recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ligretto** er et kortspill hvor to til tolv spillere kan delta. Poenget med spillet er å bli kvitt kortene sine med så fort som mulig. Alle spillere skal prøve å bli kvitt kortene samtidig, og kortene skal legges i bunker på ti på bordet, sortert etter farger.

Spilleregler
------------

Spillekortene kommer i fargene rød, grønn, gul og blå, og er nummerert med 1 til 10. Hver spiller får 40 kort. Før spillet starter må spilleren stokke kortene og legge 10 av dem i en bunke. Tre kort bli lagt ut ved siden av denne bunken. Resten av kortene beholder spilleren i hånden. Når spillet starter kan spillerne legge kortene ut på bordet etter nummer og farge. Det øverste kortet i bunken din skal være snudd, og kan legges ut på lik linje med de tre andre. 

Hvis en spiller ikke kan legge ut de tre kortene ved siden av bunken, så kan han se på hvert tredje kort fra kortene i hånden. 
Det må alltid være tre kort liggende ved siden av spillerens bunke, så hvis et kort legges ut, så må et nytt kort hentes fra bunken og legges ved siden av de to andre. Når alle kortene fra bunken til spilleren er lagt ut, så skal han rope "Ligretto", og spillet er ferdig. 

De andre spillerne får minuspoeng for kortene som er igjen i bunken sin. Disse skal ganges med to. 
Alle kortene har spesielle tegn på baksiden, slik at det er mulig å gjenkjenne hvem som har lagt dem ut. For hvert kort som en spiller har lagt ut gis ett plusspoeng. 

Når alt er regnet sammen, kan en ny runde starte.

Ligretto kommer i tre ulike pakker: Rød, Grønn og Blå. Om disse brukes sammen, kan tolv spillere spille samtidig, men det vil være enklere å gjennomføre med færre spillere. 

Hurtighet, reaksjons- og kombineringsevne er viktige egenskaper når man spiller Ligretto. Ligretto er kjent som et stressende spill, og blir betegnet som avhengighetsdannende av entusiaster.

Varianter
---------

*5-er-ligretto* er en variant som har oppstått fra Ligretto. Forskjellen er at for hver 10-er som legges ut, gis det 5 poeng. Dette vil øke antall poeng i spillet, og samtidig gi nybegynnere som ikke er så rask mulighet til å delta på lik linje med dem som har mer erfaring. 

Det bruker også å være slik at alle kortene i bunken til spilleren skal være snudd opp ned, slik at bare de tre kortene spilleren har på bordet kan legges ut. Selvsagt etterfylles det slik at det alltid er tre kort ved siden av bunken helt til bunken er tom. 

Denne varianten oppstod i Sør-Trøndelag, Norge.[]
Flyfoto av Altus Air Force Base, fra 1995  Foto: United States Geological Survey 
**Altus Air Force Base** er en amerikansk flystasjon i Oklahoma som ble opprettet i januar 1943. Den er hjemmebasen for 97th Air Mobility Wing. 

Basen ligger om lag 4 miles (6,4 km) øst-nordøst for Altus i Oklahoma.

Flybasen har tre rullebaner, den lengste er 4097 meter. Terrenget rundt basen er flatt, med få hindringer og gunstig flyvær, det var viktige faktorer ved etableringen under andre verdenskrig hvor basen ble mye brukt for innledende opptrening av flyvere. Etter andre verdenskrigs slutt ble basen nedlagt, men ble igjen tatt i bruk i 1953 som base for bombefly grunnet den kalde krigen.

Etter Sovjetunionens sammenbrudd og den kalde krigens slutt gikk basen over til å betjene opptrening av besetninger for det amerikanske forsvarets tank og transportfly, KC-135 Stratotanker og Boeing C-17 Globemaster III.

Eksterne lenker
---------------

* Altus AFB website (en)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**Altrincham** er en markedsby i distriktet Trafford i Stor-Manchester i England. Byen ligger på et flatt område sør for elva Mersey rundt 13 km sørvest for bysentrumet i Manchester, 5 km sør-sørvest for Sale og 16 km øst for Warrington. Manchester Metrolink har en endestasjon i Altrincham. Ved folketellingen i 2001 hadde byen en befolkning på rundt 41 000 innbyggere, noe som hadde økt til 52 419 innbyggere ved folketellingen i 2011.

Historisk en del av Cheshire, Altrincham ble etablert som en markedsby i 1290 i en tid da økonomien i de fleste samfunn var basert på landbruk framfor handel, og det er fortsatt et marked i byen den dag i dag. Ytterligere samfunnsøkonomisk utvikling kom med utvidelsen av Bridgewater-kanalen til Altrincham i 1765, og ankomsten av jernbanen i 1849, noe som stimulerte industriell aktivitet i byen. Omliggende landsbyer ble absorbert av Altrinchams påfølgende vekst, sammen med eiendommene til Dunham Massey Hall, tidligere hjemmet til jarlen av Stamford. Sistnevnte er nå en turistattraksjon med bevaringsverdige bygninger og en havn med hjort.

Altrincham er i dag et velhavende pendlersamfunn, hovedsakelig grunnet dets transportforbindelser. Byen har en sterk tilstedeværelse av middelklasse; det har vært en jevn økning i byens middelklasse siden 1800-tallet. Byen har eget fotballag, Altrincham FC, og i tillegg tre ishockeylag; Manchester Storm, Manchester Phoenix og Manchester Minotaurs.

Referanser
----------

1. ↑  «Altrincham (Greater Manchester)», *City Population*

Litteratur
----------

* Bamford, Frank (1991): *The Making of Altrincham, 1850–1991: from market to megastore?* Altrincham: Frank Bamford. ISBN 0-9517225-1-4.
* Bamford, Frank (1995): *Broadheath 1885–1985: a century of industry*. Altrincham: Frank Bamford. ISBN 0-9517225-2-2.
* Bayliss, Don (1992): *Altrincham: a history*. Altrincham: Willow Publishing. ISBN 0-946361-33-9.
* Dixon, Frank (1994): *The Manchester South Junction and Altrincham Railway*. The Oakwood Press. ISBN 0-85361-454-7.
* Dore, R N (1972): *A History of Hale, Cheshire: From Domesday to Dormitory*. Altrincham: John Sherratt and Son Ltd. ISBN 0-85427-030-2.
* Nevell, Mike (1997): *The Archaeology of Trafford*. Trafford Metropolitan Borough with University of Manchester Archaeological Unit. ISBN 1-870695-25-9.
* Nickson, Chas (1935): *Bygone Altrincham*. Didsbury: E.J. Morten. ISBN 0-901598-30-5.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Altrincham – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Altrincham hos Wikivoyage

* Altrincham History Society.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
Guerrilla Girls bærer gorillamasker når de opptrer i offentligheten.
**Guerrilla Girls** er en amerikansk kunstnergruppe som bekjemper sexisme og rasisme i kunstverden. Gruppen ble stiftet i 1985 som en reaksjon på utstillingen «the International Survey of Painting and Sculpture» som åpnet på Museum of Modern Art (MoMA) i New York 1984. Utstillingen ga seg ut for å være en internasjonal undersøkelse av samtidens maleri og skulptur, men inneholdt kun 8 prosent kvinnelige kunstnere (13 av 169). 

At man i 1984, i kjølvannet av 1970-tallets kvinnekamp, kunne presentere en internasjonal utstilling med 92 prosent mannlige kunstnere førte til at en gruppe kvinnelige kunstnere spontant demonstrerte utenfor MoMA mot det man oppfattet som en sexistisk og villedende utstilling. Som en forlengelse av dette begynte man også å se over hva de andre galleriene og museene på Manhattan valgte å vise frem for publikum og det viste seg at det var flere steder som favoriserte mannlige kunstnere.

Guerrilla Girls kaller seg for «kunstverdenens samvittighet» og de opptrer anonymt under pseudonymer til historiens kjente kunstnere som Frida Kahlo og Käthe Kollwitz i gorillamasker med budskap mot diskriminering av kjønn og hudfarge. Anonymiteten gjorde at de kunne komme med sterke utspill mot personer og gallerier som de mente var sexistiske uten at det gikk ut over deres individuelle karrierer. Fokus ble lagt på budskapet og ikke budbringeren.

Deres fremste våpen var å bruke humor og se bra ut for å bryte mot 70-tallsfeministene som var blitt stemplet som stygge og humorløse. De ønsket også å frigjøre sitt feministiske budskap fra personifiserte feministkunstnere som Judy Chicago og Miriam Schapiro. I begynnelsen var de aktive med å spre plakater i nedre Manhattan. Plakatene hengte ut personer, gallerier og museer som Guerrilla Girls mente diskriminerte kvinnelige og fargede kunstnere. Etterhvert som budskapet ble spredt ble de også inviterte til å holde foredrag på skoler og universiteter over hele USA.

Etter en stund ble Guerrilla Girls også plukket opp av de samme kunstinstitusjonene de pekte ut og man kan si at de idag bekjemper diskriminering fra innsiden av kunstverden. De har holdt utstilliger på kjente arenaer som for eksempel Veneziabiennalen.

Guerrilla Girls har vært i Norge på Oslo Kunstforening i 1992 og på Landmark / Bergen Kunsthall i 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Guerrilla Girls – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA
 |
***The Wolf Woman*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av Raymond B. West.

Handling
--------

Leila Aradella er en ung og egoistisk kvinne, og finner glede av å plage menn. John Morton, en strålende advokat, blir ødelagt både moralsk og økonomisk på grunn av henne. Rex Walden, den godhjertede sønnen til Mrs. Walden, faller deretter for Leila og foreslår snart ekteskap med henne. Men familien og de nærmeste vennene til Rex protesterer mot avgjørelsene hans, og tror at Leila er et problem.

Mrs. Walden sender sin eldre bror, Franklin Walden, for å hindre Leila fra å leke med Rex sine følelser. Franklin blir imidlertid raskt forelsket i henne selv. Når Rex får vite at Leila har forlatt ham til fordel for sin egen bror, blir han drevet til å begå selvmord av hennes ufølsomme oppførsel. Mrs. Walden, nå desperat, sender Adele Harley, i håp om å få Franklins hengivenheter bort fra Leila.

Franklin blir gradvis trukket bort fra Leila, og Adeles seier får Leila til å miste selvtilliten. I en beruset og rasende tilstand faller Leila gjennom et massivt speil og ansiktet hennes blir kuttet opp av et glasskår. Hun skader ansiktet så fullstendig, at hennes makt til å sjarmere menn er for alltid tapt. Etter denne skaden ender en permanent vansiret Leila opp som en ødelagt og ensom kvinne.

Skuespillere
------------

* Louise Glaum as Leila Aradella
* Howard C. Hickman as John Morton
* Charles Ray as Rex Walden
* Wyndham Standing as Franklin Walden
* Gertrude Claire as Mrs. Walden
* Marjory Temple as Adele Harley

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 16. april 2016.
2. ↑  THE WOLF WOMAN

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Wolf Woman* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *The Wolf Woman* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *The Wolf Woman* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Wolf Woman* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Wolf Woman* på Silent Era Rediger på Wikidata
***The Woman Hater*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av Joseph A. Golden. Hovedrollene spilles av Stuart Holmes og Pearl White.

Handling
--------

Carrol Morten, en ung samfunnsmann, har problemer i kjærligheten. For å komme vekk fra kvinner besøker han ranchen til en tidligere venn, Pop Lamed. Men Pops attraktive unge niese også samtidig på et uventet besøk til gården. Den unge kvinnen forelsker seg i ham. Men når Morton er ute og rir, blir han tatt til fange av en gruppe indianere.

I forsøk på å redde livet dreper Morten en av indianerne. De andre indianerne tar med seg Morten, men den unge kvinnen oppdager hva som foregår. Hun får med seg åtte andre menn, og reiser ut for å redde Morten - som i mellomtiden har blitt bundet fast til et tre, og er i ferd med å brennes til døde.

Referanser
----------

1. ↑  The Woman Hater
2. ↑  THE WOMAN HATER

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Woman Hater* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Woman Hater* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Woman Hater* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Vevelstad Idrettslag** fra Vevelstad kommune i Nordland ble stiftet 15. februar 1962. Klubben har aktivitet innen barneidrett, fotball, friidrett og håndball. Hjemmebanen i fotball er Åsmyra kunstgressbane på Vevelstad.

De første årene drev klubben hovedsakelig med friidrett samt noe ski. Fram mot 1970 jobbet klubben blant annet med å bygge idrettsbane på Åsen (Åsmyra), men mangel på folk gjorde at aktiviteten sank, og i 1972 ble klubben strøket som medlem av Norges Idrettsforbund. Først etter at Vevelstad IL ble reetablert i 1975 kunne idrettsbanen fullføres. Klubben stilte første gang seniorlag i fotball for menn i 1979. Håndball kom på programmet i 1980, og klubben stilte i serien med seniorlag for kvinner fra 1982. En garderobebygning ved fotballbanen på Åsen sto ferdig i 1986. Fotballbanen fikk kunstgressdekke i 2008.

Vevelstad IL hadde seniorlag i fotball for kvinner som deltok i 7-erserien for Helgeland fra 2005 til 2011. Fotballaget for menn spilte i daværende 4. divisjon Helgeland/Salten i årene 1988-90. Med unntak av sesongene 2009 (da klubben stilte i 7-erserien), 2006 og 2007 har ikke Vevelstad IL hatt seniorlag for menn siden 1994. I 2013 opprettet imidlertid Brønnøysund IL et andrelag som for det meste besto av spillere fra Vevelstad, med enkelte forsterkninger fra Brønnøysund IL. Dette laget spilte de fleste av hjemmekampene sine på Åsmyra i Vevelstad.

I 2012 tok Vevelstad IL initiativet til å få bygd et motorsportsanlegg i Vevelstad.

Kilder
------

### Hovedkilder

* Hjemmeside hos Speaker.no (besøkt 5. juni 2014)
* Norges Fotballforbund: Vevelstad IL (besøkt 5. juni 2014)
* Arnt O. Åsvang: *Vevelstad IV*. Arnt O. Åsvang 1987. ISBN 82-90310-18-8 (s. 78-81, digitalisert av Nasjonalbiblioteket)
* Brønnøysunds Avis: Stadig framgang for Vevelstad - 12 år siden sist (5. mai 2006, arkivert hos Retriever Norge) (oppgir feil divisjon, 4. divisjon er korrekt)
* Rana Blad: Feirer sprek 50-åring - klubb jubilerer (s. 16, 24. august 2012, arkivert hos Retriever Norge)
* Terminlister og tabeller hos Norges Fotballforbund (besøkt 5. juni 2014)
* Helgeland Arbeiderblad: Seier i første hjemmekamp (for draktfarger) (14. mai 2006, besøkt 5. juni 2014)

### Andre kilder

1. ↑  Brønnøysunds Avis: Folkefest på nytt kunstgress (8. juli 2008, arkivert hos Retriever Norge)
2. ↑  Brønnøysund IL Fotball: BIL stiller lag i sjettedivisjon Arkivert 6. juni 2014 hos Wayback Machine. (27. mars 2013, besøkt 5. juni 2014)
3. ↑  Brønnøysunds Avis: Satser på motorsport Arkivert 6. juni 2014 hos Wayback Machine. (18. september 2012, oppdatert 5. november 2012, besøkt 5. juni 2014)
Île à Vache utenfor Haitis sørkyst
**Île à Vache** (fra fransk: *île,* øy, og *vache,* ku) er en øy som tilhører Haiti og er 52 kvadratkilometer stor. Den hadde i 2012 en beregnet folkemengde på 14 695.

Île à Vache ligger utenfor sørkysten ved byen Les Cayes, på Tiburonhalvøya, og er administrativt del av departementet Sud.

Øyas vestside er bakkete med 150 meter som høyeste punkt. Østsiden har sumper; her er Haitis største mangroveskog, og en lagune dannet og beskyttet av et korallrev.

Det opprinnelige indianske navnet på øya lyder **Abaca**.

Buccaneeren Captain Morgan hadde i 1668 øya som base for angrep mot spanske skip. En annen sjørøver som opererte herfra var Laurent de Graff.

Under den amerikanske borgerkrig tilbød øyas eier, Bernard Kock, amerikanerne om å la frigitte slaver bosette seg her. Forslaget førte ikke frem, trass i tilslutning fra president Abraham Lincoln.

Referanser
----------

1. ↑  *Population totale, population de 18 ans et plus estimées en 2012* Arkivert 19. september 2013 hos Wayback Machine. Institut Haïtien de Statistique et d'Informatique, 2012, s. 44.
2. ↑  Noms géographiques des zones d’Haïti

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Dorthe Skappel** (født **Anna Dorothea Riseng**; 18. desember 1962) er en norsk programleder og tidligere modell. Hun er best kjent for å lede TV 2s underholdningsmagasin *God kveld Norge* og som programleder for den årlige TV-prisutdelingen, Gullruten.

Liv og virke
------------

Skappels familie viste stor interesse for kunst og underholdning, og hun var selv aktiv i teater som ung. Hun gikk deretter over til en karriere som modell.

Etter flere år som internasjonal modell, sendte hun inn en video av seg selv til flere fjernsynskanaler for å komme på fjernsyn. Hun fikk først jobb i TVNorge, før hun kom til TV 2 på midten av 1990-tallet.

Skappel har ledet lørdagsmagasinet *God kveld, Norge!* på TV 2 uavbrutt siden premieren høsten 1997. Hun har gjennom dette programmet fått mye oppmerksomhet på grunn av hendelser under intervjuer med kjendiser. Hun var også programleder for den TV-sendte prisutdelingen innen norsk fjernsyn, Gullruten, fra 1999 til 2012. 

I 2007 deltok hun i TV-programmet *Isdans* på TV 2, og kom på fjerdeplass. 4. mai 2007 ble Skappel utsatt for et uhell da hun falt med hodet og ansiktet i isen under en generalprøve. Hun ble sendt til sykehus kraftig forslått, men hadde ikke pådratt seg alvorlig skade. Programmet ble lagt ned etter én sesong. Høsten 2018 var hun deltaker i *Skal vi danse* på TV2.

Utover høsten 2009 var hun med i konkurransen *Camp Senkveld* i programmet *Senkveld med Thomas og Harald* på TV 2.

Hun var med i sesong 6 av *Farmen kjendis*.

Hun er gift med ungdomskjæresten, Jon Skappel, og har to døtre (Maria og Marthe).

Bibliografi
-----------

* *Skappelstrikk* , Cappelen Damm (2014)
* *Mer Skappelstrikk*, Cappelen Damm (2015)
* *Klart du kan Skappelstrikk* , Cappelen Damm (2016)
* *SKAPPEL - med kjærlighet for strikk*, Cappelen Damm (2018)

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, IMDb-nummer nm0803856, besøkt 11. juli 2016[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «TV 2-Dorthes døtre etter skrekkfallet: – «Vær så snill, mamma – ikke igjen»» **(norsk)**. Besøkt 1. september 2018.
3. ↑  Lange, Fredrik Borchgrevink. «Dette er de nye «Farmen kjendis»-deltakerne». *Nationen*. Arkivert fra originalen 16. januar 2022. Besøkt 12. januar 2022.
4. ↑  «TV 2-Dorthe om mannen Jon: – Han er ikke den første til å flagge at han er gift med meg» **(norsk)**. Besøkt 1. september 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorthe Skappel på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) *Dagbladet Magasinet*: Og TV 2 skapte kvinnen – portrettintervju 2007
* (no) Presentasjon på Cappelen Damms nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**The Wishing Tree** er et britisk pop/rock-band. Gruppa er et sideprosjekt for Marillions gitarist Steve Rothery, og består i dag av ham selv og sanger Hannah Stobart. The Wishing Tree ble dannet i 1995 og ga ut albumet *Carnival of Souls* i 1996, men prosjektet lå deretter på is i flere år. Deres andre album, *Ostara*, ble utgitt i 2009.

På albumet *Carnival of Souls* medvirket Steve Rothery (gitar og tangentinstrumenter), Hannah Stobart (sang), Pete Trewavas (også fra Marillion) (bass) og Paul Craddick (trommer). John Helmer skrev de fleste av sangtekstene på albumet. Albumet ble utgitt i remastret versjon med bonusspor i 2001.

Diskografi
----------

* 1996 *Carnival of Souls*
* 2009 *Ostara*

Referanser
----------

1. ↑  The Wishing Tree på myspace.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) The Wishing Tree på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) The Wishing Tree på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) The Wishing Tree på Songkick Rediger på Wikidata
* The Wishing Tree på Marillions nettsted

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
***The Wine Girl*** er en amerikansk stumfilm fra 1918, regissert av Stuart Paton.

Handling
--------

Andrea Minghetti driver en vingård i California med hjelp av sin attraktive niese Bona, som lager mat til alle de ansatte ved gården. En arbeider ved navn Chico Piave, som i hemmelighet tilhører et kriminelt samfunn, forsøker uten hell å tvinge seg på Bona. Senere krever han at Andrea gir ham både den unge kvinnen, og en større sum i kontanter. I mellomtiden aksepterer den velstående Frank Harris en jobb på vin-gården deres, og blir så imponert over Bonas matlaging at han tilbyr henne en stilling ved morens kjøkken.

Men Fru Harris behandler Bona grusomt, til det kommer beskjed om at Bona har arvet en stor formue fra Andrea - som har forsvunnet fra vin-gården deres i hennes fravær. Mrs. Harris blir plutselig langt mer vennlig ovenfor Bona, som kommer hjem og informerer politiet om Chicos tidligere trusler. Chico blir deretter arrestert. Det viser seg at Andrea, bare hadde gjemt seg for å unnslippe Chico, og hun vender snart tilbake til gården sin. Det samme gjør Frank, som erklærer sin kjærlighet ovenfor Bona.

Rolleliste
----------

* Carmel Myers som Bona
* Rex De Rosselli som Andrea Minghetti
* E. Alyn Warren som Chico Piave
* Kenneth Harlan som Frank Harris
* Katherine Kirkwood som Mrs. Harris

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 13. april 2016.
2. ↑  The Wine Girl
3. ↑  THE WINE GIRL

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Wine Girl* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Wine Girl* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) *The Wine Girl* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *The Wine Girl* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Notorious Gallagher*** er en amerikansk stumfilm fra 1916, regissert av William Nigh.

Handling
--------

Buttsy Gallagher er en ung mann som har vokst opp i en fattig slum. I hele sitt liv har han aldri vært av den aller minste betydning. Men en kveld ser han inn i dommer Winters' hjem, og blir interessert i dommerens vakre datter Peggy. Hennes kusine Flo har en beundrer i en greve, og i Bob Ewing - en ung advokat. Men Frank the Mex og Lefty Jake begår innbrudd. Men Flo våkner, og skriker når hun oppdager hva som foregår.

En tjener som løper onn for å se hva som er galt, blir raskt drept. Kjeltringene slipper ut gjennom et vindu. Men Buttsy blir deretter arrestert som innbruddstyv og morder. Peggy vet at han ikke var morderen, men tørr ikke snakke av frykt for å skade hennes eget rykte. Bob Ewing tar opp saken, og får til slutt Peggy til å fortelle hva hun vet. Men faren hennes, dommer Winters, presser veldig hardt på at Peggy skal gifte seg med greven snart.

Skuespillere
------------

* William Nigh som Buttsy Gallagher.
* Jules Cowles som Michael Gallagher.
* Roy Applegate som dommer Winters.
* R.A. Bresee som Gus Ewing.
* Robert Elliott som Robert Ewing.
* Martin Faust som grev Carl.
* David Thompson som detektiv Cody.
* Victor De Linsky som Lefty Jake.
* Frank Montgomery som Frank the Mex.
* Marguerite Snow som Peggy Winters.
* Florence Vincent som Florence Maddern.
* Cecelia Griffith som Mrs. Maddern.

Referanser
----------

1. ↑  HIS GREAT TRIUMPH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Notorious Gallagher* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Notorious Gallagher* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Smell-o-vision** er navnet som er gitt på en type film hvor tilskueren kan «lukte» hva som skjer i filmen. Teknikken ble utviklet i 1960 av Mike Todd, Jr. sønn av filmprodusenten Mike Todd. Metoden sendte 30 ulike dufter mot kinoens seter, utløst av filmens lydspor.

Historie
--------

Filmen *Behind the Great Wall* (1959), benyttet en metode kalt *Aroma-Rama* til å sende dufter gjennom air conditioning-anlegget til en kinosal. Todds film *Scent of Mystery* (1960) sendte lukter ut til tilskuerne i løpet av filmen ved å bruke en mer avansert prosess kalt «Smell-o-vision». Problemer med å få ut duftene synkront med filmen og å fjerne lukten mellom hver forestelling førte til Smell-o-visions snarlige endelikt.

Aprilspøk
---------

I 1965 spilte BBC TV seerne sine et puss, med en aprilspøk. Fjernsynskanalen sendte et "intervju" med en mann som hadde oppfunnet en ny teknologi kalt «Smell-o-vision» som gjorde det mulig for TV-seere hjemme å oppleve dufter som ble produsert i fjernsynsstudioet. For å demonstrere kuttet mannen opp noen løk og kokte en kanne kaffe. Seere ringte inn for å bekrefte at de hadde luktet duftene som ble «overført» gjennom fjernsynsapparatene deres. Responsen fra noen av seerne på denne spøken kan muligens være et eksempel på et psykosomatisk fenomen.

Odorama
-------

I en hyllest til Smell-o-vision, slapp den amerikanske filmregissøren John Waters en forbedret «Odorama»-versjon av sin film *Polyester* i 1982. Waters inkluderte «skrap-og-lukt»-kort som tilskuerne brukte mens de så på filmen.

Se også
-------

* Aleksandr Skrjabin
* Synestesi

Eksterne lenker
---------------

* Mike Todd, Jr. Obituary, The 70mm Newsletter
* Hollywood Ballyhoo, The Belknap Collection for the Performing Arts, University of Florida
* Timeline of Influential Milestones and Important Turning Points in Film History
* Film History of the 1950s, The Greatest Films
* Museum of Hoaxes, Smellovision
* www.SmellCinema.com, Smell Cinema Website – Smell-o-vision

* Smellovision's coming to the big screen
Diagram over solsystemet som viser planetenes og dvergplanetenes plassering i heltall, og avstanden Solen–Neptun normalisert til 100. Tallene er forskjellige fra Bode-sekvensen, men viser de harmoniske resonanser som genereres av gasskjempenes gravitasjon.
**Titius–Bodes lov**, noen ganger bare kalt **Bodes lov**, er en hypotese om at banene til legemer i enkelte omløpsystemer, deriblant solsystemet, er ordnet i en matematisk sammenheng. Selv om den skotske astronomen David Gregory allerede i 1715 påpekte et tilsynelatende matematisk mønster i planetenes baner, er loven oppkalt etter de to tyske astronomene Johann Daniel Titius og Johann Elert Bode. De hevdet i henholdsvis 1766 og 1772 at planetenes baneavstander i solsystemet øker geometrisk med en faktor på to.

Oppdagelsen av planeten Uranus i 1781 syntes tilsynelatende å bekrefte hypotesen. Hypotesen var også drivkraften bak oppdagelsen av dvergplaneten Ceres i 1801, ettersom den matematiske formelen viste et tilsynelatende «gap» eller en manglende planet mellom Mars og Jupiter. Oppdagelsen av Neptun i 1846 diskrediterte loven siden banen ikke var i nærheten av den forutsagte posisjonen.

Det finnes i dag ingen anerkjent vitenskapelig forklaring på hvorfor formelen gjelder. Mange hevder at den bare er et sammentreff.

Formulering
-----------

Titius-Bodes lov angir planetenes avstand (baneellipsenes store halvakse i astronomiske enhet (AU):

{\displaystyle a=0,\!4+0,\!3\cdot 2^{k}}
der *k*=0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8.

Loven gir bare et anslag – Merkurs egentlige bane (*k*=0) er 0,38 AU og Mars' bane (*k*=4) er ved 1,52 AU. Ceres, en dvergplanet i asteroidebeltet, ligger ved *k*=8. Alle legemer i solsystemet passer ikke inn i mønsteret. Neptun er mye nærmere enn hva som ble forutsett, mens Pluto ligger ved den baneverdien som Neptun får.

Historie
--------

Loven ble oppdaget i 1766 av Johann Daniel Titius og ble uten tilegnelse publisert i 1772 av Johann Elert Bode. Enkelte hevder likevel at den første til å foreslå denne sammenhengen var filosofen Christian Wolff allerede i 1724.

Det finnes i dag ikke noen vitenskapelig forklaring til hvorfor formelen gjelder. Mange hevder at den bare er et sammentreff.

Titius-Bodes lov er formulert med et heliosentrisk solsystem i tankene. Beregninger av Sven-Ingmar Ragnarsson fra 1994 viser at Titius-Bodes lov faktisk stemmer bedre overens med de virkelige avstandene i en joviansk modell med Jupiter i systemets sentrum.

Referanser
----------

1. ↑  A naprendszer szimmetriai elemsése (på ungarsk)

Kilder
------

* Ragnarsson, S-I.: *Planetary distances: a new simplified model*, Astronomy and Astrophysics (A&A)(1994), 301. side 609-612.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Île de Montréal** («Montréal-øya») er den største øya i Hochelagaarkipelet i St. Lawrence-elva ved samløpet denne og elva Ottawa i provinsen Québec i Canada. Den overveiende delen av arealet til Canadas nest største by, Montréal, ligger på øya, og hele 25% av innbyggerne i Québec bor på øya. Med en befolkning på over 1,8 millioner er den mest folkerike øya i Canada, og den av verdens ferskvannsøyer som har størst befolkning.

Øya, som har en bumeranglignende form, har et areal på knapt 500 kvadratkilometer. Den er om lag 50 kilometer lang og 16 kilometer på det breieste. Øya avgrenses av Lake St. Louis i sør, og St. Lawrence-elva i sørøst. I vest avgrenses øya av Lac des Deux-Montagnes og i nordvest av elva Rivière des Prairies.

Referanser
----------

1. ↑  Census Profile - Census Division - Montreal (ET) Canada 2011 Census, Statistics Canada

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Månekrateret Krieger og dets omgivelser viser dorsa i det omgivende månehavet og slyngede riller langs dets venstre side.
En **dorsum** (latinsk for *rygg*, i flertall *dorsa*) er en lav, slynget høyderygg som befinner seg på overflaten av en måne eller en planet. Betegnelsen brukes i selenografi og generelt i geografisk beskrivelse av måner og planeters overfate. Dorsa er tektoniske dannelser som ble til ved at flytende basaltisk lava ble avkjølt og trakk seg sammen.

I nomenklaturen fra Den internasjonale astronomiske union benyttes navn på mennesker (primært kjente vitenskapspersoner) til å identifisere dorsa på Månen. På den måten er *Dorsa Burnet* oppkalt etter Thomas Burnet og *Dorsum Owen* etter George Owen av Henllys.

På månen finnes disse landskapsformasjonene i overflaten av dens månehav og kan strekke seg over flere hundre kilometer. De viser ofte omrisset av ringformede strukturer som er begravd under havet og følger havets omriss i et sirkulært mønster eller krysser over oppstikkende topper. De kalles noen ganger *årer* på grunn av deres likhet med vener som ligger under huden.

Der finnes også dorsa på Mars, for eksempel i Chryse Planitia, og på flere av de asteroidene som er blitt besøkt av romsonder. Man kjenner også til dorsa på Merkur og på et par av Jupiters og Saturns måner.

Portal: Astronomi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Thomas Flierl** (født 3. juli 1957 i Øst-Berlin) er en tysk politiker (Die Linkspartei).

Politisk karrière
-----------------

Fra januar 2002 til september 2006 har Flierl vært senator for vitenskap, forskning og kultur i delstaten Berlin. Frem til 2000 var den tidligere medarbeideren i DDRs kulturministerium bydelsråd for økologisk byutvikling, byggvirksomhet og boliger i bydelen Mitte. Mellom 1995 og 1998 var han medlem av Berlins parlament for PDS. Han var leder for kulturetaten i Prenzlauer Berg mellom 1990 og 1996.

Kritikk
-------

Etter en podiumsdiskusjon om fremtiden til Gedenkstätte Berlin-Hohenschönhausen den 14. mars 2006, som ble massivt dominert av 200 tidligere Stasimedarbeidere, har Flierl kommet under sterk kritikk og blitt kraftig fordømt av alle andre politiske partier. Blant Stasimedarbeiderne var den site HVA-sjefen Werner Großmann og den siste Stasisjefen Wolfgang Schwanitz. De tidligere Stasimedarbeiderne kalte ifølge vitner Stasis varetektsfangene for «kriminelle» og «subversive elementer». Kultursenator Flierl skal ikke å tatt til motmæle mot disse utsagnene, og skal sogar ha oppfordret Stasiofrene «til å bevise SED-terroren». Flier fikk motgang fra alle fraksjoner i Berlins palament. Flierl som selv var utsatt for overvåkning gjennom Stasi, innrømmet i kulturutvalget senere at han burde tatt stilling mot Stasimedarbeidernes opptreden.

Thomas Flierl fikk også kritikk da han i august 2006 utlyste at bystaten Berlin kommer til å returnere maleriet *Berliner Straßenszene* til arvene til den jødiske kunstsammleren og tidligere eieren Alfred Hess. Dette maleriet er et av de viktigste malerier innen tysk ekspresjonisme. Avgjørelsen var ommstritt fordi de var uklart om maleriet ble solgt i 1936 under nazistenes tvang.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 26. april 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2019068919[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Die Welt: Flierl räumt Fehler bei Stasi-Eklat ein, 21. mars 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
Minnesmerke over kongressen i Aachen
**Kongressen i Aachen**, også kalt **Kongressen i Aix-la-Chapelle**, var en internasjonal konferanse som fant sted i byen Aachen (fransk: *Aix-la-Chapelle*) fra 29. september til 21. november 1818. Hovedhensikten med møtet var å ordne tilbaketrekningen fra Frankrike etter seieren i Napoleonskrigene i 1815, men også andre spørsmål ble berørt.

Fyrstekongress
--------------

Kongressen i Aachen var en fyrstekongress for monarkene i stormaktene i Den hellige allianse, Preussen, Russland og Østerrike, samt Storbritannia. Keiserne Aleksander I av Russland og Frans I av Østerrike, samt kong Frederik Vilhelm III av Preussen, deltok personlig. Storbritannia var representert ved Robert Stewart, viscount Castlereagh og Arthur Wellesley, hertug av Wellington. Russland var videre representert ved grev Karl Robert von Nesselrode og grev Ioannis Kapodistrias, Østerrike av fyrst Klemens von Metternich og Preussen av fyrst Karl August von Hardenberg og grev Christian Bernstorff. Frankrike sendte hertug Armand Emmanuel du Plessis de Richelieu til forhandlingene.

Saker
-----

Det ble besluttet å avslutte besettelsen av Frankrike tidligere enn først planlagt. Det ble også avtalt lettelser i krigsskadeerstatningen landet skulle betale. Frankrike ble på nytt anerkjent som stormakt. Kongressdeltagerne forpliktet seg til å bevare grensene fra 1815, forsvare de bestående samfunnsforhold og bekjempe revolusjonære bevegelser. 

Andre forhold som Wienerkongressen ikke hadde kommet fram til enighet om, som slaveri og diplomatiets rangklasser, ble også behandlet. Videre ble det bestemt at traktater skulle undertegnes i alfabetisk rekkefølge etter landenes navn skrevet på fransk.

Se også
-------

* Den første fredstraktaten i Aachen (1668)
* Den andre fredstraktaten i Aachen (1748)

Referanser
----------

1. ↑  Chapman, Tim: *Congress of Vienna: Origins, Processes, and Results*, London: Routledge, 1998, s. 65.
2. ↑  G. R. Berridge og Alan James: *A dictionary of diplomacy*, 2. utgave, Basingstoke: Palgrave Macmillan, 2003, s. 72.
3. ↑  Hamilton, Keith og Richard Langhorne: *Practice of Diplomacy. Its Evolution, Theory and Administration*, andre utgave, Abingdon: Routledge, 2011, s. 109.

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Congress of Aix-la-Chapelle (1818) – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Dorthe Elisabeth Holm** (født 3. juli 1972 i Kastrup), dansk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 1998 i Nagano og 2006 i Torino.

Holm vant en olympisk sølvmedalje under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det danske laget som kom på andreplass i curlingturneringen for damer bak Canada. De vant semifinalen over Sverige med 7-5, men tapte finalen mot Canada med 5-7. De andre på laget var Margit Pörtner, Helena Lavrsen, Trine Qvist og Jane Bidstrup.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Sølv Sølv i curling, damer Danmarks flagg Danmark

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dorthe Holm – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Dorthe Holm – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Dorthe Holm – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dorthe Holm – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Dorthe Holm – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Dorthe Holm – World Curling Federation Rediger på Wikidata
**Kongregasjonen for reformen av fortegnelsen over de forbudte bøker** (ofte kalt **Indekskongregasjonen**) var fra 1571 til 1917 en del av Den romerske kurie, som er Den katolske kirke sentrale forvaltning. 

Oppgavene som var tillagt «Indekskongregasjonen» (*index* betyr fortegnelse) var tidligere tillagt *Den hellige kongregasjon for den hellige romerske og universelle inkvisisjon* (opprettet 1562), som skulle beskytte Den katolske kirke mot heresi. 

I 1571 utskilte pave Pius V en avdeling av kongregasjonen og gjorde den selvstendig. Denne kongregasjonen ble opphevet i 1917 og oppgavene ble tilbakeført til «inkvisisjonskongregasjonen» som i mellomtiden hadde fått det nye navn *Den hellige kongregasjon for det hellige officium* (siden 1965 heter den *Kongregasjonen for troslæren*). 

I 1966 kunngjorde pave Paul VI at man hadde avsluttet føringen av en fortegnelse over forbudte bøker *(Index Librorum Prohibitorum)*, dvs. bøker som var potensielt skadelige for tro og moral. Dette er erstattet med en formaning til katolikker om at de ikke skal lese bøker som de antar kan være skadelige for tro og moral, det vil si en selvkontroll basert på den enkeltes samvittighet og tåleevne.
***The Wolf of Debt*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Jack Harvey.

Handling
--------

Fru Stanhope, en enkefrue, oppfordrer datteren Helen til å gifte seg med den velstående megleren Anthony Stuart - men Helen nekter. Dagen etter møter hun Bruce Marsden, en millionær, på golf-banen. Med en gang utvikler det seg en gjensidig tiltrekning, for hverandre. Om en måned kunngjøres forlovelsen deres. Men før de gifter seg, overfører Marsden sine Mesupa-kobberaksjer til Helen. Men megleren som tar hånd om Marsdens aksjer opplever problemer. Aksjemarkedet er på vei nedover, og megleren taper alt - inkludert Marsdens aksjer. Til tross for dette gifter Helen seg med den nå mye fattigere Marsen.

Men Helens mor blir sterkt forstyrret, på grunn av dette hendelsesforløpet. Hun overtaler derfor Stuart til å prøve å vinne Helen fra ektemannen hennes. Stuart gir deretter Marsden en stilling ved kontoret sitt, og begynner å gi sin oppmerksomhet til Helen - men hun nekter å ha noe som helst med ham å gjøre. Snart sender han Marsden ut av byen på forretningsreise, samtidig som han inviterer Helen og moren hennes til en fasjonabel middag. Til denne sammenkomsten bestiller Helen en kostbar kjole på kreditt - hvor hun senere blir oppdaget av ektemannen sin, som kom tilbake fra forretningene sine tidligere enn han forventet.

Etter å ha blitt mistenksom overfor sin kone, følger Marsden med på henne i all hemmelighet. Når hun og Stuart reiser sammen i sistnevntes bil, går bilen hans i stykker og Stuart tar med seg Helen til en veikro. Marsden dukker deretter opp, fordømmer sin kone, og sier opp hos Stuart for å finne arbeid et annet sted. Mesupa-aksjene har i mellomtiden, på grunn av funn av malm, blitt mer verdifulle. Men etter at Stuart begynner å kjøpe så mange aksjer han klarer på kobber-markedet, legger Marsden en plan for å få Stuart til å tape alle pengene hans.

Skuespillere
------------

* Violet Mersereau som Helen Stanhope.
* William Garwood som Bruce Marsden.
* Fanny Hayes som Mrs. Stanhope.
* Brinsley Shaw som Anthony Stuart.
* Morgan Thorpe.

Referanser
----------

1. ↑  The Wolf of Debt
2. ↑  THE WOLF OF DEBT

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Wolf of Debt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**«Dors, mon amour»** (norsk: *sov, min elskede*) er en fransk chansonballade fra 1958, fremført av André Claveau. Sangen er komponert av Pierre Delanoë, mens Hubert Giraud skrev teksten. «Dors, mon amour» var Frankrikes bidrag til Eurovision Song Contest 1958, der den vant konkurransen. Dette var Frankrikes første seier i Eurovision Song Contest, og det var første gang en mann vant konkurransen.

Eurovision Song Contest
-----------------------

Sangen var ett av fem bidrag i den franske nasjonale finalen 7. februar 1958. Der vant «Dors, mon amour» og ble Frankrikes bidrag til Eurovision Song Contest i Hilversum 12. mars samme år. I den internasjonale finalen var den franske sangen nummer 3 av 10 ut scenen. I avstemningen vant den med 27 poeng – bare tre poeng mer enn Lys Assia og Sveits, som vant konkurransen i 1956. På tredjeplass kom Italias «Nel blu dipinto di blu» – bedre kjent som verdensslageren «Volare».

«Dor, mon amour» er en vuggesang i chansonstil, der sangens jeg-person synger til sin elskede. Han ber henne om å sove, mens han grubler over deres kjærlighet og nattens kraft.

Norsk versjon
-------------

Selv om Eurovision Song Contest på denne tiden ikke ble sendt i Norge, fikk sangen likevel oppmerksomhet i Norge. Blant annet ble den oversatt av *A.T.* til norsk: «Sov i min favn», fremført av Nora Brockstedt og Kjell Karlsens orkester.

Andre versjoner
---------------

Det franske bidraget ble også fremført og utgitt av flere andre europeiske artister, blant annet Achille Togliani, Corry Brokken, Germana Caroli og Jo Privat.

Referanser
----------

1. ↑  «André Claveau – Dors, mon amour (vinyl)». Discogs. Besøkt 4. februar 2017.
2. ↑  «Eurovision Song Contest 1958». eurovision.tv. Besøkt 4. februar 2017.
3. ↑  «French national final 1958». Eurovision Song Contest national finals page. Besøkt 4. februar 2017.
4. ↑  «Dors, mon amour – lyrics». The Diggiloo Thrush. Besøkt 4. februar 2017.
5. ↑  «Record Details». 45cat.com. Besøkt 4. februar 2017.
6. ↑  «Dors, mon amour». dutchcharts.nl. Besøkt 4. februar 2017.

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Net als toen» med Corry Brokken**

 | **Vinner av Eurovision Song Contest**1958 | Etterfølger :**«Een beetje» med Teddy Scholten** |
| Forgjenger:**«La belle amour» med Paule Desjardins** | **Frankrikes bidrag i Eurovision Song Contest**(1958) | Etterfølger:**«Oui, oui, oui, oui» med Jean Phillippe** |
***The Woman Beneath*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Travers Vale.

Handling
--------

Betty Fairchild bestemmer seg for å følge rådene til moren sin, og gifte seg for penger - ikke kjærlighet. Når Betty deretter møter den velstående Tom Connolly aksepterer hun derfor frieriet hans, selv om hun egentlig ikke elsker ham. Den idealistiske Tom blir fullstendig desillusjonert når han oppdager hvorfor hans kone egentlig hadde giftet seg med ham.

Rupert Brantley griper denne muligheten til å bli sammen med Betty, men hun innser etter hvert at hun har tatt feil - og avslutter forholdet deres. En dag kommer et brev fra Toms mor, som Betty åpner. Den inneholder brev, og et fotografi, av en mann som skal ha forrådt Toms søster - med en bønn til Tom om å hevne familien hans. Betty gjenkjenner straks denne mannen som Brantley, men Tom anklager henne for å være utro mot ham.

Skuespillere
------------

* Ethel Clayton som Betty Fairchild
* Curtis Cooksey som Tom Connolly
* Isabel Berwin som Mrs. Fairchild
* Frank DeVernon som Mr. Fairchild
* Crauford Kent som Rupert Brantley
* Eugenie Woodward som Mrs. Connolly

Referanser
----------

1. ↑  THE WOMAN BENEATH

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Woman Beneath* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Gullabos rekordsleiv. Foto: Kåre Thor Olsen (2006) 
**Gullabo** er et tettsted i Gullabo socken i Torsås kommune, Kalmar län, Sverige. I 2005 hadde Gullabo 142 innbyggere. Tettstedet har en kirke oppført i 1804, og den første kirkebygningen på plassen skal ha vært oppført på 1300-tallet.

Torsås kommune har blitt kalt «sløydriket» på grunn av sin sløydtradisjon. I 1911 var det 600 personer av en befolkning på 3000 personer i Gullabo som laget sløydhåndverk for salg, og i dag bevares tradisjonen blant annet gjennom Torsåsbygdens slöjdförening. Som en hyllest til alle skje- og sleivmakere gjennom tidene, laget foreningen i 2000 en 4,64 meter høy, 1,07 meter bred og 350 kg tung tresleiv. Den er anerkjent av *Guinness rekordbok* som verdens største skje. Sleiven ble laget til Gullabos sløydmesse i juli 2000, og ble samme høst vist frem på Verdensutstillingen i Hannover.

Referanser
----------

1. ↑  Slöjdrikets historia[*død lenke*]
2. ↑  Jan Andersson (22. mai 2006). Slöjdförening firade de senaste 20 åren i Gullabo[*død lenke*]. *Barometern*
3. ↑  Rekordsleven i Gullabo[*død lenke*]

| * v
* d
* r
Torsås kommune i Kalmar län i Sverige |
| --- |
|  | Bergkvara **·** Söderåkra **·** Torsås **·** Gullabo |  |
***Gulldragens rike*** (originaltittel: *El Reino del dragon de oro*) er en ungdomsroman, skrevet av den chilenske forfatteren Isabel Allende i 2003. Boken er andre del i en trilogi, men kan leses uavhengig fra de andre bøkene. Den første boken i trilogien er *De ville guders by* (2002), og den siste er *Pygmeenes skog* (2005).

Hovedpersonene i boken er den amerikanske gutten Alexander og hans venninne, Nadia, som kommer fra Amazonas. Sammen med Alexanders bestemor, som er skribent i et magasin, og et journalist-team, reiser de to tenåringene til et Gulldragens rike, som er en tenkt stat i Himalaya. I møtet med buddhistisk og østlig visdom, får de Alexander og Nadia et større innblikk i den åndelige verden. Samtidig prøver internasjonale banditter å stjele Gulldragen, som er både religiøst og symbolsk viktig for riket. *Gulldragens rike* er en typisk roman fra Isabel Allende, der virkelighet og realisme blir godt blandet sammen med magi og ånder.

Boken er oversatt til norsk av Kari Risvik og Kjell Risvik, og kom ut på Gyldendal i 2003.

Portal: Litteratur


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC **·** OCLC **·** OCLC
 |
**Frederick «Freddie» Henry Grubb** (født 27. mai 1887 Kingston i Surrey, død 6. mars 1949 i Surrey) var en engelsk syklist som deltok i De olympiske leker i 1912 i Stockholm.

Grubb vant to olympiske sølvmedalje i sykling under OL i 1912 i Stockholm. Han kom på andreplass i 320 kilometer landevei bak Rudolph Lewis fra Sør-Afrika.

Grubb fikk også en sølvmedalje i lag, han var med på det engelsk laget som kom på andreplass i lagkonkurransen over 320 kilometer landevei bak Sverige. De andre syklistene på laget var Leonard Meredith, Charles Moss og William Hammond. Det ble kun kjørt et ritt under OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hver nasjon summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Storbritannia stilte med tre separate lag, England, Skottland og Irland. Syklistene fra England som kom på andreplass kom individuelt på plass nummer 2, 4, 18 og 22.

OL-medaljer
-----------

* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i sykling, 320 kilometer landevei
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i sykling, 320 kilometer landevei lagkonkurranse (Storbritannia)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Frederick Grubb – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Grubb – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Grubb – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Frederick Grubb – Cycling Archives Rediger på Wikidata
**Condor Motors Inc.** var en amerikansk lastebilprodusent som spesialiserte seg på eksportmarkedet på vegne av Gramm Motors Inc. som moderselskap. Gramm lastebiler og busschassis ble esportert til andre land under Condor-merket i 1932 til 1942.

Men Condor skilte seg ut på flere områder, deriblant ved å kunne levere kjøretøyer med Hesselmann motor (lavkomprimert dieselmotor med tenningssystem) og Buda Lanova dieselmotor. Modellprogrammet varierte fra 1,5- til 5,5-tonnere, med akselavstander på mellom 136 og 220 tommer. Condor hadde større suksess på eksportmarkedet enn Gramm hadde på hjemmemarkedet, blant annet ble lastebiler solgt til 30 land, deriblant Norge. Kina var det meste lukrative markedet for Condor-lastebilene. Da 2. verdenskrig brøt ut, falt bunnen ut av markedet - etter at Gramm valgte å gå over til tilhengere, ble virksomheten stanset.

Se også
-------

* Gramm Motor Car Co.

Litteratur
----------

* Asbjørn Rolseth; *Norsk lastebilleksikon; Lastebiler i Norge 1900-1940* Bilforlaget 2007 ISBN 9788291062105