recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fazlullah Mujadedi** (persisk: فضل الله مجددی; også skrevet *Mujaddedi Mujaddidi Mojadeddi Mujadidi*, født i 1957 i provinsen Logar i Afghanistan, død 12. juni 2021) var en arabisk politiker i Afghanistan som tidligere fungerte som guvernør i provinsene Logar, Laghman og Takhar. Han var en av de fremtredende kommandanter for Jamiat-e Islami under den sovjetisk-afghanske krig på 1980-tallet. Han var blant den tidligste generasjon anti-sovjetiske krigere fra Universitetet i Kabul, sammen med blant andre Amin Wardak, Zabihullah av Marmul i Balkh  og Ahmad Shah Massoud.

Liv og virke
------------

Mujadedi var etnisk araber og behersket flytende flere språk, blant dem dari og pashto.[] Han hadde litt kjennskap til engelsk og arabisk.[] Han hadde bachelorgrad i juss og statsvitenskap fra Universitetet i Kabul og forfattet flere bøker om historie og politikk i Afghanistan.[]

Etter at Taliban-regjeringen falt i slutten av 2001, ble Mujadedi guvernør i Logar-provinsen. I samme periode tjente han også som midlertidig militærkommandant i Afghanistans forsvar. Han ble da kreditert for å opprettholde lov og orden, forene folket ved bruk av shura og ved å avvæpne ulovlige militser. I oktober 2002 ble han erstattet med Nordalliansens Abdul Malik Hamwar som guvernør i Logar. Denne utskiftningen ble antatt å være resultat av uoverensstemmelser mellom guvernør Mujadidi og innenriksminister Yunus Qanuni.[]

Ved parlamentsvalget i 2005 var han blant de fremste mujahideenledere som fikk flest stemmer i sine respektive provinser. Han ble innvalgt til Wolesi Jirga, parlamentets underhus, som representant for folket i Logar-provinsen. I løpet av sin tid i det afghanske parlament ble Mujadedi leder komiteen for legislative anliggender. Han fungerte tidligere også som guvernør for Laghman-provinsen.

Mujadedi døde av komplikasjoner forårsaket av covid-19 den 10. juni 2021.

Referanser
----------

1. ↑  Dorronsoro, Gilles (2005). *Revolution Unending: Afghanistan, 1979 to the Present*. ISBN 9781850657033.
2. ↑  Dorronsoro, Gilles (Januar 2000). *La révolution afghane: Des communistes aux tâlebân*. ISBN 9782845860438.
3. 1 2  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 3. mars 2016. Besøkt 11. august 2021.
4. ↑  «Focus on security in Lowgar province». 29. oktober 2002.
5. ↑  «Archived copy». Arkivert fra originalen 12. juni 2010. Besøkt 27. februar 2010.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 12. juni 2010. Besøkt 11. august 2021.
6. ↑  «Gonahpal Bridge dedication in Laghman province Afghanistan». Arkivert fra originalen 5. juli 2018. Besøkt 11. august 2021.
7. ↑  «Former deputy minister to Afghanistan's Ministry of Information and Culture dies of Coronavirus». 12. juni 2021.
**Paul Martens** (født 26. oktober 1983 i Rostock) er en tysk syklist som var profesjonell fra 2006 til 2021.

Paul Martens ble allerede i 2001 tysk juniormester i lagforfølgelse på bane. I 2005 ble han tysk U23-mester på tempo. Deretter syklet han fra august for T-Mobile Team som stagiaire, men fikk imidlertid ingen kontrakt den følgende sesongen. Han ble i stedet en del av det nederlandske profesjonelle kontinentallaget Skil-Shimano. Sin første profesjonelle seier fikk han i 2006 med en etappeseier i Luxembourg rundt. Fra 2008 fikk han kontrakt med det nederlandske laget Rabobank.

Paul Martens gikk på idrettsskolen i Frankfurt an der Oder. Fra 2004 til 2006 bodde og trente han i Freiburg im Breisgau. Siden 2007 bor Martens i Maastricht.

Viktigste resultater
--------------------

2001
Tysk juniormester i lagforfølgelse (bane)
2005
Tysk U23-mester i temporitt
2006
2. etappe, Luxembourg rundt
Münsterland Giro
2007
2. etappe, Ster Elektrotoer
2.-plass sammenlagt,
2008
6.-plass sammenlagt, Ster Elektrotoer
2009
3.-plass, GP Ouest-France
2010
GP de Wallonie
4.-plass, Brabantse Pijl
2012
1. etappe, Vuelta a Burgos
2013
1. etappe, Volta ao Algarve
Sammenlagt, Tour de Luxembourg
2014
5. etappe, Belgia rundt

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Paul Martens – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Paul Martens – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Paul Martens – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Paul Martens – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Paul Martens – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Paul Martens – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Franz Neuländtner** (født 29. januar 1966 i Höhnhart) er en østerriksk tidligere skihopper.

Han debuterte i verdenscupen med 69.-plass (av 89 deltakere) i Innsbruck 4. januar 1983. Han vant to verdenscuprenn, i normalbakken i Lake Placid 15. desember 1985 og i storbakken i Lahtis 3. mars 1990. Sammenlagt i verdenscupen var Neuländtners beste plassering 4.-plass i sesongen 1985-86. Samme år ble han nummer 2 sammenlagt i den tysk-østerrikske hoppuka. Han la opp som skihopper etter at han falt og brakk kragebeinet i Kulm 31. januar 1993.

Neuländtner deltok i VM i 1987 og 1989. Han var på det østerrikske laget som tok bronse i lagkonkurransen i Oberstdorf i 1987. Hans beste individuelle plassering var 6.-plass i storbakken i Lahtis i 1989. Han var med i skiflygings-VM i 1985 og 1986, og tok sølvmedalje i Kulm i 1986.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, s. 304–305 m.fl.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Franz Neuländtner – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Franz Neuländtner – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Munzinger (sport)
 |
Wiener Musikverein på Krenns tid (ca 1898)
**Franz Krenn** (1816–1897) var en østerriksk komponist.

Liv
---

Krenn var sønn av en lærer og fikk sin første musikkundervisning av faren, senere studerte han hos onkelen, en elev av Joseph Preindl og hos presten på hjemstedet. Etter å ha avlagt det pedagogiske seminaret i Krems arbeidet han først som assistentlærer, men reiste til Wien i 1834 for å studere komposisjon hos Ignaz von Seyfried og arbeidet noen år som klaverlærer.

Fra 1844 hadde han flere organistposter, i 1862 ble han kapellmester ved Michaelerkirche og gjorde denne til et cecilianistisk senter. I 1869 ble han professor i harmonilære, kontrapunkt og komposisjon ved Gesellschaft der Musikfreundes konservatorium ved siden av Anton Bruckner og var her til 1891.

Ved konservatoriet underviste Krenn en rekke betydelige musikere, blant andre Gustav Mahler, Hans Rott, Mathilde Kralik, Leoš Janáček, Adolf Wallnöfer, Hugo Wolf og Alexander Zemlinsky.

Franz Krenn var far til maleren Edmund Krenn (1845–1902). Det er satt opp en minneplakett over Franz Krenn på Michaelerplatz 6 i Wien.

Verk
----

Krenn var en produktiv komponist som blant annet skrev 29 messer, de to oratoriene *Bonifazius* og *Die vier letzten Dinge*, et rekviem og en te deum, kantater, mindre kirkemusikalske verk, en *Symfoni i g-moll* (skrevet i 1850), stryke- og klaverkvartetter, orgel- og klaverstykker, en orgelskole (1845), en lærebok i sang for skolen og en musikk- og harmonilære (1890).

Litteratur
----------

* Karl Schütz: *Musikpflege an St. Michael in Wien*, Wien 1980.
* Antonicek: «Krenn Franz». I *Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950* (ÖBL). Bind 4, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 1969, s. 258.
* Alexander Rausch: «Krenn, Franz», i Rudolf Flotzinger (red.): *Österreichisches Musiklexikon*, bind. 3, Wien 2004, s. 1160.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Franz Krenn i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* Franz Krenn på Austria-Forum
* Franz Krenn[*død lenke*] i databasen «Gedächtnis des Landes»: Niederösterreichs historie, Landesmuseum Niederösterreich

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** NKC **·** MusicBrainz
 |
**Paul Meng Qinglu** (født 1963) er en kinesisk katolsk biskop. Han er den syvende biskop av Hohhot, hovedstaden i den autonome region Indre Mongolia i Folkerepublikken Kina. Hans var den første bispevielse i Kina siden desember 2007. Hovedordinator var biskop Paul Pei Junmin av Liaoning, og biskopene John Liu Shigong av Jining, Matthias Du Jiang av Bameng (begge bispedømmer i Indre Mongolia) og Joseph Li Jing av Ningxia koncelebrerte. Utnevnelsen har fått approbasjon både av Pavestolen og den kinesiske regjering.

Meng Qinglu var allerede blitt valgt som bispekandidat i juni 2005,[] en måned etter ha hans forgjenger, John Baptist Wang Xixian, døde, i en alder av 79 år. Da hadde fader Meng allerede ledet bispedømmets affærer i om lag et år, på oppdrag av biskop Wang etter at han var blitt alvorlig syk.

Biskopen hadde mottatt pavelig mandat for ordinasjon og var likeså godkjent av myndighetene, etter en mer langvarig prosess fra den regjeringskontrollerte bispekonferansen som tok en lang pause rundt sommerlekene i Beijing 2008.

Han stammer fra en katolsk familie. I 1985 begynte han på Indre Mongolias katolske presteseminar, og han ble presteviet fire år etter. Han underviste i moralteologi og andre emner og var studierektor frem til 1999.

Biskop Wang assignere ham til å bygge nye kirker og til å tjene som sogneprest fra 2000 til 2003. Han innehadde også ledende stillinger i den regjeringsstyrte katolske patriotiske forening i Indre Monolia fra 2001.

Erkebispedømmet Hohhot har 65.000 katolikker og 21 prester (2010).[]

Referanser
----------

1. ↑   Catholic-Hierarchy.org, katolsk hierarki ID mengq, besøkt 11. september 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Arkivert kopi». *china.com.cn* **(kinesisk)**. 31. oktober 2014. Arkivert fra originalen 24. februar 2019. Besøkt 24. januar 2020.
3. ↑  «Arkivert kopi». *chinacatholic.cn* **(kinesisk)**. 14. desember 2012. Arkivert fra originalen 24. februar 2019. Besøkt 24. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
Den berømte bysten av dronning Nefertiti befinner seg i museet
**Ägyptisches Museum** (egentlig *Ägyptisches Museum und Papyrussammlung*) i Neues Museum i bydelen Mitte i Berlin inneholder en av verdens mest betydelige samlinger av egyptisk høykultur.

Museet går tilbake til den egyptiske avdelingen av de kongelige prøyssiske kunstsamlinger, grunnlagt av kong Fredrik Vilhelm III av Preussen på anbefaling av Alexander von Humboldt i 1828. Den egyptiske avdelingens første leder var
Giuseppe Passalacqua, en kjøpmann fra Trieste, og museet holdt opprinnelig til i Schloss Monbijou.

Presten Tai-tai. Det nye rike, 18. dynasti, ca. 1380 f.Kr.
En stor ekspedisjon ledet av Karl Richard Lepsius i 1842–1845 brakte mange objekter til Berlin, og i 1850 fikk det egyptiske museet sin egen bygning på Museumsinsel (*Museumsøya*), det nåværende Neues Museum. Et av museets mest berømte objekter er bysten av dronning Nefertiti.

Akhnaton og Nefertiti leker med sine barn. Amarna-tiden, ca. 1350 f.Kr.
Under den kalde krigen var museets objekter delt. De objektene som befant seg i den østlige delen av Berlin ble delvis stilt ut i Bodemuseum. Det egyptiske museet som institusjon befant seg i Vest-Berlin, og fra 1967 til 2005 holdt det til i en bygning ved Charlottenburg-slottet. Etter gjenforeningen ble samlingene også gjenforent, og museet flyttet i 2005 inn i Altes Museum på Museumsinsel. Dets opprinnelige bygning, Neues Museum, har deretter blitt restaurert, og fra 2009 er det egyptiske museet tilbake på sin gamle plass.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ägyptisches Museum Berlin – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Ägyptisches Museum Berlin – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Neues Museum Berlin (ty)[*død lenke*]
* Society for the Promotion of the Egyptian Museum Berlin
* Flickr – Photos taken in the Egyptian Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |

Portaler: Kunst | Tyskland
**Paul Midford** er en amerikansk statsviter. 

Han har bachelorgrad fra Pomona College fra 1987, mastergrad i internasjonal politikk fra Columbia University fra 1990, mastergrad i statsvitenskap fra samme lærested fra 2000 og doktorgrad fra 2001. Midford drev forskning og undervisning i Japan i ti år. Etter å ha vært stipendiat ved Aoyama Gakuin-universitetet i Tokyo 1992–1994, underviste han i internasjonal og komparativ politikk ved tre universiteter, parallelt med forskningsarbeid. Midford var førsteamanuensis 2002–2004 og professor 2004–2005 ved Kwansei Gakuin-universitetet. Han har vært professor ved Institutt for sosiologi og statsvitenskap og leder for Japan-programmet ved NTNU siden 2010, etter fem år som førsteamanuensis.

Midford har publisert en rekke vitenskapelige arbeider i antologier og fagfellevurderte tidsskrifter.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Paul Midford, viaf.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Paul Midfords CV» (PDF). NTNU. Arkivert fra originalen (PDF) 3. desember 2013. Besøkt 1. desember 2013.
3. ↑  Stoltz, Kenneth (15. februar 2006). «Døråpner mot Østen». *Universitetsavisa*. Besøkt 1. desember 2013.

Litteratur
----------

* Eldridge, Robert; Midford, Paul (2008). *Japanese Public Opinion and the War on Terrorism*. Palgrave Macmillan. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
* Midford, Paul (2011). *Rethinking Japanese Public Opinion and Security: From Pacifism to Realism?*. Stanford University Press.

Eksterne lenker
---------------

* «Paul Midfords profil». NTNU.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
**Don Heck** (født 2. januar 1929, død 23. februar 1995) var en amerikansk tegneserietegner mest kjent for sitt arbeid for Marvel Comics i 1960- og 70-årene. Han startet karrieren tidlig i 1950-årene som tegner for diverse forlag som Quality Comics, Hillman Comics og Toby Press før han i 1954 begynte å tegne for Atlas Comics, forløperen til Marvel Comics. I 1960-årene var Heck en av de mest de viktigste tegnerne av Marvels superheltserier. Han var den første tegneren av *Iron Man* i heftet *Tales of Suspense* i 1963 og i 1964 tok han over som tegner av *Avengers* etter Jack Kirby. For Marvel arbeidet han også på serier som *X-Men*, *Giant Man* og *Thor*.

I 1970-årene tegnet Heck også for DC Comics' superheltserier, deriblant *Wonder Woman*, *Justice League*, *Batgirl* og *The Flash*.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   BD Gest', BD Gest' author ID 4133, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Lambiek Comiclopedia, Lambiek Comiclopedia artist ID h/heck\_don, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Don Heck – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Don Heck på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Don Heck i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Don Heck på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Don Heck hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE
 |
Rjukanfossen  Foto: Geir Daasvatn 
**Årdalen naturreservat** er et naturreservat i Bygland kommune og Åmli kommune. Det ble opprettet 17. desember 1993. Området er 21280 dekar, 
eller 21,3 km². Av dette er 15,5 km² i Åmli og 5,8 km² i Bygland. Området ligger mellom 450 og 800 moh. og grenser til Rukkevatn naturreservat i øst og Furebuheii naturreservat. Til sammen utgjør disse tre naturreservatene ett vernet areal på 42,7 km². Forvaltningsmyndighet er fylkesmannen i Aust- og Vest-Agder.

Formålet med vernet av Årdalen naturreservat er å ta vare på et større sammenhengende naturområde som er lite påvirket av menneskelige inngrep og med en variert natur som samlet er representativ for midtre deler av Aust-Agder fylke.

Området er Tovdal og er sammenfallende med landskapshorisonten eller nedslagsfeltet til Tovdalselva i øst og vest. I nord er avgrensningen en skogsbilvei inn i området fra Åraksbø i Bygland, i sør går grensa for området like sør for Rjukanfossen (Åmli).

For Årdalen naturreservat er det utarbeidet forvaltningsplan. Den ble godkjent av Fylkesmannen i Aust-Agder i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  (no) Årdalen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase
2. ↑  Forskrift om verneplan for Årdalen naturreservat
3. ↑  Forvaltningsplan for Årdalen naturreservat[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Åram/VanKam Fotballklubb** er en fotballklubb fra Vanylven i Møre og Romsdal. Klubben ble stiftet i 1997 etter en sammenslåing av klubbene Åram IL og Vanylvskameratene. A-laget spiller i Sunnmørsk 5. divisjon. Klubben spiller sine hjemmekamper på Eidsåvoll stadion. Publikumsrekorden skriver seg tilbake til 1992, mens klubben het Åram, og da 600 tilskuere så hjemmekampen mot Larsnes.

Historikk
---------

Åram/VanKam sin beste ligaplassering er en 4.-plass i 3. divisjon fra sesongen 2000. Klubben har også kommet til 2. kvalifiseringsrunde i cupen to ganger.

Kjente spillere
---------------

Mest kjente spillere i klubben er Oddvin Kragset og Ole Per Kragset, med 800 kamper hver for klubben. De har begge en fortid fra Hødd.

Tabellen 2011
-------------

| Pos | Lag | S | V | U | T | + | – | D | P |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | Åram/VanKam | 18 | 16 | 1 | 1 | 113 | 16 | 97 | **49** |
| 2 | Åheim | 18 | 12 | 3 | 3 | 77 | 30 | 47 | **39** |
| 3 | Hasundgot | 18 | 13 | 0 | 5 | 65 | 38 | 27 | **39** |
| 4 | Bergsøy 21 | 18 | 12 | 1 | 5 | 78 | 38 | 40 | **37** |
| 5 | Tjørvåg | 18 | 6 | 2 | 10 | 44 | 56 | -12 | **20** |
| 6 | Larsnes/Gursken 2 | 18 | 6 | 2 | 10 | 32 | 49 | -17 | **20** |
| 7 | Kvamsøy | 18 | 5 | 4 | 9 | 38 | 65 | -27 | **19** |
| 8 | Gjerdsvika/Moltu | 18 | 5 | 1 | 12 | 37 | 86 | -49 | **16** |
| 9 | Haddal | 18 | 4 | 1 | 13 | 33 | 88 | -55 | **13** |
| 10 | Flø | 18 | 2 | 3 | 13 | 30 | 81 | -51 | **9** |

1 Bergsøy 2 unngikk nedrykk grunnet sammenslåingen av Løv-Ham Fotball og Fyllingen Fotball til nye FK Fyllingsdalen.  
Kilde: Speaker.no

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
***Adeles utrolige eventyr*** (fransk: ***Les Aventures extraordinaires d'Adèle Blanc-Sec***) er en fransk-belgisk tegneserie skrevet og tegnet av Jacques Tardi. Serien handler om den franske forfatteren Adèle Blanc-Sec, og hennes fantastiske eventyr i 1910 og 1920-årene. 

Den første Adele-historien, *Adele og udyret* (orig. *Adèle et la bête*), ble først publisert som en føljetong i den franske avisen *Sud-Oest* i 1976, før det belgiske forlaget Casterman utga den som album senere samme år. Casterman har også utgitt de resterende historiene. De fem første albumene ble utgitt på norsk mellom 1983 og 1986 av Semic Nordisk Forlag.

En film-versjon ble utgitt i 2010 med tittelen ***Les aventures extraordinaires d'Adèle Blanc-Sec***. Filmen var skrevet og regissert av Luc Besson, og hadde Louise Bourgoin i tittelrollen. Handlingen i filmen var basert på albumene *Adele og udyret* og *Vanviddets mumier*.

Handlingen finner sted i det samme fiktive univers som tre tidligere Tardi-tegneserier: Adieu Brindavoine fra 1972, dens en direkte oppfølger «La Fleur au fusil» publisert i 1974, og den grafiske romanen The Arctic Marauder fra 1974 («Le Démon des glaces» eller «The Demon of the Ice»)

Handling
--------

Adèles første bedrifter fant sted i 1910-tallets Paris. Resten av eventyrene finner sted i årene rett før og rett etter første verdenskrig, dreier seg hovedsakelig om hovedpersonen Adèle Blanc-Sec. Hun er en kynisk heltinne, og er i utgangspunktet en roman-forfatter av populær skjønnlitteratur.

Men Adèle begynner med undersøkende journalistikk, ettersom forskningen hennes og påfølgende eventyr avslører ytterligere detaljer om kriminalitetens mystiske verden. Temaer om det okkulte, korrupsjon, inkompetanse fra offentlige etater og politikere, og patriotisme gjennomsyrer hele serien.

Album
-----

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Originaltittel** | **Norsk tittel** | **År** |
| *Adèle et la bête* | *Adele og udyret* | 1976 |
| *Le Démon de la tour Eiffel* | *Demonen fra Eiffeltårnet* | 1976 |
| *Le Savant fou* | *Den gale vitenskapsmannen* | 1977 |
| *Momies en folie* | *Vanviddets mumier* | 1978 |
| *Le Secret de la salamandre* | *Salamanderens hemmelighet* | 1981 |
| *Le Noyé à deux têtes* | - | 1985 |
| *Tous des monstres !* | - | 1994 |
| *Le Mystère des profondeurs* | - | 1998 |
| *Le Labyrinthe infernal* | - | 2007 |
| *Le Bébé des Buttes-Chaumont* | - | 2022 |

Portal: Tegneserier

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Ghanas veinett** danner et nettverk med en veilengde på rundt 40 186 kilometer. Av dette er rundt 10 000 km asfaltert. Landet har to motorveier, som begge går til hovedstaden Accra. De to motorveiene er Accra–Tema Motorway, som går fra Accra til Tema, og George Walker Bush Motorway, som er en ringvei rundt Accra.

Siden 1974 har veiene blitt vedlikeholdt av Ghana Highway Authority. Denne etaten vedlikeholder rundt en tredel av veiene i Ghana.

Skilt
-----

Veiskilt er blå med hvit skrift. Veinumre skrives med vanlig skrift, med prefiks.

Veiskilt i Accra

Veinumre
--------

Veinumre i Ghana er delt inn i tre lag: nasjonale veier (engelsk: *National Roads*), interregionale veier (engelsk: *Inter-Regional Roads*) og regionale veier (engelsk: *Regional Roads*).

De nasjonale veiene knytter større byer sammen med hverandre og andre land, og identifiseres med prefikset *N*. De interregionale veiene knytter regionale byer sammen med hverandre, og merkes med prefikset *IR*. Den siste kategorien, regionale veier, er mindre veier som knytter småbyer sammen med hverandre og med interregionale og nasjonale veier. Disse merkes med prefikset *R*, som følges av to eller tre sifre.

Nasjonale og interregionale veier har en systematisk nummerering der oddetallsveier går fra øst mot vest, mens partallsveier går fra nord til sør.

Motorveier nummereres ikke separat, men inngår som deler av veier i de andre kategoriene. For tiden er begge moterveiene del av en nasjonal vei: N1.

Referanser
----------

1. ↑  Ghana Highway Authority. «About GHA Arkivert 28. juli 2013 hos Wayback Machine.» (besøkt 21. februar 2013).

Eksterne lenker
---------------

* Ghana Highways Authority
* Ministry of Roads and Highways

| * v
* d
* r
Veier i Ghana |
| --- |
| Motorveier | Accra–Tema Motorway **·** George Walker Bush Motorway | Ghanas flagg |
| Nasjonale veier | N1 **·** N2 **·** N3 **·** N4 **·** N5 **·** N6 **·** N7 **·** N8 **·** N9 **·** N10 **·** N11 **·** N12 **·** N13 **·** N14 **·** N15 **·** N16 |
| Interregionale veier | IR1 **·** IR2 **·** IR3 **·** IR4 **·** IR5 **·** IR6 **·** IR7 **·** IR8 **·** IR9 **·** IR10 **·** IR11 |
**Åpningsseremonien til VM i fotball 2014** fant sted på Arena de São Paulo torsdag 12. juni 2014 kl. 15.15 lokal tid.
660 dansere var i aksjon under seremonien koreografert av den kjente brasilianske koreografen Paulo Barros

Showet
------

Dansen var inspirert av, og en hyllest til naturen, folket og fotballen i Brasil. Tre ensembler var i aksjon, og showet kulimnerte med en finale der en fotball i midten av arenaen ble åpnet og den brasilianske sangerinnen Claudia Leitte startet det musikalske innslaget. Hun ble etter hvert akkompagnert av Pitbull og Jennifer Lopez, som sammen framførte den offisielle VM-sangen "We Are One (Ole Ola)".

Claudia Leitte, Pitbull og Jennifer Lopez under åpningsseremonien
Til motsetning til vanlig praksis der FIFA-presidenten har åpnet turneringen formelt, ble denne turneringen ble erklært åpnet ved at 3 barn slapp fri duer i midten av arenaen.

Referanser
----------

1. ↑   Arkivert 15. juni 2014 hos Wayback Machine. besøkt 18. juni 2014
2. ↑

Eksterne lenker
---------------

* (en) Opening ceremony of the 2014 FIFA World Cup – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Solens posisjon på himmelen gjennom et år, på samme tid av døgnet.
Ett tropisk **år** er den tiden det tar jorden å gå én runde i sin bane rundt solen. Denne tiden varierer litt, i gjennomsnitt tar det 365,24221065 døgn (epoke J2000**.**0).  

Akkurat nå er det år 2023 i den gregorianske kalenderen.

En måleenhet som ofte misforstås, er et **lysår**. Dette er en lengdeenhet, ikke en tidsenhet.

Den amerikanske geologen John West Wells (1907 – 94) oppdaget i 1962 tynne linjer mellom de grå strekene som ses på snittflaten når en musling skjæres i to. Han talte de tynne linjene mellom hver tykke grå, og kom hver gang til et tall rundt 365. Det slo ham at skjell og muslinger har en innebygget kalender med streker til markering av det daglige skiftet mellom lys og mørke. Wells testet dette på fossile muslinger. 350 millioner år gamle muslinger viste seg å ha over 400 streker. Mellom hver grå strek talte han 400 og 410 tynne linjer. I 1963 publiserte Wells et kort brev i *Nature* om sitt funn, som tydet på at året for 350 millioner år siden hadde minst 400 dager, og at jordrotasjonen siden har saktnet og gjort dagene lengre. John Burdon Sanderson Haldane holdt dette frem som et eksempel på at vitenskapelige gjennombrudd fremdeles kan gjøres med lupe. Den påfølgende eksplosjon av studier om vekstringer i fossiler førte til løpende beregninger av endringene i jordrotasjonen og månens bevegelser i geologisk tid, og nye vurderinger av kronologien i de sykliske avleiringene i stein og i klimaendringer.

Geologisk tid
-------------

I astronomi, geologi og paleontologi og fag som undersøker tidsspenn som er så lange at årstall er helt uegnet, benyttes ofte forkortelser for antall millioner eller milliarder år siden nåtiden, så som *kya* = tusen år siden. *Mya* = millioner år siden og *Gya* = milliarder år siden. I arkeologi måles år gjerne i *BP*, som er antall år før «nåtiden», hvor nåtid regnes til 1950.

Se også
-------

* Kalenderår
* Normalår
* Skuddår
* Tropisk år
* Siderisk år
* Tid
* Liste over tidsenheter

Referanser
----------

1. ↑  (no) År i Store norske leksikon
2. ↑   Nekrolog over John West Wells, *Independent.co.uk*
3. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
«Fayetteville» har flere betydninger.

**Fayetteville** er en by og fylkessete (county seat) i Fayette County i delstaten Georgia i USA. Byen hadde i 2020 18.957 innbyggere, og ligger ca 35 km fra Atlanta sentrum.

Historie
--------

Fayetteville ble etablert i 1822, som hovedsete i det nylig etablerte Fayette County, som ble tatt fra Creek-indianerne og som ble organisert av europeisk-amerikanere. Dette var i starten av en periode der USA fortrengte indianere fra det sørøstlige USA. Byen og fylket er oppkalt etter den franske generalen Marquis de La Fayette, som kom til dette fylket for å kjempe under general George Washington i Den amerikanske uavhengighetskrigen (1775–1783).

Området ble utviklet for bomullsplantasjer, med afroamerikanske slaver, en folkegruppe som i over 100 år utgjorde over halvparten av befolkningen. På begynnelsen av 1900-tallet ble plantasjene mekanisert, og mange av mange av afroamerikanerne flyttet nordover og vestover i det som kalles flukten fra Sørstatene. På 2000-tallet har folketallet økt, fra 11.148 i byen Fayetteville, til 18.957 i 2020.

Personer fra Fayetteville
-------------------------

* Christian Taylor, friidrettsutøver
* Millie Bobby Brown, skuespiller
* Kelley O’Hara, fotballspiller

Referanser
----------

1. ↑  United States. Bureau of the Census (2016) (på en), *2016 U.S. Gazetteer Files*, Washington D.C.: Bureau of the Census, Wikidata Q32859555,
2. ↑  Census.gov - *QuickFacts Fayetteville city, Georgia*, besøkt 12. mai 2022.
3. ↑  City-data.com - *Fayetteville, Georgia*, besøkt 12. mai 2022.
4. ↑  Onlyinyourstate.com - *The Georgia Town That Was Founded Before The American Civil War And Is Packed Full Of History*, besøkt 12. mai 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Fayetteville, Georgia – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Norgani** er et norsk hotelleiendomsselskap som kontrollerer over 70 hoteller i Norden. Selskapet regnes da som Europas femte største hotelleiendomsselskap. Norgani eier hotelleiendommer gjennom hotellkjedene Scandic Hotels, Choice Hotels og Rezidor Hotel Group (Radisson SAS).

Selskapet ble etablert i 2005 av kjendisinvestorene Stein Erik Hagen, Petter Stordalen, Christian Ringnes og Petter C. G. Sundt og begynte med omtrent 30 hotelleiendommer i porteføljen, som kjapt ble utvidet. Året etter meldte riktignok Stordalen at han ville selge seg ut av Norgani og heller konkurrere mot det stadig voksende eiendomsselskapet.

Høsten 2007 ble det kjent at flere eiendomsselskaper ønsket å kjøpe Norgani. Det endte med at Norwegian Property trakk det lengste strået og sikret selskapet. Men bare drøyt ett halvår etter kjøpet kom det frem at Norwegian Property skal selge Norgani for totalt 11.1 milliarder kroner

Referanser
----------

1. ↑  Norgani – In brief Arkivert 13. mai 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Stordalen dumper Norgani - *DN.no, publisert 03.07.2006*
3. ↑  Budkrig om hoteller Arkivert 12. september 2007 hos Wayback Machine. – NA24, publisert 10.07.2007
4. ↑  Norwegian Property selger Norgani for 11 mrd. Arkivert 10. mai 2008 hos Wayback Machine. – *Hegnar Online, publisert 02.05.2008*
Tingri (rosa) i Xigazê (gult)
**Tingri** (kinesisk: 定日县; pinyin: *Dìngrì Xiàn*) er et fylke i prefekturet Xigazê i den autonome region Tibet i Folkerepublikken Kina.

Befolkningen var på 45 157 innbyggere i 1999.

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 318, en av Folkerepublikken Kinas lengste hovedveier, løper gjennom området. Den begynner i Shanghai og fører blant annet innom Wuhan og Chengdu på sin vei inn i Tibet og Lhasa og helt frem til en kinesisk grenseovergang mot Nepal i Zhangmu.

  
* Tingri
* Lalung La to ShelkarLalung La to Shelkar
* Mount EverestMount Everest
* Snowleopard Guest HouseSnowleopard Guest House
* Landsbyen Tingri i 1993Landsbyen Tingri i 1993
* BroBro
* ForhandlerForhandler
* SaueflokkSaueflokk
* Gyatso La 5248mGyatso La 5248m

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tingri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GeoNames
 |
**Sinplus** er en sveitsisk musikkduo bestående av brødrene Ivan og Gabriel Broggini.

Bakgrunn
--------

Duoen ble etablert i 2009 av brødrene Ivan og Gabriel Broggini. Siden starten har Sinplus mottatt flere utmerkelser, priser og nominasjoner, blant annet en MTV Award for beste sveitsiske nummer samt en nominasjon for beste europeiske nummer. Duoen representerte Sveits i Eurovision Song Contest 2012 i Baku i Aserbajdsjan med sangen «Unbreakable».

I 2016 solgte de til gull i Sveits med singelen «Tieniti Forte». Sangen var skrevet som offisiell låt for Europamesterskapet i turn i Sveits. I 2017 fikk de en ny gullplate med kraftballaden «Y and I».

Eurovision Song Contest
-----------------------

3. november 2011 deltok de i sangkonkurransen til den franskspråklige sveitsiske kringkasteren Radio Télévision Suisse (RTS) med sangen «Unbreakable», men uten å ta seg videre til den nasjonale sangkonkurransen *Die grosse Entscheidungsshow*. I stedet prøvde de seg i uttaket til den italienskspråklige kringkasteren Radiotelevisione svizzera di lingua italiana (RSI) fem dager etter. Der kvalifiserte de seg til den nasjonale finalen 10. desember 2011, som de vant med 17,87 prosent av stemmene. Blant annet konkurrerte de mot den første vinneren av Eurovision Song Contest, Lys Assia. Sinplus fikk dermed representere Sveits i Eurovision Song Contest 2012.

Sinplus deltok i semfinale 1 i Eurovision Song Contest 2012, men endte på ellevteplass og kvalifiserte seg ikke til finalen.

Diskografi
----------

### Album

* 2012: *Disinformation*
* 2014: *Up to Me*
* 2017: *This Is What We Are*

### Singler

| Tittel | År | Høyesteplassering | Album |
| --- | --- | --- | --- |
| SVI |
| «Unbreakable» | 2011 | 24 | *Disinformation* |
| «Phoenix from the Ashes» | 2013 | 44 | *Up to Me* |
| «Up to Me» | 2014 | 41 |
| «Love Is Free»(med Lady Chann) | 11 |
| «Tieniti forte» | 25 | Ikke fra album |
| «Capisci (One Love)» | 2016 | 82 |
| «Y&I»(med Mickey Shiloh) | 2017 | 49 |
|

Referanser
----------

1. ↑  «Home». *www.sinplus.net* **(italiensk)**. Besøkt 11. april 2018.
2. ↑  Hung, Steffen. «Die Offizielle Schweizer Hitparade und Music Community». *hitparade.ch*. Besøkt 11. april 2018.
3. ↑  Hung, Steffen. «Die Offizielle Schweizer Hitparade und Music Community». *hitparade.ch*. Besøkt 11. april 2018.
4. ↑  «Die Offizielle Schweizer Hitparade und Music Community». *hitparade.ch*. Besøkt 11. mai 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Sinplus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Sinplus på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Sinplus på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Sinplus på Songkick Rediger på Wikidata

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
| Forgjenger:**Anna Rossinelli med «In Love For a While»** | **Sveits i Eurovision Song Contest**(2012) | Etterfølger:**Takasa med «You and me»** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz **·** Discogs
 |
***Fazil*** er en stum amerikansk romantisk film fra 1928 regissert av Howard Hawks. Philip Klein adapterte franske Pierre Frondaies skuespill *L'Insoumise*, som ble uroppført i Paris 3. oktober 1922, mens Seton I. Miller skrev scenarioet. I rollene ses blant andre Charles Farrell, Greta Nissen og Mae Busch.

Selv om filmen var «stum», ble den utgitt med et lydspor (Movietone-systemet), som inneholdt musikk og lydeffekter.

I 1931 laget Fox Film Corporation en spanskspråklig versjon under tittelen *La ley del harem*. Den ble regissert av Lewis Seiler og hadde Josée Mojica og Carmen Larrabeiti i hovedrollene.

Howard Hawks svarte dette, da han senere i karrieren ble spurt om hva han husket fra innspillingen av *Fazil*:

> Herregud, kan du se for deg Charles Farrell som en arabisk sjeik? Charlie var utrolig sjenert og stille, og vi hadde den nydelige Greta Nissen som hans motspiller. I én av scenene i filmen går vi fra et bilde av Eiffeltårnet og direkte over til et bilde av paret i en seng. *«Charlie er svært sjenert,»* sa jeg til Nissen, *«så du må ta ansvaret for å gjøre noe under lakenet.»* Jeg sa det samme til Charlie. De ble de travleste sengekameratene du kan forestille deg! Så litt moro hadde jeg under innspillingen ...
> 
> 
>

Handling
--------

Fabienne er en enkel fransk jente som gifter seg med en arabisk prins. Men de enorme forskjellene i deres bakgrunn, og de kulturelle forskjellene mellom deres to vidt forskjellige samfunn, legger snart belastninger på ekteskapet deres - som etter hvert kan vise seg å være uopprettelige.

Rolleliste
----------

* Charles Farrell - Prins Fazil
* Greta Nissen - Fabienne
* Mae Busch - Helene Debreuze
* Vadim Uraneff - Ahmed
* Tyler Brooke - Jacques Debreuze
* Eddie Sturgis - Rice
* Josephine Borio - Aicha
* John Boles - John Clavering
* John T. Murray - Gondolier
* Erville Alderson - Iman Idris
* Dale Fuller - Zouroya
* Hank Mann - Ali

Bevaringsstatus
---------------

Filmen er bevart.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Fazil». *AFI Catalogue of Feature Films*. American Film Institute. Besøkt 10. november 2017.
2. 1 2  Solberg, Niels Petter (2002). Engstad, Brita Møystad, red. *Norske filmdivaer i Hollywood*. Oslo: Det Norske Samlaget. s. 26. ISBN 82-521-6110-3.
3. ↑  «Fazil / Howard Hawks [motion picture]». *American Silent Feature Film Survival Database*. Library of Congress. Besøkt 10. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fazil* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Fazil* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (fr) *Fazil* på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) *Fazil* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Fazil* på Silent Era Rediger på Wikidata

* (en) *Fazil* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata
**Bergljot Larsson** (født 1883, død 1968) var en norsk sykepleier, kjent for å ha stiftet Norsk Sykepleierforbund i 1912 der hun var formann/kvinne fra 1912 til 1935. Hun var også redaktør av tidsskriftet *Sykepleien* fra 1912 til 1947.

Bergljot tok middelskoleeksamen i 1899 før husmorskole og et toårig opphold i Finnmark som guvernante for en prestefamilie. I året 1905 gjennomgikk hun en 1-års utdanning i sykepleie ved Kristiania kommunale sykepleieskole, senere Ullevål sykepleieskole. Etter å i 1907 ha startet en fagforening for sykepleiere i Kristiania, jobbet hun tre år fra 1908 til 1911 ved et sykehus i Edinburgh i Skottland og fikk tatt ytterligere kurs innen faget, da ved Royal Informary og ved City Hospital. Hennes deltakelse ved verdenskonferansen for *International Council of Nurses* (stiftet 1899) i Tyskland i 1912 gjorde at hun og mange andre gikk sammen om å starte Norsk Sykepleierforbund. Hun var valgt forbundsleder frem til 1936, og fortsatte fram til 1947 som generalsekretær og som leder av NSFs Fortsettelsesskole i Sykepleie og Sosialt helsearbeid.

Hun var datter av Ludvig Gustav Larsson (1857–1911) og Hilma Kristiane Hansen (1860–1937) Faren var tegnelærer. Selv forble Bergljot ugift. Hennes bror Brynjulf Larsson (1881–1920) var billedkunstner.

Premier
-------

* æresmedlemskap i *International Council of Nurses*, nordiske sykepleieorganisasjoner og Norske Kvinners Nasjonalråd
* 1919 Kongens fortjenstmedalje i gull,
* 1949 Florence Nightingale-medaljen, Røde Kors' høyeste utmerkelse.
* 1962 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.begravdeioslo.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   library.icrc.org[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Jorunn Mathisen, Bergljot Larsson i Store norske leksikon.
* *Festskrift til Bergljot Larssons 85 årsdag: 9. juli 1968*. Oslo: Norsk sykepleierforbund. 1968.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister
 |
**Fazlollah Zahedi** (født cirka 1897 i Hamedan i Iran, død 2. september 1963) var en iransk general, statsmann og politiker.

Biografi
--------

Under sin tjeneste ved den russisk-trente iranske kosakkbrigaden var en av hans militære overordnede Reza Khan, som senere ble den iranske monarken. I en alder av 23 år ble han kompani-sjef, og han førte tropper i kamp mot opprørere blant stammefolkene i de nordlige provinsene av Iran. To år senere forfremmet Reza Shah ham til brigadegeneral. Alliansen mellom de to mennene holdt livet ut på det personlige plan som vel som politisk og militært.

Han var også involvert i å styrte Seyyed Zia'eddin Tabatabaee og hans regjering i 1920. Det var oberst Zahedi som pågrep Sheikh Khaz'al Khan og førte ham med tilbake til Teheran. Under Reza Shahs styre var general Zahedi militærguvernør i Khuzestan-provinsen, der mye av Irans oljeindustri holder til, og i 1932 ble han sjef for det nasjonale politi.

Under andre verdenskrig ble han utnevnt til kommanderende general. Da Reza Shah ble tvunget til å abdisere i 1941, ble Zahedi arrestert av britiske styrker, angivelig for sympati for det nasjonalsosialistiske Tyskland. Han ble arrestert på sitt eget kontor. Zahedi ble deretter fløyet ut av landet og han ble internert i Palestina frem til slutten av verdenskrigen. Da han var tilbake fra internering i Palestina i 1945, under styret til Mohammad Reza Shah (Reza Shahs sønn og etterfølger), ble general Zahedi inspektør for de militære styrkene i de sørlige deler av Iran. 

Etter at han pensjonerte seg fra hæren ble Zahedi innsatt som senator i 1950. Zahedi ble utnevnt til innenriksminister i 1951, i Hossein Alas administrasjon, en stilling han beholdt også da Dr. Mohammad Mossadegh ble Irans neste statsminister. Zahedi giftet seg med Khadijeh Pirnia, datter av Mirza Hussein Khan Pirnia og barnebarn til Mozzafar-al-Din Shah Qajar (1853–1907). 

Zahedi hadde sønnen Ardeshir og datteren Homa. Hans sønn Ardeshir ble politiker og diplomat, og giftet seg med prinsesse Shahnaz Pahlavi, datter av Mohammad Reza Pahlavi fra hans første ekteskap med prinsesse Fawzia av Egypt, datter av kong Fuad I. Hans datter Homa Zahedi var medlem av parlamentet, som representant for valgkretsen i regionen Hamadan.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 120977559, besøkt 16. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Bergljot Håkonsdatter** (født før 990 – død en gang etter 1050), datter av Håkon Sigurdsson, Ladejarl og Tora Skagesdatter. 

Bergljot var søster til jarlene Eirik Håkonsson og Svein Håkonsson, som hersker over Norge etter at Olav Tryggvason falt ved Svolder i år 1000. Einar Tambarskjelve hadde kjempet sammen med kong Olav ved Svolder mot Eirik Håkonsson. Bergljot ble gift med Einar en gang etter år 1000 for å bygge en politisk allianse og forsoning. Einar var en av de mektigste høvdingene i Trøndelag og i Norge. Alliansen var av stor betydning for å holde fred i landet.

Det er svært lite vi vet om Bergljot. Hun og Einar fikk to barn, datteren Ålov Einarsdatter som senere ble gift med Tord Foleson, og sønnen Eindride Einarsson. Kongesagaen forteller at Eindride hadde arvet morsslektas vakre trekk, og av den grunn må Bergljot ha vært anerkjent som vakker, skjønt sagaen sier det ikke direkte.

Einar og Eindride blir drept av kong Harald Hardråde i 1050.
Etter drapet på Einar dro hun til kongsgården for å oppmuntre bøndene til kamp, men da hun kom frem, rodde kongen ut av elven. Derved unnkom Einars banemann. Hun mente slektningen Håkon Ivarsson ville hevnet drapene, dersom han hadde vært der. Håkon var villig, men inngikk i stedet forlik med Harald Hardråde, idet han fikk Magnus den godes datter, Ragnhild.

Deretter nevnes hun ikke mer.

Referanser
----------

1. ↑  Snorre, Olav Tryggvasons saga, kap. 19
2. ↑  Snorre, Olav den helliges saga, kap. 21
3. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 44
4. ↑  Snorre, Harald Hardrådes saga, kap. 46,50

Litteratur
----------

* Snorre Sturlasson, Olav Tryggvasons saga, Olav den helliges saga, Harald Hardrådes saga. I: *Norges kongesagaer*, oversatt av Anne Holtsmark. Gyldendal, Oslo 1979

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Wikistrinda **·** Lokalhistoriewiki
 |
**Tragikomedie** refererer til et dramatisk verk som har noe til felles med både tragedien og komedien. Tragikomedien er et fiktivt verk som bevisst har en blanding av to sjangre, og således skaper en beslektet sjanger.

Den opprinnelige betydningen ble etablert av renessansens poetikk-forfattere og i fransk klassisisme, og innebar at dramaets helt overlever en dramatisk konflikt, og det blir en lykkelig utgang. I engelsk litteratur fra William Shakespeares tid (se *Engelsk renessanseteater*) og fram til 1800-tallet beskrives også tragikomedien som et seriøst teaterstykke som har en lykkelig slutt. 

Det finnes ingen fullstendig formell definisjon av tragikomedien i antikken. Det synes som om Aristoteles hadde et begrep tilsvarende renessansens mening av begrepet: seriøst eller alvorlig handling med lykkelig, forsonende slutt. I sin *Poetikken* diskuterer han tragedien med en dualistisk avslutning. I denne forståelsen kan en rekke greske og romerske teaterstykker, eksempelvis *Alkestis*, bli betraktet som tragikomedier, selv uten en endelig bestemt egenskap utenfor handlingen. Begrepet i seg selv har sin opprinnelse fra romerske Plautus (død 184 f.Kr.): i prologen til sitt burleske stykke *Amfitryon* (navnet er tatt fra en mytologisk gud, og betyr faktisk «trakasserer begge sider») bruker han begrepet tragikomedie for å rettferdiggjøre at stykket bringer inn gudene til et ellers overveiende borgerlig skuespill.

Tragikomedie har også vært benyttet om dramatiske verk hvor alvor og munterhet, det opphøyde og det burleske er vevd inn i hverandre som i det romerske drama, spanske Lope de Vega, og engelske Shakespeare. Den franske tragedie-forfatteren Pierre Corneilles stykke *Le Cid* (*Herren*, 1637) ble merket som tragikomedie på den trykte utgaven, som en indikasjon på at det bevisst trosset den klassiske sondringen mellom tragedie og komedie. Handlingen er holdt på et høyere, «tragisk» plan, men stykkets helter går ikke til grunne.

Se også
-------

* Litterære sjangre

Eksterne lenker
---------------

* Tragicomedy from Ancient Greece to Shakespeare – Tragikomedier fra antikkens Hellas til Shakespeare
* Post-war British drama- Britisk førkrigsdrama

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Gyldendals Teaterleksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Sinsen Idrettsforening** (stiftet 11. november 1938) er en tidligere norsk idrettsforening fra Sinsen i Oslo. Klubben gjorde seg mest bemerket som ishockeyklubb, men drev i perioder også med fotball og håndball.

Klubben het opprinnelig *Sportsklubben Odd, Sinsen*, men 3. februar 1939 ble navnet endret til *Sinsen Idrettsforening*. To uker senere besluttet klubben å melde seg inn i Norges Fotballforbund. I 1945 slo strøkets fire klubber – *Falk 37*, *Stella*, *Granto* og Sinsen IF – seg sammen og meldte seg inn i Norges Ishockeyforbund. Sinsen debuterte i 1. divisjon i ishockey i 1958 og spilte til sammen sju sesonger i øverste divisjon, med fjerdeplass i 1958 som best. I 1947 vant klubben det første norgesmesterskapet i ishockey for juniorer som ble arrangert. Sinsen IF fostret mange kjente ishockeyspillere, blant annet Trygve Bergeid, Geir Hoff, Svein Norman Hansen og Terje Thoen. Klubben hadde egen bane på «Lekern» mellom blokkene bak gamle Sinsen kino.

Sinsen IF gikk i 1963 sammen med Ila Idrettsforening og dannet ishockeyklubben Isbjørnene. Isbjørnene spilte i 1. divisjon i 1967/68 (5.plass) og 1968/69 (7.plass), men i 1970 ble Sinsen-navnet tatt tilbake. I 1985 hadde Sinsen IF omtrent 300 medlemmer, men på slutten av tiåret og på 1990-tallet dalte aktiviteten. Ishockeygruppa i klubben ble nedlagt 30. mai 2002, og 30. november 2009 ble hovedforeningen nedlagt.

Referanser
----------

1. ↑  Arne Brustad, red. (1952). *Aktive fotballspillere*. Oslo: Idrettsforlaget A/S. s. 576-577.
2. 1 2 3  Terje Riis (4. september 1985). «Det lokale idrettslag: Sinsen IF - miljøet fremfor alt». *Aftenposten Aften*.
3. ↑  «Norgesmestere U18» (pdf). Norges Ishockeyforbund. Besøkt 23. mai 2013. [*død lenke*]
4. ↑  «Tigrene imponerte treningssjef Kirkvaag». *Verdens Gang*. 17. oktober 1963. «I dagens første kamp vant Isbjørnene (sammenslutning av Ila og Sinsen) 7–1 over Progress»
5. ↑  «Sinsen IF - Ishockey». Norges Idrettsforbund. Besøkt 23. mai 2013. [*død lenke*]
6. ↑  «Organisasjonsdata Sinsen IF». Norges Idrettsforbund. Besøkt 23. mai 2013. [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |