recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bezeklikgrottene
**Tusen Buddha-grottene i Bezeklik** (柏孜克里千佛洞; hanyu pinyin: *Bózīkèlǐ Qiān Fó Dòng*) er et kompleks av buddhistiske grotter datert til perioden mellom 400-tallet og 800-tallet, mellom byene Turpan og Shanshan (Loulan) nordvest for Taklamakanørkenen, nær de gamle ruinene av Gaochang i Mutoudalen, et juv i Flammefjellene i Kina.

Det er 77 menneskeskapte huler i fjellsiden der. De fleste av dem har rektangulære rom med rundede buetak, ofte delt i fire seksjoner, og hver av dem med et murmaleri av Buddha. Takene i sin helhet har ofte hundrevis av buddhabilder. Noen av takene er malt med en stor Buddha omgitt av mindre figurer, blant dem indere, persere og kaukasiere. Kvaliteten varierer fra det kunstnerisk naive til de klare religiøse mesterverker.

* HuleneHulene
* DalenDalen
* BuddhafreskerBuddhafresker
* BuddhafreskerBuddhafresker
* En uigurfyrsteEn uigurfyrste
* Uigurfyrster med klær og hodeplagg av kinesisk type. Bezeklik, Cave 9, ca. 8./9. århundre. I Museum für Asiatische Kunst, Berlin-Dahlem.Uigurfyrster med klær og hodeplagg av kinesisk type. Bezeklik, Cave 9, ca. 8./9. århundre. I *Museum für Asiatische Kunst*, Berlin-Dahlem.
* Uigurprinsesse, cave 9, ca. 8./9. årh. Museum für Asiatische KunstUigurprinsesse, cave 9, ca. 8./9. årh. *Museum für Asiatische Kunst*
* En mulig europeisk eller persisk handelsmann (t.v.) med en asiatisk buddhistmunkEn mulig europeisk eller persisk handelsmann (t.v.) med en asiatisk buddhistmunk

Fotnoter
--------

1. ↑  «Bezeklik Thousand Buddha Caves». chinahighlights.com. Arkivert fra originalen 14. oktober 2007. Besøkt 19. september 2007.
2. ↑  «Bizaklik Thousand Buddha Caves». travelchinaguide.com. Besøkt 21. september 2007.
3. ↑  «Bizaklik Thousand Buddha Caves». showcaves.com. Arkivert fra originalen 29. september 2007. Besøkt 21. september 2007.

Eksterne lenker
---------------

* Bilder fra Solkeveien
* Mogaogrottene
* Fra Silkeveien

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** GeoNames
 |
***Stadtluft macht frei*** er kortformen av det tyske uttrykk fra middelalderen, ***Stadtluft macht frei nach Jahr und Tag***, om at en livegen kunne bli fri etter å ha oppholdt seg i en by i et drøyt år.

De bosetninger som oppstod omkring borger og kloster under middelalderen ble for en stor del bebodd av frikjøpte livegne.[] Til bosetningene, som vokste til byer, søkte seg flere livegne, ofte på flukt fra sin herre. I byene oppstod talemåten *byluft gjør en fri etter år og dag*.

I middelaldersk rettspraksis var *år og dag* en tidsperiode på et år, seks uker og tre dager, noe som tilsvarte en *årsfrist*, en *retts-* eller *tingsfrist* og en *rettsdag*, som varte tre dager.[] I middelalderbyene innebar dette at den livegne som ikke var blitt oppsporet av sin herre ble en fri mann når denne tid var utløpt.

Hvis tjenesteherren innen fristen kunne bevise med vitner at den livegne var hans eiendom, måtte han tilbake til herrens tjeneste.

Referanser
----------

1. ↑  Erik Hühns/Ingeborg Hühns: *Bauer, Bürger, Edelmann: Leben im Mittelalter.*, Verlag Neues Leben, Berlin 1963 (s. 123)

Litteratur
----------

* Heinrich Mitteis: «Über den Rechtsgrund des Satzes „Stadtluft macht frei"». I: Erika Kunz (utg.): *Festschrift Edmund E. Stengel zum 70. Geburtstag am 24. Dezember 1949 dargebracht von Freunden, Fachgenossen und Schülern*. Böhlau, Münster u. a. 1952, s. 342–358, (Også i: Carl Haase (Hrsg.): *Die Stadt des Mittelalters*. Band 2: *Recht und Verwaltung*. 2. erweiterte Auflage. Wissenschaftliche Buchgesellschaft, Darmstadt 1976, ISBN 3-534-04680-3, (= *Wege der Forschung* 244), s. 182–202).
***Oropyrodes*** er en slekt av biller som hører til familien trebukker (Cerambycidae). Slekten omfatter bare én art.

Utseende
--------

En middelsstor (ca. 30 millimeter), bred, brunlig trebukk. Antennene er kraftige, nesten så lange som kroppen hos hannen. Antenner og bein er svarte med en svak, fiolett glans. Hodet er firkantet, minst så langt som bredt, med en bred, V-formet midtfure i pannen. Fasettøynene er ganske små og sitter langt framme på hodet. Kjevene er ikke forstørrede. Pronotum er omtrent trapesformet med fremstående forhjørner, i den fremre delen er det kraftig, rundet utvidet. Prontoum er svart, de utvidete forhjørnene oransje, overflaten er kraftig, ruglete skulpturert. Scutellum er nokså stort, trekantet, med en tydelig midtfure og tverr-rynket skulptur. Dekkvingene er litt rundede, med avrundede "skuldre", uten opphøyde ribber. De er rødbrune med smalt oransje for- og ytterkanter.

Levevis
-------

Larvene borer i død ved, ofte i døde røtter. De etterlater seg grove ganger i veden. Utviklingen tar flere år. Disse billene besøker ikke blomster, og mange arter er nattaktive. En del av dem kommer til lys.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Mexico.

Systematisk inndeling
---------------------

Arten har vært plassert i slekten *Pyrodes*. 

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien sagbukker, Prioninae Latreille, 1802
						* Stammen Mallaspini Thomson, 1861
							+ Slekten *Oropyrodes* Galileo & Martins, 1992
								- *Oropyrodes maculicollis* (Bates, 1891)

Kilder
------

* Liste over artene
* Prioninae of the World - *Oropyrodes maculicollis*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Oropyrodes* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Oropyrodes* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Oropyrodes* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Hansa-Brandenburg B.I** var et ubevæpnet militært rekognoseringsfly, en todekker fra første verdenskrig benyttet av Austro-Hungarian Air Service. Tidlige modeller var kjent som Hansa-Brandenburg, type **D**, mens senere modeller med mer kraftig motor ble betegnet **FD**. Dette var et av de første fly som var konstruert av Ernst Heinkel, som på den tiden arbeidet for Hansa-Brandenburg. Det var en helt konvensjonel to-seters to-dekker med vingepar av ulik lengde, (staggered). Flyger og observatør satt etter hverandre i en åpen cockpit. 

Flyet ble produsert på lisens av den tsjekkiske produsenten Aero både under krigen og etter (men da kjent som **Ae 10**). Erfaringer høstet med denne modellen gav Aero basis for flere sivile og militære varianter gjennom 1920-tallet.

Flytypen i Norge
----------------

* Marinens flyvevåpen hadde i tidsrommet 1922 – 1935 tretti Hansa Brandenburger, type W 33.
* Ett sivilt fly fantes i Norge. Det ble i 1920 anskaffet av Leif Lier

Eksterne lenker
---------------

* Hansa Brandenburg B.I Details Photos at the Budapest Museum of Aviation
**«Henry Grace à Dieu»** (også kalt **Great Harry**) var en engelsk firemastet karakk på 1500-tallet, hun ble berømt som en av de største krigsskipene i sin samtid og for ettertiden som kong Henrik VIII av Englands maktsymbol til sjøs.

Som et storskip av sin tid var overbygningen, *skansen* som omfattet halvparten av skipet fram til stormasten og *forkastellet* langt ut på baugen massivt utbygd med mange skyteskår og var meget prangende bemalt og utsmykket. Forkastellet hadde fire dekk over midtskipet der en åpning slapp lyset ned til øverste kanondekk, mens det var to dekk i skansen. Som en av de første engelske krigsskipene med kanonporter, som tillot tyngre kanonskyts på et skip nærmere vannlinjen, var de to nederste dekk gjort om til batteridekk for de tyngste kanonene.

Formodentlig er «Henry Grace à Dieu» verdenshistoriens første *todekker* som et krigsskip med tungt artilleri. Karakken hadde også fire master med en stor mastekurv (*mers*) hver og tre mindre mastekurver på de tre forreste master der bueskyttere, spydmenn og steinkastere fra høyt opp kan kaste deres prosjektiler ned på et fiendtlige skip.

«Henry Grace à Dieu» ble bygget på foranledning av Henrik VIII, det er sagt at det var gjort som et svar på det skotske storskipet «Great Michael», sjøsatt i 1511. Storskipet ble bygd på Woolwich Dockyards fra 1512 til 1514 som en av de første som i utgangspunktet fikk kanonporter som del av skipsbyggingen. 21 nye bronsekanoner som ble anskaffet av engelskmennene, ble montert i de to kanondekker som tilsammen hadde 13 kanonporter på den ene siden. I alt hadde storskipet 43 tyngre og 141 lette stykker ombord.

I 1539 ble «Henry Grace à Dieu» ombygd for større ildkraft og bedre manøvrerlighet, noe redusert fra 1500 tonn til 1000 tonn. Men antall stykker stiget til 21 bronsekanoner, 130 jernstykker og 100 større håndvåpen for assistanse ved entring mot et fiendtlig skip. Utseendet på storskipet er bevart for ettertiden av artillerioffiseren Anthony Anthony i 1546 som tegnet ned flere skip i den engelske marinen sammen med lister i et dokument som het *Anthony Roll* med farger og nærmere beskrivning.

«Great Harry» som maktsymbol for diplomatiske oppdrag og maktdemonstrasjoner så ikke mye strid og hadde bare kontakt med fiendtlige krigsskip i slaget på Solent i 1545. På slike tokter til fremmede farvann hendt det at det var tatt i bruk seilduk i gullfarge for å gi et uutslettelig inntrykk på observatører og alminnelige folk.

Etter Edvard VIs tronbestigelse i 1547 fikk storskipet et nytt navn etter den nye kongen, «Edvard». Antakelig var storskipet som hadde vist seg svært kostbart med et stort mannskap og behov for vedlikehold, ødelagt ved brann på Woolwich i 1553.

Litteratur
----------

* *Arnoldo Mondadori* Historiske sejlskibe fra middelalderen til vore dage ISBN 87-7321-099-4
* *Björn Landström* Skeppet 1961 ISBN 91-37-10287-7
* *Arthur Nelson* The Tudor Navy 1485-1603 2001 ISBN 0-85177-785-6
* «Henry Grace à Dieu» på fransk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Hans von Seisser** (født 9. desember 1874 i Würzburg i Bayern, død 14. april 1973 i München) var en tysk offiser og politileder. I 1923 var han sjef for det bayerske politi og var en del av et triumviratet i Bayern som ellers bestod av Gustav von Kahr og Otto von Lossow. De tre fikk ufrivillig en rolle i Hitlers ølkjellerkupp.

München var i 1923 blitt rammet av politisk vold og sosial uro. I september utlyste ministerpresident Eugen von Knilling krigslover og gav Gustav von Kahr diktatoriske fullmakter. Sammen med von Kahr og Otto von Lossow dannet von Seisser et triumvirat.[]

Det året var det flere høyreorienterte grupper som ønsket å etterligne Benito Mussolinis *marsj mot Roma* med en *marsj mot Berlin*. Blant disse var en gruppering rundt den gamle krigsstidskommandør general Erich Ludendorff og nazistpartiet anført av Adolf Hitler. Hitler forsøkte å bevirke dette med det som senere ble kalt ølkjellerkuppet. Hitler og Ludendorff søkte støtte fra «triumviratet». Men Kahr, Seisser og Lossow hadde sine egne planer om å få på plass et nasjonalistisk diktatur uten Hitler, og opptrådte slik at Hitler-kuppet slo feil.

Seisser gikk den 31. januar 1930 av som politioberst og gikk i pensjon. Etter nazistenes maktovertakelse satt han i en periode fengslet i konsentrasjonsleiren Dachau.

Fra mai til august 1945 ble han av den amerikanske okkupasjonsmakt innsatt for en kortere tid som politipresident for byen München.[]

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kershaw, Ian (2008), *Hitler: A Biography*, New York: W. W. Norton & Company, s. 126, ISBN 0-393-06757-2
3. ↑  Der Spiegel, 1973, nr. 17, s. 180.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND
 |
**Hans Øysteinson Huglen** (født 10. juli 1867 i Stord, død 8. mai 1932 samme sted) var en norsk gårdbruker og politiker for Venstre.

Huglen tok over farsgården på Nordhuglo i 1895 og dreiv den fram til et av bygdas største og beste bruk. Vinterstid dreiv han med sildefiske og relatert handel. Han var mye engasjert i ungdomsarbeid og reiste rundt som taler på møter på Vest- og Østlandet. Han var medlem av Stord herredsstyre fra 1905 til 1910 og fra 1917 til 1922, herunder to perioder som varaordfører. I 1914 var han med å stifte Sunnhordland folkehøgskule.

I perioden 1916–18 satt han på Stortinget, som representant for Ytre Søndhordland krets i Søndre Bergenhus amt. Han var medlem av tollkomiteen. I 1919 var han medlem i et departements-oppnevnt utvalg som utreda videregående utdanning for «landsungdommen».

Referanser
----------

1. 1 2   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 336[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 336–337.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hans Øysteinson Huglen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Arne «Pøsen» Andreassen** (født 16. januar 1950 i Tromsø) er en norsk tidligere fotballspiller og -trener. I mesteparten av sin karriere spilte han for Tromsø IL. Han var senere også hovedtrener for TIL.

Arne Andreassen er født og oppvokst i Storskogen i Tromsø. Han begynte først i Fløya IF, men tok overgang til Tromsø IL da han var 14 år gammel, og vant flere by- og kretsmesterskap med klubbens aldersbestemte lag. Han debuterte på TILs A-lag 28. mai 1967, 17 år gammel, og ble etter hvert en av klubbens mest benyttede spillere gjennom tidene, med i alt 307 kamper (253 seriekamper og 54 cupkamper). Han spilte hovedsakelig på høyre flanke, og var kjent som en teknisk dyktig spiller med en god pasningsfot. 1976-sesongen spilte «Pøsen» for Bodø/Glimt. « I semifinalen mot Lillestrøm i cupen i 1985 pådro han seg et stygt beinbrudd, som satte en stopper for hans karriere som fotballspiller.

Han ble i 1986 hovedtrener for Tromsø IL etter at Dagfinn Rognmo fikk sparken, og ledet laget til seier i cupfinalen mot Lillestrøm i 1986. Etter at han gikk av som trener i 1987 fortsatte han i TIL-miljøet, blant annet som talentspeider. I 1992 ble han igjen trener for A-laget, nå sammen med Per-Mathias Høgmo, men de fikk sparken i august samme år. Han var senere også assistenttrener for A-laget under Terje Skarsfjord.

Referanser
----------

1. ↑  Arne (65) var med på de historiske opprykkene til både Glimt og TIL Arkivert 19. april 2016 hos Wayback Machine. iTromsø
2. ↑  «Profil: Arne Andreassen». *til.no*. Tromsø Idrettslag. 12. april 2007. Arkivert fra originalen 27. oktober 2011. Besøkt 10. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Andreassen – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) Arne Andreassen – WorldFootball.net Rediger på Wikidata
**Hans Öberg** (født 21. november 1926, død 9. mars 2009) var en svensk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1952 i Oslo og 1956 i Cortina d'Ampezzo.

Öberg vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1952 i Oslo. Han var med på det svenske ishockeylaget som kom på tredjeplass i turneringen bak Canada og USA.

Ishockeyturneringen ble avviklet som en enkeltserie med ni lag, der alle lagene møttes en gang. Canada vant serien med femten poeng foran USA som fikk tretten poeng, Sverige og Tsjekkoslovakia fikk begge tolv poeng og samme målforskjell +29. De møttes i en kamp om bronsemedaljene 25. februar, Sverige vant kampen med 5-3.

Öberg ble verdensmester i ishockey to ganger, 1953 og 1957. Han spilte 131 landskamper for Sveriges herrelandslag i ishockey og han ble i tildelt Guldpucken i 1957. Han ble svensk mester i både ishockey (1957) og bandy (1959).

OL-medaljer
-----------

* 1952 Norges flagg Oslo - Bronse Bronse i ishockey Sveriges flagg Sverige

VM-medaljer
-----------

* 1953 Sveits’ flagg Zürich/Basel - Gull **Gull** i ishockey Sveriges flagg Sverige
* 1957 Sovjetunionens flagg Moskva - Gull **Gull** i ishockey Sveriges flagg Sverige
* 1954 Sveriges flagg Stockholm - Bronse Bronse i ishockey Sveriges flagg Sverige
* 1958 Norges flagg Oslo - Bronse Bronse i ishockey Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Hans Oberg, www.tradingcarddb.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Svenskagravar.se, www.svenskagravar.se, oppført som Öberg Hans Andreas, besøkt 1. april 2020[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Öberg – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Öberg – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Hans Öberg – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Hans Öberg – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Hans Öberg – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin
 |
**Trondheim rådhus** (sørsamisk: *Tråanten raeriegåetie*) ligger i Munkegata 1 og er i dag møtelokale for bystyret, formannskapet og arbeidsplass for kommunens sentraladministrasjon. Bygningen som ble tegnet av arkitektene Lars Solberg og Johan Christensen og er en stor treetasjers bygning i nyrenessansestil. Bygningen har to korte sidefløyer og en bred midtrisalitt. Rådhuset rommer også en stor del av Trondheim bys kunstsamlinger, blant annet ordførergalleriet.

Historie
--------

Plakett med kort historikk
Det nye rådhuset ble oppført i 1895–96 som tilholdssted for Trondhjems Tekniske Læreanstalt. Etter at den ble avviklet tok Trondhjems tekniske mellomskole over. Den hadde tilhold i bygningen frem til 1929, da den ble overtatt av kommunen. 

Etter en omfattende ombygging ved arkitekt Carl J. Moe flyttet byens administrasjon inn i 1930.

* Rådhuset med «trondhjemsrosen» i flagget øverst Foto: 2019Rådhuset med «trondhjemsrosen» i flagget øverst Foto: 2019
* Foto: 2019 Foto: 2019
* Foto: 2019 Foto: 2019

Se også
-------

* Rådhuset i Trondheim (gamle)
* Munkegata

Eksterne lenker
---------------

* (en) Trondheim rådhus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Rådhuset i kommunens nettsider.

  

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Arne Askildsen** (født 25. august 1898 i Kristiansand, død 12. juli 1982) var en norsk lensmann og politiker (KrF). Han satt seks perioder i Mandal kommunestyre, og var også innvalgt på Stortinget for Vest-Agder 1954–1957.

Askildsen var lensmann i Halse, Hartmark og Mandal by fra 1928 til 1968. Han satt i kommunestyret fra 1936 til 1940, 1945 til 1947 og 1951 til 1963. Askildsen fikk også én periode som folkevalgt på Stortinget, der han satt i Justiskomiteen. Han var også i mange år aktiv i Norsk Luthersk Misjonssamband, blant annet som medlem i hovedstyret 1939–1955 og 1958–1964.

Askildsen ble ridder av Finlands hvite roses orden i 1937. Han var far til forfatteren Kjell Askildsen.

Kilder
------

* «Askildsen, Arne». stortinget.no. Besøkt 28. august 2010.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arne Askildsen hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Arne Askildsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** Fangeregisteret

 |
**Rådet för brottsförebyggande** (svensk) eller **Rikoksentorjuntaneuvosto** (finsk) er et statlig forvaltningsorgan i Finland som planlegger og iverksetter tiltak for å forebygge kriminalitet. Rådet er underlagt det finske justisministeriet. I sin nåværende form har rådet vært virksomt siden 1999.

Rådet har som målsetning å redusere følgene av kriminalitet samt å øke tryggheten. Virksomhetens tyngdepunkt ligger i realiseringen av Finlands nasjonale program for kriminalitetsforebyggelse og det nasjonale programmet for forebyggelse av vold. Det lokale kriminalitetsforebyggende arbeidet fremmes gjennom å gi sakkyndig bistand, delta i utdelingen av økonomiske tilskudd som justisministeriet bevilger, og informere om gode fremgangsmåter for å forebygge kriminalitet.

Rådet för brottsförebyggande består av en leder, en nestleder og 15 andre medlemmer med varamedlemmer. Rådet utnevnes av Finlands statsråd for tre år om gangen. Blant medlemmene er representanter for de ministerier og statlige myndigheter som er sentrale for kriminalitetsforebyggelse, kommunalforvaltningen, kirken, næringslivet, organisasjoner som arbeider for kriminalitetsforebyggelse, den kriminologiske forskningen samt den sosialpolitiske planeringsekspertisen.

Under rådet hører et arbeidsutvalgt samt rådets sekretariat med ni fast ansatte.

Tilsvarende myndigheter i resten av Norden
------------------------------------------

Tilsvarende organ heter i Sverige Brottsförebyggande rådet, i Norge Det kriminalitetsforebyggende råd og i Danmark Det Kriminalpræventive Råd.

Referanser
----------

1. ↑  Om Rådet för brottsförebyggande Arkivert 16. mars 2012 hos Wayback Machine.
2. ↑  Rådets sammensetning[*død lenke*]
3. ↑  Om rådet Arkivert 16. mars 2012 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***A Soldier's Duty*** er en amerikansk stumfilm fra 1912, regissert av Charles Brabin.

Handling
--------

Løytnant John Miller ønsker å møte sin kjæreste, og han ber sin general om å få en kort permisjon. Men generalen hans forteller Miller at permisjon bare kan bli innvilget, under forutsetning av at Miller med vilje går med på å bli tatt til fange i sin forlovedes hjem med falske beskjeder på seg. Miller nekter, før generalen minner ham om at hans første plikt er til nasjonen - ikke til kjæresten hans.

Generalens patriotiske appell avgjør saken, og Miller går endelig med på oppdraget. Miller må først komme seg gjennom fiendens linjer, for å besøke sin kjære hjemme hos foreldrene hennes. Men kort tid senere blir Miller oppdaget med falsk informasjon som fienden tror er ekte. Men fienden ønsker deretter å hevne seg på Miller.

Skuespillere
------------

* Augustus Phillipd som Løytnant John Miller.
* Gertrude McCoy som Grace, kjæresten hans.
* George Lessey som en general.
* Wadsworth Harris som faren til Grace.
* Harry Linson.

Referanser
----------

1. ↑  A Soldier’s Duty

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Soldier's Duty* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
2021
**Rådhusplassen i Vilnius** (litauisk: *Rotušės aikštė*) er en av de eldste plassene i Litauens hovedstad Vilnius. Den ligger i gamlebyen, inntil byens historiske rådhus.

Rådhusplassen ligger ved enden av Pilies gatve og avgrenses blant annet av Didžioji gatvė. Gatene Stiklių gatvė, Vokiečių gatvė, Rūdninkų gatvė, Arklių gatvė og Savičiaus gatvė starter ved Rådhusplassen.

Rådhusplassen er det historiske sentrum for torvhandel og begivenheter i Vilnius. Det trekantformede plassen var fra 1300-tallet en markedsplass, og større årlige messer som f.eks Kaziukas marked avholdes blant annet på Rådhusplassen. Også byens juletre stilles opp på denne plassen, samt også konserter og andre nasjonale begivenheter avholdes her, blant annet den årlige Kaziukasmessen.

Helt siden tidlig på 1400-tallet var plassen kantet av småbutikker og med byutvidelser og utviklingen av handelen steg antall småbutikker. Hovedproduktene som ble omsatt var salt, jern og kjøttprodukter. Handlene var nøye regulert og butikkene kunne ikke fritt gis bort eller omsettes og hvem som solgte, og hva som ble solgt ble nøye regulert. Blant annet fikk ikke jøder anledning til å ha slakteri her eller i den tilgrensende gaten Vokiečių gatvė. Overtredelser ble strengt straffet, blant annet med bøter, pryl, fengsel og inndragning av varer. De inndratte varene ble donert videre til blant annet sykehus.

På plassen opptrådte reisende akrobater og artister, gjøglere med dresserte bjørner, komikere, teatergrupper og mystikere med semi-religiøse forestillinger. Samtidig var Rådhusplassen stedet hvor viktige gjester og utenlandske herskere møttes og adelsfamilier avholdt familiefester.

I 1748 brant det daværende rådhuset og de omkringliggende butikker, og dagens plan er fra 1769.

Galleri
-------

* Vilnius rådhusplass med byens juletreVilnius rådhusplass med byens juletre
* Vilnius rådhusplass i 1882Vilnius rådhusplass i 1882
* Den franske hær på plassen under tilbaketoget etter nederlaget i Russland i 1812Den franske hær på plassen under tilbaketoget etter nederlaget i Russland i 1812
* Plassen sett fra luftenPlassen sett fra luften
* 20082008
* 20082008

Eksterne lenker
---------------

* (en) Town Hall Square (Vilnius) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Papegøyer **«Arne Belinda»** er en norsk sang med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara* (RCA Victor PL 40029). Sangen ble innspilt 31. juli–3. august 1978 i Roger Arnhoff Studio i Oslo. Jonas Fjeld Band var musikere. *Brakara* ble nylansert på CD i august 2001.

Opprinnelig satte humorgruppa en ny tekst til Erik Byes «Anna Lovinda». Det var meningen at den skulle være med på albumet *Prima Vera* (1977), men Bye nektet det. Prima Vera beholdt kompet fra 1977, men omskrev så melodilinjen i 1978, slik at gruppa kunne krediteres som komponist, men ikke mer enn at en kunne gjenkjenne melodien.

Teksten handler om *Kaptein Stunt* og hans «stumme» papegøye: *Arne Belinda*. I den talte innledningen forteller Mathisen at kaptein Stunt ikke ville innse at han måtte leve resten av sitt liv i ensomhet og engasjerte to av sine letteste og nærmeste matroser til å overta papegøyens plass. Kapteinen spør hva Arne Belinda vil ha og matrosene svarer: *«Pølse med lompe»*, hvorpå kapteinen sier: *«Pølse med lompe? Å fy, for en nebbete fugl»*.

Tom Mathisen imiterer Erik Bye som kapteinen, mens Teigen og Falsk er matrosene. I NRK programmet *Det er Norge som er bra!* (sendt 12. januar 1980) var rollene mellom medlemmene det samme da sangen ble fremført. Mathisen sang etter playback. Programmet *Det er Norge som er bra!* ble sendt i sin helhet 6. september 2014 i forbindelse med Komiprisen 2014 hvor Prima Vera ble tildelt Årets hederspris.

> Finn fram lommetørklene folkens, for her kommer en sang som er utrolig sørgelig. Det sørgelige er selvfølgelig at den er med på platen.!
> 
> 
> Kommentar til «Arne Belina» som fulgte med i et hefte til *Brakara*.
> 
> 

I 1948 spilte Jane Wyman tittelrollen som en døvstum pike i filmen *Johnny Belinda*, som kanskje har inspirert til papegøyens navn.

Andre utgivelser
----------------

* *Best of Ebba* – (utgitt 15. januar 1981)
* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994)
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – et lite utdrag er med i medleyen «Rest of the best». Her står Falsk og Teigen med hver sine fuglebur over hodet og sier «Pølse med lompe».)
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – coverinformasjon
2. ↑  VG 28. august 2001
3. ↑  Falsk, Herodes (2005) *De gærne har det godt*. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag AS ISBN 978-82-05-33463-2 s. 122
4. ↑  VG – 12. januar 1980 side 54/55
5. ↑  NRK Nett TV: Komiprisen 2014 Spesial: Det er Norge som er bra!
***A Romantic Adventuress*** er en amerikansk drama-stumfilm fra 1920, regissert av Harley Knoles.

Handling
--------

Professor Vanni, er en danse-lærer som har blitt skilt fra sin troløse kone, oppdrar datteren sin Alice i New Orleans. Når faren dør, kontakter Alice endelig moren sin igjen. Fru Martyn, som sammen med sin teater-agent Louis Fitch, arrangerer å få Alice med på en danse-akt i New York. Dette viser seg å være en suksess. Fire år senere, på Monte Carlo, planlegger fru Martyn og Fitch å få en velstående italiener - Signor Castelli - til å gifte seg med den uskyldige Alice, og deretter utpresse ham etter at de har giftet seg. Alice møter imidlertid Maxwell, en tidligere fotball-stjerne, som snart forelsker seg i henne. Etter hvert innser Alice den sanne naturen til moren sin og Fitch, utpresserne blir endelig avslørt, og Alice og Maxwell blir forlovet.

Skuespillere
------------

* Dorothy Dalton som Alice Vanni
* Charles Meredith som Maxwell
* Howard Lang som Vanni
* Augusta Anderson som Mrs. Martyn
* Ivo Dawson som Louis Fitch
* John Ardizoni som Signor Castelli
* Howard Lang som James Cortright
* Evan Burroughs Fontaine
* Robert Schable som Charles Robertson

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 27. april 2016.
2. ↑  A ROMANTIC ADVENTURESS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *A Romantic Adventuress* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *A Romantic Adventuress* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Valentino Degani** (født 14. februar 1905, død 1974) var en italiensk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Degani vant en olympisk bronsemedalje i fotball under sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var målvakt på det italienske landslaget som kom på tredjeplass i fotballturneringen bak Uruguay og Argentina. Italias vei til bronsefinalen var seier over Frankrike med 4-3, uavgjort 1-1 mot Spania i den første kvartfinalen, de vant omkampen tre dager senere med 7-1 men tapte semifinalen mot Uruguay med 2-3. I bronsefinalen møtte de Egypt som de beseiret med 11-3.

Han spilte 176 kamper i Serie A for Inter som målvakt i perioden 1924 til 1937 og vant serien sesongen 1929–30.

OL-medaljer
-----------

* Bronse 1928 Nederlands flagg Amsterdam - Bronse i fotball Italias flagg Italia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Valentino Degani – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Valentino Degani – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Valentino Degani – Transfermarkt Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Sanddvergfly** (*Eublemma minutata*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Den er bare funnet i Aust-Agder og Vest-Agder i Norge.

Utseende
--------

Et ganske lite (vingespenn 15 – 18 mm), for det meste hvitt nattfly. Vingene har lange frynser langs ytterkanten. Brystet (thorax) har en olivengrå flekk midt på ryggen, forvingen har to olivengrå tverrbånd, også langs ytterkanten er den litt gråaktig, og det er 3-4 små, olivengrå flekker langs fremkanten. Bakvingen er hvit, gråaktig ytterst.

Levevis
-------

Denne arten finnes på tørre enger og sandete steder. Den kan vandre en god del, og de norske eksemplarene kan ha fløyet inn fra Danmark. Larven lever på sandstråblom (*Helichrysum arenarium*), som ikke vokser i Norge. Arten overvintrer som egg. De voksne sommerfuglene flyr, både om natten og om dagen, i juli – august.

Utbredelse
----------

Arten lever i Europa, unntatt lengst i nord, og Midtøsten. Den skal også være funnet i Ussuri-området i Øst-Sibir. Den har faste bestander i Danmark og det sørligste Sverige. I Norge ble den første gang registrert på Lista, Vest-Agder i 1996, den er senere også funnet i Aust-Agder. Siden den eneste kjente larve-fødeplanten ikke vokser i Norge, er det lite sannsynlig at den har faste bestander her.

Kilder
------

* Norges sommerfugler – Sanddvergfly [*død lenke*]
* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sanddvergfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Sanddvergfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Sanddvergfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Sanddvergfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Sanddvergfly* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Eublemma minutata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
Indias landhockelag OL 1936
**Joseph «Joe» Deville Thomas Galibardy** (født 10. januar 1915, død 17. mai 2011) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Galibardy ble olympisk mester i landhockey under OL 1936 i Berlin. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. India vant sitt tredje strake gull. Det var ti lag med i turneringen og India vant sine tre kamper i gruppespillet med sammenlagt 20-0. I semifinalen slo de Frankrike med 10-0 og i finalen Tyskland med 8-1. Galibardy spilte alle fem kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Gull **Gull** i landhockey (India)

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Olympedia, Olympedia utøver-ID 19180, besøkt 18. august 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.fih.ch[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Galibardy – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Galibardy – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joseph Galibardy – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Shanghai Hongqiao International Airport
**Shanghai Hongqiao internasjonale lufthavn** (IATA: **SHA**, ICAO: **ZSSS**) (kinesisk: 上海虹桥国际机场, pinyin: *Shànghǎi Hóngqiáo Guójì Jīchǎng*), eller **Shanghai Hongqiao International Airport**, er en lufthavn utenfor Shanghai. 

Lufthavnen ligger i bydistriktet Changning om lag 13 kilometer vest for Shanghais sentrumsområder.

Lufthavnen er internasjonal, selv om hovedparten av trafikken nå (etter 1999) gjelder det kinesiske innenlandsmarked. 

Frem til 1999, da den vesentlig større lufthavnen Shanghai Pudong ble åpnet øst for sentrum, var Hongqiao byens hovedflyplass.

Lufthavnen var lenge overbelastet i den grad at en overveiende andel av flybevegelsene mot slutten av 2000-årene hadde forsinkelser. Men i mars 2010 ble etter en tre år lang byggeperiode en Terminal 2 og en ny start- og landebane tatt i bruk. Dermed er lufthavnens kapasitet vesentlig utvidet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Shanghai Hongqiao International Airport – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Joseph Grimelands vinnerskulptur «Oslopiken» på Oslo rådhus ved borggården mot bysentrum. Svanefontenen foran er formet av Dyre Vaa. Foto: 2012 Grimelands relieff i bronse over inngangen til Oslo rådhus ble satt opp 1951.
Krigminnemerke fra 1946 av Grimeland i parken ved Nordre Skøyen hovedgård i Oslo.  Foto: 2014 
**Joseph Grimeland** (født 2. januar 1916 i Oslo, død 10. oktober 2002) var en norsk billedhugger, kjent blant annet for «Oslopiken» på Oslo rådhus, «Krigsseilermonumentet» på Bygdøy og fem arbeider i «Grimelandparken»: Strandparken på Høvik. 

Hans interesse for skulptur ble tidlig vakt, og etter artium begynte han på Statens kunstakademi i 1933. I sine tre år der hadde han Wilhelm Rasmussen som lærer. Han debuterte på Høstutstillingen i 1935 og deltok i 1937 i to konkurranser med heldig utfall. I konkurransen om monument til Youngstorget i Oslo ble han forbigått av Per Palle Storm, men bidraget ble likevel premiert; i konkurransen om utsmykning av Oslo rådhus ble *Appell* innkjøpt – og senere omarbeidet og gitt det nye navnet *Oslopiken* (med Odd Eidem som modell) da det sto ferdig i 1950. Skulpturene *Naken gutt* (innkjøpt til Nasjonalgalleriet 1940) og *Den skjønne nakne ynglingen* (Høstutstillingen, 1945 – begge med Knut Berg som modell) var en personlig kommentar til klassiske idealer, bl.a. contrapposto. 

Han laget scenografi til *Keiser og Galileer* på 1950-tallet og utformet i alt seks frigjøringsmonumenter fra 1946 til 1980. 
Han laget også statuen av Bokken Lasson med sin lutt i 1962 i Homansbyen i Oslo, i krysset Hegdehaugsveien og Oscars gate 19.

Grimeland mottok Kongens fortjenstmedalje i gull i 1950, ble Ridder av St. Olavs Orden i 1993 og mottok Ingeborg og Per Palle Storms ærespris i 1997.

For oversikt over offentlige arbeider, se lenkene.

Litteratur
----------

* *Joseph Grimeland*. Av Stig Andersen, Odd Nerdrum, Per Ung. Gyldendal, 1996. ISBN 82-05-23445-0

Referanser
----------

1. ↑   Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID 2c7b4466-7cf6-46d3-ab23-943f124b3905, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Om «Grimelandrelieffet» i Oslo rådhus». Arkivert fra originalen 2. april 2016. Besøkt 21. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joseph Grimeland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) baerum.kommune.no illustrert biografi
* (no) cagalleri.no illustrert biografi av Øyvind Storm Bjerke

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** KulturNav
 |
**Allgäu-Alpene** er en fjellkjede i Alpene som strekker seg fra Bodensjøen og 75 km østover. Den overlapper med landskapet Allgäu, men er ikke sammenfallende med dette: Allgäus sydgrense går langs Allgäu-Alpenes hovedkam; på den andre siden strekker Allgäu seg lenger nordover enn Alpene.

Avgrensning
-----------

Allgäu-Alpene begrenses

* i øst av Lech (mot Ammergau-Alpene),
* i syd av Lech, Hochtannbergpasset og Bregenzer Ache (mot Lechtal-Alpene) samt av Subersach (mot Bregenzerwald).

I vest når Allgäu-Alpene såvidt Bodensjøen. Nordgrensa er ikke klart definert, men følger omtrent linja Lindau–Kempten–Füssen.

Topper
------

De ti høyeste fjelltoppene i Allgäu-Alpene er:

* Großer Krottenkopf (2657 moh. Tirol)
* Hohes Licht (2652 moh. Tirol)
* Hochfrottspitze (2649 moh. Bayern/Tirol)
* Mädelegabel (2644 moh. Bayern/Tirol)
* Urbeleskarspitze (2632 moh. Tirol)
* Steinschartenkopf (2615 moh. Tirol)
* Marchspitze (2610 moh. Tirol)
* Bretterspitze (2609 moh. Tirol)
* Bockkarkopf (2608 moh. Bayern/Tirol)
* Biberkopf (2599 moh. Bayern/Tirol)

Daler og videre inndeling
-------------------------

Den største dalen i Allgäu-Alpene er den til elven Iller, som strekker seg nordfra mot Alpene og bl.a. omfatter byene Kempten, Immenstadt og Oberstdorf. Større daler på den østerrikske siden av fjellgruppa er Kleinwalsertal (Vorarlberg) og Tannheimer Tal (Tirol). Den førstnevnte dalen er en funksjonell østerriksk eksklave, siden den bare er tilgjengelig via Oberstdorf i Tyskland. Mellom Kleinwalsertal og Tannheimer Tal danner Allgäu-Alpene en utpreget hovedkam. Vest og nord for denne består de derimot av en rekke mindre fjellgrupper. *Tannheimer Berge* nord for Tannheimer Tal er kjedens østligste delgruppe (2238 moh. i *Kellenspitze*).

Geologi
-------

De viktigste bergartene i Allgäu-Alpene er dolomitt fra trias; kalk fra jura; sandstein, kalkstein, mergel og flysch fra kritt; og molasse fra paleogen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Allgäuer Alpen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |

Portal: Tyskland
Allgäus beliggenhet i Tyskland
Landbrukslandskap i Allgäu. I bakgrunnen ruver Alpene.
**Allgäu** (uttales «al-gåi») er et landskap sør i Tyskland. Mesteparten ligger i det bayerske distriktet Schwaben, men også Baden-Württemberg og de østerrikske forbundsstatene Vorarlberg og Tirol har mindre andeler av Allgäu. Landskapets viktigste by og økonomiske sentrum er Kempten.

Allgäu er et variert bakkelandskap, som lengst i sør går over i fjell (Allgäu-Alpene) og som domineres av landbruk. Viktigste næringsgren er fehold med melkeproduksjon, inkludert noe seterdrift i sør. Landskapet er et yndet feriemål, både for sommer- og vinterturister.

Etymologi
---------

Allgäu hevdes å være en forvanskning av Alp-ge-äu. Stavelsen «alp» kommer av alper, «äu» av det tyske ordet Auen, altså våtmarker. «Ge» er en forstavelse som i *Gebirge* (fjell), som her skal forstås som *Geauen*, altså flere våtmarker, eller et våtmarks- eller flodlandskap.

Avgrensning og inndeling
------------------------

Allgäu begrenses av Allgäu-Alpenes hovedkam i sør og av elva Lech i øst. I vest og nord er grensa noe uskarp og følger omtrent byene Lindau–Wangen–Memmingen–Kaufbeuren. Dette området har om lag 560 000 innbyggere.

Allgäu deles tradisjonelt i fire regioner, Ober-, Unter- West- og Ostallgäu (øvre, nedre, vestre og østre Allgäu). Av disse er Ober-, Unter- og Ostallgäu omtrent sammenfallende med de bayerske kretsene (*Landkreise*) av samme navn. Kleinwalsertal i Vorarlberg og Tannheimer Tal samt kommunen Jungholz i Tirol regnes også til *regionen* Oberallgäu, men hører selvfølgelig ikke til *kretsen*. Westallgäu ligger derimot hovedsakelig i Baden-Württemberg, med mindre områder i Bayern.

Byer
----

De største byene i Allgäu er:

* Isny im Allgäu
* Kaufbeuren
* Kempten
* Leutkirch im Allgäu
* Marktoberdorf
* Memmingen
* Sonthofen
* Wangen im Allgäu

Andre kjente steder er vintersportsstedet Oberstdorf og det forhenværende riksklosteret Ottobeuren.

Referanser
----------

1. 1 2  «Das Allgäu - Heimatbund Allgäu». *www.heimatbund-allgaeu.de*. Besøkt 10. februar 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** GeoNames
 |

Portal: Tyskland
Kart over AVUS-banen på 50-tallet.
**Automobil-Verkehrs- und Übungs-Straße** (*vei for biltrafikk og øvelseskjøring*), også kjent som **AVUS**, var en opprinnelig 19 km lang bilbane gjennom Grunewald i Berlin, Tyskland, som opprinnelig var ment brukt både for vanlig biltrafikk, billøp og som testbane for bilindustrien.

Beskrivelse
-----------

Automobilclub von Deutschland (AvD) begynte i 1907 planleggingen av banen. Den ble påbegynt i 1909, men pga. første verdenskrig ble den ikke åpnet før i 1921. Banen bestod av to kjørefelt à 8 meter, samt en midtdeler på 9 meter. En runde var på 19 565 meter. Langsidene var tilnærmet rette, og løp parallelt med jernbanen Berlin–Potsdam. Nordkurven ble ombygget sterkt dosert i 1936 med en helning på 43 grader. Sydkurven var planlagt dosert, men dette ble ikke utført på grunn av krigen.

Etterkrigstiden
---------------

Mercedes W25 på AVUS 1936Mercedes W25 på AVUS 30.mai1937
Etter andre verdenskrig lå Berlin i ruiner. AVUS ble brukt til billøp fra begynnelsen av 50-tallet. AVUS ble etter krigen innlemmet i det tyske motorveinettet som en del av A115 (som igjen er en del av Europavei 51), noe som også var en av hensiktene med banen. Banen lå i sin helhet inne i vestlig sone, men ble av sikkerhetsgrunner omtrent halvert, med en ny krapp sving i sydenden. Flerbruksveier av denne typen er forholdsvis sjeldne. AVUS var formodentlig verdens eneste motorvei med tribuner.

Det første og eneste Grand Prix-løpet på AVUS ble holdt i 1959. Banen ble alltid ansett som farlig, og dette ble ytterligere forverret ettersom bilene ble raskere. Mange eksperter advarte mot å bruke banen til denne typen billøp. De fikk rett, selv om Tony Brooks fikk opp en gjennomsnittsfart på 240 km/t. Mange utøvere fikk skrens, hvorav franskmannen Jean Behra omkom. Doseringen i nordenden ble revet i 1967. Banen ble ytterligere avkortet og rekonstruert i 1968, 1989 og 1992. Den brukes ikke lenger til billøp.

Referanser
----------

1. 1 2  AllF1.info

Portal: Tyskland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Paul Fenech** (født 20. desember 1986 i Naxxar) er en maltesisk fotballspiller som for øyeblikket spiller for den maltesiske klubben Balzan FC. Fenech er midtbanespiller og har tidligere spilt for Msida Saint-Joseph FC og Birkirkara FC.

Klubbkarriere
-------------

Fenech startet sin fotballkarriere hos den lokale klubben Naxxar Lions FC. I 2005 meldte han overgang til Msida Saint-Joseph FC, hvor han samme år fikk sin debut i Maltesisk Premier League, som er på landets øverste serienivå. Over en toårsperiode spilt han 60 seriekamper for klubben før han i 2007 skrev under på en femårskontrakt med storklubben Birkirkara FC. I sin debutsesong for klubben var han med på å vinne sitt første trofe da Birkirkara vant den maltesiske fotballcupen over Hamrun Spartans FC. 

Han var siden med på å vinne to seriemesterskap med Birkirkara, i tillegg til et cupmesterskap og flere kvalifiseringskamper i både UEFA Europa League og UEFA Champions League. I 2013 ble han også kåret til årets fotballspiller på Malta. Han meldte overgang til Bazan FC i 2016 og dro tilbake til Birkirkara igjen for 2018-sesongen, før han igjen vendte tilbake til Balzan i 2019. I sistnevnte klubb var han med på å vinne sitt tredje cupmesterskap da Balzan vant cupfinalen i 2019.

Internasjonal karriere
----------------------

Fenech ble tatt ut til Maltas herrelandslag i fotball av landslagstrener John Buttigieg under 2009/2010-sesongen. Han fikk sin landslagsdebut for Malta i en vennskapskamp hjemme mot Bulgaria den 18. november 2009 (1–4). Fenechs første landslagsmål kom i en vennskapskamp hjemme mot Litauen den 8. juni 2015 (2–0). Hans andre landslagsmål kom i en EM-kvalifiseringskamp hjemme mot Norge den 18. november 2019 (1–2).

Meritter
--------

Birkirkara FC
* Maltesisk Premier League (2): 2009/2010, 2012/2013
* Den maltesiske fotballcupen (2): 2007/2008, 2014/2015
* Den maltesiske supercupen (2): 2013, 2014

Balzan FC
* Den maltesiske fotballcupen (1): 2018/2019

Individuelt
* Årets fotballspiller på Malta (1): 2013

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 80821, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Worldfootball.net – Paul Fenech, club matches (Besøkt 4. mars 2020)
3. ↑  UEFA.com – Fenech lands Maltese player of the year award (Av Domenic Aquilina. Publisert 15. juni 2013, besøkt 4. mars 2020)
4. ↑  Transfermarkt.co.uk – Paul Fenech, Transfer history (Besøkt 4. mars 2020)
5. ↑  Soccerway.com – Friendlies 2009, Malta-Bulgaria 1:4 (Besøkt 4. mars 2020)
6. ↑  Soccerway.com – Friendlies 2015, Malta-Lithuania 2:0 (Besøkt 4. mars 2020)
7. ↑  Fotball.no – Kampreferat Malta-Norge, 18. november 2019 (Besøkt 4. mars 2020)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Fenech – UEFA Rediger på Wikidata

* (en) Paul Fenech – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Paul Fenech – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Paul Fenech – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Paul Fenech – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Paul Fenech – FBref Rediger på Wikidata
**Allied Forces Act** var en britisk lov som regulerte allierte staters jurisdiksjon over egne tropper på britisk jord under andre verdenskrig. Loven var et hastetiltak og ble vedtatt 22. august 1940 etter en kort debatt i Parlamentet foregående dag. Loven ble opphevet i 1952.

Allierte tropper på britisk jord ble under Allied Forces Act underlagt sine egne regjeringers militære jurisdiksjon og disiplin, mens tilfeller av brudd på britisk kriminallovgivning fortsatt ville falle inn under det britiske rettsvesenet. Loven bygget på erfaringer fra Det Britiske Samvelde og var en modifisert utgave av *Visiting Forces (British Commonwealth) Act* fra 1933. 
Da loven ble vedtatt omfattet den tropper under kontroll av eksilregjeringene fra Belgia, Tsjekkoslovakia, Luxembourg, Nederland, Norge og Polen. Senere kom den også til å omfatte styrker under kontroll av eksilregjeringene fra Hellas og Jugoslavia, samt de frie franske styrkene under general Charles de Gaulle.

I 1942 kom det til en egen *Visiting Forces (United States of America) Act*. Denne loven gikk enda videre enn Allied Forces Act, i og med at også brudd på sivil lov kunne etterforskes og straffes under amerikansk lovvgivning.

Allied Forces Act ble under og etter andre verdenskrig gjenstand for debatt i Storbritannia fordi flere allierte land hadde en strengere lovgivning enn vertslandet og utmålte straffer som i flere tilfelle ble sett på som unødig brutale. Det var flere eksempler på at allierte soldater ble henrettet på britisk jord for desertering eller feighet i strid. Amerikanske myndigheter praktiserte også dødsstraff ved hengning for sivile forbrytelser som voldtekt.

Portal: Andre verdenskrig