recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Meland kirke
**Meland prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Nordhordland prosti. Det omfattet sogn i Meland kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Meland kirke.

Melands kirkesogn er nå en del av Alver kirkelige fellesråd, og underlagt Nordhordland prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Meðallands sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Meland antas å være lagt under Hamre prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 22. november 1884 ble Hammer prestegjeld delt i to, ved at Alversund sogn ble skilt ut som eget Alversund prestegjeld med Meland og Seim som annekssogn, det siste fra Hosanger, gjeldende fra 1. januar 1885. Lygra sogn ble overført fra Lindås prestegjeld i 1975. Den 1. april 1992 ble Alversund prestegjeld delt, ved at Meland sogn ble opprettet som eget sognekall.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Meland

Referanser
----------

1. 1 2  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 362.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 82.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
5. ↑  «Nordhordland 1992.04.01». Norge;Vestland;;Alver;;;;. 19920401. s. 21.  Sjekk datoverdier i `|dato=` (hjelp)
6. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
7. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Nedstrand kirke
**Nedstrand prestegjeld**, inntil 1881 benevnt **Hinderaa prestegjeld**, var et prestegjeld tilhørende Ryfylke prosti. Det omfattet sogn i Tysvær kommune i Rogaland fylke, og hovedkirken var Nedstrand kirke.

Nedstrands hovedsogn er nå en del av Tysvær kirkelige fellesråd, og underlagt Haugaland prosti i Stavanger bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Hindarár sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Nedstrand prestegjeld går tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden, og besto fra denne tiden av hovedsognet Hinderaa med Sjærnerø annekssogn og Skjoldastraumen kapelldistrikt.

Prestegjeldet er i 1620 omtalt i Graagaas som *Neerstrands Præstegjeld* under Ryefølckes Prouistij, tilhørende Stavanger stift. Ved kgl.res. av 6. mai 1682 ble prestegjeldet overført til det nye Christianssands stift.

Hinderaa prestegjeld dannet grunnlaget for Nædstrand formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 10. august 1881 ble det en navneendring på soknekallet fra Hinderaa til Nedstrand.

Prestegjeldet inngikk i det nye Stavanger bispedømme fra 1. januar 1925.

I 1988 besluttet Kirkedepartementet en omfattende revisjon av kirkesogn og prestegjeld i Ryfylke prosti, med det formål å få samsvar mellom prestegjeld og kommuner. Ved kgl.res. av 22. januar 1988 ble Nedstrand sognekall nedlagt og delt, ved at Nedstrand sogn ble overført til Tysvær prestegjeld og og Sjernarøy lagt til Finnøy prestegjeld.

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1915). *Norske Gaardnavne*. Fabritius. s. 292.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 70.
3. 1 2  Prestegjeld og sogn i Rogaland, arkivverket.no
4. ↑  Lassen, P.B. (Paul Brodahl) (1883). *Beretning om Stiftsstaden Christianssand*. no: Grøntoft. s. 89-90.
5. ↑  *Stavanger 1125-1425-1925*. Dreyer. 1925. s. 84.
6. ↑  «Dagbladet Rogaland 1987.08.22». Norge;Rogaland;;Stavanger;;;;. 22. august 1987. s. 6.
7. ↑  Regulering av Tysvær, Nedstrand og Finnøy prestegjeld, Stavanger bispedømme, lovdata.no
Den gamle broen Pont Vieux krysser elven Aude i Carcassonne.
**Aude** (latin: *Atax*) er en elv i regionen Occitanie i sørvestlige Frankrike. Elven har gitt navn til departementet Aude. Kilden til Aude ligger i departementet Pyrénées-Orientales i Pyreneene, og elven har en lengde på 224 kilometer. Aude renner ut i Middelhavet ved byen Narbonne. Elven er navigerbar med kano eller flåte for bortimot hele dens lengde.

Etymologi
---------

Aude i nærheten av dens munning i Salles-d'Aude.
Orbieu, den fremste sideelven til Aude, ved Lagrasse.
I antikken var Aude kalt for Atax av romerne. En del antikke forfattere kalte elven for Narbôn, eksempelvis Polybios.

I Roussillons samling av chartere og opptegnelser for Alart i 1342 er elven kalt for Auda eller Ribera d'Aude. I middelalderen var betegnelsene Adice, igjen Atax, Fluvium Atacis, Flumine Atace, Flumen Ataze, og Juxta Aditum fluvium benyttet for å henvise til elven. I all sannsynlighet er det nåværende navnet kommet fra en gradvis evolusjon av Atex gitt av Strabon et ord lånt fra det galliske begrepet *atacos* i betydningen «livlig/energisk» eller «meget rask».

Sideelver
---------

* Galbe
* Bruyante
* Rébenty
* Aiguette
* Sou

Steder langs elven
------------------

* Pyrénées-Orientales: Matemale, Formiguères
* Aude: Axat, Couiza, Limoux, Carcassonne

Referanser
----------

1. ↑  L'Aude Arkivert 10. juni 2013 hos Wayback Machine. Sandre, med kart
2. ↑  Barruol, Guy (1969): *The Pre-Roman people of the South-east of Gaul: Historical Geographic Study*, Paris, Éd. de Boccard, Archaeological Review of Narbonne (RAN), Supplement 1. s. 387.
3. 1 2   Amiel, Jacques (1999): *L'AUDE. Fleuve du pays cathare*, Les presses du Languedoc, Montpellier, ISBN 978-2859982065, s. 21.
4. ↑   Strabon: *Geografika*, IV
5. ↑  Etymologi for Aude, *Arbre-celtique.com*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aude River – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
Odda kirke
**Odda prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Hardanger og Voss prosti. Det omfattet sogn i tidligere Odda kommune i Hordaland fylke, og hovedkirken var Odda kirke.

Oddas kirkesogn er nå en del av Ullensvang kirkelige fellesråd, og underlagt Hardanger og Voss prosti i Bjørgvin bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Odda sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Odda antas å være lagt under Ullensvang i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 4. juni 1915 ble Odda sogn skilt ut fra Ullensvang som et eget sognekall, gjeldende fra 1. juli 1915. Skare kirke ble innviet i 1926 og Tyssedal kirke i 1963, begge tilhørende Odda sogn. Røldal prestegjeld ble lagt ned 11. september 1994 og kirkesognet underlagt Odda.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Odda
* Skare
* Tyssedal
* Røldal

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1910). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 443.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 78.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  *Norges land og folk*. xx: Aschehoug. 1921. s. 12.
5. ↑  Prestegjeld og sogn i Hordaland, arkivverket.no
6. ↑  *Våre kirker*. Vanebo. 1993. s. 364. ISBN 8275270227.
7. ↑  «Haugesunds Avis 1994.05.20». Norge;Rogaland;;Haugesund;;;;. 20. mai 1994. s. 7.
8. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
9. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Oluf Ludvig Jenssen** (født 29. juli 1886 i Vikna, død 29. juli 1975 på Norderhov) var en norsk luthersk prest og ordfører (H).

Oluf Jenssen ble cand.theol. i 1911 og ble utnevnt til sogneprest i Karasjok fra 1913, der han var ordfører i perioden 1920–1922. Han var sogneprest i Grong 1922–1939 og prost i Namdal prosti fra 1929.

I 1924 ble det organisert en forening for Høyre og Frisinnede Venstre i Grong med Jenssen som formann. Ved stortingsvalget 1936 stilte han som Høyres tredjekandidat i Nord-Trøndelag.

Han var prost i Ringerike prosti 1939–1956 og sogneprest i Norderhov kirke i samme periode.

Jenssen var svært sentral i forbindelse med den store restaureringen av Norderhov kirke i 1953–1956. Ringerikesdikteren Elling M. Solheim (1905–1971) skrev og tilegnet derfor diktet «Ringeriksdomen» til Jenssens ære.

Oluf Ludvig Jenssen ble utnevnt til ridder av Finlands hvite roses orden.

Referanser
----------

1. ↑  Borgen, Per Otto (2000). *Ringerike: by- og bygdeleksikon*. Drammen: Forlaget for by- og bygdehistorie. s. 102. ISBN 8291649065.
2. ↑  Malmo, Artur (1977). *Grong kirke 100 år*. Grong: [Menighetsrådet]. s. 29.
3. ↑  «Høire og frisindede venstres nominationsmænd». *Trondhjems Adresseavis*: 3. 2. september 1924.
4. ↑  «Høires første kandidater». *Adresseavisen*: 1. 17. oktober 1936.
5. ↑  *Norderhov kommune: det kommunale sjølstyre 1837-1937-1945*. Oslo: Norderhov kommune. 1948. s. 198.
6. ↑  Solheim, Elling M. (1958). *Synnali: Ringeriksdomen*. Oslo: Aschehoug. s. 18–19.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
Hvalsprø fra en *Sepia*-art
Hvalsprø fra *Sepia officinalis*
Sepiablekksprut *Sepia officinalis*  Foto: Magne Flåten 
**Hvalsprø** er en hard, sprø indre struktur som finnes langs i ryggen til alle medlemmene av familien Sepiidae, en gruppe tiarmede blekkspruter.

Hvalsprø består i all hovedsak av aragonitt. Den indre strukturen er fylt med små luftfylte kamre, som gir den oppdrift i vann og fungerer som en slags svømmeblære for blekksprutene. Mikrostrukturen består av tynne lag med aragonitt holdt på plass av gjennomgående søyler. Siphunkula som kontrollerer gassinnholdet, består av en hinneaktig struktur på oversiden.

Avhengig av art, vil hvalsprøen kollapse på dyp fra 200 til 600 meter. På grunn av disse begrensningene, lever stort sett sepiider på grunt vann, vanligvis på kontinentalsokkelen.

Referanser
----------

1. ↑  Rexfort, A. (2006): «Stable isotope records from *Sepia officinalis* — a key to understanding the ecology of belemnites?» i: *Earth and Planetary Science Letters* no 247: side 212–212. doi:10.1016/j.epsl.2006.04.025
2. ↑  Norman, M.D. (2000): *Cephalopods: A World Guide*. ConchBooks, 320 sider. ISBN 3925919325

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Hus med saltak.
**Saltak** eller **sadeltak** er en betegnelse for et yttertak på en bygning eller et hus med to like, motstående sider som har fall, oftest mot langsidene. Sidene møtes i et møne som normalt er det høyeste punktet på taket. Saltak er den mest utbredte takformen i tradisjonell byggeskikk og arkitektur de fleste steder verden.

Fordelene er blant annet at saltak er en relativt enkel konstruksjon. I norsk klima er det dessuten viktig at det gir god avrenning av regn. Smeltende snø kan rase ned av seg selv (med litt hjelp fra tyngdekraften), og etter store snøfall og snølaster er et bratt saltak enkelt å skuffe rent. Saltak kan dessuten tekkes med alle tradisjonelle taktekningsmaterialer og er som oftest mindre krevende bygningsteknisk og økonomisk enn andre takformer under bygging, tekking og ved vedlikehold.

Saltak kan også være asymmetriske, både når det gjelder flate og vinkel. Én eller begge takflatene kan dessuten brytes med forskjellige former for takutstikk. Arker og takopplett er de vanligste, arker i form av trekantarker eller saltaksarker.

Saltak bygges i dag normalt med tverrsstilte plassbygde sperrer eller tilsvarende prefabrikkerte sperrebind, men tradisjonelt var åstak med bærende bjelker eller stokker i husets lengderetning mye brukt i saltak på hus i lafteverk.

Betegnelsen har sammenheng med at takformen har likheter med en hestesal. Tilsvarende avledninger finnes på en rekke språk.

De andre hovedformer for yttertak som er utbredt i vår kulturkrets er:

* Valmtak
* Mansardtak
* Pulttak
* Flatt tak

Litteratur
----------

* Ahlstrand, Jan Torsten.; *Arkitekturtermer*. Lund: Studentlitteratur, 1976, ISBN 91-44-02852-0

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GND
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Campus Repsol (Madrid).
**Repsol** SA (opprinnelig en forkortelse for Refineria de Petróleos de Escombreras Ojegl – Yacimientos Petrolíferos Fiscales Sociedad Anónima, BMAD: REP) er et integrert spansk olje- og gasselskap med virksomhet i 29 land. Hovedaktiviteten er i Spania og Argentina. 

Det er det 15. største oljeraffineri-selskap i henhold til Fortune Global 500-listen, og sysselsetter over 36 000 mennesker verden over.[] Repsol arbeider også i Iran.

Virksomheten i Argentina er et resultat av overtakelsen av argentinsk energiselskapet YPF i 1999. Det var en følge av den kontroversielle privatiseringen, foretatt av president Carlos Menem.[]

Repsol er også samarbeidspartnere med Honda Racing Corporation og konkurrerer i MotoGP under navnet Repsol Honda Team.

Historikk
---------

1948: installasjon av et raffineri i Valley of Escombreras (i Cartagena).

1981: Opprettet for å integrere de selskapene innen olje- og gassektorer, der den spanske staten hadde en kontrollerende interesse eller var eneeier.

1986: Opprettelsen av Repsol-konsernet. Repsol slås sammen med selskaper den spanske regjering var flertallseier i. Det var i utforsking og produksjon (tidligere Hispanoil), produksjon og raffinering (tidligere ENPETROL), kjemi, LNG og butan (tidligere Butano SA), Campsa og Petronor samt Repsol Quimica (i Alcudia).

1989: Staten begynte privatisering av Repsol. Børsnotering av 26% av Repsol. Aksjer i Repsol, ble notert på børser i Spania og i New York.

1991: Selskapet Gas Natural ble dannet.

1997: Staten fullfører prosessen med privatisering av Repsol. Børsnotering av 10% av Repsol.

1999: Repsol kjøper YPF.

2007: Kjøp av 14,9% av Petersen Group i Argentina.

2008: I november 2008 var Lukoil interessert i å kjøpe ca. 30% av aksjene i Repsol.

2010: Sinopec kjøpte 40 prosent i Repsols selskap i Brasil for 7,1 milliarder dollar.

Repsol i Norge
--------------

**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den. *(2017-05)*
I Norge er Repsol operatør på Gydafeltet, Vargfeltet, Ymefeltet, Blanefeltet og Revfeltet. De er deleier og operatør på en rekke letelisenser, deriblant på Gudrunfeltet og Veslefrikkfeltet i Nordsjøen.

I 2009 åpnet Repsol et fast kontor i Oslo. Da de i 2015 overtok Talismans driftsorganisasjon, flyttet Repsol hovedkontoret til Stavanger.

Referanser
----------

1. ↑   verdensveven, www.repsol.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  .

Eksterne lenker
---------------

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Repsol – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**Air Koryo – Korean Airways** (tidligere *Chosŏn Minhang* (조선민항), kortform **Air Koryo**) er Nord-Koreas statlige flyselskap.

Air Koryo driver internasjonale flygninger mellom den nordkoreanske hovedstaden Pyongyang og Beijing to ganger hver uke, samt charterflygninger til andre destinasjoner i Asia, Afrika. Flyselskapet holder til ved Sunan internasjonale lufthavn (FNJ) som ligger nord for Pyongyang.

Hovedkontoret ligger i Sunan-distriktet i Pyongyang, og selskapet har filialkontorer i Beijing, Shenyang, Macao, Bangkok, Berlin, Moskva, Hongkong, Singapore og Tokyo.

Air Koryo er ett av 92 flyselskap som etter en beslutning hos Europakommisjonen har forbud mot å fly innenfor EU. Flyselskapet er også kjent for å være det eneste med én stjerne av Skytrax.

Selskapet ble etablert i 1954 og fløy første gang 21. september 1955 under navnet *Chosonminhang Korean Airways* (CAAK) og ble etablert for å erstatte det felles koreansk-sovjetiske som ble etablert i 1950. CAAK begynte å fly med sovjetiske fly som Lisunov Li-2, Antonov An-2 og Iljusjin Il-12. Iljusjin Il-14 og Iljusjin Il-18 kom til på 1960-tallet.

I 1975 ble jetfly tatt i bruk, først med Tupolev Tu-154, som fløy mellom Pyongyang og Praha, Øst-Berlin og Moskva. På grunn av begrenset rekkevidde måtte flyet mellomlande i Irkutsk og Novosibirsk. Tu-154, Tu-134 og An-24 ble levert for å starte innenlandske flygninger. Flere Tu-154 ble levert i begynnelsen av 1980-tallet og de første Iljusjin Il-62 ble levert i 1982, noe som gjorde at selskapet kulle tilby non-stopflygninger til Moskva. På samme tid gikk det ruter til Sofia og Beograd.

Slutten av den kalde krigen mot slutten av 1990-tallet betød en sterk reduksjon i selskapets internasjonale operasjoner. CAAK ble til Air Koryo i 1993, samme år som selskapet bestilte tre Iljusjin Il-76 godsfly for flygninger til Kina og Russland. Selskapet kjøpte nylig to nye Tupolev Tu-204 for å bytte ut sine eldre fly på internasjonale ruter. Med sine nye Tu-204 kan selskapet også fly til Europa og Moskva.

Galleri
-------

* Et Air Koryo Ilyushin Il-62M på Beijing internasjonale lufthavnEt Air Koryo Ilyushin Il-62M på Beijing internasjonale lufthavn
* A Tupolev Tu-154B-2 på Sunan internasjonale lufthavnA Tupolev Tu-154B-2 på Sunan internasjonale lufthavn
* Et Air Koryo Iljusjin Il-62 på Beijing internasjonale lufthavn.Et Air Koryo Iljusjin Il-62 på Beijing internasjonale lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  StarRanking
2. ↑  North Korea's quirky Air Koryo survives and, increasingly, appears to thrive

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Air Koryo – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Air Koryo hos Aviation Safety Network Database
* CAAK (forgjenger) hos Aviation Safety Network Database
* Air Koryo Tidtabell 31/10/1999 til 26/3/2000 hos angelfire.com
* Air Koryo fotogalleri hos www.airliners.net
* Artikkel fra International Herald Tribune om Air Koryo
* Air Koryo (uoffisiell)

Portal: Korea
**Cayman Airways** er et nasjonalt flyselskap fra Caymanøyene. Hovedkontoret ligger i George Town  og hovedbasen er Owen Roberts internasjonale lufthavn. Cayman Airways flyr innenriksruter og til destinasjoner i Karibia, Mellom-Amerika og Nord-Amerika.

Historie
--------

Cayman Airways blei oppretta i juli 1968. Selskapet overtok etter Cayman Brac Airways, et datterselskap av det costaricanske flyselskapet Lacsa. Eierskapet blei overtatt av myndighetene på Caymanøyene i 1977.

Samme året som selskapet blei danne gikk den første utenriksflyginga til Kingston på Jamaica. I 1978 skaffe selskapet seg det første jetflyet. Flyginger til Houston i Texas i USA kom da i gang. Rutenettet i USA blei utvida etter at selskapet skaffa seg flere Boeing-fly.

Ruter
-----

I juli 2017 fløy selskapet innenriks mellom Grand Cayman, Cayman Brac og Little Cayman. Utenriks hadde Cayman Airways ruter mellom Grand Cayman og Miami, Tampa, Dallas, New York og Chicago i USA, Kingston og Montego Bay på Jamaica, Havanna på Cuba og La Ceiba og Roatán i Honduras.

Flyflåte
--------

Flyflåten består av Boeing 737, Boeing 737 Next Generation og Saab 340 (juli 2017).

  

* Saab 340-fly fra Cayman Airways på Juan Manuel Gálvez internasjonale lufthavn på Roatán i Honduras.Saab 340-fly fra Cayman Airways på Juan Manuel Gálvez internasjonale lufthavn på Roatán i Honduras.
* Boeing 727 fra Cayman Airways på Miami internasjonale lufthavn.Boeing 727 fra Cayman Airways på Miami internasjonale lufthavn.
* Boeing 737-300-maskin fra Cayman Airways i lufta ved  Miami internasjonale lufthavn.Boeing 737-300-maskin fra Cayman Airways i lufta ved Miami internasjonale lufthavn.
* Twin Otter-fly fra Cayman Airways laster bagasje på Little Cayman lufthavn.Twin Otter-fly fra Cayman Airways laster bagasje på Little Cayman lufthavn.
* Douglas DC-8 fra Cayman Airways på Miami internasjonale lufthavn.Douglas DC-8 fra Cayman Airways på Miami internasjonale lufthavn.

Referanser
----------

1. ↑  Endres, Günter og Graham Edwards: *Jane's Airline Recognition Guide*, New York: HarperCollins, 2006, s. 141.
2. ↑  Our History, Cayman Airways. Henta 18. juli 2017.
3. ↑  Where We Fly, Cayman Airways. Henta 18. juli 2017.
4. ↑  Cayman Airways fleet details, airfleets.net. Henta 18. juli 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Cayman Airways – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Cayman Airways, offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Et **plassbygd møbel** er et møbel som er bygget inn i sine omgivelser og sitter fast i disse, og er motsatsen til et frittstående møbel. Plassbygde møbler er ofte skreddersydde til omgivelsene sine, og kan være festet i gulv, tak og vegger. Eksempler på møbler som kan plassbygges er garderobeskap, senger eller hyller.

**Plassbygd** brukes også i byggebransjen for deler (for eksempel takstoler, betongelement, murverk, med mer) som bygges på samme sted som huset settes opp, i motsetning til prefabrikerte komponenter. Se også: Modulhus.

Se også
-------

* Alkove

Referanser
----------

1. ↑  «Plassbygd». *naob.no*. Det Norske Akademis ordbok. Besøkt 30. januar 2022.
2. ↑  «Smart romutnyttelse med plassbygde møbler». *Ålhytta* **(norsk)**. Besøkt 30. januar 2022.
3. ↑  «Hus fra 50-tallet: Paret valgte grenseløs planløsning og plassbygde møbler da de bygde om.». *www.aftenposten.no*. 9. mai 2019. Besøkt 30. januar 2022.
4. ↑  «Stilige plassbygde møbler på terrassen». Bergene Holm Blogg. Besøkt 30. januar 2022.
**Alfred Kantorowicz** (1899–1979) var en tysk jurist, journalist, forfatter og litteraturviter. Han var blant annet redaktør av *Vossische Zeitung* i Berlin. Kantorowicz bidro vesentlig til at tanken om tysk enhet ikke gikk i glemmeboken, heller ikke da det i 1949 ble opprettet to selvstendige tyske stater, henholdsvis Den tyske demokratiske republikk (Øst-Tyskland) og Forbundsrepublikken Tyskland (Vest-Tyskland).

Biografi
--------

Han ble født inn i en jødisk borgerlig familie i Berlin, og deltok som 17-åring frivillig under første verdenskrig. Etter krigen studerte han jus og germanistikk. Han fikk som følge av den økende jødefiendtlighet i samfunnet, stadig mindre tillit til de borgerlige partiene, og meldte seg inn i det kommunistiske KPD. Etter nasjonalsosiistenes maktovertakelse i 1933 flyktet han til Paris, og reiste deretter videre til USA. Han arbeidet som skribent både i Frankrike og USA, samtidig som han forfektet tradisjonelle borgerlige verdier. Han skrev gjerrne under pseudonymene «Dr. Alfred Kant» og «Helmuth Kampe». Kantorowicz opprettet det såkalte *tyske frihetsbiblioteket* (*Deutsche Freiheitsbibliothek*) som en reaksjon på nasjonalsosialistenes bokbrenning i 1933.

Kantorowicz reiste i 1947 tilbake fra Vest-Tyskland til det kommunistiske Øst-Tyskland. Derfra prøvde han å få i gang en indre-tysk dialog. Kantorowicz sto i opposisjon til SED som var det statsbærende kommunustiske partiet i øst. Likevel fikk han arbeide som litterat og germanist i DDR. Fra midten av 1950-årene og umiddelbart før innmarsjen i Ungarn i 1955, ble han imidlertid overvåket etter å ha kritisert regimet. Da han i 1957 reiste til Vest-Tyskland, karakteriserte DDR-myndighetene dette som en politisk handling. I vest opprettholdt han imidlertid sin støtte til sosialismen, og ble derfor isolert også der.

Han regnes av Arbeitsgemeinschaft Orte der Demokratiegeschichte som en av de viktigste personer, som i løpet av de siste 200 år, har bidratt til dannelsen av demokratiet i Tyskland.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Orte der Demokratiegeschichte». AG Orte der Demokratiegeschichte. Besøkt 27. februar 2024.
2. ↑  «Kantorowicz, Alfred». Karl Dietz Verlag. 2008.
3. ↑  «100 Köpfe der Demokratie». *demokratie-geschichte.de*. Besøkt 23. juli 2021.
***The Long Dark*** er et videospill utgitt i 2017. Spillet, med aldersgrense 12 år, er en overlevelsessimulering i førstepersonsperspektiv som utspiller seg i etterdønningene av en geomagnetisk katastrofe. Man spiller som bush-piloten Will Mackenzie, og handlingen er lagt til den iskalde villmarken i det nordlige Canada. De forskjellige regionene i spillet blir kalt Mystery Lake, Coastal Highway, Pleasant Valley, Forlorn Muskeg, Desolation Point, Timberwolf Mountain, Mountain Town, Broken Railroad, Hushed River Valley, Bleak Inlet, Ash Canyon og Blackrock Mountain. En ny DLC, Tales from the Far Territory.

Spillet har flere regioner i en åpen verden som man utforsker for å finne nødvendige ting for å overleve, som for eksempel mat, verktøy, medisiner, våpen som økser, kniver og så videre. Spillet har også en «Story mode» som ble gitt ut 1. august 2017. Dyreliv er også til stede, som hjort som kan jaktes på for å skaffe mat, og ulver og bjørner som er en konstant trussel for spilleren når man skal våge seg rundt i spillet.

Ild er en primær komponent, og er nødvendig for både varme og matlaging. Spilleren er derfor nødt til å lete etter ved og drivstoff med jevne mellomrom for å holde seg i live. Men spilleren kan også bli syk av matforgiftning, eller andre sykdommer. The Long Dark simulerer en hel dag/natt-syklus, som er en grunnleggende del av spillet. Spillet simulerer også forskjellig temperatur, og spilleren kan dø av eksponering for kulde over tid.

Spillet er produsert av Hinterland Games for Windows og Mac OS X. Det ble finansiert via Kickstarter i 2013.

Referanser
----------

1. ↑   Humble Store[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «All PS Now games A-Z», undertittel Browse the full list of games available to play with your PS Now membership, arkiv-URL web.archive.org, verkets språk engelsk, arkiveringsdato 3. juli 2021, besøkt 5. juli 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   *Steam*, 1.0.0.79, 12. september 2003, Steam-ID 305620, Wikidata Q337535,
4. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) *The Long Dark* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* på GOG.com Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

* (en) *The Long Dark* hos GameFAQs Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
**Marie Fearnley** (født 1898 i Trondheim, død 18. november 1977), født Marie Brinchmann, var en norsk journalist, redaktør, kvinnesaksforkjemper og venstrepolitiker.

Hun var journalist i *Dagbladet* fra 1928 til 1943 og var fra 1945 redaktør for *Norsk Dameblad* i 18 år. Hun var gjennom en årrekke en av Norges mest kjente kvinnelige journalister og redaktører og ble beskrevet som «en meget markant personlighet innen norsk presse». Hun skrev også under pseudonymet «Mais». Hun var også redaktør for flere oppslagsbøker. Hun var engasjert i Norsk Kvinnesaksforening i Margarete Bonnevies ledertid fra 1936 og var styremedlem i foreningen, medlem av Oslo Kvinneråd, styremedlem i Oslo Venstrekvinnelag og Oslo Venstre, medlem av Norsk Presseforbunds hovedstyre, styremedlem i Norsk Ukepresse og styremedlem i Oslo Journalistklubb. Hun var også medarbeider i *Norsk Musikkliv*.

Referanser
----------

1. ↑  Mal:Kjelde bok
2. 1 2  «Adresseavisen». 22. august 1958.
3. ↑  «Akers-Posten». 18. august 1973.
4. ↑  «Nationen». 22. august 1973.
5. ↑  *Pressefolk*. Norsk presseforbund. 1967.
**Ida Nakling** (født 17. desember 1918 i Bergen som *Ida Folkvord Hanssen*, død 7. april 2009 i Bærum) var en norsk lege og venstrepolitiker. Hun var leder i Norges Venstrekvinnelag fra 1975 til 1977. Hun var også medlem av Venstres landsstyre og sentralstyre, medlem av Bærum kommunestyre og gruppeleder i formannskapet for Venstre, og ledet Bærum Venstrekvinnelag i flere år. Hun ble utdannet lege ved UiO i 1947 og hadde siden en privat legepraksis, samtidig som hun arbeidet som bedriftslege i NRK frem til 1987. Hun ble engasjert i Venstre i 1950-årene. Hun var også leder i Norske kvinnelige legers forening.

Bibliografi
-----------

* Ida Nakling (red.), *Fra kvinne til kvinne*, 1970

Referanser
----------

1. 1 2   Historisk befolkningsregister, oppført som Ida Folkvord Nakling, Historisk befolkningsregister ID pc00000002630140, besøkt 26. februar 2024[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Levanger-Avisa». 23. mars 1976.
3. ↑  «Oppland Arbeiderblad». 9. mai 1975.
4. ↑  «Asker og Bærums budstikke». 22. mai 1987.
5. ↑  *Norges leger*. Den norske lægeforening. 1996. ISBN 8290921446.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Weh** ble startet tidlig i 2002 av Erik E som et akustisk enmannsprosjekt, med musikk som bygger på en mørk og stemningsfull atmosfære. Sommeren samme år ble fem låter innspilt i "Grandma's Basement Studios". Låtene resulterte i den første demoutgivelsen til Weh, med navnet "The Death EP". Innspillingen omfattet kun en tolv-strengsgitar, en tamburin og vokal. Demoen mottok overraskende positive anmeldelser i norske og svenske musikkmagasiner.

Den andre demoutgivelsen "All The Sinners Are Sleeping Now" ble innspilt sent i 2003 på en 8-spors harddiskopptager. Demoen, som inneholder syv låter, viste en litt mer variert struktur enn den første demoen.

Etter den tragiske bortgangen av frontmannen for Windir, Terje «Valfar» Bakken, vinteren 2004, bestemte de gjenværende medlemmene av gruppen å oppløse bandet. Et siste Windir album ble planlagt som en hyllest til Terje. Hváll, medlem av Windir og sitt nye band Vreid, kontaktet Erik E og spurte om Weh ville bidra med en cover-låt. "Likbør" fra Windirs første album Sóknardalr ble innspilt av Weh og inkludert på hyllestalbumet Valfar, Ein Windir.

Senere i 2004 ble den tredje demoen innspilt, denne gang på en 16-spors opptager."The Coffee's Cold In The Morning, The Beer's Warm At Night" inneholder 10 låter.

Sent i 2005 ble klassikeren "Hoof & Horn" innspilt, produsert og mikset av Erik E. De tre låtene på demoen er den beste representasjonen av den opprinnelige intensjonen for musikkens uttrykk, med et mer dynamisk lydbilde enn de foregående innspillingene.

I de siste dagene av november 2006 ble det laget fire nye låter. Demoen "North" fortsetter i samme tråd som "Hoof & Horn" et år tidligere.

I 2010 ble albumet Origins utgitt via Soulseller Records. Albumet inneholder alle demoinnspillingene fra 2002 til 2006, samt "Likbør" og nytt materiale fra 2009 og 2010 som ikke tidligere er utgitt.

Medlemmer
---------

* Erik E.

Diskografi
----------

### Album

* *Origins* (2010)
* *En Natt Kom Doed* (2012)
* Folkloren (2013)
* Ingenmannsland (2015)

### Demoer

* *The Death EP* (2002)
* *All The Sinners Are Sleeping Now* (2003)
* *The Coffee's Cold In The Morning, The Beer's Warm At Night* (2004)
* *Hoof & Horn* (2005)
* *North* (2006)

Andre medvirkninger
-------------------

* Valfar, Ein Windir: Weh – Likbør er spor nummer 9, CD1 på dette hyllestalbumet.

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell Webside
* Plateselskapet
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom relevans for Wikipedia. Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet er relevant for Wikipedia, ellers kan den bli slettet. Angitt grunn: *stubb om lite kjent minikjede*
**Gale Arne** var en kles- og tekstilbutikkjede etablert i Stjørdal av Arne Grunnan i 1993.
Butikkjeden baserte seg på store innkjøp og salg av forholdsvis billige produkter og hadde utsalgssteder i Trøndelag (Trondheim, Namsos, Steinkjer, Verdal, Levanger, Stjørdal, Orkanger, Oppdal. Bjugn og Brekstad) og på Helgeland (Mosjøen og Mo).
Gale Arne solgte i tillegg produkter engros til andre butikker og kjeder i hele Norge. 

Den første Gale Arne-butikken var i Trondheim, og den første filialen ble etablert i Mosjøen i 1994. I 1995 hadde kjeden vokst til 8 utsalgssteder og det påfølgende året til 14 utsalg og grossistvirksomhet. Kjedens utsalgsteder ble senere redusert til tre gjenstående før Gale Arne ble slått konkurs i 2001.

Referanser
----------

1. ↑  «Levanger-Avisa 27. januar 1998». Levanger. s. 4.
2. ↑  «Helgeland Arbeiderblad 29. september 2001». Vefsn. s. 8.
3. ↑  Trønder-Avisa 2. oktober 1997. Side 10.
4. ↑  «Rana Blad 6. mars 1997». Rana. s. 3.
5. ↑  «Helgeland Arbeiderblad 21. juli 1994». Vefsn. s. 9.
6. ↑  «Fosna-Folket 5. november 1996». Bjugn. s. 13 (reklameannonse).
7. ↑  NRK (31. oktober 2001). «13 mister jobben i Gale Arne». *NRK*. Besøkt 23. juni 2022.
**Akseptansetest** er en formalisert form for programvaretesting hvor det undersøkes om programvaren tilfredsstiller brukerbehov, funksjonelle krav, og forretningsprosesser. Testingen av systemet bør gjøre det mulig for brukere, kunder, og andre autoriserte entiteter å bestemme om kriteriene som er stilt er overholdt.

Akseptansetesting er også kjent som *brukerakseptansetesting* (*user acceptance testing*, UAT), *sluttbrukertesting* (*end-user testing*), *operasjonell akseptansetesting* (*operational acceptance testing*, OAT), og *felttesting* (*field acceptance testing*)

Se også
-------

* Utvikling, testing, akseptanse og produksjon
* V-modellen

Referanser
----------

1. ↑  *Standard glossary of terms used in Software Testing, Version 3.0.1*. ISTQB. 2015. Arkivert fra originalen 17. november 2015. Besøkt 15. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Acceptance Test Engineering Guide Arkivert 23. desember 2017 hos Wayback Machine. i Microsoft patterns & practices
* Methods & Tools: Using Customer Tests to Drive Development
* Methods & Tools: Acceptance TDD Explained
* Software Testing Help: User Acceptance Testing Challenges

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
Papyrus med Peterapokalypsen, funnet i Egypt.
***Peters apokalypse*** eller ***Peterapokalypsen*** en apokryf apokalypse, trolig skrevet mellom år 100 og 150, tidfestet ut fra at den omtales i 3. kapittel i apokalypsen *Fjerde Esra* som ble skrevet rundt år 100.

*Peterapokalypsen* synes å ha vært like anerkjent i oldkirken som *Johannesapokalypsen*, og var mer fargerik, men hadde i mindre grad Kristus i sentrum, og ble trolig av den grunn avvist da kanon ble samlet. Det er lite trolig at Dante noen gang leste *Peterapokalypsen*, men han hadde lest den latinske oversettelsen av *Paulusapokalypsen*, skrevet innenfor samme sjanger i Egypt rundt 240. De folkelige forestillingene om himmel og helvete - som utmales så detaljert i disse skriftene, og inspirerte kunst og folketro gjennom århundrer - har sitt opphav i disse apokryfene som kirken ikke ville godta.

I *Peterapokalypsen* kan man lese om straffene som venter forskjellige syndere etter døden. Ulydige slaver skal f.eks tygge på tungene sine til evig tid; de som gir almisser hyklerisk, blir blinde og døve, og ramler på glødende kull; og trollmenn henges på et hjul av ild. Skildringene av dødsriket er hentet fra den greske antikkens forestillinger.

Verket er listet opp i *Canon Muratorianus* som et omstridt skrift. Klemens av Alexandria skrev om verket og hevdet at det var av guddommelig opprinnelse.

Referanser
----------

1. ↑  Maurer, C.; Schneemelcher, Wilhelm (red.): *New Testament Apocrypha*, bind 2, s. 663–68
2. ↑  Arvid S. Kapelrud: «Apokalypser og apokryfer», *Verdens litteraturhistorie* bind 1, Cappelen, ISBN 82-574-0062-9 (s. 206-07)
3. ↑  R.B. Bauckham: *The Fate of the Dead: Studies on the Jewish and Christian Apocalypses*, 1998 (s. 164 fl.)
4. ↑  Aalen, Sverre (1955). *Bakenfor inferno : oppgjør med tradisjonelle forestillinger om helvete*. Oslo: Lutherstiftelsen. s. 37.
5. ↑  Hvalvik, Reidar (1999). *Den store fortellingen : om Bibelens tilblivelse, innhold, bruk og betydning*. Oslo: Det Norske bibelselskap. s. 43. ISBN 8254105456.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |
**Ingrid Røynesdal** (født 1. august 1978) er en norsk statsviter og leder. Hun har siden 2013 vært direktør i Oslo-Filharmonien. Hun overtar stillingen som direktør for Nasjonalmuseet etter Karin Hindsbo i oktober 2023.

Hennes far var solobratsjist i Trondheim Symfoniorkester og hun studerte selv klaver på Barratt Due musikkinstitutt og Norges musikkhøyskole med Jens Harald Bratlie, Jiří Hlinka og Einar Henning Smebye som lærere fra 1998-2005. Parallelt med 6-års klaverutdannelse fullførte hun sin mastergrad i statsvitenskap ved Universitetet i Oslo.

Røynesdal har tidligere vært direktør ved Edvard Grieg Museum Troldhaugen i Bergen fra 2011-2013. Før dette frilanset hun som foredragsholder, konsulent/rådgiver og kommentator. Fra 2009-2011 var hun kommentator og anmelder i *Aftenposten.*

Hun har vært og er styremedlem i rekke ulike virksomheter, deriblant i VGTV, i Aschehoug forlag, Talent Norge og i arbeidsgiverforeningen Spekter.

Idrettskarriere
---------------

På 1990-tallet tok Ingrid Røynesdal 14 norgesmesterskapstitler i aldersbestemte klasser i tennis og hun spilte på det norske tennis- juniorlandslaget i perioden 1992-1996. 
Fra 1999-2003 var hun engasjert som sportskommentator på TV- kanalen Eurosports tennissendinger.

Priser og utmerkelser
---------------------

* Førstepris Ungdommens Pianomester 1993 / Førstepris Ungdomssymfonikernes solistkonkurranse 1995
* De unges Lindemanpris 2014

Referanser
----------

1. 1 2   www.mynewsdesk.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tunheim, Helga (30. mai 2023). «Ingrid Røynesdal blir ny direktør for Nasjonalmuseet: – Overraskande». *NRK* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 30. mai 2023.
3. ↑  scenekunst.no Eneren med de tusen titler intervju skrevet av Cathrine W. Trevino 27.03.2013

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Ingrid Røynesdal i BIBSYS
* Artikler av Ingrid Røynesdal i Minerva Arkivert 8. mars 2014 hos Wayback Machine.
* Ingrid Røynesdals CV

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Suffering Heart*** (originaltittel: *Ku nan de xin*) er en kinesisk dramafilm fra 1979 regissert av Chang Zhenhua. Filmen handler om en lege som returnerer til sitt hjemland for å tjene folket. En operasjon på en kvinnelig pasient får et dødelig utfall og han ender med å bli forfulgt av Firerbanden som anklager ham for feil politisk holdninger. Kun hans datter står ved hans side. Senere viser det seg at kvinnen ble forgiftet av en pleierske som handlet på vegne av Firerbanden og at motivet var å skape et påskudd for å sverte legen. Handlingen er lagt til slutten av Maos styre. En ledende rolle spilles av Chen Guojun.

Den ble tildelt prisen for fremragende film ved Huabiao Awards (delt med flere filmer).

Referanser
----------

1. ↑  «Ku nan de xin (1979)». *The A.V. Club* **(engelsk)**. Besøkt 28. februar 2024.
2. ↑  Link, Perry (9. mars 2021). *The Uses of Literature: Life in the Socialist Chinese Literary System* **(engelsk)**. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-22784-9.
3. ↑  «Huabiao Film Awards (1979)». *IMDb*. Besøkt 24. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
To-hulls hullemaskin
En **hullemaskin** er en innretning til å lage hull i papirark, slik at arket kan settes inn i en ringperm.

Hullplasseringen varierer fra land til land, avhengig av hvilken standard for ringpermer som benyttes, og alt fra to til fire hull forekommer. I alle tilfelle er hullplasseringen symmetrisk om midten av arkets ene side.

I Norge benyttes standarden ISO 838. To hull med diameter 6±0,5 mm plasseres 80±0,5 mm fra hverandre og 12±1 mm fra arkets kant. ISO 838 benyttes i de fleste europeiske land, men ikke i Sverige, og heller ikke i Nord-Amerika.

En 4-hulls utvidelse av ISO 838, som dog ikke spesifiseres i selve standarden, er også vanlig for å gi en mer stabil innbindning. Denne hullplassering kalles ofte for 888, ettersom de tre hullavstandene alle er 8 cm. En del hullemaskiner tilpasset ISO 838 har en markering som gjør det mulig å benytte dem for 888-systemet, ved at man lager 2 + 2 hull i arket. Firehullspermer brukes bl.a til permer for sikkerhetsinformasjon som HMS og brannberedskap, da ark med to hull lettere revner eller blir utslitt rundt hullene ved bruk.

I Sverige brukes et 4-hullssystem som går under navnet triohålning. Dette er en nasjonal de facto-standard for Sverige. Hullavstand for de indre hullene er 70 mm og de ytre hullene er 21 mm lengre ut. (Navnet "Triohålning" kommer fra tre oppfinnere som tok patent på en ringperm kalt "Triopärmen" i 1890)

I Nord-Amerika brukes et sekshullssystem med 108 mm hullavstand (4 1/4 tommer) og et tohullssystem med 70 mm hullavstand (2 3/4 tommer).

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 28. januar 2024.
2. 1 2 3  «NS 4137». *Kontorteknikk : utvalg av Norsk standard*. Norges standardiseringsforbund. 1983. ISBN 8272022257.  [Boken er en samling av ulike standarder. Kapittel referer da til hvilken standard.]
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.

**Oddmund Søvik** (født 1933) er en norsk medisiner. Han er professor emeritus ved Universitetet i Bergen, og er en anerkjent ekspert på diabetes hos barn og ungdom.

Utdannelse og karriere
----------------------

Søvik er cand.med. fra Universitetet i Oslo (UiO) (1959), spesialist i barnesykdommer (1973) og dr.med. fra UiO (1967).

Siden 1973 har han vært overlege ved Barne- og ungdomsklinikken, Haukeland universitetssykehus, kombinert med dosentur, senere professorat ved Universitetet i Bergen.

Søvik har vært involvert i både eksperimentell, epidemiologisk, genetisk og klinisk diabetesforskning. Han var initiativtaker til landsomfattende epidemiologiske studier av diabetes type 1 i Norge, med kartlegging av geografiske variasjoner og økende forekomst over tid. Disse undersøkelsene ledet til opprettelsen av et norsk register for barnediabetes.

Publikasjoner
-------------

* (no) Publikasjoner av Oddmund Søvik i BIBSYS
* (no) Publikasjoner av Oddmund Søvik i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

Hedersbevisninger
-----------------

Søvik ble tildelt Knud Lundbæk-prisen for 2003. Prisen deles ut av styret i Scandinavian Society for the Study of Diabetes (SSSD) for betydelige bidrag innen eksperimentell eller klinisk diabetesforskning.

I 2011 ble han oppnevnt som æresmedlem i Norsk barnelegeforening.

Referanser
----------

1. ↑   k2info.w.uib.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  «Nytt om navn». *Tidsskrift for Den norske legeforening*. 10. april 2003. ISSN 0029-2001. Besøkt 26. februar 2024.
3. ↑  «Awards». *SSSD* **(engelsk)**. Besøkt 26. februar 2024.
4. ↑  «Oddmund Søvik». *www.legeforeningen.no*. Besøkt 26. februar 2024.

Eksterne lenker
---------------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ResearchGate
 |
**Claudio Palumbo** (født 30. januar 1965 i Venafro i provinsen Isernia i Italia) er katolsk biskop av Trivento.

Liv og virke
------------

### Prest

Claudio Palumbo ble presteviet den 15. august 1990. Fra 1993 til 1998 var han viserektor for det regionale paveseminar i [[Chieti]9. I 1994 oppnådde han lisensiat i kirkehistorie fra Det pavelige gregorianske universitet og underviste deretter i dette emnet ved teologiske institutter. Doktorgraden tok han i 2006. I 2009 ble Palumbo generalvikar for bispedømmet Isernia-Venafro.

### Biskop av Trivento

Den 5. juni 2017 utnevnte pave Frans ham til biskop av Trivento.[1] Han ble ordinert til biskop av {{Camillo Cibotti[[, biskop av Isernia-Venafro, den 8. september 2017. Medkonsekratorer var Domenico Angelo Scotti, biskop emeritus av Trivento og Salvatore Visco, erkebiskop av Capua. Den seremonielle innsettelse i embedet fant sted den 23. september samme år. I tillegg til bispeembetet er Palumbo sekretær for den regionale bispekonferanse i Abruzzo-Molise.
**Tellus Radio** var en lokalradio i Oslo- og omegn, og samtidig Norges første minoritetsspråklige radiostasjon. Radioen ble stiftet som Radio Immigranten i 1982 av Immigranten Kollektivet (Antirasistisk Senter). De sendte på FM 99,3 i varierte sendinger på 8 ulike språk. Sendingene kunne også streames gjennom kanales nettider.

Stasjonen var politisk uavhengig og sendte kulturstoff som litteratur, kunst, dikt, radioteater, subkultur og musikk. Tellus Radio arbeidet, så lenge det varte, for å øke informasjonsnivået blant minoritetsspråklige og styrke kommunikasjonen mellom minoritet og majoritet. De inviterte jevnlig artister og kulturpersonligheter til studio og dekket alt som berører det flerkulturelle aspektet i Oslo- og omegn. Over 70 frivillige bidrar til gjennomføringen av nær 50 sendetimer i uken. 

Fra 1. januar 2008 ble *Tellus Radio* av økonomiske årsaker nedlagt.

Referanser
----------

1. ↑  «Etniske bølger i eteren». Journalisten.no. 17. oktober 2003. Besøkt 3. januar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Radiostasjonens nettsider
**Joseph Abangite Gasi** (født 1. januar 1928 i Mupoi, død 12. september 2014 i Yambio i Sør-Sudan[1]) var en sørsudanesisk geistlig og katolsk biskop av Tombura-Yambio (Sør-Sudan).

Liv og virke
------------

### Prest

Joseph Abangite Gasi ble ordinert til prest for det apostoliske vikariat Mupoi den 21. desember 1957.

### Biskop av Tombura

Pave Paul VI utnevnte ham til biskop av Tombura den 12. desember 1974. Kardinalprefekten for Kongregasjonen for folkenes evangelisering, kardinal Agnelo Rossi, ordinerte ham til biskop den 6. april 1975; medkonsekratorer var Ubaldo Calabresi, apostolisk pro-nuntius til Sudan, og Ireneus Wien Dud, biskop av Juba. 

Den 19. april 2008 innvilget pave Benedikt XVI hans aldersbetingede avskjedssøknad.

I en nekrolog fra Sudan Peoples Liberation Movement-in-Opposition (SPLM/IO) uttrykkes det for avdøde Joseph Abangite Gasi beundring og takk for hans engasjement for «verdighet, ære og fred for vårt folk og land» under frigjøringskampen i 1990-årene. Han var den sentrale skikkelse ved dannelsen av *New Sudan Council of Churches* (NSCC).[2]