Hallberg (piano, orgel, klokkespill)
* Bjørn Lillehagen (lydtekniker)
* Nils Aas (cover)
* Ole Paus (produsent/idé/utgiver)

Se også
-------

* *Dypt i forledelsen*

Referanser
----------

1. ↑  Våpenløs – Jens Bjørneboe leser egne dikt Arkivert 2. august 2021 hos Wayback Machine. Rockipedia
2. 1 2  Tore Rem (2010). *Født til frihet*. [Oslo]: Cappelen Damm. s. 563–564. ISBN 9788202310059.
3. ↑  Wandrup, Fredrik (1984). *Jens Bjørneboe*. Oslo: Gyldendal. s. 257. ISBN 8205130205.

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av produsent Ole Paus med *Våpenløs*
**SV Neulengbach** er en fotballklubb fra Neulengbach i nærheten av Wien i Østerrike. Klubben er klart mest kjent for sitt kvinnefotballag.

Neulengbach dannet et kvinnelag i 1996, og de tok over plassen til SV Altengbach etter en samarbeidsavtale mellom de to klubbene. Avtalen var at Neulengbach ble satsningsklubben og Altengbach et slags farmerlag. Neulengbach rykket rett opp til den øverste divisjonen, og fikk en akseptabel femteplass (av åtte lag). Laget kom også til cupfinalen, som de tapte mot Union Kleinmünchen Linz. Imidlertid etablerte Neulengbach seg på toppen av østerriksk kvinnefotball med en andreplass i påfølgende sesong, fulgt av en tredje og to andreplasser.

I 2002/03-sesongen begynte den sterke dominansen. Neulengbach vant serien for første gang, og de fulgte opp med å vinne The Double ved å også ta hjem cupen. Neulengbach dominerer nå så mye at de har vunnet The Double åtte år på rad. Som resultat av denne suksessen, har Neulengbach fått prøve seg i samtlige sesonger av Mesterligaen bortsett fra de to første. I den første lyktes Neulengbach å kvalifisere seg til andre runde, men gikk ut der etter tap for 1. FFC Frankfurt og Athletic Club Neskak Athletic Bilbaos kvinnelag). I neste sesong møtte laget Montpellier i første kvalifiseringsrunde, og kom på andreplass, som betydde at laget var slått ut. I 2005/2006-sesongen kvalifiserte de seg til andre runde på bekostning av blant andre A.S.D. CF Bardolino, men i andre runde møtte de Montpellier igjen, og også 1. FFC Turbine Potsdam, som slo dem hele 12-1. I 2006/07-sesongen gikk det kortere, da ble de slått ut i første kvalifiseringsrunde av islandske Breiðablik. I neste sesong vant de en ikke så veldig vanskelig første kvalifiseringsrunde, men i andre kvalifiseringsrunde tapde de knepent for Bardolino og klart for Arsenal LFC, og var nok en gang ute. I 2008/2009-sesongen kom de nok en gang videre på bekostning av lett motstand til andre kvalifiseringsrunde, for nok en gang å ende på tredjeplass, bak Arsenal og Olympique lyonnais. 

I 2009/10-sesongen var Neulengbach automatisk kvalifisert til sekstendelsfinalen, der de slo ut den polske seriemesteren Unia Racibórz. Deretter ventet bedre motstand i italienske Torres Calcio Femminile, som slo ut Neulengbach med to 4-1-seire. Per 2010 er dermed Neulengbach for god for østerriksk toppfotball, men for dårlig for Europa.

Meritter
--------

* Seriemester 8 ganger: 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09 og 2009/10
* Cupmester 8 ganger: 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09 og 2009/10

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) SV Neulengbach – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**SV98** (Snaiperskaya Vintovka Model 1998 - *skarpskyttergevær modell 1998*) er et russisk skarpskyttergevær, designet mellom 1998 og 2000 av en ingeniørgruppe ledet av Vladimir Stronskij. Våpenet brukes primært av russisk politi og spesialpoliti, særlig sikkerhetspoliti og antiterrorstyrker underlagt de føderale myndighetene (MVD, FSB, etc.) Geværet ble utviklet som svar på forespørsel fra russiske skarpskyttere som fant det halvautomatiske Dragunov-geværet for lite presist til skarpskyting på lengre hold. 

SV-98 bruker kaliber 7,62 × 54R, det samme som Mosin Nagant-geværene, Kalasjnikovs PK- og PKM-maskingeværer, og Dragunov SVD, og mates fra boksmagasiner i plast som rommer ti patroner. Av funksjoner kan det nevnes en justerbar kolbe, åpne sikter til nødbruk, en flammedemper som kan skrus av og erstattes med lyddemper, et mirage-bånd over pipen, og et bærehåndtak som kan demonteres. 

Tidlige SV-98 kom med en grønnlakkert laminatstokk hvor enfot i kolben og tofot i forskjeftet var standardutstyr. De nye riflene kommer nå med en kolbe i komposittmaterialer for å minske vekt og gjøre våpenet mer bestandig mot vær og ytre påvirkninger.

Referanser
----------

1. ↑  Олег Коломиец. Снайперская элита определяет сильнейших. // журнал «Солдат удачи», № 12, 2001 г.
**Sarntal-Alpene** er en fjellkjede i de sydtirolske Alpene i Nord-Italia. Kjeden danner en ring rundt Sarntal og åpner seg bare for elven Talfers trange juv lengst i syd.

Avgrensning
-----------

Sarntal-Alpene begrenses

* i nordvest av Passeier og Jaufenpasset (mot Ötztal- og Stubai-Alpene),
* i nordøst av Wipptal (mot Zillertal-Alpene),
* i sydøst av Eisacktal (mot Dolomittene), og
* i sydvest av Überetsch (mot Brenta-Alpene).

Sarntal-Alpene berører dermed byene Sterzing lengst i nord, Brixen i øst, Bolzano i syd og Meran i vest.

Topper
------

Sarntal-Alpenes høyeste fjell er Hirzer (2781 meter over havet). Andre kjente topper er *Tagewaldhorn* (2708 moh.), *Penser Weißhorn* (2705 moh.), *Ifinger* (2581 moh.) og *Kassianspitze* (2581 moh.).

Daler og videre inndeling
-------------------------

Sarntal deler Sarntal-Alpene i en vestlig og en østlig fjellkjede, som har sine høyeste topper i nord (hhv. Hirzer og Tagewaldhorn). I syd slutter begge kjedene i et høyplatå. Det vestlige heter *Tschögglberg* (og lengst syd *Salten*) og det østlige *Ritten*. Begge ligger mellom 1200 og 1600 moh.

Sarntal deler seg øverst opp i to grener, *Penser Tal* i vest og *Durnholzer Tal* i øst. Mellom disse ligger også en mindre fjellkjede (høyest i *Radelspitze*, 2422 moh.). Fra Wipp-, Eisack-, Etsch- og Passiertal strekker det seg ikke noen større sidedaler innover Sarntal-Alpene.

Sarntals forbindelse med omverdenen skjer enten over Penspasset til Sterzing, gjennom juvet *Sarner Schlucht* eller over Ritten (begge mot Bolzano).

Geologi
-------

Jordpyramidene på Ritten  Foto: Julian Mendez 
Sarntal-Alpene hører til Sentral-Alpene, og derfor dominerer metamorfe bergarter, som hører til de krystalline dekkene av både det såkalte østalpin (lengst nord) og syd-alpin. Den sydligste delen av Sarntal-Alpene (Tschögglberg og Ritten) består av kvartsporfyr, en magmatisk bergart fra perm/trias.

På Rittenplatået finner man noen av Europas største og best utpregede jordpyramider. De består av leire fra den siste istidens morener. De fineste og best tilgjengelige av jordpyramidene ligger mellom landsbyene *Lengmoos* og *Mittelberg*.

Natur, kultur og historie
-------------------------

Landskapet i Sarntal-Alpene er for en stor del preget av (fjell)landbruket. Fellsidene mot Eisack- og Etschdalene samt høyplatåene i syd (Tschögglberg og Ritten) er et mosaikk av enger, beiter, åkerlapper og skoger. I Sarntal er også håndverk (spesielt treskjæring) en viktig næringsgren ved siden av landbruket.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sarntal Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Sarpanitu** (*Ṣarpānītu(m)*), alternativt *Sarpanit, Zarpanit, Zarpandit, Zerpanitum, Zerbanitu*, eller *Zirbanit*, er i henhold til babylonsk mytologi en modergudinne, gemalinne av guden Marduk og var mor til Nebo.

Navnet
------

Det er flere teorier på navnets opprinnelse. Det kan bety «(gudinne) av Sarpan», en landsby i nærheten av Babylon. Det kan også utledes av begrepet «penger» *(ṣarpu)*. Navnet kan også bety «den lysende» og hun synes assosiert med planeten Venus. Ved ordspill har hennes navn blitt tolket som *zēr-bānītu*, «frøenes skaper», og er dermed assosiert med gudinnen Aruru, som i henhold til babylonske myte var menneskehetens skaper. Det er også funnet under navnene Bēltiya, under kvinnelige Bel («Herre»), et annet navn for Marduk, eller i form av Erua. Hun kan ha vært den samme som Gamsu, Ishtar, og/eller Beltis (Bêlit, «frue», «herskerinne»).

Mytologi
--------

Hennes ekteskap med Marduk var feiret årlig ved nyttår i Babylon. Hun ble dyrket via den oppadstigende måne, og ble ofte framstilt som gravid, antagelig i rollen som beskytter for gravide kvinner. I det materiale som er etterlatt nevnes Sarpanitu utelukkende gjennom sin ektemann, og hun har ingen egen personlighet. Hans alter var i det store tempelet Esagila i Babylon. I nærvær av tempelet og nyttårsfeiringen ble ritualet *Hieros gamos*, hellig bryllup, utført ved den symbolske foreningen av Sarpanitu og Marduk (se Akitufeiringen).

Referanser
----------

1. ↑   *Chicago Assyrian Dictionary* **Ṣ**, 1961, s. 112
2. ↑   Black, J. & Green, A. (1992): *Gods, Demons and Symbols of Ancient Mesopotamia*, s. 160
3. ↑   Ringgren, Helmer (1974): *Religions of The Ancient Near East*, Oversatt av John Sturdy, The Westminster Press, s. 67.
4. ↑   Ringgren, Helmer (1974): *Religions of The Ancient Near East*, s. 66.
5. ↑   Goergen, Donald; Garrido, Ann; Ashley, Benedict M. (2000): *The Theology of Priesthood*, Liturgical Press, s. 177

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |