recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Steve Upton** (født 24. mai 1946 i Wrexham, Denbighshire) er en britisk musiker. Han er kjent som trommeslager for bandet Wishbone Ash, som han var med på å grunnlegge sammen med bassist og vokalist Martin Turner i 1969. De hadde sin første spillejobb i november samme år i rådhuset til Dunstable.

Upton begynte å spille trommer for flere amatørbluesband i Sør-England som ikke klarte å ta steget opp. Det første bandet kalte seg «The Scimitars» og var populære i Torquay. Da dette bandet ble oppløst ble Steve Upton med et annet bluesband på en turné i Tyskland, som ble oppløst under turen. Steve returnerte da til England hvor han ble kontaktet av Martin Turner som søkte en trommeslager. Sammen grunnla de Wishbone Ash.

Steve Uptons fungerte i tillegg til trommeslager også som manager for bandet og tok seg av den daglige driften. Hans musikkstil var influert av jazz og han var betegnet som kreativ med intrikate taktskifter og kraftfulle trommesoloer. Han gikk etterhvert fra denne stilen og fikk en hardere og mer presis stil som han beholdt til han sluttet i bandet i 1990. Upton ble i bandet i 21 år før han bestemte seg for å forlate musikkbransjen. Han administrerer nå slottet til musikkagenten Miles Copeland i Sør-Frankrike.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Steve Upton på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Steve Upton på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Steve Upton på AllMusic Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Ryllikskjoldbille** (*Cassida denticollis*) er en bille som tilhører familiegruppen bladbiller (Chrysomelidae). Den lever på ulike planter, blant annet i slektene *Achilla* og *Tanacetum*. 

Ryllikskjoldbille er mellom 5,5-7 mm lang. Den har et lyst blekgrønt hode, halsskjold (pronotum) og dekkvingene. Lengst frem (nær halsskjoldet) er dekkvingene noe rødlige og helt i roten finnes noen små svarte tenner. Halsskjoldet er like bredt som dekkvingene. Kroppen er svært bred, noe flat og oval, den skjuler både hodet og bein. Beina er lyse, noe gulfarget.

Både larvene og de voksne (imago) billene lever av å spise blad på næringsplanten. De sitter tett inntil planten og det store flate halskjoldet og dekkvingene gjør at billen kan være svært vanskelig å oppdage. 

Ryllikskjoldbille tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 30. august 2020. Besøkt 30. august 2020.

Litteratur
----------

* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *ryllikskjoldbille* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *ryllikskjoldbille* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *ryllikskjoldbille* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *ryllikskjoldbille* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *ryllikskjoldbille* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *ryllikskjoldbille* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *ryllikskjoldbille* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cassida denticollis* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cassida denticollis* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Ryllikskjoldbille *Cassida denticollis* - Fauna Europaea
* Norsk Entomologisk forening
Gordan Kožulj svømmer rygg under EM i svømming 2008.
**Ryggsvømming** er den tredje raskeste av de fire svømmeartene brukt i moderne konkurransesvømming.

Utgangsposisjonen for et ryggtak er en svømmer som ligger på ryggen, med ansiket/hodet i vannet og i fartsretningen, armene over hodet og benene samlet. En syklus begynner ved at den ene av armene trekkes bakover gjennom vannet. Når taket i vannet er gjennomført og armen ligger langs overkroppen, begynner fremføringsfasen hvor armen føres tilbake i utgangsposisjon over vannet. Helt i begynnelsen av fremføringsfasen begynner svømmeren å trekke arm nr. 2 gjennom vannet, og slik fortsetter det. 

Benspark foregår kontinuerlig og gjøres ved å plaske benene i vannet. Sparket begynner i hoften, knærne skal være stive og anklene fleksible.

Pusting på rygg kan foregå kontinuerlig da munnen til enhver tid er over vannet, men de fleste svømmere foretrekker en rytmisk pusting enten på hvert tak eller hvert andre tak.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** NKC
 |
**Ryman Auditorium** er en konsertscene og et museum med adresse 116 Fifth Avenue North i Nashville, Tennessee. Den har en publikumskapasitet på 2 362 seter og er mest kjent for å ha vært tilholdsstedet til *Grand Ole Opry* i årene 1943 til 1974. Stedet het tidligere **Grand Old Opry House** og enda tidligere **Union Gospel Tabernacle**.

Bygningen ble reist av Thomas Ryman (1843–1904), en elvebåtkaptein og forretningsmann i Nashville som eide flere serveringssteder. Bygningen åpnet i 1892 som *Union Gospel Tabernacle* og skulle være et møtelokale for vekkelsespredikanten Samuel Porter Jones. Etter Rymans død, ble det gitt dagens navn som en oppkalling etter ham.

Etter at Grand Ole Opry flyttet fra bygningen i 1974, sto den en periode til forfall, fram til Emmylou Harris tok initiativ til å få satt den i stand. Hennes arbeid her endte blant annet med albumet *At the Ryman* fra 1992. I 1994 ble bygget offisielt gjenåpnet, som konsertlokale og museum.

Scenen og konsertlokalet er kjent for å ha en meget god akustikk, og er i dag fortsatt i bruk som en scene for countrymusikk, men også alternativ rock, bluegrass, blues, klassisk musikk, gospelmusikk, jazz, pop, folkemusikk og rock and roll, samt musikaler og Stand up.

Ryman Auditorium regner seg som fødested for bluegrass. Det var her Bill Monroe (1911–1996) i 1945 for første gang spilte med det som senere ble regnet for å være den klassiske bluegrassgruppen, med medspillerne Earl Scruggs (banjo), Lester Flatt (gitar), Chubby Wise (fele) og Alan Watts (kontrabass). Som vanlig spilte Monroe selv mandolin. Han var medlem av Opry fra 1939 til kort før sin død. I 1994 arrangerte Ryman for første gang Bluegrass Nights, med Monroe og den 60 år yngre Alison Krauss.. Ricky Skaggs er en annen stjerne innen bluegrass som (ofte med sin gruppe Kentucky Thunder) spiller i Ryman Auditorium etter at han ble medlem av Opry i 1982.

Bygningen er registret i National Register of Historic Places fra 1971 og National Historic Landmark fra 2001

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 13. september 2017. Besøkt 13. september 2017.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. september 2017. Besøkt 9. september 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ryman Auditorium – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
**Talaimannar** (tamilsk: தலைமன்னார்; singalesisk: තලෙයිමන්නාරම) er en bosetning på Sri Lanka som ligger på den nordvestlige kysten av Mannar-øya.

