recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Egdafylke** (Norrønt: *Egðafylkí*) var ett av de historiske fylkene i Norge, som inngikk i Gulatingslag. Det opprinnelige Egdafylke tilsvarer hele dagens Agder og navnet kommer av en folkegruppen *egdene*, som først ble nevnt i nedskrevne kilder som beboere av området i folkevandringstiden (400-600 år e.kr).

Egdafylke bestod av to hoveddeler, kyststrøkene som var det egentlige *Agðir*, som igjen var delt i to: *Austr-Agðir* og *Vestr-* eller *Norðr-Agðir*, og innlandet, benevnt Rábyggjalo̧g. Austr-Agðir danner opphavet til det senere Nedenes len, mens Vestr-Agðir var igjen inndelt i to syssel, *Listasýsla* og *Miðsýsla*, de senere Lister len og Mandals len.

Skipreider
----------

Egdafylke var inndelt i 12 skipreider:
  
*Listasýsla:*

* Lundar
* Feta
* Lista
* Berg (Lyngdal)
* Vatn (Hægebostad)

*Miðsýsla:*

* Fors (Vigmostad)
* Kallaðaland (Marnardal)
* Hyljar (Søgne)
* Véa (Tveit/Ve)

*Austr-Agðir:*

* Sand (Lillesand)
* Bringsver (Landvik)
* Strengjareiđ (Tromøy)

Rábyggjalo̧g
------------

* Setr (Setesdalen)
* Otrudalr (Evje)
* Þofnardalr (Tovdal)
* Gefadalr (Gjøvdal)
* Vigársheið (Vegårdshei)
* Æsaráll (Åseral)

Referanser
----------

1. ↑  *Historisk-geographisk Beskrivelse over Kongeriget Norge (Noregsveldi) i Middelalderen*. Trykt hos Carl C. Werner & Co. i ... 1849. s. 131-2.
En *coureur des bois* i 1600-tallets Canada
**Coureurs des bois** (fransk; i entall: *coureur des bois* eller *coureur de bois*, omtrent: «skogsløpere») var pelshandlere i Nord-Amerikas tidlig i kolonihistorie. I motsetning til de store handelskompanier med sine handelsagenter og handelsstasjoner dro «skogløperne» inn i landet på egen hånd, bodde med indianerne, gikk på jakt med dem og byttehandlet selv til seg deres pelsfangster. Begynnelsen på pelshandelen går tilbake til det franske Compagnie de la Nouvelle France av 1627 og dets forløpere, og slik ble det at de tidlige pelshandlerne var så overveiende franske. «Skogsløperne» ble til da dette *Compagnie* forsøkte å håndheve sitt handelsmonopol.

De første *coureurs des bois* som er kjent ved navn er Médard Chouard, sieur des Groseilliers og Pierre-Esprit Radisson, som i 1660 kom med 60 kanolaster ned pelser tilbake til Trois-Rivières,[] etter de året før som de første hadde brutt opp mot De store sjøene. De og deres etterfølgere spilte en betydelig rolle for utforskningen av kontinentet selv om deres motiv var pelshandelen alene. De knyttet kontakter til indianerstammer og åpnet opp handelsveier.

Storhetstiden for de selvstendig agerende *coureurs* endte tidlig på 1700-tallet, da nye handelsselskaper som Hudson's Bay Company eller North West Company selv rykket inn med sine egne handelsfolk og handelsstasjoner på det nordamerikanske kontinent.[] Fra den franskættede befolkning og fra de gjenværende *coureurs* ble så de aller fleste såkalte *voyageurs* rekruttert, som overtok transportoppgaver for selskapene langs elvene.[] De regnes som etterfølgerne av de gamle *coureurs*.[]

Selvstendige *trappers* fikk man ikke før på 1800-tallet, og da i Rocky Mountains.[] Det var Mountain Men som ikke lenger bare kjøpte pelser fra indianerne, men selv gikk ut i villmarken og jaget pelsdyr. Rocky Mountain Fur Company utviklet et forsyningssystem for pelsjegerne ved *rendezvous*, og dette muliggjorde 1830- og 1840-årenes uavhengige *trappers* som på egen regning drev på med sin fangst i fjellene.[]

«Skogsløperne» ble gjenstand for romaner som *Lærstrømpe* (1821) av James Fenimore Cooper og *Le coureur du bois* (1850) av Gabriel Ferry.

Eksterne lenker
---------------

* canadiana.ca: Coureurs de Bois

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia
 |
**Ivar Arnljot Bjørgen** (født 20. november 1934, død 23. november 2018) var professor i psykologi ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet. Han var grunnleggeren av Psykologisk institutt ved Universitetet i Trondheim. Han hadde et Fulbright-stipend, og studerte under B.F. Skinner og Abraham Maslow (som ble kjent blant annet for Maslows behovspyramide) ved Harvard University i Boston, samt ved Brandeis University. Ivar Bjørgen hadde en liten del i Maslows forskning hvor han og seks medstudenter intervjuet personer som en del av grunnlag for Maslows behovspyramide.

Bjørgen var sterkt opptatt av elevmedvirkning og ble på Elevtinget i 2007 tildelt æresmedlemskap i Elevorganisasjonen.

Han er kjent for å ha innført begrepet «ansvar for egen læring», som har vært sentralt i reformer i det norske skolevesenet.

Bjørgen var også dekan ved HF-fakultetet.

I senere år var Ivar Bjørgen særlig en talsmann for eldresaken og for eldres fortsatte muligheter for arbeid.

Hans far, Kåre Bjørgen (1897-1974), var forfatter.

Referanser
----------

1. ↑   www.universitetsavisa.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bursdagsintervju Arkivert 8. juni 2007 hos Wayback Machine. Universitetsavisa. Lest 24.04.2011.
3. ↑  Gabriel, Ute (29. november 2018). «Ivar Arnljot Bjørgen 1934 – 2018». *universitetsavisa.no*. Arkivert fra originalen 29. november 2018. Besøkt 29. november 2018.
4. ↑  YouTube-video av utdelingen av æresmedlemskapet. Sett 24.04.2011.
5. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ivar Bjørgen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Ivar Bjørgen i BIBSYS
* Ressem, Synnøve (19. november 2004) «Ivar A. Bjørgen: Opprører som nekter å gi seg». *Universitetsavisa*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CRIStin
 |
**Valborg Henriette Luth** (født 10. mai 1861 i Christiania, død 1. august 1949 i Oslo) var en norsk kunstmaler.

Valborg Luth: *Ormøen*.

