recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Michel Roger** (født 9. mars 1949 i Poitiers) er en fransk jurist og statstjenestemann, som fra 2010 til 2015 var statsminister i Monaco.

Karriere
--------

Roger er utdannet jurist med doktorgrad i privatrett. Etter endt utdannelse arbeidet som advokat og i Frankrikes departement for planlegging og regional utvikling, før han fra 1981 til 1986 ved Université de Poitiers. Roger arbeidet deretter i utdanningsdepartementet, før han fra 1982 til 1998 arbeidet i det franske Senatet. Fra 2002 til 2008 var han rådgiver for Jean-Pierre Raffarins regjering. I 2007 ble han medlem av Monacos høyesterett.

Roger ble overtok som statsminister 29. mars 2010. Han var statsminister til desember 2015 da han ble syk og ikke kunne gjenoppta arbeidet.

Utmerkelser
-----------

Roger har mottatt en rekke franske ordener: Han er offiser Æreslegionen og av Den nasjonale fortjensorden, kommandør av De akademiske palmer, samt ridder av Ordenen for landbruksfortjenester og av Ordenen for kunst og litteratur. Han er utnevnt til kommandør av Vatikanets Sankt Gregor den stores orden og er storoffiser av Ridderordenen av den hellige grav i Jerusalem. Roger er også ridder av den rumenske Nasjonale fortjenstorden og Den burkinske fortjenstorden (Burkina Faso).

Referanser
----------

1. ↑   NOR PREX1409874D[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  «Le Ministre d'Etat» Arkivert 8. desember 2011 hos Wayback Machine. Monacos regjering. Arkivert av Wayback Machine 8. desember 2011.
3. ↑  «Michel Roger victime d'un AVC». *www.lanouvellerepublique.fr*. Besøkt 11. januar 2016.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** SUDOC
 |
**Anders Arnt Wilhelmsen** (født 8. april 1899 på Tjøme, død 24. juli 1969) var en norsk skipsreder.

Wilhelmsen begynte yrkeskarrieren hos Wilh. Wilhelmsen, før han etter kort tid gikk over til Ivarans Rederi. Han var hos Ivarans fra 1916 til like etter andre verdenskrig, de siste årene som disponent og enebestyrer. Ved siden av dette hadde han startet sitt eget rederi i 1939, Skips A/S Awilco. Dette rederiets første skip «Segundo» forliste under krigen, men Wilhelmsen klarte å bygge selskapet opp igjen som tankrederi etter krigens slutt. Sønnene Gjert Wilhelmsen og Arne Wilhelmsen ble tidlig tatt inn som medinnehavere i farens konsern, som senere ble drevet under Awilhelmsen-navnet.

Han var styremedlem i Norges Rederforbund og i Skipsfartens Arbeidsgiverforenings råd. Han satt også i styret i Norsk Sjøfartsmuseum.

I sine yngre dager var Anders Wilhelmsen aktiv som konkurranseroer, skiløper og pistolskytter.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1900, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Morgenbladet, type referanse dødsannonse, utgitt 25. juli 1969[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3  «Skipsreder Anders Wilhelmsen er død». *Aftenposten*, 25. juli 1969.
5. ↑  «60 år: skipsreder Anders Wilhelmsen, Holmen, Smedstad». *Morgenbladet*, 8. april 1959.
6. ↑  Nekrolog av Trygve Hirsch i *Aftenposten*, 29. juli 1969.
7. ↑  «Om oss - Awilhelmsen». www.awilhelmsen.no. Arkivert fra originalen 12. april 2020. Besøkt 12. april 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**«Sugar Me»** er en britisk sang med melodi og tekst av Lynsey de Paul og Barry Ian Green (Barry Blue) Den ble publisert i 1972.

Den ble spilt inn på plate med De Paul på piano og med hennes mest sensuelle stemme. Sangen ble utgitt på singlen MAM 81. Produsent var Gordon Mills. Det var hennes første single.

Sangen spilles med en fiolinsolo som akkompagnerer De Pauls refreng.

Bakgrunn
--------

«Sugar Me» ble opprinnelig skrevet til Peter Noone i Herman's Hermits, men De Paul ble spurt om å spille den inn selv i stedet.

Norsk versjon
-------------

Finn Sidselrud har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Kos med meg».

### Innspilling

* Gro Anita Schønn med Terje Fjærns orkester. Utgitt på singlen RCA NA 1602 i 1972.

Listeplasseringer
-----------------

| Artist | Liste | Høyeste  plassering | Uker på listen | Dato for listeplassering |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Lynsey De Paul | Nederlands flagg Nederland | # 1 | 12 (# 1 i 5 uker) | 15. november 1972 |
| Lynsey De Paul | Storbritannias flagg Storbritannia | # 5 | 11 | 19. august 1972 |

Referanser
----------

1. 1 2 3  dutchcharts.nl - Lynsey De Paul - Sugar Me
2. 1 2 3 4  Sugar Me by Lynsey De Paul Songfacts
3. ↑  Se plateetiketten
4. ↑  Chart Stats - Lynsey De Paul - Sugar Me
**«Sugar Shack»** er en amerikansk sang, skrevet i 1962 av Keith McCormack og Jimmy Torres. Torres gav sine sangrettigheter til tanten Fay Voss som fødselsdagsgave.

Sangen ble spilt inn i 1963 av Jimmy Gilmer & the Fireballs i Norman Petty Studios i Clovis, New Mexico. Den uvanlige og særegne orgeldelen ble spilt på et Hammond Solovox.

Svensk versjon
--------------

Den svenske tittelen er «Vårat fik»

### Innspilling

* Lille Gerhard, Sven-Olof Walldoffs orkester. Utgitt på EP-platen Swe-Disc SWEP 106 i 1963.

Listeplasseringer
-----------------

«Sugar Shack» lå på førsteplassen både på Billboard Hot 100-listen (hvor den tilbrakte fem uker fra 12. oktober til 9. november 1963) og på Cashbox-listen (hvor den tilbrakte tre uker fra 19. oktober til 2. november 1963).

«Sugar Shack» har også den utmerkelsen av å være den siste singlen til å ligge på førsteplassen på Billboards R&B-liste, fordi magasinet Billboard ikke publisert noen R&B-liste i fjorden måneder i perioden fra slutten av november 1963 til slutten av januar 1965.

29. november 1963 ble sangen tildelt RIAA-sertifisering for å ha solgt i mer enn én million eksemplarer, noe som gav gullplate-status. Den var årets nummer én-single, ifølge *Billboard*.

«Sugar Shack» nådde også en 45.-plass i Storbritannia på Record Retailer-listen.

Øvrig
-----

«Sugar Shack» er også navnet på en ny sang, skrevet av Mike Gordon. Den forekom på CD-albumet, *Joy* (2009), med Phish.

Referanser
----------

1. 1 2  Bronson, Fred (2003). *The Billboard Book of Number 1 Hits*. New York: Billboard Books. s. 138. ISBN 0823076776. Besøkt 3. juli 2012.
2. ↑  *range sounds: offbeat instruments and sonic experiments in pop, by Mark Brendaccessdate=2011-02-02*.
3. ↑  «Cash Box Top Singles – 1963». Arkivert fra originalen 12. mars 2007. Besøkt 20. juni 2008.
4. ↑   Whitburn, Joel (2004). *Top R&B/Hip-Hop Singles: 1942-2004*. Record Research. s. 803.
5. ↑  «Billboard Top 100 - 1963». Arkivert fra originalen 9. mai 2008. Besøkt 20. juni 2008.
Moderne politiboks utenfor Earl's Court undergrunnsstasjon i London.
En **politiboks** (engelsk: *police box*) var en telefonkiosk for politiet. Politibokser fantes før mobiltelefonenes inntog og moderne telekommunikasjon. En typisk politiboks hadde en telefon som var koblet direkte opp mot den lokale politistasjonen, som konstabler på patrulje kunne bruke til å holde kontakten med stasjonen. De kunne rapportere, be om hjelp og også bruke boksen til å holde fanger til en bil kunne transportere dem til politistasjonen eller fengsel. På denne tiden brukte de fleste konstablene beina eller sykkel istedenfor bil når de var på patrulje. Et lys på toppen av boksen blinket hvis stasjonen ville ha kontakt med konstabler i nærheten.

Allmennheten kunne også bruke en telefon på utsiden til å kontakte politiet i en nødsituasjon.

Britiske politibokser var stort sett blå, bortsett fra i Skottland hvor de var røde. I tillegg til telefonen hadde de også annet viktig utstyr som en bok til å skrive ned ulykker, forbrytelser og andre hendelser som skal rapporteres og et førstehjelpskrin.

I dag blir politiboksens utseende stort sett forbundet med science fiction-serien *Doctor Who* hvor hovedpersonens tidsmaskin ser ut som en politiboks.

Eksterne lenker
---------------

* *The Police Signal Box: A 100 Year History* av Robert W. Stewart.
* Politiboksens historie hos Metropolitan Police.
* The Police Box page hos Ian McPherson's Kiosk Korner.
**Anders Valde** (født 14. mai 1980 i Bergen, Norge) er en nordnorsk fotograf med base i Oslo.

Biografi
--------

Valde flyttet med familien til Bodø i 1985 hvor han bodde til han var ferdig med videregående skole i 2000.

Han flyttet så til Bergen hvor han oppholdt seg i et år før han flyttet til Bournemouth på sørkysten av England, for å studere fotografi ved Bournemouth Institute of Art and Design. Her gikk han fra høsten 2001, inntil han fullførte sin bachelor i fotografi, våren 2004.

Etter fullført bachelor flyttet han tilbake til Norge hvor han hadde sin første separatutstilling på Bodø Kunstforening i august 2004. Med i utstillingen var blant annet bilder av gamle Bodø svømmehall. Noen av disse ble oppkjøpt av Bodø kommune og henger nå permanent i inngangspartiet til Bodøs nye svømmehall ved Bodø spektrum.

I perioden 2004-2006 arbeidet Valde med forskjellige gruppeutstillinger samt en utsmykking på Myre i Vesterålen. 

Valde begynte høsten 2006 på en mastergrad i kunst ved Statens kunstakademi i Oslo, noe han planlegger å fullføre i 2008.

Kunst
-----

I de tidlige arbeidene behandlet Valde gjerne temaer som menneske, natur og arkitektur i bildene sine. Arbeidet var da innenfor en klassisk fotografisk tradisjon, hovedsakelig inspirert av den tyske fotografiske skolen og da især arbeidet til Bernt og Hilla Becher og Thomas Struth. Han hentet også inspirasjon fra viktige, moderne, amerikanske fotografer som William Eggelston, Stephen Shore og Joel Sternfeld. 
I de siste årene har arbeidet beveget seg vekk fra rent fotografisk arbeid og over i samtidskunst-feltet med mer fokus på konseptuelle idéer. Bruken av fotografi er fortsatt sterkt tilstede, men Valde arbeider mer med funnet materiale som for eksempel bilder fra filmer, arkiver, aviser og Internett, i motsetning til selv å fotografere bildene. Disse blir så satt sammen og brukt i installasjoner hvor også tredimensjonale, skulpturelle elementer står sentralt.
Et gjennomgangstema i arbeidene til Valde er interessen for modernismen og spesielt modernistisk arkitektur og design.

Valde har også fotografert bilder til albumcover for blant andre jazzmusikere Jan Gunnar Hoff og Tore Johansen og for popartist Magnus Eliassen.

Utstillinger
------------

Anders Valde har siden starten av utdanningen sin hatt én separatutstilling på Bodø Kunstforening i 2004. I tillegg har han vært representert med bilder eller installasjoner i et mangfold av gruppeutstillinger i blant annet Oslo, Norge - Bodø, Norge (Den 58. og den 60. Nordnorske kunstutstilling) - London, England - Bournemouth, England - Lusaka, Zambia.

Kilder
------

* Intervju med Anders Valde på e-post, november 2007

Anders Valdes offisielle hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

Anders Valde offisiell hjemmeside  

Cover for Tore Johansen-plate  

Artikkel i Avisa Nordland 2004 om Anders Valde  

Artikkel fra kunstinordland.no om utsmykning på Myre[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Den australske politibåten «Nemesis»
En italiensk politibåt i Venezia
Norsk politibåt
En **politibåt** er en båt som brukes av politiet til å patruljere sjøer, elver, havner og kyst. Politibåter brukes gjerne i områder der havnefogden eller kystvakten ikke har tilstrekkelig tilstedeværelse eller ressurser, eller der det er behov for forsterket politimyndighet.

Politibåter kan også utgjøre et supplement til sjøredningstjenesten og fiskerioppsynet, i tillegg til mer typiske politioppgaver som utlendingskontroll, tollkontroll, trafikkontroll og ordenstjeneste til sjøs.

Norge
-----

Norges første havnepoliti ble opprettet i Kristania i 1870. I begynnelsen hadde havnepolitiet ansvaret for patruljering i havneområdet, men etter noen år ble tjenesten utvidet med politibåt. I 1884 hadde havnepolitiet i Kristiania fem båter til rådighet.

Se også
-------

* Kystvakt
* Brannbåt
* Ambulansebåt
* Redningsbåt

Referanser
----------

1. ↑  Thames Police: Introduction
2. ↑  *Operativ polititjeneste: teoretisk grunninnføring*. Nesbru: Vett & viten. 1998. s. 16. ISBN 8241202822.
3. ↑  Holmsen, Paul (1884). *Kristiania politis historie 1624-1884*. Kristiania: Fabritius. s. 252.
**David J. Smith** (født 10. april 1880, død 15. august 1945) var en sørafrikansk sportsutøver som deltok i de olympiske leker, 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Smith vant en olympisk bronsemedalje i skyting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det sørafrikansk laget som kom på andreplass i lagskytingen liggende 600 meter armégevær bak USA. De andre på laget var Robert Bodley, Ferdinand Buchanan, George Harvey og Fred Morgan. Alle tre lagene, USA, Sør-Afrika og Sverige skjøt 279 poeng og det måtte to omskytinger til for å kunne fordele medaljene. Smith skjøt 54 poeng som var det svakeste resultatet på det sørafrikansk laget.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Bronse Bronse i skyting, 600 meter armegevær liggende, lagskyting Sør-Afrikas flagg Sør-Afrika

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Smith – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) David Smith – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) David Smith – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Sugercane Hanover** (født 1983 i USA, død 2. november 2009 i Sverige) var en varmblods travhingst og senere avlshingst. I sin karriere vant Sugarcane Hanover 29 løp på 56 starter, deriblant Oslo Grand Prix og «March of Dimes Trot» i USA, til et premiebeløp på til sammen over sju millioner kroner.

Sugarcane Hanover startet karrieren i USA, og kom til Norge da den ble kjøpt av Helmer Strømbo og plassert hos Gunnar Eggens stall som femåring i 1988. Med Gunnar Eggen i sulkyen vant hesten Oslo Grand Prix i 1988 med kilometertiden 1,12,5a over 2100 meter som var verdensrekord på den tiden. Hesten kom på andreplass i Elitloppet samme år. Hesten ble kjøpt av Erikssunds säteri i Sverige før den deltok i sitt siste og mest kjente løp, «March of Dimes Trot» på Garden State Park i Camden County, New Jersey også i 1988. De beste hestene fra USA og Europa deltok i løpet som var hausset stort opp. Gunnar Eggen tøylet Sugarcane Hanover inn til førsteplass med et hestehodes margin, og eierne kunne innkassere 270 000 dollar. Hesten ble deretter satt i avl i Sverige og Italia. Blant avkommet er Good As Gold som igjen er far til Steinlager. Sugarcane falt plutselig død om på Erikssunds säteri ved Mälaren 2. november 2009, og hadde på det tidspunkt flere hundre avkom, 63 av dem hadde hver travet inn mer enn én million svenske kroner.

Referanser
----------

1. 1 2 3  ««Man hade kunnat gå på bio med honom»». Expressen. 3. november 2009. Arkivert fra originalen 5. november 2009.
2. 1 2 3  «Århundradets travlopp». Doktor Trav. 2. november 2008. Arkivert fra originalen 27. mars 2009.
**David Lynn Selby** (født 5. februar 1941 i Morgantown i Vest-Virginia) er en amerikansk teaterskuespiller. Han har arbeidet både i filmer, såpeoperaer og på TV. 

Selby er sønn av Sarah E. McIntyre Selby og snekkeren Clyde Ira Selby. Han ble utdannet ved West Virginia University i hjembyen, der han tok en Bachelor of Science etterfulgt av en mastergrad i teater, for deretter å avrunde med en Ph.D.-grad fra Southern Illinois University. 

I *Falcon Crest* var rollen Richard Channing opprinnelig ment å være en skurk, men i årenes løp endret dette seg og den ble mer en heltefigur, mulig på grunn av Selbys spill.[] I løpet av de åtte sesongene han spilte i såpeoperaen oppstod et godt forhold mellom ham og Jane Wyman både innenfor og utenfor studioet. Vennskapet ble opprettholdt selv etter at serien var ferdig innspilt. Han uttalte at han var fra seg av sorg da Jane Wyman døde i september 2007.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 84189, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) David Selby på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) David Selby i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) David Selby på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) David Selby på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) David Selby på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) David Selby på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) David Selby hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) David Selby hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** BNE
 |
**Sugarfoot** er en norsk musikkgruppe. Den ble dannet i 2012 av Øyvind Holm (Dipsomaniacs, Deleted Waveform Gatherings) og Hogne Galåen (Deleted Waveform Gatherings). 

Debutplaten, «This Love That We Outwore», ble spilt inn og utgitt av Crispin Glover Records i oktober samme år. Oppfølgeren, dobbeltalbumet "Big Sky Country" ble innspilt i juni 2013 og gitt ut av Crispin Glover Records i 2014.

På høsten 2014 gikk Sugarfoot i studio sammen med Hans Stenøien. Resultatet ble utgivelsen «Tonight We Bloom», utgitt av Crispin Clover Records høsten 2015.

Høsten 2015 reiste Sugarfoot, sammen med Torgeir Lund (Crispin Glover Records), til Rancho De La Luna, The Joshua Tree (Los Angeles, California) der bandet spilte inn materiale til utgivelse nr. 3.

I desember 2015 ga Sugarfoot ut en 7" (samt digital release) med de to coverlåtene «I Love You All The Time» (Eagles of Death Metal) og «What So Funny About Peace, Love and Understanding» (Nick Lowe). Inntektene av salget går i sin helhet til ofrene etter terrorangrepene i Paris i november 2015.

Medlemmer
---------

* Øyvind Holm – vokal, gitar
* Hogne Galåen – vokal, gitar
* Bent Sæther – bass (Motorpsycho/The International Tussler Society)
* Roar Øien – Pedal Steel (Too Far Gone)
* Thomas Henriksen – keyboards (Dipsomaniacs)
* Even Granås – trommer (The International Tussler Society)

Referanser
----------

1. ↑  «Ørkenringrevene»Betalt abonnement kreves. adressa.no. 20. mai 2016. Besøkt 17. juli 2017.
2. ↑  «Kommer hjem fra ørkenen». bladet.no. 9. juni 2016. Besøkt 17. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sugarfoot på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sugarfoot på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Michel Salesse** (født 3. januar 1955), fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1980 i Moskva og 1984 i Los Angeles.

Salesse ble olympisk mester i fekting under Sommer-OL 1980 i Moskva. Han var med på det franske laget som vant lagkonkurransen i kårde foran Polen og Sovjetunionen. De andre på laget var Philippe Riboud, Patrick Picot, Hubert Gardas og Philippe Boisse.

Fire år senere, under Sommer-OL 1984 i Los Angeles, vant han en sølvmedalje i lagkonkurransen i kårde med det franske laget som kom på andreplass bak Vest-Tyskland.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1980 Sovjetunionens flagg Moskva - **Gull** i fekting, kårde lag Frankrikes flagg Frankrike
* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i fekting, kårde lag Frankrikes flagg Frankrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michel Salesse – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Michel Salesse – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Michel Salesse – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**The Norwegian-American Historical Association** er en privat medlemsorganisasjon med oppgave å lokalisere, samle, bevare og tolke norskamerikansk historie. Organisasjonen ble etablert 6. oktober 1925 av en gruppe norskamerikanere som ønsket å etablere et nasjonalt senter for å ta vare på historisk materiale og de ville både skaffe finansiering og publisere bøker som kunne beskrive historisk erfaring fra immigranter som nå var solid rotfestet i den nye verden.

Gjennom årene har organisasjonen gitt ut over hundre bøker, fremmet norsk-amerikansk historisk forskning og litterært arbeide og tatt vare på og utviklet arkiver med historisk materiale. Organisasjonen holder til på St. Olaf College og har om lag 2000 medlemmer. En norsk avdeling, NAHA-Norge ble stiftet i 1981.

Arkiv
-----

Ole Rølvåg ble NAHAs første sekretær og arkivar. Han startet samlingen av brev, dokumenter, bøker, tidsskrifter, foto, dagbøker og aviser relatert til norskamerikansk liv. Gjennom senere vekst har arkivene blitt en viktig kilde for forskningen på immigrasjonshistorie.

I arkivet er det over 1700 samlinger. De varierer i størrelse. Ole E. Rølvaags store samling har blitt indeksert. En annen samling er Rowberg File, en samling av om lag 200.000 biografiske artikler og minneord fra aviser og tidsskrifter. Arkivet har også mye stoff fra menigheter og familier.

Bøker
-----

Theodore C. Blegen, anerkjent historiker på University of Minnesota, ble NAHAs første redaktør. Etter ham fulgte Kenneth O. Bjork (1960-1980), Odd S. Lovoll (1980-2000) and Todd W. Nichol (2001- ) som redaktører av publikasjonene fra NAHA. Til 2014 er det gitt ut over 100 bøker i denne serien.

Chair på St. Olaf College
-------------------------

Selv om NAHA er en enhet uavhengig av St. Olaf College, samarbeider institusjonene tett. I 1992 ble King Olav V Chair in Scandinavian-American Studies etablert. Stillingen er finansiert av den norske regjering, St. Olaf College og NAHA. Stillingen sørger for at tema omkring immigrasjon blir undervist i klasserommet og den som har stillingen, er redaktør for NAHAs publikasjoner. Vedkommende får tid til forskning og hjelp i publiseringen.

Referanser
----------

1. ↑  «Archives». Arkivert fra originalen 20. januar 2015. Besøkt 29. januar 2015.
2. ↑  «From the curator». Arkivert fra originalen 5. mars 2016. Besøkt 29. januar 2015.
3. ↑  «Publications». Arkivert fra originalen 20. januar 2015. Besøkt 29. januar 2015.
4. ↑  «St. Olaf and NAHA». Arkivert fra originalen 20. januar 2015. Besøkt 29. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* NAHAs hjemmeside
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrikes flagg Frankrike |
| VM i turn |
| Bronse | VM 1950 i Basel |  Lagkonkurranse |

**Michel Mathiot** (født 23. august 1926 i Besançon, død 1999) var en fransk turner. Han representerte turnforeningen *Besançon*. 

Han var med på det franske laget som tok bronsemedaljene i lagkonkurransen i VM i 1950.

Han deltok også i OL i 1948, 1952, 1956 og 1960. I 1948, da han var 21 år gammel, kom det franske laget på 4.-plass i lagkonkurransen, og individuelt fikk han 10.-plass i frittstående og 14.-plass i skranke som beste resultater. Sammenlagt kom han på 22.-plass. Han gjorde det ikke like godt i de tre andre lekene, og fikk hhv. 51. 40. og 83.-plass sammenlagt. 

I turn-EM 1955 kom han på 8.-plass sammenlagt, og ble Frankrikes nest beste utøver i dette mesterskapet. Raymond Dot ble beste franskmann med 7.-plass. 

På nasjonalt nivå vant Mathiot to franske mesterskap: i 1955 og 1956.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   fichier des personnes décédées, deces.matchid.io, besøkt 29. august 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   (på en) *Olympedia*, 2006, Wikidata Q95606922,
3. ↑  Sport Komplett – *Turnen – Weltmeisterschaften Herren Mehrkampf*
4. ↑  Liste over franske mestre i turn[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Michel Mathiot – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Michel Mathiot – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Michel Mathiot – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Michel Mathiot – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
***Norway Exports*** er en engelskspråklig eksportpublikasjon som informerer og markedsfører norske næringsinteresser i utlandet. I løpet av et år produseres en rekke sektorpublikasjoner innenfor emnene norsk olje og gass, forskning og utvikling, energi og miljø, fiskeri og martimnæring.

Utgavene inneholder artikler som omhandler viktige utviklinger både nasjonalt og internasjonalt, samt bedriftspresentasjoner. De ulike utgavene distribueres til blant annet norske konsulater, en rekke internasjonale messer og gjennom samarbeidspartnere. Publikasjonene bærer det norske Utenriksdepartementet design og logo, og det har vært en kanal for norsk eksportindustri siden 1957. Norske bedrifter har muligheten til å vise hva de har å by på innen sin sektor, samt fremstilles i relasjon til oppdatert informasjon og trender innen området.

Utgiver
-------

Findexa forlag er nå utgiver av eksportpublikasjonen, som tidligere var en del av informasjonsavdelingen til Norges Eksportråd.

Se også
-------

* Internasjonal handel
* Norges Eksportråd

Eksterne lenker
---------------

* Norway Exports
* Nortrade.com
**Jan Tro** (født 28. juli 1948) er en norsk jazzmusiker (kontrabass), komponist og førsteamanuensis i akustikk.

Som ung spilte han bass og piano i Kirkenes-bandet Icebeats som vant ukebladet *Det Nye*s nasjonale talentkonkurranse (1965). Etter at han flyttet til Trondheim for musikkstudier ved Norges tekniske høgskole (1972), medvirket han på Knutsen & Ludvigsens utgivelser (debutalbum 1970, *Brunost no igjæn* 1972, *Tut* 1974) og med Stig Nilsson på hans *Brunost og sirup og brö* (1978). Samtidig var han musiker og komponist i jazzorkesteret Bodega Band, der han blant annet samarbeidet mye med medstudent Per Husby. Han ble slått til ridder av Polyhymnia for hans fortjenester for Studentersamfundets Orkester i 1971 og til kommandør i 1995. 

Etter at han var ferdig utdannet sivilingeniør samme sted (1973) var Tro forsker innen akustikk ved SINTEF (1974-86). Ved Institutt for musikk var han ivrig i storbandsammenheng, deriblant som musiker i Bodega Band og som medarbeider ved etableringen av, og undervisningen ved jazzlinja. 

Han er i dag amanuensis ved Institutt for teleteknikk og akustikk ved Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (1987-). Etter en tid som gjesteforsker i USA (1990-91) var han tilbake som president i Norsk Akustisk Selskap (1992–94), samt med under etableringen av Norsk nettverk for Teknologi, Akustikk og Musikk der han var styremedlem (1995–99). 

Boken *Ny musikkteknologi: en nøkkel til forståelse* (1990) har bidrag fra Tro, som i sin forskning har arbeidet med hvordan musikk og lyd kan påvirke mottakeren. Han var gjesteforsker i Italia (2004–05).

Diskografi
----------

### Knutsen & Ludvigsen

* *Knutsen og Ludvigsen* (1970)
* *Brunost no igjæn?* (1972)
* *Knutsen og Ludvigsen nr. 3 – Tut* (1974)
* *Knutsen & Ludvigsens beste* (1996)
* *Knutsen & Ludvigsens vær'ste* (1997)
* *Dum og deilig: Knutsen & Ludvigsens beste* (2008)

### Bodega Band

* *Bodega Band 2* (1974)
* *Bodega Band 3* (1977)

### The Ice-Beats

* *What's That For?/Møte i Roma* (1965)
* *Humlens flukt/I'm Forever Blowing Bubbles* (1965)

### Deltar på

* Studentersamfundets Interne Teater: *Åja* (1971)
* Stig Nilsson: *Brunost og sirop og brø* (1977)
* Odin Records: *Norsk jazz 1960–1980* (1983)
* Tove Karoline Knutsen: *Veintetid* (1984)
* Triola: *Norwegian Instrumental Rarities* (1995)
* Gemini Records: *Distant Reports – Jazz From North Norway* (2001)
* Melodisc: *Aérien Voyage – Rare and Unreleased Grooves and Fusion from Norway* (2003)
* Kjell Bartholsen: *Arctic Bird* (2008)
* Sigurd Bjørhovde Groups: *Exit* (2014)

Referanser
----------

1. ↑  hjemmeside med bilde[*død lenke*] fra NTNU
2. ↑  Aakervik, A.L. (1998): «Hysj ­ ikke en lyd!» Arkivert 22. juni 2007 hos Wayback Machine. *Gemini.no* 4

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Jan Tro i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* 

* (no) Publikasjoner av Jan Tro i BIBSYS

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** CRIStin **·** Discogs
 |
En **rollefigur**, også kalt **rolleskikkelse**, **rolleperson**, eller bare **rolle**, **figur** eller **person**, er den personen som en skuespiller spiller i et skuespill, en spillefilm eller TV-serie. Betegnelsen brukes også om andre fiktive, det vil si oppdiktede, personer som blir omtalt eller framstilt i fortellinger, bøker, videospill og liknende. I rollespill brukes gjerne betegnelsen rollekarakter om de figurene som hver deltaker spiller eller representerer[]. Ordet karakter i denne betydningen er opprinnelig engelsk, men kan også brukes på norsk.

Det er en mengde kjente rolleskikkelser fra berømte teaterstykker, såvel som personer og figurer fra eventyr, historier og moderne populærkultur.

Rollekarakterer i rollespill
----------------------------

I verbale rollespill er informasjonen om rollekarakteren som oftest beskrevet på et ark som spilleren har foran seg under spillets gang. Rollekarakterens egenskaper er beskrevet på arkene. Hvordan denne beskrivelsen er foretatt er ulik fra spill til spill. Ofte er rollekarakterens utseende, personlighetstrekk og tidligere historie beskrevet i korte trekk med tekst. Rollekarakterens evner (for eksempel styrke og visdom) og ferdigheter (for eksempel riding og klatring) er gjerne beskrevet med tall. En *rollekarakter* som er sterk vil ha et høyere tallnivå på styrke enn en rollekarakter som er svak. Disse tallverdiene blir i de fleste rollespill brukt sammen med terninger for å avgjøre hvor godt rollekarakterene lykkes i det de prøver på. For eksempel kan spillerne trille en terning og legge til styrke når de skal se hvem som gjøre det best i en styrkeprøve.

### Teoretiske og praktiske tilnærminger til rollen

I en del nyere rollespill, så som Dogs in the Vineyard, blir rollekarakteren sett på ikke som en representasjon av rollens evner, men som en samling med ressurser *spilleren* har tilgjengelig for å påvirke fortellingen.

Ifølge Big Model-teorien vil spillere ha forskjellige tilnærmelser til spillet, som vil påvirke hvordan de opplever og bruker rollen. Spillere kan for eksempel velge å behandle rollen som en taktisk brikke i et spill, som et fokus for å leve seg inn i en fiktiv verden, eller som et verktøy for å skape en dramatisk fortelling.

Se også
-------

* Karakter
* Rolle
* Hovedrolle
* Birolle
* Antagonist
* Protagonist
* Avatar
* Oppdiktede rollefigurer og personer omtalt på norsk wikipedia

Referanser
----------

1. ↑  
	1. Norsk ordbok:

Eksterne lenker
---------------

* Digital bokkopi av *Hvem er hvem i litteraturen : litterære skikkelser fra A til Å* (1997)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Jan Thomas Houge Odegard** (født 3. oktober 1968 i Bergen) har siden 2018 vært daglig leder i Utviklingsfondet. Han var tidligere generalsekretær i Norges Naturvernforbund der han var ansatt fra 2007-2012. Han har vært engasjert i internasjonale miljø- og utviklingsspørsmål siden 1989 som frivillig, student, journalist, forsker, ansatt og styremedlem i en rekke organisasjoner og institusjoner. Han var partner i Nordic Consulting Group Norway (NCG) fra 2012 til 2018.[] Da hadde han utført over 40 oppdrag, inkludert evalueringer, gjennomganger, organisasjonsanalyser og rådgivningsoppdrag.[]

Samtidig som Odegard var partner i NCG var han med å utvikle Stiftelsen Trygg Mat Tracking (TMT), først som rådgiver i 2013-2014,[] deretter som daglig leder i 2015, fungerende styreleder fra april 2016 og styreleder fra 2018 ( Arkivert 19. september 2020 hos Wayback Machine.

Før Odegard ble partner i NCG, var han generalsekretær i Norges Naturvernforbund i ett åremål fra 2007-2012. Der ledet han sekretariatet i Oslo med cirka 40 ansatte,[] og påvirkningsarbeidet mot norske myndigheter på vegne av 20 000 medlemmer og 100 lokallag i Norge .[] Ansvaret omfattet også NNV internasjonale prosjektvirksomhet med partnerorganisasjoner i 20 land i Afrika, Russland, Sentral-Asia og Kaukasus. []

Odegard kom til Norges Naturvernforbund fra Regnskogfondet.[] Der var han særlig involvert i arbeidet for å få miljø til å er blitt et reelt hovedsatsingsområde for norske myndigheter internasjonalt.[] Odegard har fra 2008 vært styremedlem i Regnskogfondet kun med korte avbrudd ().

Tidligere har han blant annet arbeidet for FN med bærekraftig økonomisk utvikling i Mosambik (UNDP/Unido), som feltforsker ved Universitetet i Oslo ved et internasjonalt prosjekt om forurensende industri,[] og som saksbehandler i Det norske menneskerettighetsfond.[] Som aktivist i frivillige organisasjoner på 1990-tallet (blant annet som leder for Latin-Amerikagruppene i Norge) var han særlig opptatt av menneskerettigheter og miljøutfordringer i Latin-Amerika.[]

Av utdanning er Odegard samfunnsgeograf med hovedfag fra Universitetet i Oslo. []

Referanser
----------

1. 1 2  «Jan Thomas Odegard ny generalsekretær i Norges Naturvernforbund» **(norsk)**. Naturvernforbundet. 17. april 2007. Arkivert fra originalen 20. januar 2016. Besøkt 20. januar 2016.

| * v
* d
* r
Naturvernforbundets generalsekretærer siden 1963 |
| --- |
| 
* Magne Midttun (1963-78)
* Per Flatberg (1978-80)
* Torbjørn Paule (1980-87)
* Rolf Sørli (1987)
* Thor Midteng
* Jørn Siljeholm (1988-90)
* Dag Hareide (1990-95)
* Helene Bank (fungerende 1994)
* Terje Kronen (1996-1998)
* Kåre Olerud (fungerende 1998-1999)
* Jørund Ubøe Soma (1999-2002)
* Tore Killingland (2002-2007)
* Jan Thomas Odegard (2007-2012)
* Maren Esmark (2012-2022)
* Gro Holstad (2022-)

 |
**Ruicheng** (kinesisk: 芮城县; pinyin: *Ruìchéng Xiàn*) er et fylke i provinsen Shanxi i Folkerepublikken Kina. Det er del av byprefekturet Yuncheng.

Fylket hadde 370 505 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Det daoistiske Yongletempelet (*Yongle gong*, 永乐宫) fra Yuandynastiets tid, Xihoudufunnstedet (*Xihoudu yizhi*, 西侯度遗址) av den paleolittiske Xihoudukulturen, Qingliangtempelet (*Qingliang si*, 清凉寺), Guangrenwangtempelet (*Guang ren wang miao*, 广仁王庙) og Chenghuangtempelet i Ruicheng (*Ruicheng Chenghuang miao*, 芮城城隍庙) står på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ruicheng – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Yongle Temple[*død lenke*]
* Guangrenwang miao
* Water sprites and ancestor spirits: reading the architecture of Jinci
* Tomb area in the Fresh and Cool Temple in Ruicheng of North China's Shanxi Province

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Jan Timman** (født 14. desember 1951) er en nederlandsk stormester i sjakk som hadde sin storhetstid innen sjakken på 70- og 80-tallet. Han har vunnet nederlandsk mesterskap ni ganger. Han har vært kandidat for Verdensmesterskapet flere ganger. Han spilte for FIDEs Verdensmesterskapstittel i 1993. Da tapte han for Anatolij Karpov. På 80-tallet og i begynnelsen av 90-årene var han regnet for å være den beste ikke-sovjetiske spiller, og kjent som «best i vest». Timman har fortsatt å spille aktivt. På FIDEs rankingliste for januar 2013 har han en rating på 2566. Han spilte likt med Krishnan Sasikiran for førsteplassen i Sigeman-sjakkturnering 2005 i København/Malmö.

Han er en av sjefredaktørene av magasinet *New In Chess*.   
 Hans bok *The Art of Chess Analysis* (ISBN 1-85744-179-6) er regnet for å være en av de moderne klassikerne av sjakklitteraturen.

Referanser
----------

1. ↑   chess-db.com[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jan Timman – FIDE Rediger på Wikidata

* (en) Jan Timman – chessgames.com Rediger på Wikidata

* (en) Jan Timman – OlimpBase Rediger på Wikidata

* (en) Jan Timman – 365Chess.com Rediger på Wikidata
* 75 avgjørende stillinger fra hans partier

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE
 |
Kornsiloen på Silokaia.
**Christianssands Møller** var en møllevirksomhet som holdt til ved Grimsbekken som har sitt løp fra dammen ved Møllevann i Kristiansand. Virksomheten ble etablert i 1888 med hvete-, rug-, bygg og maismøller, og nedlagt i 2008. I dag står bare bygningene igjen på stedet. 

Kornsiloen på kai 13 oppført på slutten av 1930-tallet på Odderøya er tegnet av Sverre Aasland og Arne Korsmo for Christianssands Møller og er karakterisert som et «fremragende, selvstendig og arkitektonisk gjennomførte arbeid», og bygningen ble tildelt Houens fonds diplom i 1939.

Historikk
---------

I 1787 ble gården Grim med påstående møllebruk og dammer overdratt til Peder Mørch. Eiendommen forble på familien Mørchs hender fram til 1871 da den ble solgt til Kristiansand kommune. Tre år senere ble møllen solgt videre til et interessentskap bestående av stadshauptmand H.G. Kirsebom og kjøpmennene Joh. P. Johnsen A. Olsen, S.P. Dahm samt brødrene Rosenkilde. Etter fire års drift selger disse selskapet til Christiansen & Co. som endret navnet til «Christiansens Møller». I neste omgang ble selskapet solgt til nye interessenter med Joh. P. Johnsen i spissen og det nye selskapet fikk navnet "Christianssands Møller". Produksjonen var ca 200 tønner pr. dag. I 1896 ble selskapet omdannet til et aksjeselskap med 160 000 kr i aksjekapital. I april 1896 ble møllen rammet av en stor brann, og man vurderte å flytte den ned til havnen. I 1901 besluttet eierne imidlertid å utvide aksjekapitalen til 375 000 kroner og gjenoppbygge møllen. I 1902 stod den nye møllen klar og driften ble gjenopptatt. Selskapet har siden vært i full drift og ble i 1988 overtatt av Noragruppen. Virksomheten i selskapet Christianssands Møller ble nedlagt i april 2008 etter 370 års virksomhet.

Kilder
------

* Christianssands Møller på Norsk Teknisk Museums nettside industrimuseum.no (besøkt 23. november 2012).

Eksterne lenker
---------------

* Katalog til arkiv etter Christianssands Møller hos Statsarkivet i Kristiansand[*død lenke*]
Slekten Lindenows våpenskjold af Anders Thiset, Danmarks Adels Aarbog, 1884
**Christian Lindenow** (d. omkr. 1678) var amtmann i Nedenes Amt, Romsdal og Nordmøre Amt og Sunnmøre og Nordfjord Amt.

Han var sønn av Otte Lindenow (1603–1632) og Vibeke Clausdatter Podebusk (1608–1645).

Etter utdannelse i blant annet Orléans, gjorde han tjeneste i sentraladministrasjonen i København, først som hoffjunker og senere som kammerherre. I 1664 ble han utnevnt til befalingsmann for Agdesiden, og i slutten av 1660-årene var han bosatt på Nedenes kongsgård i nærheten av Arendal.

I november 1671 ble han utnevnt til amtmann i Romsdal, hvortil han flyttet et par år senere. Her kjøpte han storgården Gjerde, hvor han bodde sammen med elskerinne og barn.

Lindenow var en person som det fulgte konflikter med, og privatøkonomien var rotete. Forflytningen til Romsdal kan i denne sammenheng ses som en degradering til en perifer posisjon, hvor han kunne gjøre mindre skade. Her kunne han også være under oppsyn av stiftsamtmannen i Trondhjem, Ove Bjelke, som har var beslektet med.

I 1678 ble Lindenow avsatt fra embetet som amtmann for Nordfjord og Sunnøre, som deretter inngikk i Bergens Stiftsamt.

Referanser
----------

1. ↑  Weidling, Tor (2000). *Eneveldets menn i Norge*. Riksarkivaren. s. 236. ISBN 8254800650.
2. ↑  Døssland, Atle (1990). *Med lengt mot havet*. Samlaget. s. 45–47. ISBN 8252134009.
3. ↑  «Christian Lindenow - Allkunne». *www.allkunne.no* **(norsk)**. Besøkt 27. juni 2020.
4. ↑  Rian, Øystein (1987). *Da embetsmenn og kjøpmenn gjorde revolusjon i Telemark*. s. 105–106. ISBN 8272061333.
5. ↑  «Storgarden Gjerde - Allkunne». *www.allkunne.no* **(norsk)**. Besøkt 27. juni 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
Østgraven ved Bastionen Kronprinsesse
**Christianspris** eller **Frederiksort** var en dansk festning nord for byen Kiel. I 1632 begynte Christian IV å bygge opp festningen på et rettvinklet nes på vestsiden av Kielerfjorden på den slesvigske halvøya Jernved. Formålet var å sikre landet mot tyske tropper under tredveårskrigen.

Under Hannibalfeiden i 1643 rykket imidlertid svenske tropper inn på festningen og ble der inntil freden i Brømsebro i 1645. Deretter bemannet Danmark festningen igjen. Etter Christian IVs død ble festningen revet på Frederik IIIs ordre. Men i 1663 begynte man å bygge den opp igjen. 
Festningen ble konstruert som en uregelmessig femkant med fem bastioner på hver side og en dobbelt vanngrav hele veien rundt. I gravene befant det seg flere trekantede raveliner som delvis var forbundet med hovedfestningen. På strandsiden utenfor vollene ble det oppført flere skanser og sjøbatterier. 

Gjenoppbyggingen ble ledet av den danske militæringeniøren Henrik Ruse. Den nybygde festningen skiftet navn under Frederik V til Frederiksort. Festningen var på sitt største i 1790. 

På 1800-tallet ble festningen besatt to ganger. Vinteren 1813–1814 rykket svenske tropper inn i kastellet og under treårskrigen 1848 ble festningen endelig besatt av den tysksinnede opprørshæren.

Etter 1864 ble det bygget en stor marinestasjon på stedet og mange av de danske bygningene ble revet. Av selve festningen finnes det nå bare enkelte bygninger, blant annet østgraven og litt av sydgraven. 

Frederiksort (tysk *Friedrichsort*) ble til en liten forstad til Kiel. I 1966 ble de resterende delene av festningsområdet fredet. Arealet er i privat eie og ikke tilgjengelig for offentligheten.

Litteratur
----------

* Børge L. Barløse: *Christianspris – Frederiksort. Fæstningen, som ikke kom til orde*, i Sønderjyske Årbøger 1973, Aabenraa 1973
* Georg Spielvogel / Gerd Schöneich: *Festung und Kaserne in Friedrichsort*, Altenholz 2001

Eksterne lenker
---------------

* Festung Friedrichsort (tysk)
* Festung Friedrichsort – Christianspries (tysk)
* Conrad Mardefeldt: *Der Vestung Christianpris Grundtlager 1643* (tysk)

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |
***Psiloniscus*** er en slekt av biller som hører til familien smellere (Elateridae).

Utseende
--------

Middelsstore, lange og tynne, fint hårete, mørke smellere. Hodet er rundet, forholdsvis lite. Antennene er litt sagtakkede, noe kortere enn hode + pronotum. Pronotum er smalt, gjerne omtrent dobbelt så langt som bredt, trapesformet med bakhjørner som stikker rett bakover. Dekkvingene er smale, noe avsmalnende bakover.

**Larvene** er sylindriske, glatte med en voksaktige overflate og spredte hår, gjerne rød- eller gulaktige. Hodet er noe flatt med fremoverstrakte kjever. Det bakerste leddet har vanligvis et par kraftige utvekster av varierende form. Beina er ganske korte.

Levevis
-------

Storsmellernes larver lever for det meste i morken, død ved. Hva de spiser kan variere – noen arter synes å være hovedsakelig planteetere, andre er rovdyr. Mange arter bruker flere år på larveutviklingen. De voksne billene flyr godt og treffes ofte flygende, på blomster eller i vegetasjonen. I likhet med mange andre arter knyttet til død ved er mange av storsmellerne sjeldne og truede arter. Denne arten finnes gjerne i vegetasjonen ved elver, men den er stort sett sjelden.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (i alle fall fra Mexico i nord til Ecuador i sør).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien smellere, Elateroidea
			* Familien smellere, Elateridae
				+ Underfamilien storsmellere, Elaterinae Leach, 1815
					- Stammen Pomachilini Candéze, 1859
						* Slekten ***Psiloniscus*** Candéze, 1860
							+ *Psiloniscus apicalis* (Chevrolat, 1835)
							+ *Psiloniscus borborulus* Candèze, 1860
							+ *Psiloniscus brunneus* Candèze, 1860
							+ *Psiloniscus costaricensis* Champion, 1895
							+ *Psiloniscus sticticus* Candèze, 1860

Eksterne lenker
---------------

* [oleoptera-neotropical.org/paginas/3dm\_familias/ELATEROIDEA/1sp/elateridae/Elaterinae/Psiloniscus-apicalis.html Bilde av *Psiloniscus apicalis*]
* (en) *Psiloniscus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Psiloniscus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Tianwen-1** (TW-1; forenklet kinesisk: 天问; tradisjonell kinesisk: 天問; løst oversatt «himmelske spørsmål») er et interplanetarisk oppdrag fra Kinas nasjonale romadministrasjon (CNSA) for å sende en romsonde til Mars. Oppdraget består av seks deler: et romskip, to utplasserbare kameraer, et landingsfartøy, et eksternt kamera og Zhurong-roveren.

Romfartøyet, med en totalmasse på nesten fem tonn, er en av de tyngste sondene som er skutt opp til Mars, og har 13 vitenskapelige instrumenter. Det er det første i en serie av planlagte oppdrag utført av CNSA som en del av programmet Planetary Exploration of China.

Referanser
----------

1. ↑  Myers, Steven Lee; Chang, Kenneth (14. mai 2021). «China’s Mars Rover Mission Lands on the Red Planet». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 9. januar 2022.
2. ↑  Hagen, Thor Amund (9. januar 2022). «Se! Kineserne sender «selfie» fra Mars». *NRK*. Besøkt 9. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tianwen-1 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Elin Annie Solstad** (født 2. februar 1953 i Bindal) er en norsk billedkunstner og keramiker.

Hun har utdannelse fra Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Oslo (keramikk, 1976-1979) og fra Croydon College School of Art & Design i London (1980-1981). Hun fikk Statens materialstipend (1989-1990), og et 3-årige arbeidsstipend fra Kunsthåndverkernes Fond (1990-1992)

Som tegner og illustratør laget hun fra sent i 1970-årene en del bokomslag for Dreyers Forlag. Men hun er mer kjent for sine utsmykningsarbeider, skulpturelle former i leire. Mange av Solstads arbeider har vist organiske/marine former, og tildels fargerik glasur. Senere har hennes interesse for tekstilkunst blant annet ført til keramikkarbeider med tekstil-liknende overflater som kan minne om hekling, veving og draperier.

Solstad har hatt separatutstillinger i 1986 (Aspects - London), og i 1993 (Kunstnerforbundet, Oslo). Hun har videre vist sine arbeider i en lang rekke gruppeutstillinger i Norge, England, Tyskland, USA og Japan. Siden 1993 er hennes arbeider innkjøpt av blant andre Innkjøpsfondet for Norsk Kunsthåndverk, Norsk kulturråd, Riksgalleriet, Nordenfjeldske Kunstindustrimuseum i Trondheim, Aust-Agder fylkeskommune, Vestlandske Kunstindustrimuseum i Bergen, og Kunstindustrimuseet i Oslo. Videre har hun hatt flere utsmykningsoppdrag, og hennes arbeider kan sees hos NRK i Oslo, hos Tvedestrand videregående skole, i Trondenes Fort ved Harstad, - hos Aust-Agder fylkeskommune i Arendal, og ved Sandsli videregående skole i Bergen.

I 2003 gjennomførte hun et kunstprosjekt som fikk en del medieoppmerksomhet. Det var rettet mot skolebarn i 9-10-årsalderen ved flere skoler. Sammen med den britiske kunstneren Chris Clack og elever fra Lyndhurst Primary School laget de utsmykning til egen skole, og sammen med den australske kunstneren Clare Freer og elever fra Surrey Square Primary School i London), ble det laget personlige keramiske elementer til en totempæl i keramikk på nesten 3 meter, i hagen på St. Peters Church i Syd-London.

Elin Solstad er gift med filmfotografen Charles Patey. De har i mange år bodd og arbeidet i London, men har nå igjen bolig på Nesodden.

Referanser
----------

1. ↑  «CV fra Kulturnett.no (arkivert)». Arkivert fra originalen 27. mai 2012. Besøkt 27. mai 2012.
2. ↑  Fra Sidene til KORO, Organisasjonen for kunst i offentlige rom: Dekorasjoner til fire vegger i Trondenes leir, Harstad 1, 2, 3 og 4
3. ↑  (en) Lyndhurst Primary School/Young-at-art Arkivert 13. mars 2006 hos Wayback Machine.
4. ↑  (en) Surrey Square Primary School @ ipernity.com

Eksterne lenker
---------------

* Akershus Kunstsenter: Skygger av tid
* CV hos Kunstnernes Informasjonskontor

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |