recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trond Reime Reinertsen** (født 12. desember 1945 i Trondheim) er en norsk økonom og forretningsmann.

Han er sønn av sivilingeniør Arne Reime Reinertsen og Marie Louise Cappelen Smith i Trondheim. Faren etablerte det rådgivende ingeniørfirmaet Reinertsen, som Tronds brødre, Erik og Torkild Reinertsen, overtok.

Han har sin økonomiske utdannelse fra University of Strathclyde (B.A.), University of Rhode Island (M.A.), London School of Economics og University of Utah (Ph.D.). Han ble byråsjef ved pengepolitiske kontor i Finans- og tolldepartementet i 1977 og avdelingsdirektør for økonomiavdelingen i 1979. Fra 1980 til 1998 var han administrerende direktør i Den norske Bankforening, men hadde permisjon fra 1989 til 1990, da han var statssekretær for statsråd Arne Skauge i Finans- og tolldepartementet, som representant for Høyre.

Fra 1998 til 2016 var han konsernsjef og hovedeier i familiens stål- og byggevarekonsern E.A. Smith, som blant annet omfatter byggevarekjeden Bygger'n. Hovedkontoret ligger i Trondheim. Ved fylte 70 år overlot han i 2016 den daglige ledelsen til sin sønn, Arne Reinertsen, men fortsatte som eier og styreleder.

Han har vært styremedlem i Norges Bank. Reinertsen ledet også Statseierskapsutvalget som la frem sin innstilling i 2004. Representerte Høyre i Pensjonskommisjonen.

Referanser
----------

1. 1 2  Arntzen, Jon Gunnar (red.) (1994). *Hvem er hvem?*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 444.
2. ↑  regjeringen.no: Jan P. Syses regjering
3. ↑  Sved, Børge (17. juni 2016). «Trond Reinertsen går av som leder for E.A. Smith». *Adresseavisen*. Besøkt 9. juli 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Trond Reinertsen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook
 |
Chiles flagg
**Chiles flagg** er delt i hvitt over rødt og har en blå kanton med en hvit femtakket stjerne. Flagget er i størrelsesforholdet 2:3. Det benyttes i uforandret form i alle funksjoner som nasjonalflagg, handelsflagg, statsflagg og orlogsflagg. 

Rødt står for frihetskampen, blått for himmelen og hvitt for snøen i Andesfjellene. Den hvite stjernen i det blå feltet viser at Chile er en enhetsstat.

Flagget har vært Chiles nasjonalflagg siden 18. oktober 1817. Det ble benyttet ved uavhengighetserklæringen av 1817. José Ignacio Zenteno, forsvarsminister under Bernardo O'Higgins krediteres for iden bak flagget, mens Antonio regnes som den som har tegnet det. Andre tillegger æren for å ha tegnet flagget til Gregorio de Andía y Varela. Flaggets enkelte bestanddeler ble spesifisert i 1854, mens stjernens størrelse ble fastsatt i 1922.

Før Chiles nåværende flagg ble tatt i bruk, ble det benyttet to vannrett stripede trikolorer. Først et flagg i blått, hvitt og gult fra 1810 til 1814, deretter et flagg i blått, hvitt og rødt fram til 1816.

Orlogsgjøs
----------

Orlogsgjøsen som benyttes av skip i Chiles sjøforsvar er en blå duk med en enkelt hvit stjerne.

Presidentflagg
--------------

Presidentflagget har riksvåpenet i midten. Det sentrale motiver i riksvåpenet er et skjold, delt i blått over rødt og med en hvit stjerne i midten. Skjoldet er flankert av en andeshjort og en kondor. Mottoet lyder «Por la razón o la fuerza».

* Chiles orlogsgjøsChiles orlogsgjøs
* Chiles presidentflaggChiles presidentflagg
* Chiles flagg 1810-1814Chiles flagg 1810-1814
* Chiles flagg 1814-1816Chiles flagg 1814-1816

Litteratur
----------

* *Album des pavillons nationaux et des marques distinctives. National flags and distinctive markings*, Service hydrographique et océanographique de la marine, Brest, 2000
* Gaston Soublette: *La estrella de Chile'*, Valparaiso, 1984

Eksterne lenker
---------------

* (en) National flag of Chile – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Chile fra FOTW
* Historical flags of Chile fra FOTW

| * v
* d
* r
Søramerikanske flagg |
| --- |
| Selvstendige land | Argentina · Bolivia · Brasil · Chile · Colombia · Ecuador · Guyana · Paraguay · Peru · Surinam · Trinidad og Tobago · Uruguay · Venezuela |
| Territorier | Aruba · Bonaire · Curaçao · Falklandsøyene · Fransk Guyana · Sør-Georgia og Sør-Sandwichøyene |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Hvaler ungdomsskole** er en tidligere ungdomsskole i Hvaler kommune. Skolen het tidligere Asmaløy skole, men ble i skoleåret 2006/07 omgjort til ungdomsskole. Skoleelever fra Asmaløy ble fordelt mellom Åttekanten skole og Floren skole. Skolen har ca. 159 (1. halvår 2009) elever og ca. 20 ansatte (lærere, assistenter, rektor, sekretær).

Arkitektur
----------

Da skolen ble bygget i 1987 var det ni klasserom fordelt på tre skolebygg. Skolen hadde også et adminstrasjonssbygg og en felleshall med heimkunnskap, kunst og håndverksrom, sløyd, gymsal og et musikkrom. Skolen har blitt bygget på to ganger. Første gang i 1990-årene, da som klasserom for 1. klasse, kjøkken og skolefritidsordning, men dette er nå omgjort til auditorium. Den andre gangen det ble bygget på var i tusenårsskiftet, da gymsalen ble på størrelse med en håndballbane (40 m × 20 m), kafeteria, musikkskole, fritidsklubb og fire ekstra garderober.

Referanser
----------

1. ↑  «Skolene på Hvaler» **(norsk)**. Hvaler kommune. 12. august 2015. Arkivert fra originalen 30. januar 2016. Besøkt 30. januar 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalt skoleregister
 |
***Oreda*** er en slekt av snutebiller (Curculionidae) som lever på busker og trær. De er små, korte og høyr hvelvede, og kroppen er dekket av skjell i ulike farger, noen av disse er som oftest oppstående og hårlignende og gir billene et "bustete" utseende. Snuten er lang, men den holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra.