Liv og virke
------------

Valborg Luth var elev av Eilif Peterssen og Christian Krohg i Kristiania. En «halvakt» utførte hun trolig på Christian Krohgs malerskole i 1880-årene.
Hun malte portretter og figurbilder, og med tiden også landskapsbilder. Hun malte landskaper fra Kristiania og omegn i olje og akvarell. To av hennes akvareller finnes på Oslo bymuseum.

Luth debuterte på Høstutstillingen i 1885, der hun stilte ut et portrett. Portrettet forestiller antagelig hennes mor. På samme utstilling hadde hun også et genrebilde. 
Hos Trondhjems kunstforening stilte hun ut i 1887 bildet «Gi' mig et Øre da Di».
Ved Høstutstillingen i 1888 et portrett. Hun stilte siste gang ut på Kristiania Kunstforening i 1898. I forbindelse med innsamlingen til gjenreisingen av Akershus slott i år 1900, ble hennes bilde «Udsigt» loddet ut.

Luth utførte altertavlen som i 1899 ble satt opp i Lundersæter kapell. Den forestiller Kristus på et høydedrag, med fjell i bakgrunnen. Bildet kalles «Kristus på Bergprekenens fjell».

Valborg Luth ble 4. august 1949 bisatt på Vår Frelsers gravlund.

Familie
-------

Valborg Luth var datter av bokbinder Carl Herman Luth og Augusta Blickstad.
Hun forble ugift.

Referanser
----------

1. 1 2   nkl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   KulturNav, KulturNav-ID bc42146f-672c-4f0b-8dea-32ba57f1a08a, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Aftenposten[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2  Ministerialbok for Johannes prestegjeld 1875-1881 (0301M8), Konfirmerte: 1876-10-01
6. ↑  *Aftenposten 1949.08.02*. Norge, Oslo. 1949. s. 6.
7. ↑  *Katalog over Kunstudstillingen 1885*. Kristiania. 1885. s. 5.
8. ↑  Bugge, Martin (1895). *Trondhjems kunstforening 1845-1895*. Trondhjem: Foreningen. s. 72.
9. ↑  *Katalog over Kunstudstillingen 1888*. Kristiania. 1888. s. 9.
10. ↑  *Dagbladet 1900.01.18*. Norge, Oslo. 1900. s. 3.
11. ↑  Solum, Erik Svenke (1968). *Finnskogmenighet gjennom 100 år*. Brandval menighetsråd. s. 32.
12. ↑  *Glåmdalen 1996.12.27*. Norge, Innlandet, Kongsvinger. 1996. s. 10.
13. ↑  *Friheten 1949.08.04*. Norge, Oslo. 1949. s. 8.

Kilder
------

* *Norsk kunstnerleksikon : bildende kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. B. 2 : H-M*. Universitetsforl. 1983. s. 807. ISBN 8200065359.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |

Portal: Kunst
**Cooperøya** (engelsk: Cooper Island) er en øy sørøst for Sør-Georgia i Sør-Atlanteren. Øya tilhører det britiske oversjøiske territoriet Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene. Øya er om lag 4 km lang og 1,2 km bred og ligger på nordsiden av inngangen til Drygalskifjorden. Øya ble oppdaget av en britisk ekspedisjon under ledelse av James Cook i 1775 og har fått sitt navn etter løytnant Robert Palliser Cooper, som var offiser ombord på ekspedisjonsskipet HMS «Resolution».

Øya er adskilt fra Sør-Georgia av det 1,6 km brede Coopersundet. Høyeste punkt er 416 moh.

Dyreliv
-------

Øya er rottefri og har store bestander av fugler som hekker her, inkludert snøpetrell, antarktishvalfugl og svartbrynalbatross. I tillegg er det store bestander av ringpingvin og gulltoppingvin på øya.

Øya er dekt av tussokgress.

Cooperøya

Referanser
----------

1. 1 2  «Cooper Island». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey. Besøkt 12. februar 2018.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS
 |
**Ivar Braut** (født 28. februar 1956) er en norsk prest og biskop emeritus i Stavanger bispedømme. Han ble utnevnt til biskop den 8. desember 2016, og ble vigslet i Stavanger domkirke den 19. mars 2017. Braut tok over embetet etter Erling Pettersen.

Braut gikk til bispestillingen fra stillingen som sokneprest i Birkeland kirke i Bergen, en stilling han har hatt fra 2000. Før dette var han prost i Sunnhordland prosti. Han har også hatt flere andre stillinger i kirke og kristne organisasjoner. Fra 2005 til 2011 var han varamedlem til bispedømmerådet i Bjørgvin bispedømme, fra 2011 fast medlem i rådet og fra 2012 delegat til Kirkemøtet.

Braut blir av flere regnet som en brobygger mellom ulike fløyer i kirken.

Av helsemessige årsaker gikk han av som biskop i 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Ivar Braut ny biskop i Stavanger - Kirken.no, Lest 8. desember 2016
2. ↑  Presentasjon i forbindelse med bispevalget - Kirken.no. Lest 8. desember
3. ↑  Ivar Braut ny biskop i Stavanger - NRK. Lest 8. desember 2016
4. ↑  «Ivar Braut slutter som biskop i Stavanger». *Den norske kirke, Kirkerådet*. Besøkt 21. august 2018.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Erling Pettersen** | **Luthersk biskop av Stavanger**(mars 2017–2018) | Etterfølger:**Anne Lise Ådnøy** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Ruskinkeramikk med kobberglasurer
**Okseblodglasur**, eller bare *okseblod*, *sang de bœuf*, er en glasur som regnes til de klassiske orientalske glasurer, som ofså for eksempel chün, celadon og tenmoku. 

Sang-de-boeuf var en av de nye glasurene som ble ansett å være usikker men veldig dekorativ med varierende effekter. Glasuren ble tatt frem fra Jingdezhens porselensovner under Kangxi-keiserens styre (1662–1722). Ifølge en elev «gir denne spektakulære glasur inntrykket av å titte gjennom et gjennomskinnelig ytrela, som er noen lunde forvrengt og fullt av mengder av bobler, til fargen som innunder«».

Glasuren inneholder kobberoksid eller kobberkarbonat, som får sin mørke dyprøde farge ved reduksjon, nemlig at surstofftilførselen *strypes* mensdan glasuren fortsatt er flytende.[] Dette kan oppnåes ved å innføre brennende emnet som fører til røykutvikling og således fortrenger oksygenet i ovnen, eller ved å tilføre gass. I gassovner er det iblant tilstrekkelig å øke gasstrykket. Kobberroksidet/karbonatet, som vanligvis gir grønne toner (oksiderendee atmosfære) feller ut som små partikler som antar røde toner. Total reduksjon fører til at oksidet metalliserer, noe som vanligvis ikke er ønskelig. Derfor gjelder det å treffe rett grad av reduksjion/oksidason. Kobberrøde glasurer opptrer ofte også som rød-grønne glasurer.

Det finnes også kobberrøde glasurer med innslag av hvitt.

Referanser
----------

1. 1 2  Wood, Frank L. (2014). *The World of British Stoneware: Its History, Manufacture and Wares* **(engelska)**. Troubador Publishing Ltd. s. 58. ISBN 978-17-83063-67-3.
2. ↑  Valenstein, S. (1998). *A handbook of Chinese ceramics* **(engelska)**. Metropolitan Museum of Art, New York. s. 238-242. ISBN 978-08-70995-14-9.
Ovnsmodell fra Vigelands verk, skåret av Ole Nilsen Weierholt i 1792
**Vigelands verk** var et kortvarig jernverk i Vennesla i Vest-Agder. Verket ble anlagt av trelasthandleren, rederen og proprietæren Peder Mørch i Kristiansand i 1790. Det ble nedlagt for godt i 1813.

Peder Mørch kjøpte sagbruket på Vigeland ved Otra i 1776. Trolig hadde han alt i utgangspunktet tanker om å anlegge et jernverk på stedet, men planleggingen skjøt fart da det i 1780-årene ble påvist jernmalm på Ravnevann i Tveit og Rosseland i Birkenes. I 1790 var det full gruvedrift begge steder – gruven på Ravnevann hadde navnet Forhaabnings Grube, mens den på Rosseland ble kalt Dorothea Margrethe Grube. Gruvene her ligger i den østligste delen av Arendalsfeltets jernmalmleier.

Selve jernverket ble anlagt i 1791, da det ble oppført en masovn, to stanghammere og en spikerhammer. Mørch fikk kongelig priviliegium på jernverksdrift 22. februar 1792. Samme år utførte Ole Nilsen Weierholt fra Austre Moland flere ovnsmodeller i tre til bruk på Vigeland.

Det ble videre anlagt en rekke kullmiler i distriktet, men Mørch var fra første dag i konflikt med de lokale bøndene om leveransene av kull. Verkseieren ville pålegge bøndene i distriktet leveringsplikt, men de mente prisen var for lav. Dessuten måtte Mørch hanskes med Frolands verk, som mente å ha enerett på kulleveranser fra Høvåg og Birkenes.
I august 1795 måtte masovnen slukkes på grunn av kullmangel, og i 1800 var de fleste jernverksarbeiderne reist fra Vigeland. Men helt frem til Peder Mørch døde i 1813, forsøkte han å tvinge bøndene i distriktet til å levere kull.

Litteratur
----------

* Nygård-Nilsen, Arne (1944): *Norsk jernskulptur, bind 1 og 2.* Oslo

Eksterne lenker
---------------

* Vigeland hovedgårds hjemmeside Arkivert 7. oktober 2018 hos Wayback Machine.
***Cop Out*** er en amerikansk actionkomedie fra 2010, regissert av Kevin Smith. Hovedrollene spilles av Bruce Willis, Tracy Morgan og Seann William Scott. Den handler om to NYPD-etterforskere som leter etter et verdifullt baseball-kort som ble tatt av en blodtørstig gangster.

Sammendrag
----------

Jimmy Monroe og Paul Hodges er NYPD-etterforskere. De mislykkes med å arrestere en mistenkt kriminell, Juan Diaz – og blir ssuspendert uten lønn. Jimmys datter Ava skal gifte seg, og bryllupet koster veldig mye penger. Selv om hans eks-kone Pams arrogante ektemann Roy tilbyr seg å betale for bryllupet, er Jimmy fast bestemt på å betale alt selv. Jimmy vil selge et verdifullt Andy Pafko-baseballkort fra 1952, for å betale for datterens bryllup. Men de blir ranet av Dave (Seann William Scott), som tar baseball-kortet hans.

De finner ut at Dave skal rane et hus, så de går dit for å arrestere ham. Men han har allerede solgt baseball-kortet, for å skaffe seg penger. Jimmy og Paul går til narkolanger Poh Boy, som har fått tak i baseball-kortet. Han går med på å gi dem kortet, hvis de henter en stjålet bil for ham først. Når de finner bilen, oppdager de en kvinne som heter Gabriela i bagasjerommet. Gabriela avslører at hun er elskerinnen til en narkobaron, som ble kidnappet og drept av Poh Boy. Gabriela stikker av fra dem, og de kjører bilen hjem til Poh Boy.

Når de kommer dit holder Poh Boy Gabriela som gissel, og han nekter å gi fra seg baseball-kortet. De skyter ham, men en kule går gjennom Jimmys baseball-kort, som var i Poh Boy sin skjortelomme. Sjefen deres Jack (Sean Cullen) er fornøyd med arbeidet deres, og de får tilbake jobbene sine. Jimmy har ikke nok penger til å betale for datterens bryllup, etter at det dyrebare kortet hans ble ødelagt. Så han lar Roy betale for bryllupet.

Rolleliste
----------

* Bruce Willis spiller detektiv Jimmy Monroe
* Tracy Morgan som detektiv Paul Hodges
* Seann William Scott som Dave
* Seán Cullen som politi-sjef Jack
* Jason Lee som Roy

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cop Out* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Cop Out* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Cop Out* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Cop Out* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Cop Out* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Cop Out* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Cop Out* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Cop Out* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) *Cop Out* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *Cop Out* på Box Office Mojo Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Robert Zurbriggen** (født 16. mars 1917 i Saas-Fee, død 21. april 1952 i Mount Schwarzberg Weisstor) var en sveitsisk langrennsløper og skiskytter, som deltok i de olympiske vinterleker 1948 i St. Moritz.

Idrettskarriere
---------------

Zurbriggen deltok i Vinter-OL 1948, og kom der på 26.-plass på 18 km, og han deltok på Sveits' stafettlag som kom på femteplass på 4 x 10 km stafett. Han var også kaptein på det sveitsiske laget som vant demonstrasjonsgrenen militært patruljeløp, en forgjenger til dagens skiskyting. På nasjonalt nivå fikk han to sveitsiske mesterskap; han ble sveitsisk mester på 18 km i 1947 og 50 km i 1948.

I tillegg til sin karriere som aktiv var han direktør i Saas-Fee skiskole. Han var også fjellfører, og døde i sin jobb som fjellfører.

Referanser
----------

1. ↑  Sports-Reference.com - *Robert Zurbriggen*, besøkt 2. februar 2022.
2. ↑  Freiburger und Walliser Volkskalender 1953 (PDF), besøkt 2. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Robert Zurbriggen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Robert Zurbriggen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* (en) Robert Zurbriggen – Diplomatic Documents of Switzerland
**Ivar Bern** (født 20. januar 1967) er en norsk sjakkspiller og musiker fra Bergen, som er mest kjent for å ha blitt verdensmester i fjernsjakk i 2006.

Sjakk
-----

Bern har vunnet en rekke sjakkmesterskap, både i fjernsjakk og brettsjakk. Bern ble Internasjonal mester i sjakk i 1990, og er mest kjent for å ha vunnet det 17. verdensmesterskap i fjernsjakk. Han vant det åpne NM i 1986, 1989 og 1990. I eliteklassen i Landsturneringen har han tatt to tredjeplasser (1989 og 1990). Med sin klubb Bergen Schakklub har han blitt norgesmester for lag i 1994, 1997, 1998, 2000 og 2003.

Sammen med Sverre Johnsen og Simen Agdestein har han skrevet boken «Win With the Stonewall Dutch» (Gambit Publishing 2009) som omhandler sjakkåpningen Hollandsk forsvar, og særlig den såkalte Stonewall-varianten, som han blant annet hadde brukt til å ta sin fjernsjakk VM-tittel.

Musikk
------

Bern har vært med på plateutgivelser med bandene The Swamp Babies og Syv.

Referanser
----------

1. ↑   Sjakkverdensmester etter fire års finale

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivar Bern – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Ivar Bern – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Ivar Bern – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Ivar Bern – 365Chess.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Vive la France!*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Roy William Neill.

Handling
--------

Etter å ha hørt at foreldrene hennes har blitt drept i krigen, vender skuespillerinnen Genevieve Bouchette tilbake til hjem-byen Deschon i Frankrike. Der engasjerer hun seg i Røde Kors. Men tyskerne erobrer byen, og Genevieve nekter å underkaste seg de amorøse kravene fra en av de tyske soldatene.

Kjæresten hennes, Jean Picard, har meldt seg som frivillig til den franske hæren, og blir alvorlig såret mens han forsøker å levere viktige ordrer til oberst Bouchier. Genevieve redder livet hans, ved å fortelle hans forfølgere at Jean er død. Etter å ha levert papirene selv, besøker Genevieve kjæresten sin på sykehuset. Men han klarer ikke lenger å gjenkjenne henne, etter å ha mistet hukommelsen på grunn av skadene han pådro seg under krigen.

Skuespillere
------------

* Dorothy Dalton som Genevieve Bouchette
* Edmund Lowe som Jean Picard
* Fred Starr som kaptein Heinrich May
* Tom Guise som oberst Bouchier
* Bert Woodruff som Pierre Le Gai
* Bert Sprotte som en tysk sersjant

Referanser
----------

1. ↑  Vive la France!
2. ↑  VIVE LA FRANCE!

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Vive la France!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Vive la France!* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *Vive la France!* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Vive la France!* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Heredia** er en by i Valle Central i Costa Rica, og er administrasjonssentrum i provinsen Heredia og kantonen Heredia. Byen ligger ti kilometer nordvest for landets hovedstad San José, og befinner seg på en høyde av 1 150 meter over havet. Selve distriktet Heredia har 18 697 innbyggere (2011), men de fire distrikta som utgjør byområdet har til sammen 122 916 innbyggere.

Byen ble grunnlagt på 1570-tallet under navnet Cubujuquí. Det ble seinere endra til Villavieja, før den fikk dagens navn i 1763. Heredia var hovedstad i Costa Rica i perioden 1835–1838. Byen blir ofte omtalt som «Ciudad de las Flores» (bokstavelig «Blomsterbyen»); ikke på grunn av blomstene, men på grunn av den mektige familien Flores, som dominerte byen økonomisk og politisk på begynnelsen av 1800-tallet.

Det er en rekke historiske bygninger i sentrum av Heredia, deriblant tårnet El Fortín. Byen er også hjemsted for Universidad Nacional de Costa Rica.

Referanser
----------

1. ↑  INEC – Censo Nacional de Población y Vivienda 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Heredia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**The Global Battle Of the Bands** (**GBOB**) er et internasjonalt konsept der band og musikkgrupper fra en rekke land kjemper om å vinne verdensfinalen i London. GBOB ble grunnlagt av nordmannen Tore Lande i 2004 og er en fortsettelse av Trøndersk Mesterskap i Rock og senere NM i Rock, som Tore Lande drev i en rekke år.

Rundt 30 land arrangerer lokale, regionale og nasjonale finaler, før de velger en vinner, som representerer deres land under verdensfinalen i desember hvert år. Nye land legges til når arrangører melder sin interesse og blir godkjent, som deres lands nasjonale «GBOB-director».

GBOB har to grunnleggende regler. All musikk må være original skrevet av eller for bandet og den må fremføres i sin helhet «live». Hvert bandmedlem betaler en registreringsavgift på tilsvarende 15 britiske pund. GBOB betaler reise og opphold, for deltakende band under verdensfinalen.

Alle former for musikk er velkommen til å delta, men konkurransen har vært mest preget av rockeband og finalen holdes hvert år i et lokale tilnærmet «Rockefeller-stil».

Historikk
---------

### Sesong 1 (2004)

I den første sesongen i 2004 vant bandet «Second» fra Spania. Det var 16 deltakende nasjoner.

### Sesong 2 (2005)

I den andre sesongen i 2005 var det tre gutter fra Irland med bandet «Kopek» som tok med seg 100,000 dollar i prispenger.

### Sesong 3 (2006)

Den tredje sesongen i 2006 vant USA med rap/rock bandet «Heavy Mojo». 25 nasjoner deltok.

### Sesong 4 (2007)

Den fjerde sesongen i 2007 gikk seieren til Færøyene og guttene i «Boys in a Band».

### Sesong 5 (2008)

Den femte sesongen i 2008 ble det hjemmeseier, da det engelske bandet «Floors and Walls» vant. 27 nasjoner deltok, og Verdensfinalen måtte arrangeres over to dager.

### Sesong 6 (2009)

Den sjette sesongen. Verdensfinalen ble utsatt og arrangert i 27. april 2010 på «The Scala» i London. Kina vant med bandet «Rustic», mens Norge, representert av bandet "Explicit Licks", gjorde sin beste plassering så langt med en 3.-plass. Foran denne finalen ble førstepremien endret fra å være 100,000 dollar til å bli en utrustningspakke for band verdt 100,000 dollar.
Disse landene deltok; Ukraina, Romania, Nepal, Serbia, Norge, Kina, Nederland, Island, England, Japan, Canada, Montenegro, Malaysia, Australia, Italia, Belgia, Tyskland, Israel og Kasakhstan.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Fransk Polynesias flagg Fransk Polynesia |
| Friidrett: |
| Friidrett Stillehavslekene |
| Bronse | Apia 2019 |  400 m |

**Hereiti Bernardino** (født 21. mai 1993) er en franskpolynesisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun deltok på 100 meter under VM i friidrett 2022.

Idrettskarriere
---------------

Bernardino deltok i Junior-VM i friidrett 2012, der hun ble slått ut i forsøksheatet på 200 meter. Hun deltok igjen i VM i friidrett 2013, og ble der slått ut i forsøksheatet på 100 meter. Den 28. mai 2017 satte hun personlig rekord på 100 meter under et stevne i Frankrike, med 12,37 sekunder, og hun deltok i VM i friidrett 2017, der hun løp på 12,88 i forsøksheatet på 100 meter, og gikk ikke videre til semifinalen.

Under Stillehavslekene 2019 fikk hun bronse på 400 meter, bak Toea Wisil og Leonie Beu, med ny nasjonal rekord på 56,35 sekunder. På 200 meter kom hun på sjuendeplass. Hun deltok på 100 meter under VM i friidrett 2022. Der fikk hun 45. beste tid av de 49 som løp forsøksheatene, og gikk ikke videre til semifinalen. Hun løp der på 12,90 sekunder.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 274209[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  World Athletics - *Hereiti Bernardino - Results*, besøkt 23. juli 2022.
3. ↑  IAAF - *100 Metres Women - Round 1*, besøkt 23. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hereiti Bernardino – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Hereiti Bernardino – TheSports.org Rediger på Wikidata
**GEPIR** (**G**lobal **E**AN **P**arty **I**nformation **R**egistry) er et nettverk av Internettservere ledet av GS1-organisasjonen, tidligere EAN. 

Hvis man har et GTIN-nummer *(artikkelnummer med strekkode)*, vil man ved å søke i databasen få fram følgende informasjon:

* Firmanavn
* Kontaktperson
* Postadresse
* Telefon- og telefaksnummer
* E-post- og web-adresse

Per 1. august 2002 er følgende GS1-land tilsluttet GEPIR:  

*Prefiks Land*
30 – 37 Frankrike  

380 Bulgaria  

383 Slovenia  

385 Kroatia  

400 – 440 Tyskland  

460 – 469 Russland  

474 Estland  

475 Latvia  

482 Ukraina  

484 Moldovia  

485 Armenia  

489 Hongkong  

50 England (U.K.)  

54 Belgia og Luxemburg  

57 Danmark, Færøyene og Grønland  

528 Libanon  

594 Romania  

599 Ungarn  

600 – 601 Sør-Afrika  

616 Kenya  

621 Syria  

625 Jordan  

64 Finland  

70 Norge  

73 Sverige  

76 Sveits og Liechtenstein  

770 Colombia  

779 Argentina  

789 – 790 Brasil  

80 – 83 Italia  

84 Spania  

885 Thailand  

858 Slovakia  

859 Tsjekkia  

869 Tyrkia  

87 Holland  

890 India  

90 – 91 Østerrike  

93 Australia.

Tilslutningen til GEPIR er raskt økende, og per 9. oktober 2005 er 76 land tilsluttet ordningen.

Eksterne lenker
---------------

* GEPIR søking
Portal: Alternativ behandling

**Ernæringsterapi** er en alternativ terapiform som gir råd om kosthold og kosttilskudd. Ernæringsterapeut er i motsetning til klinisk ernæringsfysiolog ingen beskyttet tittel, så hvem som helst kan kalle seg **ernæringsterapeut**.

Den doble nobelprisvinneren Linus Pauling regnes som opphavsmann til den varianten av ernæringsterapi som kalles ortomolekylær medisin og som særlig konsentrerer seg om høye doser av vitamin C. Dette er en terapiform som ikke har vitenskapelig støtte, og i enkelte fagmiljøer regnes dette som kvakksalveri som også medfører betydelig helserisiko. Men sammenligner man ernæringsterapi med helserisikoen som er forbundet med medikamenter, så kan man slå fast er ernæringsterapi er ufarlig. Ti prosent av innleggelsene ved medisinske avdelinger i norske sykehus skyldes legemiddelfeil. Ernæringsterapi har stort fokus på mat, matkvalitet, bearbeiding og tilberedning av mat.

Utdanning
---------

I Norge har Tunsberg Medisinske Skole en utdannelse til ernæringsterapeut. Blant lærerne er Jens Veiersted, Dag Viljen Poleszynski, Kenn Halstensen og Fedon Lindberg.

Referanser
----------

1. ↑  Orthomolecular Therapy Quackwatch
2. ↑  «Dagens medisin». Besøkt 16.3.2019.
3. ↑  «Tunsberg Medisinske Skole». Besøkt 16.3.2019.

Eksterne lenker
---------------

* Om ernæringsterapi fra Nasjonalt informasjonssenter for alternativ behandling (NIFAB)
* Tunsberg Medisinske Skole

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |
**Teddy Scholten-van Zwieteren** (født 11. mai 1926 i Rijswijk i Nederland, død 8. april 2010 samme sted) var en nederlandsk sangerinne. Hun vant Eurovision Song Contest for Nederland i 1959 med sangen *Een Beetje* (*Litt*). Musikken ble komponert av Dick Schallies og teksten var av Willy van Hemert.

Liv og virke
------------

Teddy Scholtens karriere som sangerinne går tilbake til 1940-årene, da hun var den ene halvduoen som en del av duen Scholten & Van 't Zelfde, som opplevde suksess i hjemlandet. I 1945 forlovet hun seg med Henk Scholten, som hun giftet seg med året etter.

I 1950 ble hun invitert av Coca-Cola company til å opptre i et show i USAs. Hun var en av de første nederlandske popartister som opptrådte i landet.

I 1959 tok hun del i den nederlandske nasjonale finalen i forkant av Eurovision Song Contest. I var det totalt åtte bidrag, og hver artist fremførte to sanger: en med et stort orkester og en med lite orkester. Scholten sang sangene «De regen» og «Een beetje», hvor førstnevnte endte på andreplass og sistnevnte vant. Sangeren John de Mol sang den andre versjonen av «Een beetje».

Under Eurovision Song Contest 1959 i Cannes ble hun nok en gang vinner. Med 21 poeng kom hun på førsteplass foran bidragene til Storbritannia og Frankrike. Vinnersangen, som ble spilt inn i to versjoner på nederlandsk, oppnådde en fjerdeplass på de nederlandske salgslistene. Teddy Scholten ga også ut sangen på tysk («Sei ehrlich»), fransk («Un p'tit peu»), svensk («Om våren») og italiensk («Un poco»). Sistnevnte versjon nådde en 13.-plass på de italienske listene.

Diskografi (album, delvis med Henk Scholten)
--------------------------------------------

* '*k Heb m'n wagen volgeladen*
* *En we zingen...en we springen...en we zijn zo blij (Alle bekende sinterklaasliedjes)*
* *Peter en de wolf & Kindersymfonie*
* *Alles op één plaat* (1959)
* *Klein Klein Kleutertje* (1959)
* *Klein Klein Kleutertje 2* (1960)

Referanser
----------

1. ↑   eurovision.tv, besøkt 14. november 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «"Teddy Scholten zei al vele malen 'ja' tegen het leven"». Besøkt 24. juli 2015.
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 26. oktober 2009. Besøkt 27. oktober 2009.
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Teddy Scholten – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Teddy Scholten på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Teksten til «Een beetje»

  


| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forrige vinner:**Frankrikes flagg Frankrike André Claveau med «Dors, mon amour»** | **Vinner av Eurovision Song Contest**(1959 med «Een beetje») | Neste vinner:**Frankrikes flagg Frankrike Jacqueline Boyer med «Tom Pillibi»** |
| Forgjenger:**Corry Brokken med «Heel de Wereld»** | **Nederlands deltaker i Eurovision Song Contest**(1959) | Etterfølger:**Rudi Carrell med «Wat een geluk»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BPN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Erobringen av Menorca** foregikk fra den 14. til den 21. september 1708, da øya Menorca ble erobret fra Spania av britisk-nederlandske styrker på vegne av Karl VI av Det tysk-romerske riket, den østerrikske tronpretendenten til den spanske tronen under den spanske arvefølgekrigen. Britene annekterte senere øya som sitt eget område under freden i Utrecht i 1713.

Bakgrunn
--------

Siden 1702 var det blitt kjempet en krig om hvem som skulle arve den spanske tronen. Britene og nederlenderne støttet den østerrikske kandidaten, mens Frankrike og deres allierte støttet en fransk kandidat. I 1704 hadde en engelsk-nederlandsk flåte erobret Gibraltar og slått en spansk flåte i slaget ved Vélez-Málaga. De allierte styrkene hadde også gått i land i Catalonia hvor de erobret Barcelona i 1705. Katalanarane støttet i hovedsak den østerrikske kandidaten og mange ble med i styrkene til de allierte.

Landgang
--------

General James Stanhope kommanderte styrkene som erobret Menorca.
Den 14. september 1708 gikk en engelsk-nederlandsk marinestyrke kommandert av general James Stanhope i land på øya Menorca og beleiret hovedstaden Mahón. Innbyggerne på øya var som fleste katalananere for Østerrike, og tok imot britene og nederlenderne som frigjørere. En uke senere overga den fransk-spanske garnisonen seg.

Ettervirkning
-------------

Britene innså potensialet til Menorca som en britisk marinebase og ønsket å ta full kontroll over øya. Dette ble anerkjent med freden i Utrecht. Etter dette økte handelen på øya og britene økte velstanden på øya ved å ved å bygge opp mange av festningsverkene der.

Britene okkuperte øya av og på frem til 1802 da den omsider ble gitt tilbake til Spania for godt. I løpet av denne perioden ble Menorca en viktig del av det britiske trygghetsnettverket i Middelhavet med en stor marinebase.

Se også
-------

* Slaget ved Menorca

Referanser
----------

1. ↑  Chartrand s.14
2. ↑  Simms s.64
3. ↑  Chartrand p.13-14

Kilder
------

* Chartrand, Rene. Gibraltar 1779-83: The Great Siege. Osprey, 2006.
* Rodger NAM. Command of the Ocean: A Naval History of Britain, 1649-1815. Penguin Books, 2006.
* Simms, Brendan. Three Victories and a Defeat: The Rise and Falt of the First British Riker. Penguin Books (2008)
Ruinene av Mausoleet i Bodrum.
**Mausoleet i Halikarnassos** (gresk: Μαυσωλείο της Αλικαρνασσού) var et antikk gravmæle som ble reist i Halikarnassos (dagens Bodrum i Tyrkia) i tiden mellom 353 og 350 f.Kr. av satrapen Mausollos og var ett av verdens syv underverker. Begrepet mausoleum blir i dag brukt generisk om gravmæler over bakkenivå.

Mausollos påbegynte gravmælet, men døde relativt ung og hans kone (og søster) Artemisia den yngre fullførte gravmælet. Det ble konstruert av arkitektene Satyros og Pytheos, og skulpturene ble framstilt av billedhuggerne Bryaxis, Skopas, Leokhares og Timotheos. Den ferdige strukturen av gravmælet ble betraktet som en slik estetisk triumf at Antipatros fra Sidon identifiserte det som en av sine syv underverker i den antikke verden.

Gravmælet sto relativt uskadet fram til 1100-tallet, men i 1494 ble det funnet i ruiner av Johanitterridderne. Årsaken var muligens et jordskjelv. Ridderne brukte deretter marmoren i tempelet til byggingen av Petersborgen.

Det er fremdeles mulig å se restene etter det midt i dagens Bodrum, men det krever en god del fantasi for å forestille seg hvordan det har vært (i likhet med Artemistempelet i Efesos). Funnene knyttet til gravmælet ble på 1800-tallet gjort først av den britiske ambassadøren lord Stratford, mens i 1966 begynte danske arkeologer arbeidet med å grave det ut under ledelse av professor Christian Jeppesen.

Referanser
----------

1. ↑   Kostof, Spiro (1985): *A History of Architecture*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-503473-2. s. 9.
2. ↑  Smith, William (1870): *Dictionary of Greek and Roman Antiquities* Arkivert 18. juni 2006 hos Wayback Machine. s. 744

Litteratur
----------

* Thiollet, Jean-Pierre (2010): *Bodream*, Anagramme Ed. ISBN 978 2 35035 279 4.

| * v
* d
* r
Verdens syv underverker |
| --- |
| Kheopspyramiden (2550 f.Kr) **·** Babylons hengende hager (600 f.Kr) **·** Kolossen på Rhodos (550 f.Kr) **·** Zevsstatuen i Olympia (435 f.Kr) **·** Mausoleet i Halikarnassos (351 f.Kr) **·** Artemistempelet i Efesos (292-280 f.Kr) **·** Fyrtårnet på Faros ved Alexandria (299–279 f.Kr) |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Lagene i atmosfæren.
**Troposfæren** er den laveste delen av jordens atmosfære og det er i denne delen skyer og de fleste værfenomener dannes. Høyden av laget avhenger av hvor mye solenergi som når overflaten. Derfor er laget høyest over tropiske områder, omtrent 15–25 km, og avtar til under 10 km over polområdene. Troposfæren består av omkring 80 % av atomsfærens totale masse og nesten all vanndamp og nesten alle aerosoler. 

Nitrogen og oksygen er de viktigste gassene i troposfæren. 

Ordet **troposfære** stammer fra gresk "tropos" som står for "vending" eller "blanding".

Trykk og temperaturstruktur
---------------------------

### Trykk

Siden store deler av atmosfærens masse ligger i troposfæren, har denne delen av atmosfæren også størst lufttetthet. Lufttettheten og dermed også lufttrykket er størst ved jordoverflaten fordi luften blir presset sammen under vekten av all luften i høyden over. I høyere nivå vil vekten av luften som er over være mindre, og luften blir dermed mindre komprimert og lufttrykket blir mindre. 
Endringen av trykket med høyden kan regnes ut ved den hydrostatiske ligningen:

{\displaystyle {\frac {dp}{dh}}=-\rho g=-{\frac {pg}{RT}}}
der:

*g* = tyngdeakselerasjonen
*ρ* = tetthet
*h* = høyde
*p* = trykk
*R* = universell gasskonstant
*T* = temperatur
ved å anta konstant temperatur, faller trykket eksponentielt med høyden:

{\displaystyle p(h)=p(0)e^{-{\frac {gh}{RT}}}}
### Temperatur

I troposfæren faller temperaturen med et gjennomsnitt på 6,4°C pr 1 km i høyden. Dette fallet kommer av adiabatisk avkjøling, som i prinsippet består i at når det atmosfæriske lufttrykket faller, utvider luften seg. For at luften skal kunne utvide seg må den gjøre et arbeid på sine omgivelser, og energien som blir brukt til dette fører til at temperaturen faller (pga Bevaring av energi). 

Temperaturen synker til omtrent -52°C ved begynnelsen av tropopausen. Ved polene er troposfæren tynnere og temperaturen synker bare til omtrent -45°C, mens den over ekvator kan nå -75°C.

### Tropopause

Nivået der temperaturen slutter å falle kalles tropopausen, og markerer grensen mellom troposfæren og stratosfæren. I stratosfæren stiger temperaturen med høyden igjen.

Atmosfærisk sirkulasjon
-----------------------

Den storskala sirkulasjonen i atmosfæren er forholdsvis konstant. Det er tre konveksjonsceller på hver halvkule: Hadleycellen, Ferrelcellen og Polarcellen. Disse cellene transporter varme fra ekvator mot polene og styrer de storstilte vindsystemene i atmosfæren, som passatvindene og vestavindsbeltet. 

| * v
* d
* r
Jordens atmosfære |
| --- |
| Sfærer og pauser | Troposfæren **·** (pause) **·** Stratosfæren **·** (pause) **·** Mesosfæren **·** (pause) **·** Termosfæren **·** (Eksobasen) **·** Eksosfæren |
| Relaterte artikler | Ozonlaget **·** Turbopausen **·** Ionosfæren |
| Kategori |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
Tropp i tyske Bundeswehr
Slik markeres en infanteritropp på feltkartet
**Tropp**, også kalt **pelotong**, er den nest minste militære avdelingen, og er normalt inndelt i fire til seks lag bestående av lagfører og tre til ni soldater. Troppen ledes av en troppssjef, normalt en offiser med løytnants grad, og en nestkommanderende, vanligvis med fenriks grad. Til sammen består dermed en tropp av 30–50 soldater og befal.

Tre til fem tropper utgjør et kompani (eventuelt et batteri eller en eskadron).

Uttrykket *tropper* brukt i flertall er et synonym for militære styrker.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Tropp i Store norske leksikon

| * v
* d
* r
Militær organisasjon |
| --- |
| 
* Armé
* Armégruppe
* Bataljon
* Batteri
* Brigade
* Delta
* Detasjement
* Divisjon
* Eskadre
* Eskadron
* Flotilje
* Flåte
* Kohort
* Kompani
* Korps
* Lag
* Legion
* Regiment
* Skvadron
* Sveit
* Tropp
* Ving

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Kvebergsøya med Rondane i bakgrunnen
**Kvebergsøya Gard** er en fjellgård i Folldal kommune, Hedmark. 

Gården, som har røtter tilbake til 1600-tallet, og bygningene ligger gruppert rundt to tun. Våningshuset er et to etasjers tømmerlaft med ubehandlede eller malte tømmervegger og gjeste- og fellesrom innredet i gammel fjellgårdstil.

Kvebergsøya Gard drives etter tradisjonelle metoder og fungerer som et levende museum med spesiell vekt på aktiv hestebruk. 

Stedet tar i mot overnattingsgjester og serverer tradisjonsmat.

Gården ligger nær Grimsmoen naturreservat.

Utmerkelser og oppmerksomhet
----------------------------

* Kvebergsøya Gard er tildelt Olavsrosa
* Kvebergsøya Gard og eierne ble presentert i NRK-programmet *Der ingen skulle tru at nokon kunne bu* (2004-sesongen).

Referanser
----------

1. ↑  Olavsrosa Arkivert 13. november 2010 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kvebergsoeya – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kvergergsøya Gards hjemmeside
* Kvebergsøya Gard Arkivert 8. februar 2012 hos Wayback Machine. presentert på olavsrosa.no
* Episoden om Kvebergsøya Gard i tv-programmet *Der ingen skulle tru at nokon kunne bu* på nrk.no
**Max-Planck-Gesellschaft** (**MPG**) er en tysk, almennyttig forskningsorganisasjon finansiert både av den føderale regjeringen og av delstatsregjeringene. Organisasjonen er oppkalt etter vitenskapsmannen og nobelprisvinneren Max Planck.

Max-Planck-Gesellschaft driver 80 forskningsinstitutter over hele Tyskland og i visse fall i andre europeiske land. Disse bærer vanligvis navnet «Max Planck-instituttet for ...». Forskningen retter seg i hovedsak mot naturvitenskap, samfunnsvitenskap og humaniora. Per 1. januar 2012 består institusjonen av 80 institutter og forskningssentre, dessuten fire institutter og et forskningssenter i utlandet. Til sammen inngår 16 873 medarbeidere, derav 5 222 vitenskapelige og 4 641 stipendiater. 21 514 studenter som hjelpeassistenter, bachelors, doktorander og gjesteforskere. Kvinneandelen er på 44,5 %, derav 27,5 % forskere, 55,3 vitenskapelige medarbeidere. 16,4 % av de ansatte er utenlandske medarbeidere. Blant forskerne var 33,1 % utenlandske; blant gjesteforskere 52,3 %.

Max-Planck-Gesellschaft er den ledende tyske institusjonen for grunnforskning, og regnes som en av verdens beste forskningsinstitusjoner. I 2006 ble MPG utpekt til verdens beste forskningsorganisasjon utenfor universitetene av *Times Higher Education Supplement*. Den ble grunnlagt under navnet Kaiser-Wilhelm-Gesellschaft (KWG) i 1911. Etter andre verdenskrig ble den bygget opp igjen med Otto Hahn som første president. Den fikk navn etter KWGs direktør i perioden 1930–1937, Max Planck.

Se også
-------

* Liste over Max Planck-institutter

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  egentlig *Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften e.V.*, på norsk *Max Planck-selskapet*

Referanser
----------

1. ↑   www.dfn.de, besøkt 23. september 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   idw-online.de, besøkt 23. september 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.unesco.de, besøkt 23. februar 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   chefinnensache.de, type referanse official member page, besøkt 19. juli 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  ; arkiveringsdato: 13. mars 2018; arkiv-URL: .
6. ↑  ; besøksdato: 25. juli 2020; side(r): 86.
7. ↑  ; besøksdato: 25. juli 2020; side(r): 31.
8. ↑  Forbundsdagen, red. (på de), *Bundestag Lobbyregister*, Wikidata Q110733123,
9. ↑  Max-Planck-Gesellschaft, *Zahlen und Fakten*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Max Planck Society – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Corna** er et norsk heavy metalband, dannet i Horten i 2013. Opprinnelsen til bandet sporer tilbake til tidlig på 90-tallet, da vokalist Cato Johansen og gitarist Bjørnar Marthinsen spilte sammen i bandet Antagon, Conspiracy, og senere i bandet Quadrophonia.

Historie
--------

Corna gjorde seg kjent ved sin deltakelse i i Global Battle of the Bands' Norgesfinale i 2014, der det ble best av totalt 17 band i finalen, og fikk delta på GBOB World Final på Rockefeller 8. mars 2015.

Bandet mistet sin keyboardist Geir Erik Heigård i en ulykke i 2016, rett før innspillingen av sitt andre album.

Utgivelser
----------

Corna ga ut sitt første studioalbum Angelmaker i 2014, innspilt august 2013 i København av Flemming Rasmussen, og mikset av Robert Hauge våren 2014. Albumet ble sluppet 29. august 2014, og tidligere gitarist i DIO, Rowan Robertson bidro med en gitarsolo på sporet «Fall from Grace».

Bandets andre album, *Witchmaster* ble spilt inn på flere ulike steder i løpet av 2016 og 2017, med Nils Mathisens bidrag som session-keyboardist. Trommer og bass ble innspilt hos Knut Magne «Møllar'n» Valle (kjent fra Arcturus og Mayhem) i Mølla Studio i Gjerstad. Alle gitarspor ble spilt inn i Robert Hauges Badabing Studios i Horten. Albumet ble mikset av Trond Holter, her ble også vokal innspilt. Albumet ble utgitt 29. april 2017. Det ble avholdt release-konsert sammen med Kongelige norske marines musikkorps Karljohansvern i Horten.

Kilder
------

* «Corna i Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives».
* «Corna på Spotify».
* «Corna på Apple Music».
* «Corna på Facebook».
* «GBOB på Rockefeller».
* «Corna på P3 Urørt».
* «Corna + WarteX (Horten 02.12.17) - Heavymetal.no».
* Due, Jannicke. «(+) Kulturlivet rocker seg opp: – Klør i fingrene etter å få spille konsert igjen». *Gjengangeren* **(norsk)**.

Medlemmer
---------

* Bjørnar Marthinsen – Gitar
* Cato Johansen – Vokal
* Morgan Henrik Lunde – Bass
* Tom Erik Christensen – Trommer
* Øivind Kaspersen – Keyboards (2017–)

### Tidligere medlemmer

* Geir Erik Heigård – Keyboards (2013–2016)
**Cormorantfeltet** er et oljefelt i Nordsjøen. Feltet ligger på 150 meters dyp omkring 161 km nordøst for Lerwick, i sektoren til Storbritannia. Oljereservoaret ligger 2895 meter under havbunnen. Feltet var opprinnelig operert av Shell og lisensiert av Esso. 7, juli 2007 kjøpte Abu Dhabi National Energy Company hele feltet.

Plattformen Cormorant A (Alpha) startet utvinning av petroleum på feltet i 1979. Den er en betongplattform av Condeep-typen med fire skaft og lagerkapasitet for en million fat olje. Fra installasjonene på toppen kan man bore, produsere, måle og pumpe olje. I tillegg kan man reinjisere vann i reservoaret for å holde oppe trykket. Ved produksjonsstart var kapasiteten 24 000 fat i døgnet. 

På Cormorant starter også oljeledningen Brent System, som fører oljen til Sullom Voe på Shetland. Gassen går via rørledningen Vesterled til St. Fergus nær Peterhead i Skottland. Plattformen har også senteret for lufttrafikktjenesten for helikoptertrafikken i Nordre Nordsjøen, Brent Log. 

I 1983 startet man også et undersjøisk produksjonssystem med en kapasitet på 50 000 fat daglig som kunne kontrolleres fra plattformen. Imidlertid mistet man kontakten med dette, så en lang periode har det vært ute av drift. Et satellittsystem fra plattformen, kalt P1, er imidlertid i drift og produserer 10 000 fat daglig.

Se også
-------

* Liste over olje- og gassfelt på britisk kontinentalsokkel