recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stade Pierre-Mauroy** er et multifunksjonstadion i Villeneuve d'Ascq, nær byen Lille i Frankrike. Det er hjemmebanen til fotballaget Lille, men det arrangeres også andre idrettsgrener der som rugby union og motocross. Taket kan lukkes og da arrangeres det kamper i basketball, tennis og håndball. Stadionet ble opprinnelig kalt *Grand Stade Lille Métropole*, og ble omdøpt 21. juni 2013 rett etter Pierre Mauroy døde. Han var tidligere ordfører for Lille (1973-2011) og statsminister i Frankrike (1981-1984).

Historikk
---------

I 1975 begynte Lille å spille på Stade Grimonprez-Jooris med en kapasitet på 21 128. Dette stadion tilfredsstilte ikke UEFA sine krav og når laget spilte i en europacup, måtte de spille på Stade Félix Bollaert til rivalen Lens. Det ble lagt planer om å bygge et nytt stadion, men det ble store protester siden det skulle ligge nær byens citadell. Planene ble skrinlagt og klubben flyttet til Stadium Lille Métropole som hadde mindre kapasitet (18 154) og heller ikke UEFA-standard. Under Mesterligaen 2005/2006 spilte de sine kamper på Stade de France.

I 2006 hentet byens administrasjon inn anbud fra tre firmaer for et nytt multifunksjonstadion og firmaet Eiffage fikk jobben i 2008. 10. juli 2009 startet forberedelsene til byggingen og stadionet stod klart sommeren 2012.

Andre idretter
--------------

Stade Pierre-Mauroy under EuroBasket 2015
Halvparten av banen har hydrauliske sylindre og skinner slik at det kan løftes og flyttes over den andre halvparten. Under den delen som flyttes er det en baner og full tribuneseksjoner som gjør at det kan bli arrangert andre idretter som basketball, tennis eller konserter. Den halvdelen som ikke brukes blir dekket med et forheng.

Større idrettsarrangementer
---------------------------

### EM i fotball

Stadionet ble brukt under EM i fotball 2016. Fire kamper i gruppespillet, én åttendedelsfinale og én kvartfinale ble spilt her.

### EM i basketball

Sluttspillet i Europamesterskapet i basketball for menn ble spilt på Stade Pierre-Mauroy i 2015.

### VM i håndball

Stadionet ble brukt under Håndball-VM 2017 for menn til to åttendedelsfinalekamper og én kvartfinalekamp. Det offisielle tilskuertallet var 28 010 i de to kampene som involverte vertsnasjonen Frankrike.

Referanser
----------

1. ↑  Stade Pierre Mauroy www.stadiumguide.com Lest 9. juni 2016 (engelsk)
2. ↑  Euro 2016 venue by venue: France's 10 stadiums for finals bbc.co.uk Lest 9. juni 2016 (engelsk)
3. ↑  Offisiell kamprapport Frankrike–Island på ihf.info
4. ↑  Offisiell kamprapport Frankrike–Sverige på ihf.info

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Stade Pierre-Mauroy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (fr) Om stadionet på hjemmesiden til Lille OSC) Arkivert 21. oktober 2015 hos Wayback Machine.
* (en) Stadionet på UEFA sin hjemmeside
* (fr) Stadionet på hjemmesiden til Håndball-VM 2017 Arkivert 12. januar 2017 hos Wayback Machine.
Kart over Det levantinske havet
**Det levantinske havet** er den østligste delen av Middelhavet.

Det levantinske havet grenser til Tyrkia i nord, Syria, Libanon, Israel og Gazastripen i øst, Egypt og Libya i sør og Egeerhavet i nordvest. I vest ligger det åpne Middelhavet (også kalt Libyahavet) og grensen er definert som en linje fra neset Ra's al-Hilal i Libya til øya Gavdos, sør for Kreta. Den største øya i Det levantinske havet er Kypros. På det dypeste er havet 4 384 meter i Pliniusgropa, rundt 80 km sør for Kreta. Det levantinske havet dekker et område på 320 000 km².

Den nordlige delen av Det levantinske havet, mellom Kypros og Tyrkia blir kalt Det kilikiske havet. I nord ligger også de store buktene İskenderunbukta (nordøst) og ntalyabukta (nordvest).

Leviatan-gassfeltet ligger i dette området under Det levantinske bassenget.

Økologi
-------

Suezkanalen som sto ferdig i 1869, knyttet Det levantinske havet til Rødehavet Rødehavet ligger høyere enn det østlige Middelhavet, så kanalen fungerer som et tidvannsområde hvor vann fra Rødehavet strømmer ut i Middelhavet. Bittersjøene, som er hypersaline naturlige innsjøer som danner en del av kanalen, blokkerte tilførselen av arter fra Rødehavet til Middelhavet i mange tiår, men etter hvert som saltinnholdet i sjøene ble likt det i Rødehavet, begynte planter og dyr å flytte seg videre i kanalen og har begynt å kolonisere det østlige Middelhavet. Denne vandringen blir kalt Lessepsvandringen, etter Ferdinand de Lesseps, sjefsingeniøren for kanalen.

Byggingen av Aswan-demningen i Nilen i 1960-årene har redusert tilførselen av ferskvann og slam til Det levantinske havet. Det har gjort havet relativt saltere og mer næringsfattig enn før, noe som har bevirket at det historiske viktige sardinfisket har kollapset. Dette har igjen vært til fordel for rødehavsartene som er vant med det saltere og mer næringsfattige Rødehavet.

Se også
-------

* Levanten

Eksterne lenker
---------------

Study and Analysis of Watere Masses Formation in the Levantine Sea

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Hans-Peter von Kirchbach** (født 3. august 1941 i Weimar) er en tysk offiser. Han var generalinspektør for det tyske forsvaret fra 1999 til 2000.

Liv
---

Hans-Peter von Kirchbach ble født i en protestantisk offisersfamilie i Weimar i 1941.

I 1960 meldte han seg til den tyske hæren som yrkessoldat, og utdannet seg til offiser. Han virket hovedsakelig som kommandør, men var ved to anledninger (1983-85, 1992-94) knyttet til forsvarsministeriet.

Offentlig kjent ble han som «helten fra Oder» da han ledet 30 000 soldater i kampen mot oversvømmelsene sommeren 1997.

Han ble utnevnt til generalinspektør av daværende kansler Helmut Kohl i 1998, men tiltrådte ikke embedet før i april året etter, etter regjeringsskiftet. Etter bare ett års tjeneste bad han forsvarsminister Rudolf Scharping om å bli fritatt for tjenesten og tre inn i pensjonsstanden. Dette utløste spekulasjoner om konflikter mellom Kirchbach og Scharping.

Fra 1988 til 1991 var Kirchbach formann for Verband Christlicher Pfadfinderinnen und Pfadfinder. Siden januar 2002 er han president for Johanniter-Unfall-Hilfe.

I 2007 ble han tildelt Brandenburgs fortjenstorden.

Hans-Peter von Kirchbach er tremenning til Friederike von Kirchbach, som fra 2000 til 2005 var generalsekretær for Deutscher Evangelischer Kirchentag.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 24. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Munzinger Personen, oppført som Hans Peter von Kirchbach, Munzinger IBA 00000022448, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  „Um Brandenburg besonders verdient gemacht" – Platzeck verleiht Verdienstorden des Landes, Brandenburgs statskanselli.

  


| * v
* d
* r
Generalinspektør for Bundeswehr |
| --- |
| Standard for generalinspektøren | Adolf Heusinger **·** Friedrich Foertsch **·** Heinrich Trettner **·** Ulrich de Maizière **·** Armin Zimmermann **·** Harald Wust **·** Jürgen Brandt **·** Wolfgang Altenburg **·** Dieter Wellershoff **·** Klaus Naumann **·** Hartmut Bagger **·** Hans-Peter von Kirchbach **·** Harald Kujat **·** Wolfgang Schneiderhan  **·** Volker Wieker  **·** Eberhard Zorn | Tysklands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** Munzinger (iba)
 |
I skaldespråket ble «Halvs bane» brukt som kjenning for «ild».
**Halvs saga og halvsrekkene** (norrønt *Hálfs saga ok Hálfsrekka*, som betyr sagaen om Halv og kjempene hans), eller bare **Halvssaga**, er en legendarisk fornaldersaga som ble nedskrevet tidlig på 1300-tallet på Island. Sagaens hovedperson er Halv som var en av de mest berømte sjøkonger i Norge i sin tid, trolig en gang på 700-tallet. Navnet kan komme fra *Há Alfr* = «Høye Alv». *Nordisk familjebok* (1909) hevder at navnet er identisk med urnordiske *Haþuwulafr* = Stridsalv, og som er identifisert på runestein.

Halv var sønn av Hjørleiv den kvinnekjære og Hild den mjåve. Da Hjørleiv døde i viking, giftet Hild den mjåve seg med kong Åsmund, som ble fosterfar til Hjørleivs sønner. Halv hadde rike i Rogaland og Hordaland.

«Halvsrekkene» viser til Halvs beryktede krigere. Hans kjemper måtte underkaste seg stramme regler. Det sto en stor stein på gården, og kun de som klarte å løfte den, fikk være mannskap på utferden, og kun de som aldri viste frykt og aldri klagde. Hver hadde angivelig styrke som «tolv andre menn».

Etter at Halv hadde tilbrakt 18 år i austerveg i viking og herjing, kom han tilbake til Hordaland hvor hans stefar Åsmund hadde styrt. Åsmund sverget troskap til Halv og ba dem på gilde. Etter å ha skjenket Halv og halvsrekkene mat og drikke til de sovnet alle sammen, lot Åsmund sette slå på dørene og sette hallen i brann. Da hallen var full av røyk, våknet Halv og hans menn. De kastet seg mot tømmerveggen i samlet flokk, og klarte å bryte hull i veggen. Utenfor ventet krigerne til Åsmund, som slaktet ned de røykkvalte mennene som veltet ut av den brennende bygningen.

I henhold til sagaen skal Halv ha ledd da han døde. I *Ynglingatal* blir «Halvs bane» brukt som kjenning for «ild». Kvadet *Hyndluljod* (*Hyndluljóð*) sier at «Hild var Halv si mor». Det færøyske diktet «Alfur kongur» handler også om Halv.

Og før Innstein, en av halvsrekkene, døde ved siden av Halv skal han kvedet:

*Her lyt Innstein*
*halla seg ned*
*ved hovudet*
*til kongen sin;*
*Sidan kan soga*
*seia det*
*at Halv konge*
*lo då han døydde.*
Sagaen er kjent for sine store mangfoldighet i innholdet som strekker seg fra folkeminne til heltedikt. En del av kvadene kan være av betydelig alder, noe som antyder en lang muntlig tradisjon før sagaen fant sin endelige form sent i middelalderen.

Referanser
----------

1. ↑  Portal Avaldsnes: Kong Halv - den høge alven
2. ↑  Prosjekt Runeberg: Nordisk familjebok: Artikkelnavn Half
3. 1 2  Brøgger, Niels Chr. (1949). *Nordens demring*. Oslo: Mortensen.
4. ↑  *Hyndluljod* kap. 19

Eksterne lenker
---------------

* Hálfs saga ok Hálfsrekka på norrønt hos heimskringla.no
* Sagaen på norrønt
* Sagaen i engelsk oversettelse på Northvegr
* Sammendrag av sagaen på Portal Avaldsnes: Kong Halv - den høge alven

Portal: Litteratur
**Vestfinmarken fogderi** eller **Altens fogderie** var en administrativ enhet (fogderi) i Norge fra 1668 til slutten av 1600-tallet, og fra 1816 til 1853, som i geografisk utbredelse tilsvarer dagens Vest-Finnmark.

Fra etableringen av Vardøhus amt i 1668 var amtet delt i Vestfinmarkens og Østfinmarkens fogderier, men disse ble mot slutten av 1600-tallet slått sammen til Vardøhus fogderi (senere *Finmarkens fogderi*), slik at hele amtet var kun ét fogderi.

Ved kgl. resolusjon ble Finmarkens fogderi i 1816 atter delt i to, og Vestfinmarkens og Østfinmarkens ble igjen etablert som egne fogderier. Grensen mellom disse gikk ved Sværholthalvøya. Etter delingen fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter.

Denne inndelingen vedvarte til 1853 da begge fogderiene ble splittet opp ytterligere, Vestfinmarkens til Alten og Hammerfest fogderier, Østfinmarkens til Tanen og Varanger fogderier. Karasjok som tidligere lå under Vestfinmarkens ble samtidig overført til Tanen.

Fra 1917 benevnt *Alta fogderi*.

Herreder mot slutten av 1800-tallet
-----------------------------------

**Alten fogderi**:

* Kautokeino
* Alta
* Talvik
* Loppa

**Hammerfest fogderi**:

* Hasvik
* Sørøysund (Hammerfest landsogn)
* Kvalsund
* Måsøy
* Kjelvik
* Kistrand

Karasjok ble utskilt fra Kistrand herred i 1873 og innlemmet i Tanen fogderi.

| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
Rauland kirke
**Rauland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Vest-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Rauland kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Rauland kirke.

Rauland prestegjeld og dets sogn er nå en del av Vinje kirkelige fellesråd, som er underlagt Vest-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Rauðaland sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Rauland antas å være lagt under Vinje prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl. res. 3. oktober 1859 ble Rauland sogn skilt ut fra Vinje som eget prestegjeld, med Øyfjell sogn fra Laurdal og Møsstrand sogn opprettet fra prestegjeldene Vinje, Seljord og Tinn.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Rauland
* Øyfjell
* Møsstrond

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 445.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 56.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
5. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Fredrik Peter Leganger Næser** (født 6. oktober 1816, død 14. juni 1901) var en norsk offiser og hoffsjef.

Han ble offiser i 1837. I 1861 er han rittmester. Han hadde jobbet som trigonometrist, og ble i 1861 kontorsjef i Den norske topographiske Opmaaling. Men så døde 2. direktør i Oppmålingen, generalstabssjef Christopher Lundh i 1865, og året etter ble Næser stillingen, samtidig som han ble generalstabsadjutant i kavaleribrigaden. I 1876 var han *Förste Hof-Stallmästare,*  og hadde allerede rukket å motta St. Olavs Orden i 1867. Han hadde vært *førsteadjutant* hos kong Carl XV, og fra 1884 til 1889 var han hoffsjef for kong Oscar II. Han ble etterfulgt av Theodor Christian Brun Frølich (1834–1904). I 1888 ble han generalløytnant. I 1890 er han oppført som *generalinspektør og chef for kavaleriet*.

Fredrik Næser var sønn av krigskommissær og oberstløytnant i kavaleriet Johan Fredrik Næser (1781–1845) og Mette Marie Isaksdatter Grüner (1781–1862), og bror til kaptein og ordfører i Elverum Adolph Grüner Næser. Faren var blant annet av slekten Nissen (slekt fra Sønderjylland).

Han tok også bilder som for ettertiden har blitt bevart, for eksempel dette:

* Bygdøy kongsgård i 1883. Bygdøy kongsgård i 1883.

Referanser
----------

1. ↑  Geir-Otto Johansen, *Generaladvokaten og det militære rettsvesen*, militære småjuridiske skrifter nr. 12
2. ↑  Aftenposten, den 12. april 1861.
3. ↑  Harsson og Aanrud 2016:36.
4. 1 2  Kommissioner. Kavaleriet. i Norges Statskalender, 1890.
5. ↑  Kongl. Norska Hof-Staterne. i Sveriges och Norges Stats-kalender 1876.
6. ↑  Johan Frederik Næser i en slektsdatabase.

Litteratur
----------

* Harsson, Bjørn Geirr og Roald Aanrud 2016: *Med kart skal landet bygges. Oppmåling og kartlegging av Norge 1773-2016*. Hønefoss: Statens kartverk, Ringerike.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
Atrå kirke
**Tinn prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Aust-Telemark prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i Tinn kommune i Telemark fylke, og hovedkirken var Atrå kirke.

Tinn prestegjeld og dets sogn er nå en del av Tinn kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Telemark prosti.

Historikk
---------

*Tinn sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Tinn prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Tind prestegjeld dannet grunnlaget for Tind formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 21. februar 1859 ble Tind delt ved at Hovin, sammen med Gransherad sogn fra Hjartdal, ble skilt ut og dannet eget Gransherad prestegjeld, gjeldende fra 1. juli 1859. Ved kgl.res. av 3. oktober 1859 ble Rauland sogn utskilt fra Vinje prestegjeld som eget prestegjeld, med Møsstrand sogn opprettet fra prestegjeldene Vinje, Seljord og Tinn.

Navnet *Tinn* på kommune og prestegjeld ble innført ved kgl.res. av 3. november 1917.

Ved kgl.res. av 22. oktober 1948 ble Tinn delt ved at Rjukan sogn ble utskilt som eget sognekall. Ved kgl. res. av 31. januar 1986 ble det fastsatt ny kirkelig inndeling i Aust-Telemark prosti, ved at Gransherad prestegjeld opphørte og dets hovedsogn ble lagt til Heddal prestegjeld og annekssognet Hovin ble lagt til Tinn prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Atrå
* Hovin
* Mæl
* Austbygde

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, Oluf (1914). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 253.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 54.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  *Love, Anordninger, Tractater, Resolutioner, Kundgjørelser, Departementsskrivelser, Circulærer m.m. for Kongeriget Norge*. Chr. Tønsberg. 1861. s. 498.
6. ↑  Einung, H. H. (1978). *Tinn soga*. [s.n.] s. 467.
7. 1 2  Prestegjeld og sogn i Telemark, arkivverket.no
8. ↑  «Telemark Arbeiderblad (Skien) 1986.09.06». Norge;Vestfold og Telemark;;Skien;;;;. 19860906. s. 27.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
9. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
10. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
*Se også: Hole prestegjeld*
Hol kirke
**Hol prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hallingdal prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Hol kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Hol kirke.

Historikk
---------

*Hólls sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hol var eget prestegjeld en tid i middelalderen, men later til å ha blitt anneks til Ål prestegjeld i senmiddelalderen. Dette vedvarte til Ål prestegjeld ved kgl. res. 16.10.1869, iverksatt fra 01.03.1870, ble delt i to ved at den vestlige Hol sogn ble skilt ut som eget *Hol prestegjeld*.

Ved res. 10.09.1948 med virkning fra 01.07.1948 ble Dagali og søndre Skurdalen skolekretser av Dagali sogn overført fra Nore prestegjeld til Hol prestegjeld.

Inndeling 1992: Hol og Dagali.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Hol prestegjeld og dets sogn er nå en del av Hol kirkelige fellesråd underlagt Hallingdal prosti.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 160.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 24.
3. ↑  Christie, Sigrid (1981). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 150. ISBN 8205131236.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Buskerud
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Shelta**, også kalt **cant**, **gammon** og **sheldru**, er et språk som snakkes av paveefolket (også kalt *travellers* og *tinkers*) i Irland, Storbritannia og USA m.fl. Språket er nært knyttet til irsk gælisk språk, som regnes som en del av grunnlaget. 

Shelta er et såkalt *privat* eller *hemmelig* språk, reservert dem som er født inn i paveefolket. Det læres fra fødselen av blant folk, men brukes ikke i skolesammenheng. Ifølge gammel folketro har språket magiske egenskaper, når det brukes på den rette måten av dem som er ekte *pavee* av blodet.

Shelta hører under den goideliske gren av de keltiske språk. Man regner med at det finnes omkring 86000 mennesker som snakker shelta rundt om i verden, hvorav ca. 6000-25000 bor i Irland. Flere eksperter mener det kan ha oppstått på 1200-tallet, eksempelvis Kuno Meyer (ekspert på keltiske språk) og John Sampson (ekspert på romani).

Språket som sådan kan ha oppstått i regionen rundt Shetland mener flere. Ordet *shelta*, som først dukket opp i litterære kilder i 1882, i boken «The Gypsies» av Charles Leland, kan ha sammenheng med det irske ordet «*siúlta*», som betyr *vandrer* eller *omvandrer*.

| * v
* d
* r
Keltiske språk |
| --- |
| *Kontinentalkeltiske språk* | *Keltiberisk* · *Galatisk* · *Gallisk* · *Lepontisk* · *Lusitansk* · *Norisk* |
| Øykeltiske språk | **Brittonske språk:** Bretonsk · *Kumbrisk* · *Britisk* · *Kornisk* · Walisisk · *Piktisk* (mulig) **Goidelske språk:** Irsk · Manx · Skotsk-gælisk (Kanadisk gælisk) |
| Blandingsspråk | Bungee · Shelta |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
**Eiler Hagerup** (født 27. juli 1766 i Skjerstad, død 1. januar 1826 i Orkdal) var en norsk prest og forfatter. Han var blant de første til å fremheve Olav den hellige som nasjonalhelt.

Etter studier ved Throndhjems skole 1784 ble han attestats 1787 og i 1789 kateket ved Holmens Kirke i Bremerholm Menighet, det man i dag kaller Gammelholm i København. I året 1792 var han predikant ved Det Harboeske Enkefruekloster i samme by. Fra 1793 var han kapellan i Verdal og fra 1808 sogneprest i Aure på Nordmøre. Han skrev en avhandling om Norges historie, samt beretninger om Hellig-Olav 1805 og Håkon den gode Adalsteinsfostre i 1811. Via hans skriverier kunne man i Danmark lese om den norske Hans Nielsen Hauge (1771–1824), noe som kom danskekongen for øret og ledet til forfølgelser av Hauges religiøse sekt. Han ble i 1817 suspendert grunnet mye fyll rapportert i 1814, og i 1821 fradømt sitt embete. Ved sin død på gården Solbu i Orkdal var han nesten blind grunnet sitt misbruk av alkohol.

Han var sønn av Christian Frederik Hagerup (1731–1797) og Anna Cathrine Westermann (død 1819). Faren var i 1759 viseprest i Skjerstad litt sør for Bodø, og fra 1768 prest i Salten prosti. Eiler utga en biografi om ham ett år efter farens død. Eiler ble i 1795 gift med Michelle Ottilia Andresen (1769–). De skiltes rundt 1810 og hun reiste tilbake til heimlandet Danmark.

Se også
-------

* Hagerup (slekt)
* Opplysningstidens topografiske litteratur i Norge

Utgivelser
----------

* Eiler Hagerup (1798). *Dr. Christian Friderik Hagerups Levnet*. J. F. Morthorstes Enke, København.  [Biografi om hans nylig avdøde far (20 sider)]
* Eiler Hagerup (1804).«Noget – til en prøve – af en Beskrivelse over Værdalen». I: *Trondhiemske blandinger*; heft 1 og 2, 1804. Opptrykt i Verdal historielags årbok 2019.
* Eiler Hagerup (1805). *Om Oluf den Hellige, Norges konge. En Lesebog for Menigmand*. Andreas Seidelin, København.  [Boken var dedikert den danske Frederik Adeler som i sin tid i Trondheim besøkte Stiklestad og fikk bygget et nytt monument over Hellig-Olav.]
* Eiler Hagerup (1811). *Om Hagen Adelsteens Fostre, Norges Konge*. Andreas Seidelin, København.  [Om Håkon den gode som var Norges konge 933–961]

Referanser
----------

1. ↑  Hagerup, Eiler i Dansk Biografisk Lexicon, 1887–1905.
2. ↑  Hagerup, Eiler i Norsk Forfatter-Lexicon 1814–1856.
3. ↑  Linis Eriksonas i *National Heroes and National Identities: Scotland, Norway and Lithuania*.
4. ↑  Ifølge Folketellingen fra 1801 var han *Residerende kapellan*.
5. ↑  Så står skrevet i et slektsnotat Arkivert 22. februar 2014 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
Lund domkirke  Foto: Jorchr 
**Uffe Thrugotsen** (død 15. eller 16. desember 1252) var erkebiskop i Lund erkebispedømme i perioden 1228–1252.

Da han i 1228 ble valgt til erkebiskop, var han trolig kannik i Lund. Han var mere nidkjær i sine kirkelige krav enn forgjengerne Peder Saxesen og Anders Sunesen, og han forsøkte – støttet av en pavelig legat – å gjennomtvinge kravet om sølibat for prester. De skånske prestene gjorde motstand, men måtte omsider innordne seg etter reglene.

Konflikt mellom konge og kirke
------------------------------

Valdemar Seier lot Thrugotsen krone den valgte etterfølger Erik Plogpenning. Det lyktes erkebiskopen å få levert tilbake den største del av Bornholm og annet gods, som tidligere var blitt tatt fra Lund erkebispedømme. Da kong Valdemar gjenerobret Estland, måtte Thrugotsen dog finne seg i, at kongen utnevnte en egen biskop i Tallinn. Det var ellers konstant strid mellom kongen og erkebiskopen omkring de kirkelige embeter. Stridighetene fortsatte under kong Erik, og han medvirket sogar i skåningenes opprør over den i 1249 innførte plogskatten. I 1250 kronet han kong Abel, men konflikten mellom konge og kirke fortsatte også her. 

Thrugotsen styrket Lund domkirke ved hjelp av store donasjoner. Han medvirket også til å grunnlegge fransiskanerklostre i Roskilde og Lund, samt til et sortebrødrekloster i Åhus. Han ble etterfulgt av Jakob Erlandsen.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk Biografisk Leksikon, 3. utgave, Dansk Biografisk Leksikon-ID Uffe\_Thrugutsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Thrugotsen, Uffe*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 3. mars 2014
3. ↑  *Thrugotsen, Uffe*, Dansk biografisk Lexikon. Besøkt 3. mars 2014

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |
**Anton Fredrik Klaveness** (født 8. november 1903 i Sandefjord, død 15. april 1981) var en norsk skipsreder.

Han var sønn av skipsreder Anton Fredrik Klaveness (1874–1958) og Therese Grøn (1875–1948). Farfaren Anton Fredrik Klaveness (1839–1904) grunnla familiebedriften, rederiet *Klaveness*, men døde året efter Anton Fredrik ble født. Efter Oslo handelsgymnasium og studier i utlandet, arbeidet Anton Fredrik Klaveness fra 1923 i familiebedriften og var fra 1934 med i rederiets ledelse. Fra 1947 var han styreformann i rederiet og hadde også styreverv i Norges rederiforbund og Skibsfartens Arbeidsgiverforening.

Han var med i styrelsen for forsikringsselskapet Vega, Shell, O. Thoresen shipping, Sydvaranger, Andresens bank, Veritas, Framnæs Mek. Verksted og Schous bryggeri. Fra 1935 til 1937 var han medlem av herredsstyret i Bærum.

Klaveness deltok som rytter under Sommer-OL 1928 i Amsterdam. Han var også formann i Norsk Jockeyklubb. Ellers var han ivrig seiler og skiløper. Sammen med broren Dag etablerte han Anton og Therese Klaveness reise- og studiestipendium med navn etter deres foreldre.

Anton Fredrik Klaveness giftet seg i 1923 med Lucy Egeberg (1907–1992) av Egeberg (slekt fra Sjælland). I 1938 giftet han seg med Brita Zahle (1912–1974) som var datter av den danske minister/ambassadør i Berlin.

Anton Fredrik Klaveness var ridder av St. Olavs Orden (1961), den svenske Vasaordenen og den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen.

Meritter
--------

* Norge under Sommer-OL 1928: 32.-plass i sprangridning individuelt og 11.-plass i lagkonkurransen

Referanser
----------

1. 1 2   Roglo, Roglo person ID p=anton+fredrik;n=klaveness[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Sandarslekten Klaveness[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Klaveness, Anton Fredrik i Hvem er Hvem, 1948.
4. 1 2  *Anton Fr. Klaveness 60 år i dag* i Aftenposten den 8. november 1963.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anton Fredrik Klaveness – Olympedia Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Depot på Heistadmoen. Fredet i 2004
**Heistadmoen** ligger i Kongsberg kommune, og er standkvarter for Telemark og Buskerud heimevernsdistrikt 03. Leiren benyttes også av andre avdelinger, blant annet Hans Majestet Kongens Garde.

Historie
--------

Det var spredt virksomhet ifra 1909 da Telemark Infanteriregiment ble forlagt der. De tidligste bygningene er ifra Gråtenmoen ved Skien. Dette var for å bidra med bedre beskyttelse av Kongsberg Våpenfabrikk, og på grunn av at Gråtenmoen allerede var 200 år gammel.

Under andre verdenskrig kapitulerte Telemark infanteriregiment uten kamp til tyskerne 13. april 1940 på grunn av tysk trussel om bombing. En del befal og mannskaper tok med seg våpen og kjempet i Telemark. Kapitulasjonen av IR.3 på Heistadmoen og den senere motstanden var handlingen i filmen *Secondløitnanten* fra 1993.

Under krigen bygget tyskerne opp mesteparten av leiren med sovjetiske krigsfanger. Etter krigens slutt i 1945 ble det opprettet en leir for tyske krigsfanger, bevoktet av amerikanske og britiske soldater.

Fra 1946 til 1952 pågikk utdanning av infanteribataljoner til Tysklandsbrigaden. I 1994 ble den nye Telemark bataljon opprettet på Heistadmoen. Denne ble flyttet til Rena leir 1. august 2001. Deretter overtok Hans majestet kongens gardes 6. kompani, som senere også ble flyttet til Østerdalen.

Telemark Regiment (TMR) ble lagt ned 1. januar 2003, og hele Heistadmoen leir ble overført til HV-03, senere Telemark og Buskerud heimevernsdistrikt 03. Anleggene er i dag (2007) i bruk av alle heimevernsdistriktene rundt Oslofjorden, samt Telemark bataljon, Krigsskolen, Garden og politiet.

Heistadmoen er i dag en noe redusert leir i forhold til det som var på 1990-tallet. Rundt halve leiren skal etter planen avhendes (selges), da Heimevernet ikke lenger trenger bygningsmassen.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  Hauge, Andreas (1978). *Kampene i Norge 1940*. Oslo: Dreyer. s. 51. ISBN 8209016369.
3. ↑  «Heistadmoen ble ombygget 1940-42». Kongsberg og omegn forsvarsforening. 12. juni 2008. Besøkt 29. oktober 2012. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Forsvarsbygg: Heistadmoen leir
* (en) Heistadmoen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (no) «Heistadmoen». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Dansk Fredsforening** var en dansk fredsorganisasjon som ble etablert i 1882 etter initiativ fra Fredrik Bajer. Bajer mottok Nobels fredspris i 1908.

Den ble etablert under navnet Foreningen til Danmarks Neutralisering og endret navn til Dansk Fredsforening i 1885. Etter Danmarks inntreden i Folkeforbundet endret foreningen navn til Dansk Freds- og Folkeforbundsforening. Under okkupasjonen under andre verdenskrig het den Dansk Fredsforening for mellemfolkelig Ret og etter etableringen av FN endret den navn til Dansk FN-forening. I 1970 gikk foreningen inn i FN-forbundet sammen med flere andre foreninger, og opphørte som egen forening.

Internasjonal voldgift var en merkesak for Dansk Fredsforening.

Referanser
----------

1. ↑  Fredrik Bajer: Dansk Fredsforenings Historie. Gjellerup, 1894
2. ↑  Niels Petersen og Ingvard Nielsen ; med Forord af Jesper Simonsen: Halvtreds Aars Fredsarbejde : udgivet i Anledning af Dansk Freds- og Folkeforbundsforenings 50 Aars Jubilæum. Levin & Munksgaard, 1932

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Ordenstegnet for Helt av det sosialistiske arbeid.
**Helt av det sosialistiske arbeid** var en orden som ble tildelt i Sovjetunionen. Den ble tildelt for fremragende innsats innen næringsliv og kultur eller for særlig innsats for statstjenesten eller offentlig virksomhet. Ærestittelen ble innstiftet 27. desember 1938, mens det medfølgende ordenstegnet, omtalt som *Hammer og sigd-medaljen*, ble innført 22. mai 1940 ved beslutning fattet av presidiet i Det øverste sovjet. Den ble avskaffet etter Sovjetunionens sammenbrudd i 1991.

Vanligvis ble også Leninordenen tildelt dem som ble utnevnt til Helt av det sosialistiske arbeid. Disse kunne også bli hedret med en byste oppsatt på sitt hjemsted.

Inndeling
---------

Ordenen besto av en enkelt klasse.

Insignier
---------

Ordenstegnet for utmerkelsen Helt av det sosialistiske arbeid besto av en femoddet, fasettert, gullstjerne med hammer og sigd i midten. Stjernen var opphengt i et rødt bånd. Baksiden av stjernen bærer en ordenens navn. Ordenstegnet ligner på det som ble tildelt dem som ble utnevnt til Helt av Sovjetunionen, men for denne ordenen mangler symbolet midt i stjernen. Begge insignier gjør bruk av stjernen, et utbredt motiv i sovjetisk symbolikk, som også var å finne i Sovjetunionens flagg. Ordensbåndets farge har sitt opphav i arbeiderbevegelsens og sosialismens røde flagg.

Tildeling
---------

Utmerkelsen Helt av det sosialistiske arbeid ble tildelt enkeltpersoner for fremragende innsats i arbeids- og kulturlivet. Den kunne tildeles samme mottager gjentatte ganger. Ved ordenens opphevelse i 1991 var antallet tildelinger kommet opp i 19 000.

Kilder
------

* (da) Poul Ohm Hieronymussen og Jørgen Lundø: *Europæiske ordner i farver*, København: Politikens forlag, 1966.

Eksterne lenker
---------------

* Golden Medal of Hero of the Socialist Labour, Pusjkin-museet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
Portrett av C.W. Eckersberg fra 1850.
Olje på lerret 83,4 x 59,1 cm, tilhører Akademiraadet. Eckersberg satt modell for Gertner i alt 31 ganger, 3 timer hver gang fra midten av juli til midt i september og deretter ble det stilt ut på akademiet. «.. efter nogen diskussion blev Gertner optaget som medlem» skriver Eckersberg 30. september 1850.
**Johan Vilhelm Gertner** (født 10. mars 1818 i København, død 29. mars 1871 samme sted) dansk maler, særlig kjent for sine portretter. I tillegg malte han sjangermalerier, både fra Danmark og Italia, arkitekturmalerier, samt religiøse motiver og historiske scener. Han debuterte med å stille ut «Thorvaldsens atelier på Charlottenborg» i 1836, mens han gikk på 
Kunstakademiet. Det ble kjøpt inn av Den Kongelige Malerisamling.

Gertner utviklet seg til å bli en skarp iakttager og enkelte av hans portretter har en nesten fotografisk likhet med den portretterte. Det gjelder blant annet et portrett av Christian VIII fra 1845 og et av C.W. Eckersberg fra 1850.
I Weilbachs Kunstnerleksikon skriver Erik Mortensen i sin omtale av kongeportrettet at det «fremstår som en næsten skånselsløs karakteristik» og om bildet av Eckersberg at det er «en forbavsende realistisk malet skildring af den aldrende maler». Han ble medlem av akademiet i 1850 på portrettet av C.W. Eckersberg.

Gertner hadde etter all sannsynlighet ikke hatt noen nærmere kontakt med Eckersberg i sin tid på akademiet, men dette endret seg kort tid etter og han ble en del av Eckersbergs omgangskrets.

Priser
------

Ifølge Dansk biografisk leksikon mottok Gertner Udstillingsmedaljen - Thorvaldsenmedaljen - i 1843.

Referanser
----------

1. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 188, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.kulturarv.dk[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Hanne Jönsson side 100
4. 1 2 3  (da) J.V. Gertner på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
5. ↑  Hanne Jönsson side 99
6. ↑  Johan Vilhelm Gertner fra Dansk biografisk leksikon

Litteratur
----------

* Hanne Jönsson (red): *C. W. Eckersberg og hans elever : udstilling i anledning af 200 året for kunstnerens fødsel : 2. januar-10. april 1983*, København : Statens Museum for Kunst 1983, ISBN 87-7551-021-9

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Vilhelm Gertner – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** ULAN **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
En kunstnerisk framstilling av Altair på månen
**Altair** (tidligere **Lunar Surface Access Module** eller **LSAM**) var et planlagt amerikansk månelandingsfartøy som ble kansellert i 2010 sammen med Constellation-programmet som det var en del av.

Planlagt bruk
-------------

Altair ble utviklet for å skytes opp i jordbane av bæreraketten Ares V sammen med Earth Departure Stage. I jordbane skulle Altair koble seg sammen med romkapselen Orion med astronauter ombord - som var blitt skutt opp tidligere med bæreraketten Ares I. Fartøyene skulle sammen forlate jordbane og reise mot månen og gå i bane rundt den. Altair skulle koble seg fra Orion-fartøyet og lande på månens overflate, mens Orion fortsatte i bane (uten besetning). Etter at oppholdet på måneoverflaten var fullført, skulle Altair skyte seg opp fra månen og koble seg sammen med Orion-fartøyet igjen, og deretter vende tilbake til Jorden.

Beskrivelse
-----------

Altairs utforming lignet mye på Apollo-programmets månelandingsfartøyer, selv om Altair skulle være mye større. Det skulle bestå av to deler: Et nedstigningstrinn (engelsk: descent stage) som rommet hoveddelen av drivstoffet, elektrisitetsforsyning og hoveddelen av oksygenet for besetningen. Den andre delen skulle være et oppstigningstrinn (engelsk: ascent stage) som også skulle være habitat for besetningen.

Til forskjell fra Apollos månelandingsfartøy, som bare bragte to av de tre astronautene til månenoverflaten, skulle Altair ta med seg alle i besetningen ned til månens overflate for opphold på opptil syv dager. Altair var også tenkt å kunne skytes opp ubemannet som et lastefartøy.

På samme vis som Apollo-programmets månelandingsfartøy, skulle Altair ha luker: Én på oversiden for sammenkobling med Orionfartøyet og en hovedluke for tilgang til måneoverflaten. Altair skulle ha en luftsluse som ligner de på romfergene eller på den internasjonale romstasjonen (ISS). Luftslusen skulle gjøre det mulig for astronautene å ta på og av romdraktene uten at månestøv ble med inn i kabinen, samt å slippe dekompresjon av hele fartøyet.

Altair skulle også ha et lite toalett som ligner det på ISS eller russiske Sojuz, en matvarmer for å unngå Apollos «kald suppe»-meny, et laserbasert avstandsmålingssystem (med radarbackup), en ny glassførerkabin og Boeing 787-basert datasystem som var identisk med det som var planlagt i Orion på det tidspunktet.

Kilder
------

* Altair Lunar Lander Fact Sheet Arkivert 29. august 2017 hos Wayback Machine.
* Space Review
* Globalsecurity
* Propulsion and Cryogenic Advanced Development for Altair Arkivert 25. oktober 2011 hos Wayback Machine.


| * v
* d
* r
Constellation-programmet |
| --- |
| Komponenter | Orion · Ares I · Ares IV · Ares V · Earth Departure Stage · Altair · J-2X · RS-68 | Constellation-programmets logo |
| Oppskytningssteder | John F. Kennedy Space Center LC-39 |
| Annet | Vision for Space Exploration · Exploration Systems Architecture Study · Ferder |

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Evig Poesi** er et norsk rapprosjekt der rapperen og beatmakeren *Smart 9000* (Jon Petter Etnestad), og André Jensen er faste medlemmer. Musikken skiller seg fra annen norsk rap ved at fokus ligger mindre på humor-rap og mer på hverdagsfilosofering og selvransakelse. Uttalte inspirasjonskilder er amerikanske artister som A Tribe Called Quest, DJ Shadow, Talib Kweli, El-P og Atmosphere. Lydbildet hos Evig Poesi er mer preget av samples og organiske lyder enn det som er vanlig i dagens stadig mer elektroniske hiphoplandskap.

Evig Poesi har gitt ut to EP-er og 3 offisielle album på plateselskapet Aimbeat med distribusjon gjennom Musikkoperatørene. I tillegg har de deltatt på et antall mixtapes/sampleplater i flere land. Gruppas første musikkvideo (outsider-anthemet «Drekka Melk», fra 2003) fikk også tung rotasjon på musikkvideoprogrammer som NRK2s Svisj.

Gruppa ble startet av Smart 9000 og Dyp Tanke (Hans Ivar Stordal, født 1981) i Tønsberg i 1999, men har fra starten involvert flere enn de faste medlemmene. I 2006 trakk rapperen Dyp Tanke seg som fast medlem av Evig Poesi. André Jensen ble fast medlem i 2010. Evig Poesi har også flere løst tilknyttede medlemmer som bidrar etter behov og manglende tidsklemme.

Ved liveopptredener består Evig Poesi som regel av én eller to rappere, samt en DJ. I tillegg til Evig Poesi opptrer Smart 9000 ofte med electronica-bandet Rektor, med Definite, med Tønsberg-gruppa Ville V. Smart 9000 har siden 1999 produsert beats for og jobbet med en rekke artister i Norge så vel som i USA. 

Sommeren 2011 kom gruppa med et samarbeidsalbum sammen med Definite og Conurbia. Musikkvideo til låta «Djevelen i detaljene». 3. august 2012 kom albumet «Ingenting er gratis». Albumet er laget av Evig Poesi, men er gjestet av de samme artistene som samarbeidsalbumet. Albumet er både til salgs og til gratis nedlasting.

I 2015 kom Ravi-samarbeidet Zombiesikker Swag, både i form av en singel og en musikkvideo.

Diskografi
----------

* 2000: Dreamland EP
* 2001: Åndelig føde EP
* 2003: Drekka melk EP
* 2006: I krig og kjærlighet (Album)
* 2011: Verdens ende (Minialbum)
* 2012: Ingenting er gratis (Album)
* 2015: Zombiesikker Swag (med Ravi) (Singel)

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Facebook Profil[*død lenke*]
* Facebook Gruppe
* Live Show
* Drekka Melk Music Video
* Evig Poesi kommenterer debutalbumet spor for spor[*død lenke*]
* Anmeldelse av I krig og Kjærlighet (Universitas 2006)
* Intervju 2006
* Intervju 2003
**Breitkopf & Härtel** er et musikkforlag med hovedkontor i Wiesbaden og kontorer i Leipzig og Paris.

Breitkopf und Härtel er det eldste musikkforlaget i verden, offisielt grunnlagt 27. januar 1719 da Bernhard Christoph Breitkopf (1695–1777) giftet seg inn i den gamle Leipzig-baserte trykkerfamilien Müller, som allerede hadde drevet trykkeri i nesten 200 år. Fra 1756 publiserte forlaget verk av nesten alle berømte komponister i det tyske språkområdet. Det begynte med Bach-sønnene, Joseph Haydn, Leopold Mozart, Johann Joachim Quantz, Carl Stamitz, Georg Philipp Telemann og andre, og omfattet inntil 1799 også komposisjoner av Wolfgang Amadeus Mozart og Ludwig van Beethoven.

Breitkopf & Härtel ga ut også to verker av Edvard Grieg, klaversonaten op. 7 og fiolinsonaten op. 13.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Breitkopf & Härtel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** MusicBrainz
 |

Portal: Tyskland
**Norma Sass** er en norsk indie/rockegruppe fra Oslo. Gruppen ble stiftet i 2007 og består av Thea Glenton Raknes, Susanne Benjaminsen, Ida Lie, Elin Lie og Ingrid Berge. Våren 2009 hadde gruppen to låter listet på NRK P3 og deres debut-EP (*A Dance of Victory the Morning After*) ble utgitt på deres eget selskap *Anticipated Records* og Tuba Records 3. august 2009.

Norma Sass vant Zoom Urørt-finalen i 2009 og reiste på en landsdekkende Zoom Urørt-turné samme år med blant andre konserter på by:Larm og Øyafestivalen. Bandet mottok gode anmeldelser for sin opptreden under by:Larm i Oslo.

Diskografi
----------

* *A Dance of Victory the Morning After* (2009)
* *Hunting for Treasures* (2011)

Referanser
----------

1. ↑  Norma Sass slipper EP[*død lenke*]
2. ↑  Unormalt lovende, Aftenposten 21.02.09 Arkivert 22. mars 2009 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Norma Sass på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Norma Sass på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Norma Sass på Songkick Rediger på Wikidata
* (en) Norma Sass hos MySpace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Peter Matthiesen Hentze** (født 22. oktober 1753 i Horsens, død 25. juni 1843 på Sandur på Færøyene) var en dansk luthersk prest.

Han var sønn av murermester og gipser Mathias Hensel fra Sachsen og Amalia Elisabeth Kyhn fra Horsens. Etter latinskolen i Horsens i 1772 tok han teologisk embedseksamen ved Københavns Universitet i 1782. Han studerte også noe medisin.

Hentze ble utnevnt til kapellan på Sandoy på Færøyene i 1782 og til sogneprest året etter. Han var også viseprost 1807–1814 og prost på Færøyene 1814–1829, så vel som vikarierende sogneprest på Suðurstreymoy, Vágar og Eysturoy. I 1837 tok han avskjed som sogneprest, men beholdt anneksgården på Sandur. Hentzes personlige journaler er et verdifullt bidrag til Færøyenes historie. Hans nedtegnelser av færøyske kvad er bevart og trykt opp. Hans medisinske kunnskaper bidro til mange fortellinger om overnaturlige evner. Hentze var også en notorisk motstander av folkeskoler og en avholdt predikant.

Han ble i 1783 gift med Maren Christine Eisenberg, datter av tidligere prost og sogneprest Jacob Frederiksen Eisenberg på Sandur. Av deres etterslekt kan nevnes sønnen sysselmann Johan Michael Hentze, sønnesønnene lagtingsmann Jóan Petur Hentze og sakfører Gregers Johan Hentze, oldebarna lagtingsmann Jóhan Hentze og skipsreder og lagtingsmann Søren Müller, og tipptippoldebarnet advokat, lagtingsmann og minister Demmus Hentze.

Peter Hentze er begravet på kirkegården ved Sands kirkja.

Referanser
----------

1. 1 2   Dansk biografisk leksikon, oppført som Peter Matthiesen Hentze, Dansk Biografisk Leksikon-ID Peter\_Matthiesen\_Hentze[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5  Degn, Anton. «Peter Matthiesen Hentze». *Dansk Biografisk Leksikon* **(dansk)**. Besøkt 21. juni 2014.
3. ↑  Bloch, J. (1893). «Hentze, Peter Mathiesen». I Bricka, C.F. *Dansk biografisk Lexikon* **(dansk)**. 7 (1 utg.). København: Gyldendal. s. 373.

Portal: Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |
**Suavjärvi** (karelsk, på russisk skrevet Суавъярви) er en innsjø og et nedslagskrater i Karelia i Russland, om lag 50 kilometer nord for byen Medvezjegorsk. Innsjøen Suavjärvi er om lag tre kilometer bred og ligger midt i krateret.

Krateret er 16 kilometer i diameter og er estimert til å være 2,4 milliarder år gammelt, på grensen mellom arkeikum og proterozoikum. Det er det eldste kjente nedslagskrateret på jorda. Det er ikke mye igjen av krateret, men det er funnet store blokker av breksje som har sjokkbølgeskapte kjennetegn.

Kilder
------

* M.S. Maschak og M.V. Naumov (2012). «The Suavjärvi impact structure, NW Russia». *Meteoritics & Planetary Science*. 47 (10): 1644–1658. ISSN 1945-5100. doi:10.1111/j.1945-5100.2012.01428.x.
* «Suavjärvi». Earth Impact Database. Arkivert fra originalen 2. mai 2018. Besøkt 30. april 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |

1. ↑   Geographic Names Server, GNS-ID -3012405, utgitt 11. juni 2018[Hentet fra Wikidata]