Utseende
--------

Små (gjerne 2 – 6 mm), korte, høyt hvelvede biller, gjerne brunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. De mangler fasettøyne og er blinde. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. **Hodet** er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (*mesosternum*). Antennene er festet rundt midten av snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. **Dekkvingene** er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. **Beina** er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (*tibiae*) ender i en krok (*uncus*). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på den sørlige halvkulen (Australia, New Zealand, Ny-Caledonia, sørvestlige Sør-Amerika).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **tresnutebiller, Cryptorhynchinae** Schönherr, 1825
						* Stammen **Psepholacini** Lacordaire, 1865
							+ Slekten ***Oreda*** White, 1846
								- *Oreda brevis*
								- *Oreda hylastes*
								- *Oreda maculata*
								- *Oreda murinus*
								- *Oreda notata*
								- *Oreda orthorhina*
								- *Oreda setigera*

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Lysforurensning fordelt over hele jorden, fotografert af NASA.
Bilde av Mexico by tatt om natten.
**Lysforurensning** er en betegnelse for negative konsekvenser av «overflødig» menneskeskapt lys. Noen av disse konsekvensene er forringede muligheter for observasjoner av nattehimmelen, sløsing med energi samt forstyrrelse av økosystemer.

Lysforurensning truer ikke flora og fauna på samme måte som luftforurensning og vannforurensning. Fenomenet kan bedre sammenlignes med støyforurensning, da den direkte effekten forsvinner i samme øyeblikk som man slukker lyset. Dessuten er påvirkningen av flora og fauna av en annen karakter enn den som stammer fra for eksempel luft- og vannforurensning. Enkelte forskere mener for eksempel at lysforurensning kan påvirke dyrs adferdsmønster i en slik grad at det medfører alvorlige forstyrrelser i de økosystemer de er en del av. 

Energisløsing som følge av lysforurensning kan ha ikke ubetydelige samfunnsøkonomiske og miljømessige konsekvenser, da sløsing med energi er sløsing med penger og utsetter miljøet for belastninger som kunne vært unngått. Lysforurensning skyldes først og fremst uhensiktsmessig eller direkte gal bruk av lys og dårlig utformede lysarmaturer. Generelt vil en ofte få en bedre lyssetting dersom lyset er indirekte og belyser bakken eller objektet uten å blende omgivelsene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Light pollution – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Light pollution – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Astronomisk Selskabs side om lysforurening
* Per Tybjerg Aldrich's side om truslen mod nat-naturen
* International Dark Sky Association (IDA)
* Foreningen Bevar mørket, startet 2020
* Stanghelle på fredag, om lyskultur og lysforurensning, NRK P1+

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC **·** BNE
 |
***Protacalles*** er en slekt av snutebiller (Curculionidae) som lever på busker og trær. Slekten omfatter bare én kjent art.

Utseende
--------

Små (gjerne 2 – 6 mm), korte, høyt hvelvede biller, gjerne brunlige og matte med mønster dannet av lyse skjell. De mangler fasettøyne og er blinde. Kroppen er vanligvis helt dekket av skjell, noen av dem gjerne oppstående og hårlignende. **Hodet** er temmelig lite, fasettøynene er forholdsvis store og flate. Snuten er middels lang og tynn og holdes vanligvis bakoverbøyd slik at den ikke er synlig ovenfra. Den kan foldes inn i en fure mellom framhoftene som ender i en kopplignende grop på mellombrystet (*mesosternum*). Antennene er festet rundt midten av snuten. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, men tydelig smalere enn dekkvingene. Sidene er avrundede. Det har ofte markerte knøler på sidene. **Dekkvingene** er ovale hos de fleste, men parallellsidige hos noen av de større artene. De har mer eller mindre markerte skuldre og ofte rekker av oppstående skjell. **Beina** er kraftige og forholdsvis lange, lårene er vanligvis utannede, men kan ha en tann på undersiden. Leggene (*tibiae*) ender i en krok (*uncus*). Føttene er nokså korte og kan foldes tilbake mot leggen.

Levevis
-------

Utbredelse
----------

Gruppen er utbredt i Japan.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien snutebiller, Curculionidae Latreille, 1802
					- Underfamilien **tresnutebiller, Cryptorhynchinae** Schönherr, 1825
						* Stammen **Sthereini** Hatch, 1971
							+ Slekten ***Protacalles*** Voss, 1957 - én art
								- *Protacalles monticola* Voss, 1957

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 16. oktober 2020. Besøkt 16. oktober 2020.

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Aaserud Keramikkfabrikk** ble etablert i 1936 som en egen bedrift ved Aaserud Teglverk som igjen ble etablert i 1895. Fabrikken lå i Solbergelva, området der fabrikken lå er fremdeles et industriområde ved navnet «Åserud industriområde». Aaseruds førende designerne var Nils Magnus Bugge og Magne Stueland. Aaserud hadde et nært samarbeid med elever og lærere ved Statens håndverks- og kunstindustriskole. Deriblant Jens von der Lippe og Kari Bing Stueland. Fabrikkens produkter fra tiden rundt andre verdenskrig var merkbart tyskinspirert, formene var enkle og dekoren holdt til et minimum. Fargesammensetningen ble holdt i funksjonalismens jordfargeskala. I 1952 ble produksjonen ved Aaserud Keramikkfabrikk ble nedlagt. Gjenstandene ble stemplet med speilvendte «AA» og «Aaserud». Åserud Teglverk & Keramikkfabrikk sysselsatte i 1958, 23 personer i Solbergelva

Historie
--------

Keramikkfabrikken ble startet av Christian Bugge og produksjonen skulle etter hvert bestå av bruksgjenstander i et trengende marked der keramikken ble høyt skattet. Det ble også laget gjenstander av mer dekorativ verdi som veggfliser, relieffer og figurer. De mer kunstnerisk betonte varer ble innkjøpt til restauranter og vestibyler i større bygg i Oslo. Keramikken fra Aaserud fikk gode omtaler på utstillinger og ble etter hvert innkjøpt av Kunst- og Industrimuseet, Drammens Museum og keramikkmuseet i Faenza i Italia. Noe produksjon ble også sendt til Arts and Crafts butikker i USA. Størsteparten av produksjonen i den første tiden besto av fat, boller, asjetter, askebeger og dekorerte blomsterpotter. I 1943 hadde Drammens Museum en sommerutstilling der produkter fra Aaserud ble representert. Museumet kjøpte også inn noen gjenstander til egen samling.

Referanser
----------

1. ↑  Linder, Mats (29. august 2023). «Aaserud Keramikkfabrikk». *Store norske leksikon* **(norsk)**. Besøkt 21. november 2023.
2. ↑  Lillevold, Eyvind (1960). *Nedre Eiker*. no: Kommunen. s. 357.
3. ↑  «Aaserud Teglverk og «Keramikken» | Eiker Arkiv». Besøkt 21. november 2023.
Utsikt fra Stenseth
**Stenseth** (opprinnelig formelt Stenseth Terrasse, på folkemunne bare Stenseth) er et stort boligfelt i åsen i den østligste delen av Krokstadelva (tidl. Nedre Eiker kommune) i Drammen kommune. Feltet består av 12 veier som alle har astronomiske navn, der bebyggelsen i stor grad preges av terrasseleilighetsblokker og rekkehus, men også har en god del eneboliger i de øverste veiene. Det meste ble etablert i 1970- og 1980-årene. Området har egen barneskole, dagligvarebutikk og barnehage.

Stenseth er en del av Krokstadelva (postnummer 3055), og er en del av Kommunedel 2 i nye Drammen kommune.

Korteste adgang til det gamle forsvarsanlegget Batteriet på Solbergmoen er fra øvre del av Neptunveien. 

Fra øverst i Polarveien ved den 48 meter høye tv-masten går stien raskt videre opp dit paraglidere kaster seg ut over Solbergmoen.

Fra vestre ende av Uranusveien går stien raskt opp til Bjørkedokk, der det ble avholdt kombinert hopprenn i NM 1960.

Stenseth, 1. juli 1940, før utbyggingen (kunstige farger)

Referanser
----------

1. ↑  «Nærutvalget for Krokstadelva og Stenseth». *Drammen kommune* **(norsk)**. Besøkt 27. mars 2021.
Byfergen «Go'Vakker Randi» ved kai
**Sellebakk/Lislebyfergen** er en fergeforbindelse som krysser Glomma i Fredrikstad kommune i Østfold. Fergen går mellom Sellebakk på Østsiden av elven og Lisleby på vestsiden. Den er åpen for passasjerer, sykler og mopeder. Fergen er gratis.

Fergeforbindelsen er en av tre forbindelser som krysser Glomma i Nedre Glommaregionen, de to andre er Gamlebyfergen og Byfergen i Fredrikstad sentrum. Forbindelsen drives av Fredrikstad kommune og trafikkeres av fergen «Go`vakker Randi».

Fergeforbindelsen ble opprinnelig nedlagt i begynnelsen av 1980-årene grunnet lite trafikk etter åpningen av Fredrikstadbrua og Sandesund bru. 
Fergeleiene ble liggende til starten av 2010-årene. Gjenåpningen av fergeforbindelsen kom etter flere års lokalt engasjement og etter at forbindelse ble anbefalt av flere instanser. Det ble blant annet trukket frem at trafikken som kom til å gå over den nye fergeforbindelsen ville avlaste Fredrikstad sentrum. Fergeforbindelsen ble fort populær da den åpnet nye muligheter for å gå og sykle til arbeid. Forbindelsen ble gjenåpnet 17. juni 2013 etter at en ny ferge erstattet «Go`vakker Randi» på Gamlebyfergen og fergeleiene ble opprustet.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. desember 2014. Besøkt 6. desember 2014.
2. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. desember 2014. Besøkt 6. desember 2014.

Eksterne lenker
---------------

* «Byfergene», fra Fredrikstad kommunes nettsider
Sherman-stridsvogner tilhørende Queen’s Bays (2nd Dragoon Guards) avanserer gjennom Gabès-åpningen 7. april 1943.
**2nd Dragoon Guards (Queen’s Bays)** var et regiment i British Army som eksisterte mellom 1685 og 1959.

Regimentet ble dannet av jarlen av Peterborough, og bar hans navn som Earl of Peterboroug’'s Regiment of Horse. Det gjennomgikk flere navneendringer og fikk navnet Queen’s Regiment of Dragoon Guards i 1746 etter hvert som det utviklet seg til en dragonavdeling. (Dragoner betegnet en styrke av svært mobilt beredent infanteri utstyrt med lettere, raskere hester) og senere omdøpt til 2nd Dragoon Guards (Queen’s Bays) i 1767 for å reflektere tradisjonen med at soldatene red kun brune hester (*bay horses*).

Regimentet gjorde tjeneste som beredent kavaleri frem til 1937, da det ble mekanisert med lette stridsvogner. Det ble en del av Royal Armoured Corps i 1939. Etter tjeneste i første og annen verdenskrig ble regimentet slått sammen med 1st King’s Dragoon Guards i 1959 til 1st The Queen’s Dragoon Guards.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 23. juli 2018. Besøkt 23. juli 2018.
**Steinar Høiback** (født 1. desember 1972 i Tønsberg) er en kul mann, norsk lærer og barnebokforfatter.

Han er lærerutdannet fra Høgskolen i Vestfold,og var fram til 2009 markedskonsulent i bokhandlerkjeden Norli. Han har dessuten vært engasjert i flere kulturarrangementer i Tønsberg og Vestfold, deriblant Litteraturuka i Vestfold og Middelalderfestivalen i Tønsberg.

Steinar Høiback debuterte som skjønnlitterær forfatter med ungdomsromanen *Gutenbergs hemmelighet* i 2009. I 2012 kom oppfølgeren *Evolusjonens voktere*, en ny «kodekrim» med unggutten Sophus Blix.

Høiback var komponist og tekstforfatter til «Leselandets CD – Aksjon Lesekompis høsten 2006» og «Lesesirkus – Aksjon Lesekompis høsten 2007» og samarbeidet med «plystrekongen» Tormod Borgen Rogne. Han har også skrevet og framført sanger om Peter Christen Asbjørnsen og andre norske kulturpionerer.

Steinar Høiback arbeider som lærer ved den kristne friskolen Granly skole i Tønsberg. Han er lillebroren til militærhistorikeren Harald Høiback.

Referanser
----------

1. ↑  *Bok og samfunn* om Steinar Høiback og leselystaksjonen Arkivert 23. september 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  Intervju i Tønsbergs Blad 25.10.2008[*død lenke*]
3. ↑  Bokanmeldelse av *Gutenbergs hemmelighet* (2009) Arkivert 3. desember 2013 hos Wayback Machine.
4. ↑  Liv forlags reklameside for *Evolusjonens voktere* (2012)

Eksterne lenker
---------------

* Egenpresentasjon Arkivert 22. desember 2018 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Halden-Pressen** var en fellesavis utgitt i Halden i perioden 12. mai 1945 til 19. juni 1945, av Haldens Arbeiderblad, Smaalenenes Amtstidende og Halden.

Fellesavisa kom i stand etter mildt press fra Hjemmefrontens ledelse, med Londonregjeringens velsignelse. De avisene som var blitt stanset av den tyske okkupasjonsmyndigheten og NS-styret skulle få tid og anledning til å stable på beina sin egen organisasjon. De skulle imens få benytte utstyret hos avisene som hadde fått komme ut. For ingen av avisene som hadde intakt produksjonsutstyr skulle få dra nytte av dette på bekostning av avisene som ble stanset. I Halden var to av de tre gjenværende avisene stanset under krigen. 

Både Haldens Arbeiderblad og Smaalenenes Amtstidende kom i gang igjen, mens avisa Halden, som ble regnet som en av utgiverne av fellesavisa, aldri kom igang igjen.

Det ble lagt særlig vekt på hovedstaden og forholdene der, men også mange andre steder fikk sine fellesaviser fra 8. mai og noen dager utover, så som *Askim-Pressen, Fellesavisen (Lillehammer), Fellesavisen (Harstad), Fredrikstad-Pressen, Den frie Rørospresse, Fritt Norge (Drammen), Hamar Frie Presse, Haugesunds-Pressen, Mosjøpressen, Oslo-Pressen, Romsdalspressen (Molde), Sarpsborg-pressen og Trondheims-Pressen.*

Se også
-------

* Fellesaviser
**Fredrikstad Animation Festival** (**FAF**) er den eldste animasjonsfestivalen i Norden og Baltikum, med røtter tilbake til 1994 og oppstarten av Animerte Dager/Oslo Animation Festival. Kjernen i Fredrikstad Animation Festival er konkurranseprogrammene og utdeling av prisen Golden Gunnar. Konkurranseprogrammene er åpne for animerte kortfilmer fra de nordisk-baltiske områdene og det deles ut priser i tre kategorier: beste nordisk-baltiske studentfilm, beste nordisk-baltiske oppdragsfilm og beste nordisk-baltiske kortfilm.

Fredrikstad Animation Festival er en av 9 spesielt utvalgte festivaler som nominerer film til den europeiske animasjonsprisen Cartoon d´Or. I tillegg nominerer festivalen hvert år en norsk film til ANOBA-prisen. ANOBA er et nettverk av nordisk-baltiske animasjonsfestivaler, organisert som et forum for samarbeid og utveksling av kunnskap og gjensidig støtte. Vinneren av ANOBA-prisen velges av representanter fra de ulike festivalene i ANOBA-nettverket og blir delt ut på omgang mellom de ulike ANOBA-festivalene.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Hagatjern** er en innsjø sørøst for Mjøndalen. Vannet er et populært bade og fiskevann ca. fire kilometer fra Mjøndalen. Vannet er moderat kalkrik og har en grunne på tre til femten meter. Den økologiske tilstanden er klassifisert som god og den eneste forurensningen av vannet kommer av en spredt bebyggelse rundt vannet.

Vannkraft
---------

Sagene i Mjøndalen lå alle ved bekken fra Hagatjern som opprinnelig ga kraft til alle sagbrukene i Mjøndalen. Vannføringen i bekken var imidlertid for liten til å kunne gi tilfredsstillende drift. I 1770-årene fant sageierne en løsning på dette ved å lede vannet fra Nedbergdammene inn til Mjøndalsbekken i en inntaksdam i Åsen. Senere benyttet Mjøndalen Cellulosefabrikk vannkraftressursen, og i de ti første årene av bedriftens levetid (1895-1905) var dette også den eneste. På sørsiden av vannet ligger Solsetra og Ryghsetra som er mest kjent for blomsterenger og slåttekurs. Engene har blitt slått på tradisjonelt vis i hundrevis av år, og i samarbeid med grunneieren fører Naturvernforbundet denne tradisjonen videre.

Navnet
------

Navnet Hagatjern stammer fra plassen Haga som lå ved vestenden av vannet. I dag er det bare tufter igjen etter det gamle bostedet.

Referanser
----------

1. ↑  «VannNett-Portal». *vann-nett.no*. Besøkt 21. november 2023.
2. 1 2  Helgesen, Tom (11. august 2010). «Konnerudkollen og Hagatjern». *Byavisa Drammen*. Drammen. s. 53. CS1-vedlikehold: Dato og år (link)
Sarpsborg Janitsjarkorps
**Sarpsborg Janitsjarkorps** (SJK) er et norsk musikkorps fra Sarpsborg.

Korpset ble stiftet 26. september 1923 som Sarpsborg Ungdomskorps, og byttet til det nåværende navnet i 1946.

Korpset er gjennom et samarbeid med Heimevernet også «HV-01 Musikkorps» og opptrer gjennom denne funksjonen som representasjonskorps for Heimevernet i Østfold.

Korpset har i en årrekke vært i det øverste sjiktet av norske janitsjarkorps og har foruten en rekke «pallplasseringer» også to NM-titler å vise til. SJK har gitt ut 1 LP, 3 CD-er og 1 DVD, og er i tillegg representert på en rekke CD-utgivelser med musikk fra norgesmesterskapene de har deltatt på.

Faste dirigenter
----------------

* 1923–1929: Ole J. Hox
* 1929–1934: Ernst Jacobsen
* 1934–1947: Christian Grønstad
* 1947–1968: Holger Arvesen
* 1968–1971: John Dalene
* 1971–1973: Holger Arvesen
* 1973–1977: Christer Johannesen
* 1978: Arne Kvalø
* 1978–1997: Christer Johannesen
* 1998–2011: Geir Holm
* 2012: Ulike prosjektdirigenter
* 2013– Rune Halvorsen

Kilder
------

* Sarpsborg Janitsjarkorps' hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
Plakat i *Étretat* i Normandie 2005 i anledning 100-årsdagen for Maurice Leblancs første roman om den populære franske «gentlemansforbyteren» Arsène Lupin. Romanfiguren er karakteristisk framstilt i flosshatt, kappe og kjole og hvitt. 
***Arsène Lupin*** er en fiktiv gentlemannstyv og gjennomgangsfigur i en serie populære kriminalromaner skrevet av den franske forfatteren Maurice Leblanc (1864-1941). Fortellingene om den elegante mestertyven er utgitt i rundt 24 bøker fra 1905 og framover. 

Arsène Raoul Lupin er i romanene angitt som født i 1874 som sønn av Henriette d'Andrésy og Théophraste Lupin. Han er utdannet i jus og medisin, med spesialisering i dermatologi (hudsykdommer), og behersker flere klassiske og moderne språk flytende. 

Lupins kjennemerker er gode manérer, stor kjærlighet til kvinner og uhyre listighet. Han har en fantastisk evne til å forkle seg, og ingen bortsett fra den britiske romandetektiven Sherlock Holmes (som dukker opp i flere Lupin-historier) kan gjennomskue hans forkledninger. Lupin svinger seg med mange forskjellige aliaser, og i flere av sine falske identiteter arbeider han som amatørdetektiv. Dette er aldri motivert av altruisme; han gjør det enten for vakre kvinners skyld, eller for å stoppe tyver og selv ta byttet. 

Lupins antagonist er politiinspektør Ganimard som Lupin gang på gang narrer. Den eneste gangen Lupin ble tatt av Ganimard og havnet i fengsel (i *La Santé*), klarte han å rømme derfra.

Romanen *Arsène Lupin contre Herlock Sholmes* fra 1906 kom i norsk oversettelse som *Arsène Lupin – gentlemantyv* i 1973.

Leblancs inspirasjon til skikkelsen var anarkisten Marius Jacob som tidlig på 1900-tallet ble dømt for flere innbrudd og tyverier fra rikfolk.

Referanser
----------

1. ↑  Leblanc, Maurice (1864-1941) (1973). *Arsène Lupin: gentlemantyven*. Oslo: Zenith. ISBN 8270440299.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arsène Lupin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

***Sølvpilen*** er en tegneserie som ble skapt av belgieren Frank Sels i 1965. Den ble gitt ut i Norge av Allers mellom 1971 og 1986, av Gevion i 1987 og Bladkompaniet fra 1988 til 1991. Fra 2005 er det igjen Allers som har stått for utgivelsene. Bladet var svært populært i Tyskland og Skandinavia på 1970- og 80-tallet, og i Norge nærmet bladet seg *Donald Duck & Co* i opplag. Sølvpilen dukket først opp på norsk i bladet *Felix* i 1969, da som bi-serie. Serien fortsatte i Felix i tilsammen 50 utgivelser, fram til den fikk sitt eget blad i 1971. Det er totalt 514 ordinære norske utgivelser, samt 32 ekstrahefter, 5 superhefter og 11 pocketbøker. Mellom 2005 og 2008 ble det gitt ut 11 spesialhefter, og fra 2007 har bladet kommet som et årlig julehefte i liggende format. Historiene i bladene fra 2000-tallet er i stor grad opptrykk av tidligere utgitte historier. Enkelte av disse historiene inneholder sider som ble utelatt i de originale norske utgivelsene. I 1979 kom boka *Blods-brødrene* (ISBN 82-7034-108-8). Den forteller historien om hvordan hovedpersonene i serien møttes i tekstform.

Hovedpersonene i serien er indianerhøvdingen «Sølvpilen», hans blodsbror Falk og indianerjenta «Månestråle». Den tamme pumaungen «Tinka» har også en rolle i serien. Årsaken til at Falk ble Sølvpilens blodsbror var at Falk en gang reddet livet til Sølvpilen under svært dramatiske omstendigheter. Blant bifigurene finner man blant andre Falks onkel Jim Kent, hans ansatte Jeremias, japaneren Endo og de to kameratene Harry og Ted. I de første utgivelsene av bladet *Felix* ble Månestråle kalt «Røde Lilje», mens Ted gikk under navnet Jed i utgivelsene fra Bladkompaniet.

Sølvpilen og Månestråle tilhørte kiowastammen, i virkeligheten en ganske krigersk stamme. I tegneserien har Sølvpilen og stammen hans tilholdssted i Fredsdalen i Colorado, og er forkjempere for fred mellom blekansikter og rødhuder.

Eksterne lenker
---------------

* Artikkel i Dagbladet

Portaler: Litteratur | Kunst
Lalons grav og mausoleum i hjembyen i Kushtia, Bangladesh ble reist i 1963. Det blir besøkt av både muslimer og hinduer.
**Lalan Fakir** (bengali: ফকির লালন সাঁই) eller **Lalan Baul** eller **Lalon Shah** (født ca. 1774, død 17. oktober 1890) var en forfatter og filosof fra Bengal. Hans dikt synges som klassikere i bengali. Etter etableringen av Bangladesh i 1971 har Lalan fått en rolle som nasjonaldikter og identitetsmarkør, og det arrangeres årlige festivaler ved hans grav. 

Lalon hevet seg over religiøse skiller, og betraktet seg både som sufi eller bhakti, eller som ingen av delene. «Både metafysisk og metaforisk er forbindelsen til de buddhistiske charya-sangene tydelig.» Hans sanger «er intenst bengalske, også fordi metaforer og erkjennelser fra alle Bengals kilder - både den buddhistiske og den hinduistiske tantra, Radha-Krishna-fromheten, sufi-islam og feiringen av Kali - lever i dem.»

Noen av hans tekster er utgitt på norsk i antologien *Bengalske sanger*, 2005.

Referanser
----------

1. ↑  Sitat fra Wera Sæthers innledning til *Bengalske sanger*, 2005

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Banglapedia **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** CiNii **·** MusicBrainz
 |
***Gardisten*** er en leiravis for Hans Majestet Kongens Garde. Det ble utgitt første gang i 1946, etter at flere leiravis­prosjekter hadde dødd ut etter kort tid. Gardisten utkommer tre ganger årlig; et nummer på våren, et på sommeren og et til jul. Opplaget er 4 000 eksemplarer. Vernepliktige gardister ved Gardens mediesenter står for produksjonen av bladet.[]

Til julenummeret i 2012 fikk Gardisten et eksklusivt intervju med kong Harald V, der han blant annet sier at han nok ville blitt offiser om han ikke ble konge.

Formål
------

Formålet med *Gardisten* er først og fremst å holde gardistene i Hans Majestet Kongens Garde oppdatert på nyheter om avdelingen. I tillegg benyttes avisen som medlemsblad for gardeveteranene i Norsk Gardistforbund.[]

*Gardisten* distribueres også til Slottet, Forsvarsdepartementet, Stortinget, Oslo politidistrikt og en rekke andre sivile og militære avdelinger i hele Norge.[]

Referanser
----------

1. ↑  *Gardisten*, julenummeret 2012

Eksterne lenker
---------------

* Gardisten nr. 1 2011
* Gardisten nr. 2 2011
* Gardisten nr. 3 2011
* Gardisten nr. 4 2011
* Gardisten nr. 1 2012
* Gardisten nr. 2 2012 Arkivert 20. september 2013 hos Wayback Machine.
* Gardisten nr. 3 2012[*død lenke*]
* Gardisten nr. 4 2012 (Eksklusivt intervju med kongen)[*død lenke*]

Portal: Litteratur
*Denne artikkelen handler om historiske teorier om den pågående fremveksten av liv, for gjeldende teori om livets opprinnelse se abiogenese*.
**Spontan generasjon** er en eldre teori om opprinnelsen til liv dannet av de gamle grekerne som mente at liv kunne oppstå av seg selv om man bare utsatte *jord*, *luft*, *vann* og et eterisk stoff kalt *apeiron* («livskraft») for de rette omgivelser. Det fantes f.eks. oppskrifter på hvordan man kunne lage hvite mus ved å la noen kluter råtne i et hjørne. Selv om det var heftig diskusjon rundt temaet var det ingen som klarte å motbevise teorien før det franske vitenskapsakademiet i 1860 utlovet en dusør for en avklaring i saken. Louis Pasteur tok utfordringen og testet teorien.

Forsøk av Louis Pasteur
-----------------------

Det første han gjorde var å koke opp kjøttbuljong, lukke lokket og la det stå. Det gjæret ikke. Men det var ikke nok. Tilhengere av spontan generasjon mente at når han lukket lokket, stengte han også ute livskraften som fantes i luften. Han fikk så laget en glasskolbe hvor luft kunne strømme fritt, men støv ikke kunne trenge helt inn. Buljongen gjæret heller ikke da.

Tvilere trakk så frem vin og hvordan den kunne gjære, selv når den var i helt lukkede omgivelser. Han mente at bakteriene må ha kommet fra annensteds. Han testet teorien ved å trekke ut saften via sterile sprøyter, og la det stå og gjære i den samme typen kolber han testet kjøttbuljongen i. Druesaften ble ikke til vin.

Dette var tilstrekkelig for det franske forskningsakademiet, og Louis Pasteur fikk dusøren.

Han fant også ut at jo høyere over bakken kolbene befant seg, jo tregere ble innholdet gjæret. Dette fordi luften oppe i fjellene er tynnere, med færre partikler.

Andre kjente tilfeller
----------------------

I alkymien er en homunculus et lite menneske som dannes ved en liknende prosess som beskrevet først i denne artikkelen.

Wilhelm Reich mente han hadde greid å skape liv, såkalte bioner gjennom fysiske eksperimenter han foretok mens han bodde som flyktning i Norge i på 1930-tallet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** Encyclopædia Universalis **·** GND
 |
Restene av palassets forhall
Malwei fra Qingdynastiet som forestiller Weiyangpalasset til venstre og Changlepalasset til høyre.
Liu Bang, Han-dynastiets grunnlegger som lot bygge Weiyangpalasset
**Weiyangpalasset** (kinesisk: 未央宮, pinyin: *Weiyanggong*, «palasset uten ende») var et keiserlig palass bygget i begynnelsen av Han-dynastiet (ca. 200 f.Kr.) i Kinas daværende hovedstad Chang'an (nåværende Xi'an). Det er nå nesten intet mer å se; det er imidlertid et viktig arkeologisk sted.

Det ligger i det som i dag er bydistriktet Weiyang i Xi'an.

Palasset ble bygd under ledelse av embedsmannen Xiao He. 

Det kom til å bli benyttet under en lang rekke dynastier under nærmere 1 000 år og var med et areal av drøyt 4,8 km² (2 150 ganger 2 250 meter) det største palasskompleks som verden noensinne har skuet — 6,7 ganger så stort som Den forbudte by i Beijing, 11 ganger så stort som Vatikanstaten.

Referanser
----------

1. ↑  «Weiyang Palace: the Largest Palace Ever Built on Earth». Arkivert fra originalen 3. mars 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 3. mars 2016. Besøkt 28. januar 2017.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Laling**, også kalt **hjaling**, **hauking**, **huving**, **kauking** og, **gukko**, er en form for signalsang, et rop for å gi seg til kjenne over lang avstand, særlig brukt på fjellet. Vanligvis blir det regnet til setertradisjonen.

Ropet kunne være individuelt utformet slik at det ikke bare var et rop om kontakt, men også kunne fortelle hvem man var. Ropet kan ha en form for tekst, men er like gjerne uten ord. Karakteristisk er stort melodiomfang og veksling mellom bryst- og falsettstemme. Laling er i slekt med jodling i Sveits og Østerrike. Ouverturen Hjalarljod av Eivind Groven har bakgrunn i fenomenet hjaling.

Laling er en blanding av roping og sang, men skal ikke forveksles med med lokk. Lokk handler om kommuniksajon mellom mennesker og dyr, mens laling dreier seg om kommunikasjon mellom mennesker. Huving ble brukt i skogen og i fjellet for å komme i kontakt med andre folk, for eksempel andre gjetere eller folk på nabosetra, og for å gi beskjeder over lengre avstander. Enkelte huvere hadde også sin egen «kjenningsmelodi», jamfør pausesignalet og kjenningssignalet.

Referanser
----------

1. ↑  Heiberg, Hanne (1991). *Tesaurus for visearkivet*. Oslo: Visearkivet. s. 42. ISBN 8291126003.
2. ↑  Ole Mørk Sandvik (1943). *Østerdalsmusikken*. Oslo: Tanum. s. 32.
3. ↑  «Lokk». *Cappelens musikkleksikon. bind 4*. Oslo: Cappelen. 1979. s. 387-388. ISBN 8202036909.
4. ↑  Hjorthaug, Sigmund (1999). *Musikkhistorisk oversikt*. Kristiansand: Høyskoleforl. s. 70. ISBN 8276342744.
5. ↑  Blom, Ådel Gjøstein (1977). *Folkeviser i arbeidslivet: en analyse av visenes funksjon*. [Oslo]: Universitetsforlaget. s. 62-63. ISBN 8200094499.
***Home-Keeping Hearts*** er en amerikansk stumfilm fra 1921, regissert av Carlyle Ellis.

Handling
--------

Robert Colton er en dykker som blir fengslet i 10 år, etter å ha blitt funnet skyldig i å ha forårsaket arbeidsgiverens død. Datter hans, Mary, som allerede har mistet moren sin blir deretter oppdratt av Squire Tead (spilt av Edward Grace) og hans strenge kone. Når han blir satt fri fra fengsel, får Colton arbeid for Squire Tead som produserer ost og andre produkter.

Men der oppdager han snart at Tead bestikker en inspektør, som en del av en plan for å bli kvitt en annen produsent i området. Men når Colton redder Tead fra å drukne i et stort melkekar, forandrer godseieren mening. Det blir snart klart at Colton egentlig var uskyldig i anklagene som gjorde at han havnet i fengsel i 10 år. Han ønsker deretter å gifte seg med Laurel Stewart, so han har blitt forelsket i - og endelig gi et ordentlig hjem til datteren sin.

Skuespillere
------------

* Thomas H. Swinton som Robert Colton
* Mary Ryan som Mary Colton
* Louella Carr som Laurel Stewart
* Edward Grace som Squire Teal
* Henry West som Timothy Reece

Referanser
----------

1. ↑  «AFI|Catalog». *catalog.afi.com*. Besøkt 19. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Home-Keeping Hearts* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Home-Keeping Hearts* på AllMovie Rediger på Wikidata
**Home By the C** er et norsk rockeband som ble startet i 1989 og oppløst i 1993, de første årene under navnet **John & D**. 

Alle bandmedlemmene hadde tidligere spilt i forskjellige, lokale gospel-/kristen-rockeband, og øvde i indremisjonens gamle lokaler i Bergelandsgata. Etter kort tid ble det flere konserter og gospelkvelder i distriktet, og bandet ønsket å satse hardt for å få til en platekontrakt.

I 1990 ble det inngått en avtale med MTG-productions, og bandet fant Atle Bakken som produsent, som likte musikken. Han bodde og jobbet i Los Angeles De gjorde en avtale om 1 måned innspilling i januar 1991. Edmund Rosland erstattet Oddvar Vik på bass.

Hele høsten 1990 øvet de 4-5 dager i uka i et lokale i Kvernevik.

Den 6. januar 1991 reiste bandet til Los Angeles for å spille inn debutalbumet. I november samme år ble albumet utgitt. Det fikk blandede kritikker, men bandet fikk opptre på TV, radiospilling, samt en del konsertoppdrag, både lokalt og på østlandet, Høydepunktene var gjeste-opptreden i Oslo Spektrum med Andrae Coruch, Amnesty-turné, og TV-jobb på *For galleriet*. 

Atle Hundsnes ble fast session-keyboardist og Hilde Solvang, Anne Berit Bryn, Line Sookermany, Sissel Riis og Astrid Kloster Særvoll var blant koristene på konsertjobbene. I 1992 ble Frode Larsen byttet ut med Bjarte Paul Tjøstheim på trommer. Bandet ble oppløst i 1993. I 2010 ble bandet gjenforent med Frode Larsen på trommer igjen.

Medlemmer
---------

* Sven Åke Bjerga – keyboard
* Thormod Idsøe – gitarist
* Edmund Rossland – bassist
* Frode Fikstvedt Larsen – trommer
* Jim Jacobsen – vokalist

Tidligere medlemmer
-------------------

* Oddvar Vik – bassist (1989–1991)
* Bjarte Paul Tjøstheim – trommer (1992-1993)
* Frode Fikstvedt Larsen - trommer (1989-1992

Diskografi
----------

* *Home By the C* (1991)
**Simon Stavis**  (født 5. april 1986) er en norsk bandyspiller, som spiller spiss for Solberg Sportsklubb. Han har åtte kamper for det norske A-landslaget og har scoret tre mål. Han har også flere landskamper for ulike aldersbestemte landslag. Hans brødre Andreas og Mathias Stavis er også bandyspillere.

Stavis ble toppscorer i den norske eliteserien i 2007/08-sesongen med 50 mål, og var sterkt delaktig i at klubben sikret seriemesterskapet. Han gjentok bedriften i sesongen 2008/09 med 49 mål. I sesongen 2009/10 spilte han for den svenske klubben Frillesås i Allsvenskan. Sesongen i Sverige var tung og Frillesås rykket ned til 1. divisjon som seriens klart dårligste lag. Stavis scoret 8 mål og hadde 4 assist hovedsakelig som midtbanespiller. 

Etter året i Sverige dro Stavis sesongen 2010/11 tilbake til moderklubben Solberg SK. Solberg ble seriemestere 2010/2011, men røyk overraskende ut mot Mjøndalen i semifinalene i NM-sluttspillet. Stavis ble nummer to på toppscorerlisten, ett mål bak Christer Lystad. Denne sesongen spilte han også sitt første VM, i Kazan i Russland i februar 2011, hvor han scoret 3 mål.

Sommeren 2011 krev Stavis under på en 2-årskontrak med SSK. Den påfølgende sesongen erobret han igjen toppscorertittelen som eneste spiller med 30 mål. I tillegg hadde han 3 målgivende pasninger. Solberg tok sølv både i serien og i sluttspillet. I sluttspillet scoret Stavis 8 mål og hadde 1 assist.

Referanser
----------

1. ↑  Stavis i storform. Drammens Tidende (27. desember 2010). Besøkt 17. september 2014.
2. ↑  Simon Stavis - en ny toppscorer Arkivert 15. august 2012 hos Wayback Machine.. Norges Bandyforbund (mars 2008). Besøkt 17. september 2014.
3. ↑  Skjøt Solberg til seriegull. Drammens Tidende (11. februar 2008). Besøkt 17. september 2014.
4. ↑  Simon Stavis - toppscorer andre året på rad Arkivert 8. mai 2012 hos Wayback Machine.. Norges Bandyforbund (mars 2009). Besøkt 17. september 2014.
5. ↑  SSKs Simon Stavis blir proff i Sverige[*død lenke*]. Drammens Tidende (11. september 2009). Besøkt 17. september 2014.
6. ↑  Christer Lystad årets toppscorer herrer Arkivert 8. mai 2012 hos Wayback Machine.. Norges Bandyforbund (mars 2011). Besøkt 17. september 2014.
7. ↑  *Saksdokumenter bandyseksjonens årsmøte 2011*, «VM» Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.. Norges Bandyforbund, side 30.
8. ↑  Simon Stavis årets toppscorer herrer Arkivert 15. august 2012 hos Wayback Machine.. Norges Bandyforbund (mars 2012). Besøkt 17. september 2014.
**«Nokre vener slæst»** er en frase som gjerne trekkes frem for å demonstrere de store valgmuligheter som fantes på nynorsk fram til rettskrivingsrevisjonen av 2012. Revisjonen fjernet en del sideformer, hvorav *noen*, *slæst*, *slæss*, *slåss* er relevante her.

Inntil revisjonen i 2012 kunne frasen skrives på 48 forskjellige måter, hvorav «noen venner slåss» (som tilsvarer skrivemåten på bokmål) og «nokre vener slæst» er de to alternativer som skilte seg mest fra hverandre. De tre ordene hadde følgende tillatte former innenfor den nynorskrettskrivinga som gjaldt fram til 2012:

* *nokon*, *nokre*, *noen*
* *vener*, *venner*, *venar*, *vennar*
* *slåst*, *slæst*, *slæss*, *slåss*

Etter 2012-rettskrivinga er det bare igjen åtte ulike måter å skrive setninga på ved å kombinere formene:

* *nokon*, *nokre*
* *vener*, *venner*, *venar*, *vennar*
* *slåst*

Eksterne lenker
---------------

* «Nokre vener slæst!» av Olaug Nilssen
* *Ny rettskriving for 2000-talet*, Innstilling til ny rettskriving for det nynorske skriftmålet, Rettskrivingsnemnda for nynorsk. Språkrådet. 1. april 2011 (pdf)
«Nokturne» har flere betydninger.
En **nokturne** eller **noktyrn**, også skrevet *nocturne* på riksmål, er et musikkstykke av romantisk eller drømmende karakter. Nokturner er ofte inspirert av eller skrevet for å skildre en natt. Ordet kommer av det franske ordet for «nattlig».

Betegnelsen *nocturne* ble først brukt om musikkstykker i begynnelsen av det 19. århundre, om ensemble-verker med flere satser. Noen ganger ble den italienske ekvivalenten for ordet *nocturne*, *notturna*, brukt; for eksempel for Wolfgang Amadeus Mozarts *Serenata Notturna*. På denne tiden skulle ikke nokturnene nødvendigvis skildre en natt, men snarere *fremføres* om natten, omtrent som en serenade.

Den langt mer kjente form for nokturne, et ensatset stykke oftest skrevet for enkelt piano, ble utviklet hovedsakelig i det 19. århundre. De første slike nokturnene ble skrevet av den irske komponisten John Field, som regnes som den moderne nokturnens far. Dens mest kjente eksponent, derimot, var Frédéric Chopin, som skrev 21 av dem. Senere komponister av nokturner for piano er Gabriel Fauré og Erik Satie.

Referanser
----------

1. ↑  «nokturne». Det Norske Akademis ordbok. Besøkt 29. juni 2018.
2. ↑  «nokturne». Store norske leksikon. Besøkt 29. juni 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
***«Nōlī turbāre circulōs meōs!»*** er et latinsk fyndord som til norsk tradisjonelt oversettes «rør ikke mine sirkler!»

Opprinnelse
-----------

Legenden forteller at dette var ord ytret av den greske matematiker og astronom Arkimedes. Da romerne inntok byen Syrakus etter beleiringen 214–212 f.Kr. beordret den romerske general Marcus Claudius Marcellus at man skulle hente Arkimedes. Noen soldater kom til Arkimedes' hus, og en av soldatene spurte Arkimedes hvem han var. Men, ifølge Valerius Maximus (*Facta et dicta memorabilia*), Archimedes svarte bare *Noli, obsecro, istum disturbare* («Jeg ber dere innstendig, ikke forstyrr [dette - dvs. sanden]», fordi Arkimedes var så fokusert på sirklene som var tegnet i sanden foran ham. Etter dette drepte en av soldatene Arkimedes, til tross for ordren fra Marcus Claudius Marcellus.

Ekthet
------

Om Arkimedes faktisk ytret disse ord, kan ikke fastslås sikkert, ettersom de ikke fremgår av den skildring gitt av Plutark ; født ca. 45, død ca. 120) i hans *Vita parallelae (Livsskildringer med sammenligning)*. Valerius Maximus (*Facta et dicta memorabilia*, Bok VIII.7.ext.7) anfører den latinske form «*noli ... istum disturbare*». Valerius' er den eneste versjon av ytringen som har overlevd århundrene fra oldtiden og frem til moderne tid. Det var i moderne tid at ytringen ble parafrasert til *Noli turbare circulos meos* og deretter oversatt til katharevousa-gresk som «μὴ μου τοὺς κύκλους τάραττε!» (*Mē mou tous kuklous taratte!*).

Referanser
----------

1. 1 2 3  Rorres, Chris. «Death of Archimedes: Sources». Courant Institute of Mathematical Sciences. Arkivert fra originalen 10. desember 2006. Besøkt 26. mai 2014.
**Storøya** er den største øya i Tyrifjorden, ca. 1,7 km², og ligger fysisk sør for Sælabonn og sørvest for Kroksund i Hole kommune, Buskerud. Sundet mellom Storøya og Sælabonn kalles Storøysundet. Øya har forbindelse til Elstangen på Utstranda via flytebru, som har passasje for småbåttrafikken på fjorden. Veien over brua er forsynt med bom.

På øya ligger også Storøen gård, som i middelalderen ble sete for Hamarbispen vest i bispedømmet, og en 18-hulls golfbane som drives av Tyrifjord Golfklubb. Sørøst på øya er det et større hyttefelt, og i nordøst ei småbåthavn.

Storøya naturreservat
---------------------

På øya ligger også Storøya naturreservat, som ble fredet 15. januar 1988. Naturreservatet dekker et areal på ca. 35 dekar. Verneområdet omfatter strandsonen vest på øya. Hovedårsaken til vernevedtaket er de geologiske lagene fra silur. Sammen med Purkøya og Lamostangen utgjør feltet referanseprofilen for undersilur-perioden fra 440 millioner år tilbake.

Øya består av et mangfold av naturtyper. Som i skrentene ned mot Tyrifjorden finnes også her kalkfuruskog. Det biologiske mangfoldet er rikt på øya som har en variert flora. Ved Storøen gård finnes det sjeldne kulturvekster og forvillet klosterflora som trolig ble brakt til øya av munker.

Se også
-------

* Utøya

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |