recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Gjørtlerfaget er et av fagene Norsk handverksutvikling arbeider for å videreføre i Norge. 
Foto: Inger Smedsrud/NHU
**Norsk håndverksinstitutt** er en del av Stiftelsen Lillehammer Museum og ble etablert på Maihaugen i Lillehammer i 1987 under navnet Håndverksregisteret for å ta vare på og videreføre tradisjonelle håndverksfag og håndverkskunnskap som er i ferd med å forsvinne. Et register over håndverkere fra hele Norge er et viktig hjelpemiddel i denne sammenheng. Et annet virkefelt er dokumentasjons- og opplæringsprosjekter for overføring av håndverksteknikker fra en tradisjonsbærer til en fagperson. Prosessen følges av en dokumentator. Som referansemateriell benyttes bl.a. foto og videopptak. Sekretariatet for små og verneverdige fag arbeider spesielt med de minste håndverksfagene som fører fram til svennebrev.

Fra 1995 har Norsk håndverksinstitutt hatt faglig og administrativt ansvar for en stipendiatordning for håndverkere, hvor godt kvalifiserte håndverkere kunne fordype seg i faget sitt i en treårsperiode. Frem til 2012 var dette en prøveordning der i alt 11 håndverkere fikk denne muligheten innen fagområdene trebåtbygging, tømring, tørrmuring, maling, smiing, tekstilarbeid, bunadtilvirking og urmakeri. Fra 2015 ble stipendiatordningen for håndverkere permanent, med to nye treårige stipendiater hvert år, slik at det til enhver tid skal være seks stipendiater. 

Instituttet er akkreditert av UNESCO med et spesielt ansvar for å arbeide med konvensjonen om vern av den immaterielle kulturarven som Norge ratifiserte i 2008. Norsk håndverksinstitutt har vært valgt inn som representant i UNESCOs Evaluation Body fra 2016-2019. 

Norsk håndverksinstitutts virksomhet er finansiert av Kulturdepartementet, Kunnskapsdepartementet og Utdanningdirektoratet. Jon Bojer Godal har vært en viktig bidragsyter til utviklingen av instituttet.

Se også
-------

* Handlingsbåren kunnskap
* Kulturhåndverk

Eksterne lenker
---------------

* Håndverksregisteret
* Dokumentasjonsprosjekter
* Stipendiatordningen for håndverkere
* Norsk håndverksinstitutt og Senter for Imateriell Kulturarv(SIKA) sine nettsider
* Men det spørs om de kan lage hvit saus
**Zdravko-Ćiro Kovačić** (født 6. juli 1925 i Šibenik, død 1. april 2015 i Rijeka) var en jugoslavisk vannpolospiller som deltok flere olympiske leker; 1948 i London, 1952 i Helsingfors og 1956 i Melbourne.

Kovačić vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL i 1952 i Helsingfors. Han var målvakt på det jugoslaviske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen bak Ungarn. Jugoslavias resultat i finalerunden var 2–2 mot Ungarn, 4–2 over USA og 3–1 over Italia. Ungarn og Jugoslavia fikk begge fem poeng, men Ungarn vant på bedre målforskjell, 13–4 mot Jugoslavias 9–5. Det var 21 lag som deltok i vannpoloturneringen, som ble avviklet 25. juli til 2. august 1952. Kovačić spilte alle ni kampene som målvakt.

Fire år senere, under OL i 1956 i Melbourne, vant han sin andre olympiske sølvmedalje i vannpolo. Finalerunden besto av seks lag, det jugoslaviske laget vant tre kamper, tapte én og spilte én uavgjort av de fem kampene. Ungarn, som vant alle fem kampene, fikk ti poeng og sølvvinnerne Jugoslavia sju. Kovačić spilte alle sju kampene i OL-turneringen som målvakt.

OL-medaljer
-----------

* 1952 Finlands flagg Helsingfors - Sølv Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia
* 1956 Australias flagg Melbourne - Sølv Sølv i vannpolo, Jugoslavias flagg Jugoslavia

Referanser
----------

1. ↑   kd-kozala.hr, besøkt 26. august 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Zdravko-Ćiro Kovačić – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Zdravko-Ćiro Kovačić – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Zdravko-Ćiro Kovačić – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Zdravko-Ćiro Kovačić – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (hr) Zdravko-Ćiro Kovačić – Kroatias olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Zdravko-Ćiro Kovačić – Swimming Hall of Fame Rediger på Wikidata
Nordens dag 23. mars markerer undertegnelsen av Helsingforsavtalen, en avtale om samarbeid i Norden, i 1962. Foreningen Norden feirer dagen med flagging med nordiske flagg.
**Nordens dag** arrangeres 23. mars hvert år som en markering av inngåelsen av Helsingforsavtalen i 1962. Denne avtalen regulerer det offisielle nordiske samarbeidet og kalles «Nordens grunnlov». Foreningen Norden feirer dagen, ofte med nordisk gjestebud og flagging med nordiske flagg.

Svanesymbolet ble brukt for første gang på en plakat for Nordens dag i 1936. Svanen symboliserer nordisk samarbeid, og logoen er den offisielle logoen for nordisk samarbeid, Nordisk råd og Nordisk ministerråd.

I 1951 ble Nordens dag feiret 29. september i alle de fem nordiske landene. I Oslo ble det holdt festmøte i Rådhushallen der den danske statsminister Erik Eriksen holdt tale. I Bergen ble det nedsatt et utvalg til å stå for arrangementene, og kinoene bedt om «bistand i propagandaøyemed». Festmøtet ble holdt i Grand kafé med Didrik Arup Seip, teatersjef Georg Løkkeberg og skuespillerinnen Tore Segelcke til stede.

Referanser
----------

1. ↑  «History of the logo — Nordic cooperation». *archive.is*. 15. april 2013. Archived from the original on 15. april 2013. Besøkt 17. mai 2020. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Design manual Nordic Council of Ministers and Nordic Council». *design-en.norden.org*. Besøkt 17. mai 2020.
3. ↑  Mappe 2493/1951, A-0155 arkivet etter finansrådmannen, Bergen byarkiv

Se også
-------

* Helsingforsavtalen
* Nordisk råd
* Foreningen Norden
* NORDØK

Eksterne lenker
---------------

* Nordens dag[*død lenke*] – Helsingforsavtalen 50 år! (norden.no)
**Fjellhug/Vereide IL** (forkortes gjerne **Fj/V IL**) er et idrettslag fra Gloppen kommune i Sogn og Fjordane. Klubben ble stiftet i 1899, og er en sammenslåing av skilaget *Fjellhug* og *Vereide Idrettslag*. Klubben har i dag grupper for friidrett, langrenn, volleyball og håndball i tillegg til barneidrettsgrupper og trimgrupper.

Historie
--------

*Skilaget Fjellhug* er Gloppen kommunes eldste idrettslag. Laget ble etablert i 1899. Laget var sentrert rundt Fjellbygda, og hadde blant annet egen hoppbakke der. *Vereide Idrettslag*
ble stiftet i 1922, og hadde andre idrettstilbud enn Fjellhug, med friidrett og håndball som de mest sentrale. Det ble gjerne til at bygdas utøvere stilte for Vereide på sommeren og for Fjellhug innen vintersport.

I 1966 slo lagene seg sammen i navnet Fjellhug/Vereide IL.

Anlegg
------

*Kleivane Skisenter med skihytten*  
 Foto: LK. Gloppestad, 2008 
Kleivane Skisenter i Fjellbygda har en to kilometer lang lysløype og en skiskytterarena. Anlegget ble bygd på slutten av 80-tallet og starten av 90-tallet og var i drift fra nyttår 1993. På arenaområdet er det bygd en skihytte av material fra gamle Austrheim skole.

Anlegget blir mye brukt som utfartssted for skiturer til fjelltoppene på Nordstranda.

Arrangement
-----------

Rypeskarrennet er et årlig langrennsløp og turlangrenn på om lag 24 kilometer siden 1979. Løpet gikk originalt fra Utvikfjellet vestover over fjella via Rypeskaret til Fjellbygda ved Sandane, men det ble senere etablert en rundløype med start og målgang på Utvikfjellet. Rennet arrangeres oftest i forbindelse med påsken.

Svinestrandløpet er et motbakkeløp som arrangeres av Fjellhug/Vereide IL. Løpet ble første gang arrangert i 2005.

Kjente utøvere
--------------

* Rune Gjengedal (1947), tidligere høydehopper, med bronse fra NM.
* Harald Gjengedal (1956), tidligere hekkeløper og 4 ganger norsk mester.
* Kjell Ove Hauge (1969), tidligere kulestøter med VM-finale fra 1997.
* Odd-Bjørn Hjelmeset, (1971), verdensmester i langrenn.
* Elin Isane, (1975), kaster med over 20 NM-medaljer.

Eksterne lenker
---------------

* Klubbens hjemmeside
Denne artikkelen omhandler nettspillet.  For sportsutrykket, se Hat-trick.

***Hattrick*** er et online fotballmanagerspill, produsert av ExtraLives AB i Sverige. Spillet ble lansert i 1997, da med et knippe svenske brukere. I januar 2007 var det godt over 900 000 aktive brukere i 108 land, drøyt 15 000 av disse i Norge. Man kan velge mellom 36 språk, deriblant norsk. Spillet er gratis med unntak av enkelte tilleggspakker som for eksempel gir ekstratjenester og statistikker for å hjelpe spilleren. Disse gir ikke fordeler i selve spillet.

Hver spiller får utdelt et lag i sitt hjemland. Hvert land har et seriesystem med pyramidestruktur, og det er åtte lag i hver serie. Det spilles dobbel serie med én seriekamp pr uke. Det er opp til hver manager å trene spillerne, drive spillerkjøp og -salg på det internasjonale overgangsmarkedet, investere i ungdomssatsing, ansette stab, bygge ut stadion, samt sette opp lag og strategi for alle serie-, cup- og treningskamper.

Hvert land har dessuten et landslag og et U20-landslag. Landslagenes managere velges blant alle landets spillere på demokratisk vis. Det har blitt arrangert sju verdensmesterskap mellom disse landslagene. Sverige har vunnet seks ganger og Norge har to seiere.

Hver sesong arrangeres Hattrick Masters. Dette er en cup på tvers av nasjonene, hvor vinneren av den nasjonale eliteserien og cupen i hvert land møtes til dyst. Denne varer over 6 uker, med totalt 12 runder. Beste norske prestasjon i Hattrick Masters er Mishima Zaibatsus seier i november 2012.

6. juni 2005 ble Hattrick Allstars en realitet. Klubben som oppstod på internett via MSN og et diskusjonsforum i spillet Hattrick. Få dager senere skulle spillerne spille sin første kamp for klubben, samtidig møtte de hverandre for første gang. Laget med en gjeng virtuelle managere har senere vært på innslag i NRK og flere lokalradioer. De startet i bedriftsserien i Fredrikstad men skal debutere i norsk 7.divisjon våren 2007.

Norge har vært svært gode de siste årene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hattrick* hos MobyGames Rediger på Wikidata
* Hattrick Wiki

Portal: Videospill
**«Look to Norway»-talen** av president Franklin D. Roosevelt ble holdt under overleveringsseremonien av krigsskipet KNM «Kong Haakon VII» på Washington Navy Yard 16. september 1942.

I talen sa presidenten blant annet: 

> If there is anyone who still wonders why this war is being fought, let him look to Norway. If there is anyone who has any delusions that this war could have been averted, let him look to Norway; and if there is anyone who doubts the democratic will to win, again I say, let him look to Norway.
> 
> 
> My Little Norway - Roosevelt Monument in Oslo
> 
> 

> Hvis det ennå er noen som undrer seg over, hvorfor denne krig blir kjempet – la ham se på Norge! Hvis det ennå er noen som har illusjoner om at denne krig kunne være unngått – la ham se på Norge! Og hvis det er noen som tviler på demokratiets vilje til å vinne, så sier jeg ennå en gang – la ham se på Norge!
> 
> 
> Franklin D. Roosevelt 
> 
>

Media
-----

Filmen *Edge of Darkness* fra 1943 med Errol Flynn, som fortalte historien om et fiktivt fiskevær i Norge hvor et opprør mot den tyske overmakten startet, avsluttes med en stor krigsscene i bygdas sentrum. «Look to Norway»-talen blir lest opp på slutten av denne filmen av en Roosevelt-imitator.

Referanser
----------

1. ↑  Riste, Olav: *Norge i krig. Bind 7. Utefront*, Oslo: Aschehoug, 1987, s. 126–127. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket.
2. ↑  *Ord som lever*, 2. utgave, Oslo : Aschehoug, 1953, s. 80. Fulltekstutgave fra Nasjonalbiblioteket.

Eksterne lenker
---------------

* "Let them look to Norway" - The speech, film med talen fra YouTube

Portal: Andre verdenskrig
**Ingvild Øye** (født 1945 i Volda), professor i middelalderarkeologi ved Universitetet i Bergen siden 1994. Hun ble Cand.philol. 1971 og dr.philos i 1988 samme sted. NAVF-stipendiat i 1973, vit.ass ved Historisk Museum, Universitetet i Bergen 1973-79, museumslektor/amanuensis ved Bryggens Museum 1979-84, førsteamanuneinsis/styrer sst. 1984-88, museumsdirektør fra 1988, fra 1989 også med ansvar for nasjonalmonumentene Håkonshallen og Rosenkrantztårnet – en stilling hun fortsatte å ivareta i det nyopprettede professoratet i middelalderarkeologi til 1998.

Som middelalderarkeolog har Øye arbeidet i skjæringsfeltet mellom arkeologi og historie, og har utgitt bøker og artikler, særlig knyttet til landskap og materiell kultur både i rurale og urbane kontekster. Flere av studiene innlemmer et kjønnsperspektiv. Hun har siden 1994 vært hovedredaktør for serien Bryggen Papers, og har siden 2000 vært medlem av redaksjonen for bokserien The Northern World, North Europe and the Baltic 400-1400 AD, Economies and Cultures, Brill Academic Publishers.

Verv
----

Øye har innehatt en rekke verv innen museumsfeltet, kulturlivet og forskningsadministrasjon. Hun var medlem av Statens museumsråd 1987-90, leder for Norske kunst- og kulturhistoriske museer 1990-92, nestleder for Tilsynskomiteen for Bergenhus 1988-98, medlem av styringsgruppen for Humaniora-utredningen 1983-85, programutvalget for NAVFs program for kultur- og tradisjonsformidlende forskning 1985-87 og leder for Norges forskningsråds program Museumsnettverket 1992-1995. Hun var også leder for programrådet for TV 2 1992-93 og medlem av styret for Festspillene i Bergen 1993-1998. 

Hun har vært medlem av Humaniorakomiteen, Norges forskningsråd, humaniora- og samfunnskomiteen 2004-2006 og medlem av styringsgruppen for Kaupang-prosjektet 2001-2006. Hun har i de senere år også vært medlem av styret for Nasjonalbiblioteket (2001–2005) og styret for ABM-utvikling, Statens senter for arkiv, bibliotek og museum (2002–2006). Ved Universitetet i Bergen har hun vært styreleder for Bergen Museum (1995–1998), prodekan for forskning ved Det historisk-filosofiske fakultet (1998–2001) og styrer ved Arkeologisk institutt (2005–2007).

Referanser
----------

1. ↑   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator jo20231198773, besøkt 30. august 2023[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   *Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase*, NKC-identifikator jo20231198773, Wikidata Q13550863,

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Ingvild Øye i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Ingvild Øye i BIBSYS

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** CRIStin
 |
**Sergio Onofre Jarpa Reyes** (født 8. mars 1921 i Fundo Santa Julia i Rengo i Chile, død 19. april 2020 i Las Condes i provincia de Santiago) var en chilensk politiker og minister i Augusto Pinochets regjering. Før han ble minister hadde han vært medlem av det chilenske senatet fra mai 1973 til september 1973. Han var senator på nytt i perioden 1990 til 1994. Han var også diplomat og forfatter.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Sergio Onofre Jarpa Reyes kom fra en landsens bakgrunn. Foreldrene var Francisco Javier Jarpa Santa Cruz og Raquel Reyes Corona. Han studerte jordbruksfag ved Universitetet i Chile.

### Politikk

Han ble først engasjert i politikken på 1950-tallet, til å begynne med i ungdomsbevegelsen til Partido Agrario Laborista før han ble involvert i Acción Nacional med Jorge Prat. Han var viktig ved dannelsen av Partido Nacional i 1966 og var leder av opposisjonen mot den venstreorienterte regjeringen, og fra 1971 var han redaktør for det antisosialistiske bladet *Tribuna*.

Han ble innvalgt i det chilenske senatet ved parlamentsvalget i 1973. Han ble diplomat etter kuppet samme år, og var landets delegat til De forente nasjoner og ble så ambassadør til Colombia (1976-1978) og deretter til Argentina (1978-1983).

Jarpa ble utnevnt til innenriksminister i 1983 med det særlige oppdrag å føre en åpen dialog med opposisjonen, som hadde organisert seg under navnet Demokratisk allianse. Men denne forsoningspolitikken ble ikke lenger etter forlatt av president Pinochet. Han innehadde ministerposten til 1985.

Han dannet sin egen politiske bevegelse, Frente Nacional del Trabajo, i 1985. Denne gruppen var én av de tre som dannet Renovación Nacional to år etter. Han returnerte til Senatet som representant for dette nye partiet i 1990.

Ved siden av sin politiske karriere var Jarpa også en anerkjent forfatter om sosiopolitiske emner og mottok utmerkelsen Premio al Mérito Geopolítico fra Det chilenske institutt for geopolitikk i 1991.

Sergio Onofre Jarpa døde den 19. april 2020 på et sykehjem i Las Condes i Chile av covid-19, i en alder av 99 år.

Referanser
----------

1. ↑   «Muere Sergio Onofre Jarpa, ex ministro del Interior en dictadura», utgitt 20. april 2020, besøkt 20. april 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.cnnchile.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.elperiodista.cl[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  «Library of the Chilean National Congress Biography». Arkivert fra originalen 15. januar 2013. Besøkt 24. april 2020.
5. ↑  Thomas C. Wright & Rody Zunate Oniga, "Chilean Political Exile", *Latin American Perspectives*, 2007 34: 44
6. ↑  Exsenador Sergio Onofre Jarpa falleció contagiado con Covid-19

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Erkki Liikanen** (født 19. september 1950) er en finsk sosialøkonom og politiker, som siden 2004 har vært finsk sentralbanksjef og leder for Finlands bank. Liikanen har tidligere vært kommisjonær i Europakommisjonen under Romano Prodi, ambassadør og stedlig representant til EU og finsk finansminister.

Biografi
--------

Liikanen er utdannet ved Helsingfors universitet, der han har en mastergrad i statsvitenskap/økonomi fra 1975. Han er også æresdoktor ved Aalto-universitetet (D.Sc. Tech.) og Aalto-universitetets handelshøgskole (D.Sc. Econ.). 

Fra 1972 til 1990 var han representant i Finlands riksdag (parlament). Der satt han i Kulturkomiteen (1972–75), Jord- og skogbrukskomiteen (1977-79 som viseformann), og i Utenrikskomiteen (1975–87), der han var formann fra 1983 til 1987. Ved presidentvalgene i 1978, 1982 og 1988 satt han i valgkomiteen. Ved siden av politikken satt han også i representantskapet for Outokumpu Oy, både som styremedlem og etterhvert styreformann. Liikanen representerte Finlands sosialdemokratiske parti, der han bl.a. var generalsekretær fra 1981 til 1987, mens Kalevi Sorsa var partileder. 

I 1983 ble han nestleder i sentralbankens *Parliamentary Supervisory Council*, dvs. Riksdagens råd som fører oppsyn med sentralbanken. Videre var han Finlands finansminister fra 1987 til 1990, under statsminister Kalevi Sorsas fjerde regjering. Han ledet Finlands EU-delegasjon i Brussel fra 1990 til 1994, og jobbet i EU-kommisjoner fram til 2004, først i *European Commission for Budget*, senere i *European Commission for Enterprise and Information Society*. 

Siden 2004 har han vært sentralbanksjef i Finlands bank, og som sådan har han også vært medlem av Den europeiske sentralbanks *Governing Council*, og Finlands representant (*Governor*) i Det internasjonale pengefondet.

Annet
-----

I tillegg til sin karriere som politiker og sentralbanksjef har Liikanen vært president i Finlands Røde Kors siden 2008. Han er gift og har to barn.

Referanser
----------

1. ↑   Biografiskt lexikon för Finland, «Erkki Liikanen», Biografisk leksikon for Finland ID 4905-1416928957511[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 27. april 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000022864, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   ritarikunnat.fi, besøkt 5. september 2023[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Helsingin Sanomat, side(r) D1, utgitt 6. desember 1989[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* «Erkki Liikanen». *Biografiskt lexikon för Finland* **(svensk)**. Helsingfors: Svenska litteratursällskapet i Finland. 2008–2011. URN:NBN:fi:sls-4905-1416928957511.
* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside
* (sv) Erkki Liikanen hos Finlands riksdag Rediger på Wikidata

* (sv) Erkki Liikanen hos Finlands statsråd Rediger på Wikidata
* (en) Erkki Liikanen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** Munzinger (iba)
 |
**Hårkollen** er et tettbebygd område og en grunnkrets øst på Nøtterøy i Færder kommune. Grunnkretsen har 801 innbyggere.

Geografi
--------

Hårkollen var opprinnelig kun en skogkledd kolle, men en intensiv utbygging fra og med 1970-tallet har gjort stedet til et av de større tettstedene på Nøtterøy.
I vest grenser Hårkollen til Oserød, i nord til Skallestad og i øst mot Arås og Ulvø. I sør grenser Hårkollen mot Oterbekk og Petterød.

Skoler og barnehager
--------------------

Hårkollen hadde lenge sin egen barneskole, men denne ble lagt ned i 2004 og erstattet av Oserød skole. Det gamle lokalet til Hårkollen skole har nå blitt til Hårkollen barnehage, en av tre barnehager i Hårkollen. Skallestad barnehage og Oserød barnehage er de andre. Oserød Barnehage har Oserød skole som nærmeste nabo.

Idrett
------

Hårkollen har ett idrettsanlegg, Hårkollhallen. Hallen er primært i bruk som håndballhall og har parkettdekke. Det har fra tid til annen også vært arrangert større arrangementer innen andre idretter, for eksempel innen badminton. Flere idrettsklubber og idrettsgrener trener i Hårkollhallen. Oserød skole benytter Hårkollhallen til sin gymnastikkundervisning.

Kulturminner
------------

Like nord for Hårkollen er det registrert tre kulturminner: en brønn med ukjent datering, en bygningsruin fra etterreformatorisk tid og et steingardgjerde med ukjent datering.

Referanser
----------

1. ↑  SSB: Folkemengde etter grunnkretser
2. ↑  (no) «Brønn/kilde/vannpost». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
3. ↑  (no) «Bygningsruin». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
4. ↑  (no) «Utmarkskulturminner». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* Zoombart kart over Hårkollen
* Kort beskrivelse av Hårkollhallen[*død lenke*]
* Artikler i regionavisa Tønsbergs Blad som inneholder søkeordet «Hårkollen»[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
København med fullt utbygde voller, 1728. Stadsgraven ses øverst på kartet.
København ca. 1888. Stadsgraven ses nederst til høyre.
**Stadsgraven** er en vanngrav i København mellom Christianshavn og Amager. Stadsgraven utgjorde tidligere den østre delen av Københavns voller, men fungerer i dag som rekreasjonsområde. Stadsgraven kan deles inn i Indre stadsgrav, som består av tre bassenger, og Ytre stadsgrav, som er en 10 meter bred kanal som løper på utsiden av Indre stadsgrav langs det midterste bassenget.

Stadsgraven er forbundet med Københavns havn i nord og sør. Vannet fra havnen kan renne inn mellom Quintus Bastion og Charlotte Amalies Bastion og ut under Kalvebod Bastion.

I dag brukes Stadsgraven som rekreasjonsområde. Her finnes det bl.a. kolonihager, boliger, kontorer, en skole samt Christiania.

Bastioner
---------

Samtlige 12 bastioner eksisterer fremdeles. Fra nord til sør er det:

* Quintus Bastion
* Charlotte Amalies Bastion
* Frederiks Bastion
* Carls Bastion
* Vilhelms Bastion
* Sofie Hedevig Bastion
* Ulriks Bastion
* Løvens Bastion
* Elefantens Bastion
* Panterens Bastion
* Enhjørning Bastion
* Kalvebod Bastion

Referanser
----------

1. ↑  Kart over Stadsgraven fra Miljøkontrollen i København kommune

Eksterne lenker
---------------

* København kommune om Stadsgraven

Portal: Danmark
Den amerikanske baptistpastoren og «evangelisten» (forkynnelsespredikanten) Billy Graham (1918–2018) ble kjent for verdensomspennende evangeliseringskampanjer fra 1950-årene og framover. Bildet er fra Ullevål stadion i Oslo i 1955 da 40 000 kom til Grahams vekkelsesmøte. Foto: *Billedbladet NÅ* / Arkivverket 
**Evangelisering** er å forkynne *evangeliet*, frelsesbudskapet i de fire evangeliene i Bibelen. Ett vers fra Johannesevangeliet (Joh. 3, 16), sammenfatter hele evangeliets budskap og blir kalt den lille bibel.

Jesus fra Nasaret gav sine religiøse følgere misjonsbefalingen, en befaling om å fortelle om og forkynne evangeliet (evangelisere) «til alle folkeslag» og «til verdens ende».[] Betegnelsen «evangelium» stammer fra et gresk ord som betyr «gledelig budskap». Evangeliet er læren om Jesus Kristus som guddommelig frelser og hans rike. Ifølge kristne handler «det glade budskap» om hvordan et menneske kan bli frelst fra synd og bli «født på ny» når det begynner å tror på Jesus, det vil si får et nytt og positivt livsinnhold når en omvender seg til kristendommen.[]

Evangeliene
-----------

Evangeliene handler om livet til Jesus Kristus. Hvert av de fire evangeliene belyser Jesu liv fra hver sin synsvinkel, og er skrevet av hver sin forfatter.

* Matteusevangeliet
* Markusevangeliet
* Lukasevangeliet
* Johannesevangeliet

Tanker om evangelisering
------------------------

* *Det er enhver kristens ansvar å være med å oppfylle misjonsbefalingen, i vår egen tid. Enhver generasjon har ansvar for sin generasjon.*
* *Et land blir ikke ferdig evangelisert. Nye generasjoner vokser stadig opp.*

Se også
-------

* Misjon
* Forkynnelse
* Vekkelsesmøte
* Evangelikalisme, amerikansk, lavkirkelig og bibeltro protestantisme

Referanser
----------

1. ↑  Oppslagsordet «evangelium» i *Det Norske Akademis ordbok*

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BBC Things
 |
**Vilnius Gamlebyen** (litauisk *Vilniaus senamiestis*) er en av de største bevarte middelalderske gamle byer i Nord-Europa, et område på 3,59 kvadratkilometer (887 dekar). Den omfatter 74 kvartaler med 70 gater og smug med 1487 nummererte bygninger med et samlet gulvareal på 1 497 000 kvadratmeter. Den eldste delen av Litauens hovedstad Vilnius har utviklet seg i løpet av mange århundrer, og har blitt formet av byens historie og et stadig skiftende kulturell innflytelse. Det er et sted hvor noen av Europas største arkitektoniske stiler – gotisk, renessanse, barokk og nyklassisk – stå side av hverandre og utfyller hverandre.

Utsikt over Vilnius' gamleby fra Trys kryžiai
Pilies gatve («Slottsgaten») er den gamle bydelen viktigste hovedåre og knutepunktet for kafe- og gatemarkedet. Hovedgaten i Vilnius, Gedimino prospektas, ligger også delvis i den gamle bydelen. De sentrale torget i Gamlebyen er det katedralplassen og Rådhusplassen.

Et av de mest forseggjorte arkitektoniske kompleksene er Vilnius universitet, som opptar en stor del av gamlebyen, og har 13 gårdsplasser. Det ble valgt til å representere Litauen i «Mini-Europa»-parken i Brussel.

I 1994 ble Vilnius' gamleby inkludert i UNESCO verdensarvliste (nr. 541) som anerkjennelse av dens universelle verdi og originalitet. Definisjonen av det «historiske sentrum» har en bredere betydning enn kun den gamle bydelen, som tidligere var omkranset med defensive murer. Det omfavner også verdifulle historiske bydeler i Vilnius, for eksempel Užupis, som historisk pleide å være utenfor byen grenser. Derfor Užupis blir ofte betraktet som en del av den gamle bydelen i Vilnius.

Interessante bygninger og anlegg
--------------------------------

Der er flere interessante bygninger og anlegg i gamlebyen enn i noen annen del av Vilnius, blant annet:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Slott
* Presidentpalasset
* Slushko paleet
* Radziwiłł paleet
* Tyzenhaus paleet
* Vilnius slottskompleksmed Gediminastårnetog Storfyrstens slott
 | Religiøse
* St. Annes kirke
* Vilnius katedral

på Katedralplassen
* St. Michaels kirke
* Allehelgeners kirke
* Morgengryets port
* Tre Kors-høyden
* Hellige Guds Mors kirke
 | Andre steder av interesse
* Vilnius universitet
* Vilnius rådhus

på Rådhusplassen
* Underskrivernes Hus
* Litauens nasjonalmuseum
* Litauens nasjonale dramateater
* Fragmenter av Vilnius bymur
* Vilnius fangehull
* Pilies gatve
* Halė-markedet
 |

Eksterne lenker
---------------

* Gamlebyen i Vilnius på postkort (engelsk)

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Litauen (liste) |
| --- |
|  | Kultur | Gamlebyen i Vilnius (1994) **·** Kernavé (2004) **·** Struves meridianbue1 (2005) | Litauens flagg |
| Natur | Den kuriske landtunge2 (2000) |
| Årstallene angir når stedet ble tatt opp på verdensarvlisten.1 Delt mellom Estland, Finland, Hviterussland, Latvia, Moldova, Norge, Russland, Sverige og Ukraina. 2 Delt med Russland. |
**Unni Elisabeth Holmen** (født 23. september 1952 i Oslo) er en tidligere norsk turner som dominerte norsk kvinneturn på 1970-tallet. I perioden 1969–1977 ble hun norgesmester i turn åtte ganger. Etter at hun sluttet å konkurrere har hun arbeidet som turntrener, og hun har også fungert som turndommer på internasjonale stevner. Unni Holmen konkurrerte for Oslo Turnforening. Hun er mor til fotballspilleren Kim Holmen. Holmen deltok under sommer-OL for Norge i 1968 i Mexico by og i 1972 i München med tolvteplass i mangekamp i 1968 som beste resultat.

Referanser
----------

1. ↑   snl.no[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Rolf Bryhn og Knut Are Tvedt: *Kunnskapsforlagets idrettsleksikon* Oslo, 1990. ISBN 82-573-0408-5
* Aftenposten Aften 23. april 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Unni Holmen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Unni Holmen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Dan Laksov** (født 10. juli 1940 i Oslo, død 25. oktober 2013) var en norsk matematiker og professor i matematikk ved Kungliga Tekniska högskolan i Stockholm. To år gammel flyktet han sammen med sin mor for å unngå nazistenes forfølgelser. Hans far og fire onkler ble deportert til og myrdet i Auschwitz.

Laksov ble cand. real med matematikk som hovedemne ved Universitetet i Bergen på 1960-tallet. Han disputerte i 1972 ved Massachusetts Institute of Technology for Steven Kleiman og arbeidet primært med algebraisk geometri. Blant annet har Laksov forsøkt å generalisere teorien for weierstrasspunkter på Riemannflater til skjemaer. «Laksov leverte banebrytende arbeider i algebra og algebraisk geometri, og hans artikler om Schubertkalkulus er blitt standard referanser i faglitteraturen», fra nekrolog i *Aftenposten*. Han veiledet flere doktorander og var aktiv i debatten om matematikkundervisning i svensk grunnskole, gymnasium og høgskole.

Laksov arbeidet som universitetslektor ved Stockholms universitet i årene 1977–1978 og 1981–1984. I årene 1978–1981 var han ved Institut Mittag-Leffler, som han også var leder for i perioden 1987- 2/6 1993. I årene 1984–1986 var han professor ved Uppsala universitet og fra 1986 til 2007 ved Kungliga Tekniska högskolan. I 2008 ble han promovert til æresdoktor ved Universitetet i Bergen. Laksov var i en årrekke redaktør for tidsskriftet *Acta Mathematica*.

Laksov ble utenlandsk medlem av Kungliga Vetenskapsakademien i 1989 og av Det Norske Videnskaps-Akademi i 1994.

Referanser
----------

1. ↑   Mathematics Genealogy Project[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Vita for Dan Laskov[*død lenke*], daterat 21-9-2004
3. 1 2 3 4  Nekrolog i *Aftenposten*, 4. november 2013
4. 1 2  «Nye æresdoktorer ved UiB, promovert fredag 29. august 2008, i Håkonshallen». Universitetet i Bergen. Arkivert fra originalen 5. november 2013. Besøkt 29. oktober 2013.
5. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 29. oktober 2013. Besøkt 4. november 2013.
6. ↑  KTH: En kort historik över professorer vid Institutionen för Matematik, läst 1. mai 2010
7. ↑  «Till norsk akademi». *Göteborgs-Posten*: 20. 9. mai 1994.

Eksterne lenker
---------------

* Dan Laksovs nettsted
* Nettsted for Laksovprisen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LIBRIS **·** MGP
 |
**Kate Ashfield** (født 28. mai 1972 i Birmingham i England) er en engelsk skuespiller mest kjent for sin rolle i filmen *Shaun of the Dead*.

Ashfield utdannet seg på Rose Bruford College, før hun begynte som skuespiller. For et internasjonalt publikum ble hun først kjent i 2004 gjennom den romantiske zombiekomedien *Shaun of the Dead*, men hadde allerede da rukket å bli nominert som beste skuespillerinne tre ganger for British Independent Film Awards. I 2000 for *The Low Down*, i 2001 for *Late Night Shopping* (som hun vant) og i 2004 for *This Little Life*. I 2004 vant hun også en Royal Television Society Television Award for sistnevnte film. I 2001 ble hun også utnevnt til en Shooting Star av European Film Promotion.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kate Ashfield på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Kate Ashfield i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Kate Ashfield på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Kate Ashfield på danskefilm.dk Rediger på Wikidata

* (da) Kate Ashfield på danskfilmogtv.dk Rediger på Wikidata

* (da) Kate Ashfield på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Kate Ashfield på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Kate Ashfield på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Kate Ashfield hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
**Crossmaglen** (irsk: *Crois Mhic Lionnáin*, «Mac Lionnáins kors») er en landsby og bydistrikt i grevskapet Armagh i Nord-Irland. Den ligger nær grensen til republikken Irland. Den hadde en befolkning på 1 610 i folketellingen i 2011 og er den største landsbyen i særlige Armagh.

Byen har vært dominert av nasjonalister, og har katolsk majoritet. Dette har ført til mange sammenstøt med sikkerhetsstyrkene, og både den britiske hæren og Royal Ulster Constabulary har store, befestede bygninger i Crossmaglen. Innen sikkerhetsstyrkene er byen kjent som *XMG*, og er regnet som et av de verste stedene for britiske soldater å bli postert.

Siden begynnelsen på *the troubles* i 1969 har minst 58 polititjenestemenn og 124 soldater blir drept av republikanske paramilitære i det sørlige Armagh, med Crossmaglen som et av de hardest rammede stedene. Tidlig i 1990-årene drepte snikskyttere fra Den provisoriske irske republikanske arme tolv medlemmer av sikkerhetsstyrkene i byen. Bomber som ble brukt ved Docklands, Bishopsgate og i Manchester i samme tidsrom ble konstruert i Crossmaglen. 

I senere år har man som en del av normaliseringen av sikkerhetsstyrkenes arbeid ikke tillatt av soldatene bærer hjelmer, skuddsikre vester og ansiktskamuflasje under rutinepatruljer inne i byen. De har heller ikke lov til å sikte på personer såfremt de ikke selv har våpen rettet mot seg. Soldatenes viktigste rolle er å eskortere politiet under patruljer. I perioden hvor disse reglene har vært i kraft har det vært betydelig færre angrep på soldater i Crossmaglen.

Referanser
----------

1. 1 2   «Census 2011 Population Statistics for Crossmaglen Settlement», *NINIS*
2. ↑  «Crois Mhic Lionnáin / Crossmaglen», *Placenames Database of Ireland*
3. ↑   Placenames NI. *Placenames NI*. 20, januar 2010 (kan være treg). Arkivert fra originalen den 20. desember 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crossmaglen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Tommy Morrison** (født 2. januar 1969, død 1. september 2013) var en amerikansk tungvektsbokser og skuespiller. I 1993 ble han verdensmester i bokseforbundet WBO. Han er grannevø av skuespilleren John Wayne. Han hadde rollen som Tommy Gunn i spillefilmen *Rocky V.*

Etter en amatørkarriere med 49 av 50 seire deltok han i kvalifisering for Sommer-OL i 1988. Her tapte han imidlertid en splittet avgjørelse på poeng mot Ray Mercer.

Morrison ble profesjonell i 1988 og var spesielt kjent for sin venstre hook.

Morrison var ubeseiret da han møtte Ray Mercer for WBO-tittelen i 1991. Etter å ha dominert kampen ble han brutale slått knockout i 5. runde og gikk på sitt første nederlag. I 1993 fikk han imidlertid sjansen igjen, og bokset mot George Foreman for den ledige WBO-tittelen. Kampen gikk full tid, 12, runder og Morrison ble verdensmester på poeng. Etter seieren var en kamp mot Lennox Lewis forestående, men på grunn av et tap mot Michael Bentt ble den ikke arrangert. I 1995 ble det likevel kamp mot Lewis, men dette var ingen tittelkamp, da Lewis hadde mistet tittelen sin året før. Morrison lå klart under, og dommeren stoppet kampen i 6. runde. Året etter fikk imidlertid møte Razor Ruddock, som slo Morrison i canvasen i første runde og dominerte. I 6. runde traff imidlertid Morrison med en venstre og sendte Ruddock ned til telling. Ruddock var tyedlig ustø, og kampen ble stoppet.

Samme år testet han positivt på HIV. Bokseselisensen ble inndratt, og karrieren syntes over. Testen vakte stor oppsikt, men Morrison nektet likevel for at han kunne være smittet. Han har over mange år avlagt nye tester og alle har vært negative, men boksekommisjonen har likevel nektet ham ny lisens. Noen få kamper har det likevel blitt i utlandet, men bare sporadisk og mot middelmådige motstandere.

1. september i 2013 døde Morrison på et sykehus i Omaha Nebraska. Dødsårsaken er ikke offentliggjort. Han ble 44 år.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 116434239, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tommy Morrison på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Tommy Morrison i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Tommy Morrison på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Tommy Morrison på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Tommy Morrison på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Tommy Morrison hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Tommy Morrison – BoxRec Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Abraham Hvidsten** (født 1878, død 1944) var en norsk organist og en sentral skikkelse i musikklivet i Skien.

Han ble født i Sem i Vestfold og tok organisteksamen i 1895. I 1897 ble han organist i garnisonskirken i Horten før han overtok som organist i Skien i 1901. I tillegg til å være fast organist i Skien kirke ble han leder og dirigent for Skiens Musikkforening og Bymusikken i Skien. Han var også dirigent og leder av Skien Mannssangforening og av Ynglingeforeningens kor (senere KFUM-koret). Ved Skien Latinskole dannet han eget kor og orkester som holdt årlige konserter fra 1909 til 1941 da krigen satte en stopper for foreningsarbeidet.

Abraham Hvidsten komponerte og arrangerte flere sanger og musikkstykker blant annet kantaten «Vår». Han har også satt melodi til «Skienssangen» med tekst av Bjarne Olaussen. Utenfor Skien kirke er Dyre Vaas skulptur *Tonen* reist til minne om Abraham Hvidsten.

Litteratur
----------

* Leif K. Roksund: *…toners flukt mot sky. Om Skiens Musikkforening med glimt fra byens musikkliv*. Byminner 31. Utgitt av Selskapet for Skien bys vel 2001
* Erik Kullerud: *Skien kirke 1894-1994*. Utgitt av Skien Menighetsråd og Selskapet for Skien bys vel 1994

Eksterne lenker
---------------

* Dyre Vaas skulptur *Tonen*
**Carlos Ortega Carvajal** (født 1945) er en venezuelansk fagforeningsleder og sosialdemokratisk politiker. På grunn av sin rolle i en generalstreik i 2002 ble han dømt til nærmere 16 års fengsel av Hugo Chávez' regime. 13. august 2006 flyktet han fra fengselet. Han fikk siden politisk asyl i Peru.

Politisk virke
--------------

Ortega ble ansatt i Petróleos de Venezuela, et selskap der han ble fagforeningsleder og representant for det daværende regjeringspartiet, Acción Democrática (AD). I 1994 ble han valgt til leder av fagforeningssammenslutningen Fedepetrol. Han markerte seg i 2000 som motstander av regjeringen som Hugo Chávez ledet. 

I 2001 ble han valgt til leder for Venezuelas største fagforening, Confederación de Trabajadores de Venezuela (CTV). Valgresultatet var omstridt, men høyesterett nektet å forholde seg til valget.

I april 2002 startet CTV en generalstreik i protest mot det fagforeningen oppfattet som Hugo Chávez' «økende diktatoriske» styre. Generalstreiken munnet ut i en protestmarsj mot presidentpalasset, Miraflores. Hugo Chávez ble fjernet fra makten, men hæren grep inn og gjeninnsatte ham.

Mellom desember 2002 og februar 2003 gjennomførte CTV og Fedecámaras en felles streik mot Chávez, som i slutten av 2002 tok fullstendig kontroll over oljeselskapet Petróleos de Venezuela. Streikens mål var å tvinge Chávez til å gå av, gjennom å lamme aktivitetene til oljeindustrien og dermed Chávez-regjeringens viktigste inntektskilde.

Etter at Chávez-regimet startet etterforskning mot Ortega på grunn av hans rolle i streikene, fikk Ortega innvilget asyl av Costa Ricas ambassade den 14. mars 2003. 27. mars samme år forlot han landet. Asylet i Costa Rica ble trukket tilbake 30. mars 2004 for brudd på asylreglene. 1. mars 2005 ble han arrestert i Caracas med falsk identitet.

14. desember 2005 ble Ortega dømt til knapt 16 års fengsel for «anstiftelse til kriminelle handlinger». Det ble rapportert at han rømte fra fengselet 13. august 2006.

I september 2007 hevdet Venezuelas ambassadør til Peru at Ortega hadde oppholdt seg i Lima. Perus utenriksminister José Antonio García Belaúnde bekreftet senere at Ortega bodde i Peru og hadde fått politisk asyl av humanitære grunner.

Referanser
----------

1. ↑  «¿Quién es Carlos Ortega?» **(spansk)**. La Nación. 15. mars 2003.
2. ↑  «Carlos Ortega: "Al despertar mi primer pensamiento es regresar a Venezuela"» **(spansk)**. Venezuela RED informativa. 24. august 2019.
3. ↑  «Condenan a 15 años de prisión a líder opositor en Venezuela» **(spansk)**. Diario co Latino. 14. desember 2005. Arkivert fra originalen 12. februar 2006. Besøkt 29. april 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Finnerlønn** er en belønning til finneren for å levere tilbake eieren en gjenstand som eieren har mistet. Finnerlønn gis også for 

løse kulturminner som regnes som statens eiendom.

Hittegods
---------

I Norge er satser for finnerlønn regulert i hittegodsloven § 9. Når finnerlønn skal fastsettes skal det tas hensyn til hva slags gjenstand det er, verdien på gjenstanden, hvor den er funnet og omstendighetene rundt funnet. For verdier over 500 kroner skal finnerlønnen ikke overstige 10% av verdien, men blir vanligvis satt til 10 % av gjenstandens verdi når ikke verdien er veldig høy. Blir ikke partene enige kan politiet avgjøre hvor mye finneren skal ha, finneren behøver ikke å levere fra seg gjenstanden før finnerlønn er betalt.

Er gjenstanden funnet på et offentlige sted slik som kino, konsertarrangement, idrettsarrangement, arbeidsplass, skole, butikk, tog, buss eller lignende har man ikke krav på finnerlønn. Er ikke eier funnet eller har hentet gjenstanden skal hittegodset leveres videre til politiet.

Kulturminner
------------

Lov om kulturminner («kulturminneloven») fra 1978 verner om kulturminner og kulturmiljøer. Lovens § 13 beskriver hva som er automatisk fredet og hva som kan fredes ved enkeltvedtak. Den omhandler gjenstander som har kulturhistorisk eller arkitektonisk verdi.

Løse kulturminner kan komme for dagen ved jordbruk, gravearbeid eller ved søk med metalldetektor. Finner av løse kulturminner plikter snarest mulig å melde funnet til vedkommende politimyndighet på stedet.

Finnerlønnen deles vanligvis mellom finneren og eieren av eiendommen gjenstanden ble funnet på. I 2014 fant man gull gjenstander med en vekt på 19 gram i Tornes i Møre og Romsdal, dette ga en finnerlønn på 73.000 kroner. Finnerlønn for edelmetall, som gull og sølv, skal settes til minst metallverdien etter vekt, med et tillegg som ikke må være under 10 prosent av metallverdien. Finnerlønnen varierer mye ut i fra gjenstandens (metallets) verdi, sjeldenhet og kulturhistoriske verdi. Den største finnerlønnen som er utbetalt i Norge er for Rundeskatten.

Referanser
----------

1. ↑  Lov om hittegods, hittegodslova
2. ↑  «Lov om hittegods [hittegodslova] - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 7. september 2023.
3. ↑  Haudemann-Andersen, Jørn (8. mars 2017). «Fant nesten 400 gram gull - får den største finnerlønnen på over 40 år». *NRK*. Besøkt 7. september 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Riksantikvaren Retningslinjer for fastsettelse av finnerlønn 2019

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Aud Blankholm** (født 1. november 1947 i Ørsta) er en norsk tidligere fagforeningsleder og direktør innen offentlig forvaltning. Hun er utdannet sykepleier.

I 1981 ble hun personlig sekretær for sosialminister Leif Arne Heløe, en stilling hun hadde frem til 1983. Fra 1983 til 1987 var hun leder av Norsk Sykepleierforbund. Hun var administrerende direktør ved Aker sykehus fra 1988 til hun i 1990 ble personaldirektør i Administrasjonsdepartementet. Senere samme år ble hun utnevnt til statens personaldirektør. Hun ble generalsekretær i Norsk Sykepleierforbund i 1995, en stilling som ble avbrutt en tid da hun var leder av Akademikernes Fellesorganisasjon fra 1999 til 2001.

Utmerkelser
-----------

I 2004 ble Aud Blankholm utnevnt til æresmedlem i Norsk Sykepleierforbund (NSF). I begrunnelsen nevntes spesielt hennes innsats for å løfte sykepleiernes lønn, arbeidet for å sikre sykepleie som selvstendig fag under egen ledelse, kampen mot avkortet sykepleierutdanning og gjennomføringen av tidenes desentralisering i NSF på 1980-tallet.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Aud\_Blankholm[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Sykepleierforbundet om Aud Blankholm[*død lenke*]
* Æresmedlem[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF
 |
**Cookstown** (irsk: *An Chorr Chríochach*) er en by i grevskapet Tyrone i Nord-Irland. Det er den fjerde største byen i grevskapet og administrasjonsby for distriktet Cookstown. Det, sammen med Magherafelt og Dungannon, er en av hovedbyene i distriktet Mid-Ulster. Byen hadde en befolkning 12 546 ved folketellingen i 2021.

Byen ble grunnlagt i 1609 under bosetningen i Ulster da engelske og skotske nybyggere ble innført på bekostning av innfødte irlendere. Området rundt dagens by ble leid av kirkeadvokat, Alan Cooke, fra erkebiskopen av Armagh, som hadde fått tildelt landet etter den irske adelens mislykkede opprør med England førte til jarlenes flukt. Byen var et av hovedsentrene for linindustrien vest for elven Bann, og fram til 1956 ble prosessene med linspinning, veving, bleking og bille utført i byen. 

Et av de viktigste severdigheten er Ardboekorset, et irsk høykors og steinkors fra rundt 900-tallet med 22 paneler som viser scener fra Bibelen. Korset er 5,6 meter høyt og ser ut til å være det eneste korset i Nord-Irland av denne typen som stort sett har forblitt komplett og originalt. Det er et nasjonalt og fredet monument.

Referanser
----------

1. 1 2  «Settlement 2015», *NISRA*
2. ↑  «An Chorr Chríochach / Cookstown», *Placenames Database of Ireland*
3. ↑  O'Neill, B. red. (2002): *Irish Cathedrals, Churches and Abbeys*. London: Caxton Editions; s. 63.
4. ↑  «Ardboe Cross», *Department of Communities NI*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cookstown – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Yakum** (hebraisk skrift יָקוּם, som betyr «Han skal stå opp») er en kibbutz sentralt i Israel, sør for Netanya. Den tilhører Hof HaSharon regionale kommune og hadde et folketall på 555 i 2006.[]

Geografi
--------

Yakum ligger sentralt på kyststripen til Israel, rundt 30 km fra Tel Aviv, og 5 km fra de sørlige forstedene til Netanya.

Historie
--------

I 1934 ble en gruppe unge tyske immigranter samlet i kibbutzen En Harod for å danne kjernen i en ny kibbutz. I 1938 ble Yakum grunnlagt som **kibbutz Eretz-Israel Dalet** i byen Hadera. Kibbutzen fikk ikke tildelt land før i 1947, da et område nær Wadi Falik ble utpekt for kibbutzen. I ventetiden kom flere medlemmer til gruppen fra Tyskland, Ungarn og Polen, og de ble sendt til å arbeide i allerede etablerte bosetninger i Galilea, som Yavne'el.

I 1947 flyttet kibbutzen endelig til den nåværende plasseringen og fikk navnet Yakum. Medlemmene var ikke fornøyde med navnet de hadde fått, og søkte til komitéen om å bytte navn, men ble avslått.[]

Referanser
----------

1. ↑  Some History Yakum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |