recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Lokalisering av Yueyang innenfor Hunan
Inndeling av Yueyang
**Yueyang** (kinesisk: 岳阳; pinyin: *Yuèyáng*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Hunan i Sør-Kina. Befolkningen innen grensene anslås (2004) til 5,27 millioner.

Byprefekturet ligger ved bredden av Dongtingsjøen. Ved byen ligger Yueyang kullkraftverk.

Administrative enheter
----------------------

Yueyang består av tre bydistrikter, to byfylker og fire fylker:

* Bydistriktet Yueyanglou (岳阳楼区), 304 km², 550 000 innbyggere;
* Bydistriktet Junshan (君山区), 623 km², 230 000 innbyggere;
* Bydistriktet Yunxi (云溪区), 417 km², 160 000 innbyggere;
* Byfylket Miluo (汨罗市), 1 670 km², 700 000 innbyggere;
* Byfylket Linxiang (临湘市), 1 714 km², 480 000 innbyggere;
* Fylket Yueyang (岳阳县), 2 905 km², 750 000 innbyggere;
* Fylket Huarong (华容县), 1 610 km², 710 000 innbyggere;
* Fylket Xiangyin (湘阴县), 1 535 km², 690 000 innbyggere;
* Fylket Pingjiang (平江县), 4 118 km², 1,0 millioner innbyggere.

Historie
--------

Området hadde befolkning allerede mer enn 1000 år f.Kr. Det ble etablert i 210 e.Kr. som distriktet *Hanchang*, i de tre rikers tid.

Under Song-dynastiet (960–1279) ble Yueyang sterkt befestet. En ca. 6,5 km lang mur ble bygd rundt byen, som ble sete for den militære områdeforvaltningen, og dfet var på denne tiden at navnet Yueyang kom i bruk. Erobringen av byen under Taipingopprøret i 1852 var en viktig seier for opprørerne på deres fremrykning nordover log langs Yangzielven mot Nanjing.

Det var ved grunnleggelsen av Folkerepublikken Kina i 1949 at Yueyang ble byprefektur.

Samferdsel
----------

### Jernbane

Beijing-Hongkong høyhastighetsjernbane har stoppested her.

Jingguangbanen, som er den konvensjonelle toglinjen mellom Beijing i nord og Guangzhou i sør, har stoppested her. Denne sterkt trafikkerte jernbanelinjen er også innom blant annet Shijiazhuang, Handan, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Shaoguan.

### Vei

Kinas riksvei 107 fører gjennom området. Den løper fra Beijing til Shenzhen (rett ved Hongkong, og er på sin vei innom provinshovedstedene Shijiazhuang, Zhengzhou, Wuhan, Changsha og Guangzhou.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Øvrevolls Rute- og Turbiler**, ofte omtalt som **Øvrevolls Rutebiler** og **Olsvikruta**. Rutebilselskap som drev mye turkjøring. Adresse Olsvik i Ålesund.

Selskapet ble startet av Bernt Øvrevoll. Han startet drosjekjøring i Ålesund i 1918. Fikk i 1925 andel i konsesjon på rutekjøring Ålesund-Vatne, og ruta ble i 1939 overtatt av A/S Vestnes-Vatne Rutebiler( seinere Sunnmøre-Romsdal Billag). I 1940 overtok Øvrevoll ruta Ålesund-Olsvik etter Brødrene Olsvik. I 1964 fikk Øvrevoll overta Ole A. Eides konsesjon Brusdalen-Ålesund. Øvrevoll hadde dermed ruter Ålesund-Breivik-Olsvik-Digernes og Ålesund-Brusdal-Digernes-Dragsund. Øvrevolls busser var lakkert i mørk rød med gul overdel.

Rutebilstatistikken for 1978 viser at Øvrevoll hadde 17 heltidsansatte, 19 busser og en lastebil.

Møre og Romsdal fylke arbeidet fra tidlig på 1970-tallet med å samordne og effektivisere bussdriften, og det ble arbeidet for sammenslutninger i Ålesund-området. Dette førte til langvarig konflikt mellom enkelte rutebileiere og myndighetene. Høsten 1984 ble Ålesund Bilruter stiftet for å overta all busstrafikk i Ålesund. 1. januar var overtakelsen en realitet og alle ruter under Landes Rutebiler og Øvrevolls Rute- og Turbiler ble videreført av det nye selskapet.

Øvrevoll hadde gjennom åra drevet mye med turkjøring både innenlands og utenlands. Denne virksomheten har fortsatt etter at selskapet mistet rutekjøringen i 1985.

Litteratur
----------

Ottesen, H. Hjermann, L. Høsteng, A. K. Vollstad, K. Haugen, K. R. & Skudal, S. (2001). Rutebilnæring under omstilling 1965-2000. Molde: TL Møre og Romsdal.

Referanser
----------

1. ↑  50 år for fremgang: beretningsåret 1978-79 jubileumsberetning 1929-1979. (1979). Oslo: NRF.
**Christian D. «Jim» Roper** (født 13. august 1916, død 23. juni 2000) var en amerikansk NASCAR-fører.

Racingkarrière
--------------

Ropers første løpsbil var en ørliten bil han kjøpte i 1944 i en alder av 27. Han kunne ikke bruke den før etter 2. verdenskrig, da all racingaktivitet ble stanset under krigen. Så fort krigen var ferdig, kjørte han en rekke forskjellige biler. Han vant Beacon Championship på CeJay Speedway i Wichita i Kansas i 1947.

Etter at han kjørte gjennom et tregjerde og ut på et blålusern-jorde, og måtte fullføre løpet med bilen stappfull av alfalfa, fikk han tilnavnet «Alfalfa Jim».

NASCAR-karrière
---------------

Roper skal ha fått vite om det første NASCAR-løpet gjennom en tegneserie i lokalavisen. Han overbeviste den lokale bilforhandlere, Millard Clothier, om å la ham kjøre to av bilene til Charlotte for å konkurrere den 19. juni 1949. Roper kom på andreplass bak Glenn Dunnaway, og fullførte 197 av 200 runder. Sjefsinspektør i NASCAR, Al Crisler, diskvalifiserte Dunnaway, fordi bileier Hubert Westmoreland hadde endret chassiset ved å strekke bakfjærene. Dermed fikk Roper seieren i NASCARs første *Strictly Stock* (nå Nextel Cup). Westmoreland saksøkte NASCAR, men dommeren avviste saken.

Han kjørte den samme bilen til en femtendeplass i NASCARs tredje løp, som var hans eneste NASCAR-start bortsett fra det første løpet. Totalt for sesongen 1949 kom han på 16.-plass.

Skade og slutt på karrieren
---------------------------

Han fortsatte å kjøre andre typer løp, inntil han brakk en ryggvirvel i 1955. Han bestemte seg for å slutte med racing da skadene var leget, og ble senere profesjonell flaggmann og bygget racerbiler. Senere flyttet han til Texas for å bli hestetrener. Den 23. juni 2000 døde han av hjerte- og leverproblemer på grunn av kreft.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jim Roper – racing-reference.info Rediger på Wikidata

* (en) Jim Roper – Driver Database Rediger på Wikidata
* Førerstatistikk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
Den islagte Dunderelva i april 2011
**Dunderelva** er ei elv nordvest på Wedel Jarlsberg Land på Svalbard. Den er rundt 18 kilometer lang og har sitt utspring fra Libreen og Dunderdalsbreen, som begge er utløpere av Lifjellfonna. De to tilløpselvene løper sammen øverst i Dunderdalen, og Dunderelva renner derfra i nordvestlig retning til den munner ut i Dunderbukta. Underveis tar den opp sideelvene Slettfjellelva (fra sør) og Grytdalselva (fra nord).

Ved utløpet hundre meter vest i deltaet, ligger restene av en russisk pomor-fangsthytte fra 1800-tallet.

Elva er oppkalt etter Dunder, en kokk på S/S «Polhem», et av fartøyene som tok del den svenske polarforskeren og geologen Adolf Erik Nordenskiölds ekspedisjon til Spitsbergen i 1872-73.

Referanser
----------

1. ↑  Dunderelva *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 9. mars 2013
2. ↑  Dunderbukta *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 9. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Gatenavn i Balestrand kommune.

|  |
| --- |
| **Innhold:** Topp A B C D E F G H I J K L M N O P Q R S T U V W X Y Z Æ Ø Å
 |

B
-

Balalii
Balavegen
Brattland
Britamarki
Bruhjell

D
-

Dale
Dragsvik

E
-

Eiki
Esebotn

F
-

Farnes
Feten
Fjærestad
Fjærestadvegen
Flesjane

G
-

Gaularfjellet
Gjerde
Gjerdevegen
Granliavegen
Grøneng
Gunnargarden

H
-

Hanaviki
Hittunsvegen
Hjelsengi
Holmen

I
-

Indre Ese
Indre Nesse

J
-

Jordmorvegen

K
-

Kaivegen
Koldingsnes
Kong Beles veg
Kreklingevegen
Kvalheim
Kvamsøy
Kviknevegen
Kvist

L
-

Langateig
Lindane
Lunde
Lundevegen
Lærargata
Lånefjorden

M
-

Mel
Meland
Menes
Målsnes

N
-

Nessadalsvegen
Nokken

R
-

Brenndalen

S
-

Saga
Sjøarvegen
Sjøtunsvegen
Skrenes
Skåsheimsvegen
Sognefjordvegen
Stokkabøvegen
Strondi
Sværen
Sygnavegen
Sæle

T
-

Tjugum
Torsnes
Tue
Tuftadalen
Tussviki

U
-

Ulvastad

V
-

Vikane
Villavegen

Y
-

Ytre Ese
Ytre Nesse

Dette er en pekerside og inneholder kun pekere til forskjellige betydninger av dette ordet. Hvis du har fulgt en lenke hit, kan du kanskje gå tilbake og rette den, så den peker direkte til riktig artikkel. Se alle artikler som begynner med *Gatenavn i Balestrand*.
**Æthelred av Mercia** (også skrevet *Aethelred*, død 911) var en ealdorman som styrte området og det tidligere kongedømmet Mercia i England fra ca. 883 til sin død. Formelt var han ealdorman (jarl) over området; Mercia hadde kommet under kontrollen til Wessex, og Æthelred hadde derfor ikke kongetittel, men karakterisert som «herre over mercianerne».

Han var gift med Æthelflæd, som var datter av Alfred av Wessex. I 886 gav Alfred han posisjonen som guvernør for London. Etter gjenerobringen av Danelagen brukte Alfred sin svigersønn for å kontrollere den østlige delen av området. 

Æthelred kjempet i flere slag mot waliserne. På et tidspunkt ba Brochwael av Gwent om hjelp fra Alfred mot ham. I august 910 kjempet Æthelred i slaget ved Tettenhall, mot den siste store vikinginvasjonen. Hans hustru Æthelflæd fikk i den siste tiden Æthelred levde mye makt. Det er mulig at han døde av skader og sår han pådro seg i slaget, og at dette er årsaken til at han ikke kunne styre selv mot slutten. Etter hans død fortsatte Æthelflæd å være en dominerende person i Mercia, noe som hjalp hennes far i samlingen av England.

Referanser
----------

1. ↑   Oxford Dictionary of National Biography, oxforddnb.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   The Peerage person ID p10647.htm#i106461, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p16132.htm#i161320, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Æthelwulf 21 (Male) hos Pase

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Ceolwulf II** | **Hersker i Mercia**(Ca. 883–911) | Etterfølger:**Æthelflæd** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Æthelwine**, eller **Ethelwine** eller **Elwin** (død ca 700) var den andre biskop av Lindsey fra rundt år 680, og ansett som en helgen.

Annet en et par nevnelser i Bedas *Historia ecclesiastica gentis Anglorum* av Æthelwine og hans familie, vites det svært lite om ham. En bror, ved navn Edilhun (det vil si Æthelhun), en «ungdom av stor kapasitet av den engelska adel», sies av Beda å ha død av pesten mens han besøkte et kloster i Irland i året 664. En annen bror, Aldwin, var abbed av Partney, og en søster, Æthelhild, var abbedisse. Beda forteller at hun besøkte dronning Osthryth på Bardney Abbey rundt år 697. Hun var fortsatt i live da Beda skrev sitt verk i 720-årene.

Æthelwine døde sannsynligvis rundt år 700. Hans festdag er 3. mai eller 29. juni. Den enda mindre kjente Sankt Aldwyn identifiseres noen ganger som hans bror.

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Pave Vitalian (?-686)
* Erkebiskop Theodor av Tarsus (602-690) \*bispeviet 680
* Biskop *Æthelwine av Lindsey* (?–ca 700) 687

Referanser
----------

1. ↑  Fryde, et al. *Handbook of British Chronology* p. 219
2. 1 2  Farmer *Oxford Dictionary of Saints* a. 182
3. ↑  Beda, *Ecclesiastical History of the English People*, book 3.27
4. ↑  Beda, *Ecclesiastical History of the English People*, book 3.11
5. ↑  ethelw, lest 1. januar 2022

Litteratur
----------

* Farmer, David Hugh (2004). *Oxford Dictionary of Saints* (Fifth utg.). Oxford, UK: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-860949-0.
* *Handbook of British Chronology* (Third revised utg.). Cambridge: Cambridge University Press. 1996. ISBN 0-521-56350-X.
En **gangartskonkurranse** er en hestesports konkurranse som Islandshesten hovedsakelig konkurrer i. Alle øvelsene foregår på en oval bane, unntatt passløp. Man rir enten på speakers kommando (standardprogram) eller etter eget program. Dette kommer an på konkurranse-typen.

Klasser
-------

### Firgang

Det konkurreres i firgang (islandsk: *fjórgangur* eller *B-flokkur*), hvor hesten viser sine fire gangarter (gjelder firgjengere – de uten pass) enten i standardrekkefølge arbeidstølt, trav, skritt, galopp og hurtigtølt eller valgfritt program hvor man rir alle gangarter èn runde, men skritt en halv runde.

### Femgang

For de som har hester med alle fem gangartene i behold, konkurreres det i femgang (islandsk: *fimmgangur* eller *A-flokkur*). Samme prinsipp som i firgang, bare man viser pass i stedet for hurtigtølt.

### Tølt

Det konkurreres også i tøltklasser. Standardklasse er en runde arbeidstølt, en runde med arbeidstølt på kortisdene av banen og økt tempo på langsidene, og hurtigtølt en runde. T2-klasser viser tølt med lang tøyle (*slaktaumatölt*) og skal hesten «bære seg selv», dvs. skal ikke ha støtte av tøylen og skal holde samme fasong – som om han har full støtte av tøylen.

### Pass

Det konkurreres også i passløp, hvor man enten viser stilpass (kontroll) og speedpass (hurtighet). Dette skjer på en rett strekning og ikke på ovalbane.

Mesterskap
----------

Det arrangeres mesterskap i mange land innenfor islandshestkonkurranser, blant annet Norge, Sverige, Danmark, Tyskland, Island, England og så videre. Det arrangeres også Nordisk mesterskap (for Norge, Sverige og Danmark) og verdensmesterskap annenhvert år. På Island avholdes *Landsmót* (*landsstevne*) de åra det ikke er VM.
**Harald Skjønsberg** (født 6. april 1952 i Oslo) er en norsk lærer og forfatter.

Han er utdannet lektor i historie, og har arbeidet som lærer, saksbehandler og kommuneplansjef i Bærum kommune og som rektor ved Solvang skole i Asker fram til 2021.

Han debuterte i 1982 med kriminalromanen *Ingenting ruster*, som han skrev sammen med Stein Erik Lunde. De to skrev ytterligere en krim før han debuterte alene med *I det mørke lyset* i 1987. Fra 1991 skrev han flere lettlest-fortellinger for barn og ungdom med tema fra den nære historien: smuglertiden og okkupasjonen. Han har skrevet to historieverk for ungdomsskolen – i 1997 og 2006-08, og har siden 2003 skrevet flere historiske faktabøker for barn og ungdom. Han fikk Kirke- og undervisningsdepartementets fagbokpris i 2004 for *1814: det frie Norges fødselsår*.

Han har også skrevet sakprosa for voksne – om skolen og om ml-bevegelsen, og vært litteraturkritiker i *Dagbladet* og morgenkåsør i NRK P2.

Referanser
----------

1. ↑   Merkedager : fødselsdager, stiftelsesdatoer, begivenheter, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ubok.no Arkivert 3. februar 2016 hos Wayback Machine.
3. ↑  Gyldendal.no
4. ↑  Tor Edvin Dahl (1982). «Norske forbrytelser, anno 1982». *Samtidslitteratur 82: ekstranummer av Samtiden*. Oslo: Samtiden. s. 93. ISBN 8203108857.
5. ↑  *Lærebokkunnskap: innføring i sjanger og bruk*. [Oslo]: Tano Aschehoug. 1999. s. 43. ISBN 8251838215.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Allmuestua med Eidskog skolemuseum står like ved siden av kirken.
**Matrand** er et sted i Eidskog i Innlandet fylke. Stedet ligger rundt 20 km sør for Kongsvinger og rundt 20 km fra riksgrensen til Sverige.

Ved Matrand ble det på 1100-tallet reist en stavkirke og dagens Eidskog kirke er bygd på samme sted og er fra 1665.

Veien gjennom Eidskog har gjennom historien vært viktig militært sett og flere ganger opp gjennom historien har svenske styrker rykket inn i området. For å forsøke å stoppe dem ble det bygget flere forsvarsverk i området, blant annet ved Magnor og Matrand, underlagt Kongsvinger festning.

Siste gang svenskene angrep gjennom Eidskog var i 1814 da generalmajor Carl Pontus Gahn 31. juli krysset grensen og marsjerte mot Kongsvinger. Han ble stoppet ved Lier skanse nær Kongsvinger den 2. august av oberstløytnant Krebs og trakk seg tilbake til Eidskog. Den 4. august rykket Krebs etter for å drive svenskene helt ut av landet. De to styrkene møttes i slaget ved Matrand, som var den blodigste trefningen under hele krigen og endte med norsk seier.

Senere samme år havnet Norge i union med Sverige og fiendtlighetene ved grensen opphørte for denne gang. At veien gjennom Eidskog var en viktig forbindelsesrute mellom de to landene ble ytterligere understreket ved åpningen av Grensebanen i 1865, som knyttet Christiania til Stockholm.

Litteratur
----------

* Sigmund Moren, red. (1978). *Hedmark*. Oslo: Gyldendal. ISBN 82-05-09298-2.
* Arne Optjernsberget, red. (1990). *Eidskog kirkes 325-årsjubileum*. Eidskog menighetsråd.

* Eidskog kirkeEidskog kirke
* Matrand stasjonMatrand stasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Matrikkellova** (fullt navn: **lov om eigedomsregistrering**) er en norsk lov som ble vedtatt 17. juni 2005 og har til formål å sikre tilgang til viktige eiendomsopplysninger og et felles geodetisk grunnlag, samt at grenser og eiendomsforhold blir klarlagte.

Loven bestemmer at det skal føres et offisielt, ensartet og pålitelig register (matrikkelen) over alle faste eiendommer i Norge, og under dette bygninger, boliger og adresser. Matrikkelen skal i henhold til loven inneholde opplysninger som er nødvendig for planlegging, utbygging, bruk og vern av fast eiendom.

Loven gjelder for hele Norge. For sjøområdene gjelder loven ut til én nautisk mil utenfor grunnlinjene.

Referanser
----------

1. 1 2  «Lov om eigedomsregistrering (matrikkellova) - Kapittel 1. Formål, verkeområde og definisjonar». *lovdata.no*. Lovdata. Besøkt 11. juli 2023.
2. ↑  «Lov om eigedomsregistrering (matrikkellova) - Kapittel 2. Matrikkelen og innhaldet i den o.a.». *lovdata.no*. Lovdata. Besøkt 11. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata
I J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard er **Meduseld** den store **Gyldene hall** som ble bygd i Rohans hovedstad Edoras. 

Etter at folket Éothéod hadde slått seg ned i landet Rohan, begynte den andre kongen av Rohan, Brego sønn av Eorl Unge, å bygge en stor hall på toppen av åsen hvor byen Edoras lå.

Meduseld var en stor hall med et stråtak, noe som fikk det til å virke som om det var laget av gull hvis man så det på lang avstand. Veggene var rikt dekorert og pyntet med bildevever og malerier som illustrerte Rohans historie, og Rohirrims legender. Denne hallen tjente som hus og hjem for *kongen av marken*, som Rohans konge ofte ble kalt, og hans familie. Hallen ble også brukt som møtested for kongen og hans rådgivere og hærførere, og som en festhall hvis anledningen bød seg.

På slutten av det tredje tidevervet, var Meduseld hjemmet til kong Théoden av marken.

Ordet *Maeduselde*, i det *Anglo-Saksisk språket*, betyr mjød-hall (engelsk: *Mead-hall*). På mange måter er Meduseld inspirert av den Angel-Saksiske poesien, særlig Beowulf, som inneholder mjød-hallen Heorot. Beskrivelsen *lyset av den skinner langt over landet* er en av linjene fra dette diktet, som også passer til Tolkiens Meduseld.

Portal: Litteratur
**Medvezjiøyene** eller *Bjørnøyene* (russisk Медвежьи острова; *Medvezji ostrova*) er ei øygruppe i Østsibirhavet i republikken Sakha i Russland. De er dekket av tundravegetsajon og har ingen bosetning. Øyene ligger om lag 100 km nord for munningen av elva Kolymaelva. Kysten av Sibir ligger 35 km sørvest for den største øya, som er 15 km lang. Øyene ligger på omkring 70° 51' N og 161° 32’ E.

Havet omkring Medvezjiøyane er isdekket om vinteren og klimaet er hardt. Selv om sommeren er det pakkis rundt øyene, men på denne tiden blir det drevet kommersielt fiske her.

Den 3. september 1878 noterte Adolf Erik Nordenskiöld at han seilte nær *Bjørnøyane* med Polarskuta «Vega» da Nordøstpassasjen ble gjennomseilet for første gang i historien. 

Øyene må ikke forveksles med den norske Bjørnøya som ligger mellom Norge og Svalbard. Det finnes også to andre mindre russiske øye som kalles **Ostrova Medvezji** i Karahavet utenfor Dikson og utenfor sørenden Novaja Semlja. Bortsett fra disse er det flere småøyer i Kvitsjøen, Austersjøen og i elver og innsjøer forskjellige steder i Russland som heter **Ostrov Medvezji**.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** GeoNames
 |
**Knut Rose** (født 18. juli 1936 i Trondheim, død 17. september 2002) var en norsk maler. Han var professor ved Statens kunstakademi fra 1973.

Rose var utdannet ved Kunstskolen i Trondheim (1957–59) under Roar Wold, og på Statens Kunstakademi (1959–61) under Aage Storstein og Reidar Aulie. Han hadde sin debututstilling i Unge Kunstneres Samfund i 1963. Rose var gift to ganger, og hadde en sønn fra første ekteskap.

Rose laget i 1988 en serie på 30 litografi til Henrik Ibsens *Gengangere*, i den franske forleggeren Edouard Weiss' serie med 5 kunstmapper etter Ibsen. 

Hans arbeider har blitt karakterisert slik :

*Rose har sin utpregete karakteristiske uttrykksmåte både maleteknisk, følelsesmessig og i motivområde. Hans spesielle amorfe dels utflytende menneskeliknende skikkelser i sammenstillinger med dyr og andre formelementer i billedflaten gir flertolkelige assosiasjoner. I mange av bildene er det to - tre menneskeskikkelser i varierende størrelse som skaper spenning.  
Ofte bruker han mørke farver som bakgrunn for sine lysere skikkelser som står i kontrast til disse. Andre ganger benyttes sterke mere lysende farver.  
Roses bilder blir som en flytende drømmeverden hvor en umiddelbart blir medskapende.*

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 160283574[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Knut\_Rose, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 7471109f-bc87-4c83-ba0e-3544a126efbd, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  Nordtømme, Grete (22.05.2001): «Knut Rose». Kulturspeilet. Lastet ned 01.10.2008 fra

Litteratur
----------

* Cecilie Malm Brundtland. *Knut Rose, på flukt, i strid, mot forsoning*. Labyrinth press, 1997
* Cecilie Malm Brundtland. *Knut Rose, personlig rapport, : retrospektiv*. Astrup Fearnley Museet, 1995. (utstillingskatalog)
* Trygve Nergaard. *Knut Rose*. Forlaget Ars, 1984
* Hans-Jakob Brun. «Ved en grense, Knut Roses billedverden». I: *Kunst og kultur*. Nr 1, 1980

Eksterne lenker
---------------

* Galleri Haaken, Oslo CV og 11 bilder.
* NRK.no: Stemmer fra arkivet 3 lydkutt
* Dagbladet.no Minneord ved Harald Flor

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Wikistrinda **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** KulturNav
 |
**Knut Prestnes** (født 6. mai 1949) er en norsk lokalpolitiker og industrileder. Ved kommunevalget 2011 var han for fjerde gang Senterpartiets toppkandidat i Kvinnherad kommune. Etter valget inngikk han en samarbeidsavtale med Arbeiderpartiet, Venstre og Fremskrittspartiet, en avtale som Senterpartiet ikke stilte seg bak. Prestnes valgte da å melde seg ut av partiet og fortsette som uavhengig kommunestyrerepresentant.

Prestnes blei første gang valgt inn i kommunestyret i 1999. Han blei samme år valgt til varaordfører i kommunen. Etter kommunevalget i 2003 meldte han seg ut av Senterpartiet, også da på grunn av uenighet om alliansevalg. Han meldte seg imidlertid inn igjen etter få dager. Ved konstituering av kommunestyret stemte 16 representanter av 45 for Prestnes som ordfører.

Prestnes er utdanna ingeniør. Han har sia 1973 arbeidd i HMR-konsernet, som har utgangspunkt i familiebedriften Husnes Mek og Rør. Fra 1981 var han daglig leder / konsernsjef. 

Prestnes var i 2008 den kommunepolitikeren i Norge som hadde nest høyst inntekt. I ei lokal meningsmåling i 2012 oppgav 25 prosent at de mente Prestnes er den kvinnhering som har størst makt. Han var den som fikk flest «stemmer» i denne målinga.

Referanser
----------

1. ↑  «Sp-ultimatum til Prestnes», *Kvinnheringen* 5. oktober 2011; besøkt 26. juni 2013.
2. ↑  «Klubba glapp for Kloster», *Bergens Tidende* 24. oktober 2003.
3. ↑  «– Ikke et demokratisk problem å være rik», *VG* 21. desember 2009; besøkt 26. juni 2013.
4. ↑  «Kven har mest makt i Kvinnherad?», *Kvinnheringen* 17. desember 2012

Kilder
------

* «Industrileiar mot nye utfordringar», fødselsdagsomtale i *Bergens Tidende* 6. mai 1999.
**Ingunn Yssen** (født 1961) er en norsk embedsperson og politisk rådgiver. Hun har vært politisk rådgiver og statssekretær for Arbeiderpartiet, direktør for Likestillingssenteret og internasjonal sekretær i LO. 

Hun fikk mye omtale i mediene i forbindelse med striden med LO-leder Gerd Liv Valla i 2007.

Bakgrunn
--------

Yssen studerte ved Sagene lærerhøgskole og var som student nestleder i høgskolerådet. Hun avbrøt imidlertid dette studiet da hun skulle bli statssekretær. Hun har også studert idehistorie ved UiO.

Arbeid
------

I perioden 1990–1992 var Yssen politisk rådgiver for kommunalminister Kjell Borgen og etter det for Arbeiderpartiets gruppe på Stortinget og i Barne- og familiedepartementet. Hun ble statssekretær i samme departement i 1994. På deler av 1990-tallet var hun også rådgiver for Jens Stoltenberg mens han var parlamentarisk leder og senere Arbeiderpartiets nestleder. I 1997 var hun statssekretær i Justisdepartmentet under Gerd-Liv Valla.

Hun var direktør for Likestillingssenteret fra 1997 til 2002 og spesialrådgiver i FN med arbeidssted i Genève fra 2002 til 2003. Fra 2003 arbeidet hun som internasjonal sekretær i Landsorganisasjonen, men sluttet i 2007 etter en konflikt med Gerd Liv Valla. Fra 2007 til 2010 var hun kommunikasjonsrådgiver i Dinamo PR. I 2010 ble hun ansatt som politisk rådgiver for Arbeiderpartiets stortingsgruppe. Her har hun blant annet vært tilknyttet kontroll- og konstitusjonsfraksjonen.

Hun var gift med Kjetil Try fra 1982 til ekteskapet ble oppløst i 2000.

Tiden i LO og konflikten med Gerd-Liv Valla
-------------------------------------------

I 2003 ble Yssen ansatt som internasjonal sekretær i LO og avdelingsleder for organisasjonens internasjonale avdeling. Det var Gerd-Liv Valla som ønsket henne i denne stillingen. Etter lengre tids sykdom sa hun opp jobben i januar 2007 fordi hun mente seg trakassert av LO-lederen. Oppsigelsen førte til den såkalte «Valla-saken», som endte med at Valla trakk seg som LO-leder etter at et uavhengig granskningsutvalg hadde slått fast at Valla hadde trakassert Ingunn Yssen. 

Den 9. mars 2009 lanserte hun boka *Vi kan alle bli den lille*, der hun tar et oppgjør med Gerd-Liv Vallas lederstil.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk Telegrambyrå, utgitt 26. november 1993, besøkt 20. juni 2021, «Yssen er 32 år gammel og kommer fra Oslo»[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Stoltenberg, Jens (2016). *Min Historie*. Oslo: Gyldendal. s. 280. ISBN 9788205483873.
3. ↑  «Ingunn Yssens oppsigelsesbrev». *www.vg.no*. 2007. Besøkt 11. juni 2020.
4. ↑  Haugen, Stein Ove (9. mars 2009). «Slakter Vallas lederegenskaper». *www.hegnar.no* **(norsk)**. Besøkt 11. juni 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ingunn Yssen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Ingunn Yssen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

 Wikiquote: Ingunn Yssen – sitater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Ingusjere** (ingusjisk: ГIалгIай – *ghalghai*, IPA-uttale: [ˈʁal.ʁaɪ]) er et folkeslag i Nord-Kaukasus, med hovedbosetningsområdet i Russlands delrepublikk Ingusjetia. De kaller seg selv ghalghaj (ingusjisk: *ghal* «festning» og *ghaj* «innbyggere»). Ingusjerne er hovedsakelig sunni muslimer og snakker ingusjisk, som tross ofte gjentatte påstander om det motsatte, ikke er innbyrdes forståelig med tsjetsjensk, selv om språkene er nær beslektet. Ingusjerne og tsjetsjenerne blir samlet kalt vainakh.

Religion
--------

Ingusjerne er muslimer.

Ingusjerne havnet under russisk overhøyhet i 1810. Under andre verdenskrig ble de feilaktig beskyldt for å samarbeide med nasjonalsosialistene, og hele befolkningen ble deportert til Kasakhstan og Sibir, hvor anslagsvis en fjerdedel av befolkningen omkom. De ble rehabilitert på 1950-tallet etter Stalins død, og fikk tillatelse til å vende tilbake til sitt hjemland i 1957, selv om de nordlige ingusjernes landområder da var blitt avstått til Nord-Ossetia. I 1992 ble de gjenværende ingusjerne kastet ut fra sin hovedstad Vladikavkaz.

Kultur
------

Ingusjerne har en variert kultur av tradisjoner, legender, episke historier, fortellinger, sanger og ordspråk. Musikk, sanger og dans er spesielt høyt verdsatt. Populære musikkinstrumenter er *datsjik-panderr* (en slags balalaika), *kekhat ponder* (trekkspill, som hovedsakelig spilles av kvinner), mirz ponder (en tre-strenget fiolin), zurna (en slags obo), tamburin og trommer.

Referanser
----------

1. ↑  Nichols, J. and Vagapov, A. D. (2004). *Chechen-English and English-Chechen Dictionary*, s. 4. RoutledgeCurzon. ISBN 0415315948.
2. ↑  Arutiunov, Sergei. (1996). "Ethnicity and Conflict in the Caucasus". Slavic Research Center

Eksterne lenker
---------------

* Nyheter fra Ingusjetia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Kittill Kristoffersen Berg** (født 17. august 1903 i Rollag, død 17. april 1983) var en norsk politiker for Norges Kommunistiske Parti. Han representerte Buskerud på Stortinget i perioden 1945–49.

Berg kom ut i arbeidslivet som femtenåring, først som gårdsgutt, seinere som skogsarbeider. På slutten av 1920-tallet dreiv han eget sementstøyperi i heimbygda. Han var også fløtningsarbeider i Numedalslågen fra 1924 til 1954. I 1936 blei han eier av småbruket Bråten. Fra 1950 til sin død dreiv Berg med føring av landbruksregnskap.

Han var medlem i kommunestyret i Rollag fra 1938 til 1940, etter at han hadde vært varamedlem noen år før det. I 1945 blei han også innvalgt i kommunestyret og da i tillegg til kommunens varaordfører. 

Berg var med å stifte Rollag El-verk i 1939 og satt i styret der fram til sin død. Han var også medstifter av Rollag Maskinlag og Rollag driftskredittlag, samtidig som han satt i styret i tallrike andre lokale andelslag. Han var også sentral i fagforening og småbrukerlag, både på lokalt, regionalt og nasjonalt plan. Han var medlem av hovedstyret i Norsk Skog- og Landarbeiderforening fra 1931 til 1933 og av landsstyret i Norsk Bonde- og Småbrukerlag fra 1963 til 1967. 

Berg blei valgt inn på Stortinget i det første etterkrigsvalget, da NKP fikk 11 mandater. Han var medlem av justiskomiteen. Han var medlem av sentralstyret i NKP 1945–49 og landsstyret 1945–73. Han var opprinnelig medlem av Det norske Arbeiderparti og hadde vært med å stifte partiets lokallag i Rollag i 1925. Han tok overgang til NKP i 1939 og var med å stifte lokallag for dette partiet i 1945, et lokallag han var formann for fram til 1983.

Kilder
------

* Terje Nordby (red.): *Storting og regjering 1945–1985. Biografier*, Kunnskapsforlaget 1985.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kittill Kristoffersen Berg hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Kittill Kristoffersen Berg hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Stortinget
 |
**Ingvald Bernhoft Jacobsen** (født 15. april 1891 på Alstahaug i Helgeland, død 23. februar 1945) var en norsk pressemann, redaktør og politiker (NKP/AP).

Jacobsen startet som fisker og sjømann, før han begynte i typograflære. I 1912 ble han redaktør for avisen *Rjukan*, men mistet av politiske årsaker jobben. Han var alt den gang fagorganisert og tilknyttet Arbeiderpartiets ungdomsorganisasjon. I 1914 gikk han også inn i partiet.

I 1915 ble han redaksjonssekretær i *Sørlandets Socialdemokrat* i Kristiansand, og i 1918 redaktør for avisen *Tidens Krav* i samme byen. I 1921 begynte han som redaktør for Arendals-avisen *Tiden*.

Ved den store splittelsen i Arbeiderpartiet i november 1923 fulgte han Norges Kommunistiske Parti, og i 1924 ble han medarbeider i NKPs Trondheims-avis *Ny Tid*. Han satt også i NKPs partistyre i byen. 

Jacobsen fortsatte i *Ny Tid* fram til 1936, men arbeidet i perioder også for andre NKP-aviser. Fra januar til mai 1927 var han «fast medarbeider» da NKP dro i gang den nye avisen *Fosna-Arbeideren* i Kristiansund. Samme året fungerte han en tid også som redaktør for NKPs Hamar-avis *Arbeideren og Gudbrandsdalens Arbeiderblad*.

Han forlot imidlertid kommunistpartiet, og gikk over til AP og partiets Trondheimsorgan *Arbeider-Avisen*. Fra 1937 til 1938 var han igjen redaktør i *Tiden* i Arendal, før han vendte tilbake til *Arbeider-Avisen*.

Jacobsen ble arrestert i 1941 og satt som fange i Falstad fangeleir til han i desember 1943 ble sendt til Tyskland. Ingvald B. Jacobsen døde 23. februar 1945 i konsentrasjonsleiren Dora i Schlesien.

Referanser
----------

1. ↑   Våre falne, side(r) 436, bind 2[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Kolofon i *Fosna-Arbeideren* nr. 2 - nr. 20 1927
3. ↑  *Jacobsen, Invald B.*, Bind IV, *Arbeidernes leksikon*, Arbeidermagasinets forlag, Oslo (1934)
4. ↑  Side 605. Maurseth, Per *Gjennom kriser til makt 1920-1935*. Bind III, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, Tiden (1987) ISBN 82-10-02753-0.
5. ↑  Side 436. *Våre falne 1939–1945*. Bind II, Grøndahl (1950).

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |
Video av en gateselger som tilbereder churro i Colombia**Gatemat**, også kjent som engelske **street food**, er spiseklar mat eller drikke som selges på offentlige steder som gater og torg. Maten selges gjerne av gateselgere, og tilberedes og serveres fra mobile boder, biler eller tilhengere – ofte omtalt som matbiler eller food trucks. Maten er gjerne enkle fingerretter og hurtigmat som taco, pizza, desserter og is, og den er ment for umiddelbar konsumering. Gatematen skal serveres raskt og er ofte billigere enn restaurantmat. Gatemat fra ulike land og regioner som India, Sørøst-Asia, Mexico og Italia har blitt populære utenfor sine hjemregioner. Gatemat har lange tradisjoner, men har blitt stadig mer populær i den vestlige verden. Ifølge en undersøkelse utført av FNs organisasjon for ernæring og landbruk i 2007, spiser rundt 2,5 milliarder mennesker gatemat hver eneste dag.

Gatemat kjøpes og konsumeres av en rekke ulike grunner, som tilgjengelighet, smaksrik mat for en rimelig penge i sosiale situasjoner. Gatemat er også et fast innslag nattestid i helger, der folk på vei hjem fra byturer kan kjøpe enkle retter som pølser, hamburgere, pizza, kebab og bakte poteter fra matboder og matbiler. Gatemat serveres helst utendørs på gater og markeder, men har også blitt vanlig i innendørs mathaller og markeder. Der kan kundene velge mellom en rekke matboder og kjøpe mat og drikke fra ulike regioner og matkulturer. I Norge har det etter 2010 blitt etablert flere mathaller, som Mathallen i Oslo, og matbiler har utover 2010-årene blitt et vanlig innslag på torg som for eksempel Youngstorget i Oslo. I 2015 etablerte også matfestivalen Matstreif en egen avdeling for gatemat.

Referanser
----------

1. ↑  Hagir, Lise Andreassen (15. september 2017). «15 oppskrifter på street food». *NRK*. Besøkt 26. januar 2020.
2. ↑  Coldevin, Unni (15. juni 2018). «Street food - gatemat fra alle verdens hjørner». *Roede-metoden: Bli lettere, gladere og sunnere med Roede AS*. Besøkt 26. januar 2020.
3. ↑  Artemis Simopoulos, Ramesh Venkataramana Bhat (2000). *Street Foods*. Karger Publishers, 2000. s. vii. ISBN 9783805569279. Besøkt 18. april 2011.
4. ↑  «Spotlight: School Children, Street Food and Micronutrient Deficiencies in Tanzania». Roma, Italia: Food and Agriculture Organization of the United Nations. Februar 2007. Arkivert fra originalen 9. april 2015. Besøkt 20. februar 2008.
5. ↑  Smith, Andrew F. (Mai 2007). *The Oxford Companion to American Food and Drink*. ISBN 9780195307962. Besøkt 17. august 2012.
6. ↑  Faltin, Tine (9. september 2015). «Lag verdens beste gatemat selv». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2020.
7. ↑  «Street food - gatemat - inspirasjon - matkurs». *Mathallen Oslo*. Besøkt 26. januar 2020.
8. ↑  Faltin, Tine (8. september 2015). «Klart for årets største mathappening i Oslo». *Dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 26. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
*Pietas*, som dyd for den romerske keiser Herennius Etruscus, feiret med kultens instrumenter som patera og lituus.
**Pietas** var en av de romerske dyder, sammen med *gravitas* og *dignitas*.

Pietas er vanligvis oversatt som «plikt», «religiøs oppførsel», «lojalitet», eller «hengivenhet», og samtidig innebærer det plikt overfor gudene og plikt overfor familien – spesielt faren (som igjen er utvidet til å angå plikten overfor samfunnet og plikten overfor staten takket være analogien mellom familien og staten, tradisjonelt i den antikke verden, se for eksempel Platons *Crito*). 

Poeten Vergils helt Aineias i eposet *Æneiden* legemliggjør og er et sinnbilde på denne dyden, særlig i *Æneidens* annen bok, hvor han flykter fra det brennende Troja mens han bærer sin aldrende far på ryggen, som holder husets guder.

Referanser
----------

1. ↑  Williams, Jonathan (2008): «Religion and Roman Coins» i: Rüpke, Jörg: *A Companion to Roman Religion*, Wiley, s. 156.
2. ↑   Belayche, Nicole (2008): «Religious Actors in Daily Life: Practices and Related Beliefs» i: Rüpke, Jörg: *A Companion to Roman Religion*, Wiley, s. 279.
3. ↑  Bernstein, Frank (2008): «Complex Rituals: Games and Processions in Republican Rome» i: Rüpke, Jörg: *A Companion to Roman Religion*, Wiley, s. 227.

Eksterne lenker
---------------

(en) Pietas – kategori av bilder, video eller lyd på Commons



  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Inguri** (abkhasisk: *Ингур* – *Ingur*, georgisk: ნგური – *Enguri*, russisk: Ингури – *Inguri*) er en elv vest i Georgia. Den er 213 km lang og har sitt utspring på grensen til den autonome republikken Abkhasia. Elven spiller en viktig rolle for vannkraftproduksjonen i området. 

Elvens kilde ligger høyt i Kaukasusfjellene nær det høyeste fjellet i Georgia, Sjkhara, og snor seg gjennom fjelldalene mot nordvest før den snur sørvestover og munner ut i Svartehavet nær Zugdidi.

Etter den georgisk-abkhasiske konflikten (1992–1993) har både Georgia og Abkhasia tropper langs elven. Russland har også fredsbevarende styrker her. Det eneste lovlige kryssingspunktet er den 870 meter lange Inguribroen, som ble bygd av tyske krigsfanger fra 1944 til 1948. Det finnes imidlertid flere ulovlige overganger over elven. 

Elven spiller en viktig rolle i georgisk kraftproduksjon. I 1988 ble Inguridemningen bygd med en høyde på 240 meter. Dette er den største konstruksjonen i Kaukasus. Den har en kapasitet på 1,1 millioner kubikkmeter vann. Vannkraftverket produserer 4,5 millioner kWh per år, noe som tilsvarer omtrent 40 % av den nasjonale energiproduksjonen. Installert effekt er 1 300 MW.

Eksterne lenker
---------------

* Inguribroen, kontrollposten mellom Georgia og Abkhasia
* Inguridemningen, statistikk og bilder

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** GeoNames
 |
**Greer S. Skousen Spilsbury** (født 24. september 1916, død 20. mars 1988 i San Antonio i Texas) var en meksikansk basketballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Skousen vant en olympisk bronsemedalje i basketball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det meksikanske laget som kom på tredjeplass i basketturneringen. Det var første gang basketball var olympisk sport. Tjuetre lag deltok i turneringen, som ble avviklet i perioden 7. og 14. august. Mexico vant over Italia med 37–17 i kvartfinalen, men tapte semifinalen med 10–25 til USA som siden vant finalen. I bronsefinalen møtte de Polen, som Mexico slo med 26–12. Skousen spilte fem kamper i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin – Bronse Bronse i basketball Mexicos flagg Mexico

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Greer Skousen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Greer Skousen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Greer Skousen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Mexicos herrelandslag i basketball under Sommer-OL 1936 |
| --- |
| Basketball | 
* Carlos Borja
* Víctor Borja
* Rodolfo Choperena
* Luis de la Vega
* Raúl Fernández
* Andrés Gómez
* Silvio Hernández
* Francisco Martínez
* Jesús Olmos
* José Pamplona
* Greer Skousen
* Hovedtrener: Alfonso de la Vega

 | Mexicos flagg |
**Kithairon**, *Kitherónas* (gresk Κιθαιρώνας) er en fjellkjede i det sentrale Hellas i grenseområdet mellom Boiotia i nord og nodvest, og Attikí i sør. Den består hovedsakelig av kalkstein og det høyeste punktet er 1 409 moh. På den nordøstlige siden ligger fjellet Pástra.

Fjellkjeden var åsted for mange hendelser i gresk mytologi og var særlig hellig for Dionysos. Oedipus ble funnet på fjellet, mens Aktaion og Pentheos ble skilt fra hverandre her. I historiske tider var fjellet åsted for slaget ved Plataea i 479 f.Kr.. I senere tid ble det bygd festningsverk både ved Plataea og Erythres siden fjellet var en omstridt naturlig grense mellom Aten og Theben. Folket i Plataea personifiserte fjellet som sin opprinnelige konge: *«Plataeanerne kjenner ingen konge bortsett fra Asopos og Kithairon før han, den sistnevnte ga navnet sitt til fjellet, den førstnevnte til elva.»*

Referanser
----------

1. ↑  Pausanias, *Historien om Hellas*, kap. 9.1.1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GeoNames
 |
**Ralph Lilley Turner** (født 5. oktober 1888, død 22. april 1983) var en britisk språkforsker, filolog på indiske språk og universitetsadministrator. Turner var også forfatter av enkelte publikasjoner om Romani rakripa.

Liv og virke
------------

Turner ble født i Charlton i London. Han ble utdannet ved Perse School og Christ's College ved Universitetet i Cambridge. I 1913 ble han med Indian Educational Service som foreleser ved Queen's College i Benares i India. Fra 1915 til 1919 tjenestegjorde han ved 2./3. dronning Alexandras egne Gurkha-geværtropp, og vant militærkorset i Palestina. Fra 1920 til 1922 var han professor i indisk lingvistikk ved Banaras' hinduuniversitet.

I 1922 vendte Turner tilbake til England som professor i sanskrit ved Skolen for orientalske studier ved Universitetet i London. Mellom 1924 og 1932 utga han en rekke publikasjoner om romanes (indoariske språk) i *Journal of the Gypsy Lore Society*, blant annet «On the position of Romani in Indo-Aryan» (1927). Han rektor ved skolen fra 1937 til 1957, skjønt han beholdt posisjonen som professor fram til 1954. Han ble adlet i 1950. Hans hovedverk, *Comparative Dictionary of the Indo-Aryan languages* ble utgitt i 1966.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

* *A Comparative and Etymological Dictionary of the Nepali Language*, London: K. Paul, Trench, Trubner, 1931.
* *A Comparative Dictionary of the Indo-Aryan Languages*, London: Oxford University Press, 1962-1966. Inkluderer tre tillegg, utgitt 1969-1985.

Referanser
----------

1. 1 2   annuaire prosopographique: la France savante, CTHS person-ID 115647, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  ; *Autorités BnF*; besøksdato: 10. oktober 2015; BNF-ID: 12196024x.

Litteratur
----------

* *Dictionary of National Biography*
* \*«Obituary: Sir Ralph Lilley Turner», Wright, J.C. & Cowan, C.D. (1984) *Bulletin of the School of Oriental and African Studies.* University of London. Vol. 47, No. 3. s. 540-548.

Portaler: Litteratur | Språk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Hans Petter Harboe** (født 1942) er en scenograf som har jobbet i flere teater som Trøndelag Teater, Det Norske Teater, Rogaland Teater og Oslo Nye Teater, samt som kostymedesigner hos Nasjonalteateret. Som ung studerte han på Statens teaterhøgskole. I 2009 var han en av forfatterne som skrev læreboken «Teaterproduksjon 1 og 2».

Utdrag fra livsminneintervju med Harboe av Skeivt arkiv.
Tidlig i hans liv ble han medlem av organisasjonen DNF-48 (Det norske forbundet av 1948) som arbeidet for homofiles rettigheter. Etter en tid med DNF-48 var han sentral i grunnlegelsen av aksjonsgruppen "Soperligaen". Til tross for motsetningene i disse gruppene beholdt han medlemskap i begge. Hans Petter var også en del av "Hyrdebrevaksjonen" i 1978. Han stod også veldig sentralt i bladet "Supergutt", hvor han da sto for mange av illustrasjonene i bladet. Samt var han også redaktør for "Fritt Fram".

Referanser
----------

1. ↑   Sceneweb, Sceneweb kunstner ID 21445, besøkt 24. april 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hans Petter Harboe hos Nationaltheatret Rediger på Wikidata

* (no) Hans Petter Harboe hos Sceneweb Rediger på Wikidata

Skeivt Arkiv (11. mai 2018). «Hans Petter Harboe (Født 1942)». Besøkt 21. april 2022. 

Skeivt Arkiv (13. oktober 2014). «Soperliga'n». Besøkt 21. april 2022. 

Skeivt Arkiv (9. mars 2015). «Hyrdebrevaksjonen». Besøkt 21. april 2022. 

Deichman. «Hans Petter Harboe». Besøkt 21. april 2022. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI **·** Discogs
 |
**Lærd stil** er en stilart innenfor den norrøne prosalitteraturen, preget av påvirkning fra fremmede språk, særlig latin. Den stilles gjerne opp mot en «folkelig stil» som var preget av dagligdags språk og muntlig tale. Poesien hadde sin egen stilart.

De ulike stilartene tilhørte forskjellige litteratursjangre. Mens den folkelige stilen ble brukt i fortellinger (sagaer) og lovspråket, var den lærde stilens område særlig oversettelser fra fremmede språk og verker som krevde kjennskap til utenlandsk litteratur.

Begrepet «lærd stil» ble dannet av Marius Nygaard i en artikkel fra 1895 («Den lærde stil i den norrøne prosa», i *Sproglig-historiske studier tilegnede professor C. R. Unger*). Den lærde stilen var preget av større vidtløftighet og ordrikdom enn den folkelige stilen. Setningene kunne ha mange ledd og danne store komplekser, hvor det med flid var lagt inn retoriske stilfigurer. Selve setningsbygningen kunne være en direkte etterligning etter den latinske teksten som ble oversatt:

*Blezadr gud, er vill alla mennina heila gora ok til vidrkenningar koma sannleiksins*
*benedictus Deus, qui vult omnes homines salvos fieri et ad agnitionem veritatis venire*
«Den velsignede Gud, som vil at alle mennesker skal gjøres frelste og komme til kunnskap om sannheten»
Ordforrådet var preget av lån fra latin, fransk, angelsaksisk og tysk, samt nydannelser i norrønt etter fremmede mønstre.

Referanser
----------

1. ↑  Fra *Vitæ patrum*, sitert i Tveitane (1968), s. 53.

Litteratur
----------

* Marius Nygaard: *Norrøn syntax*. Oslo: Aschehoug, 1966
* Mattias Tveitane: *Den lærde stil. Oversetterprosa i den norrøne versjonen av Vitæ Patrum*. Oslo: Norwegian Universities Press, 1968