**Tammúz** (hebraisk תַּמּוּז [tammúz], akkadisk *du-muzu*) var den tiende måned i det jødiske religiøse år, den syvende i den arabiske kalender, og er den fjerde måneden i den baylonske kalenderen og det borgerlige jødiske året. Den er en sommermåned, og har 29 dager.

I Mosebøkene er måneden bare nevnt ved sitt nummer. Ved fangenskapet i Babylon adopterte jødene de babylonske månedsnavnene. Babylonerne tilegnet den fjerde måneden til guden Tammuz, en av deres viktigste guder. Tammuz er ikke nevnt i Bibelen som månedsnavn, men ved å vise til guden av samme navn, vårens og blomstringens gud, som i babylonsk mytologi regjerte i de tre vårmånedene nisan, iyar og sivan, og døde i den fjerde måneden, når sommeren kom.

> Så tok han meg med bort til porten som fører inn til Herrens hus på nordsiden. Og se, der satt kvinnene og gråt over Tammus. Da sa han til meg: «Har du sett det, menneske? Men du skal få se noe som er mer avskyelig enn dette.»
> 
> 

Esekiels vitnesbyrd er den eneste direkte omtale av Tammuz i den hebraiske bibelen.

Rituell sørgeperiode
--------------------

I Babylon ble måneden Tammuz etablert i ære for guden Tammuz. Tammuz oppsto opprinnelig som en sumerisk hyrde-gud, Dumuzid eller Dumuzi, himmelgudinnen Inannas gemal, og i sin akkadiske form gemal til himmelgudinnen Ishtar. Den Levantinske Adonis ("herre"), som ble trukket inn i den greske gudeverdenen, er et annet aspekt av Tammuz som sønn og gemal.

Fra og med sommersolverv kom en tid for sorg i det østlige middelhavsområdet og i Midt-Østen. I Egeerhavet markerte man den reduserte daglengden og den drepende sommervarmen og tørken med en seksdagers "begravelse" for guden. Funn av sumeriske tavler bekrefter ham som en årlig liv-død-gjenfødsels-guddom. En myte forteller at Dumuzi ble sendt til underverdenen for å sikre at Inanna kunne gå fri.

I kultpraksis ble den døde Tammuz sørget over i det gamle Midtøsten. Steder knyttet til hans død inkluderer blant annet Harran og Byblos. En sumerisk tavle fra Nippur (Ni 4486) lyder:

> Hun kan synge sørgesang for deg, min Dumuzid, synge sørgesang for deg, sørge, sørgesang, den kan nå ørkenen - hun kan få den til å nå huset Arali, hun kan få den til å nå Bad-tibira, hun kan få den til å nå Du-šuba, hun kan få den til å nå gjetelandet, til Dumuzids saueflokker.
> 
> "O Dumuzid av den veltalende munn, de evig vennlige øyne", gråter hun tårevått, "O du av veltalende munn, de evig vennlige øyne," gråter hun tårevått. "Gutt, mann, herre, søt som daddelen, [...] O Dumuzid!" hun hulker, hun gråter tårevått.
> 
> 

I et syn hos profeten Esekiel ble disse sørgeseremoniene holdt, selv ved døren til tempelet i Jerusalem. Dette fungerte som et bibelsk profeti som uttrykker Herren budskap om hans folks frafallenhet, og tilbedelse av avguder.

Referanser
----------

1. ↑  «2. kongebok 25:2». Bibelselskapet.
2. ↑  «Esekiel 8:14». Bibelselskapet.
3. ↑  Edgar Morton (1916). *Mytologien og bibelen*. s. 16.
4. ↑  «Dumuzid and Ĝeštin-ana» **(engelsk)**. The ETCSL project, Faculty of Oriental Studies, University of Oxford. Besøkt 12. januar 2023.
5. ↑  «Inana and Bilulu: an ulila to Inana» **(engelsk)**. The ETCSL project, Faculty of Oriental Studies, University of Oxford. Besøkt 12. januar 2023.

| * v
* d
* r
Det jødiske året |
| --- |
| Nisán **·** Ijár **·** Siván **·** Tammúz **·** Ab **·** Elúl **·** Tisjré **·** Hesjván **·** Kislév **·** Tebét **·** Sjebát **·** Adár |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |