recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**«Det er Norge som er bra»** er en coverlåt med den norske humortrioen Prima Vera, opprinnelig utgitt 1. desember 1978 på musikkalbumet *Brakara*. Sangen ble innspilt 31. juli – 3. august samme år i Roger Arnhoff studio i Oslo. *Brakara* ble nylansert på CD i august 2001.

Originalen heter «Wiggen» og ble oppkalt etter låtskriveren Rupert Wigg. Opprinnelig er sangen en ren trekkspill instrumental; bare ispedd enkelte entusiastiske «hooiii!!!» når de karakteristiske stoppene inntreffer. I 1973 ga den norske trekkspilleren Freddy Kristoffersen ut albumet *Gamle gode glade minner* som inneholdt en versjon av «Wiggen» med norsk tekst som han kalte «Det er polka som er bra». Kristoffersens versjon havnet på Norsktoppen sommeren 1974 og ble der i 7 uker.

Tom Mathisen synger versjonen til Prima Vera, og hans far, John Henry, spiller trekkspill. I stedet for entusiastisk «hooiii», leverer Mathisen fra seg et surt og lavmælt «høi» i stedet. På konserter og TV-opptredener var det Herodes Falsk som leverte fra seg disse sure sekvensene.

Prima Veras tekst tar for seg nordmenns selvgodhet, deres oppførsel når de ankommer Syden og selvfølgelig deres alkoholvaner. Jahn Teigen blir også tøyset med i teksten grunnet sine null poeng i Eurovision Song Contest i 1978. I et hefte som fulgte med albumet, er det en tegning av nordmenn i lystig lag i Syden, mens Freddy Kristoffersen synger og spiller trekkspill. «Det er Norge som er bra» ble spilt på comeback showene *Prima Vera (a)live* i 2000/2001.

I 1980 ga Prima Vera ut en versjon med svensk tekst som fikk tittelen «Det är Sverige som är bra». Mathisen var også vokalist på denne varianten.

I 1993 ble «Det er Norge som er bra» utgitt som singel i forbindelse med samlealbumet *Absolute Prima Vera* som kom ut året etter, hvor «De gærne har'e godt» var B-side.

Trioen fremførte «Det er Norge som er bra» for NRK i programmet *Det er Norge som er bra!* (sendt 12. januar 1980). Mathisen sang etter playback. I bakgrunnen befant Mathisens far seg og mimet med trekkspill. Programmet *Det er Norge som er bra!* ble sendt i sin helhet 6. september 2014 i forbindelse med Komiprisen 2014 hvor Prima Vera ble tildelt Årets hederspris.

Mathisen deltok i *Allsang på Grensen* (sendt 14. august 2014 på TV 2; samme dag som Mathisen fylte 62 år) hvor han fremførte «Det er Norge som er bra» (og «Det er en fin dag»). Den ble også fremført 2. mars 2019 av Mathisen på TV2 programmet *Hver gang vi møtes*.

Andre utgivelser
----------------

* *Det är Sverige som är bra/Så lycklig i Norge/Två minuters tystnad* – (svensk singel 1980)
* *Best of Ebba* – (utgitt 15. januar 1981)
* *Absolute Prima Vera* – (utgitt januar 1994)
* *The Prima Vera Show* – (utgitt juni 1999 – bonus-CD)
* *Prima Vera (a)live* – (konsertfilm utgitt oktober 2001 – konsertversjon)
* *Det beste fra Prima Vera* – (utgitt 20. juni 2016)

Referanser
----------

1. ↑  *Absolute Prima Vera* – informasjon i CD-coveret
2. ↑  VG – 28. august 2001
3. ↑  *Prima Vera (a)live* (DVD bonus – «Da gamle har det godt»)
4. ↑  VG – 12. januar 1980 side 54/55
5. ↑  NRK Nett TV: Komiprisen 2014 Spesial: Det er Norge som er bra!
6. ↑  TV2 Youtubekanal: «Det er Norge som er bra»
Ordensinsignier for Dronning Jelenas stororden
**Dronning Jelenas stororden** eller **Dronning Jelenas stororden med bånd og morgenstjerne** (kroatisk: *Velered kraljice Jelene* eller *Velered kraljice Jelene s lentom i Danicom*) er en kroatisk orden innstiftet 10. mars 1995. Den er oppkalt etter dronning Jelena, som fra 946 til 976 regjerte Kroatia sammen med sin mann kong Mikael Krešimir II. Dronning Jelenas stororden er Kroatias nest fornemste orden og rangerer etter Kong Tomislavs stororden. Ordenen tildeles framtredende politikere, militære og utenlandske dignitærer. Den utdeles av Kroatias president.

Inndeling
---------

Dronning Jelenas stororden har én klasse.

Insignier
---------

Ordensinsigniene for Dronning Jelenas stororden består av et bånd til å bære over skulderen og ned til hoften, der ordenstegnet er opphengt, samt av en ordensstjerne. 

Ordenstegnet består av et blåemaljert kroatisk kors i gull. Korset er kronet av en rekke små våpenskjold der de tradisjonelle kroatiske landskapsvåpnene er plassert over et bånd med innskriften «KRALJICA JELENA» (*dronning Jelena*). Reversen har innskriften «REPUBLIKA HRVATSKA» (*Republikken Kroatia*) omgitt av en ornamentert krans.

Ordensstjernen har åtte lange stråler i sølv og mellom disse kortere stråler i gull og sølv. Midt i stjernen er det blåemaljerte korset plassert.

Ordensbåndet er blått, hvitt og rødt, som i Kroatias flagg, men med et gult flettverksmønster på det blå og røde.

Båndstripen er delt i rødt med to smale gule striper, hvitt og blått med to smale gule striper, samt en midtmedaljong med det blå korset.

Tildeling
---------

Dronning Jelenas stororden tildeles statsledere, dignitærer og ledere for internasjonale organisasjoner for fremme av Kroatias anseelse og stilling i verden. Ordenen tildeles kroatiske og utenlandske regjeringsledere, parlamentspresidenter og tilsvarende for fremragende fortjenester av Kroatia. Den kan også tildeles ledende offiserer i Kroatias militære styrker for militære fortjenester.

Norske innehavere
-----------------

Dronning Sonja mottok Dronning Jelenas stororden i forbindelse med statsbesøk i 2011.

Kilder
------

* «Croatia» i Guy Stair Sainty og Rafal Heydel-Mankoo: *World Orders of Knighthood and Merit*, første bind, Buckingham: Burke's Peerage, 2006, s. 1052, 1054

Eksterne lenker
---------------

* *Zakon o odlikovanjima i priznanjima Republike Hrvatske*, *Narodne Novine*, nr. 20, 1995, med loven om dekorasjoner (kroatisk)
* Oversikt over Kroatias utmerkelser, fra Kroatias forsvar
**Dronning Christina i Palazzo Corsini** er et maleri fra 1908 av den danske kunstneren Kristian Zahrtmann.

Motiv
-----

Bildet viser den abdiserte dronning Christina av Sverige i Palazzo Corsini i Rom. Modellen er en ung pike som Zahrtmann brukte som forlegg til flere andre historiske figurer. Scenen forestiller Christina i en situasjon hvor løfter kjolen for å varme bakdelen ved kaminen. Hun damper på en krittpipe og inngår i et tradisjonelt maskulint fellesskap med intellektuelle og åndelig engasjerte, symbolisert ved den oppslåtte boken og statuen som en av gjestene holder.

Da dronningen i 1654 frasa seg den svenske tronen, konverterte hun til katolisismen, reiste til Rom og slo seg ned i Palazzo Corsini. Her levde hun og holdt hoff og samlet en rekke av datidens store navn inntil sin død i 1689.

Proveniens
----------

Bildet ble først vist på Den Frie Udstilling i København i 1908. I 1996 ble det gitt som gave til Statens Museum for Kunst i København.

Referanser
----------

1. 1 2  Kunstindeks Danmark. «Dronning Christina i Palazzo Corsini». Besøkt 4. januar 2017.
2. ↑  «Fra den frie Udstilling». *Dagens Nyheder*: 1. 28. mars 1908.
3. ↑  Louise Wolthers. «Kristian Zahrtmann: Dronning Christina i Palazzo Corsini, 1908». Statens Museum for Kunst. Besøkt 4. januar 2017.
4. ↑  Steen Fastholm. «Palazzo Corsini». Den Store Danske. Besøkt 4. januar 2017.

Portaler: Danmark | Kunst
**Hildegunn Gjengedal** (født 13. juli 1968) er en norsk statsviter og journalist.

Gjengedal er utdannet journalist og cand.polit. i statsvitenskap. Hun har tidligere arbeidet som journalist for *Bondebladet*. Hun ble deretter konsulent for Norges Bondelag med ansvar for internasjonale spørsmål. I 2006 ble hun direktør for Landbrukets Brussel-kontor.

Landbrukets Brussel-kontor er en sammenslutning av Norsk Landbrukssamvirke, Norges Bondelag og Landbrukets Arbeidsgiverforening, og Gjengedal var kontorets eneste ansatte. Hennes oppgaver besto i å følge opp og rapportere om EUs landbrukspolitikk.

I 2009-2010 var hun politisk rådgiver for landbruksminister Lars Peder Brekk. Hun arbeider (2016) som seniorrådgiver i Norges Bondelag.

Hun er datter av prest og forfatter Asbjørn Gjengedal.

Referanser
----------

1. ↑  
«Landbrukets kvinne i Brussel». eu-norge.org. 29. september 2006. Arkivert fra originalen 21. oktober 2007. Besøkt 23. desember 2008.
2. ↑  «Hildegunn Gjengedal - Vikar for politisk rådgjevar i LMD». senterpartiet.no. 25. juni 2009. [*død lenke*]
3. ↑  Norges Bondelag - ansatte Arkivert 3. august 2016 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Kolinda Grabar-Kitarović
Ivo Josipović
**Presidentvalget i Kroatia 2014/2015** ble avholdt med første valgomgang søndag 28. desember 2014 og med andre valgomgang søndag 11. januar 2015. 

Den konservative kandidaten Kolinda Grabar-Kitarović ble valgets vinner med 50,7% av stemmene. Hun vant over president Ivo Josipović, og det er første gang i Kroatias historie at en sittende president taper valget. Grabar-Kitarović ble landets fjerde folkevalgte president siden selvstendigheten i 1991. 

Første valgomgang ble avholdt med fire kandidater. De to kandidatene som fikk fleste stemmer i første valgomgang, den formelt uavhengige kandidaten, Ivo Josipović, men støttet av Kroatias sosialdemokratiske parti og Kroatias Demokratiske Unions kandidat, Kolinda Grabar-Kitarović, møttes til den avgjørende andre valgomgangen. Valgdeltakelsen var på 47,1% i første valgomgang og 59,1% i andre.

Resultater
----------

**Oversikt over valgresultater**

[diskuter] – [rediger]  
| Kandidater | Første valgomgang | Andre valgomgang |
| --- | --- | --- |
| Kandidat | Parti | Stemmer | % | Stemmer | % |
|  | **Ivo Josipović** | Uavhengig (støttet av SDP) | 687 678 | 38,46 | 1 082 436 | 49,26 |
|  | **Kolinda Grabar-Kitarović** | Hrvatska demokratska zajednica  (Kroatias demokratiske union) | 665 379 | 37,22 | 1 114 945 | 50,74 |
|  | Ivan Vilibor Sinčić | Živi zid  (Levende vegg) | 293 570 | 16,42 |  |
|  | Milan Kujundžić | Savez za Hrvatsku  (Allianse for Kroatia) | 112 585 | 6,30 |
|  **Totalt antall gyldige stemmer:** | 1 787 928 | 100 % | 2 258 887 | 100 % |
***Dromius fenestratus*** er en av billene i delgruppen (underfamilien) Lebiinae i familiegruppen løpebiller.

Utbredelse
----------

*Dromius fenestratus* er vanlig, særlig østover i Europa, sjeldnere i vest. Den finnes i Norge.

Utseende
--------

*Dromius fenestratus* er en liten løpebille med en ganske slank og litt flat kroppsform. Fasettøynene er noe utstående. Den er mørk brunsvart, men antenner og beina er rødlig brune, likeså munndelene og ytterranden av brystskjoldet. Midt på hver av dekkvingene er det en lysere organge-brun rund flekk. Mange av artene i slekten *Dromius* er like hverandre og er vanskelige å artsbestemme.

Levevis
-------

*Dromius fenestratus* tilhører gruppen av insekter med fullstendig forvandling (holometabole insekter), som gjennomgår en metamorfose i løpet av utviklingen. Larvene er radikalt forskjellige fra de voksne, både i levevis og i kroppsbygning. Mellom larvestadiet og det voksne stadiet er et puppestadie, en hvileperiode, der billens indre og ytre organer endres.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dromius fenestratus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Dromius fenestratus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Dromius fenestratus* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Dromius fenestratus* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Dromius fenestratus* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Dromius fenestratus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Dromius fenestratus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Dromius fenestratus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Dromius fenestratus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* *Dromius fenestratus* - Coleoptera Poloniae
* Norsk entomologisk forening
***Bare i svart*** (italiensk originaltittel: *Ehi amico ... c'è Sabata Hai chiuso!*) er en italiensk spagettiwestern fra 1969 regissert av Gianfranco Parolini. Den er den første av tre filmer om Sabata, og fikk to oppfølgere *Adios Sabata* (1970) og *Men Sabata var ikke død* (1971)

Handling
--------

I byen Daughtery stjeler en gruppe tyver, forkledd som soldater fra den amerikanske hæren, en safe med 100 000 dollar av militærets penger. I løpet av ranet blir Sabata venn med Carrincha, en tidligere krigsveteran. Sabata jager vekk tyvene, og returnerer alle pengene, og aksepterer en belønning på 5 000 dollar fra militæret. Senere møter han Banjo (spilt av William Berger) som påstår å kjenne Sabata fra tidligere. Stengel, dommer O'Hara og Ferguson klager over at alle pengene har kommet til rette igjen. De fant på dette tyveriet for å bruke pengene til å kjøpe et område som snart skal brukes for å bygge en ny jernbane, noe som kommer til å øke verdien av området betraktelig.

Stengel gir en mann ved navn Oswald i oppdrag å drepe de som stod bak ranet, og kvitte seg med alle bevisene på at de var involvert. Men Sabata bekrefter Stengels involvering i ranet, og går til Stengels ranch for å kreve 10 000 dollar fra ham. Han rir inn til ranchen, men Stengels håndlangere skyter mot vognen han sitter i. For dette sviket krever Sabata må 20 000 dollar før han kjører av gårde. Kort tid senere tar Stengels håndlangere ham i bakhold på Sabata, men han dreper angriperne. Deretter hever han prisen til 30 000 dollar. Ferguson ansetter en serie leiemordere for å bli kivtt Sabata, men heller ikke dette lykkes. Sabata hever deretter prisen til hele 60 000 dollar, og krever at alle pengene skal leveres dagen etter.

Medvirkende
-----------

* Lee Van Cleef - Sabata
* William Berger - Banjo
* Ignazio Spalla - Carrincha
* Aldo Canti - Indio/Alley Cat
* Linda Veras - Jane
* Franco Ressel - Stengel
* Antonio Gradoli - Ferguson
* Claudio Undari - Oswald
* Gianni Rizzo - Judge O'Hara

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bare i svart* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Bare i svart* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Bare i svart* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Bare i svart* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Bare i svart* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Bare i svart* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Bare i svart* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata
IRIS-T luft-til-luft missil
Et **luft-til-luft-missil** er et styrt missil som avfyres fra et fly for å skyte ned andre fly. Luft-til-luft-missiler blir typisk drevet av en eller flere rakettmotorer med fast drivstoff, men kan også ha rakettmotorer med flytende drivstoff. Ramjetmotorer blir også brukt i enkelte missiler.

Luft-til-luft-missiler blir vanligvis gruppert som kortdistansemissiler eller medium- og langdistansemissiler. Kortdistansemissilene har som oftest infrarød styring mot målet, mens mellom- og langdistansemissilene bruker en form for radar til styring.

Liste over diverse luft-til-luft-missiler
-----------------------------------------

### Mellom og langdistansemissiler

Av og til omtalt på engelsk som *Beyond-visual-range missiles*

* AIM-54 Phoenix
* AIM-120 Advanced Medium Range Missile
* Astra missil
* Derby
* R-Darter
* MBDA Meteor
* MBDA MICA
* Mitsubishi AAM-4
* Novator K-100
* PL-12 (SD-10)
* Skyflash
* AIM-7 Sparrow
* Sky Sword II
* R-40 (missil)
* Vympel R-27
* Vympel R-33
* Vympel R-37
* Vympel R-77

### Kortdistansemissiler

Disse er gjerne ment for mål kortere enn 30 km unna.

* A-Darter
* AIM-9X Sidewinder
* ASRAAM
* IRIS-T
* MICA
* Python 5
* Vympel R-73
* Vympel R-74

Produsenter av Luft-til-luft-missiler
-------------------------------------

* Raytheon
* MBDA

Eksterne lenker
---------------

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Henry Thaxton Slaughter** (født 9. januar 1927 i Roxboro i Nord-Carolina i USA, død 13. november 2020 i Nashville i Tennessee) var en amerikansk Southern Gospel-pianist og organist, sanger og låtskriver. Han vant fem Dove Awards.

Fra 1940-årene spilte han med grupper som Stamps-Ozark Quartet, The Weatherford Quartet (1958–61), The Imperials (1964–66) og fra 1970-årene som Henry and Hazel Slaughter, mange ganger med Bill Gaither, Gaither Praise Gatherings og i Gaither Homecoming-serien.

Bok
---

Hans selvbiografi, *In Search of the Pearl of Great Price* ISBN 1453894241, som var ført i pennen av Darryl Hicks, ble publisert i 1980.

Referanser
----------

1. ↑  «Henry Slaughter...I REMEMBER». *www.mybestyears.com*. Arkivert fra originalen 3. mars 2019. Besøkt 2. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henry Slaughter på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Henry Slaughter på MusicBrainz Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary
 |
**Henry Pinckney Northrop** (født 5. mai 1842 i Charleston i South Carolina i USA, død 7. juni 1916 i Charleston) var katolsk biskop av Charleston.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Henry Pinckney Northrop var sønn av Claudian Byrd og Hannah Eliza (*née* Anderson) Northrop. Han gikk på Georgetown College i Washington, D.C. fra 1853 til 1856, og fra 1856 til 1860 fortsatte han skolegangen ved Mount St. Mary's College i Emmitsburg. Northrop studerte deretter katolsk teologi og filosofi ved Pontifical North American College i Roma.

### Prest

Han ble presteviet i Roma for bispedømmet Charleston den 25. juni 1865 av patriark Pietro de Villanova Castellacci.

Northrop virket deretter som sjelesørger i New York. I 1866 ble han kapellan ved St. Josephs kirke. Fra 1868 til 1872 tjente Northrop som misjonær i New Bern i North Carolina. I 1872 ble han assisterende rektor ved St. John the Baptist Cathedral i Charleston og prest på Sullivan's Island. Henry Pinckney Northrop var sogneprest i St. Patrick sogn i Charleston fra 1877 til 1882.

### Biskop, apostolisk vikar for North Carolina

Den 16. september 1881 utnevnte pave Leo XIII ham til titulærbiskop av Rosalia og til apostolisk vikar for North Carolina. Erkebiskopen av Baltimore, James Gibbons, bispeviet ham den 8. januar 1882; medkonsekratorer var biskopen av Richmond, John Joseph Keane, og biskopen av Wilmington, Thomas Andrew Becker. 

### Biskop av Charleston

Den 27. januar 1883 utnevnte Leo XIII ham dessuten til biskop av Charleston. Etter en tid med to embeter trakk Northrop seg den 4. februar 1888 fra sitt opprinnelige embede som apostolisk vikar av North Carolina.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Kardinal Scipione Rebiba (1504-1577)
* Kardinal Giulio Antonio Santori (1532-1602) \* bispeviet 1566
* Kardinal Girolamo Bernerio (1540-1611) \*1586
* Erkebiskop Galeazzo Sanvitale (1566-1622) \*1604
* Kardinal Ludovico Ludovisi (1595-1632) \*1621
* Kardinal Luigi Caetani (1595-1642) \*1622
* Kardinal Ulderico Carpegna (1595-1679) \*1630
* Kardinal Paluzzo Paluzzi Altieri degli Albertoni (1623-1698) \*1666
* Kardinal Gasparo Carpegna (1625-1714) \*1670
* Kardinal Fabrizio Paolucci (1651-1726) \*1685
* Kardinal Francesco Barberini den yngre (1662-1738) \*1721
* Kardinal Marcello Lante Montefeltro Della Rovere (1695-1773) \*1732
* Biskop Charles Walmesley (1722-1797) \*1756
* Erkebiskop John Carroll (1735-1815) \*1790
* Biskop Benedict Joseph Flaget (1763-1850) \*1810
* Erkebiskop Martin John Spalding (1810-1872) \*1848
* Kardinal James Gibbons (1834-1921) \*1848
* Biskop *Henry Pinckney Northrop* (1842-1916) \*1882

Referanser
----------

1. ↑  Johnson, Rossiter, red. (1904). *The Twentieth Century Biographical Dictionary of Notable Americans*. VIII. John Howard Brown. Boston: The Biographical Society.
2. ↑  «Bishop Henry Pinckney Northrop». *www.catholic-hierarchy.org*. Catholic-Hierarchy. Besøkt 31. mars 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Folkesenderen Norges Frihet** var en norsk-språklig radiosender som kringkastet fra Moskva under andre verdenskrigen. Senderen var krassere, friskere og mer direkte i oppfordringene til norsk motstandskamp enn det som var vanlig i de ordinære sendingene fra Radio Moskva. Mens de offisielle radiosendingene ble åpnet med introen «Her taler Moskva» og kjente radiostemmer som Gilbert Furubotn og Anna Dalland sendte Folkesenderen uten å kringkaste hvem avsenderen var.

At man drev denne «svarte» senderen parallelt med Radio Moskva gjorde det mulig for Sovjet-ledelsen og de norske radiofolkene i Moskva å spille på et bredere register i propagandaen mot det okkuperte Norge. I Folkesenderen tok man ikke like mange diplomatiske hensyn: «Det sies av hjemmefronten at en ikke må gå til enkeltaksjoner. Men skal vi få has på tyskerne, må vi nettopp lage tusenvis av enkeltaksjoner, individuelle aksjoner som gjør skade for tyskerne. Den danske sabotasjevei (...) er den eneste riktige vei til frihet» het det for eksempel i sendingene. Senere i krigen ble Hjemmefrontledelsen beskrevet som «gråtekoner» med «de korslagte armers mentalitet».[1]

Den norske regjeringen i London sto lenge for en svært tilbakeholden linje i kampen mot de tyske okkupantene, og så med misnøye på Folkesenderen. Utenriksminister Trygve Lie klaget tidlig i krigen på en lignende engelsk sender, Frihetssenderen, som ble drevet som en del av det britiske utenriksdepartementets psykologiske krigføring.[2] Norske myndigheter vurderte også hvordan de skulle ta opp «problemet» med Folkesenderen i Moskva. Man konkluderte imidlertid med at det ville være nytteløst og virke uheldig å artikulere misnøyen med Moskva-sendingene.

Folkesenderen var på lufta 65 minutter daglig, fordelt på fire sendinger. Sendingene kunne best høres i Nord-Norge.[3] I prinsippet var den norske redaksjonen i Moskva Radio og Folkesenderens redaksjonen separate organisasjoner, den siste administrativt underlagt det noe anonyme «Institutt 205». I det vesle, tette norskspråklige radiomiljøet i Moskva må man likevel regne med at det var noe overlapping i løpet av krigen. De nordmenn som sto bak Folkesenderen var først og fremst Gotfred Hølvold, Håkon Sneve og Leonard Aspås. Solveig Berg og Helene Aspås kan også ha hatt en rolle her.[2]

Folkesenderen holdt det gående helt til krigen var slutt. 17. oktober 1944 vakte senderen oppsikt da den gikk ut med en appell til oppstand i Nord-Norge, til støtte for Den røde armé som da rykket vestover mot Norge og Kirkenes.[4] Etter tyskernes kapitulasjon gikk siste sendingene til Norge 17. mai 1945.

Referanser
----------

1. ↑  Side 89. Morten Jentoft: *Radio Moskva*, Gyldendal, Oslo 2012
2. 1 2  Side 88. Morten Jentoft: *Radio Moskva*, Gyldendal, Oslo 2012
3. ↑  Side 90. Morten Jentoft: *Radio Moskva*, Gyldendal, Oslo 2012
4. ↑  Side 95. Morten Jentoft: *Radio Moskva*, Gyldendal, Oslo 2012
**Folkerepublikken Kinas spesielle økonomiske soner**  er spesielle økonomiske soner ( 经济特区 Pinyin: *Jīngjì Tèqǖ*) i Fastlands-Kina. Regjeringen av Folkerepublikken Kina innrømmer disse sonene en egen økonomisk politikk og større fleksibilitet styringsmessig. Dermed kan sonene benytte seg av økonomiske styringstiltak som fremmer investeringer i større grad enn den politikk som kan føres annetsteds i resten av Fastlands-Kina.

Historie
--------

Siden sent i 1970-årene har det kinesiske kommunistparti arbeidet med nye økonomiske virkemidler. Utviklingen gikk gjennom flere stadier. Men tidlig i 1980-årene ble det opprettet spesielle økonomiske soner i flere kystområder.

I provinsen Guangdong:

* Mesteparten av Shenzhen,
* Deler av Zhuhai
* Deler av Shantou

I provinsen Fujian:

* Deler av Xiamen

I 1984 åpnet Folkerepublikken Kina ytterligere 14 kystbyer for utenlandske investeringer under lignende vilkår, men som «åpne kystsoner» som ikke helt hadde samme gode vilkår :

* Dalian
* Qinhuangdao
* Tianjin
* Yantai og Qingdao
* Lianyungang og Nantong
* Shanghai
* Ningbo og Wenzhou
* Fuzhou
* Guangzhou og Zhanjiang
* Beihai

Fra 1988 kom nye områder til. Det året ble hele øyprovinsen Hainan en spesiell økonomisk sone, og de fire opprinnelige økonomiske sonene ble samtidig utvidet i størrelse.

Kort etter ble de åpne kystsonene også utvidet om omfattet fra da av:

* Større deler av Yangtzeelvens deltaområde
* Perleflodens delta
* Xiamen-Zhangzhou-Quanzhou-triangelet i det sørlige Fujian
* Shandonghalvøya
* Liaodonghalvøya (i provinsen Liaoning)
* Hebei, og
* Guangxi.

I juni 1990 åpnet Folkerepublikkens regjering «Pudong New Area» i Shanghai for oversjøiske investeringer, og inkluderte nye byer i Yangtses nedre løp med Pudong New Area som hele sonens «dragehode».

Fra 1992 åpnet regjeringen også en rekke grensebyer og dessuten alle hovedstedene for alle provinser og autonome regioner.

I tillegg ble 15 frihandelssoner, 32 økonomiske og teknologiske utviklingssoner på statsnivå og 53 nye og *high-tech* indristruelle utviklingssoner i store og mellomstore byer. Disse sonene har andre modeller for preferensielle økonomiske vilkår enn de øvrige.

Økonomiske særvilkår i de spesielle økonomiske soner
----------------------------------------------------

1. Særlige skattemessige incentiver for utenlandske investorer.
2. Større selvstendighet hva gjelder internasjonal handelsvirksomhet.
3. Økonomiske karakteristika omtalt som «de fire prinsipper»:
	1. Konstruksjon avhenger primært av utenlandsk kapital
	2. De primære økonomiske modeller kinesisk-utenlandske joint ventures og partnerskap, så vel som utenlandsk heleide foretak
	3. Produksjonen er primært eksportorientert
	4. Økonomisk virksomhet styres primært av markedskreftene

De spesielle økonomiske soner er behandlet som separate enheter i nasjonale økonomisk og finansiell planlegging, og utøver provinsnivåmyndighet over sin økonomiske administrasjon. Sonenes lokale partikongresser og regjeringer har lovgivende myndighet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Folkerepublikken Polen** (*Polska Rzeczpospolita Ludowa*, ***PRL***) eksisterte fra 1952 til 1990, og var en sovjetisk satellittstat styrt av det polske kommunistpartiet, Polska Zjednoczona Partia Robotnicza. Det er en forgjenger til dagens Polen.

Folkerepublikken Polen var offisielt en suveren stat, og alliert med Sovjetunionen og de andre landene i Warszawapakten. Dens ledere ble likevel utnevnt (Bolesław Bierut) eller godkjent (fra 1956) av Sovjetunionens ledere,[] og Sovjetunionen kontrollerte i stor grad direkte Folkerepublikken Polens innenriks- og utenrikspolitikk.[*klargjør*] Et stort antall sovjetiske styrker var stasjonert i Polen, og ministeriet for indre sikkerhet var underlagt sovjetiske rådgivere.[] Til tross for liten støtte i den polske befolkningen[*omstridt  – diskuter*] hadde sovjetlojale polske kommunister total kontroll over landet, opposisjonelle ble forfulgt og ingen frie valg ble holdt før 1990.

Kommunistene kontrollerte den polske regjeringen fra 1944, men det nye navnet ble først tatt i bruk med den polske forfatningen fra 1952.

Se også
-------

* Służba Bezpieczeństwa (sikkerhetspolitiet)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Polish People's Republic – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Johan Baumann** (født 8. august 1934 i Oslo) er en norsk idrettsleder, bedriftsrådgiver og politiker (H). Han var skipresident i perioden 1987–1995.

Baumann var i sin tid aktiv langrennsløper og hundekjører. Han mottok kongepokalen i hundekjøring i 1959 og 1960. Fra 1972 til 1978 var han formann i Skiforeningen. Han var en periode første visepresident i Norges Skiforbund, før han ble president etter Per Ottesen i 1987. Han gikk av som skipresident i 1995 til fordel for Jan Jensen.

Baumann er utdannet fra Krigsskolen, og gikk ut av Forsvaret i 1972 med majors grad. Ved siden av vervene i idrettsmiljøet har han blant annet vært daglig leder for Bergans Meis og Ryggsekk og bedriftsrådgiver og styreleder i MTD Norge. Baumann har vært aktiv Høyre-politiker siden 1995 Han satt i bystyret i Drammen1995–2019. Han var medlem av formannskapet 1995–2003 og gruppeleder for Høyres gruppe i kommunestyret 2003–2015. Han ble innvalgt i Viken fylkesting i 2019.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  
«Baumann ny skipresident». *Aftenposten* Morgen (22. mai 1987)
3. ↑  «Johan Baumann». *Høyre*. Besøkt 31. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Baumann på Internet Movie Database Rediger på Wikidata


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Per Ottesen** | **Skipresident**(1987–1995) | Etterfølger:**Jan Jensen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Prabook
 |
**Christian Schous vei** (1-21, 2-24) en vei i Lofthusområdet i bydel Nordre Aker i Oslo. Veien er oppkalt etter fabrikkeier Christian Julius Schou, som bygde eiendommen Lofthus i 1880-årene på den tidligere husmannsplassen Disenstuen. Eiendommen Lofthus ble utparsellert i 1934. Hovedbygningen tilhører Evangelisk orientmisjon, hvor blant andre Lofthus misjonshjem holder til. Navnet Lofthus tok han etter stedsnavnet med samme navn i Hardanger. 

Christian Julius Schou var eier av Schous bryggeri, stiftet 1821 av Jørgen Young, men som i 1837 ble overtatt og modernisert av Christian Schou, som i 1843 begynte å brygge bayersk øl. Han hadde med stort besvær skaffet seg en gjær, som man kunne brygge såkalt undergjæret øl med. Mens gjæren tidligere hadde flytt oppå ølet i gjærkarene, sank den nye gjæren til bunns under gjæringen. Resultatet ble et øl som tålte lagring langt bedre enn før. 

I 1867 tjente Christian Schou 26 000 spesiedaler. En dyktig og betrodd veiarbeider, sysselsatt for veivesenet hele året, tjente til sammenligning opp mot 130, eller en tohundredel av Schous inntekt. 

Veinavnet ble vedtatt i bystyret 31. mai 1935.

Kilder
------

* Svensgam, Arild *De er døde - men lever fortsatt i Oslo.* Galehuset forlag. 1999.
* Oslo byleksikon

Eksterne lenker
---------------

* Oslo kommunes bydelsoversikt

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Den første kirke som ble bygd av Kristen Vitenskaps studerende i Boston i Massachusetts i USA.
**Christian Science** («Kristen Vitenskap») er en kristen trosretning som ble grunnlagt av Mary Baker Eddy i 1879. 

I 1875 utga Mary Baker Eddy boken *Science and Health with Key to the Scriptures*, der hun presenterer et åndelig helberedelsessystem basert på kristen bønn, og Jesu og profetenes helbredelser i Bibelen. Sekten tilbyr en spesiell fortolkning av kristen tro. Christian Science lærer at Guds virkelighet fornekter en virkelighet bestående av synd, sykdom, død og den materielle verden. Redegjørelser av mirakuløse helbredelser er vanlige i kirken, og tilhengerne avviser ofte tradisjonell medisinsk behandling. Dette har ført til at sektmedlemmer – og ikke minst barn av sådanne – har dødd av sykdommer som enkelt kunne ha blitt kurert med medisinsk behandling. 

Kirken, som har hovedkvarter i Boston i USA og har underavdelinger også utenfor USA. Christian Science har virksomhet i Sverige, Danmark og Finland. Tidligere har de også hatt organiserte forsamlinger i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  Karas foreldre ba og lot henne dø Arkivert 2. mars 2009 hos Wayback Machine.
2. ↑  *Sekten som ikke går til lege: - All sykdom er innbilning*, VG, 12. november 1977

Eksterne lenker
---------------

* Home Page of The First Church of Christ, Scientist – kirkens nettside
* kirkens norske nettside[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND
 |
***Bukkene Bruse vender tilbake*** er en norsk bildebok for barn utgitt første gang i 2014. Boka er skrevet av Bjørn F. Rørvik og illustrert av Gry Moursund. Den er en oppfølger til den kritikerroste salgssuksessen *Bukkene Bruse på badeland* som kom i 2009. Begge bøkene forteller som den om de tre bukkene Bruse på en leken og humoristisk måte.

> Jeg bukker dypt for forfatter Bjørn F. Rørvik og illustratør Gry Moursund, som har laget en minst like morsom variant av det velkjente eventyret om de tre Bukkene Bruse som sist.(...) Det er gjennomgående så mange lag, så mange detaljer og referanser både i tekst og illustrasjoner, at jeg ikke risikerer stort når jeg spår at dette er et kunstverk som vil leve lenge.
> 
> 
> Anne Cathrine Straume, NRK om *Bukkene Bruse vender tilbake* 2014
> 
> 

*Bukkene Bruse vender tilbake* har fått svært gode kritikker. Den ble trykt i 43 000 eksemplarer i løpet av 2014.

Den ble fulgt opp av *Bukkene Bruse begynner på skolen* i 2017.

Se også
-------

* *Bukkene Bruse på badeland*, bildebok fra 2009

Referanser
----------

1. ↑  nrk.no 23. 6. 2014: *Genial bildebok full av påfunn* (anmeldelse av *Bukkene Bruse vender tilbake*)
2. ↑  Sitater fra anmeldelser
3. ↑  Intervju om *Bukkene Bruse på badeland* i *Dagens Næringsliv* 4.12.2014

Eksterne lenker
---------------

* CappelenDamms presentasjon av *Bukkene Bruse vender tilbake* (2014)
* nrk.no 23. 6. 2014: *Dette er Norges mest populære barnebok* (intervju)
* Bildeeksempler

Portal: Litteratur
Byste av kong Frederik V av J.F.J. Saly ca. 1760. Et eksempel på de fine fajanseverkene fra Kastrup Værk
Kastrup Værk som ble grunnlagt av Fortling mellom 1749 og 1753. Akvarell av ukjent kunstner fra 1830.
Kongeporten på Holmen Foto: Jan Kronsell 
**Jacob Fortling** (født 23. desember 1711 i Bayreuth, død 16. juli 1761 i Kastrup) var en dansk-tysk billedhugger og arkitekt. Han var med på å utbre Nicolai Eigtveds rokokkostil og fikk også betydning for dansk fajanseproduksjon.

Liv og virke
------------

Fortling kom fra Tyskland i forbindelse med kong Christian VIs omfattende byggeaktivitet. I begynnelsen utførte han stenhuggerarbeider etter arkitektenes anvisninger og steg raskt i gradene pga. sitt overbevisende talent. Han fikk borgerskap som stenhugger i 1738, ble utnevnt til hoffstenhugger i 1740 og tatt opp som mester i murer- og stenhuggerlauget året etter. I 1756 ble han utnevnt til hoffbygningsinspektør og i 1760 til kongelig byggmester. 

Fortling sto for en betydelig virksomhet som produsent av byggematerialer og som lervarefabrikant. To ganger reiste han til Norge for å finne byggesten. I 1744 fikk han privilegium på å bryte sten i Akershus stiftamt og anla marmorbrudd i Lier og noen år senere privilegium på å bryte klebersten i samme stift. I 1759 fikk han privilegium på å bryte sten i Trondhjems stiftamt.

I Danmark anla han blant annet Kastrup Værk hvor det ble produsert fajanse av høy kvalitet. Han bygget også Kastrupgård som bolig til seg selv.

Verk - utvalg
-------------

Som arkitekt og stenhugger:

* Arbeider på Christiansborg, blant annet Dronningtrappen (1733–40, brent 1794)
* Div. stenhuggerarbeide på Ledreborg samt hovedtrapp (1743–50)
* Kongeporten ved Arsenalet på Holmen, København i samarbeid med Philip de Lange (1745–47)
* Kastrup Værk med havn (o. 1749–53)
* Kastrupgård (1749–53)
* Lindencrones palé, Bredgade 26, København (1751–54, tilskrevet)
* Stenhuggerarbeide på Christians kirke, Christianshavn (1755–59)
* Tårn på Gråbrødre kirke, Viborg (1760)
* Kommandantboligen ved Rosenborg slott (1760)
* Forhøyelse av Marskalshusene, Fredensborg slott (1760–61)

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Jacob\_Fortling[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Benezit Dictionary of Artists, oppført som Jakob Fortling, Benezit-ID B00066395, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 6644, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jacob Fortling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om Kastrup Værk
* (da) Jacob Fortling på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** Geni **·** VIAF **·** ULAN
 |

Portal: Danmark
**Jacob Christian Larssøn** (født Torjusholmen 5. september 1826, død 1908) var en norsk skipper og reder bosatt i Brattekleiv og senere Merdø, utenfor Arendal. Han var sønn av skipsfører Jacob Jacobsen Larssøn og Maren Christinesdatter Jenssøn. I 1854 giftet han seg med Laura Christine Larsen (1830-1909). Sammen fikk de 5 sønner, hvor fire levde opp. I 1890-årene flyttet de til slektsgården Merdøgaard. Larssøn var opptatt av historie og skal være den som lanserte tanken om å gjøre slektsgården om til museum. Dette skjedde i 1930. I dag er Merdøgaard tilknyttet Aust-Agder museum og arkiv.

Arkivet
-------

Arkivet etter Jacob Christian Larssøn befinner seg ved KUBEN i Arendal. Arkivet etter omfatter hovedsakelig dokumenter, brev, almanakknedtegnelser, innsamlede historiske dokumenter og slektshistoriske notater.

Referanser
----------

1. ↑  Et kjært minne, *Avtrykk* 10.06.2015

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter Jacob Christian Larssøn på Arkivportalen
**Jacob Fabricius**, egentlig *Faber*, (født 28. august 1576 i Rostock, død 14. august 1652 i København) var en tysk medisiner, astronom og dikter. Fabricius var to ganger rektor ved Universitetet i Rostock og livlege for det danske kongehus.

Liv
---

Jacob Fabricius var sønn av bakermester og medlem av Hundertmänner-Kollegium i Rostock, Heinrich Schmidt og hans kone Dorothea (født Wulf). Han var elev ved sin hjembys Große Stadtschule, og fikk undervisning av Nathan Chyträus. Fabricius var også elev av Lucas Lossius ved skolen i Lüneburg. I 1595 begynte han et studium ved Universitetet i Rostock. Deretter var han i fire år elev av astronomen Tycho Brahe ved hans observatorium Uranienborg på den danske øya Ven, før han gjorde en studiereise til Nederland og England. Endelig var Fabricius magister og Poeta laureatus i Leipzig.

I 1602 avla han doktorgradseksamen i medisin ved Universitetet i Jena og reiste året etter til Rostock der han slo seg ned som lege og arbeidet aktivt i kampen mot pestsykdommen. 17. januar 1607 ble Fabricius kalt til livlege i Schwerin av hertuginne Sophia.

10. juni 1612 ble Jacob Fabricius professor i medisin og høyere matematikk ved Universitetet i Rostock. Han overtok embetet etter Wilhelm Lauremberg (1547 til 1612). 1632 og 1636 var han rektor ved Universitetet. Fra 1637 til sin død i 1652 var han livlege for de danske kongene Christian IV og Friedrich III i København, men beholdt likevel sitt professorat i Rostock.

Fabricius var gift med Margarethe (Margaretha) Müller. Deres datter Elisabeth Fabricius (d. 1656) giftet seg i 1631 med Fabricius' elev, den senere professor Simon Pauli (Rostock 1603-80 Kbh.) (g. 2. gang med Anne Didriksdatter Bartsker [d. 1686], halvsøster av Caspar Rasmussen Bartholin [1662 Kbh.-1702 
Odense Købstad], hvis mor, Magdalene Helmersdatter Rhode, også var mor til Anne Bartsker), hvis sønn, Jacob Henrich Pauli (1637 Rostock-1704 Glückstadt), ble adlet v. Rosenschild i 1698.

Verk
----

* *Periculum medicum seu juvenilium foeturae priores*, 1600
* *Uroscopia s. de urinis tractatus*, 1605
* *Nonnulla de medicinae et philosophiae conjunctione*, 1620
* *Exerc. de dysenteria, privatim et populatim grassante*, 1627
* *Institutio medici practicam aggredientis*, 1639

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 124827012, besøkt 17. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Ludwig Fromm: Faber, Jacob. I: Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bind 6, Duncker & Humblot, Leipzig 1877, S. 492

Eksterne lenker
---------------

* Tekster av og om Jacob Fabricius
* Litteratur om Jacob Fabricius i Landesbibliographie Mecklenburg-Vorpommern
* Jacob Fabricius i Catalogus Professorum Rostochiensium

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS **·** NKC
 |
**Jacob Edvard V. Jacobsen** (1889–1947), på folkemunne kalt **Jákup í Búðini**, var en færøysk havnefogd, kjøpmann og sosialdemokratisk politiker fra Klaksvík. Han var Klaksvíks borgermester 1935–1938 og medlem av det færøyske Lagtinget 1940–1943 og 1945–1946.

Han var sønn av husmann Jóan Jakku Jacobsen og hustru Poulina Olina Pedersen i Klaksvík. Allerede som unggutt var han med faren rundt på øyene for å bygge ishus. Som 13-åring begynte han i handelslære hos Simon Frederik Hansen, så hos Ole Frederik Joensen. 22 år gammel ble han bestyrer ved Jørgen Bech & Sønners Eftf.s handelsfilial i Oyndarfjørður, senere også i Leirvík og Klaksvík. De drev fiskebåtrederi, kjøpmannsforretning, import av salt, kull og tømmer, eksport av klippfisk samt agentur for DFDS. Han drev også eget fiskebåtrederi, men måtte selge.

Han giftet seg i 1916 med Johanne (Hanna) Waag, datter av kjøpmann Simon Frederik Hansen (Símun í Vági) og søster av bryggerieier og lagtingsmann Einar Waag.

Han var innvalgt i kommunestyret i Klaksvík 1922–1947 og borgermester 1935–1938. Han ble pådriver for utbyggingen av blant annet havnen og elektrisitetsverket, og ble deretter ansatt som havnefogd. Han var også kasserer for havnen i 25 år. I 1936 var han med på å stifte den sosialdemokratiske velgerforeningen på Norðoyar. Jacobsen var innvalgt på Lagtinget fra Norðoyar 1940–1943 og 1945–1946, som den første sosialdemokratiske representanten herfra.

Etter et kort sykeleie døde han av hjerneblødning og ble gravlagt i Klaksvík.

Referanser
----------

1. 1 2  «Jacob E. Jacobsen deyður». *Tingakrossur* **(færøysk)**: 3. 29. januar 1947.
2. 1 2 3  Dahl, Árni (2002). «Ævisøgur». *Løgtingið 150 – Hátíðarrit* (PDF) **(færøysk)**. 2. Tórshavn: Løgtingið. s. 293. ISBN 978-99918-966-5-6. Arkivert (PDF) fra originalen 4. januar 2014.
3. ↑  «Digitalisert kirkebok for Norðoya prestagjald». history.fo – Tjóðskjalasavnið. Besøkt 15. januar 2022.
4. 1 2 3 4  «Jacob E. Jacobsen havnameistari og fyrrv. løgtingsmaður deyður». *Føroya Social-Demokratur* **(færøysk)**: 1. 1. februar 1947.
5. ↑  Patursson, Sverre (1918). *Fra Færøernes næringsveie i tekst og billeder. Med historisk oversigt* **(dansk)**. Kristiania: Hanche. s. 39–41.
6. ↑  «Norðoya Javnaðarfelag fimti». *Sosialurin* **(færøysk)**: 4. 8. mars 1986.

Portal: Færøyene
**Jacob Edvard Colbjørnsen** (født 19. november 1744 i Sørum, død 13. februar 1802) var en dansk-norsk jurist, professor og embetsmann.

Liv
---

Han var sønn av regimentskvartermester Colbjørn Jacobsen Colbjørnsen og Anna Dorothea Røring, og bror av embetsmannen Christian Colbjørnsen og forfatteren Edvard Røring Colbjørnsen. Alt som barn ble han innrullert i sin fars regiment, det 2. opplandske, og fikk lønn som underoffiser. I 1760 ble han student fra Christiania katedralskole og takket nei til en stilling som offiser ved regimentet, for å fortsette studiene. Først studerte han teologi, men vekslet senere til rettsvitenskapen. I 1770 tok han juridisk embetseksamen.

Like etter eksamen ble han utnevnt til høyesterettsadvokat. I 1772 deltok han i konkurransen om et professorat i lovkyndighet ved Københavns Universitet, sammen med Laurids Nørregaard og Andreas Bang. Colbjørnsen vant konkurransen og ble utnevnt til professor. Han fortsatte i sin forgjenger Jens Bing Dons' spor og holdt forelesninger i dansk rett. Dessuten underviste han i alminnelig rettslære, hvor han fulgte Wolffs system. I 1774 fikk han den juridiske doktorgraden, og samme år ble han utnevnt til assessor i høyesterett. Året etter fikk han tittelen justisråd. I 1776 fikk han dessuten embetet som generalauditør ved Søetaten, hvor han blant annet behandlet spørsmålet om de nøytrale statenes rettigheter på havet.

Fra 1781 var han etatsråd og fra 1784 konferensråd. Han ble medlem av Rentekammeret i 1787, men beholdt tilknytningen til universitetet, helt til han forlot det for godt i 1789. Som embetsmann deltok han sammen med sin bror i Landbokommisjonen, i finanskommisjonen og i kommisjonen som skulle utarbeide en ny straffelov. Fra 1799 var han justitiarius i høyesterett.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no, besøkt 30. april 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Stadager Kirke - Danmarks Kirker», bind 1951, besøkt 8. juni 2023[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Deuntzer: «Colbjørnsen, Jacob Edvard», i *Dansk biografisk Lexikon*, bind IV. Kjøbenhavn: Gyldendalske Boghandels Forlag, 1890

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
«Hip hip hurra! Kunstnerfest 
på Skagen» av P.S. Krøyer, 1888. Fra venstre mot høyre; Martha Johansen, Viggo Johansen, Christian Krohg, P.S. Krøyer, Degn Brøndum (Anna Anchers bror), Michael Ancher, Oscar Björck, Thorvald Niss, lærer Helene Christensen, Anna Ancher og Helga Ancher.
**Skagenmalerne** var en skandinavisk kunstnerkoloni som var virksom i Skagen i Jylland, særlig på 1870- og 1880-tallet. Malerne kom til Skagen om sommeren, tiltrukket av det sterke sommerlyset, farvene og lyset. Deres kunstneriske produksjon kjennetegnes av realistiske friluftsmalerier og intense lysskildringer med rike valører.

Kunstnere som i kortere eller lengre tid var aktive i Skagen var blant annet Michael Ancher, Anna Ancher, P.S. Krøyer, Karl Madsen, Laurits Tuxen, Marie Krøyer, Carl Locher, Viggo Johansen og Thorvald Niss fra Danmark, Oscar Björck og Johan Krouthén fra Sverige, og Christian Krohg og Eilif Peterssen fra Norge.

Kunstnerkolonien er rikt representert på Skagens Museum og i Den Hirschsprungske Samling. 

Mange av kunstnerne bodde i perioder på Brøndums Hotel som ble drevet av Anna Anchers familie. En del av betalingen for oppholdet fikk de gjerne ordne ved at de ga vertskapet et kunstverk.

Referanser
----------

1. ↑  «Skagensmalerne». *Den store danske*. Besøkt 24. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Skagen Painters – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Skagens museum

Portaler: Kunst | Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND
 |