recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sfærocytose** er en auto-hemolytisk anemi (en blodsykdom) som kjennetegnes av produksjonen av røde blodlegemer (erytrocytter) som er kuleformede (sfæriske) i stedet for bi-konkave og diskus-formede. Sfærocytter finnes innenfor hereditær sfærocytose og autoimmun hemolytisk anemi. 

Man snakker oftest om hereditær sfærocytose. Denne tilstanden er forårsaket av en molekylær defekt i en eller flere av proteinene i blodlegemets cellemembran. Fordi cellemembranen har en defekt blir blodcellene skjørere og blir sfæriske (kuleformede). Disse kuleformede blodcellene har derfor fått navnet sfærocytter. 

Selv om sfærocyttene har mindre overflate enn normale blodceller som gjør at oksygen og karbondioksid kan utveksles, utfører de sin funksjon slik som vanlige blodceller. De har imidlertid en lav osmotisk resistens, slik at hvis de plasseres i saltvann, vil de sprekke raskere enn normale blodceller. Sfærocyttene er også mer utsatt i forhold til fysisk degradering.

Sfærocytter forekommer først og fremst innenfor immunologisk-medierte hemolytiske anemier og innen hereditær sfærocytose, men den første vil ha en positiv Coombs-test, mens den andre ikke vil det. Det største problemet med sfærocyttene, er at milten bryter dem ned, selv om de egentlig er friske blodceller, fordi den forveksler dem med gamle eller skadede røde blodceller, og derfor ødelegger kroppen sin egen blodtilførsel (auto-hemolyse). På grunn av dette vil man ofte utføre en splenektomi (fjerne milten), slik at personen slipper blodoverføringer for å opprettholde blodprosenten. En slik planlagt splenektomi vil bare utføres hvis personen er vaksinert mot blant annet pneumokokker og meningokokker før prosedyren. Det kan også være lurt å ta årlige influensavaksiner i ettertid. dette på grunn av miltens funksjon i kroppens immunforsvar.

| * v
* d
* r
Helsemessige forbehold |
| --- |
| Helsenotis | Du bør aldri bruke informasjon fra internett, inkludert Wikipedia, som eneste kilde til avgjørelser eller tiltak i helsemessige spørsmål. Ved legemiddelspørsmål bør du rådspørre apotek eller lege, ved helsespørsmål relevant autorisert helsepersonell, og ved dyresykdom bør du rådspørre veterinær. Bruk aldri reseptbelagte legemidler uten etter råd fra lege. Søk råd på apoteket ved bruk av reseptfrie legemidler, kosttilskudd og naturmidler, spesielt om du også bruker reseptbelagte midler. Bruk av flere legemidler samtidig kan gi utilsiktede effekter. |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Circus Maximus** er et norsk progressiv metal-band etablert i 2000.
Bandet ble til etter at bandet Total Blackout ble lagt ned. Dette bandet besto av brødrene Mats og Truls Haugen, gitarist Trond Henriksen, bassist Lyes Abid og etterhvert Michael Eriksen på vokal. Gruppen ble opprettet rundt 1993, og holdt til på Lambertseter Ungdomsklubb frem til 1998.

Etter to demoer kom debutalbumet *The 1st Chapter* i 2005. Musikkalbumet ble produsert av bandet, innspilt i diverse studioer i Norge, og mikset i oktober 2004 i Danmark i Jailhouse Studios av Tommy Hansen (Helloween, Jorn, TNT, Wuthering Heights). Vokalen til Eriksen er omtalt som lik vokalistene Tony Harnell og Joey Tempest.

I 2005 spilte bandet på flere festivaler og holdt flere konserter i Skandinavia sammen med blant andre Jorn, Kamelot, Pagan's Mind og Glenn Hughes. I 2005 spilte bandet sin første konsert i USA på festivalen ProgPower i Atlanta, USA.

*Isolate* er bandets oppfølgeralbum fra 2007, og Tommy Hansen ble igjen satt til å mikse albumet. Samme år spilte bandet på flere festivaler, blant andre ProgPower Europe, ProgPower Scandinavia, Sweden Rock Festival og Metal Heart Festival. De var også oppvarmingsband for amerikanske Queensrÿche og Kamelot. De var i 2008 oppvarmingsband på Europaturneen til det amerikanske progressive metalbandet Symphony X.

Diskografi
----------

* 2005: *The 1st Chapter*
* 2007: *Isolate*
* 2012: *Nine*
* 2014: Live in Japan (YouTube)
* 2016: *Havoc*
* 2017: *Havoc in Oslo*
* 2019: *Nine Live*
* 2019: Isolated Chapters EP

Medlemmer
---------

**Nåværende**

* Michael Eriksen – vokal
* Mats Haugen – gitar
* Truls Haugen – trommer
* Lasse Finbråten – keyboard
* Glen Cato Møllen (født 1979) – bassgitar

**Tidligere**

* Espen Storø – keyboard (2000–2005)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Circus Maximus på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på Encyclopaedia Metallum Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på SoundCloud Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på Spotify Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på Last.fm Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på Genius — sangtekster Rediger på Wikidata

* (en) Circus Maximus på AllMusic Rediger på Wikidata
* Circus Maximus offisiell nettside Arkivert 15. februar 2010 hos Wayback Machine.
* Circus Maximus på Facebook
* (en) Circus Maximus på MySpace

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Hornborgasjön** er en grunn innsjø i Västergötland i Sverige, cirka 15 km sørøst for Skara. Den er først og fremst kjent for sine enorme ansamlinger av traner (*Grus grus*) i forbindelse med det årlige vårtrekket av trekkfugler. Mange andre arter av fugler besøker også innsjøen på denne tiden.

Fra å ha dekket et areal på 28 km² ble innsjøen gjennom fem ulike anledninger fra 1800-tallet til ut i 1930-årene senket til mindre enn 4 km². Hensikten var å skaffe mer dyrkbar mark, men på grunn av de kraftige vårflommene ble ikke åkerlandet brukbart. I 1988 bestemte imidlertid Sveriges regjering at innsjøen skulle restaureres. Dette ble arbeidet ble påbegynt i 1992, og ved ferdigstillingen i 1995 var vannflaten hevet med 85 cm, etter at man hadde anlagt en dam ved utløpet og fylt igjen gamle kanaler. I 1997 ble Hornborgasjön erklært som et av Sveriges største naturreservat, som i dag har Ramsarstatus. Det er tilrettelagt for publikum og fuglekikking på flere steder rundt innsjøen. Det er også mulig å leie skjul for fotografering av fugler på bestemte vilkår.

Om våren pleier horder av tranene å mellomlande ved Hornborgasjön. Det kan være over 25 000 traner der samtidig, noe som gjør stedet svært populært for fuglekikkere og naturfotografer. I så måte ble det ifølge Länsstyrelsen i Västra Götaland (naturum Hornborgasjön) talt 27 300 traner der den 3. april 2019. Her kan man følge spillet som fører til nye pardannelser, før fuglene flyr videre til hekkeplassene. Også i høsttrekkeet samler tranene seg ved Hornborgasjön, men ansamlingen blir ikke like stor. Antallet kan allikevel nærme seg 20 000. I så måte ble det talt 18 950 traner der den 23. september 2019.

Se også
-------

* Liste over innsjøer i Skandinavia

Referanser
----------

1. 1 2  «Sjöareal och sjöhöjd» (PDF). Sveriges meteorologiska och hydrologiska institut. Besøkt 30. november 2018.
2. ↑  «Min karta». Lantmäteriet. Besøkt 26. mai 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Naturum Hornborgasjön (Länsstyrelsen i Västra Götaland)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames
 |
**Babyboomere** (etter engelsk *baby boomers*) er et begrep for generasjonen født i årene etter andre verdenskrig fra og med 1946 til rundt 1964. Generasjonen har navnet fra den såkalte babyboomen, en periode med økte fødselstall i etterkrigsårene. *Baby boomers* brukes både som et demografisk og et kulturelt begrep. Ifølge *Oxford English Dictionary* ble begrepet *baby boomer* første gang brukt i 1963 i en artikkel i *Salt Lake Tribune*. Babyboomerne var barn og ungdommer mellom 1950-tallet og 1970-tallet. Noen ganger deles generasjonen i tidlige babyboomere (også kalt kulturelle babyboomere), med fødselsår fra 1946 til rundt 1955 eller 1956, og sene babyboomere, med fødselsår fra rundt 1955/1956 til rundt 1960 eller 1964. Generasjonen etter *baby boomer*-generasjonen omtales som generasjon X.

Se også
-------

* Sekstiåtterne
* Generasjon X

Referanser
----------

1. ↑  «Baby boom | population trend». *Encyclopedia Britannica* **(engelsk)**. Besøkt 7. november 2019.
2. ↑  Oxford English Dictionary, s.v. "baby, n. and adj."

| * v
* d
* r
Sosiale generasjoner i moderne vestlig kultur med fødselsår |
| --- |
| Internasjonale begreper | Den tapte generasjon (ca. 1883–1900) **·** Krigsgenerasjonen (ca. 1901–1927) **·** Den stille generasjonen (ca. 1928–1945) **·** Babyboomere (ca. 1946–1964) **·** Generasjon X (ca. 1965–1980) **·** Millenniumsgenerasjonen (ca. 1981–1996) **·** Generasjon Z (ca. 1997–2012), Generasjon Alfa (ca. 2013–) |
| Andre begreper | Ironigenerasjonen (ca. 1970–1980) **·** Generasjon snøfnugg (ca. 1981–2012) |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Bacamarte** var et brasiliansk progressiv rock-band. De ble stiftet I 1974 av fjorten år gamle Mario Neto, men de ble snart oppløst. I 1977 stiftet Neto Bacamarte på nytt med nye musikere. Det var denne oppstillingen som i 1978 spilte inn Bacamartes opus, Depois do Fim. Neto var redd for at plateutgivelsen skulle drukne blant all diskomusikken som florerte på hitlistene, og bestemte seg for å ta vare på opptakene til verden var klar for dem. I 1982 ble han overtalt av en venn til å la en lokal radiostasjon spille albumet i sin helhet. Responsen var overveldende, og albumet ble sluppet på vinyl tidlig i 1983. Et andre album ble sluppet i 1999, med materiale fra 80-tallet; det blir som regel sett på som en Mario Neto-soloplate, da bare han selv og keyboardist Robério Molinari bidrar.

Medlemmer
---------

Jane Duboc (vokal)   

Márcus Moura (fløyte, trekkspill)   
 
Mario Neto (elektrisk og akoustisk gitar, piano, keyboard, bass, trommer, perkusjon, vokal)   

Mr. Paul (perkusjon)   

Delto Simas (bass)   

Marco Verissimo (trommer)   
 
Sergio Villarim (keyboard)

Diskografi
----------

* Depois Do Fim – 1983
* Sete Cidades – 1999

Kilder
------

*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Bacamarte på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Bacamarte på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Bacamarte på Songkick Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
Nyrøysa ligger på Bouvetøyas nordvestkyst.
**Nyrøysa** er et område på nordvestkysten av den norske øya Bouvetøya i Sør-Atlanteren. 

Nyrøysa er det største isfrie stedet på øya og ble dannet mellom 1955 og 1958 av en rasmorene. Nyrøysa er ca. 700 meter lang og med en gjennomsnittshøyde på mellom 25 og 40 meter. Overflaten er ujevn og består av steinblokker, lavastein og grus. Erosjon har gjort at Nyrøysa har mistet 50-100 meter land i perioden 1966-1979, og 6-9 meter forsvant i perioden 1996-1999.

Alle forskningstokt til Bouvetøya i senere tid har vært basert på Nyrøysa, siden dette området er den mest tilgjengelige delen av øya. Norsk Polarinstitutt satte i 1996 opp en feltstasjon på 36m² på i Nyrøysa. 19. oktober 2007 meldte Norsk Polarinstitutt at feltstasjonen var forsvunnet. I 2006 var det et jordskjelv i havet utenfor som ble registrert til 5,5 på Richters skala av European-Mediterranean Seismological Centre i Strasbourg i Frankrike. En mulig årsak til at feltstasjonen ble borte er at jordskjelvet har svekket barduneringen og fundamenteringen og at ekstreme vinterstormer kan ha blåst feltstasjonen på havet. I statsbudsjettet for 2009 er det satt av 8,8 millioner for å sette opp en ny feltstasjon.

Fem arter av mose, fem lav, en sopp og 20 alger har vært registrert i Nyrøysa.

Pelsselkolonien i Nyrøysa økte fra ca. 7 900 individer til ca. 65 000 individer mellom 1990 og 1997. Etter dette har utviklingen stabilisert seg, trolig på grunn av mangel på egnet areal. I samme perioden var det en bestandsnedgang i pingvinkoloniene, hvor spesielt ringpingvinen er utsatt. I 1990 ble det registrert henholdsvis 2 700 og 5 900 ring- og gulltoppingvin. I 1997 var antallet redusert til 422 og 4 700. Endringene i pingvinbestandene kan sannsynligvis ses i sammenheng med den store økningen i pelsselbestanden, hvor pelsselen har overtatt pingvinenes territorium. Pelsselbestanden i hele Antarktis er i vekst, og bestanden synes å ha kommet seg etter opphøret av selfangsten.

I perioden fra 1. november til 15. mars skal ferdsel og opphold i Nyrøysaområdet kun skje i forbindelse med miljøovervåkingsvirksomhet godkjent av Norsk Polarinstitutt. I perioden fra 1. november til 1. mai skal luftfartøy holde en vertikal og horisontal avstand på 500 meter til Nyrøysaområdet.

Referanser
----------

1. 1 2  «Bouvetøya (Bouvet Island) Nature Reserve». BirdLife International. Besøkt 19. desember 2008.
2. ↑  
«Norsk feltstasjon tatt av naturkreftene ved Antarktis». Norsk Polarinstitutt. Arkivert fra originalen 17. november 2010. Besøkt 14. desember 2008.
3. ↑  
«Bouvetøya». Miljøstatus i Norge, Statens forurensningstilsyn. 25. januar 2008. Besøkt 15. desember 2008.
4. ↑  
«Forskrift om ferdselsbegrensning i Nyrøysaområdet på Bouvetøya». Miljøverndepartementet, avdeling for internasjonalt samarbeid. 24. juni 2005. Besøkt 15. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Nyrøysa *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Järlepas hovedbygning  Foto: Ivar Leidus 
**Järlepa** (tysk: Jerlep) er en landsby og herregård beliggende i Juuru kommune, Rapla fylke i Estland.

Järlepa ble grunnlagt etter 1688 av Johann Andreas von der Pahlen. Godset ble flere ganger kjøpt og solgt av forskjellige baltiske herremenn. I 1803 ble det kjøpt av Otto Wilhelm Krusenstern, onkel til den oppdagelsesreisende Adam Johann Krusenstern. I 1804 giftet førstnevntes datter Wilhelmine seg med skuespillforfatteren August von Kotzebue, hvoretter paret slo seg ned på Jarlepä. Kotzebue forfattet flere av sine berømte skuespill her.

Etter brannen i 1905, ble bygningen gjenoppført i neoklassisistisk stil med en søylegang. I 1913 overtok Otto Krusenstern herregården, hvoretter den i 1919 ble ekspropriert av staten. Før 2. verdenskrig ble bygningene brukt av Hendrik Antons tobakksfabrikker, mens den etter krigen skiftet mellem forskjellige eiere. På slutten av 1990-tallet overgikk eiendommen til privat eie og ble etterfølgende restaurert.

Referanser
----------

1. 1 2  *Welcome to Järlepa Manor Dressage Centre*, manorhouses.com. Besøkt 17. mars 2016 Arkivert 24. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  *Jerlep im Kirchspiel Joerden, Harrien*, mois.ee. Besøkt 17. mars 2016

Eksterne lenker
---------------

* (en) Järlepa Manor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Estland
**Jåren** (mest kjent som *Jåra*) er et lite dalføre med spredt bebyggelse som ligger mellom Korsvegen og Gåsbakken, sørvest i Melhus kommune. Riksvei 692 (Jåravegen) går igjennom hele dalen. Innbyggerne kalles på folkemunne jåringer. Jåren deles opp i Inner og Ytter Jåren, men uten noen klare grenser ellers. Jåren består av flere grender: Kullbrandstad, Lufallet, Blokkom og Restagrenda. Nordre del av Jåren er en del av Korsvegen post- og skolekrets, mens søndre del er en del av Gåsbakken post- og skolekrets. Det var 124 personer bosatt der i 1990 (72 menn og 52 kvinner).

Ungdomslaget «Framsteg» har sitt utspring i Jåradalen og her ligger også deres forsamlingshus Vonheim (bygd i 1937). En kan også nevne forsamlingshuset og foredragbygget «Jårheim», som ligger i Lufallsgrenda. Dette lokalet ble etablert av bygdesosiolog Reidar Almås og hans kone i 2014. Bygningen er satt opp på hans hjemgård og hensikten bak er å invitere forskere til foredrag på gården. På søndre del av Jåren ligger barneverninstitusjonen «Gilantunet», som er tilknyttet gården Kulbranstad.

Kolbrandstad stavkirke ligger også på stedet og regnes som en severdighet i Melhus kommune. Kjent er også turløypa «Jårakjølen», som er en av de mest kjente skiløypene i kommunen. Den starter like ved Restad der det er etablert en parkeringsplass. (Det går også an å starte fra Krokstadsætra i Skaun kommune). Etter ca 15 km kommer man til Morsjøen hvor det er etablert gapahuk og trimpost. Løypa går deretter videre til Elgshøgda, som ligger 537 moh og som er det høyeste punktet i området og med god utsikt i alle retninger. Distansen er totalt på ca 20 km. Løypa ivaretas av foreningen «Jårakjølens venner».

Blant kjente Jåringer er Oddvar Brå og Reidar Almås. Mangeårig ordfører på Hølonda, Konrad Blokkum, kom også fra Jåra.

Referanser
----------

1. ↑  *Folke- og boligtelling 1990*. Oslo: Statistisk sentralbyrå. 1992. ISBN 8253735537.
2. ↑  Trønderbladet - Åpner Norges første foredragsfjøs (20.6.2014)
3. ↑  Giljantunet (besøkt 29.4.2015)
4. 1 2  TB - "Halve" Melhus kom seg ut på ski (26.12.2015)
5. ↑  Trønderbladet - Flotte spor på Jårakjølen (9.12.2008)
6. ↑  Proff.no (besøkt 29.4.2015) Arkivert 2016-03-02, hos Wayback Machine.
**David Deron Haye** (født 13. oktober 1980) er en britisk tidligere profesjonell bokser og tidligere WBA-verdensmester i tungvekt. Den 7. november 2009 slo han tittelholderen Nikolaj Valuev på poeng i en tittelkamp Nürnberg i Tyskland, og kapret dermed WBA-tittelen fra den 213 cm høye «kjempen» Valuev.

Han er tidligere mester i cruiservekt og hadde WBA-,WBC-, WBO- og *The Ring-magazine* cruiservekttitler. Han forsvarte cruiservekt-tittelen én gang mens han var tittelholder 2007-08, tilsvarende i tittelperioden innen WBAog WBC i samme periode. I WBO var han tittelholder bare i 2008. Han valgte å gi fra seg disse titlene for å følge sine ambisjoner i tungvektsdivisjonen.

Haye er 190 cm høy, veier om lag 99 kilo, og har per 7. november 2009 en statistikk med étt tap og 25 seire (25-1), hvorav 23 seire på knockout.

Han la opp i juni 2018 etter sitt andre tap mot Tony Bellew i mai samme år.

Amatør
------

Han bokset på Englands landslag, og hadde seire mot blant annet Frode Steinsvik.

Referanser
----------

1. ↑   list of WBO world champions[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  VG fredag 1. juli 2011 på side 7 i Sporten

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) David Haye – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) David Haye på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) David Haye hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (de) David Haye – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) David Haye – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) David Haye – BoxRec Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** BBC Things **·** Munzinger (sport)
 |
**Markus Larsson** (født 9. januar 1979 i Kil) er en svensk tidligere alpinist.

I 1997 tok han gull i kombinasjonen og bronse i både storslalåm og super-G under junior-VM i Schladming. Han debuterte i verdenscupen i november 1999, og fikk sine første verdenscuppoeng i november 2000, i et slalåmrenn i Park City.

Under OL 2002 kom han på sjuendeplass i slalåm. Året etter kom han på sjetteplass i kombinasjonen i VM i St. Moritz.

Det gikk tyngre de neste sesongene, før han 9. januar 2005 fikk sin første pallplassering i et verdenscuprenn (slalåmrennet i Chamonix). Under VM 2005 i Bormio havnet han på fjerdeplass i slalåm, få hundredelen fra en medalje.

Den 18. mars 2006 vant han endelig sitt første verdenscuprenn, sesongens siste slalåmrenn i Åre. I verdensmesterskapet 2007 i Åre vant han sølv i lagkonkurransen sammen med Anja Pärson, Hans Olsson, Anna Ottosson, Patrick Järbyn og Jens Byggmark.

I VM i alpint 2015 i Beaver Creek kjørte han på det svenske laget som tok bronse i lagkonkurransen.

VM-medaljer
-----------

* 2007 Åre – sølv i lagkonkurranse

Verdenscupseire
---------------

| **Dato** | **Sted** | **Land** | **Disiplin** |
| --- | --- | --- | --- |
| 18. mars 2006 | Åre | Sverige | Slalåm |
| 18. desember 2006 | Alta Badia | Italia | Slalåm |

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Markus Larsson – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Markus Larsson – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Markus Larsson – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Markus Larsson – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Markus Larsson – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata

* (en) Markus Larsson – ski-db.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Thomas Ken
**Thomas Ken** (født i juli 1637, død 19. mars 1711) var en engelsk biskop og salmedikter.

Han ble ordinert til prest i 1662, og hadde ulike sognekall før han i 1672 ble kapellan ved Winchesterkatedralen. I denne tiden begynte han sitt forfatterskap. I 1679 ble han hoffpredikant for prinsesse Maria ved hoffet i Amsterdam. Fra 1680 var han predikant ved den engelske kong Karl IIs hoff. I 1684/85 ble han utnevnt til biskop i Bath and Wells, men ble fratatt bispeembedet igjen i 1691. Da hadde han sittet en periode i Tower sammen med seks andre biskoper, etter at de hadde kritisert Karl II. Året han ble biskop utga han sin mest kjente bok *Exposition on the Church Catechism, The Practice of Divine Love*.

Hans dikt og salmer ble utgitt i fire bind i 1721 under tittelen *Hymns for all the Festivals of the Year*. Andre tekster utkom i ett bind i 1838. Han er representert med én salme i *Norsk Salmebok* og *Norsk salmebok 2013*.

Han var svoger av fiskebokforfatteren Izaac Walton.

Referanser
----------

1. ↑   imslp.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   mormonarts.lib.byu.edu[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Ken,\_Thomas, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w68s4nq1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Anne Kristin Aasmundtveit, *Biografisk leksikon til Norsk Salmebok og Norsk Koralbok*, Verbum forlag, Oslo, 1995. ISBN 82-543-0573-0. Side 52

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Hymnary
 |
**Thomas Kristensen** (født 8. oktober 1854 i Randers, død 14. desember 1935 i Danmark) var utdannet gartner, som i 1885 etablerte Grimstad Gartneri.

Historie
--------

Han ble født 8. oktober 1854 i Borup sogn i Randers Amt. Etter læretid på Thaarup herregård og hos C.F. Hintze i København arbeidet han i England, Frankrike og Sveits. 

Fra 1881 til 1884 drev han handelsgartneri i Struer.

I 1884 inngikk han avtale med skipsreder N. Ribe i Grimstad om leie av den 35 daa store Vardaasvolden gård, og i 1885 etablerte han handelsgartneriet Grimstad Gartneri der. Han drev også frøhandel og utga en frøkatalog. 

I 1891 giftet han seg med Else Nielsen, og de fikk senere 9 barn.

I 1892 startet han en filial i Arendal, som ble bestyrt av hans svoger.

I 1892 overtok han elevene ved Nedenæs Amts Havebrugsskole og drev skolen videre til 1895.

I flere år var han formann i Grimstad venstreforening.

To av hans fagartikler er kjent fra Grimstad Adressetidende i årene 1887-1888:

* «Nogle Bemærkninger om Frugttrædyrkning».
* «Hvordan skal den ubemidlede Mand faa anlagt sig sin Have?»

Før han høsten 1895 reiste tilbake til Danmark, solgte han i oktober 1894 Grimstad Gartneri til sin elev Mons Fuhr, og den 1. august 1894 filialen i Arendal til en annen av sine elever, K. Funderud (*senere «Funderud gartneri*»).

Det hører med til historien at familien Kristensen var blitt svært populær i Grimstad, og da familien med 8 barn og tjenestefolk den 6. oktober 1895 la ut fra Grimstad i en yacht for å reise til Fredrikshavn, var en stor folkemengde møtt opp på bryggen, og redaktør Hartmann i «Lillesands-Grimstad-Posten» holdt avskjedstale.

I Randers overtok han farsgården og startet handelsgartneri.

Thomas Kristensen døde 14. desember 1935.

Kilder
------

* Aust-Agder museets årbok 1956.

  

Portal: Danmark
**Agnes**, kjent som **Sankt Agnes** eller **Sant'Agnese** (født ca. 291 i Roma, død ca. 304 i Roma) var en romersk martyr anerkjent som helgen i blant annet den romersk katolske kirke. Hennes minnedag er 21. januar.

I den katolske kirke
--------------------

Innenfor katolisismen er Agnes skytshelgen for unge jenter, forlovede par, gartnere, kyskhet og for råd om en god ektemann. Hun regnes som en av de mest kjente jomfrumartyrene fra den tidlige romerske kirken. Det er sannsynlig at hun døde under forfølgelsen av kristne som ble iverksatt av keiser Diokletian i 303 og varte frem til 305.

Kulten rundt henne startet allerede tidlig på 300-tallet, ved at blant annet keiser Konstantin I den store døpte sin datter ved hennes gravsted. Konstantia bygde en basilika på samme stedet i 350.

Biografi
--------

Kirken Sant'Agnese in Agone på Piazza Navona i Roma er etter tradisjonen stedet for St Agnes' martyrium. Biskop Ambrosius av Milano skrev at hun ble dømt til å brennes på bål, men at hun ble halshogd først. Hans venn pave Damasus skrev at hun døde på bålet. Prudentius utviklet dette videre i *Peristephanon*, der historien ble sterkt seksualisert og piken ført til et bordell, hvor Gud beskyttet hennes kyskhet ved hjelp av en rekke mirakler.

Hun æres også i en annen romersk kirke, Sant'Agnese fuori le Mura. 

Levninger undersøkt på 1900-tallet som ble funnet i Lateranpalasset, bekrefter alder og henrettelsemetode.

Referanser
----------

1. ↑  Thomas Tsartsidis: *Prudentius' Agnes and the Elegiac* puella
2. ↑  «Agnes of Rome»
3. ↑  «Agnes», katolsk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC **·** BNE
 |
Juliusz Heinzels palass i 1896
**Juliusz Heinzels palass** (polsk *Pałac Juliusza Heinzla*) ligger ved Piotrkowska-gaten 104 i Łódź.

Palasset ble bygd som Juliusz Heinzels første residens i årene 1880–1882 etter tegninger av Hilary Majewski, med Otto Gehlig, Juliusz Heinzels fremtidige svigersønn, som byggmester. Palasset lå på samme tomt som fabrikantens ullfabrikk ved Dzika-gaten (i dag Henryk Sienkiewicz’ gate). 

Palasset, som er en av de mest monumentale bygninger ved Piotrkowska-gaten, er et godt eksempel på eklektisisme og preges i størst grad av berlinsk renessanse. 

Hovedbygget har tre etasjer med en rikt utsmykket fasade. På toppen finnes skulpturer av tre skikkelser som er allegorier til handel, frihet og industri. I andre etasje finnes dessuten karnapper med balkonger. De to sidefløyene har to etasjer, og var opprinnelig skilt fra hovedbygget med paviljonger og vakre gitter.

I dag er palasset setet til Urząd Wojewódzki (Voivodskapsstyret) og Urząd Miasta Łodzi (Bystyret). Byens fanfare (*Prząśniczka* av Stanisław Moniuszko) spilles hver dag fra en av balkongene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pałac Juliusza Heinzla – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Detalj av tamburert arbeid
**Tamburering** eller **tambursøm** er en håndarbeidsteknikk som utføres med en tambureringsnål eller heklekrok, et stoff, en tråd og gjerne en broderiramme. Tråden ligger hele tiden på undersiden av arbeidet. Fra oversiden føres kroken ned gjennom stoffet og trekker en trådløkke opp gjennom dette. Prosessen gjentaes, så det dannes en sammenhengende rekke med kjedesting på oversiden av stoffet. Motivet som skal broderes er ofte påtegnet stoffet, og kjedestingene følger motivets ytterkant, og kan også utfylle motivet.

Tidlige eksempler på tambursøm kommer fra Kina, India, Iran og Tyrkia. Det var spesielt populært i Europa og USA på 1700- og 1800-tallet.

Flere husflidslag har valgt tamburering som sitt prosjekt i Norges Husflidslags nasjonale dugnad «Rødlista», der kunnskap om tradisjonelle husflidsteknikker tas vare på og videreformidles.

Referanser
----------

1. ↑  «tambour | embroidery | Britannica». *www.britannica.com* **(engelsk)**. Besøkt 5. juli 2022.
2. ↑  «Rødlista». *husflid.no*. Arkivert fra originalen 10. mai 2022. Besøkt 10. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------
**Kenneth Hudson** (født 4. juli 1916, død 28. desember 1999) var journalist, museolog, radio/TV-medarbeider og forfatter.

Tidlig karriere
---------------

Han ble født i Harlesden og utdannet ved *Lower School of John Lyon* (nå The John Lyon School) i Harrow og ved University College London. Under andre verdenskrig ble han registrert som pasifist og gjorde tjeneste som ambulansesjåfør. Etter krigen arbeidet han i Tyskland med et anti-nazifiseringsprogram.

Han ble lektor tilknyttevoksenopplæringen ved University of Bristol i 1947, flyttet over til BBC i Bristol i 1954 som programskaper og korrespondent med industriprogrammer som sitt spesialfelt. I på1966 ble han tilknyttet *Bristol College of Science and Technology*, det ble senere til University of Bath for å starte en kanal med spesielle programmer rettet mot undervisning og utdannelse.

Senere karriere
---------------

Som journalist og museolog var han en kontroversiell skikkelse i det europeiske museumsmiljø, og han karakteriseres som "oppfinner" av begrepet "industriell arkeologi". På 1960-tallet hadde han flere radio/TV-program og skriver en rekke bøker. I 1963 skrev han en av de første om emnet *Industrial Archaeology: An Introduction*, og i 1965 kom hans *Industrial Archaeology of Southern England*. Han var den første redaktør av *Journal of Industrial Archaeology* hvor han, sammen med andre produserte en årlig oversikt over den raskt voksende litteraturen. I 1972 publiserte han *Building Materials*, den første i en serie, og i 1979, sammen med Julian Pettifer *Diamonds in the Sky*. Denne var resultatet av historisk research under flyreiser foretatt for BBCs fjernsynsserie med samme navn.

Den senere tid av sin karriere viet han til arbeide som var mer publikumsrettet. Han arbeidet for museer. skrev publikasjoner, slike som den klassiske *Cambridge Guide to Museums of Britain and Ireland* (1987) hvor han samarbeidet med Ann Nicholls

Sammen med John Letts tok han initiativet til prisen Årets museum i Europa i 1977 som senere ble administrert av European Museum Forum. Prisen skulle være en stimulans og virke for internasjonal utveksling av ideer og inspirasjon og skape et nettverk mellom museer.

Referanser
----------

1. ↑   BnFs generelle katalog, catalogue.bnf.fr, besøkt 26. mars 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hudson, (Arthur) Kenneth (1916–1999), industrial archaeologist and museologist». *Oxford Dictionary of National Biography* **(engelsk)**. doi:10.1093/ref:odnb/9780198614128.001.0001/odnb-9780198614128-e-73653. Besøkt 30. april 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
Andrea Pisano
**Andrea Pisano** (født 1290, død 1348), også kjent som **Andrea da Pontedera**, var en italiensk billedhugger og arkitekt. (Andre kilder beretter at han var født omkring 1290 og døde i 1348 eller 1349.)

Pisano er en av de sene middelalderbilledhuggerne som leder skulpturen inn mot renessansen. Hans skulpturer og mange relieffer nærmer seg en mer realistisk synsmåte når det gjelder den menneskelige figuren enn gotikkens stil og ideal. Andrea Pisano anses å ha vært påvirket av Giotto, og tros å ha hatt samme betydning for skulpturens utvikling som Giotto for maleriets utvikling.

Han gikk først i lære hos en gullsmed. Pisano ble senere en elev av Mino di Giovanni omkring 1300, og arbeidet med ham på skulpturen for S. Maria della Spina ved Pisa. Men det er i Firenze at hans hovedarbeider ble skapt, og hans modne stil var mer påvirket av Giotto enn av hans tidligere mester. Av de tre verdenskjente bronsedørrelieffene var det på den søndre porten av baptisteriet i Firenze verket til Pisano er skapt. Han begynte arbeidet i 1330, og verket var endelig satt opp i 1336. Han arbeidet også på Giottos kampanile i Firenze.

Elever
------

En av hans elever var Andrea Orcagna.

Referanser
----------

1. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id pisano-andrea[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Athenaeum, oppført som Andrea Pisano , aka Andrea de Pontedera, Athenaeum person ID 10159, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Union List of Artist Names, ULAN 500005015, utgitt 13. desember 2019, besøkt 22. mai 2021[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.treccani.it[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Murray, P. & L. (1996). *Dictionary of art and artists*. Penguin Books. ISBN 0-14-051300-0.

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** ICCU **·** BNE
 |
***Fyret*** er en norsk dokumentarfilm fra 2010 om livet på Store Torungen fyr på Store Torungen utenfor Arendal.

Sondre Foyn Gullvåg og Knut Mørland er de eneste beboerne på den lille øya ytterst utenfor Galtesund, og sammen deler de en fortid hvor de begge nesten mistet livet. Gullvåg av rus, og Mørland under en alvorlig redningsulykke til sjøs. 

Gullvåg kom til Arendal i 1998 for å være på ungdomsinstitusjonen M/S Torungen. Der møtte han den tidligere rederen, politikeren og institusjonslederen Knut Mørland. Mørland ble ettervert mentoren til Gullvåg, og etter en nesten fatal ulykke flere år senere bestemte Mørland seg å bosette seg i ensomhet på fyret. Med sterke hodesmerter, tinnitus og selvmordstanker bodde han alene i ett år, inntil bestefaren til Gullvåg ringte å ba ham hjelpe barnebarnet som holdt på å ta livet av seg med rus. Gullvåg flyttet ut på fyret og sammen lærer de to seg å leve på ny. Gullvåg med sin ADHD og Mørland med sine hodeskader. Mørland er fyrforvalter, Gullvåg er assistent, og sammen driver de turistvirksomhet på øya for Stiftelsen Torungen fyr, i samarbeid med Aust-Agder Turistforening. Gullvåg titulerer seg som landets eneste fyrpoet, og har gitt ut to diktsamlinger, etter å ha skrevet over 3000 dikt som terapi for sin rusmiddelavhengighet. 

Dokumentaren ble sendt på NRK1 i serien «Folk», 29. september 2010 og ble sett av 372 000 seere. Den er også satt opp som visningsfilm på Den norske dokumentarfilmfestivalen i 2011, og nominert for beste dokumentar og publikumsprisen.

Referanser
----------

1. ↑  Arendals Tidende - TV-suksess for Fyret[*død lenke*]
2. ↑  Agderposten - «Fyret» blir dokufestivalfilm[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* *Fyret* på NRK (film)
Skjortering i sølv, jordfunn fra Dæli i Ringsaker, Hedmark og datert til 1200-årene. Foto Kulturhistorisk museum, Universitetet i Oslo.
Skjortering, antakelig fra 1300-årene med runeinnskriften *Margret a mek* (Margrete eier mig). Fra Namdalseid i Nord-Trøndelag. Foto NTNU Vitenskapsmuseet, T13107.
Skjortering eller *krosstornring* støpt i sølv fra Uvdal i Buskerud. Foto Anne Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1979-021.
**Skjortering** eller halsring er en enkel ring eller sølje som er brukt både av menn, kvinner og barn for å holde skjorten eller serken sammen i halsen. Den har vært bruk over hele landet og har hatt mange forskjellige betegnelser. Mindre skjorteringer kalles ofte for spretter. Typen er kjent i vikingtiden, og i middelalderen var den i bruk både i Norden, i Storbritannia og på kontinentet.

Skjorteringer kan være glatte og enkle uten dekor, støpt med ornamenter eller dekorert med graverte ornamenter eller påsatt dekor i filigran. Utover på 1800-tallet ble det i flere områder både i Norge og i Sverige populært med vedheng på skjorteringer slik som runde blad, kors, solhjul eller dobber. De fleste skjorteringer har én torn for å feste den til skjorten, men det er også brukt skjorteringer med to torner plassert på tvers av hverandre. Skjorteringer har vært laget både i sølv, messing og bronse. Fra middelalderen er det fra kontinentet er det også bevart en rekke skjorteringer i gull med edle stener.

For større skjorteringer med mer dekor se: hornring, byggkornsølje, bursring og glibbsølje.

Litteratur
----------

* Berge, Rikard (1925): *Norskt bondesylv*. Risør. Opptrykk utgitt av Noregs Boklag 1975. ISBN 82 522 0102 4
* de Caprona, Yann (2013): *Norsk etymologisk ordbok.* Oslo. ISBN 978-82-489-1054-1
* Fossberg, Jorunn (1991): *Draktsølv*. Universitetsforlaget. ISBN 82-00-07340-8
* Fossberg, Jorunn (1971): Smykker: Middelalder. I *Kulturhistorisk leksikon for nordisk middelalder, bd 16*, spalte 278-286. Oslo.
* Noss, Aagot (1986): *Draktsølvet frå DEN NORSKE SAMLINGA, NORDISKA MUSEET STOCKHOLM*. Norsk Folkemuseum, Oslo.

Referanser
----------

1. ↑  Fossberg (1991) s. 66.
2. ↑  Fossberg (1991) s. 66-67.
3. ↑  Fossberg (1991) s. 67.

Eksterne lenker
---------------

* Se skjorteringer i DigitaltMuseum
* *Halsringen fra Hedmark*, artikkel hos Norgeshistorie.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | KulturNav
 |
**Fyrste av Gerona** er en tittel for arvingen til Aragóns krone og som senere er tilknyttet Spanias krone.

Den går tilbake til hertugtittelen Peter IV av Aragón ga sin nyfødte sønn Johan 21. januar 1351. I 1414 ble Alfonso gitt tittelen fyrste av Gerona av sin far, Ferdinand I av Aragón, og to år etter, i februar 1416, ble fyrstedømmet Gerona formelt etablert. Alfonso arvet tronen i april 1416 og var barnløs. Tittelen fyrste av Gerona kom først i bruk igjen med Ferdinand IIs sønn Johan i 1481.

Tittelen fyrste av Gerona er senere benyttet i Spanias kongehus. Etter gjeninnsettelsen av Bourbon-dynastiet i 1975, ble tittelen i 1977 tatt i bruk som en av flere titler for tronarvingen.

Se også
-------

* Fyrste av Asturias
* Fyrste av Viana

Referanser
----------

1. ↑  José Angel Sesma Muñoz: El ducado/principado de Gerona y la monarquía aragonesa bajomedieval, *Aragón en la Edad Media*, nr. 14–15, bind 2, 1999, s. 1507.
2. ↑  José Angel Sesma Muñoz, s. 1515.
3. ↑  Sesma Muñoz, s. 1516.
4. ↑  Biography Of H.R.H. The Prince Of Asturias, Spanias kongehus, arkivert av Internet Archives Wayback Machine.
Radio gjemt i en bok. Dette ble ofte gjort under andre verdenskrig for å skjule radioer fra tyske styrker.
Hul amerikansk dollarmynt (frest). I 1957 ble Rudolf Abel arrestert av FBI på bakgrunn av en opprulling som startet med funn av en hul mynt.
En **skjulende gjenstand** er en gjenstand eller innretning som inneholder andre gjenstander med formål om å ivareta hemmelighold eller sikkerhet. De er ofte laget av vanlige husholdninggjenstander som har blitt hulet ut, for eksempel en bok, brusboks, et stearinlys eller til og med noe så lite som en mynt. Ofte er det en motivasjon at slike gjenstander skal fremstå som dagligdagse eller noe som ikke forventes å inneholde noe av verdi.

Skjulende gjenstander brukes for eksempel i spionasje som døde postkasser. Andre eksempler er uthulte mynter eller tenner som kan inneholde gjenstander som en mikrofilm eller selvmordspille. Andre eksempler er smugling av kontrabande i kofferter med skjulte rom.

Under andre verdenskrig var britiske MI9 ansvarlige for å lage mange skjulende gjenstander som skulle hjelpe krigsfanger å rømme.

Se også
-------

* Skjult rom
Inngangen til parken fra Kristoffer Robins vei Foto: Helge Høifødt 
Utsiktsplattformen i parken med «Aleph» av Stefanny Hillgaard i bakgrunnen Foto: Helge Høifødt 
Det kunstige bekkeløpet i parken Foto: Helge Høifødt 
**Rommensletta skulpturpark** er en skulpturpark ved Kristoffer Robins vei på Smedstua i Groruddalen i Oslo, åpnet i 2013 og etablert i et samarbeid mellom Bymiljøetaten, Kulturetaten, Eiendoms- og byutviklingsetaten, Bydel Stovner og Billedhuggerforeningen. 

Parken er lagt på kommunens gamle hovedsøppelfylling som ble anlagt i 1960-årene på Rommensletta i bunnen av Groruddalen og var opp til 15 meter dyp. Skulpturparken inngår i Alnaelva Miljøpark og Groruddalssatsingen, områdeløft for Haugenstua. Hensikten er å gi alle aldersgrupper bevegelse, rekreasjon og kunstopplevelse. I prosjektfasen ble parken også omtalt som *Rommensletta park*.

Ved åpningen hadde parken ni skulpturer fra ca. 1960 til ca. 2010 som representerer tidslinjen fra Haugenstua ble bygget ut i 1960-årene til i dag, fem fra kommunens kunstsamling i magasin og fire innkjøpt til parken. Blant skulpturene var i 2014 «Fugl» av Nils Aas, som tidligere sto ved Symra kino på Lambertseter, «Fisk» av Kristian Blystad, «Revemor med unge» av Skule Waksvik, «Atlantico» av Arnold Haukeland, «Aleph» av Stefanny Hillgaard og «Mor og barn» av Annasif Døhlen, som tidligere sto ved Dikemark sykehus. Det er også satt av plass til skiftende utstilling av skulpturer. I parken er det etablert et kunstig bekkeløp.

Turvei D10 går gjennom skulpturparken.

Referanser
----------

1. ↑  park & anlegg

Litteratur
----------

* «Resirkulert kunst på en gammel søppelfylling». *park & anlegg* 8/2014, side 14–15.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Rommensletta skulpturpark – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* *Rommensletta Skulpturpark er nå åpnet.* Bydel Stovners hjemmeside, 18. august 2013. Siden inneholder lenker til brosjyre om parken i pdf og tidligere nyhetsartikler] (besøkt 1. desember 2013)
* *Rommensletta Skulpturpark – fra søppel til ressurs*. Husbankens hjemmeside, 10. september 2013 (besøkt 1. desember 2013)
* *Velkommen til Rommensletta skulpturpark*. Brosjyre, Oslo kommune, 16 sider, pdf (besøkt 1. desember 2013)
* *Gamle skulpturer får nytt liv i Groruddalen*. NRK Østlandssendingen, 4. juli 2013 (besøkt 1. desember 2013)
* Skulpturvandring på Smedstua & Haugenstua

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon
 |
**Rommiskolen**, også *Romiskolen* og *Gamle Rommen skole*, er en tidligere grunnskole beliggende på Sveiva i Trondheimsveien 557 i Stovner bydel i Oslo. Skolen lå under Østre Aker sogn, og var en av byens eldste skoler. Den åpnet 1. mai 1861 som følge av Fastskoleloven av 1860. 

Aker kommune bygde i alt 15 faste skoler, men bare Rommiskolen står tilbake med alle hus på plass og uten store arkitektoniske endringer.
Skolen har lærerbolig og to skolestuer. Det tilhørte også 15 mål «lærerjord», eller dyrket mark, samt låve og fjøs. I skoleprotokoller som er bevart i Oslo byarkiv finnes blant annet navnet til Trygve Lie. Rommiskolen var eneste skole i området frem til 1900, da Grorud skole ble bygget. I 1911 ble Rommen skole nedlagt, og den nyere Grorud skole tok over elevene. 

Skoleanlegget var i sterkt forfall på begynnelsen av 1990-tallet, men en lokal aksjonsgruppe med støtte fra blant andre Groruddalen Historielag og Kulturdepartementet, sørget for å revitalisere skoleanlegget til et lokalt kulturhus. Skolen ble restaurert hovedsakelig på dugnad. En skolestue er restaurert og møblerte, i tillegg til en boligdel og utleielokaler til bruk for lokale foreninger og lag. Ett av rommene i det ene uthuset anvendes som atelier for Groruddalen Kunstforening. Skolen står på kommunens «gule liste».

Interiøret i den gamle skolestua ble brukt til innspilling av sekvenser under vignetten «Hitskolen» i TV-serien *Landeplage* fra NRK1.

I 2010 åpnet den nye Rommen skole i Karen Platous vei, ved Rommen Golfbane.

Referanser
----------

1. ↑  «Rommiskolen (Gamle Rommen skole)». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.

Eksterne lenker
---------------

* *Fra omgangskole til fastskole i Aker*

| * v
* d
* r
Tidligere offentlige grunnskoler i Oslo |
| --- |
|  | Berles **·** Bernhus **·** Bøler **·** Christiania **·** Fossum **·** Fossumberget **·** Gran **·** Grønland **·** Hammersborg (I) **·** Hammersborg (II) **·** Haugerud (Sogn) **·** Hersleb **·** Hovin **·** Hovind **·** Linderud **·** Torshov **·** Tøyenhagen **·** Tyskestranden **·** Rommiskolen **·** Rosenhof **·** Stig **·** Ulven **·** Vaterland **·** Vestliskogen | Norges flagg |

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** VIAF **·** Riksantikvaren kulturminne
 |
**Langvatnet** er en innsjø i Fjord og Rauma kommuner i Møre og Romsdal. Det ligger like vest for vannskillet mellom Valldøla og Rauma og har naturlig utløp mot vest til Valldøla. Ved hjelp av en dam ved utløpet og en kanal i østenden av innsjøen føres en stor del vannføringen over til Raumas sideelv Verma for å nyttes til kraftproduksjon i Nye Verma kraftverk (opprinnelig brukt i Verma kraftverk som ble tatt ut av drift i 2019).

Fra gården Sletta ved Verma er det anleggsvei gjennom Vermedalen til østre ende av Langvatnet. Fjellstyrer har en hytte ved vannet. Det er påvist flere fangstanlegg (dyregraver) i området. Langs innsjøen gikk en viktig ferdselsrute mellom Sunnmøre og fjellbygdene i Oppland. Olav den Hellige skal ifølge Snorre Sturlason ha reist denne veien vinterstid med et følge på 400 mann. De eldste sporene av menneskelig aktivitet er trolig flere tusen år gamle.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. august 2017
2. ↑  *Ei Bok om Rauma*. Åndalsnes: Rauma kommune. 1990.
3. ↑  Melby, Morten W. (2000). *Verdier i Rauma (Verma), Rauma kommune i Møre og Romsdal*. Trondheim: Direktoratet for naturforvaltning. ISBN 8270725242.
4. ↑  *Ottadalsreinen: fra pil og bue til lasso og gevær*. [Skjåk]: Villreinutvalget, Ottadalsområdet. 1991.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Langvatnet** er en innsjø som ligger i Fauske kommune i Nordland og er del av Sulitjelmavassdraget. Vannet har utløp gjennom Sjønståelva, som på den øverste strekningen kalles Langvasselva, til Øvrevatnet. Flere elver renner ut i Langvatnet, de største er Villumelva, Rupsielva, Gikenelva, Låmielva og Balmielva. Det tidligere gruvesamfunnet Sulitjelma ligger ved vannet.

Langvatnet er magasin for Sjønstå kraftverk. Demningen ligger i Langvasselva, 2,7 kilometer nedenfor utløpet fra Langvatnet.

På Langvatnet gikk det dampskip i forbindelse med gruvevirksomheten til Sulitjelma gruber. Regulær trafikk startet den 15. oktober 1892 da Sulitjelmabanen mellom Fossen, i vannets vestre ende, og Sjønstå offisielt ble åpnet. Banen ble ytterligere forlenget helt til Sulitjelma, slik at omlasting fra båt til tog kunne unngås. Banen fra Fagerli til Helarmo ble offisielt åpnet den 15. juli 1915.

I dag går fylkesvei 830 langs Langvannets nordre bredd.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juli 2015
2. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. juli 2015

Litteratur
----------

Bjerke, Thor: Sulitjelmabanen, Norsk Jernbaneklubb, 1983. ISBN 82-90286-06-6. Nytt opplag 1982: ISBN 82-90286-14-7

Eksterne lenker
---------------

* Iskart Sulitjelmavassdraget, Salten Kraftsamband

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Sarpsborg kino** er en kino i Sarpsborg som driftes av Nordisk Film Kino. Tidligere ble kinoen drevet av ODEON fra 1. januar 2012, men konsesjonshaveren tapte en anbudskonkurranse som førte til at Nordisk Film Kino overtok driften 5. januar 2023.

Historie
--------

**Verdensteatret** er en kinobygning i Sarpsborg sentrum. Den ble åpnet i 1916. Kinoen har tre saler – røde sal med 341 plasser, grønne sal med 123 plasser og blå sal med 28 plasser. I 2007 hadde kinoen 87.000 besøkende, mens den i 2008 (frem til november) hadde hatt nesten 70.000.

Referanser
----------

1. ↑  «ODEON kino mister Sarpsborg kino. Erkekonkurrenten overtar – KM». Besøkt 23. januar 2023.
2. ↑  «Kinogigantene kjemper om Sarpsborg kino – KM». Besøkt 23. januar 2023.
3. ↑  «Sarpsborg | NFkino». *www.nfkino.no*. Besøkt 23. januar 2023.
4. ↑  «Godt kinoår i Sarpsborg». Sarpsborg Arbeiderblad. 28. november 2008. Besøkt 21. desember 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Verdensteateret, Sarpsborg ved Filmwebs nettsider