Transport
---------

Før den den ble alvorlig ødelagt av en syklon i desember 1964 var den endestasjon for fergeforbindelsen til India som gikk tvers over det svært grunne Palkstredet.

Fra Talaimannar går det vei til Mannar og dermed til resten av Sri Lanka

Grensen til India
-----------------

Kart over Ram Sethu (en kjede av kalksteinsgrunner, også kjent som Adam's Bridge og omegn, før syklonen raserte området i 1964.
Talaimannar (Sri Lanka) ligger ca 18 km øst for Dhanushkodi. (India). Ram Sethu bedre kjent som Adam's Bridge, er en kjede av sandbanker mellom Talaimannar og Danushkodi, som også utgjør grensen mellom India og Sri Lanka, denne grensen er den er den korteste i verden,[]

Sanddynen er ca 100 meter høy og 2 m bred.

Referanser
----------

1. ↑  «Lanka Business Online». *Sri Lanka gives northern rail rebuilding deal to India’s IRCON*. 18. august 2010. Arkivert fra originalen 4. oktober 2011. Besøkt 9. juli 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Talaimannar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Ryke Yseøyane**, kalt *Rækisøyen* av lokale fangstfolk, er en isolert øygruppe beliggende 20 km øst av Edgeøya på Svalbard. Den består av tre mindre øyer, som ikke ser ut til å ha egne navn. Den sydøstre og største har et areal på ca. 0,9 km², den nordvestre ca. 0,7 km² og den nordøstre ca. 0,15 km², tilsammen ca. 1,75 km².

Øygruppen ble oppdaget av den nederlandske hvalfangeren Ryke Yse i 1640-årene og fikk senere navn etter ham. Da Ryke Yse kom til øyene så han se et enormt antall hvalross og drepte mange hundre av dem. I tillegg til spekket fikk han med seg store mengder hvalrosstann, som var en stor rikdom på den tiden. Fartøyets eiere solgte varene til en meget høy pris.

Øyene ligger på 77°47′ N til 77°49′ N og 25°07′ Ø til 25°09′ Ø.

Eksterne lenker
---------------

* Ryke Yseøyane *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt
* Virtuell tur av Ryke Yseøyane (med engelsk tekst).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
***Deti kapitana Granta*** (originaltittel: *Дети капитана Гранта*) er en sovjetisk film fra 1936, regissert av Vladimir Vajnsjtok.

Handling
--------

Mannskapet på Duncan-yachten som tilhører Lord Glenarvan, fanger en hai utenfor kysten av Skottland. Når de skal skjære opp kadaveret oppdager de en flaske inne i fisken, hvor det skrives en forespørsel om bistand på tre språk fra noen som har blitt offer etter et forlis. Dokumentene har blitt sterkt ødelagt av vann, men de klarer å tyde at skipet til kaptein Grant har strandet på 37. sørlige breddegrad. Men det er ikke mulig å bestemme lengdegraden til ulykkesstedet.

Glenarvan reiser til London i forsøk på å organisere et redningsoppdrag, men myndighetene nekter ham, med den begrunnelse at de har utilstrekkelig informasjon til hvor forliset egentlig befinner seg. Men den implisitte årsaken til avvisningen var at kaptein Grant var en skotsk patriot, som drømte om uavhengighet for Skottland. På deres neste seilas krysser Lord Glenarvan og mannskapet Patagonia ved 37. breddegrad, besøker blant annet øya Tristan da Cunha, og passerer det sør-østlige Australia og New Zealand. Etter å ha opplevd en rekke farlige eventyr finner de også igjen kaptein Grant på den lille øya Tabor, som også ligger på 37° sørlig bredde.

Skuespillere
------------

* Nikolaj Vitovtov som Edward Glenarvan
* Marija Strelkova som Elen Glenarvan
* Nikolaj Tsjerkasov som Jacques Paganel
* Jakov Segel som Robert Grant
* Olga Bazanova som Mary Grant
* Mikhail Romanov som Kaptein John Mangles
* David Gutman som MacNabs
* Ivan Tsjuvelev som Ayerton
* Jurij Jurjev som Kaptein Tom Grant.
* Nikolaj Adelung som Talkav

Referanser
----------

1. ↑  Дети капитана Гранта
2. ↑  Датский уголок 15 сентября

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Deti kapitana Granta* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Deti kapitana Granta* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Deti kapitana Granta* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Deti kapitana Granta* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Peter Minuit** (født mellom 1580 og 1594 i Wesel i det daværende hertugdømme Kleve i nåværende Nordrhein-Westfalen i Tyskland, død 5. august 1638 på Saint Kitts, Saint Kitts og Nevis) var Det hollandske vestindiske kompanis stattholder i kolonien Ny-Amsterdam i Nord-Amerika. Han er først og fremst kjent for kjøpet av Manhattan den 24. mai 1626 fra den lokale indianerstammen lenapene. 

Minuit var født i det tyske Wesel, men nedstammet fra vallonske religionsflyktinger fran De spanske Nederlandene. Etter å ha blitt avsatt fra sin lederstilling i den nederlandske kolonien, gikk Minuit inn i svensk tjeneste, og grunnla i 1638 kolonien Nya Sverige på den nordamerikanske østkysten.

To svenske skip, Kalmar Nyckel og Fogel Grip, seilte med Minuit som kaptein inn i området ved dagens Wilmington i Delaware. Nederlenderne hadde gjort krav på dette siden Henry Hudsons reise i 1609, og ved å grunnlegge en svensk koloni her, la Minuit også grunnlaget for en konflikt mellom nederlendere og svensker som skulle pågå i sytten år, inntil Peter Stuyvesant tok kontroll over Fort Christina, oppkalt etter dronning Christina av Sverige, som lå der Christina River munner ut i South River. Minuit valgte stedet fordi det utgjorde et naturlig stopp for indianerne, som kom nedover elven i kano for å selge pels og skinn. I dag står det et minnesmerke der Minuit steg i land, og en kopi av skipet Kalmar Nyckel har Wilmington som hjemmehavn. 

Det mest merkbare innslaget svenskene etterlot seg i området, var tømmerkoiene. I mangel av svenske kolonister hadde de lokket finner til Den nye verden. Disse praktiserte svedjebruk, som i Amerika fikk navnet *burn-beating*, og hadde langt på vei utpint jorden i Finland. Følgelig lot de seg friste av løftet om en bedre tilværelse på Amerika rike jordsmonn, og bygget der tømmerkoier i tradisjonell finsk stil.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Svenskt biografiskt lexikon, «Peter Minuit», Svensk biografisk leksikon-ID 9361[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  www.nnp.org/vtour/regions/Delaware/fort\_christina.html

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** BBC Things
 |
***A Woman's Way*** er en amerikansk stum kort dramafilm fra 1908 regissert av D. W. Griffith. Filmen ble spilt inn i Coytesville og Little Falls i New Jersey.

Handling
--------

Den attraktive datteren til en fransk-kanadisk skogsarbeider, blir forelsket i en jeger. Han ønsker derfor å kjøpe henne fra datteren hennes, men denne transaksjonen møter avsky fra den unge kvinnen. Jegeren og fransk-kanadieren går inn i hytta for å forsegle handelen med en drink. Men kvinnen lukker og låser døren og flykter gjennom skogen for å komme seg unna dem. Men de kommer seg snart ut, og tar opp letingen på henne. Kvinnen kommer snart over en camping-plass som gir henne beskyttelse, og driver jegeren vekk. Dagen etter kommer imidlertid jegeren tilbake og overrasker kvinnen.

Mannen tar henne med seg i en kano, og slår henne frem til hun underkaster seg. Ropene hennes alarmerer camperne, og de forsøker å redde henne. Selv om de er bevæpnet med våpen, tør de ikke skyte av frykt for å treffe kvinnen. Til slutt binder jegeren henne med håndjern til et tre, og antyder at der skal hun sitte frem til hun lover å være langt mer medgjørlig. Men når camperne overfaller og slår ned jegeren, forandrer den unge kvinnen øyeblikkelig mening. Hun jager derfor vekk befrierne, som trekker seg tilbake i forbauselse. Kvinnen kaster seg deretter i jegerens armer.

Medvirkende
-----------

* George Gebhardt som en jeger
* Harry Solter som en camper
* Linda Arvidson som camperens kone
* Dorothy Bernard
* Arthur V. Johnson som mann med en rifle
* Florence Lawrence
* Herbert Miles
* Mabel Trunnelle som skogsarbeiderens datter

Referanser
----------

1. ↑  «A Woman's Way». *Silent Era* **(engelsk)**. Besøkt 25. april 2019.
2. ↑  Brégent-Heald, Dominique (2015). *Borderland Films: American Cinema, Mexico, and Canada During the Progressive Era*. U of Nebraska Press. ISBN 9780803278844.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Woman's Way* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Woman's Way* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *A Woman's Way* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Massakren i Kauhajoki** var en skolemassakre som fant sted 23. september 2008 på en yrkesskole i Kauhajoki i Finland.

Den som skjøt var den 22 år gamle studenten Matti Juhani Saari. Det ble sagt at han hadde blitt nektet å fullføre militærtjenesten to år tidligere. Det ble påstått at han hadde planlagt skytingen lang tid i forveien.

Politiet informerte Yle og andre finske nyhetsmedier om at et antall mennesker var antatt skadet og/eller drept. Media har rapport om at det oppholdt seg om lag 200 studenter i bygningen i tiden før det inntraff og skuddløsningen startet ved 11-tiden.

Politiet informerte videre at gjerningsmannen var kledd i svart med en finlandshette og bevæpnet med minst en pistol av type Walther P22. Enkelte kilder oppga at han ble avvæpnet og arrestert, men det ble senere meldt om at han hadde skutt seg selv i hodet og siden blitt fraktet til sykehus med alvorlige skader, som han senere døde av.

Ti personer ble skutt ned og drept av gjerningsmannen.

Gjeningsmannen hadde, i likhet med gjerningsmannen ved massakren ved Jokela skole, tidligere publisert videoer og bilder av seg selv med ulike typer skytevåpen.

Det har blitt opplyst at de to gjerningsmennene en gang hadde hatt kontakt via e-post.

Referanser
----------

1. ↑  VG Nett
2. ↑  «Yle». Yle. 23. september 2008. Besøkt 23. september 2008.
3. ↑  «Finland gunman 'kills students'». BBC. 23. september 2008. Besøkt 23. september 2008.
4. ↑  «Belfast Telegraph». Belfast Telegraph. 23. september 2008. Besøkt 23. september 2008.
5. ↑  CNN
6. ↑
7. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. oktober 2013. Besøkt 23. september 2008.
8. ↑  «- Hvis det ikke lykkes for meg, så klarer du det sikkert». Verdens Gang. 25. september 2008. Besøkt 28. september 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kauhajoki school shooting – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Massachusetts' flagg
Massachusetts' sjøfartsflagg
**Massachusetts' flagg** er hvitt med delstatens våpen i midten. Våpenskjoldet er blått og viser i gult en indianer av algonquin-folket samt en hvit stjerne i øvre hjørne. Skjoldet er omgitt av et bånd med mottoet *Ense Petit Placidam, Sub Libertate Quietem* ("med sverd søker vi fred, men fred bare i frihet"). Over skjoldet er delstatens hjelmtegn plassert, en hånd som holder et sverd. Flagget ble innført 6. mars 1915. Nåværende flagglovgivning er fra 3. juli 1971.

Massachusetts' flagg er basert på de faner delstatens militære tropper har ført siden 1787. Disse hadde våpenet på den ene siden og hånden med sverdet på den andre. I 1908 ble dette gjort til flagg for delstaten, men da ble baksiden prydet av et blått våpenskjold med et grønt grantre. Dette gjaldt formelt også fra flagget ble offisielt vedtatt i 1915 og fram til 1971.

Tidligere flagg og sjøfartsflagg
--------------------------------

Det første flagget for Massachusetts ble innført 29. april 1776 og besto av et hvitt flagg med et grønt tre og påskriften *appeal to heaven*. Formelt var dette delstatens sjøfartsflagg fram til nytt delstatsflagg ble vedtatt, men det ble lite benyttet i tiden etter den amerikanske revolusjon. I 1971 ble flagget formelt gjeninnført som sjøfartsflagg for Massachusetts, men da uten mottoet.

Litteratur
----------

* Whitney Smith: *The Flag Book of the United States — The Story of the Stars and Stripes and the Flags of the Fifty States*, 1970

  


|  |
| --- |
| **USAs delstatsflagg** |
| Alabama |
Alaska |
Arizona |
Arkansas |
California |
Colorado |
Connecticut |
Delaware |
Florida |
Georgia |
Hawaii |
Idaho |
Illinois |
Indiana |
Iowa | 
Kansas | 
Kentucky |
Louisiana |
Maine |
Maryland |
Massachusetts |
Michigan |
Minnesota |
Mississippi |
Missouri |
Montana |
Nebraska |
Nevada |
New Hampshire |
New Jersey | 
New Mexico |
New York |
Nord-Carolina |
Nord-Dakota |
Ohio | 
Oklahoma |
Oregon |
Pennsylvania |
Rhode Island |
Sør-Carolina |
Sør-Dakota |
Tennessee |
Texas | 
Utah | 
Vermont |
Vest-Virginia |
Virginia |
Washington |
Wisconsin |
Wyoming |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Belgias flagg Circuit de Nivelles-Baulers**|  |
|  |
| Sted | Nivelles ved Brussel, Belgia |
| **Tidssone** | UTC +1 |
| **Arkitekt** | John Hugenholtz sr. |
| **Hovedløp** | Formel 1 (1972 og 1974) |
| **Lengde** | 3,72 km |
| **Svinger** | 7 |
| **Banerekord** | 1.11,31 (Denny Hulme, McLaren, 1974, Formel 1) |

**Circuit de Nivelles-Baulers** (flamsk: *Circuit Nijvel*) var en 3,72 km lang racerbane 38 km sør for Brussel i Belgia. Banen ble bygget i 1971, og var to ganger arrangør av Formel 1-løpet Belgias Grand Prix, i 1972 og 1974. Banen ble nedlagt i 1981.

Nivelles-banen ble bygget som et sikkert alternativ til Spa-Francorchamps, men banen var kanskje *for* sikker. Den hadde enorme avkjøringssoner, var flat og uten særpreg, og ble av mange førere beskrevet som tørr og steril. Nivelles var heller ikke populær blant betalende tilskuere, som syntes de havnet for langt unna banen. Da banen ble bygget var det meningen at Belgias Grand Prix skulle alternere mellom Nivelles og Zolder, som lå i den flamske delen av Belgia.

Banen havnet allerede tidlig i sin levetid i økonomiske problemer, og driftsselskapet gikk konkurs i 1974. De klarte imidlertid å finne tilstrekkelig med sponsorer til å arrangere Formel 1-løpet samme år. I 1976 var det igjen Nivelles' tur til å arrangere Belgias Grand Prix, men på grunn av at asfalten var i svært dårlig forfatning ble banen ikke ansett som sikker nok for Formel 1. I 1980 ble banen ansett som for farlig til bilracing, mens motorsykkelløp fortsatte til 1981. Da banens lisens utløp 30. juni 1981 ble banen endelig stengt for godt. Fram til slutten på 1990-tallet ble pitbygningene og banen stående forlatt, men det var mulig å kjøre illegale runder rundt banen. Først på 2000-tallet ble imidlertid baneanlegget revet og er nå en del av et industriområde. Det er imidlertid fremdeles mulig å se spor av banen.

Eksterne lenker
---------------

* Flyfoto av baneområdet, fra  Google Maps


| * v
* d
* r
Formel 1-baner |
| --- |
| Nåværende(2022-sesongen) | Bahrain • Jeddah • Melbourne • Imola • Miami • Barcelona • Monaco • Baku • Montreal • Silverstone • Spielberg • Paul Ricard • Hungaroring • Spa • Zandvoort • Monza • Sotsji • Singapore • Suzuka • Austin • Mexico by • Interlagos • Yas Marina |
| Fremtidige | Shanghai (2023) • Igora Drive (2023) |
| Tidligere | A1-Ring (Österreichring) • Adelaide • Aida • Ain-Diab • Aintree • Anderstorp • AVUS • Brands Hatch • Bremgarten • Buenos Aires • Caesars Palace • Clermont-Ferrand • Dallas • Detroit • Dijon • Donington Park • East London • Estoril • Fuji • Hockenheim • Indianapolis • Istanbul • Jacarepaguá • Jarama • Jerez • Korea • Kyalami • Le Mans • Long Beach • Magny-Cours • Mexico By • Monsanto • Montjuïc • Mont-Tremblant • Mosport Park • New Delhi • Nivelles-Baulers • Nürburgring • Oporto • Pedralbes • Pescara • Phoenix • Reims • Riverside • Rouen • Sebring • Sepang • Valencia • Watkins Glen • Zeltweg • Zolder |
**Romedalstinden** er et fjell i Ørsta kommune på Sunnmøre i Møre og Romsdal. Det har en høyde på 1 295 meter over havet.

Fjellet ligger øst for seterdalen Romedalen, og vest for bygden Ytre-Standal ved Hjørundfjorden. Mot nord ligger bygden Barstadvik, hvor det blir regnet som en av Fossetindane.

Det er to vanlige ruter til toppen. Den ene fra Romedalen og den andre fra Ytre-Standal. Den enkleste er vurdert som ruta fra Ytre-Standal opp på austegga. Det må påregnes litt klyving i toppområdet, men tau skal ikke være nødvendig. Ruta opp nordsida fra Romedalen eller Barstadvik er deler av året på snøbre med sprekker som krever alpint utstyr. Tidlig eller seint på sommeren kan dette likevel være et godt alternativ til ruta om Ytre-standal.

Referanser
----------

1. ↑  «Norgeskart». Kartverket. 26. januar 2017.
2. 1 2  
Helge J. Standal, Jon Hagen, Gunnar Wangen (2010). *Fotturar på Sunnmøre* (4 utg.). Iriss Forlag. s. 200-202. ISBN 978-82-992081-6-1. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
| Casamance-konflikten |
| --- |
| Casamances plassering i Senegal |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 1990– |
| Sted | Casamance, Senegal |
| Resultat | Pågående konflikt |

 |
| Stridende parter |
| Senegals flagg Senegal
Frankrikes flagg Frankrike |  MFDC |
| Styrker |
| Senegals flagg 3000 (1997)
Frankrikes flagg 1200 (2002) |  2000 (2005) |

**Casamance-konflikten** er en konflikt mellom Senegals regjering og Bevegelsen av Casamances demokratiske styrker (MFDC). Konflikten startet på begynnelsen av 90-tallet da MFDC begynte å kjempe for et selvstendig Casamance.

Ifølge historikere hadde Senegals første president Leopold Senghor lovet Casamances ledere at dersom de var en del av Senegal i 20 år ville de bli gitt selvstendighet etterpå. Når regjeringen ikke holdt løftet på 1980-tallet, ble gatedemonstrasjoner i Ziguinchor til et voldelig opprør. I 1990 begynte MFDC å angripe militære bygninger i regionen, med antatt dekkoperativ støtte fra Guinea-Bissaus hær. Den senegalesiske hæren angrep MFDC-baser i Basse Casamance og Guinea-Bissau, og begge sider anklaget den andre for å angripe ikke-stridende.

Mange våpenhviler ble undertegnet i løpet av 1990-tallet, men ingen av dem varte, og konflikten fikk oppmerksomhet i Europa da fire franske turister forsvant på mystisk vis og begge parter anklaget den andre for å drive med kidnapping. I 2006 inngikk MFDCs leder Augustin Diamacoune Senghor en våpenhvile med regjeringen, men flere fraksjoner i bevegelsen valgte å fortsette kampen. Konflikten fortsatte i 2006, og førte til at tusenvis av sivile flyktet over grensen til Gambia.

I oktober 2010 blusset konflikten opp når en ulovlig våpenlast fra Iran ble beslaglagt i havna i Lagos, Nigeria. Den senegalesiske regjeringa mistenkte at våpenlasten var på vei til Casamance, og kalte hjem sin ambassadør i Teheran på grunn av dette. Harde kamper utspant seg senere i desember, når omtrent 100 MDFC-krigere forsøkte å ta Bigona like sør for den gambiske grensen støttet av tyngre våpen, som mortere og maskingeværer. Angrepet ble slått tilbake av senegalesiske soldater, som også mistet 7 av sine egne i kampene.

Referanser
----------

1. ↑  Senegal. República de Senegal pp. 14
2. ↑  Armed forces - Senegal En 2002 las Fuerzas Armadas de Senegal se componía de un ejército de 8.000 hombres, la marina de 600 y una fuerza aérea de 800 a los que se les suman 5.800 gendarmes y tropas francesas.
3. ↑  Armed Conflicts Report - Senegal Arkivert 7. februar 2011 hos Wayback Machine.
4. ↑  "Senegal to sign Casamance accord", BBC News, December 30, 2004
5. ↑  "Senegal: Attacks in Casamance despite peace move", IRIN, December 5, 2006
6. ↑  BBC News. December 15, 2010. December 15, 2010.
7. ↑  «Senegalese army sweeps Casamance after fight with separatists | RFI». Besøkt 23. april 2011.
**P.M. Thomsen** (født 7. mars 1832 i Drammen, død 30. mars 1871) var en norsk fotograf.

I mai 1859 inngikk Thomsen kompaniskap med Christian Olsen (1813-1898), og sammen opprettet de fotoatelieret Olsen & Thomsen. Nyheten om at de var i ferd med etablere firma ble straks annonsert i *Morgenbladet*: «Nyt fotografisk Atelier. Portrætmaler Chr. Olsen og Fotograf Thomsen have forent sig om at oprette et fotografisk Etablissement, der i Løbet af denne Maaned midlertidig vil blive aabnet i Assessor Mørchs Gaard, Theatergaden No. 9. Ved senere Avertissement vil det blive bekjendtgjort, naar de begynde Forretningerne».

I 1860 fikk de mer permanente lokaler i Akersgata 7, og i 1863 var de flyttet til Kirkegaten 4. Men ikke så lenge etter har de skilt lag. I 1865 averterte han seg som «P. M. Thomsen (af forrige Firma Olsen & Thomsen)» med fotoatelier i Nedre Slottsgate 21.

17. mai 1865 bekjentgjorde P.M. Thomsen at vedkommende gir seg som fotograf. Thomsen annonserer i flere aviser å ha overdratt fotoatelieret med hele arkivet av negativplater til sin lærling Mimi Frellsen. For alle sine tidligere kunder anbefaler Thomsen tjenestene til sin dyktige lærling.

Susanne Bonge identifiserte i *Eldre norske fotografer* P.M. Thomsen som Marie Thomsen. Dette var feil, vi kan med sikkerhet knytte fotografen P.M. Thomsen sammen med handelsmannen Peter Marinus Thomsen. Muligens er det en sammenblanding med kunstmaler Marie Thomsen, som i 1888 annonserte at hun utførte portretter i olje etter fotografier.

Referanser
----------

1. ↑  *Morgenbladet* No. 124. Løverdagen den 7de Mai 1859, s. 3.
2. ↑  Bonge, Susanne (1912-2009) (1980). *Eldre norske fotografer: fotografer og amatørfotografer i Norge frem til 1920*. Bergen: Universitetsbiblioteket i Bergen. s. 400. ISBN 8271300148. .
3. ↑  Se: *Christiania Intelligentssedler* No. 115. Torsdagen den 18de Mai 1865, s. 1.
4. ↑  «Annonse i *Aftenposten*». Kristiania. 17.11.1888. s. 1.

Kilder
------

* Bonge, Susanne (1980). *Eldre norske fotografer*. Universitetsbiblioteket i Bergen. s. 400. ISBN 8271300148.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav
 |
**Villa Godi** er en italiensk villa i Lugo di Vicenza bygget av den italienske renessansearkitekten Andrea Palladio. Den er en av villaene i Veneto som UNESCO har satt på sin liste over verdensarven. Det var hans første selvstendige oppdrag.

Inngangspartiet med tre buer inn til loggiaen Foto: Hans A. Rosbach 
Villaen ble laget for de tre brødrene Girolamo, Pietro og Marcantonio Godi. Den ble påbegynt i 1537 og stod ferdig i 1542. Det er mest sannsynlig at dette oppdraget ble gitt ikke direkte til Palladio selv, men til det verkstedet til Gerolamo Pittoni og Giacomo da Porlezza hvor han var arkitekturspesialist. Oppdraget må ha vært en ombygning av den eksisterende hovedbygningen, et arbeid som hadde startet allerede i 1533. Dette var Palladios første villa. Palladio returnerte senere til Godi og omformet den sentrale salen. Fra det oppdraget eksisterer det en tegning fra Palladios hånd som viser hvordan han også har hatt innflytelse på freskene som ble malt ved at han tegnet inn de arkitektoniske delen av freskene i tegningen av salen.

Fasaden er enkel, nesten uten ornamenter. Enklere enn Palladio senere skulle gjøre sine villaer, men ett av de trekkene som han benyttet seg av mange ganger finner vi i de tre buene som leder inn til loggiaen. Vinduene i fasaden er ikke plassert med lik avstand, men når Palladio skulle ha villaen med i sin bok *I Quattro Libri dell'Architettura* plasserte han dem slik. 

I hovedetasjen ligger den store salen. Salen var ifølge Palladio til for selskaper og banketter, var stedet for å fremføre komedier, for brylluper og tilsvarende tilstelninger. På begge sider er det en serie rom. Rommene er dekorert med fresker.

Kilder
------

Palladio, Andrea (2002). *I Quattro Libri dell'Architettura* (Engelsk oversettelse av Robert Tavernor og Richard Schofield utg.). Cambridge Massachusetts, London. ISBN 0-262-66133-0. 

Rybczynski, Witold (2003). *The Perfect House*. London: Scribner. s. 1–10. ISBN 0-7432-2139-7.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Villa Godi – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Villa Godi i quattro libri, Universitetsbiblioteket i Heidelberg (italiensk)
* CISA Centro Internazionale di Studi di Architettura Andrea Palladio (engelsk og italiensk)

  


| * v
* d
* r
Palladios villaer |
| --- |
| Villa Angarano **·** Villa Arnaldi **·** Villa Badoer **·** Villa Barbaro  **·** Villa Caldogno Nordera **·** Villa Capra **·** Villa Chiericati Porto Rigo **·** Villa Cornaro  **·** Villa Emo **·** Villa Forni Cerato **·** Villa Foscari **·** Villa Gazzotti Grimani **·** Villa Godi **·** Villa Piovene **·** Villa Pisani **·** Villa Pisani Ferri de Lazara **·** Villa Pojana **·** Villa Porto **·** Villa Saraceno **·** Villa Serego **·** Villa Thiene **·** Villa Trissino **·** Villa Trissino i Cricoli **·** Villa Valmarana Bressan **·** Villa Valmarana Scagnolari Zen **·** Villa Zeno |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Pohjola** er et område som ofte er omtalt i finsk mytologi. Pohja betyr nord, og Pohjola viser enten til polarområdet generelt, eller, som i Kalevala-eposet, til Sameland. I den virkelige verden dekker Pohjola deler av landskapene Lappland og det gamle Kajanaland i Finland

Pohjola kan også være en rent mytisk sted som er kilden til alt ondt – et skjebnetungt, evig kaldt land i det fjerne nord som var kilden til sykdommer og frost. Landet er fienden til Väinölä, som er Kalevala-landet.

Pohjola i Kalevala
------------------

I mytologien hersker den onde og mektige heksa Louhi over Pohjola. Mestersmeden Seppo Ilmarinen smir Sampo for henne etter at hun har bedt om det, og gir den til henne som pris for å få gifte seg med dattera hennes. Sampo er en trollkvern som maler fram overflod for folket i Pohjola. 

Det roterende lokket på Sampo er også et symbol på den stjernefylte himmelhvelvingen som roterer rundt en akse eller pilar som står i verdens sentrum. Denne pilaren, verdensstreet, stod der stjernehimmelen ikke rørte seg, altså i Pohjala, litt nord for horisonten til finnene. Det meste av Kalevala-stoffet dreier seg om hvordan Sampo ble til, og deretter gjemt av heksa Louhi inne i et stort fjell i det mørke Pohjola, og deretter om krigen som menneskene sørfra førte for å "frigjøre" ham til sitt eget bruk. Det endte med at Sampo ble knust og mistet det viktige lokket sitt, på samme måte som verdenstreet på Nordpolen ble ødelagt.

Andre personer fra Kalevala ønsket også å gifte seg med Pohjola-jenter, blant andre eventyreren Lemminkäinen og den store vismannen Väinämöinen. Louhi bad dem da utføre storverk som kunne måle seg med Sampo, for eksempel å skyte Tuonela-svanen. Dersom frieren til slut fikk datteren, holdt man bryllup med store ete- og drikkegilder i den store festsalen i Pohjola.

Annet
-----

* *Datter av Pohjola* er et symfonisk tonedikt av Jean Sibelius
Villa Frednes, Porsgrunn

**Villa Frednes** *(Også omtalt som Villa Øvre Frednes og Øvre Frednes Kulturhus)* er en herskapsvilla fra 1905 i Porsgrunn sentrum, tegnet av arkitekt Haldor Larsen Børve for den velstående skipsrederen Jørgen Christian Knudsen, mest kjent som eier av seilskuten «Skomvær».

Bygget er oppført i stilarten nyrenessanse og har rike utsmykninger med korintisk søyleorden. Eksteriøret er bygget i massiv stein og mur med staffasje som avbilder skip og hardt vær. Interiøret har takmalerier bla. med havguden Poseidon.

Villa Frednes har fungert som rederens private villa, men også vært kulturhus, selskapslokaler, galleri, maritim skole, restaurant m.m – og er nå i privat eie etter å ha vært driftet av kommunen i en årrekke.

Referanser
----------

1. ↑  «Haldor Larsen Børve – Norsk kunstnerleksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 17. november 2016.
2. ↑  og, Kjersti Lunnan Aass; Klikk.no, ers Eid MAISON INTERIØR /. «Mona og Marius skulle bare kikke litt – kjøpte hus på 1400 kvadratmeter». *www.klikk.no* **(norsk)**. Besøkt 12. desember 2019.
3. ↑  Lunnan Aass, Kjersti (23. januar 2018). «Mona og Marius pusset opp 1400 kvadratmeter stor villa: – Vi dro dit, gikk inn, og mistet nesten pusten». *Aftenposten*.

Eksterne lenker
---------------

* Nettsted for Villa Frednes
Ebensee konsentrasjonsleir i 1945
Inngangsporten til Ebensee konsentrasjonsleir
**Ebensee konsentrasjonsleir** (kodenavn *Zement*) var en konsentrasjonsleir ved den sørlige enden av Traunsee nær Linz i Østerrike under Annen verdenskrig. Leiren var en underavdeling av Mauthausen-Gusen, og ble grunnlagt av det nazistiske regimet i november 1943.

Overlevende fanger, fotografert sommeren 1945
Det var i likhet med hovedleiren en utryddelsesleir. Fangene skulle tilintetgjøres ved hardt arbeid i et steinbrudd til de stupte. En av måtene utslitte fanger kunne drepes på, var ved å kastes ut i et «svalestup» fra en klippe. 

Nordmannen Herman Kahan (1926–2020) var en av de jødiske mennene som ble sendt til Mathausen–Ebensee fordi nazistene ville tilintetgjøre alle jøder. I boken *Ilden og lyset* (1988) har han beskrevet de forferdelige forholdene i denne leiren.

Se også
-------

* Ebensee

Referanser
----------

1. ↑  Hansson, Knut M. Kahan, Herman (1988). *Ilden og lyset*. Cappelen. ISBN 8202112001.

Mal:AT-histstub


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***Pogonopsis pallida*** er en bille og den eneste i slekten *Pogonopsis*, i delgruppen (underfamilien) skyggeløpere (Trechinae) i familiegruppen løpebiller. Systematikken følger Carabidae of the World

Den finnes i Tunisia. Den er ikke registrert i Norge. Den tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

1. ↑  «Carabidae of the World». Arkivert fra originalen 16. desember 2008. Besøkt 13. november 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pogonopsis pallida* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pogonopsis pallida* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Pogonopsis pallida* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Pogonopsis pallida* – Database Carabidae of the World[*død lenke*] – engelskspråklig
* Norsk Entomologisk forening
Hans Memlings maleri *Allegori over ekte kjærlighet* fra 1485-90 viser en ung kvinne med konisk hennin med kappeformet brem av svart fløyel og flortynt slør.
Maleri fra Rogier van der Weydens verksted fra 1460-tallet viser en ung kvinne fra den burgundiske lavaldelen iført en bikube-formet eller avkuttet konisk hennin. Deler av sløret henger over pannen og dekker såvidt øyebrynene. Det var for øvrig ikke uvanlig å barbere panne og tinninger.
**Hennin** er ulike typer, oftest kjegleformede hodeplagg som ble brukt av adelige og rike kvinner i Europa på 1400-tallet. De bestod vanligvis av et konisk kremmehus laget av papir, stivt lerret eller metall som var trukket med silke, fløyel eller brokade og pyntet med et langt slør eller hadde et stativ med oppsatt lintøy.

Historikk
---------

Hennin ble innført ved det burgundiske hoffet av Isabella av Bayern omkring 1375. Slike hodeplagg ble særlig båret i Burgund og Frankrike, men også i Nord-Europa. De var imidlertid sjeldne i Italia og England. Hennin var en del av den europeiske damemoten til ca. 1480 og ble et karakteristisk kjennetegn for gotikkens klesstil. Den er et tydelig uttrykk for periodens langstrakte, slanke formuttrykk og forsøket på å forlenge kroppshøyden ved hjelp av hodeplagget, men også med lange kjoler og oppsatt hår. Dette overdrevne formidealet kom særlig til uttrykk i den burgundiske moten. 

Den koniske henninen utviklet seg i ulike varianter, blant annet i en avkuttet og en todelt form, og ble avløst av blant annet polstrede hodeplagg formet som hjerteformede halvmåner eller dobbelthorn, forsatt gjerne med slør eller hengende hodelin.

* Isabella av Portugal, hertuginne av Burgund, i en todelt hennin 1445-60.Isabella av Portugal, hertuginne av Burgund, i en todelt hennin 1445-60.
* Maria Portinari fra Brugge 1476-78 iført en høy, avskåret hennin med slør i toppen, svart kappebrem og (antakeig) underhette,Maria Portinari fra Brugge 1476-78 iført en høy, avskåret hennin med slør i toppen, svart kappebrem og (antakeig) underhette,
* Forkortet hennin i blomsterpotte-fasong fra Burgund ca. 1480Forkortet hennin i blomsterpotte-fasong fra Burgund ca. 1480

### Tantura

Hennin likner på tantura eller tutur, et hodeplagg i form av en 75 cm høy sølvkjegle smykket med et langt slør, som fortsatt blir båret av drusiske, maronittiske og jødiske kvinner i Syria. Dette skal være et eldgammelt motefenomen som kan være bragt til Europa av korsfarere som har sett hodeplagget i Midtøsten og dermed innført hennin-moten.

Se også
-------

* Tantura, tradisjonelt syrisk hodeplagg i form av en høy sølvkjegle
* Gebende, ung-gotisk hodelin for kvinner omkring pannen og under haken ca.1250
* Spisse hodeplagg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hennins – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hennin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bilder av burgundiske henniner i konisk form i siste halvdel av 1400-tallet
* Bilder av burgundiske henniner som er avkuttet, todelt og hjerteformet, fra 1400-tallet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Villa Kvernbakken**, Grilstadvegen 4, er en 1 1/2 etasjes villa i nasjonalromantisk dragestil på Charlottenlund i Trondheim. Den ble oppført i 1902 etter tegninger av arkitekt Karl Norum. Huset ble oppført som sommerbolig for familien Fredrik Bødtker, og var et ferdighus, oppført av maskinlaftet tømmer levert av firma Jacob Digre i Trondheim.

Huset er asymmetrisk komponert av bygningsvolumer av ulik størrelse. Mot hagen har huset en stor glassveranda, som fungerte som hagestue. I tillegg til våningshus finnes det på eiendommen et uthus og en dukkestue. Alle bygningene er fredet.

Kvernbakken var opprinnelig en parsell av Skovgård som ble fradelt i 1902, og solgt til Christian Matheson. Etter ham overtok datteren Astrid Mathseson, som var gift med øyenlege Fredrik Bødtker. Eiendommen omfattet opprinnelig 14 dekar, og Bødtker oppførte et landsted her. Etter Bødtkers død arvet datteren Sophie Bødtker eiendommen. Hun brukte den som helårsbolig, og bodde her til sin død i 1984.

Statens vegvesen eksproprierte eiendommen i 1986 i forbindelse med utvidelse av E6 og byggingen av Grillstadtunnelen. Eiendommen ligger i dag rett ved starten av tunnelen. 

Bygningen ble fredet i 1990, og overtatt av Fortidsminneforeningen. Huset ble da restaurert og gitt en forsiktig tilpasning til moderne boligstandard. Eiendommen ble solgt fra Fortidsminneforeningen til Erling Næss og Eva Schjetne i 2014.

Navnet Kvernbakken henspiller på kvernsteinene som finnes i Grilstadbekken like øst for eiendommen.

Referanser
----------

1. ↑  Boligannonse i Adresseavisen, 16. mai 2014, s. 128.
2. ↑  «Proklama», Adresseavisen 27. desember 1984, s. 19.
3. ↑  dn.no: Boligbasen

Kilder
------

* Terje T.V. Bratberg (2011): *Trondheim byleksikon*, Kunnskapsforlaget. ISBN 9788257317621.
* WikiStrinda: Villa Kvernbakken

Eksterne lenker
---------------

* «Villa Kvernbakken». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
**Henning Berg** (f. 1954) er en tysk jazzmusiker (trombone og komposisjon) og høyskolelærer.

Berg var fra 1982 til 1996 trombonist i *WDR Big Band Köln*. Han forlot bandet for å jobbe mer med egne prosjekter innen jazz og improvisert musikk. Berg arbeidet i flere duoprosjekter med Bob Brookmeyer, og spilte fra 1994 jevnlig i duoer med den engelske pianisten John Taylor.
Senere har Berg CD-utgivelse med eget band, «Henning Berg Quartett» og også sammen med flere andre tyske og internasjonale jazzensembler.

Berg har vært delaktig i utviklingen av «Tango», som er programvare for interaktivt samspill med datamaskinen gjennom automatisk respons på improvisert musikk.

Henning Berg er professor i jazztrombone ved *Hochschule für Musik Köln* og har også vært høyskolelærer ved *Folkwang Schule Essen*. Han har også komponert og produsert filmmusikk for WDR.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 134326628, besøkt 13. august 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Discogs, oppført som Henning Berg (2), Discogs artist-ID 897438, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Henning Bergs nettsted (tysk)
* Om Henning Berg, fra kalvos.org (engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
Distriktets plassering i Albania.
**Pogradec** var et distrikt i regionen Korçë, i Albania. Administrasjonssenteret var byen Pogradec som ligger like ved Ohridsjøen på grensen til Nord-Makedonia. Dette er landets kanskje viktigste høyfjellsområde med toppen Dry (albansk: *Mali i Thatë*) på 2 287 moh.

Distriktets areal var 725 km², og ved folketellingen i 2001 hadde distriktet 70 900 innbyggere.[] Det antas at 10% av befolkningen tilhørte minoritetene av makedonere og arumenere.[]

Ved byen Pogradec har elven Shkumbin sitt utspring, den renner hele veien ut til Adriaterhavet i øst. Området har svært rike forekomster av jernmalm, nikkelmalm, krom og brunkull, og under kommunismen var det stor gruveproduksjon i distriktet.[]

Illyrere bosatte området allerede i oldtiden, og romerne hadde et viktig krysningspunkt over fjellene mot Makedonia langs sjøen. Området var albansk fra 1912.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** GeoNames
 |

| * v
* d
* r
Tidligere distrikter i Albania |
| --- |
| Berat **·** Bulqizë **·** Delvinë **·** Devoll **·** Dibër **·** Durrës **·** Elbasan **·** Fier **·** Gjirokastër **·** Gramsh **·** Has **·** Kavajë **·** Kolonjë **·** Korçë **·** Krujë **·** Kuçovë **·** Kukës **·** Kurbin **·** Lezhë **·** Librazhd **·** Lushnjë **·** Malësi e Madhe **·** Mallakastër **·** Mat **·** Mirditë **·** Peqin **·** Përmet **·** Pogradec **·** Pukë **·** Sarandë **·** Shkodër **·** Skrapar **·** Tepelenë **·** Tiranë **·** Tropojë **·** Vlorë | Albanias flagg |
| ISO 3166-2:AL |
**Hendrikus «Hennie» Zacharias Keetelaar** (født 23. januar 1927 i Hilversum, død 28. januar, 2002 i Alphen aan den Rijn) var en nederlandsk vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1948 i London.

Keetelaar vant en olympisk bronsemedalje i vannpolo under OL 1948 i London. Han var med på det nederlandske laget som kom på tredjeplass i vannpoloturneringen bak Italia og Ungarn. Nederlands resultat i finalerunden, som besto av fire lag; uavgjort mot både Belgia 3-3 og Ungarn 4-4 og tap mot gullvinnerne Italia med 2-4. Keetelaar spilte to kamper i OL-turneringen, som ble avviklet i perioden 29. juli til 7. august 1948.

OL-medaljer
-----------

* 1948 Storbritannias flagg London - Bronse Bronse i vannpolo, Nederlands flagg Nederland

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hennie Keetelaar – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Hennie Keetelaar – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Hennie Keetelaar – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hennie Keetelaar – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Kjeld Rimberg** (født 25. november 1943) er en norsk sivilingeniør og næringslivsleder som i 1989 ble administrerende direktør i NSB. Han har studert ved ETH i Zürich og ved NTH, hvor han tok 2. avdeling bygg i 1969. Siden ble han konsulent i byggteknikk, men fra 1971 var han forsker, først ved NTH, siden ved Sintef til 1976, da han ble forskningsadministrator hos NTNF. Fra 1982 og til han begynte i NSB var han administrerende direktør i Asplan. Han har også hatt styreverv i private og statlige bedrifter, blant annet Norconsult og Aker ASA. Fra 1987 var han styreformann i Vinmonopolet. Han har også vært styreformann for Nationaltheatret, og driver nå som selvstendig konsulent firmaet Kjeld Rimberg Consulting, som han stiftet i 1990.

Kjeld Rimberg ledet utvalget som avga NOU 1995:21 *Organisering av forbrukerapparatet*.

Bibliografi
-----------

* *Organisering av forbrukerapparatet* 1995 ISBN 82-583-0348-1

Referanser
----------

1. ↑  Kjeld Rimberg-søk hos DN[*død lenke*]
2. ↑  Hjertet stoppet - ble reddet
3. ↑  Kjeld Rimberg Consulting hos nettkatalogen.no

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1990 side 147 ISBN 82-516-1267-5

Eksterne lenker
---------------

* Rimberg Consultings hjemmeside.[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |