recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Semsvannet** er en innsjø i Askervassdraget nord i Asker kommune. Vannet ligger i et hakk inn i Vestmarka, mellom Bergsåsen i vest og Skaugumsåsen i øst. Vannet ligger 145 meter over havet, har et areal på cirka 0,75 km² og er 32,5 meter dypt. Viktigste tilløpselv er Gupuelva, som kommer inn fra nord. Utløp er gjennom Askerelva, som renner ut fra vannet i sørvest.

Kulturlandskap og landskapsvernområde
-------------------------------------

På sørsiden av vannet ligger Sem hovedgård og Berg gård, mens gården Tveiter og husmannsplassen Hajem ligger på nordsiden av vannet. Mot sørøst ligger Skaugum gård. Disse gårdene er alle etter alt å dømme blant de eldste i Asker, med røtter tilbake i hvert fall til eldre jernalder. Kulturlandskapet rundt vannet er godt bevart, og ble vernet som Semsvannet landskapsvernområde 2. oktober 1992.

Området rundt Semsvammet er et av Askers aller mest brukte turområder. Det er offentlig parkering ved Sem, og serveringssteder både ved Sem og på Tveiter. Det går en merket tursti rundt vannet på grusvei og opparbeidet sti, som er omtrent fem km lang. 

* Semsvannet med Skaugumsåsen sett mot øst fra TveiterSemsvannet med Skaugumsåsen sett mot øst fra Tveiter
* Vannet sett mot sørvest fra SkaugumsåsenVannet sett mot sørvest fra Skaugumsåsen

Fiske
-----

Det er 14 fiskearter i Semsvannet, blant annet abbor, dvergmalle, gjedde, mort, røye, sik, suter og ørret. Det er fritt fiske i Semsvannet, som ellers i Askervassdraget. Semsvannet er populært for isfiske.

Litteratur
----------

* Liv Marthinsen og Harald Winge: *Asker og Bærum til 1840*, Universitetsforlaget 1983, ISBN 82-00-06344-5

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. april 2015
2. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 7. april 2015
3. ↑  Asker og Bærum til 1840, s. 63-65
4. ↑  (no) Semsvannet landskapsvernområde i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
5. ↑  T.E. Brandrud (2002). «Semsvann». *Kartlegging av biologisk mangfold (naturtypekartlegging) i ferskvann: Innsjøer: Fylkesoversikt i Oslo og Akershus* (PDF). NINA oppdragsmelding 764. s. 44–48. ISBN 82-426-1353-2. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Dybdekart, NVE

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Bugøyfjord** (skoltesamisk: *Reissvuõnn*, nordsamisk: *Reaisvuonna*, kvensk: *Reisivuono*) er ei bygd og en grunnkrets i Sør-Varanger kommune i Troms og Finnmark. Den ligger innerst i Bugøyfjorden. Til Bugøyfjord hører også grendene Vaggi, Grundvik, Bakkeli og Valen. Europavei 6 går gjennom bygda. Grunnkretsen Bugøyfjord hadde 47 innbyggere pr. 1. januar 2017.

Bugøyfjord et overveiende samisk område fram til siste halvdel av 1860-tallet, da den finske innvandringen til Varanger startet for alvor, og i 1869 var en tredjedel av innbyggerne finlendere. Bygda var en av de første som ble brent av tyskerne under tilbaketrekningen i 1944.

Den samiske kunstneren John Savio vokste opp i Bugøyfjord. I 2004 ble det reist et monument til minne om Savio i bygda. Det ble utført av Tore Engen og har form som en stor sjamanhammer.

Referanser
----------

1. ↑  «Bugøyfjord». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 15. juli 2017.
2. ↑  Bugøyfjord på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *20300102 Bugøyfjord*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 15. juli 2017.
4. ↑  Aage Lunde (1979). *Sør-Varangers historie*. Kirkenes: Sør-Varanger kommune. s. 109-110. ISBN 8299050618.
5. ↑  Aage Lunde (1979). *Sør-Varangers historie*. Kirkenes: Sør-Varanger kommune. s. 688. ISBN 8299050618.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Auvær** er ei ubebodd øygruppe i Tromsø kommune i Troms. Øygruppa ligger nordvest for Kvaløya. De største øyene i øygruppa er Purkholmen og Kvannholmen. Navnet kommer av Au=øde, vær=tilhold for fiske. Auvær er kjent for et meget krevende hav med mange fallrekker og skjær.

Historie
--------

Fra gammel tid og frem til 1880-tallet hadde småbåtfiskere sine rorgammer rundt omkring på de mange holmene. Hvem som helst kunne bruke plassen etter eget ønske.

Kjøpmann Fritz Dreyer bygde 1885 en bryggesjå, en eller to rorbuer, og en stuebygning på en av holmene, Storvær. Han lagde også en båtstø for oppsetting av båtene. Dreyer hadde også litt handel med snører, angler, tobakk og andre varer som kunne være aktuelle på plassen. 1902 leide Dreyer ut bruket til Edv. K. Paulsen, Tulleng, som kjøpte fisk og dampet lever i 3 år. Så flyttet han, og etter den tid var det bare en og annen småbåt som søkte ly der ved behov. Husene og hjellemateriellet ble solgt.

1905 ordnet staten med vannforsyninga på Storvær til bruk ved uvær, havari og andre uforutsette hendelser.

Det er mye havert (gråsel) og steinkobbe (fjordsel) på holmene. Holmene rundt Auvær og Sør-Fugløya brukes av haverten, som kasteplass i november, og i hårfellinga i mars. Auvær er også hekkeområde for storskarv og havsule. Auvær er vernet som naturreservat. Mellom 1. april og 31. juli er det forbudt å gå i land på øyene Store Runda og Matskjeret, og å ferdes nærmere enn 100 meter fra hekkekoloniene.

Fra Auvær finnes det en rekke sagn og historier som har gått fra generasjon til generasjon i mange år.

Referanser
----------

1. ↑  *Ersfjordbotn i gamle dager*, historie og fortellinger fra bygdesamfunnet Ersfjordbotn og bosetningene på yttersida, forfatter Henrik Norrie, 2011

Eksterne lenker
---------------

* Bent Svinnungs padleside om Auvær
* Lovdata: Verneforskrift for Auvær naturreservat
* Kattfjord-Nytt: Trollet i Auvær Arkivert 7. desember 2004 hos Wayback Machine.

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Folkehøgskolen Nord-Norge** (på samisk: **Álbmotallaskuvla Davvi-Norga**), er en folkehøgskole som ligger på Evenskjer i Sør-Troms.

Skolen ble etablert i 1974 med navnet **Soltun Folkehøgskole** etter initiativ av Ivar B. Larsen, Tromsø og Tore Meistad, som også var skolens første rektor. Ivar B. Larsen mottok i 1974 Kongens fortjenstmedalje for sin innsats for skolen. Skolens opprinnelige profil var «Intergrering mellom funksjonsfriske og funksjonshemmede». Høsten 2015 skiftet skolen eier fra Metodistkirken til Norges KFUK-KFUM som også eier Rønningen folkehøgskole, Valdres folkehøgskule og Sunnmøre Folkehøgskule. Den drives fortsatt med hensikt om å være en skole som tilrettelegger for og imøtekommer alle unge voksne, uavhengig av fysisk og psykisk funksjonalitet, religion, livssyn, legning, og bakgrunn. Skolens motto er "Til stede - Åpen - Modig", en tolkning og videreføring av KFUK-KFUM's slagord; "Vær deg selv, stå opp for andre!"

Skolen jobber også aktivt med å spre kunnskap og forståelse om samisk kultur og historie i Norge for sine elever, på tvers av linjene.

Linjer
------

Folkehøgskolen Nord-Norge tilbyr følgende linjer:

* Backpack Surprise
* Klatring - Bre, Fjell & Vann
* Vann & Villmark
* Ledertrening - Stipendiatlinje
* Luftsport
* Aktiv - Friluftsliv og Botrening
* SoulSurf - Yoga, Surf & Klima
* Bucketlist

Noter
-----

1. ↑  Norges KFUK-KFUM: KFUK-KFUM overtar driften av Soltun Folkehøgskole Arkivert 22. desember 2017 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Folkehøgskolen Nord-Norge

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Boris Andrij Gudziak** (født 24. november 1960 i Syracuse i delstaten New York i USA) er en prelat i den ukrainske gresk-katolske kirke og erkebiskop av erkeparkiet Philadelphia.

Liv og virke
------------

### Prest

Hjelpebiskopen i Lviv, Ljubomyr Husar MSU, ordinerte ham til diakon den 14. august 1998. Biskopen av Ivano-Frankivsk, Sofron Stefan Mudry OSBM, ordinerte ham til prest den 26. november 1998. Han var rektor ved det ukrainske katolske universitet fra 2002 til 2012. Han har skrevet over 50 verk innen kirkehistorie.

### Titulærbiskop, apostolisk eksark (senere epark) av Frankrike

Den 21. juli 2012 ble han ordinert av pave Benedikt XVI utnevnt til titulærbiskop av *Carcabia* og apostolisk eksark av Frankrike[1], og han ble innsatt i embetet den 2. desember samme år. Storerkebiskopen av Kyiv-Halytsj, Svjatoslav Sjevtsjuk, bispeviet ham den 26. august samme år; medkonsekratorer var Ihor Vosnjak CSsR, erkebiskop av Lviv, og Hlib Lonchyna MSU, apostolisk ksark av Storbritannia. 

Med eksarkatets elevering til eparkiet *Saint Vladimir le Grand de Paris* deb 19. januar 2013 ble han utnevnt til dens første biskop (epark).

### Erkebiskop (erkeepark) av Philadelphia

Pave Frans utnevnte ham til erkebiskop av Philadelphia den 18. februar 2019.[2] Innsettelsen fant sted 4. juni samme år.

Weblinks
--------

(en) Borys Gudziak – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Mal:Catholic-hierarchy
* Biografie von Boris Gudziak (englisch)
**Sandungen** er en innsjø på Hurumlandet i Asker kommune, som er kommunens største. Sandungen er kilde for Sageneelva, som er det største vassdraget på Hurumlandet.

Drikkevannskilde
----------------

Vannet er hoveddrikkevannskilde for store deler av bebyggelsen på den sørvestre delen av Hurumlandet. Det er derfor en sikringssone rundt vannet, med forbud mot ferdsel og aktiviteter som kan medføre at drikkevannet blir forurenset. 

Forbudet gjelder blant annet all ferdsel på og i vannet (herunder bading), raste eller slå leir nærmere enn femti meter fra vannet, lufting av hunder og ridning nærmere enn hundre meter fra vannet, samt vasking, tømming og hogst i hele sikringssonen.

Ifølge Søndre Hurum Jeger- og Fiskerforening er det likevel tillatt å fiske i Sandungen, mot fiskekort. Det er både gjedde, abbor, ørret og røye i Sandungen.

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 1. mars 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 11. april 2015
3. ↑  «Bestemmelser – Kommuneplanens arealdel – 2023–2025». asker.kommune.no. 7. juli 2023. Besøkt 22. juli 2023.  *Se bestemmelsene 18.1.3, 19.4 & 21.1.2*
4. ↑  «Fiske i Hurum». Søndre Hurum Jeger- og Fiskerforening. Besøkt 22. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Temaside om Sandungen på vann-nett.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hjelmsøya** (nordsamisk: *Jealmmeseaddju*, kvensk: *Jälmesöja*, arkaisk russisk: Jelmis) er ei øy i Måsøy kommune i Troms og Finnmark. Hjelmsøya ligger nord for Havøya og Havøysund. Den har et areal på 38,31 km².

Hjelmsøya og fiskeværet Sandvikvær ble fraflyttet på slutten av 1960-tallet, og er i dag ubebodd. Det er ingen offentlig kommunikasjon til Hjelmsøya.

Lengst nord på Hjelmsøya ligger fuglefjellet Hjelmsøystauren, som er en av Norges viktigste hekkekolonier for lomvi. Hjelmsøystauren er ett av to områder på Hjelmsøya som er vernet som naturreservat. Det andre er Sandfjorden, litt lenger sør på øya.

I dag blir øya brukt mest til rekreasjon, eggsanking, jakt, fiske og bærplukking. Øya er mest brukt av hyttefolket som har hytter rundt på hele øya, mest hytter er det på østsiden av øya med Svartvik, Russesand og Kiholmen som har flest hytter. 

Hjelmsøy har en egen velforening som er aktiv for å ta vare på øya, og legge til rette for bruk av øya. Hjelmsøya Velforening har flytebrygge i Svartvik, fortøyninger i Svartvik og på Kiholmen, Utedo, badstue og grillhus på Russesand ved Russesandvannet. Hytte ved Akkarfjordvannet midt på øya, foreningen har også satt opp turkasser rundt om på Hjelmsøy, de har merket og rensket mange turstier som har holdt på å gro igjen på øya.

Ønsker du og se mere bilder og finne mere informasjon som brukerene av øya legger ut og informerer om: 

Nord for Hjelmsøya ligger fiskebanken Hjelmsøyflaket.

Se også
-------

* Hjelmsøya naturreservat
* Hjelmsøysandfjorden naturreservat

Referanser
----------

1. ↑  «Query in the KNAB database. Foreign names». *www.eki.ee*. Besøkt 5. september 2021.
2. ↑  Olaf Broch (1939). «Russiske stedsnavn i Nord-Norge». *Maal og Minne*.
3. ↑  Hjelmsøya på Norgeskart.no fra Statens kartverk
4. ↑  «100 største øyene i Norge». *kartverket.no*. Kartverket. 4. juni 2014. Arkivert fra originalen 13. februar 2016. Besøkt 16. februar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Hjelmsøya.com
* Måsøy kommune: Hjelmsøya
* museumsnett.no – Hjelmsøy
* museumsnett.no – Spenselfjellet på Hjelmsøya
* museumsnett.no – Daumannsreva på Hjelmsøya
* BirdLife IBA Factsheet: Hjelmsøy

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Lavangen skole**, inntil januar 2005 **Lavangen sentralskole**, er en kommunal barne- og ungdomsskole i Tennevoll i Lavangen kommune. Skolen har 121 elever fra 1. til 10. klasse (skoleåret 2012–2013) og 29 ansatte. Rektor er Dagfinn Antonsen.

I 1961 var alle elevene i Lavangen, med unntak av grenda Lavangsnes, blitt sentralisert til skolen i Tennevoll. Spansdalen skole ble lagt ned i 1954, Fossbakken i 1961 og Lavangsnes i 1972.

I 2010 kåret *Kommunal Rapport* Lavangen skole kåret til Norges beste grunnskole for skoleåret 2009/2010, og for skoleåret 2011/2012 viste tallene at den var best i Troms.

Lavangen sameskole
------------------

Fra 1980 ble det tilbudt valgfagundervisning i samisk språk for elever fra 4. klasse og opp og fra høsten 1992 ble det innført en ordning med egne klasser for samiske elever. Da samiske foreldre uttrykte misnøye mot at samiske klasser skulle oppholde seg på sentralskolen ble det etter hvert reist krav om en egen sameskole i Spansdalen. Det ble inngått et kompromiss der de samiske klassene fikk egne, nyoppussede, lokaler i en bygning ved sentralskolen. Virksomheten fikk navnet *Lavangen sameskole*.

Lavangen sameskole ble offisielt åpnet den 8. februar 2000. Sameskolen ligger under ledelsen på Lavangen skole som også disponerer resursene til administrative oppgaver. Sameskolen har på det meste hatt i overkant av 20 elver. Skoleåret 2006/2007 hadde antallet sunket til seks og det ble påstått at tilbudet ikke gjorde elevene tospråklige. I 2012 ble sameskoletilbudet betegnet som ikke-fungerende, men tilbudet er opprettholdt.

Referanser
----------

1. ↑  Utdanningsdirektoratet: Lavangen skole i skoleporten[*død lenke*]. Besøkt 30. august 2013.
2. ↑  Firmasøk på io.no. Besøkt 30. august 2013.
3. ↑  Lavangen kommune: Lavangen skole Arkivert 21. juli 2015 hos Wayback Machine.. Besøkt 18. juli 2015.
4. ↑  NRK Nordnytt: «Her er landets beste skole», 27. august 2010.
5. ↑  Fremovers artikkel 23. juli 2013: Denne skolen er en av de aller beste. Besøkt 30. august 2013.
6. ↑  NRK Sápmi 11. desember 2007: Sliter med elevtallet. Besøkt 30. august 2013.
7. ↑  Lavangen kommune, dokument fra møte i Samepolitisk utvalg 14. mars 2012.. Samisk språkplan for Lavangen kommune 2011-2015 Kapittel 2: Språksituasjonen i dag[*død lenke*]. Besøkt 30. august 2013.

Kilder
------

* Skolehistorienettstedet skuvla.info: Rapporten *Hvor går Lavangen sameskole?* utarbeidet av Eivind Bråstad Jensen for Lavangen kommune.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Lantmanna- och borgarpartiet**, ofte kalt **andrakammarhögern**, var et konservativt politisk parti i Sveriges riksdags andrekammer fra 1912 til 1934.

Partiet ble dannet ved en sammenslutning av Lantmannapartiet og Nationella framstegspartiet. Lantmanna- och borgarpartiet ble først ledet av gårdbruker Carl Persson i Stallerhult. Fra 1913 ble det ledet av tidligere statsminister Arvid Lindman, unntatt halve 1917, da sukkerbruksdirektør Hans Andersson i Skivarp var partileder. Partiet samarbeidet nært med Nationella partiet i førstekammeret, «förstakammarhögern», og riksorganisasjonen Allmänna valmansförbundet. Lindman, Carl Swartz og Ernst Trygger var Sveriges statsministre i 1920-årene. I 1935 slo riksdagsgruppene og riksorganisasjonen seg sammen til Högern, fra 1969 kalt Moderaterna.

Litteratur
----------

* Hylén, Jan (1991). *Fosterlandet främst? Konservatism och liberalism inom högerpartiet 1904–1985* **(svensk)**. Stockholm: Norstedt. ISBN 978-91-38-50086-8 Sjekk `|isbn=`-verdien: checksum (hjelp).
* Lewin, Leif (2002). *Ideologi och strategi. Svensk politik under 130 år* **(svensk)**. Stockholm: Norstedt. ISBN 978-91-39-10523-7.
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Liberala samlingspartiet** var et svensk liberalt riksdagsparti i perioden 1900–1924. Partiet ble etablert 16. januar 1900 ved en fusjon mellom Folkpartiet og de to liberale grupperingene Bondeska og Friesenska diskussionsklubbarna. I tillegg sluttet en del lantmannapartister og partiløse seg til det nye partiet. Frisinnade landsföreningen etablert to år senere ble partiets riksorganisasjon.

Partiet var i regjering 1905–06, 1911–14 (Karl Staaff) og 1917–20 (Nils Edén).

Partiet ble splittet i to 1924 i spørsmålet om omsetning av alkohol; Frisinnade folkpartiet og Liberala riksdagspartiet.

Partiledere
-----------

| Period | Partiledare |
| --- | --- |
| 1900–1905 | Sixten von Friesen |
| 1907–1915 | Karl Staaff |
| 1915–1918 | Daniel Persson |
| 1918–1924 | Nils Edén |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** LIBRIS
 |
**Mefjordvær** er en grunnkrets og et fiskevær i Senja kommune i Troms, på yttersiden av øya Senja. Stedet ligger ved sørsiden av Mefjorden, to km nordvest for Senjahopen.

Mefjordvær har veiforbindelse via fylkesvei 252 til Senjahopen. I Mefjordvær finner man Mefjord brygge med overnatting i hotell og rorbuer, restaurant og pub. Fiskeværet har også eget kapell, Mefjordvær kapell. Skole, barnehage, bank og butikk ligger i nabobygda Senjahopen.

Navnet kommer fra norrønt Mið- som betyr 'den midtre'. Mefjorden er den midtre av fem fjorder på yttersiden av Senja; Bergsfjorden og Ersfjorden ligger på sørsiden og Øyfjorden og Baltsfjorden på nordsiden.

Grunnkretsen
------------

Grunnkretsen(\*) omfatter den ytterste delen av sørsiden av Mefjorden, men alle innbyggerne bor i fiskeværet. Grunnkretsen grenser i øst til Senjahopen, i sørvest til Ersfjord og i nordvest til Norskehavet. Areal: 12,93 km².

Innbyggertall:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 | 2020 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 180 | 172 | 170 | 178 | 152 |

(\*) I statistikkbanken bruker SSB den feilaktige/utdaterte navneformen *Medfjordvær*

Bilder
------

* Mefjordvær sett mot Mykjetinden.Mefjordvær sett mot Mykjetinden.
* Hus langs Mefjordveien. Foto: Helge HøifødtHus langs Mefjordveien. Foto: Helge Høifødt
* Ingebjørg-stua. Foto: Helge HøifødtIngebjørg-stua. Foto: Helge Høifødt
* Mefjord brygge. Foto: Simo RäsänenMefjord brygge. Foto: Simo Räsänen
* Mefjordvær kapell. Foto: Helge HøifødtMefjordvær kapell. Foto: Helge Høifødt
* Sykkel som markerte ruten i Arctic Race 2015. Foto: Helge HøifødtSykkel som markerte ruten i Arctic Race 2015. Foto: Helge Høifødt

Kilder
------

* *Mefjordvær*. Store Norske leksikon. Besøkt 9.8.2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames
 |
**Walter Frye** (?–1474?) var en engelsk komponist fra tidlig renessanse.

Liv
---

Det finnes ingen sikker kunnskap om Fryes liv, kun tre referanser til en som *kan* ha vært ham: en «Walter Cantor» som befant seg ved Elykatedralen mellom 1443 og 1466, en Walter Frye som ble medlem av London Parish Clerks i 1456, og en Walter Frye som etterlot seg et testamente i 1474.

Musikk
------

Det meste av Fryes musikk er bevart i manuskripter fra kontinentet. Dette har fått forskere til å spekulere i om han kan ha oppholdt seg mye der, men stilistisk ligger musikken hans nærmere musikken til samtidige engelske komponister enn til Den burgundiske skolen – tidens mest dominerende musikkstil på kontinentet. Mye av musikken han skrev kan ha blitt overlevert anonymt, da komponistens navn sjelden er oppført i de få engelske 1400-tallsmanuskriptene som er bevart; det meste forsvant under klosterransakingen som Henrik VIII av England fikk gjennomført mellom 1536 og 1540.

Av Frye er det bevart messer, motetter og sanger, inkludert ballader og en enkelt rondeau – kun vokalmusikk. Hans best kjente komposisjon er *Ave Regina*, en motett som uvanlig nok gjenfinnes i tre malerier fra hans samtid, til og med komplett med musikk-notasjon. Noen av hans kortere stykker ble svært kjente i fjerntliggende områder, som Italia, Sørtyskland, Böhmen og dagens Østerrike. Eksempler er rondeauen *Tout a par moy* og balladen *So ys emprentid*. Disse stykkene ble ofte kopiert, rearrangert og plagiert, og finnes i en rekke samlinger på ulike former.

Messene var Fryes viktigste bidrag til musikkhistorien, da Obrecht og Busnois ble influert av dem. Fryes messestil var typisk for tidens engelske musikk ved at treklangen ble brukt i sin fulle bredde og at han i blant benyttet isorytmiske teknikker; han kontrasterte tette vokalteksturer mot passasjer med bare to stemmer – dette ble et karakteristisk trekk ved polyfonien på sent 1400- og tidlig 1500-tall. Tre messer er bevart mer eller mindre komplett: *Missa Flos Regalis* for fire stemmer, samt *Missa Nobilis et Pulchra* og *Missa Summe Trinitati*, de to siste for tre stemmer.

Litteratur
----------

* Artikkelen «Walter Frye», i *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, red. Stanley Sadie. 20 bind. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. ISBN 1-56159-174-2
* Gustave Reese, *Music in the Renaissance*. New York, W.W. Norton & Co. 1954. ISBN 0-393-09530-4

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 13894193w, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   imslp.org, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Stanley Boorman, et al. "Sources, MS." I Grove Music Online. Oxford Music Online,  (hentet 15. september 2009).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Kokelv** (nordsamisk: *Jáhkovuotna*) er ei bygd i Hammerfest kommune i Troms og Finnmark. Den ligger innerst i fjorden Revsbotn, ved munningen av Kokelva og Russelva, og omfatter strekningen fra Masterelv i vest til Selkop i øst. Bygda hadde 135 innbyggere pr. 1. januar 2017.

I Kokelv ligger Kokelv sjøsamiske museum, Kokelv kirke, reiselivsbedriften Kokelv Sjøhus og barne- og ungdomsskolen Kokelv skole. Bygda har også et grendehus og et bo- og servicessenter.

Kokelv har veiforbindelse gjennom Fylkesvei 889, som går gjennom østre del av bygda opp Russelvdalen til Europavei 69 og Europavei 6 ved Porsangen. Internt i bygda går Fv182 fra Fv889 til Masterelv.

Referanser
----------

1. ↑  «Kokelv». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 10. september 2017.
2. ↑  Kokelv på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *20170109 Kokelv/Selkop*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 11. september 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Kokelv sjøsamiske museum** (nordsamisk: *Jáhkovuona Mearrasámi musea)* er et samisk museum i Kokelv i Hammerfest kommune i Troms og Finnmark. Muséet ligger i Nillagården i Kokelv, et sjøsamisk småbruk fra gjenoppbyggingstiden etter andre verdenskrig. Museet består i dag av Nillágårdens bolighus, bygd i 1950, fjøs, uthus og en tredjedel av et fellesnaust, samt et nyere museumsnaust. Naustene ligger nede på stranda i Kokelv, sammen med andre naust som tilhører folk i bygda. 

I 1983 ble Kokelv sameforening stiftet, med formål å bevare og utvikle sjøsamisk kultur i Kokelv. For å dokumentere, sikre og synliggjøre den sjøsamiske kulturen startet startet foreningen innsamling av gjenstander, bilder etc. fra området. Foreningen dannet i 1991 Kokelv museumslag, som senere samme år grunnla stiftelsen Kokelv sjøsamiske museum sammen med Kvalsund kommune. I 1992 kjøpte stiftelsen Nillágården, et nedlagt sjøsamisk småbruk. Muséet har i dag utstillinger av de innsamlede gjenstandene i huset, fjøset og naustene. Museets gjenstandssamling består av en båtsamling på tolv båter, utstyr og redskaper tilhørende gårdsbruk og fiske, husgeråd, og samiske klær og gjenstander.

Museet er et av fem museer i vest-Finnmark som inngår i stiftelsen RiddoDuottarMuseat, for samiske museer og samisk kunstsamling i Vest-Finnmark. De øvrige er De Samiske Samlinger og Samisk Kunstmagasin i Karasjok, Kautokeino bygdetun i Kautokeino og Porsanger museum i Porsanger.

Referanser
----------

1. ↑  «Om museet». *rdm.no*. RiddoDuottarMuseat. Besøkt 11. september 2017.

| * v
* d
* r
Samiske museer  **·** Samisk museumslag **·** Bååstede |
| --- |
| Norske | **RiddoDuottarMuseat**: De Samiske Samlinger **·** Kautokeino bygdetun **·** Porsanger museum **·** Kokelv sjøsamiske museum **Tana og Varanger Museumssiida**: Tana museum **·** Saviomuseet **·** Äʹvv skoltesamisk museum **·** Varanger Samiske MuseumSamtidsmuseet for nordlige folk **·** Gállogieddi **·** Várdobáiki **·** Árran **·** Saemien Sijte |
| Andre | Ájtte i Jokkmokk, Sverige **·** Siida i Enare, Finland |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
*For programvareselskapet, se Adobe Systems*
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
Adobestil i Santa Fe, New Mexico
Adobemursten i Milyanfan i Kirgistan
**Adobe** (arabisk: الطوبى) er et naturlig bygningsmateriale som består av soltørket leire. Adobe er et svært bestandig materiale, noen av verdens eldste bygningsstrukturer er bygget med adobe. I varme områder av verden har adobe store fordeler over f.eks. tre, fordi adobe virker temperaturregulerende.

Bygninger laget av soltørket leire er vanlige i Vest-Asia, Nord-Afrika, Vest-Afrika, Latin-Amerika, sydlige deler av USA og i Spania. Adobe har blitt brukt av de innfødte i det sydvestlige USA, Mesoamerika og Andesregionen i Syd-Amerika i flere tusen år, skjønt sten var også et vanlig bygningsmateriale, ofte i kombinasjon med adobe. I Spania hadde man laget mursten av adobe allerede i den sene bronsealderen og jernalderen, og metoden ble utbredt fordi den var enkel og billig. Spanjolene introduserte adobemursten og navnet adobe i Latin-Amerika på 1500-tallet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
**Stonglandet** er en halvøy lengst sør på øya Senja i Troms. Stonglandet, som ligger i Senja kommune, er forbundet med resten av øya gjennom det smale Stonglandseidet. På vestsiden skjærer den lille fjorden Eidepollen inn mellom halvøya og resten av Senja. Stonglandseidet er dessuten et tettbebygd sted med om lag 200 innbyggere, hvor det finnes blant annet skole, kirke, eldresenter og butikker.

Sørover fra Stonglandseidet går det veier både langs østsiden og vestsiden av Stonglandet. Langs fylkesvei 223 på østsiden ligger bygdene Valvåg og Lekangsund. Videre derfra går det lokal vei langs sørsiden til Stangnes, som er den sydligste bygda på Senja. Langs vestsiden går det vei til Hofsøy, hvor det er museum.

Delområde Stonglandet
---------------------

**Delområde Stonglandet** utgjør den sørlige delen av tidligere Tranøy kommune, identisk med det området som kalles *Sør-Tranøy*. Området dekker et areal på 223,51 km². Delområdet har landegrense i nord mot Torsken og Tranøy og sjøgrense i sør mot Bjarkøy og Andørja og i øst mot Dyrøy. I vest ligger Andfjorden.

Stonglandet består av følgende seks grunnkretser (folketall 2015):

* Eidet (258)
* Stonglandet (83)
* Å (106)
* Buvik (25)
* Mellemvik (112)
* Rødsand (63)

Innbyggertall i delområdet de senere år:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 750 | 687 | 652 | 647 |

Stonglandet grunnkrets
----------------------

**Stonglandet** er også en grunnkrets i delområdet, som omfatter størstedelen av selve halvøya, det vil si de midtre og sørlige delene. I på øst- og sørsiden ligger blant andre bygdene Valvåg, Lekangsund og Stangnes, og i vest ligger Hofsøy. Grunnkretsen har kun landegrense mot Eidet i nord. Sjøgrense har den i nord og vest til Å (over Eidepollen) og Buvik, i sør mot Ibestad kommune og i øst mot Dyrøy kommune. Areal: 33,01 km².

Innbyggertall i Stonglandet grunnkrets:

| 2000 | 2005 | 2010 | 2015 |
| --- | --- | --- | --- |
| 102 | 122 | 91 | 83 |
**Måsøya** (nordsamisk: *Muosáidsuolu*, kvensk: *Moseija*) er ei øy og fra gammelt av tidligere kommunesenter i Måsøy kommune i Troms og Finnmark. Måsøya ligger øst for Havøysund og vest for Magerøya.

På Måsøya ligger fiskeværet Måsøy, med i underkant av 40 innbyggere. Øya var i tidligere tider kommunesenter, og den ga navnet til Måsøy kommune. Salmedikter Magnus Brostrup Landstad ble født på Måsøya. En villreinstamme på rundt 40 dyr holder til på øya. Tidligere var det også beboelse i Roren, Skjåvika og Larsvika, men nå bor det folk kun i Østervågen og Vestervågen. Hovednæringen på øya er fiskeri. I Østervågen finnes hurtigbåtkai og butikk med post i butikk. Grunnskole var det fram til 2016. 

Det er hurtigbåtforbindelse fra Måsøya til kommunesenteretet Havøysund, nærmeste by Honningsvåg og Hammerfest.

Referanser
----------

1. ↑  «Kvenske stedsnavn». *www.kvenskestedsnavn.no*. Besøkt 5. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Måsøy kommune: Måsøya
* Herresalongen: Et glimt av midnattssol

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Tromstun skole**, tidligere **Tromstun ungdomsskole**, er en ungdomsskole i bydelen Tomasjord i Tromsø. Den opprinnelige skolebygningen ble bygget i 1968, og ble revet etter 45 års drift. Etter planer om restaurering viste det seg at bygget ikke holdt mål i forhold til nye forskrifter, noe som ville gjøre restaureringen like dyr som nybygg. Derfor ble det avgjort at ny skole skulle bygges og der ble avsatt 230 millioner kroner til prosjektet.

I perioden mellom april 2009 og oktober 2011 ble det opprinnelige skolebygget revet, og en moderne ungdomsskole med et areal på om lag ni tusen kvadratmeter ble reist. I byggeperioden ble undervisningen lagt til lokaler ved Sommerlyst skole på Tromsøya. Skolen har en kapasitet på 540 elever. Tromstun skole oppnådde en andreplass i NRKs spørrekonkurranse *Klassequizen* i 2021.

Referanser
----------

1. ↑  PEAB. Tromstun skole, Tromsø. Besøkt 23. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Tromsø

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister
 |
**Ledelsesoppkjøp** (engelsk: *management buyout*, MBO) er en form for oppkjøp der et selskaps eksisterende ledelse selv forestar et delvis eller fullstendig oppkjøp av eget selskap. Det engelske navnet er også et etablert juridisk faguttrykk innen norsk selskapsledelse og finans.[] Selgere i en ledelsesoppkjøp vil vanligvis være morselskapet eller private eiere.

En ledelsesoppkjøp kan oppstå under en rekke ulike forhold. Selskapets ledelse kan overta en bedrift når selskapets gründer, eller tidligere eier, ønsker å trekke seg ut. Ledelsesoppkjøp kan også oppstå ved oppkjøp av et datterselskap eller undervirksomhet i forbindelse med en omstrukturering i et større selskap eller konsern. Ledelsen kan vurdere at selskapets aksje er undervurdert og velge å kjøpe den ut for seg selv for å eie og drive det uten ekstern egenkapital. Dersom en større aksjonær ønsker å foreta en likvidasjon i sitt eierskap kan også ledelsen kjøpe ut denne i et ledelsesoppkjøp.

Eksterne lenker
---------------

* connecto.no: *Management Buy-Out (MBO), hva er det?*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NDL
 |
**Sandvikvær** er et fraflyttet fiskevær på Hjelmsøya i Måsøy kommune, i Finnmark.

I 1887 etablerte Heinrich Rasch fra Havøysund butikk i Sandvikvær. Han ansatte en bestyrer til å ta hånd om den daglige driften. I 1938 ble stedet kjøpt av Petter Berg. Ved utbruddet av andre verdenskrig hadde stedet telefonsentral, posthus, skole, ungdomshus og rundt 100 innbyggere.

Alle innbyggerne ble evakuert og stedet brent ned av den tyske okkupasjonsmakten i 1944. Gjenoppbyggingen startet i mai 1946.

Fiskeværet ble forlatt i 1968 etter at Berg gikk konkurs. Fraflyttingen er temaet for boka «Tilfellet Sandvikvær», skrevet av Reidar Nielsen og utgitt i 1975.

I 1993 ble scener fra filmen «Stella Polaris» tatt opp her.

Referanser
----------

1. 1 2  «Det Norske næringsliv. 13 : Finnmark fylkesleksikon». 1952. s. 522f.
2. ↑  «På gjengrodde stier i Sandvikvær». NRK. 12. juli 2004. Besøkt 15. februar 2016.
3. ↑  «"Skjærodden"-tragedien». 20. oktober 2015. Besøkt 15. februar 2016.
4. ↑  På ei øy i Finnmark[*død lenke*]
**Waris Hussein** (født 9. desember 1938 i Lucknow i Uttar Pradesh i India) er en indisk regissør som er mest kjent for sine mange produksjoner for britisk TV. Han flyttet til Storbritannia med sine foreldre da han var ni år gammel fordi faren jobbet som diplomat.

Hussein gikk på University of Cambridge, hvor han studerte engelsk og drama. Der regisserte han blant annet den første amatøroppsetningen av Arthur Millers *A View from the Bridge*. Etter Cambridge studerte han scenedesign hos The Slade School of Fine Art i ett år. Han prøvde seg deretter som skuespiller, men fikk sjelden roller, på grunn av sitt utenlandske utseende. 21 år gammel forsøkte han seg derfor hos BBC. Han prøvde å komme seg inn på regissørkurset de hadde, og etter at en annen student falt fra, kom han inn. Hussein jobbet under kontrakt i seks år hos BBC før han gikk over til å jobbe som frilanser.

Han er spesielt husket for å ha regissert den første historien av *Doctor Who*, *An Unearthly Child*, i 1963. I 1964 regisserte han den fjerde historien, *Marco Polo*. Han har også regissert mange produksjoner, som BBCs versjon av *A Passage to India* (1965), *Shoulder to Shoulder* (BBC, 1974) og serien *Edward and Mrs Simpson* (1978) for Thames Television. I de to sistnevnte produksjonene jobbet han igjen med tidligere *Doctor Who*-produsent Verity Lambert. Han regisserte dessuten filmversjonen av *Henry VIII and his Six Wives* (1973( med Keith Michell, Charlotte Rampling og Donald Pleasence.

I 1983 avslo han tilbudet om å regissere *Doctor Who*s jubileumsspesial, *The Five Doctors*, for 20-årsjubileet. I 1990-årene regisserte han flere TV-filmer i USA.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 15193, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6c67kx3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Cook, Benjamin (2004). «Making History». *Doctor Who Magazine* (345): 12–17.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Waris Hussein på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Waris Hussein i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Waris Hussein på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Waris Hussein på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Waris Hussein på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Waris Hussein hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Waris Hussein hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** BNE **·** BBC Things
 |
Sankt Georgs kapell - bilde av Christer Gundersen
Det skoltesamiske, ortodokse Sankt Georgs kapell ble reist i 1565. Begge bygningene er utstyrt med ortodoks kors.
**Sankt Georgs kapell** i Neiden i Finnmark fylke er Finnmarks eldste kirkehus og det eldste ortodokse gudshus i Norge.

Det er fra 1565 og ble bygd av Trifon. St Georgs kapell er en liten, lav tømmerbygning, kun 10 m². Kapellet er ikke bygget til liturgisk bruk, men nok tenkt som bønnehus og gravkapell. Kapellet har stor religiøs og historisk betydning for skoltsamene, et finsk-ugrisk folkeslag som tradisjonelt tilhører Den ortodokse kirke. Hver sommer holdes det ortodoks liturgi på stedet.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesidene til menigheten i kapellet. Mange bilder, og en lang biografi om St.Trifon
* Norsk institutt for kulturminneforskning - Rapport om ikonene i kapellet.
* Arkitekturguide for Nord-Norge og Svalbard skriver om kapellet. Noen bilder.
* (no) «Sankt Georgs kapell». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Riksantikvaren kulturminne
 |
**Skjøtningberg** er et fraflyttet fiskevær i Lebesby kommune i Finnmark. Det ligger ytterst i Oksfjorden, rundt 10 kilometer nord for kommunesenteret Kjøllefjord.

Skjøtningberg var et større fiskevær tidlig på 1400-tallet, med 200-250 innbyggere. Men folketallet gikk ned, og i 1694 ble det rapportert at det bare bodde 7 mann her. Skjøtningberg kirke var hovedkirke for et prestegjeld frem til 1819, men kirkebygningen var alt på 1700-tallet svært forfalt og ble revet.

Været hadde vært et viktig sted for fiske drevet fra robåter, som en kunne ta på land under uvær. Dette kunne en ikke gjøre med større motorbåter. Storstormer i 1918 og 1932 raserte båtene fra Skjøtningberg, og fiskeværet ble til slutt forlatt.

Skjøtningberg blir i dag brukt som hytte- og fritidsområde. En kan besøke stedet for å se den store stranden som finnes her, samt «Svartholla», ei naturlig kysthule.

Fiskeren og stortingpolitikeren Christian Wallenius var fra Skjøtningberg.

Referanser
----------

1. ↑  Skjøtningberg på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. 1 2  Lill Astrid Røvik (12. september 2007). «Skjøtningberg». Lebesby kommune.
3. ↑  *Norges land og folk - Topologisk beskrevet*, Amund Helland (1906) (s. 361)
**Varangerbotn** (nordsamisk: *Vuonnabahta*, kvensk: *Vuononperä*, *Varenkinperä*) er ei bygd og administrasjonssenter i Nesseby kommune i Finnmark. Den ligger ved botnen av Meskefjorden, den innerste delen av Varangerfjorden. Grunnkretsen Varangerbotn hadde 341 innbyggere pr. 1. januar 2017.

Europavei 6 går gjennom Varangerbotn fra vest til øst, mens Europavei 75 tar av her på vei østover mot Vardø, etter å ha hatt felles trasé med E6 fra Utsjok. 

Her ligger Varanger samiske museum (nordsamisk: Varjjat Sami Musea). Museet viser samisk kultur i Finnmark. Det består blant annet av Amtsmannsgammen (med båthus, fartøy og samisk håndverk) og *Isak Saba-huset*, barndomshuset til den første samiske representanten på Stortinget. Isak Saba valgt inn på Stortinget for Arbeiderpartiet i 1906 og satt der til 1912. 

Varangerbotn er sjekkpunkt for Finnmarksløpet.

Referanser
----------

1. ↑  «Varangerbotn». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 4. august 2017.
2. ↑  Varangerbotn på Norgeskart.no fra Statens kartverk
3. ↑  «Tabell: 04317: Folkemengde, etter grunnkrets». *20270107 Varangerbotn*. Statistisk sentralbyrå. Besøkt 4. august 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Ersfjordelva** er ei elv på Kvaløya i Tromsø kommune. De øverste kildene er noen små fjellvatn sør for Storsteinnestindan (1017 moh). Herfra renner den som Vasselva ned til Kattfjordvatnet (150 moh), hvor selve Ersfjordelva har utløp fra østenden av vatnet. Den renner mot nordøst gjennom et relativt flatt og myrlendt landskap, før den faller i fosser og stryk ned mot munningen ved tettstedet Ersfjordbotn innerst i Ersfjorden. Elva er 5,5 km lang (9,8 km regnet fra øverste kilde), og har et nedbørfelt på 19,39 km². Middelvannføringen ved munningen er 1,07 m³/s.

Fylkesvei 862 går gjennom øvre del av nedbørfeltet, som er uten bebyggelse bortsett fra helt nederst ved munningen i Ersfjorden. Området er et svært viktig friluftsområde både for brukere fra nærområdet i Ersfjorden og for folk fra Tromsø og tilreisende fra andre steder. Det blir mye brukt til skiturer, fiske i Kattfjordvatnet, toppturer i fjellene rundt, samt andre former for friluftsliv.

Referanser
----------

1. 1 2  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. april 2014

Eksterne lenker
---------------

* Vannføring for Ersfjordelva Arkivert 25. juli 2012 hos Wayback Machine. fra NVE

Portal: Tromsø
Berg kirke på Senja
**Berg prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Senja prosti. Det omfattet sogn i Berg kommune i Troms fylke, og hovedkirken var Berg kirke. 

Bergs kirkesogn er nå en del av Senja kirkelige fellesråd, og underlagt Senja prosti i Nord-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

I Reformatsen 1589 lå Torsken og Mefjord under det vidløftige Trondenes prestegjeld. Ved kgl.res. av 28. desember 1731 *blev af Throndenæs' forskjellige sogne oprettet syv frie Sognekald, nemlig Hillesø, Ibbestad, herunder Dyrø, Lenvig og Tranø Sogne hørte, Midfjord, Qvedfjord, Sand, Throndenæs og Thorsken.* Ved kgl.res. av 10. oktober 1810 ble Mefjord og Torsken slått sammen til *Berg prestegjeld*, med Berg kirke som hovedsogn i det nye prestegjeldet. Det var da allerede blitt bestemt, ved kgl.res. av 13. januar 1809, at Mefjord kirke skulle nedlegges og et forsamlingshus oppføres i stedet.

Berg prestegjeld dannet grunnlaget for Berg formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Etter kgl.res. av 1. juni 1876 ble det bygget kapell på Senjens Nikkelverk.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Berg
* Torsken

Referanser
----------

1. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
2. ↑  Erlandsen, Andreas (1857). *Biographiske Efterretninger om Geistligheden i Tromsø Stift*. Chr. Tønsbergs Forl. s. 159.
3. 1 2  Prestegjeld og sogn i Troms, arkivverket.no
4. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
«Riksvei 1» har flere betydninger.
Riksvei 1 ved grensen til Sverige, foto fra 1934
**Riksvei 1** var opprinnelig hovedveien mellom Svinesund og Oslo fram til 12. juni 1965, da strekningen ble omskiltet til E6. I perioden 1992–2000 var Riksvei 1 navnet på veistrekningen Stavanger–Kristiansund, inntil den ble en del av E39. I dag er ikke veinummeret i bruk, men *riksvei 1* brukes ofte uformelt om skipsleia langs norskekysten.

Bakgrunn
--------

Nummerering av riksveier og standardisering av veiskilt kom på plass i Østfold allerede i 1928 av veisjef Jens Munch. Resten av landet fulgte etter først i 1932. Riksvei 1 gikk opprinnelig fra Oslo til Sverige gjennom Halden og til Kornsjø. Først rundt 1950 ble den flyttet til Svinesund, fire år etter åpningen av Svinesundsbrua.

Fra 1992 til 2000 var Riksvei 1 navnet på strekningen Stavanger–Kristiansund før E39 på Vestlandet ble opprettet.

Riksvei 1 er også en populær betegnelse på Hurtigruten, med tanke på Hurtigrutens rolle for kysten og kystbefolkningen. Betegnelsen riksvei 1 har også vært brukt om skipsleia og all innenriks sjøfart i Norge.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Håkon Aurlien (desember 2013). «Skriver bok om Riksveg 1». *Vegen og vi (nr. 11/2013)*. www.vegvesen.no. Besøkt 6. september 2017.
2. ↑  «Riksvei 1». *www.riksvei.no*. Besøkt 6. september 2017.
3. ↑  «Nordlys - Hurtigruten – kystens riksvei nr. 1». *www.nordlys.no* **(norsk)**. Besøkt 6. september 2017.
Illustrasjon fra *Peters Jul*: Tilberedning av æbleskiver.
Julefortellingen ***Peters Jul*** er en samling av dikt omhandlende dansk jul på slutten av 1800-tallet. 

Versene er velkjente blant dansker, og aller mest de første strofer av «Før Julen»:

*Jeg glæder mig i denne tid;*
*nu falder julesneen hvid,*
*så ved jeg julen kommer*
*Min Far hver dag i byen går*
*og når han kommer hjem, jeg står*
*og ser hans store lommer.*
Den ble utgitt første gang i desember 1866. Historien er av Johan Krohn med delvis håndkolorerte tegninger av Otto Haslund og forfatterens bror Pietro Krohn. I 1870 utkom den alene med Pietro Krohns tegninger, og utgaven fra 1889 var den første farvetrykte med tegningene bearbeidet av Frants Henningensen. Den tredje illustrator av Peters Jul er Herluf Jensenius', hvis utgave kom på Gyldendal i 1947.

For nordmenn er nok *Du grønne, dejlige træ* det mest kjente diktet fra boken. Diktet utgjør originalteksten til den populære julesangen *Du grønne, glitrende tre,* oversatt til norsk og trykt i Nordahl Rolfsens *Lesebok for Folkeskolen* med tittelen *Sang til juletræet* i 1892.

For mange dansker ble *Peters Jul* innbegrepet av dansk hyggelig jul. Historien følger gutten Peter fra et velstående hjem hele veien gjennom opptakten til julen, over julaften, nyttårsaften og helt til helligtrekongersdag, når julen er endegyldig over, og det gamle visne juletre kjøres vekk.

I historien er det kremmerhus og julegås, juletre og hemmelige julegavepuslerier, levende lys, snø og en ordentlig julenisse som sørger for å bringe julen til alle hjem med snille barn. En familie som hygger for hverandre og en gammel bestemor som kommer på besøk og forteller spennende historier. Jo, det er ekte, gammeldags julehygge hele veien igjennom boken.

I 1961 skrev den danske skribenten Habakuk en gjennomført satirisk parodi på *Peters Jul*.

Boken er i 2006 blitt filmatisert av Jeppe Søe og utgitt på DVD med blant andre Grethe Sønck og Peter Belli som fortellere. Filmen er innspilt i Ribe, Danmarks eldste by, på museet Quedens Gaard, som er autentisk for perioden. Ett av Johan Krohns barnebarn er med på filmens bonusspor med samtidshistorier om brødrene Krohn og deres jul i familien.

Litteratur
----------

* Johan Krohn, *Peters jul, 1. Før Julen, 1866*
* Habakuks Jul[*død lenke*] (1961)
* Mogens Lebech, *Peters Jul gennem 100 År*, Ringsted, 1966.

Eksterne lenker
---------------

* Kalliope indeholder hele teksten til *Peters Jul* og andre av forfatterens verker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Grøtfjord** er en bygd i Tromsø kommune i Troms og Finnmark. Bygda ligger i en bukt på yttersiden av Kvaløya, vest for Tromsøya, 36 kilometer fra Tromsø.

Bygda er kjent for den store sandstranden midt i bygda. Det er langgrunt på stedet, og stranden er derfor populær blant både turister og fastboende.

Bygda ligger gunstig til for å oppleve både midnattssol og nordlys, og på høsten og vinteren er det ofte gode surfeforhold i bygda.

Fylkesvei 7768, mellom Henrikvik og Tromvik, går i utkanten av bygda.

Bildegalleri
------------

* Grøtfjord i 2012 - panoramabilde  Foto: Roger JohansenGrøtfjord i 2012 - panoramabilde  Foto: Roger Johansen
* Fullmåne over Grøtfjord i januar 2012 - panoramabilde  Foto: Roger JohansenFullmåne over Grøtfjord i januar 2012 - panoramabilde  Foto: Roger Johansen
* Surfing i Grøtfjord i 2015  Foto: neverythingSurfing i Grøtfjord i 2015  Foto: neverything

Referanser
----------

1. 1 2  «Grøtfjord». Visit Tromsø. Besøkt 10. november 2021.

Portal: Tromsø