recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***O.J. – på nye eventyr*** er en norsk humorserie med Otto Jespersen som gikk på NRK i 1995. Programmet var studiobasert, men inneholdt en rekke forhåndsinnspilte innslag. Jespersen var både programleder og spilte mange av andre karakterene som opptrådte i programmet, kanskje mest kjent av disse ble inspektør Virrum. Serien var en oppfølger til *O.J. – ute på prøve*. Programmet inneholdt mye svart humor. 

Med i serien var også Morten Faldaas som blant annet spilte Inspektør Virrums medhjelper "Foster", og som "den ensomme rytter". Henrik Mestad hadde faste innslag som en filosoferende "engelen Polly". I tillegg hadde Øystein Bache faste innslag som en snakkende barpianist. Ved siden av innslagene med Virrum ble også programmet kjent for innslagene med begravelsesbyrået «Trøste & Bære» og «Livet på gården». 

Ved siden av alle innslagene ble det også invitert gjester i studio.

Se også
-------

* *O.J. – ute på prøve* (1994)
* *O.J. – en utstrakt hånd* (1999)
* *O.J. – alt for Norge* (2002)

Referanser
----------

1. ↑  «Ottos nye ansikter». *VG*. 15.9.1995. s. 23-25.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *O.J. – på nye eventyr* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *O.J. – på nye eventyr* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) *O.J. – på nye eventyr* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Paul Gautsch von Frankenthurn** (født 26. februar 1851 i Döbling som den gang var en forstad til Wien, død 20. april 1918 i Wien) var minister og statsmann i Østerrike-Ungarn.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Paul Gautsch var sønn av en statstjenestemann og besøkte elitegymnasiet Theresianum. Han studerte rettsvitenskap ved Universität Wien, og avsluttet sub auspiciis imperatoris.

### Politiker

Gautsch ble ansatt i undervisningsministeriet i 1874 og avanserte raskt. Han ble i 1881 direktør for *Det teresianske akademi*, ble i 1885 undervisningsminister og ble i 1890 friherre. 

I 1893 fratrådte Gautsch samtidig med Eduard Taaffe. I regjeringen Kasimir Felix Badeni (oktober 1895 til november 1897) ble han atter undervisningsminister. Etter Badenis avgang ble Gautsch selv ministerpresident og dessforuten innenriksminister, men gikk av allerede i mars 1898, på grunn av at hans forandringer i Badenis språkforordninger for Böhmen ikke tilfredsstilte de tyskliberale elementene i riksrådet. 

Etter at han ble ministerpresident på nytt den 31. desember 1904 ved Ernest von Koerbers fall, måtte han gjennomkjempe en rekke unionstvister med ungarerne. I Østerrikes indre politikk gjorde han en viktig innsats ved å på alvor ta opp spørsmålet om innføring av allmenn stemmerett og opphevelse av den gamle klasserepresentasjonen.

Hans frisinnede forslag til representasjonsreform støtte imidlertid på sterk motstand fra de privilegerte storgodseierne og særlig blant polakkene. Derfor måtte Gautsch gå av i april 1906 etter imidlertid å ha lagt grunnen til og i hovedtrekkene vunnet støtte for den store reform, somn deretter – etter at kabinettet Hohenlohe brøt sammen innen et par måneder - ved nye konsesjoner og kompromisser i 1907 ble gjennomført under Max Wladimir von Beck. 

I 1895 ble Gautsch medlem på livstid av herrehuset.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Paul Gautsch – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Statsministre i Cisleithania og Østerrike i Østerrike-Ungarn |
| --- |
| Taaffe **·** K. Auersperg **·** Taaffe **·** Plener **·** Hasner von Artha **·** Potocki **·** Hohenwart **·** Holzgethan **·** A. von Auersperg **·** Stremayr **·** Taaffe **·** Windisch-Grätz **·** Kielmannsegg **·** Badeni **·** Gautsch von Frankenthurn **·** Clary-Aldringen **·** Wittek **·** Koerber **·** Gautsch von Frankenthurn **·** Hohenlohe-Waldenburg-Schillingsfürst **·** Beck **·** Bienerth-Schmerling **·** Gautsch von Frankenthurn **·** Stürgkh **·** Koerber **·** Clam-Martinic **·** Seidler von Feuchtenegg **·** Henlein **·** Lammasch |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
**James Reid** (født 8. mars 1875, død 19. mars 1957) var en britisk skytter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Reid vant en olympisk sølvmedalje i skyting under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det britisk laget som kom på andreplass i lagskyting armégevær med 1602 poeng, bak USA med som fikk 1687. De andre på laget var Henry Burr, Arthur Fulton, Harcourt Ommundsen, Edward Parnell og Edward Skilton. Det var ti lag som deltok og det var seks mann på hvert lag, konkurransen ble avviklet 29. juli 1912. Hver deltaker skjøt 15 skudd på hver av distansene 200-, 400-, 500- og 600 meter. Reid skjøt totalt 266 poeng som var det nest beste resultatet på det britiske laget. Han kom på trettendeplass i den individuelle skytingen 600 meter frigevær.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1912 Sveriges flagg Stockholm – Sølv i skyting, armégevær lagskyting Storbritannias flagg Storbritannia

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, www.sports-reference.com, besøkt 20. januar 2016[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) James Reid – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) James Reid – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) James Reid – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
**Mo** (av norr. *mór*) er ei sand- eller grusslette av morenemateriale som har ei relativt jevn overflate og i all vesentlighet har blitt dannet i havet foran en isfront, der isen har hatt et lengre opphold i tilbaketrekningen under siste istid. Slike moer er et vanlig fenomen, og mange stedsnavn har derfor -mo i navneendelsen. Som følge av stedsnavntradisjonene har også mange slektsnavn fått -mo i navneendelsen.

I sedimentologien skiller man mellom såkalte **finmoer** og **grovmoer**. Finmoer består av silt (grovsilt) med en kornstørrelse på 0,02–0,06 mm, mens grovmoer består av finsand med en kornstørrelse på 0,06–0,2 mm.

Som eksempler på moer som stedsnavn kan nevnes Mosjøen, Mo i Rana, Mo i Telemark, Modalen, Terningmoen, Eggemoen og Helgelandsmoen med flere.

Mojord
------

**Mojord** er en betegnelse for en type silt som kan finnes i moer. Den har en karakteriserende partikkelstørrelse omkring 0,002–0,06 mm og består av enten av kvabb (vanlig i Østerdalen og Hallingdal), koppjord (vanlig i Solør) og mjele (vanlig på Romerike). Mojord har stor kapillær ledningsevne og er derfor tørkesterk. Dersom vanninnholdet blir for høyt kan den flyte ut (bli til kvikksand).

Referanser
----------

1. ↑  Bryhni, Inge. (2018, 20. februar). Mo: geologi. I Store norske leksikon. Hentet 31. juli 2018 fra .
2. ↑  Mo: slette. (2018, 20. februar). I Store norske leksikon. Hentet 31. juli 2018 fra .
3. ↑  Mojord. (2015, 21. september). I Store norske leksikon. Hentet 31. juli 2018 fra .

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
***MC-musene fra Mars*** (originalt: ***Biker Mice From Mars***) var en animert amerikansk TV-serie på 3 sesonger som gikk fra 1993 til 1996.

I Norge gikk serien på TV3 (Barnetreern). I 2006 kom det ny en etterfølger Biker Mice from Mars.

Handlingsreferat
----------------

På planeten Mars (planet) eksisterte det en rase av antropomorfe mus som liker motorsport, og hadde en kultur og et samfunn som ligner veldig på menneskers. Men på et tidspunkt ble musene nesten utryddet av Plutarkianerne, en fremmed rase av overvektige, illeluktende, ormespisende, fisk-lignende humanoider som plyndrer andre planters naturressurser fordi Plutarkianerne har kastet bort deres egne ressurser.

Tre overlevende fra planeten: Throttle, Modo og Vinnie, klarer å få tak i et romskip, og unnslipper derfor den Plutarkiske maktovertakelsen. Men de blir snart skutt ned av et Plutarkisk krigsskip, og ender opp med å krasjlande på jordkloden - i byen Chicago. Der møter musene snart en sjarmerende kvinnelig mekaniker ved navn Charlene Charley Davidson, og de oppdager snart at Plutarkianerne har kommet til jorden også for å få tak i enda flere naturressurser. Musene undersøker en smuldrende ghetto, og oppdager snart at en av Chicagos ledende industri-menn, Lawrence Limburger, faktisk er en Plutarkianer.

Limburger forkler seg som et menneske, og planlegger å plyndre jordens ressurser for å sende til deres egen døende planet. Limburger verver to håndlangere, den sprø vitenskapsmannen Dr. Karbunkle og den idiotiske Greasepit for å hjelpe ham med å få tak i mest mulig av jordens naturressurser og sende alt sammen til Plutark. Limburger får også hjelp fra noen superskurker fra et annet sted i galaksen. Motorsport-musene er derfor fast bestemte på å stikke kjepper i hjulene for Limburgers onde planer.

Norske stemmer
--------------

* Vinny - Åsleik Engmark
* Modo - Trond Brænne
* Throttle - Nicolay Lange-Nielsen
* Charlene - Lena Meieran
* Lorents Limburger – Harald Mæle
* Fettsleik – Trond Brænne
* Dr. Benjamin –Lena Meieran

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Biker Mice from Mars – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Norske Dubber Wiki

Portal: Tegneserier
Thorbjørn Egner ca 1961, omgitt av modeller og plakater fra bøkene sine. Foto: Oslo Museum 
***Musikantene kommer til byen*** er et skuespill og en barnebok av den norske forfatteren Thorbjørn Egner. Skuespillet ble skrevet sommeren 1967, og hadde premiere på Riksteatret 14. september 1967. Fortellingen hadde tidligere blitt sendt som hørespill i Barnetimen. Bokversjonen ble utgitt i 1978, og en plateinnspilling med blant andre Egner selv og Per Asplin ble utgitt i 1993.

Syver og søstera Kari havner i unåde hos bonden fordi de heller vil spille musikk enn å gjøre gårdsarbeidet. De rømmer fra arbeidet, og sammen med landstrykeren Andersen og en desertert soldat danner de et orkester, og får etter hvert stilling som byorkester i den byen de havner i.

Med sin autoritetsskepsis traff stykket «tidsånden usedvanlig godt», med blomsterbarn og hippietid.

Stykket ble, i anledning Egners 100-årsdag, oppført på Den Norske Opera høsten 2012.

Referanser
----------

1. ↑  VG 8.8.1967
2. ↑  Anders Heger. *Egner, en dannelseshistorie*. Cappelen Damm, 2012. ISBN 978-82-02-39997-9. Side 425
3. ↑  operaen.no Arkivert 15. november 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑  nrk.no, video

| * v
* d
* r
Thorbjørn Egner 1912-1990 |
| --- |
| Bøker | Karius og Baktus (1949) **·** Klatremus og de andre dyrene i Hakkebakkeskogen (1953) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1955) **·** Tommy og elefanten (1958) **·** Thorbjørn Egners lesebøker, 16 bind (1950–72) **·** Musikantene kommer til byen (1978) |
| Film | Karius og Baktus (1955) **·** Klatremus i knipe (1955) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (1988) **·** Dyrene i Hakkebakkeskogen (2016) **·** Folk og røvere i Kardemomme by (2022) |
| Mer | Sanger: Kaptein Sorte Bill (1949) **·** Ola Dekksgutt fra Flekkefjord  (1953) **·** Bamsens fødselsdag (1977) **·**  Annet: Kardemomme by **·** Hakkebakkeskogen **·** Kardemommeloven **·** |
**Léon Tom** (født 25. oktober 1888 i Antwerpen, død ukjent) var en belgisk fekter som deltok i de olympiske leker 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen, 1924 i Paris og 1928 i Amsterdam i tillegg til at han deltok i Bobsleigh under Vinter-OL 1928 i St. Moritz.

Tom vant en olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1920 i Antwerpen. Han var med på det belgiske laget i som kom på andreplass, bak Italia, i lagkonkurransen i kårde. Fire år senere, under sommer-OL 1924 i Paris, vant han sin andre olympiske medalje, også denne gang sølv i lagkonkurransen i kårde.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv Sølv i fekting, kårde lagkonkurrsanse Belgias flagg Belgia
* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i fekting, kårde lagkonkurranse Belgias flagg Belgia

Eksterne lenker
---------------

* (en) Léon Tom – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Léon Tom – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Léon Tom – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Léon Tom – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Léon Tom – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Léon Tom – TheSports.org Rediger på Wikidata
**Shinai** er et sverd av bambus  som brukes i kampsporten Kendo.

Historie
--------

På 1800-tallet og tidligere ble det benyttet tresverd (bokken) eller ekte sverd, noe som førte til skader og noen ganger døden. På bakgrunn av dette utviklet man Shinai, for med denne å kunne fullføre et fullt slag i kamp uten å skade motstanderen. Bokken blir fremdeles brukt i Kendo til kata.

Oppbygning
----------

Sverdet er laget av 4 bambusspiler som holdes fast av 3 lærdeler, tsuka (håndtak), saki-gawa (tupp) og naka-yui. Det finnes også en produsent som lager Shinai i karbonfiber. Normalt brukes en Shinai, men det finnes de som bruker to. Man kan få Shinai i forskjellige størrelser og vekt, i konkurranse er det regler som regulerer dette.

Oppbygningen av et Shinai sverd

Standard Shinai størrelser:| Størrelse | Lengde |  | Størrelse | Lengde |
| 28 | 36" | 92 cm | 36 | 44" | 112 cm |
| 30 | 38" | 97 cm | 37 | 45" | 114 cm |
| 32 | 40" | 102 cm | 38 | 46" | 117 cm |
| 34 | 42" | 107 cm | 39 | 47" | 120 cm |

Bruk
----

Man slår med sverdet på punkter på motstanderen og får poeng ut ifra hvilke punkter man treffer.

* Et sett med BokkenEt sett med Bokken
* ShinaiShinai
* ShinaiShinai
* Kendo EM 2005Kendo EM 2005

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Mangas Coloradas**, eller **Dasoda-hae** (født cirka 1793, død 18. januar 1863) var en apache-høvding og et medlem av den østre Chiricahuastammen (mimbreño), hvis hjemland strakte seg vestover fra Rio Grande og omfattet de meste av dagens sørvestre New Mexico.

Biografi
--------

Han var svigerfar til høvding Cochise og regnes av mange historikere for å være en av de viktigste indianske ledere på 1800-tallet på grunn av hans prestasjoner i kamp mot meksikanere og amerikanere. Navnet Mangas Coloradas fikk han av meksikanerne og er spansk for **Fargede Ermer**. 

Det finnes ingen kjente fotografier av Mangas Coloradas, dog en av hans sønner, Mangus, blitt fotografert og er fra tid til annen feilaktig identifisert som Mangas Coloradas.

Mangas Coloradas ble utnevnt til høvding over apachestammen da Geronimos far døde i 1829. 

Da det ble funnet gull i California i 1848 ble apachene hurtig truer av de hvite som søkte etter formue også i deres del av det nordamerikanske kontinent. I en gruveleir ble Mangas Coloradas pisket. Dette gjorde ham til livslang fiende av de hvite. I 1861 slo han seg sammen med sin nevø Cochise i kampen mot de hvite. Mangas Coloradas og Cochise kontrollerte på det meste meget av det som nå er det sørlige New Mexico og Arizona inntil Mangas Coloradas ble såret og tatt til fange i 1863. Han ble drept i januar 1863 idet han prøvde å flykte fra Fort McLane (New Mexico)9. 

Etter hans død ble hans nevø Cochise apachenes høvding.

Referanser
----------

1. ↑   Notable Names Database, besøkt 7. april 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Mangas Coloradas (1790?–18 January 1863), Chiricahua Apache chief, oppført som Mangas Coloradas, Chiricahua Apache chief, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, Find a Grave 8952352, besøkt 15. mai 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mangas Coloradas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**MBBS** (forkortelse for **Mike's BBS**) var et populært BBS-system i de nordiske landene i begynnelsen og midten på 1990-tallet. Det var utviklet av et team av Oslo-baserte entusiaster, anført av Mike Robertson. I likhet med mange BBS-systemer på den tida var det bare tilgjengelig for DOS-plattformen. Fordi én prosess bare kunne ta hånd om én node, var det nødvendig med multitasking slik som DESQview eller Microsoft Windows dersom man skulle drive en BBS med flere noder. MBBS var nødt til å benytte seg av den eneste tilgjengelige metoden for interprosesskommunikasjon under DOS, nemlig å lese og skrive til et sett med filer i en felles underkatalog. Fordi disse filene ble aksessert svært ofte, flyttet mange SysOper dem til en ramdisk.

MBBS' brukergrensesnitt var et kommandolinjegrensesnitt hvor kommandoer kunne «stackes». Dette innebærer at man istedenfor å skrive inn en kommando, få spørsmål om å oppgi noen parametre, for deretter å skrive inn en ny kommando, kunne skrive dem inn på én kommandolinje adskilt av mellomrom eller semikolon. Ett eksempel er `m sa g y`, som i uforkortet form blir «marks, save message pointers, goodbye, yes». Dette brukergrensesnittet ble senere kopiert i Kim Heinos BBBS-system i den grad at de fleste gyldige MBBS kommando-strenger gjorde det samme i BBBS.

MBBS ble utgitt som uforkrøplet shareware av Gallagher & Robertson. Programmet er nå diskontinuert, og den siste versjonen, 10.4, ble utgitt i 1996.

Til sammen 89 norske BBS-er på den ukomplette BBS-listen for januar 1995 brukte MBBS.
***Musikk på loftet*** (også kjent som ***En dukkedrøm***) er en norsk animert kortfilm fra 1950. Den var den første norske fargefilm (Gevacolor) i kinoformatet 35mm, og varer i nesten 19 minutter. Manuskriptforfatter, sjeffotograf og regissør var Ivo Caprino. Figurene var laget av Ingse Gude Caprino. Musikken var komponert av Gunnar Sønstevold.

Handling
--------

Filmen handler om Lars og Lotte som er barna til en musikkhandler. Faren vil at de skal lære å spille, men istedenfor å spille på instrumentene ødelegger de dem. En natt kommer Ole Lukkøye, og han lar dem drømme om at de går opp på loftet der de gamle instrumentene til faren står. Instrumentene våkner til liv og spiller mange melodier. Etter det vil ikke Lars og Lotte lenger ødelegge instrumentene og begynner selv å spille.

Todeling av filmen
------------------

Filmen ble for lang[*klargjør*], og Caprino delte den derfor opp i to separate og mindre offisielle sekvenser med eksklusive klipp. Den første delen het selvfølgelig *Musikk på loftet*, mens den andre het *En dukkedrøm*. Senere ble filmen utgitt på DVD i sin opprinnelige versjon, uten oppdeling.

Figurer og rekvisitter brukt i andre filmer
-------------------------------------------

* Hunden som uler i begynnelsen av filmen, ble også brukt i Caprinos siste reklamefilm om *Arne og Marianne* (også kjent som Teaterscenen).
* Gyngehesten som Lars balanserer på, ble også brukt i *Papirdragen*.
* I konsertsal-scenen kan man se Arvid Nilssens samvittighet (fra reklamefilmen *Samvittigheten*) og slavene fra *Perpetuum Mobile* i tribunen.
* Den tykke, søvnige mannen ble senere brukt i den første *Arne og Marianne*-filmen (der de leverer margarin fra luften).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Musikk på loftet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Shinano** (信濃川, *Shinanogawa*) er den lengste elven i Japan. Den renner fra Nagano prefektur til Niigata. Elven er 367 km lang og har et nedbørfelt på 11 900 km² (tredje største i Japan). Den blir kalt **Chikumaelven** (千曲川 *Chikumagawa*) i prefekturet Nagano. Viktige sideelver er Azusa og Takase, som begge har stor vannkraftproduksjon.

Elven har sitt utspring i Kobushi-fjellet på grensen til Saitama, Yamanashi og Nagano, og renner videre mot nordøst og møter elven Sai fra Matsumoto. Kawanakajima (川中島), møtestedet for Chikuma og Sai, ligger på et historisk sted hvor slagene ved Kawanakajima fant sted. Deretter svinger elven mot nordøst og munner ut i Japanhavet ved byen Niigata.

I 1922 ble Ōkōzukanalen (大河津分水路 *Ōkōzu Bunsuiro*) bygget for å forsvare Niigata fra flommer og oversvømmelser. Den gjorde det mulig å dyrke store mengder ris rundt byen. Elven er også demmet opp, og Kannagawa vannkraftverk som er landets største vannkraftverk, ligger ved elven. Ved den sørvestre sideelva Uone, helt sør i prefekturet, ligger Okukiyotsu vannkraftverk ved byen Yuzawa.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** VIAF **·** NDL **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Brežice** (tysk: *Rann*) er en kommune med ca. 23 000 innbyggere i Nedre Sava statistiske region, Slovenia. Byen Brežice er kommunens administrasjonssenter og har (2014) ca. 6 613 innbyggere.

Byens mest dominerende bygning er Brežice slott. Slottet nevnes første gang i skriftlige kilder fra 1249. Like utenfor byens sentrum munner elven Krka ut i Savas høyre bredd.

Massegraven i Mostec
--------------------

Brežice kommune ble i 2010 kjent etter funnet av en massegrav fra 1945 i landsbyen Mostec. Den 186 meter lange massegraven var opprinnelig en tysk pansergrav og ved utgravingen ble det avdekket ca. 10 000 skjeletter. Det dreide seg i det vesentlige om kroatiske og slovenske soldater, samt lokale etniske tyskere, sannsynligvis også medlemmer av 7. SS-frivillige-bergdivisjon «Prinz Eugen». De ble i 1945 etter krigens avslutning, gravlagt på det sted hvor de var henrettet av jugoslaviske partisaner.

Bildegalleri
------------

* Brežice slottBrežice slott
* VanntårnetVanntårnet

Referanser
----------

1. ↑  Kommunens innbyggertall ifølge Statistical office of the republic of Slovenia:Popis 2002, folketelling 2002 (*Minicipalities overview*)  besøkt 11. januar 2015
2. ↑  Statistical office of the republic of Slovenia: tall for byens befolkning besøkt 11. januar 2015
3. ↑  Brežice Museum besøkt 11. januar 2015
4. ↑  Frankfurter Allgemeine Zeitung 11. november 2011: *Massengrab in Slowenien* besøkt 11. januar 2015
5. ↑  Die Presse 9. november 2010: *Slowenien: Größtes Massengrab aus Zweiten Weltkrieg* besøkt 11. januar 2015

Eksterne lenker
---------------

* Brežice Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Breviksbrua-saken** var en etterforskning og rettssak på bakgrunn av at Linn Madelen Bråthen ble funnet død i vannet ved Sandøya utenfor Brevik lørdag 3. august 2013.

Politiet så først på saken som selvmord, men avdødes venner mente det var usannsynlig ettersom avdøde var lykkelig med sin samboer  og tidligere hadde sagt at hennes største frykt var å drukne. Offerets venner gjorde på egen hånd undersøkelser som ledet til at de seks dager senere fant et opptak fra et overvåkningskamera ved broen bare 12 timer før det skulle slettes, og satte dermed politiet på spor av at noe kriminelt kunne ha skjedd. Opptaket viste Linn Madelen gående sammen med hennes venn og politimann Lars Trøen van Hoegee i nærheten av Breviksbrua natt til 3. august. I timene før Linn Madelen døde hadde politimannen vært på besøk til Linn Madelen og hennes samboer, og etter 02-tiden gikk Linn Madelen og van Hoegee en tur sammen i retning Brevikbrua. På bakgrunn av opptakene ble van Hoegee pågrepet den 13. august og siktet for falsk forklaring, men ble senere siktet for forsettlig drap etter mistanke om at han hadde dyttet Bråthen utenfor broen. I sin nye forklaring hevdet van Hoegee derimot at han hadde vært vitne til at kvinnen tok sitt eget liv.

Grunnet manglende bevis ble politimannen tiltalt for å ha forlatt Linn Madelen Bråthen i hjelpeløs tilstand som førte til hennes død og ble 29. september 2014 dømt i Nedre Telemark tingrett til tre års fengsel. Han anket dommen, og ble den 13. mars 2015 istedenfor dømt til to år og seks måneders fengsel i Agder lagmannsrett.

Tiltalte anket på nytt dommen til Høyesterett, men i april 2015 ble det klart at anken ikke ble tatt til følge.

Referanser
----------

1. ↑  TV2: – Det er helt usannsynlig at Linn tok sitt eget liv
2. ↑  TV2: I sjokk etter tiltale: - Derfor tok ikke Linn Madelen (33) sitt eget liv
3. ↑  VG: Videobevis mot politimann var timer unna å bli slettet
4. ↑  VG: Politimann siktet for falsk forklaring etter dødsfall
5. ↑  Dagbladet: Ekspolitimann (42) dømt til tre års fengsel etter Linn Madelen (33) falt fra Brevikbrua
6. ↑  Dagbladet: Eks-politimannen (42) dømt på nytt - til kortere straff
7. ↑  Aftenposten: Høyesterett avviste anken i saken om politimannen som forlot Linn Madelen Bråthen i hjelpeløs tilstand
**Mangarano** er en by og kommune på Madagaskar. Det tilhører distriktet Antsirabe II, som er en del av Vakinankaratra-regionen. Mangarano ligger om lag 23 km fra Antsirabe, om lag 1650 moh.

Demografi
---------

Ved kommunetellingen i 2001 ble det anslått at kommunen hadde om lag 8000 innbyggere. Av dem er 95 % av befolkningen i kommunen er bønder, mens de resterende 5 % lever av å oppdra husdyr. De viktigste avlingene er ris, poteter og mais.

Skolevesen
----------

I Mangarano finnes det en grunnskole og en videregående skole.

Sykehus for spedalske
---------------------

Helt fra 1918 har det vært et spedalskesykehus i Mangarano.

I utgangspunktet startet arbeidet blant spedalske i Antsirabe ved at misjonæren Thorkild Rosaas bygget spedalskehjemmet Ambohipiantrana der i 1887. Men det lå for nær byen, så staten forlangte at det skulle flyttes, og i 1918 kunne Johannes Einrem innvie det nye sykehuset han hadde bygd på Mangarano. På det meste var det over 900 pasienter der, i 1963 var det 163 syke. I tilknytning til dette var det også barnehjem for friske barn av spedalske foreldre. Driften ble finansiert dels av staten, dels av Det Norske Misjonsselskap. Arbeidet på institusjonen ble ledet av norske diakonisser, deriblant Marie Føreid og Milly Kopperud. I mange år hadde «Presten med de røde annonsene», Olav Kristian Strømme, annonser i norske aviser for å samle inn penger til søster Millys arbeid på Mangarano spedalskesykehus.

Kilder
------

* Artikkel om Mangarano i Norsk Misjonsleksikon 1, spalte 110, 111, 112 og 113
**Øyvor Styren Hansson** (født 3. mars 1893 i Oslo (Kristiania), død 17. september 1975) var en norsk nasjonalsosialist og kvinnepolitiker i Quislings fascistparti Nasjonal Samling (NS) før og under andre verdenskrig i Norge.

Øyvor Hansson var medlem av NS fra partiets stiftelse i 1933. 14. mai året etter var hun med å danne Nasjonal Samlings Kvinneorganisasjon (NSK). Der var hun landsleder fra august 1935 til 2. august 1941 da bondekvinnelederen Olga Bjoner overtok. I 1942 fikk Hansson en stilling som byråsjef i Sosialdepartementet, en plass hun beholdt til krigens slutt i mai 1945. Oppgaven der var blant annet å kontrollere offentlige ansattes holdninger til NS.

Øyvor Hansson beundra både Adolf Hitler og Vidkun Quisling. Selv om hun var tyskvennlig, og mente som Deutsche Frauenschaft (Nasjonalsosialistisk kvinneliga) i det nazistiske Tyskland at kvinnenes viktigste rolle var å være mødre og husmødre, hevda hun og NSK ogspå at kvinnene skulle delta aktivt i politisk virksomhet og i samfunnslivet.

I 1915 gifta hun seg med oberst, seinere generalmajor Halvor Hansson (1886–1956). Han kjempa mot de tyske okkupasjonsstyrkene og var i tysk fangenskap fra 1941. Paret var separert under krigen og skilte seg siden.

I landssvikoppgjøret etter krigen ble Øyvor Hansson dømt til drøyt tre års fengsel som medlem av NS, leder i NSK og som angiver.

* Ved Stortingsvalget 1936 sto Øyvor Hansson på tredje plass på NS' Oslo-liste  Foto: Fra utstilling i Oscarsborg festningVed Stortingsvalget 1936 sto Øyvor Hansson på tredje plass på NS' Oslo-liste  Foto: Fra utstilling i Oscarsborg festning

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Øyvor\_Hansson[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Elisabeth Lønnå om Øyvor Hansson i *Store norske leksikon* (oppdatert 9. mai 2017, fri gjenbruk, henta 30. desember 2018)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Øyvor Hansson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

Portal: Andre verdenskrig

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Erik «Polo» Brakstad** (født 19. april 1951 i Molde) er en tidligere norsk fotballspiller og fotballtrener.

Han spilte, som broren Torkild Brakstad, i forsvaret for i hjembyens Molde FK (1968-1976, 1978-79) og Træff (spillende trener 1977; 1980-?). Siden trente han Hødd til Tippeligaen 1995 og semifinale norgesmesterskapet i fotball for herrer 1995. Deretter var han assistent i Molde FK under Åge Hareide (1997) og hovedtrener (1998–2000), samt hadde korte opphold i Bryne FK (2001), Moss FK (halve 2002), Kristiansund Ballklubb (2004–05), Hødd (sommeren 2006) og Træff fra 2009 til 2015.

Hans kanskje beste meritter var Moldes 21 runder uten tap i 1998, seriesølvet i Tippeligaen 1999, semifinalist i Norgesmesterskapet i fotball for menn 1999, og deltakelsen Mesterligaen der laget kom til gruppespillet etter eliminasjonen av Mallorca og CSKA Moskva (1999). Han var også med på å starte den eventyrlige klatringen for Kristiansund Ballklubb.

I 2019–20 trente han Midsund Idrettslag, men ble erstattet av Arnt Erik Aspås Brakstad som kom fra Eide og Omegn Fotballklubb. Der var han også for 34 år siden. De slet nederst i 4. divisjon.

Han har vært lærer ved Bekkevoll ungdomsskole i Molde.

Referanser
----------

1. ↑  Olaus Brunvoll, Gunnar Hagbø og Atle Brunvoll. «Klubbhistorie». Molde Fotballklubb. Arkivert fra originalen 20. oktober 2011. Besøkt 11. oktober 2011.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 20. oktober 2011. Besøkt 11. oktober 2011.
2. ↑  *Ein ny Brakstad trenar Midsund* i avisa Midsundingen den 11. mars 2020.
**Rapsodi over et tema av Paganini**, op. 43 (også kjent som *Paganini-rapsodien*), er et verk for klaver og orkester komponert av Sergej Rakhmaninov mellom 3. juli og 18. august 1934 i Villa Senar. Stykket har mange likhetstrekk med den klassiske pianokonserten, men er per definisjon mer å regne som en *concertante* eller en *kvasi-konsert*. Pianoets solistiske rolle er betydelig nedtonet, og instrumentet behandles i stedet mer som et likeverdig medlem av orkesteret. Stykket er bygd opp som et ensatsig variasjonsverk over Paganinis 24. og siste *capricce* for solofiolin, og fikk sin urframføring i Lyric Opera House i Baltimore 7. november 1934, med Philadelphia Orchestra (under ledelse av Leopold Stokowski) og komponisten selv bak klaveret. Samme besetning gjorde også den første innspillingen av verket 24. desember 1934 i New Jersey. 

Mest kjent er utvilsomt variasjon nr. 18, som har blitt benyttet i utallige filmer, TV-serier og reklamer. Variasjonen går også under kallenavnet «Rakhmaninovs største hit».

Referanser
----------

1. 1 2  *The Rough Guide To Classical Music On CD*, Rough Guides Ltd (1994) ISBN 1-85828-113-X

Eksterne lenker
---------------

* Rapsodi over et tema av Paganini, op. 43: Fritt tilgjengelige noter i International Music Score Library Project.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NLA
 |
**Ragna Bleken Rusten** (født 21. februar 1896 på Fåberg, død 22. desember 1979 i Moss) var en norsk forfatter, lærer og foredragsholder som arbeidet for fred, kvinnespørsmål og målsak.

Liv og virke
------------

Ragna Rusten ble uteksaminert fra Notodden lærerskole i 1917, og arbeidet deretter som lærer i Nannestad og på Fåberg. Som gift bosatte hun seg i Rygge og siden i Moss, hvor hun virket som frilansskribent og forfatter. Hennes artikler og skjønnlitterære tekster ble publisert i blant annet *For Bygd og By* og *Nynorsk Vekeblad*. 

Hennes bokdebut kom i godt voksen alder, i 1946 med novellesamlingen *Doggfall*, publisert under psevdonymet *Sváva* (også skrevet Svåva). For boken ble hun i 1947 belønnet med Statens forfatterstipend. Hun vant en novellekonkurranse i bladet *Den 17de Mai* med en novelle kalt *Sonetapet*, som også var med i samlingen *Doggfall*.

Hennes senere bøker ble utgitt under hennes eget navn. Hun vekket mest oppmerksomhet med romanen *Bakgrunn*, som kom ut i 1964. Boken handler om en morløs ungjente. Hennes siste bok var romanen *Det er i deg det skjer* fra 1973. 

Rusten var aktiv i Noregs Mållag og Austmannalaget. Hun engasjerte seg sterkt i humanitært arbeid, og startet i 1926 *Armeniamisjonen* i Rygge. Hun var også styremedlem i *Moss kvinneråd*.

Familie
-------

Ragna Rusten var datter av gårdbruker Gunder Bleken og Rønnaug Loe. Hun ble i 1921 gift med lærer Øystein Rusten.

Bibliografi
-----------

* 1946: *Doggfall*, noveller, Noregs Boklag
* 1956: *Andlet til andlet*, noveller, Fonna forlag
* 1964: *Bakgrunn*, roman, Det norske samlaget
* 1968: *Ein bodskap sendt med vinden*, noveller, Det norske samlaget
* 1973: *Bakgrunn*, roman, Det norske samlaget

Stipender
---------

* 1947: Statens forfatterstipend
* 1966: Olaf Schous legat

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Ragna\_Rusten[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Blørstad, Liv (1982). *Norske og utenlandske noveller utgitt i Norge i tidsrommet 1946-50*. [S.l.] s. 43.
3. ↑  *Norske skolefolk*. Dreyer. 1952. s. 1072.
4. ↑  *Agder 1966.03.28*. Norge, Agder, Flekkefjord. 1966. s. 3.

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 276. ISBN 8253014988.

Eksterne lenker
---------------

* Store norske leksikon: Ragna Rusten, besøkt 1/7 2020
* Allkunne: Ragna Rusten, besøkt 1/7 2020

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Ragna Marina Thiis** (født 12. februar 1940 i Trondheim) er en norsk billedkunstner og kunstpedagog.

Ragna Thiis er utdannet ved SHKS 1959–1961, ved malerlinjen, med glassmaleri og grafikk; og ved Statens kunstakademis maleravdeling hos Aage Storstein og Alf-Jørgen Aas 1964–1967. Hun tok senere utdanning ved Statens lærerhøgskole i forming, Oslo 1980–1982, og har fra 1983 lektorkompetanse i forming. Hun er datter av domkirkearkitekt Helge Thiis og billedkunstneren Greta Thiis, og søster av Aina Thiis Leirdal og Tone Thiis Schjetne.

Arbeid
------

Hun har vært formingslærer ved Trondheim off. døveskole, 1968–1969, Brundalen yrkesskole og Elen Ofstads skole, 1983–1986, og Gerhard Schønings skole, 1993–1994, og i grafisk design ved Merkantilt institutt, 1989–1999. Hun var kunstkritiker i Adresseavisen 1970–1974, Arbeider-Avisa 1974–1976 og i «Arena : trøndersk tidsskrift for kunst og kultur» 1978–1981. Hun har også arbeidet med rekvisitter og stilhistorie ved Trøndelag teater.

Utsmykninger hun har utført er i første rekke glassmalerier i Vadsø kirke i 1972. Ragna Thiis er innkjøpt bl.a. av Norsk kulturråd, Sør- og Nord-Trøndelag fylker, Statoil og en rekke kunstforeninger. Hennes foreløpig siste utstilling i Trondhjems kunstforening (2005) ble av Adresseavisen beskrevet som «hjemlige betraktninger av Munkholmen, akvareller og kollasjer».

Forfatterskap
-------------


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|
|  |

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

 |
| Thiis' glassmalerier i Vadsø kirke. |

* *Billedhuggeren Kristofer Leirdal*. Redigert av Ragna Thiis mfl. Tapir forlag, 1996. ISBN 82-519-1228-8 (ebok fra bokhylla.no)

### Artikler i *Arena*

* Trøndelag bildende kunstnere, 1/1978 s. 52–53
* Frohavets trollguru og Sistrandas sirene, 2/1978 s. 50–53
* Professor og huleboer, 2/1979 s. 36–42
* Kunstskolen i Trondheim, 4/1979 s. 30–34
* Kunstnerutdanning i fokus, 3/1980 s- 41–46
* Hvor var kvinnene i billedkunsten? 2/1981 s. 16–27

Referanser
----------

1. ↑   KulturNav, KulturNav-ID e29ab031-14c6-4a34-b353-416ba4798aa1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Norsk kunstnerleksikon*, Bind 4. side 209, Oslo 1986
3. ↑  Adresseavisen, 12. februar 2000 og Aftenposten, 12. februar 2000
4. ↑  Heidi Oliv Wollamo (24. september 2005). «Kafeflørt i dukkeversjon». Adresseavisen. Arkivert fra originalen 15. november 2005. Besøkt 23. januar 2009. «I andre etasjen hos Trondhjems Kunstforening holder to andre kunstnere hus. Atle Folstads fargerike og humoristiske malerier bringer tankene til Matisse, mens Ragna Thiis har mer hjemlige betraktninger av Munkholmen, akvareller og kollasjer.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** VIAF **·** KulturNav
 |
**Dvergløvbukk** (*Phymatodes alni*) er en bille som tilhører familien trebukker (Cerambycidae). I Norge har den en begrenset utbredelse langs kysten av Sørlandet og Østlandet.

Utseende
--------

En liten (4-7 mm), tettbygd trebukk med et karakteristisk mønster på dekkvingene. Den kan minne om *Anaglyptus mysticus* men er mindre og mer tettbygd. Antennene er knapt så lange som kroppen, gulbrune på farge. Pronotum er bredere enn langt med rundede sider, svært finmt punktert og blankt svart, med mørke, oppstående hår. Dekkvingene har markerte, rettvinklede skuldre, er parallellsidige, middels fint punkterte og blanke. Fargen er gulbrun i den fremste tredjedelen og i en smal stripe langs sømmen. Lenger bak er den svart med to buede, hvitaktige tverrbånd, det fremste av dem avbrutt på midten. Beina er korte og kraftige, mørke, lårene sterkt fortykkede.

Levevis
-------

Larveutviklingen skjer i tynne, nylig døde greiner av løvtrær, særlig eik. Både hogstavfall og døde greiner som fortsatt henger på trærne kan brukes. Greinene er ofte bare 1-2 centimeter tykke. Larven lever først under barken, men gnager seg snart inn til kjernen i greina. Utviklingen tar ett år. De voksne insektene kan finnes løpende rundt på egnede greiner i mai-juni, de besøker også av og til blomster. Arten kan finnes sammen med flere andre trebukker: *Phymatodes pusillus*, *Xylotrechus antilope*, vepsebukk *Clytus arietis*, *Anaesthetis testacea* og *Exocentrus adspersus*.

Utbredelse
----------

Arten er utbredt i Europa, i Nord-Afrika og i Asia østover til Iran. I Norge finnes den langs kysten av Sør- og Østlandet.

Systematisk inndeling
---------------------

  

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien Chrysomeloidea Latreille, 1802 (=Phytophaga)
				+ Familien trebukker, Cerambycidae Latreille, 1802
					- Underfamilien tømmerbukker, Cerambycinae – 145 arter i Europa
						* Stammen Callidiini
							+ dvergløvbukk, *Phymatodes alni* (Linnaeus, 1767) (synonym *Poecilium alni*)

Kilder
------

* Ehnström, B. og Holmer, M. 2007. Nationalnyckeln till Sveriges flora och fauna. Skalbaggar: Långhorningar. Coleoptera: Cerambycidae. ArtDatabanken SLU, Uppsala. 298 sider. ISBN 978-91-88506-62-7
* Norges biller – *Phymatodes alni*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Poecilium alni* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Poecilium alni* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Poecilium alni* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Poecilium alni* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Poecilium alni* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Phymatodes alni* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Phymatodes alni* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Poecilium alni* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Rapsolje** er en vegetabilsk matolje som utvinnes av frøene til rapsplanten. Frøene er små og nesten sorte. De kjennes helt tørre, men inneholder omtrent 50 prosent olje. Frøene høstes og presses og den resulterende massen siles. Omtrent en tredel av massen siles ut som ren olje. De resterende to tredelene er en tyktflytende masse som brukes til dyrefor.

En rapsolje av god kvalitet har minst mettet fett. Når det gjelder de sunnere enumettede- og flerumettede fettsyrer kommer raps på plassen foran olivenolje blant de kjente matoljesortene som oliven, mais og soya.

Rapsolje i mat
--------------

Rapsolje er gul, med nøytral smak og lukt, og kan brukes til det meste av matlaging. Den kan brukes til steking, men man må passe på at temperaturen ikke blir for høy (for eksempel ved fritering).

Innhold
-------

| Innhold | Mengde per 100 gram |
| --- | --- |
| Mettede fettsyrer | 6 gram |
| Enumettede fettsyrer | 62 gram |
| Flerumettede fettsyrer | 31 gram |
| Annet fett | 1 gram |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Missiologi**, eller **misjonsvitenskap**, er et felt innen kristen praktisk teologi som beskjeftiger seg med det kristne misjonsoppdrag, og studerer og utdanner i forskjellige misjonsmetoder. Studiet er tverrfaglig ikke bare ved at det trekke inn mange teologiske fag, men også reflekterer over misjonsarbeide i lys av antropologi, historie, geografi, kommunikasjonsvitenskap, komparativ religion, kristen apologetikk, metodologi og mellomkirkelige relasjoner.

Missiologi ble utskilt som en egen disiplin først mot slutten av 1800-tallet. Men selv om fagbegrepet ikke oppstod der, var det betydelig missiologisk refleksjon i forbindelse med den kristne trosforkynnelse i ikke-kristne områder i mange århundrer før da. Misjonærene nøyde seg ikke med å gi dåpsopplæring og døpe, og å bygge kirker og opprette menigheter; det var vanlig at de satte seg relativt grundig inn i de lokale religioner, kulturer og språk. For eksempel var det ikke en vestlig handelsmann, men en misjonær, som først satte seg inn i, oversatte og gjorde Europa kjent med konfucianismen og den store kinesiske kultur (den italienske jesuittpateren Matteo Ricci), og det var ikke en geograf eller oppdagelsesreisende, men den skotske misjonæren David Livingstone som ble den første europeer som krysset Afrika. I deres fotspor fulgte misjonærer som i forbindelse med sin innsats som forkynnere arbeidet som lingvistikere, geografer, etnologer og så videre. 

En av de mest krevende oppgaver for missiologien er å foreta en grenseoppgang mellom det som må anses som essensielt for kristentroen og dets uttrykk og følgelig uavvendelig uansett kulturell sammenheng, og hva som er rent kulturelle uttrykk for kristendom og som dermed kan tilpasses (adaptasjon, inkulturasjon) fra kulturkrets til kulturkrets. Uenighet om disse grensene har hatt alvorlige følger som tildels har satt misjonen sterkt tilbake, jamfør for eksempel ritestriden i Kina og til dels ritestriden i India.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** NKC
 |
**Sabbat** (fra hebraisk (שבת), *å opphøre*, og var først brukt i bibelsk sammenheng for den syvende dagen av skapelsen (andre mosebok)) er en religiøs dag for hvile, tilbedelse, fest og/eller aktiviteter innen flere religioner. Sabbaten er stort sett en av de ukentlige hendelsene, og den kobles oftest til lørdag, selv om søndag regnes som den syvende dagen, hviledagen, for mange.[]

Sabbat har flere betydninger:

* Sabbat (jødisk) er den ukentlige hviledagen i jødedommen, norsk kristen unitarisme, såkalt judaisert kristendom (sabbatarianisme) og hos syvendedagsadventistene.
* Sabbat (wicca) er de åtte årlige festdagene i wicca-tradisjonen.

Musikk
------

* Sabbat, et britisk thrash metal-band, stiftet i 1985.
* Sabbat (black metal-band), et japansk black metal-band
* Black Sabbath, et engelsk heavy metal-band

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Sabbat*.
***Mikaël*** er en roman av den danske forfatteren Herman Bang, utgitt på Gyldendal i København og Kristiania i 1904.

Handlinga foregår i Paris. Den unge tsjekkeren «Mikaël» har slått seg ned i metropolen som protesjé av den verdenskjente maleren «Calude Zoret». De møttes i Praha, og har siden hatt et nært forhold, og «Mikaël» har stått modell for flere store arbeider. «Zoret»s spesialitet er historiemalerier fra den greske og romerske antikken. Et av hovedverkene hans er «Seieren», som han forærer «Mikaël», og som denne henger opp i soveværelset i leiligheten sin. Hos «Zoret» vanker også en krets av kunstelskere og rike og/eller adelige personer, blant dem flere skandinaver.

En dag blir «Zoret» oppsøkt av en russisk fyrstinne, «Lucia Zamikoff», som ønsker å bli portrettert. «Zoret» vegrer seg, men aksepterer omsider oppdraget. Det viser seg å by på store vanskeligheter, og det lykkes ikke den store mesteren å få fram det rette ansiktsuttrykket. Han er i ferd med å gi opp, da han en dag ber «Mikaël» forsøke. Med noen raske penselstrøk fullfører han ansiktet, og blikket kommer fram nøyaktig slik det skal være.

Ikke lenge etter viser det seg at det har oppstått et stormende kjærlighetsforhold mellom den unge mannen og den mer modne fyrstinnen. De møtes i hemmelighet i leiligheten hans og på ulike steder i Paris, men forholdet blir snart en offentlig hemmelighet. For øvrig koster stevnemøtene deres atskillig mer enn «Mikaël» får av «Zoret» og «Lucia» får av sin mann, og «Mikaël» begynner å ta opp lån hos bankieren til «Zoret». En dag blir det offentlig kjent at fyrst «Zamikoff» er konkurs, og at alle eiendommene hans i Russland skal under hammeren. I et desperat forsøk på å sikre seg sjøl og «Lucia» et fortsatt liv i luksus, reiser «Mikaël» til London og selger «Seieren» til en kunsthandler.

«Zoret» går inn i en dyp krise, forårsaka av sjalusi, av «Mikaël»s svik og av en følelse av at den kunstneriske kraften er i ferd med å svinne. Han kommer seg ut av den kunstneriske krisen ved å stenge seg inne i atelieret og lage tre store bilder, der han tolker sin egen skjebne i bibelske motiver. Ett bilde forstiller Jobs lidelser; et annet Cæsar som hogges ned av en ung germaner.

Utstillinga blir en sensasjon og en kunstnerisk suksess, men «Zoret»s krefter er blitt svekka av påkjenningene. Særlig tar det på at «Mikaël» ikke lenger viser seg, men i stedet går bak ryggen hans og dyrker forholdet til «Lucia». Han blir sjuk og dør etter kort tid, men på dødsleiet bekrefter han ved testament at «Mikaël» arver alt etter han. «Mikaël» viser seg ikke ved dødsleiet, enda det blir sendt bud etter han.

Portaler: Litteratur | Danmark
**The Canadian Expeditionary Force** var en gruppe canadiske militærenheter etablert for tjeneste på vestfronten under første verdenskrig. Når enhetene ankom Frankrike ble de sluttet til divisjonene i det canadiske armekorpset innenfor British Army. Totalt tjenestegjorde 4 canadiske divisjoner ved fronten.

Styrken besto av 260 nummererte infanteribataljoner, 2 navngitte infanteribataljoner (The Royal Canadian Regiment og Princess Patricia's Canadian Light Infantry), 13 dragonregimenter, 13 jernbanekonstruksjonsbataljoner og 5 ingeniørbataljoner, i tillegg til artilleribatterier, ambulanse-, medisin-, tannhelse-, skogvokter-, arbeids-, tunnel-, syklistenheter.

En spesiell enhet innenfor the Canadian Expeditionary Force var det canadiske maskingeværkorpset. Det besto av flere motoriserte maskingeværbataljoner, Eatons, Yukon og Borden maskingeværbatterier og nitten maskingeværkompanier. I løpet av sommeren 1918 ble disse enhetene sluttet sammen i fire maskingeværbataljoner, tilknyttet hver av de fire divisjonene i det canadiske armekorpset.
The Canadian Expeditionary Force besto hovedsakelig av frivillige, siden verneplikt ikke ble gjennomført før på slutten av krigen (se vernepliktskrisen i 1917), totalt ankom bare 24 132 vernepliktige Europa før krigen sluttet.

Canada var den eldste dominionen i det britiske imperiet og kom automatisk i krig med Tyskland etter den britiske krigserklæringen. Det var den engelskspråklige delen som støttet krigen. Blant den første canadiske divisjonen som var under opplæring i CFB Valcartier var to tredjedeler født i Storbritannia. Da krigen sluttet i 1918 besto ihvertfall 50% av CEF av britiskfødte. 
CEF gjorde seg bemerket gjennom sin tjeneste på vestfronten og ble ansett av de allierte som en elitestyrke.

I løpet av krigen døde 60 661 av CEFs totale styrke på 619 636, dette er hele 9,28%.
Etter krigen ble CEF oppløst og erstattet med the Canadian Militia.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |

Portal: Første verdenskrig