recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
En forløpning i RGB-farverommet som viser en overgang fra 100 % blått til 100 % rødt. Siden overgangen er rettlinjet, vil graderingen bli jevn.
**Forløpning** er et uttrykk innen grafisk produksjon, og betegner en jevn, gradvis overgang mellom to eller flere farve- eller gråtoner langs en vektor. Forløpninger kan være lineære, men også følge geometriske former, slik som ellipser eller sirkler. Forløpninger angis som en prosentmessig overgang mellom hver av de primære farvene eller toneverdiene som utgjør farverommet man opererer i, f.eks. RGB, CMYK eller LAB. Det er også mulig å opprette forløpninger mellom gitte farveverdier og transparens; da kalles forløpningen «utløpende tone». I et slikt tilfelle vil bakgrunnen for forløpningen (f.eks. papirfarven i trykk eller et bilde på skjerm) bli mer fremtredende eftersom farveverdiene minsker prosentmessig.

Forløpninger i farverommene
---------------------------

En skjematisk fremstilling av RGB-farverommet. Enhver forløpning kan angis som en linje mellom to punkter i terningen.
Innen RGB-skalaen, hvor farverommet kan fremstilles som en tredimensjonal terning med hver av de tre farvene som én akse, kan en jevn forløpning angis som en rett linje mellom to farvetoner. Innenfor trykkproduksjon, hvor CMYK-formatet er dominerende, lar fordelingen av hver av de fire farveverdiene seg vanligvis ikke representere som rette, lineære vektorer. Forløpninger er i prinsippet bare mulig mellom farveverdier som er sammensatt av primærfarver, slik at man ikke kan opprette en forløpning mellom to spotfarver, slik som f.eks. Pantone-farver.

Eksempler
---------

* Eksempler på lineær og sirkelformet forløpning i sort/hvittEksempler på lineær og sirkelformet forløpning i sort/hvitt
* En loddrett forløpning mellom blått og grøntEn loddrett forløpning mellom blått og grønt
* En utløpende tone fra blått til transparens (0 % alfa-verdi), slik at bakgrunnsfarven (i dette tilfellet hvitt i nettleseren) blir mer dominant nedoverEn utløpende tone fra blått til transparens (0 % alfa-verdi), slik at bakgrunnsfarven (i dette tilfellet hvitt i nettleseren) blir mer dominant nedover
* Samme forløpning lagt over et bakgrunnsfotoSamme forløpning lagt over et bakgrunnsfoto
* Forskjellige typer forløpninger med varierende hardhetsgradForskjellige typer forløpninger med varierende hardhetsgrad

Kilder
------

* Gonzalez, Rafael (2008). *Digital Image Processing* (3. utg.). Upper Saddle River, New Jersey: Pearson Education, Inc. s. 165–68. ISBN 978-0-13-168728-8.
* Shapiro, Linda (2001). *Computer Vision*. Upper Saddle River, New Jersey: Prentice-Hall, Inc. s. 157–158, 215–216, 299–300. ISBN 0-13-030796-3.

Referanser
----------

1. ↑  Stein Davidsen (1995). *Grafisk håndbok*. Oslo: Yrkesopplæring ANS. ISBN 9788258509582. S. 113
2. ↑  P. Paulsen, M. Staver, B. Hopland og S. Hinkel (1999). *Grafisk trykk – bransjelære*. Yrkesforlaget. s. 233. ISBN 82-7897-013-0.
3. ↑  Davidsen, s. 341
4. ↑  Ivar Stavik (red.) (1972). *Grafisk teknikk*. Teknologisk forlag. s. 509. ISBN 82-512-0023-7.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Color gradient – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Isnestoften** (tidligere Langnes, nordsamisk: *Lákkonjárga*, på folkemunne *Toften*) er ei bygd i Alta kommune i Finnmark, ytterst på Langnes mellom Langfjorden og selve Altafjorden. Grunnkretsen Isnestoften hadde i 2012 72 innbyggere. E6 går gjennom Isnestoften.

Historie
--------

Flere arkeologiske utgravninger[] på Isnestoften støtter opp under at bygda har hatt en sammenhengende bosetning fra eldre steinalder og fram til i dag. 

På Isnestoften er det funnet spor av korndyrking (byggpollen) i mer enn 3000 år gamle myrlag. Det er registrert hellerisninger, hustufter, redskap og våpen fra eldre og yngre steinalder. Det er også funnet samiske hustufter og avfallsdynger fra 1600-tallet.

Det mest kjente funnet er Pippisteinen, som ble funnet i 1950 og var det første funnet av bergkunst i Alta. I 1998 og 2008 ble det gjort nye helleristningsfunn på Isnestoften. Dennegang på Langnesholmen, 4 km fra stedet hvor Pippi i steinen ble funnet 50 år tidligere. Steinene er utstilt på Verdensarvsenter for bergkunst - Alta Museum.

Isnestoften ble i tidligere tider kalt Langnes. I de første kjente skatteregnskapene (russiske fra 1520) er navnet Alten knyttet til Langnes. Svenske fogder omtalte stedet i 1560 ved det samiske navnet Lákkonjárga (Langnes). I 1575 blir stedet omtalt som Lákkonjárga-by, og er det første stedet i Altafjorden som nevnes som «by», trolig fordi Lákkonjárga var organisert som siida (sameby).

Stedet blir nevnt i svenske skattemanntall fra 1560 av, og var dessuten et av stedene der russerne krevde inn skatt inntil 1600. Fra denne tiden har det dukket opp russiske sagn og stedsnavn på Langnes[hvilke?]. I 1593 var det 10 skattmenn på Langnes. Fra 1634 blir Langnes et handelssentrum og i 1656 avholdes det første tinget på Langnes og stedet ble etterhvert fast tingsted. I 1672 finnes de første beretninger om gudstjenester på stedet, som opphører når kirka på Århus settes opp i 1692, av Einer Olsen som var bosatt på Langnes. I 1692 bodde det 2 skattmenn på Langnes. I 1744 bodde det 3 nordmenn i bygda. 

Under andre verdenskrig var det et tysk kystartilleri stasjonert i bygda.

Naturforhold og klima
---------------------

Isnestoften er et friluftsområde hvor sjøfugl hekker.

Referanser
----------

1. ↑  SSB

Eksterne lenker
---------------

* Formidlingsside om Isnestoften på Facebook
* Pippisteinen
* Miljøstatus i Finnmark
* Forprosjekt Bergkunstarkivet[*død lenke*]
* Mari Sofie Strifeldt Arntzen, BILDER PÅ STEIN, Masteroppgave i arkeologi, 2007
**JA til kontanter** er en norsk interesseorganisasjon, stiftet i 2016 med det formål å forsvare kontanters rolle som tvungent betalingsmiddel i Norge. Hans Christian Færden og Stortingsrepresentant Jørund Rytman fremsto som organisasjonens talsmenn; Asbjørn Mitusch var også blant disse frem til han forlot organisasjonen i 2016. Kim René Hamre er ny fungerende leder for den nasjonale organisasjonen fra og med januar 2022.

Organisasjonen JA til kontanter, hadde per 2022 58 800 medlemmer i sin Facebook gruppe med samme navn.

Argumentasjon
-------------

Organisasjonen hevder at kontanter er viktig for det norske samfunnet og at hvis de fjernes vil det gå utover personvernhensyn, de eldre og barns forståelse av pengers verdi. I tillegg fremholder organisasjonen at kontanter er en nødvendig sekundærløsning så lenge kortterminaler og lignende kan slutte å fungere. Derfor mener organisasjonen at kontanter også må beholdes av samfunnsikkerhetsmessige hensyn

Styret per 20. januar 2022
--------------------------

| Navn | Tittel |
| --- | --- |
| Kim René Hamre | Konstituert leder |
| Joakim Olsen Saunes | Styremedlem |
| Vegard Rydh | Styremedlem |

Referanser
----------

1. ↑  «Lov om Norges Bank og pengevesenet mv. (sentralbankloven) - Kapittel III. Betalingsmidler - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 14. august 2016.
2. ↑  «Ja til kontanter – Store norske leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 2. januar 2017.
3. ↑  «- Norges raskest voksende folkebevegelse». *www.jatilkontanter.no*. Arkivert fra originalen 15. august 2016. Besøkt 14. august 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Ja til kontanter på Facebook Rediger på Wikidata
* Meninger: - - Nei til utfasing av kontanter (sol.no)
* Kim (20) kjemper for retten til å betale med kontanter - Totens Blad
Hangarskipet USS «Ranger» (CV-4) sør for Bodø i oktober 1943. Operasjonen var basert på etterretning blant annet fra den norske motstandsmannen Ole Snefjellå.
**Operasjon Leader** var et vellykket luftangrep utført av fly fra den amerikanske marinen mot tysk skipsfart i nærheten av Bodø, Norge, 4. oktober 1943, under andre verdenskrig. Raidet ble utført av fly fra hangarskipet USS «Ranger», som på den tiden var knyttet til den britiske Home Fleet. De amerikanske flygerne oppdaget mange tyske og norske skip i dette området, og antas å ha ødelagt fem og skadet sju. To tyske fly som lette etter den allierte flåten ble også skutt ned. Tre amerikanske fly ble ødelagt i kamp under operasjonen, og et annet krasjet under landing.

Angrepet fulgte etter en to års pause i alliert hangarskips operasjoner mot Norge, og overrasket de tyske styrkene. Valg av målområdet ble gjort på grunnlag av etterretning fra dekoding av tyske radiosignaler og rapporter fra norske Secret Intelligence Service-agenter (særlig Ole Snefjellå og Erling Moe i stasjonen Crux III på Renga). En norsk navigatør var med i angrepstyrken for å gi råd om lokal geografi. Selv om historikere har funnet det vanskelig å fastslå det nøyaktige antallet skip senket, skadet Operasjon Leader den tyske krigsinnsatsen med et betydelig inngrep i konvoisystemet i regionen og reduserte forsendelser av malm.

Flystyrken bestod av Grumman F4F Wildcat jagerfly , Douglas TBD Devastator torpedofly fra blant annet Torpedo Squadron 4 (VT-4) og Grumman TBF Avenger torpedofly. I tillegg var det med fly av typen Douglas SBD Dauntless i angrepet, en flytype brukt til oppklaring og stupbombing. Under angrepet på skipstrafikken i Bodøområdet ble ett av disse flyene, nr.19, skutt ned av tysk luftvern og styrtet i sjøen like vest for dagens flyplass. I pinsen 1990 ble vraket lokalisert av medlemmer av Bodø Luftfartshistoriske Forening. Dykkerklubben Sjøstjerna kom inn i bildet og hentet opp levningene av mannskapet i forståelse med den amerikanske ambasaden. Levningene ble brakt tilbake til USA og gravlagt der. Het hører med til historien at daværende president George W Bush engasjerte seg personlig i saken.

Home Fleet gikk ut fra Scapa Flow den 2. oktober 1943. Den britiske delen av styrken bestod av slagskipene HMS *«Duke of York»*, Frasers flaggskip og HMS «Anson», den lette krysseren HMS « Belfast» og syv e. Den amerikanske delen bestod av *Ranger*, USS «Tuscaloosa» og fire jagere. Styrken ble ikke oppdaget av tyske styrker under deres reise nordover, og kom på angrepsposisjon for *Rangers* luftving ca 230 km av Bodø like før daggry den 4. oktober.

Referanser
----------

1. ↑  Torpedo Squadron Four - A Cockpit View of World War II

Portal: Andre verdenskrig
**Åpne Dører** (Open Doors International) er en tverrkirkelig, internasjonal misjonsorganisasjon som arbeider for og støtter forfulgte kristne i over 70 land. I tillegg til en omfattende informasjonsvirksomhet, arbeider organisasjonen med nødhjelp, traumehjelp, medisinsk hjelp, gjenoppbygging av hus og kirker, utdanning, mikrolån og rettshjelp. Organisasjonen hadde i 2022 1500 ansatte på verdensbasis et årlig budsjett på 1,5 milliarder norske kroner. I den norske avdelingen, som har hovedkontor i Bergen, er det 19 ansatte og en årlig omsetning på 48 millioner. 

Åpne Dører ble etablert i 1955 av hollenderen Broder Andreas. Internasjonal leder idag er Dan Ole Shani. Organisasjonen har kontorer i Australia, Brasil, Canada, Danmark, Sverige. Frankrike, Tyskland, Nederland, Indonesia, Italia, Sør-Korea, Malaysia, New Zealand, Norge, Filippinene, Singapore, Sør-Afrika, Spania, Sveits, England og USA.

Visjon - målsetning
-------------------

Mottoet for Åpne Dører er *I tjeneste for forfulgte kristne*, og organisasjonens målsetting er å «styrke og utruste kristne brødre og søstre som lever under press og forfølgelse på grunn av sin tro på Jesus Kristus og å oppmuntre dem til å utbre evangeliet til jordens ender».

Åpne dører er engasjert i å 

* Skaffe bibler og kristen litteratur, støtte kristen mediamisjon (radio- og TV-arbeid) og nasjonal ledertrening,
* Yte humanitær hjelp og ved å oppfordre til forbønnstjeneste.
* Forberede og utruste kristne som bor i truede og ustabile land til å stå fast i troen når de møter forfølgelse og lidelse.
* Kalle og utruste kristne i den frie verden til å identifisere seg med kristne som blir forfulgt, og til aktivt å ta del i tjenesten med å støtte dem.

World Watch List
----------------

**World Watch List** er en forskningsbasert, årlig indeks over de 50 landene i verden hvor det er vanskeligst å praktisere sin kristne tro. Den utgis av Åpne Dører, og baseres på undersøkelser av interne og eksterne eksperter. Sammen med indeksen offentliggjøres rapporter for hvert enkelt av de 50 landene samt egne rapporter for diskriminering og forfølgelse på grunn av tro av kvinner og av barn og unge. 

World Watch List ble første gang publisert i 1993.

Referanser
----------

1. ↑  World Watch Research. «World Watch List 2021». World Watch Research. Besøkt 14. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Norsk hjemmeside
* Internasjonal hjemmeside på engelsk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Nordic American Tankers (NAT)** er et tankrederi med 19 mellomstore tankskip av klassen suezmax. Rederiet ble stiftet i 1995 av Herbjørn Hansson, som er styreleder og daglig leder. Rederiets hovedkontor er i Sandefjord. Høsten 2011 var rederiet verdens største målt i markedsverdi og dobbelt så stor som Frontline.

NAT var først notert på Oslo Børs, men forlot den og er nå notert i New York. Rederiet har 100.000 aksjonærer i USA, men også mange norske aksjonærer. Rederiet har siden starten fulgt en strategi med å ha en homogen flåte av suezmax-skip, som er mellomstore tankskip som kan passere gjennom Suezkanalen. Rederiet har lave kostnader, minimal gjeld og en forutsigbar driftsform, noe som har gitt selskapet mulighet til å betale aksjonærene et utbytte på 1 milliard dollar siden selskapet kom i gang.

### Historie:

Nordic American Tankers brukte inntektene fra den første emisjonen til å kjøpe tre nye suezmax-skip bygget ved Samsung Heavy Industries Co. Ltd. De tre skipene Nordic Hawk, Nordic Hunter og Nordic Harrier ble alle levert i løpet av høsten 1997 og startet en syvårig bareboat-leieavtale med British Petroleum umiddelbart etter levering. NATs vedtekter hindret selskapet fra å anskaffe flere skip eller drive annen virksomhet under leieavtalen med BP. Da BP-leieavtalen nærmet seg utløp, ble det innkalt til en ekstraordinær generalforsamling i mars 2004 for å avgjøre om NAT skulle fortsette som et aktivt driftsselskap i oktober 2004. Et overveldende flertall av aksjonærene stemte for å fortsette, og i oktober 2004 utløp leieavtalen med BP, de begrensende vedtektene ble effektivt endret og NAT ble et aktivt driftsselskap. I november 2013 opprettet og sponset NAT OSV-selskapet Nordic American Offshore Ltd. (NAO). Selskapet hadde en børsnotering på New York Stock Exchange i juni 2014. NAT solgte seg senere ut av denne investeringen, og DNB og SEB tok over driften. I september 2020 kunngjorde NAT at de hadde bestilt to nye tankskip som skal leveres i første halvdel av 2022. Sent i 2021 ble ett skip solgt og i løpet av 2022 solgte NAT ytterligere fem skip.

Referanser
----------

1. ↑  NAT. «NAT:Fleet». *NAT*. Besøkt 21. juli 2023.
2. ↑  «Overview – Nordic American Tankers» **(engelsk)**. Besøkt 24. juli 2023.
3. ↑  «Ny jobb for Nordic American Offshore». *www.hegnar.no* **(norsk)**. 13. desember 2018. Besøkt 24. juli 2023.
4. ↑  «DNB og SEB tar over supplyflåte etter konkurs». *www.finansavisen.no* **(norsk)**. 8. oktober 2020. Besøkt 24. juli 2023.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Grete de Lange: *Dobbelt så stor som Fredriksen*. Artikkel i Aftenposten 29. november 2011 side 26

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Umba**, (russisk: Умба) er ei elv på Kolahalvøya i Murmansk oblast i Russland. Elva er 123 kilometer lang og munner ut i Kandalaksjabukta i Kvitsjøen ved byen Umba.

Geografi
--------

Elva kommer fra innsjøen Umbozero, som ligger mellom fjellene i Khibiny og Lovoziorskije Tundry på Kolahalvøya, 100 km nordøst for Kandalaksja. Derfra renner den mot sør, gjennom et landskap preget av skog og åser. Elva veksler mellom stryk og mere rolige partier, og den renner gjennom flere innsjøer, hvorav den største er Kanozero. Ut fra Kanozero renner Umba gjennom to separate utløp, rundt 5 kilometer fra hverandre. Utløpene kalles Kitsa og Rodvinga, og det siste deler seg etter noen kilometer på nytt og danner ennå et elveløp, kalt Nizma. Kitsa og Rodvinga løper sammen igjen i sjøen Pontsjozero. Herfra kalles elva igjen for Umba, og møtes av elveløpet Nizma et par kilometer lengre nedover elva.

Den største sideelven er Vjala, som kommer fra Vjalozero og løper sammen med Umba 15 km før utløpet i havet.

Fiske
-----

Umba er kjent som ei meget god lakseelv. Sammen med Varzuga var Umba den første elva på Kolahalvøya som ble gjort tilgjengelig for fisketurisme for utenlandske kunder tidlig på 1990-tallet, og infrastruktur og innkvartering for turister er bygget opp langs elva for å møte denne etterspørselen. Fra 1995 til 2004 gikk imidlertid antallet laks i Umba sterkt tilbake, på grunn av ulovlig fiske fra lokalbefolkningen, forårsaket av en arbeidsledighet på opp mot 90% i kommunesenteret Umba. Dette ble forverret av det faktum at det går kjørbare veier langs hele elva, slik at den er lett tilgjengelig.

Umba brukes også til tømmerfløting.

Referanser
----------

1. ↑  Topografisk kart 1:200.000, 1992, Russland, Murmansk Oblast, Kartblad 12, 13, 15, 22
2. ↑  Jussi Soppela – The Distinctive Features of Fishing Tourism on the Kola Peninsula

Eksterne lenker
---------------

* Data on Umba River runoff, Northern Water Problems Institute, KRC RAS.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Cuera / Chur
**Chur** (uttales «ko:r»; retoromansk *Cuira* og *Cuera*, italiensk *Coira*) er hovedstaden i den sveitsiske kantonen Graubünden.
Byen ligger på 593 moh. i Alpenrhein-dalen på høyre bredde av Rhinen som her renner østover og dreier mot nord og Bodensee. Byen har en strategisk posisjon med hensyn til flere fjelloverganger (bl.a. Oberalp-, Bernardino-, Splügen-, Julier- og Albulapasset).
Churs 32 400 innbyggere (2005) er hovedsakelig tyskspråklige (81 %). Mange snakker i tillegg retoromansk og italiensk snakkes av ca. 5 %.

Chur regnes som Sveits' eldste by og det aller første bispesetet på Alpenes nordside.
Chur (den gang kalt *Curia*) ble 15 f.Kr. hovedstaden av den av romerske provinsen *Raetia prima*.
Bispesetet ble for første gang nevnt i 451 e.Kr. men er sannsynligvis eldre.
Chur bispedømme eide store områder ikke bare i byens næromgivelser, men også i Engadin og Tirol (Vinschgau).

Samferdsel
----------

Jernbanestasjonen i Chur er et viktig knutepunkt. Her ender den normalsporede banen fra St. Margrethen ved Bodensee og som trafikkeres av Schweizerischen Bundesbahnen (SBB) og man kan stige om til meterspornettet til Rhätische Bahn som har sitt hovedkontor her. Dette selskapet har det største smalsporede jernbanenettet i Sveits og som blant annet betjener byer som Davos og St. Moritz. Selskapet driver også Bernina-ekspressen til Tirano i Italia og Glacier-ekspressen fra St. Moritz til Andermatt.
Autobahn 13 (E43) fra St. Margrethen til Bellinzona i kantonen Tessin som er en av de to viktigste nord-sør forbindelser gjennom Sveits, passerer Chur og gir helårs vegforbindelse over Alpene gjennom San Bernardino-tunnelen som ligger på ca. 1600 moh. Sommerstid kan man også kjøre den gamle veien som har sitt høyeste punkt på 2063 moh.

Referanser
----------

1. ↑  «Arealstatistik Standard - Gemeinden nach 4 Hauptbereichen». BFS. Besøkt 13. januar 2019.
2. ↑  «Bilanz der ständigen Wohnbevölkerung nach institutionellen Gliederungen, Staatsangehörigkeit (Kategorie), Geschlecht und demographischen Komponenten». BFS. Besøkt 12. januar 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Chur – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Chur – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** HDS **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Stortveblad** (*Neottia ovata*) er en plante i orkidéfamilien (marihandfamilien). Den var tidligere regnet til slekta *Listera*.

Utseende
--------

Stortveblad er en ganske stor og grov plante, mye større enn sin nære slektning småtveblad. Den er allikevel ganske anonym på grunn av fargene den har. Den er nemlig grønn og gulgrønn, og derfor ikke alltid så lett å legge merke til på tross av størrelsen.

Stortveblad har to ovale, store blader ved basis av stengelen (det norske slektsnavnet tveblad betyr to blader). I toppen av en opptil 60 centimeter lang stengel sitter et aks med flere titalls gulgrønne blomster. Stortveblad kan opptre i store mengder der den vokser.

Forekomster i Norge
-------------------

Stortveblad vokser for det meste på kalkrik grunn, enten i skog eller på myr. Den finnes over mye av landet helt nord til Porsanger, men siden den trenger kalk mangler den flere steder i Sør-Norge. Den vokser spredt, og er ikke veldig vanlig noen steder selv om den opptrer ganske hyppig spesielt på kalkområder i Nord-Norge. Stortveblad er ikke freda, og er i rødlistevurderingen 2021 regnet som livskraftig (LC).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Stortveblad* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Stortveblad* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Stortveblad* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Stortveblad* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Neottia ovata* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Neottia ovata* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**DS «Ellavore»** var et lasteskip som ble bygget ved Stavanger Støberi & Dok som byggenummer 89. Hun ble levert til Lundegaard & Stray, Farsund i juli 1925. Skipet ble ved samme rederi frem til ble overtatt av Nortraship i 1940.

Historie
--------

* 1925: juli: Levert som DS «Ellavore» Lundegaard & Stray, Farsund
* 1929: Januar: Overtatt av A/S Vore (Gunstein Stray & Sønn), Farsund
* 1940: April: Overtatt av Nortraship
* 1940: 10 juni: Skipet bombet og senket av tyske fly i havnen ved Le Havre, Frankrike
* 1947: 12 mai: Hevet
* 1948: Hugget

Krigsforlis
-----------

«Ellavore» ankom Rouen Frankrike 6. juni 1940. Frankrike var på dette tidspunkt under invasjon av tyske styrker. To dager senere forlot hun Rouen å seilte ned Seine der hun ankret opp ved byen Corvette. Tidlig neste morgen ble hun nødt til å seile videre da et raffineri i byen var satt i brann. Samme ettermiddag ble hun oppbrakt av en patruljebåt som gav dem instrukser om å seile til Le Havre tidlig neste morgen 10. juni.

Samme kveld som hun ankom Le Havre ble «Ellavore» truffet av en bombe. Bomben gikk igjennom lasteluke nummer 3, og eksplosjonen var så kraftig at båten ble løftet ut av vannet, noe som førte til at skipet sank da vannet fosset inn. Mannskapet klarte å redde seg over i nærliggende skip.

Kilder
------

* Erling Jensen: *Stavanger Støberi & Dok*, 2008, ISBN 9788292309568
* Warsailors

Eksterne lenker
---------------

* Stavanger Støberi & Dok Arkivert 8. desember 2010 hos Wayback Machine.

Portal: Andre verdenskrig
«Vaulen» har flere betydninger.

Markagården Vaulen i Surnadal kommune
**Vaulen** er en fraflyttet gård uten veiforbindelse i Surnadal kommune på Indre Nordmøre. Gården var eid av briten James Lawrence Chaworth-Musters fram til han døde i 1948. Ornitologen, eventyreren og krigshelten Musters var en av initiativtagerne bak Kompani Linge. På Vaulen brukte han mye tid på å studere dyre- og fugleliv. Den ivrige smågnagerforskeren betalte bygdefolket for døde mus som han kunne arbeide med.

Musters overtok gården etter foreldrene i 1930. Faren John Patrich Chaworth Musters var en rik engelsk lakselord som kom til Norge på 1880-tallet, først til Lærdal i Sogn og senere til Surnadal, hvor han først fisket laks på gården Harang. I 1895 kjøpte han Vaulen, og bygget flere nye hus her. 

Statuen av den tidligere eieren av Vaulen James Lawrence Chaworth Musters slik den står på Vaulen i dag.
Surnadal kommune kjøpte Vaulen av Musters-slekta i 1978. 

Gården ligger i Nordmarka mellom Krokvatnet og Solåsvatnet. Man kan kjøre Vestre Nordmarksveg (bomvei) fram til en oppmerket sti. Turen herfra til gården tar rundt en time. 

Det var drift her i tidligere tider. Gården lå under Mo sogn, som tilhørte kongen. På slutten av 1600-tallet gikk eiendomsretten over til private. Etter 1723 er det ikke registrert fastboende på gården. Under andre verdenskrig skal det imidlertid ha bodd folk på gården. 

Mellom 2002 og 2004 restaurerte Surnadal kommune Vaulen etter stor dugnadsinnsats. Den leies i dag ut til skoleklasser, firma, foreninger og andre interesserte. 

Hovedhuset som står her i dag har to etasjer og har 6 soverom og 20 sengeplasser, samt 10 ekstra madrasser. Første etasje har stue/oppholdsrom, spiserom/kjøkken og dusj/vaskerom med varmt vann.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Leie av Vaulen
* Markagarden Vaulen, Surnadal kommune[*død lenke*]
* Film om Vaulen[*død lenke*]
* Vandrefestival til Vaulen, Trollheimsporten
* Litt mer om Musters, Utsira kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Joëlle Numainville** (født 20. november 1987 i Laval i Québec) er en canadisk syklist, som konkurrerer i landeveissykling. Hun ble canadisk mester i fellesstart i 2010, og panamerikansk mester i fellesstart i 2009.

Numainville ble profesjonell i 2009.

Meritter
--------

2012
12.-plass - landeveisrittet ved sommer-OL 2012 (London)
3.-plass - Flandern rundt
Bronse - det canadiske mesterskapet i landeveissykling, fellesstart
5.-plass - Liberty Classic (USA)
2011
4.-plass - det panamerikanske mesterskapet i landeveissykling, fellesstart (Colombia)
6.-plass - Flandern rundt
8.-plass - Grand Prix de Plouay (Frankrike)
6.-plass - Holland Ladies Tour (Nederland)
4.-plass - Liberty Classic (USA)
2010
Canadisk mester i landeveissykling, fellesstart
Sølv - det panamerikanske mesterskapet i landeveissykling, fellesstart (Colombia)
2009
Canadisk U23-mester i landeveissykling
Bronse - det canadiske mesterskapet i landeveissykling, tempo
Gull - det panamerikanske mesterskapet i landeveissykling, fellesstart (Mexico)
2 etappeseire i Liberty Classic (USA) (2. og 3. etappe)
2008
Sølv - det canadiske U23-mesterskapet i landeveissykling

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Joëlle Numainville – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Commonwealth Games Federation Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Joëlle Numainville – Cycling Quotient Rediger på Wikidata
* Profil hos Canadas olympiske komité
* London 2012 - Aude Biannic
**Steinbyen på Zanzibar** (swahili: *Mji Mkongwe*, engelsk: *Stone Town*) er en gammel bydel i byen Zanzibar på øya Unguja i Tanzania.

*Beit-al-Ajaib*, eller *miraklenes hus*, er et palass fra 1880-årene, bygget for representasjonsformål av sultan Seyyid Barghash, og senere brukt av koloniadministrasjonen
Byen er nå en del av verdensarven fordi den er et utmerket eksempel på et swahilisk handelssted på den afrikanske østkysten. Steinbyen var et knutepunkt for handelen i Indiahavet og Øst-Afrika inntil det afrikanske fastlandet ble kolonialisert, deretter ble mye av handelen flyttet til Mombasa og Dar-es-Salaam. Byen gjenspeiler kulturelle impulser fra Afrika, men også fra den indiske, europeiske, persiske og i særlig grad den arabiske kulturarven. Den fleste bygningene er fra midten av 1800-tallet.

Byen var et marked for slavehandelen, og for krydderhandel, blant annet med kryddernellik. Byens anglikanske domkirke står på tomten etter det tidligere slavemarkedet. Zanzibars symbolske betydning som monument over slavehandelen ligger ikke bare i at den var østafrikas største slavemarked, men også i at slaverimotstandere som David Livingstone brukte byen som base for sin virksomhet.

* 
*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stone Town – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Stone Town – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Terence Dudley** (født 28. september 1919, død 25. desember 1988) var en britisk TV-regissør og produsent, som regisserte flere programmer for BBC. I 1970-årene produserte han TV-serien *Doomwatch*.

Dudley jobbet også på serien *Survivors*, som han produserte og også regisserte episoder av. Han skrev manuset for den første episoden i sesong tre kalt «Manhunt». Sønnen Stephen Dudley hadde en fast rolle i serien.

I 1980 regisserte han *Doctor Who*-historien *Meglos*. Samme år ble han spurt om han ville produsere *Blake's 7* etter at David Maloney forlot serien. Dudley avslo tilbudet fordi han ikke ville jobbe som produsent noe mer. Året etter begynte han å skrive manus for *Doctor Who*. Han endte opp med å skrive historiene *Four to Doomsday*, *Black Orchid* og *The King's Demons*. Han skrev også bøkene basert på de to siste historiene for Target Books.

Dudley skrev også barnebøkene *Darcy and his Snake* og *Darcy and the Colonel's Goat*.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 3698, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Terence Dudley på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (fr) Terence Dudley på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Terence Dudley på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Terence Dudley hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Biografi hos On Target

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz
 |
**Tormod Knutsen «Tom» Mobraaten** (født 19. februar 1910 på Kongsberg, død 10. juni 1991) var en norsk-canadisk skiløper som representerte Vancouver Ski Club. Han deltok i OL i 1936 og 1948.

Som ungdom var Mobraaten medlem av Saggrenda Idrettslag (i dag Idrettslaget Skrim). Han emigrerte til Canada da han var 20 år gammel, og sammen med norsk-canadierne Henry Sotvedt og Nordal Kaldahl ble han medlem av Hollyburn Ridge Ski Club i Vancouver. De tre ble kalt «The Three Musketeers» (De tre musketerer).

Tom Mobraaten ble flere ganger canadisk mester i skihopping, og vant også mange renn i det vestlige USA. Det ble forventet at de canadiske skiløperne skulle være allroundere, og i OL i Garmisch-Partenkirchen i 1936 deltok Mobraaten i alle de tre nordiske grenene. Han ble nummer 14 i spesielt hopp, 31 (av 46 fullførende deltakere) i kombinert og 57 (av 72 fullførende deltakere) på 18 kilometer langrenn. Han var også en habil alpinist, men deltok ikke i den alpine konkurransen (kombinasjon utfor / slalåm) i OL. I OL i St. Moritz i 1948 deltok han bare i skihopping, og ble der nummer 44 av 46 deltakere. I 1955 vant han veteranklassen i USAs nasjonale mesterskap i hopp, som også var åpent for canadiske deltakere. 

Mobraaten bodde i Sandy Cove i West Vancouver. Han var blant annet gruvearbeider i Wells i Britisk Columbia, og drev minkfarm. Senere drev han også med skisalg. Han var til stede ved åpningen av Kongsberg Skimuseum i 1987 som representant for Canada og norsk-canadierne. Ei skiløype i Hollyburn Ridge er oppkalt etter ham – Mobraaten Trail. Hoppbakken Mobraaten Ski Jump i Hollyburn Mountain ble åpnet i 1936 og var eid av Vancouver Ski Club. Bakken som bar Tom Mobraatens navn var bare i bruk fram til utpå 1940-tallet.

Referanser
----------

1. ↑  northshoreoutlook.com: *Hollyburn’s Three Musketeers*, hentet 10. august 2012

Litteratur
----------

* Harold "Cork" Anson: *Jumping through time – A history of ski jumping in the United States and Southwest Canada*. Port Hole Publications, Florence, Oregon 2010. ISBN 978-0-9768107-7-3, s. 146 og 199

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tom Mobraaten – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Tom Mobraaten – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Tom Mobraaten – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Tom Mobraaten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
* West Vancouver Archives: Tormod "Tom" Mobraaten – Olympian[*død lenke*] (skrevet av Philip Collings, besøkt 17. august 2011)
* Hollyburn Heritage Society: Tom Mobraaten – A Brief Autobiography (11. februar 1938, besøkt 17. august 2011)
* Sports Reference: Tom Mobraaten Arkivert 18. mars 2009 hos Wayback Machine. (besøkt 17. august 2011)
* Hollyburn Heritage Society: A Brief History of Ski Jumping in BC (skrevet av Iola Knight, besøkt 17. august 2011)
* Donald Grant: Heroes of the Harnessed Hickory. Mobraaten Ski Jump – Hollyburn Mountain (med video, besøkt 17. august 2011)
* Eastern Ski Jumping & Nordic Combined Foundation, Inc.: USA Masters Ski Jumping Champions 1935 to 1980 (besøkt 17. august 2011)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
***Triplatoma*** er en slekt av biller. Disse billene er ofte nokså fargerike og kalles derfor "pleasing fungus beetles" på engelsk. De aller fleste artene lever av sopp som vokser på død ved, særlig fruktlegemene til kjuker (Polyporaceae).

Utseende
--------

Middelsstore, avlange, blanke kjukebiller, oftest svarte med gule eller røde tegninger. Antennene er bortimot halve kroppslengden og har en tre-leddet kølle, innenfor denne perlekjede-formede. Pronotum er nesten rektangulært.

Levevis
-------

De aller fleste er soppetere, men det finnes noen få arter som lever på planter og muligens spiser pollen. Mesteparten av artene er knyttet til sopper som vokser på død ved, og denne gruppen kan derfor være truet av skogbruk som reduserer mengden av død ved i skogen. Både voksne og larver kan finnes på fruktlegemer av ulike slags sopper, under barken på døde, soppbefengte trær og i råtten ved. En del av artene er ikke flygedyktige, og har derfor svært dårlig spredningsevne. Dette gjør dem sårbare for lokale endringer.
I alle fall noen av artene har yngelpleie, der en av foreldrene passer på larvene.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **kjukebiller**, Erotylidae Latreille, 1802
					- Underfamilien Erotylinae Latreille, 1802
						* Stammen Encaustini Crotach, 1876
							+ Slekten ***Triplatoma*** Gray, 1832
								- *Triplatoma arcuata* Kuhnt, 1910
								- *Triplatoma cypraea* Bedel, 1882
								- *Triplatoma davidis* (Fairmaire, 1889)
								- *Triplatoma exornata* Heller, 1913
								- *Triplatoma gestroi* Bedel, 1882
								- *Triplatoma macleayi* Lacordaire, 1842
								- *Triplatoma picta* (Perty, 1831)
								- *Triplatoma variegata* Westwood, 1832

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. oktober 2020. Besøkt 15. oktober 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Singapore Geographic - *Triplatoma*
* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
Sender-budskap-mottaker
Det finnes flere ulike modeller for kommunikasjon som alle stort sett bygger på samme grunntanke, men som kan ha ulike fokus. De mest generiske modellene er prosessorienterte og inneholder stort sett bare «sender» – «budskap» – «mottaker».

Den mest kjente modellen for språklig kommunikasjon er utarbeidet av lingvisten Roman Jakobson. I enhver meddelelsessituasjon er det et *budskap* som overføres fra en *sender* til en *mottaker*. For at kommunikasjonen skal lykkes, kreves det at sender og mottaker kjenner den *koden* (dvs. det språket) som meldingen framstilles i, det *mediet* (f.eks. skrift) den sendes gjennom, den *situasjonen* den overføres i og den *konteksten* som budskapet viser til. 

Ut fra denne modellen kan vi beskrive ulike tekster – skriftlige og muntlige – ut fra den vekten de legger på ulike sider ved overføringen. Roman Jakobson skiller mellom seks ulike måter å bruke språket på; «funksjoner» i hans terminologi.

1. Den **ekspressive** eller **emotive** funksjonen. Fokus på avsenderen, som er opptatt av å formidle sin holdning til eller sine følelser overfor det omtalte.
2. Den **appellative** eller **konative** funksjonen. Fokus på mottakeren. Hensikten med teksten er å påvirke, overbevise eller overtale mottakeren.
3. Den **informative** eller **referensielle** funksjonen. Fokus på det som omtales, på konteksten.
4. Den **metaspråklige** funksjonen. Fokus på koden. Hensikten kan være å oppklare misforståelser.
5. Den fatiske funksjonen. Fokus på situasjonen. Hensikten kan være å etablere et forhold mellom sender og mottaker; «small talk».
6. Den **poetiske** eller **estetiske** funksjonen. Fokus på selve meldinga, på vellyden, skjønnheten eller stilen i teksten mer enn på informasjonen.

Vanligvis vil mer enn én av funksjonene være til stede samtidig i en tekst.

Eksterne lenker
---------------

* Fatisk språkfunksjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**Francine Joy Drescher** (født 30. september 1957 i Flushing i New York City-bydelen Queens) er en amerikansk skuespillerinne, komiker, skribent og aktivist. Hun er best kjent for sin rolle som Fran Fine i TV-serien *The Nanny* (1993–99), samt for sin nasale stemme og tykke New York-dialekt.

Drescher hadde sin debut på filmlerretet i en liten rolle i 1977 storfilmen *Saturday Night Fever*, samt senere deltok i *American Hot Wax* (1978) og Wes Cravens skrekkfilm *Fryktens sommer* (1978). I 1980-årene ble hun anerkjent som en komikerskuespillerinne i filmene *Gorp* (1980), *The Hollywood Knights* (1980), *Doctor Detroit* (1983), *Hjelp vi er i popbransjen* (1984) og *UHF* (1989) mens hun etablerte en fjernsynskarriere med gjesteopptredner i flere serier. I 1993 ble hun bredere kjent som Fran Fine i sin egen sitcomserie *The Nanny*, viss rolle hun ble nominert til to Emmy-prisen og to Golden Globe Awards for Best Actress in a Comedy Television Series i løpet av fjernsynsserien. Hun mottok videre anerkjennelse for sin rollefremføring i *Jack* (1996) og *The Beautician and the Beast* (1997) samt forsterket hennes posisjon som en ledende sitcomstjerne med *Living with Fran* (2005–2006) and *Happily Divorced* (2011–2013).

Drescher har overlevd livmorhalskreft og er en frimodig forkjemper for helsevesen og LGBT-rettighetsaktivist, og er bemerket for sitt arbeid som en offentlig diplomatisk utsending for kvinnelige helseproblemer for USAs utenriksdepartement. Hun er skilt fra skribent og produsenten Peter Marc Jacobson, og bor for tiden i Malibu i California.

Den 4. februar 2014 gjorde Drescher sin Broadwaydebut i *Cinderella* som stemoren Madame.

Referanser
----------

1. ↑   BNF-ID 14173195v[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Goldberg, Lesley (23. august 2013). «Fran Drescher Comedy 'Happily Divorced' Canceled at TV Land». *The Hollywood Reporter*.
3. ↑  Fran Drescher to Make Broadway Debut as 'Madame' in CINDERELLA in February; Harriet Harris to Depart on 2/3 Retrieved December 9, 2013

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fran Drescher – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Fran Drescher på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Fran Drescher i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Fran Drescher på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (da) Fran Drescher på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Fran Drescher på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Fran Drescher på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Fran Drescher hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Fran Drescher hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Fran Drescher hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

* (en) Fran Drescher hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Kunstnerisk fremstilling av Joža Uprka  (1861–1940)
**Slovácko verbŭnk** er en tradisjonell dans for gutter og menn i Syd-Mähren og Zlín-regionen. Navnet kommer av det tyske ordet *Werbung*, i betydningen rekruttering, og er forvansket til det tsjekkiske *verbŭnk*. Dansens navn har sitt opphav i rekrutteringen av dansere og soldater til det militære på 1700-tallet. Idag blir dansen oppført i byer og landsbyer i forbindelse med fester og festivaler i landsdelen Slovakisk Mähren, ikke langt fra den slovakiske grensen.

Slovácko verbŭnk danses til en musikk som kalles *nye ungarske sanger*, og består som oftest av tre deler. Den første delen er en sang, så kommer noen sakte dansebevegelser, og som deretter går over i en raskere dansetakt. Dansen er ikke knyttet til noen bestemt koreografi, men kjennetegnes ved sponanitet og individuelt uttrykk. Sprangøvelser inngår i dansen.

Slovácko verbŭnk vises i seks forskjellige lokale uttrykk, og blant dem en rekke varianter av figurer og rytmer. Hvert år kåres den beste danseren i folklorefestivalen i Strážnice.

Dansetradisjonen ble 2008 oppført på UNESCOs representative liste over verdens kulturarv.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «UNESCO - Slovácko Verbuňk, recruit dances». *ich.unesco.org* **(engelsk)**. Besøkt 23. september 2023.
***Bokbadet*** var et norsk litteraturmagasin som ble TV-sendt på NRK2 fra 1996 til 2004. Serien ble for det meste ledet av Anne Grosvold og Eva Bratholm. 

Serien hadde premiere på NRK den 6. september 1996 og var en av de første programmene som ble sendt på NRK2.

Bokbadet er et arrangement for bokintereserte, hvor en forfatter blir intervjuet for åpen scene, og har blitt arrangert helt siden 1991 på Rockefeller. Da med Gerhard Helskog som intervjuer. I 1992 overtok Grosvold jobben som intervjuleder og hadde den helt til høsten 1993 da hun ble erstattet av Eva Bratholm. Fra og med høsten 1996 var NRK til stede og sørger for at det ble TV-sendt. I 1999 ble Bratholm ansatt som kulturredaktør i Dagbladet, og Anne Grosvold tok igjen over lederjobben og hadde den helt til programmet ble nedlagt på NRK i 2004 (siste episode ble sendt den 15. desember 2004). NRK har totalt gjort opptak av 135 bokbad.

Prosjektleder var Ales Ree.

De Norske Bokklubbene fortsatte imidlertid sine litterære møter med publikum på Rockefeller i Oslo – uten NRK.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Journalisten*; utgivelsesdato: 24. november 2004; besøksdato: 31. oktober 2021.
2. ↑  «Bokbadet». Besøkt 31. oktober 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Bokbadet* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
**Osfossen** er en foss ved Osen i Sunnfjord kommune i Vestland fylke. Den er blant de mest kjente fossene i Gaularvassdraget og ligger lett tilgjengelig ved fylkesvei 57. Osen bru (Fv 57) passerer like over fossen. Osfossen er den siste fossen i Gaula før elva løper ut i Dalsfjorden. Det er ca. 500 meter fra foten av fossen til fjorden.

Laksetrapp
----------

Norges eldste laksetrapp, bygd i 1870, er på sørsiden av fossen. Trappen er trolig også den tredje eldste kulpetrappen i verden.
Trappen ble konstruert av den irske laksefiskeren William T. Potts i samarbeid med fiskerikonsulent Carl Bruun. Trappen er sprengt ut i berget og bringer fisken opp et fall på 11,5 meter, lengden på trappen er ca. 45 meter, og den har stigningsforhold nær 1:4.

Kraftutbygging
--------------

Den første kraftutbyggingen i Gaularvassdraget skjedde i 1912, da bonden Halvor Lervik bygde kraftverk under Osfossen.

Det ble i 2003 gitt konsesjons fra NVE til bygging av mikrokraftverk i fossen, den var da vernet som en del av Gaularvassdraget i Verneplan IV for vassdrag.

Referanser
----------

1. 1 2  DirNat[*død lenke*] Informasjonsside om laksetrapper. (PDF). Besøkt 16. okt 2008.
2. 1 2  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon Laksefisket under Osfossen. Besøkt 16. okt 2008.
3. ↑  FabelAktiv Arkivert 5. juni 2016 hos Wayback Machine.. Besøkt 16. okt 2008
4. ↑  NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon Ålmen kraftforsyning i Gaular. Besøkt 16. okt 2008.
5. ↑  NVE Konsesjon. Besøkt 16. okt 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Fabelaktiv.net – informasjon om denne fossen og noen flere i Gaularvassdraget

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**David James «Dave» Mattacks** (født 13. mars 1948 i Edgware i Middlesex) er en britisk trommeslager kjent fra sin deltakelse med Fairport Convention, Steeleye Span, Jethro Tull og som studiomusiker for en rekke band og artister innen sjangrene progrock og folkrock.

Mattacks begynte sin musikalske karriere tidlig på 1960-tallet som pianostemmer før han startet med å spille trommer. På trommer spilte han med forskjellige jazzband før han til slutt ble medlem av folkrockgruppen Fairport Convention i 1969. Samme med denne gruppa spilte han inn syv utgivelser (blant annet *«Liege & Lief»*) og turnerte hyppig både i Storbritannia, USA, Europa og Japan. I 1974 forlot han Fairport for å fortsette karrieren som frilanser både som studiomusiker og turnéartist samt flere engasjementer innenfor TV–industrien, men var tilbake i Fairport Convention i perioden 1985 til 1997.

Som studiomusiker har han blant annet arbeidet for kjente artister som Paul McCartney, Jimmy Page, Elton John, George Harrison, Cat Stevens, Brian Eno, Nick Drake og Chris Rea. Innenfor TV–industrien var han blant annet med som musiker til filmen *Time Bandits* regissert av Terry Gilliam. I perioden 1991 til 1992 var han også medlem av Jethro Tull.

I 1998 flyttet han til USA og Marblehead i Massachusetts hvor han siden har blitt en etterspurt studiomusiker, produsent og medlem av bandet Super Genius. Dette bandet er aktivt og turnerer både i Storbritannia, Europa og Australia med jevne mellomrom.

Oversikt over band og artister
------------------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Artister og band han har spilt inn med:*** Mike Heron
* Incredible String Band
* Elton John
* XTC
* Paul McCartney
* George Harrison
* Cat Stevens
* Brian Eno
* Camel
* Martin Phillipps
* Joan Armatrading
* Jimmy Page
* The Proclaimers
* Gary Brooker
* Elkie Brooks
* Nick Drake
* Super Genius
* Shirley Collins
* Spirogyra
 |   | **Artister og band han har turnert og spilt inn med*** Fairport Convention
* Kate and Anna McGarrigle
* Chris Rea
* Ralph McTell
* Mickey Jupp
* Everything But the Girl
* Richard Thompson
* Georgie Fame
* Jethro Tull
* Ashley Hutchings
* Steeleye Span
* Feast of Fiddles

**Artister han har turnert med:*** Nick Heyward
* Andy Fairweather-Low
* Grey DeLisle
* Rosanne Cash
 |

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 201111, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dave Mattacks på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Dave Mattacks på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Dave Mattacks på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Dave Mattacks på Songkick Rediger på Wikidata

* (en) Dave Mattacks på AllMusic Rediger på Wikidata
* Dave Mattacks offisielle hjemmeside – med omfattende diskografi

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |