recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Høsthalvspinner** (*Cymatophorina diluta*) er en sommerfugl som tilhører familien halvspinnere (Drepanidae). Den er bare funnet to ganger i Norge. De kan kjennes fra de andre grå halvspinnerne på at vingene har to, vanligvis ganske tydelige, brune tverrbånd, dessuten flyr den senere på året enn de andre aktuelle artene.

Utseende
--------

En middelsstor (vingespenn 33 – 36 mm), grå spinner. Kroppen er slank, men noe kraftigere enn for eksempel bjørkehalvspinner (*Tetheella fluctuosa*) og punkthalvspinner (*Ochropacha duplaris*). Antennene er trådformede. Forvingen er avrundet trekantet, forholdsvis smal, grå med to svartkantede, brunlige tverrbånd, disse er vanligvis ganske markerte selv om arten, i likhet med de andre grå halvspinnerne, er ganske variabel i fargen.

Levevis
-------

Arten finnes bare i eikeskog, og larvene lever på eik (*Quercus* spp.). Ulikt andre nordiske sigdvinger flyr den på høsten, i august – september. Den overvintrer som egg.

Utbredelse
----------

Høsthalvspinneren forekommer i Europa og Lilleasia. Selv om det eneste norske funnet ligger såpass langt tilbake i tid som 1956, er det ikke utenkelig at arten fortsatt kan finnes i eikeskog ved Oslofjorden. Den ble først funnet i Norge på Jeløya i Moss i 1956. På tross av at det har blitt samlet svært aktivt på Jeløya i hele perioden fram til i dag, har arten ikke blitt gjenfunnet. Først i 2013 ble arten gjenfunnet sør for Halden. Artens sjeldenhet skyldes sannsynligvis at Artsdatabanken befinner oss helt på artens nordgrense. Artsdatabanken finner det derfor vanskelig å angi en spesifikk rødlistekategori for arten, og gir den NA i stedet.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. februar 2022. Besøkt 12. februar 2022.
2. 1 2  Elven H, Aarvik L og Berggren K (24. november 2021). «Sommerfugler. Vurdering av høsthalvspinner *Cymatophorina diluta* som RE→NA for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 30. mars 2023.

Kilder
------

* Aarvik, Leif, Berggren, Kai, Hansen, Lars Ove. 2000. *Norges Sommerfugler. Catalogus Lepidopterorum Norvegiae.* Norsk entomologisk forening. 192 sider. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:
* Nettsiden *Norges sommerfugler*:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *høsthalvspinner* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *høsthalvspinner* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *høsthalvspinner* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *høsthalvspinner* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Cymatophorina diluta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Cymatophorina diluta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Kerlingarfjöll på Island.  Andreas Tille (1998)
**Kerlingarfjöll** er en vulkansk fjellkjede som ligger i Islands høyland i nærheten av veien Kjölnur på Island. Den høyeste toppen er på 1 477 m. Fjellkjedens vulkanske opprinnelse er tydeliggjort gjennom de mange varme kildene og småbekkene i området, og er faktisk en del av et svært vulkansk system med en utbredelse på rundt 100 km². Vulkanene i fjellkjeden er alle platåfjell.

Jorden i området er glinsende rød på grunn av rhylitten som fjellene består av. Mineraler som har kommet ut av de varme kildene farger også bakken gul, rød og grønn.

Området var tidligere kjent for et skisenter som var i drift på sommerstid, men dette ble lagt ned i 2000.

Se også
-------

* Islands geografi

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av fjellkjeden fra nord (de)
* Bilde av det vakre fargespillet i fjellene
* Beskrivelse av området og litt turinformasjon Arkivert 27. august 2007 hos Wayback Machine. (en)

Portal: Island

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GeoNames
 |
En av inngangene til Manufaktura

**Manufaktura** er et av de største sentrene for handel, rekreasjon og kultur i Europa. Komplekset ligger i Łódź mellom Zachodnia-, Ogrodowa-, Drewnowska- og Jan Karskis gate. 

Manufaktura ble åpnet den 17. mai 2006 etter fem års planlegging og nesten fire års byggearbeid. Til sammen dekker senteret et areal på 27 hektar. Til dette formålet ble den største revitaliseringen i Europa gjennomført. Manufaktura er situert i byens sentrum i postfabrikkbygningene til Izrael Poznański, hvor blant annet handlingen til Władysław Reymonts *«Ziemia obiecana»* er satt. 

Handelsgalleriet
Under ombygningen ble det lagt stor vekt på å bevare plassens gamle stemning, og Manufaktura domineres derfor av gamle postfabrikkbygninger i ugipset, rød murstein. Kompleksets varemerke er det gamle, fem etasjer høye spinneriet ved Ogrodowa-gaten bygd i årene 1877–1878. I 2009 ble firestjernehotellet Andel’s åpnet her. De andre bygningene i Manufaktura er reist i lignende stil, men er mindre enn spinneriet. Unntaket er handelsgalleriet, som er en helt ny konstruksjon bygd i glass og stål. Det er imidlertid lavere enn de omkringliggende mursteinsbygningene og kan derfor ikke sees utenfra.

En av inngangene til Manufaktura fører gjennom den tidligere, triumfbueaktige hovedporten til det gamle spinneriet. Hele komplekset, som forener historie og samtid, er tegnet av det engelske firmaet Virgile & Stone fra London, i samarbeid med arkitektbyrået Sud Architectes fra Lyon. Fabrikkbygningenes opprinnelige arkitekt var fra 1872 Hilary Majewski.

Til sammen er 90 000 m² mursteinsobjekter blitt restaurert. Hele investeringen har kostet om lag 200 millioner euro.

I Manufaktura finnes til sammen 306 butikker, kjøpesentre, restauranter, konditorier, kafeer, puber og annet. Tjenestesektoren er på over 12 000 m². Komplekset har også et torg på 30 000 m², Polens nest største etter gamlebytorget i Kraków, med Europas lengste fontene på 300 meter. Klientene kjøres rundt på det store torget med to trambusser. 

Ved siden av handelssektoren finnes også et restaurantkompleks, bilsenter, kultursenter (med blant annet Kunstmuseet, Vitenskapsmuseet, Bymuseet (i Izrael Poznańskis palass) og Fabrikkmuseet) og underholdningssenter. Sistnevnte består blant annet av en kino med 15 saler, roll arena, klatrevegger, helsestudio og skatepark.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Manufaktura – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Centrum Manufaktura – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Manufakturas hjemmeside Arkivert 7. juli 2007 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Moral Courage*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Romaine Fielding.

Handling
--------

Etter at sønnen Chadwick kommer hjem fra college, forventer fabrikk-eier Joshua Anson at sønnen skal gifte seg med en velstående ung kvinne. Men til farens store fortvilelse forelsker Chadwick seg snart i den fabrikk­ansatte Mary McClintock. Anson forsøker så godt han kan å bryte opp romantikken deres ved å sette Mary i en kompromitterende situasjon.[]

Men dette mislykkes, og Mary gifter seg med Chadwick kort tid senere. Aston tilbyr deretter sin nye svigerdatter 100 000 dollar, dersom hun går med på å skille seg fra sønnen hans. Men Mary akseptere pengene, tar ut skilsmisse og deretter gifter hun seg på nytt med Chadwick.[]

Skuespillere
------------

* Muriel Ostriche som Mary McClinton
* Arthur Ashley som Chadwick Anson
* Edward Elkas som Joshua Anson
* Clarence Elmer som Willie McDonald
* Robert Forsyth som Angus McClinton
* Julia Stuart som Nancy Somers
* Richard Turner som Baggot
* Edmund Cobb som Walter Green

Referanser
----------

1. ↑  MORAL COURAGE

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Moral Courage* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Moral Courage* på American Film Institute Rediger på Wikidata
**Morang** er et av Nepals 75 administrative distrikter.

Morang-distriktet ligger i *Østregionen*, *Kosi Sone*. I vest grenser det mot Sunsari, i nord mot Dhankuta, i nordøst Ilam, i sørøst Jhapa og i sør ligger den indiske staten Bihar.

Areal er 1 855 km².

Hovedstad i distriktet er Biratnagar, en stor industri- og handelsby, den største i denne delen av landet, som også er viktig for handelen med India. Biratnagar var i 2005 Nepals 4. største by, med om lag 182 000 innbyggere.

Befolkninga i distriktet var i (2011) 965 370.

Morang hører til Nepals flate, tropiske grensesone mot India, Tarai. Kulturelt og språklig er folket her svært likt den nordindiske befolkninga på den andre sida av grensa. I Nepal kalles slike folkegrupper også madhesi. Det er innslag av tharu. Santaler, (også kjent som *satar* og *hor*) og jhangad, et dravidisk-talende folk, bor også her.

Rajbanshi-folket og deres mindre tallrike, nære slektninger tajpuria-folket, holder til her og i nabodistriktet Jhapa. Gangai og dhimal er andre folk som bor i disse to distriktene.

Morang er hjemdistriktet til den mektige Koirala-familien, som har dominert Nepals Kongressparti fra 1947 til i dag. Krishna Prasad Koirala, familiens stamfar, var en viktig mann i hjembyen Biratnagar i begynnelsen av forrige århundre. Tre av hans sønner blei statsministre i Nepal: Bishweshwar Prasad Koirala, leder av Nepals demokratiske revolusjon 1950–1951, 
Matrika Prasad Koirala, første ikke-adelige statsminister etter demokratirevolusjonen, og 
Girija Prasad Koirala, som siste gang blei statsminister etter at kong Gyanendras diktatur falt i april 2006.

Referanser
----------

1. ↑  «National Population and Housing Census 2011» (PDF). Central Bureau of Statistics. november 2012. Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
2. ↑  Household and population by districts, Central Bureau of Statistics (CBS) Nepal Arkivert 31. juli 2013 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Morang District – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Kart over Morang-distriktet
* (en) Kart med helsestatistikk (NB: Statistikken her ser ut til å være den for Khotang.)

| * v
* d
* r
Nepals distrikter |
| --- |
| 
* Achham
* Arghakhanchi
* Baglung
* Baitadi
* Bajhang
* Bajura
* Banke
* Bara
* Bardiya
* Bhaktapur
* Bhojpur
* Chitwan
* Dadeldhura
* Dailekh
* Dang
* Darchula
* Dhading
* Dhankuta
* Dhanusa
* Dolakha
* Dolpa
* Doti
* Gorkha
* Gulmi
* Humla
* Ilam
* Jajarkot
* Jhapa
* Jumla
* Kailali
* Kalikot
* Kanchanpur
* Kapilvastu
* Kaski
* Katmandu
* Kavrepalanchok
* Khotang
* Lalitpur
* Lamjung
* Mahottari
* Makwanpur
* Manang
* Morang
* Mugu
* Mustang
* Myagdi
* Nawalparasi
* Nuwakot
* Okhaldhunga
* Palpa
* Panchthar
* Parbat
* Parsa
* Pyuthan
* Ramechhap
* Rasuwa
* Rautahat
* Rolpa
* Rukum
* Rupandehi
* Salyan
* Sankhuwasabha
* Saptari
* Sarlahi
* Sindhuli
* Sindhulpalchok
* Siraha
* Solukumbu
* Sunsari
* Surkhet
* Syangja
* Tanahu
* Taplejung
* Terhathum
* Udayapur

 | Nepals flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Østen Olsen Uverud** (Født med etternavnet: Skibdalen / Skivdalen ) (født 16. august 1873 på gården Skibdalen i Hovin i Telemark, død 26. januar 1960) var en norsk gårdbruker og politiker for Venstre.

Uverud gikk på Søve landbruksskole fra 1895 til 1897. Året etter overtok han gården Uverud fra sin far Ole Olsson Hovdestul Skibdalen.

Han var medlem av Hovin herredsstyre fra 1901 til 1919 og ordfører fra 1908 til 1919 og hadde ei rekke andre verv i det offentlige og i landbruksnæringen. Han var vararepresentant til Stortinget i to perioder: fra 1916 til 1918 fra Øst-Telemark krets i Bratsberg amt, fra 1925 til 1927 for Telemark fylke. Han møtte en del som vara for Gjermund Grivi i den første av disse periodene og var da medlem i landbrukskomiteen.

Uverud blei tildelt Kongens fortjenstmedalje.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 743[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 743.
3. ↑  Oppslag i databasen *Gravminner i Norge*, utført 5. februar 2020. Fornavnet er her opplyst å være Øystein.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Østen Olsen Uverud hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Sigrun Sæbø Kapsberger** (født 23. november 1942, død 20. juli 2017) var en norsk illustratør og maler. 

Kapsberger var utdannet ved Bergen Kunsthåndverkskole 1959-1962, og bodde i Tyskland 1964–68. Hun illustrerte en mengde barnebøker, og mottok Kultur- og kirkedepartementets barnebokpris for illustrasjonene til *Eit hus i stova* (1968) og *Hos oss* (1969) av Ingvald Langemyr, *Barna som gikk for å hente våren* (1970) av Nils Johan Rud og *Laksen Glad* (1973) av Ingvald Svinsaas. Illustrasjonene hennes kjennetegnes ved en fargeglad og naivistisk akvarellteknikk.

Sigrun Sæbø Kapsberger bodde i bydelen Tertnes i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Sigrun\_Sæbø\_Kapsberger, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 730a7ffe-7d8d-48d7-bfe2-706968fc9548, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Bergens Tidende, utgitt 1. august 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «Minneord»; Bergens Tidende 01.08.2017

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Sigrun Sæbø Kapsberger i BIBSYS

Portaler: Litteratur | Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** NDL **·** KulturNav
 |
***Tetradelus*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Små (2-3 millimeter), gjerne brunaktige, avlange, litt flate kortvinger.
De er blanke og glatte, tilsynelatende hårløse, kroppen tydelig punktert. Hodet er stort og bredt med middels store fasettøyne, markert "hals" og to små punktøyne i den bakre delen. Pronotum har rundede sider, er tydelig bredere enn langt, med dype lengdefurer. Bakvingene er mye lengre enn pronotum (gjerne rundt dobbelt så lange). Bakkroppen er ganske jevnbred.

Levevis
-------

Disse billene er gjerne typiske skogsarter som blant annet kan finnes under barken på døde trær.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i India (Sikkim og Darjeeling).

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien punktøyekortvinger (Omaliinae) Macleay, 1825
					- Stammen Omaliini MacLeay, 1825
						* Slekten ***Tetradelus*** Fauvel, 1904
							+ *Tetradelus trigonuroides* Fauvel, 1904

Referanser
----------

1. ↑  Fauvel, A. (1904) Staphylinides exotiques nouveaux (2e partie). *Revue d'Entomologie* 23: 76-112.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tetradelus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Tetradelus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Sigrið av Skarði Joensen** (født 12. mai 1908 i Klaksvík, død 3. juli 1975 i Tórshavn) var en færøysk journalist, lærer og feminist.

Sigrið ble født i Fagralíð i Klaksvík på Færøyene i 1908, som datter av Súsanna Kathrina Jacobsen (1876–1978) og Símun av Skarði (1872–1942). De var begge på den tiden lærere ved den midlertidige folkehøgskolen på Færøyene, som på det tidspunktet lå ved Fagralíð i Klaksvík. Folkehøgskolen flyttet i 1909 til hovedstaden Tórshavn, hvor den ble til Føroya Fólkaháskúli, og familien flyttet etter.

Etter å ha tatt examen artium i Danmark i 1927, begynte Sigrið av Skarði å studere historie og engelsk ved Københavns Universitet. Hun avbrøt disse studiene, men begynte uansett å undervise i disse emnene i 1941. Tidlig begynte hun å engasjere seg innenfor journalistikken. I avisen *Føroya Socialdemokratur* skrev hun i 1929 en artikkel om anarkistene Sacco og Vanzetti som ble henrettet i USA i 1927. Hun engasjerte seg også i den færøyske språkstriden, og skrev en artikkel om saken i 1938. Språkstriden ble avsluttet kort tid senere i det færøyske språkets favør.

Hun giftet seg med politikeren Sigurð Joensen (1911–1993) i 1938, og fikk med ham barna Elspa (1939), Lív (1942), Búgvi (1945), Turið (1946), Sjúrður (1947), Bergljót (1950) og Inga Rósa (1953). Under Andre verdenskrig ble kontakten mellom tysk-okkuperte Danmark og britisk-okkuperte Færøyene brutt. Mange færøyinger (for det meste unge studenter) kom seg dermed ikke tilbake til hjemlandet, og måtte forbli i Danmark resten av krigen, selv om studiene deres kunne være avsluttet. Sigrið og ektemannen Sigurð var aktive i Føroyingafelagið (en forening for færøyinger i København), samt den færøyske studentforeningen. Fra 1941 til 1946 publiserte den færøyskspråklige avisen *Búgvin*, som Sigrið skrev historiske og tidsaktuelle artikler for. Periodevis var hun også oversetter, og oversatte Sigert Paturssons beretninger fra en reise til Sibir i 1901. 

Familien flyttet til Færøyene i 1948, og Sigrið av Skarði Joensen fortsatte der sin journalistiske aktivitet i avishuset Ungu Føroyar. Hun var med på å stifte kvinneforeningen Kvinnufelagið, som bygde videre på Helena Paturssons ideer. Sigrið var også redaktør i *Kvinnutíðindi* frem til 1959. På 1950-tallet arrangerte Sigrið kurs for jevnaldrede kvinner i litteratur og språk. Hun underviste i latin på ungdomsskolen i Tórshavn, og en sangskole ble opprettet på hennes initiativ og interesse for færøysk folkedans og -sang. Mannen Sigurð var politiker for Tjóðveldisflokkurin, og satt flere perioder i Tórshavn bystyre og Lagtinget. Sigrið prøvde også å bli valgt, men satt flere år i ungdomsrådet.

Eksterne lenker
---------------

* Sigrið av Skarði Joensen i Dansk Kvindebiografisk Leksikon

Portaler: Litteratur | Færøyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**MATE ROV Competition** er en internasjonal konkurranse for ingeniørstudenter arrangert av Marine Advanced Technology Education i samarbeid med industribedrifter og høyprofilerte ingeniører. Formålet med konkurransen er å designe, utvikle, bygge og teste en fjernstyrt undervannsfarkost.

MATE ROV Competition 2014 ble avholdt 26.-28. juni ved Tunder Bay National Marine Sanctuary i Alpena, Michigan.

Bedømming
---------

ROVene blir vurdert av spesialister fra subseaindustrien og andre industrier i følgende kategorier (maksimal poengsum i parentes) :

* Oppdrag (300)
* Technical report (100)
* Engineering Evaluation (100) points
* Poster display (50)
* Safety (30)
* Mediedekning (5)

Vinneren av konkurransen er teamet med den høyeste poengsummen av 585 mulige.

Konkurransen krever at studentene ser på seg selv som entreprenører for et firma med MATE som kunde, og skal dermed selge sitt produkt inn i form av engineering evaluations, en salgsplakat og en teknisk rapport.

MATE ROV Competition i Norge
----------------------------

UiS Subsea fra Universitetet i Stavanger ble i 2014 det første norske laget til å delta i konkurransen. Det endte med en 14.-plass av 30 deltagere i Explorer-class.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 19. august 2014. Besøkt 15. august 2014.

Eksterne lenker
---------------

Konkurransen offisielle nettside
UiS Subseas offisielle nettside
**Tetrapediini** er en gruppe av vepser som hører til familien Apidae. Disse biene lever bare i Sør-Amerika.

Utseende
--------

Hunnene i slekten *Tetrapedia* har kammer av stive børster på framføttenes første ledd, og en stor pollenkurv på bakbeina som ikke bare brukes til å samle inn pollen, men også oljer fra blomster.

Levevis
-------

Gruppen omfatter to slekter, som har et interessant forhold seg imellom. Slekten *Tetrapedia* er solitære bier som bygger reir av oljer og mudder i hull i treverk, for eksempel gamle billeganger. *Coelioxoides* er gjøkbier som snylter på *Tetrapedia-*artene. *Tetrapedia-*bien forsyner reiret med pollen og oljer, legger et stort egg der og forsegler cellen. *Coelioxoides* legger et lite egg i nylig forseglede celler. Gjøkbiens larve klekkes ganske raskt og spiser den første tiden på vertsbiens ennå uklekte egg, den vokser dermed svært fort. Når egget er spist opp, går den over til å leve av matlageret som var lagt opp for vertslarven.

*Tetrapedia* er en av flere grupper av søramerikanske bier som samler inn oljer fra blomster. En del tropiske planter bruker fettrike oljer, ikke nektar, som lokkemiddel for de bestøvende insektene. For biene er oljene ikke bare svært energirik føde for avkommet, de bruker den også til gjøre reiret vanntett.

Utbredelse
----------

Gruppen finnes bare i Sør-Amerika.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* ordenen vepser, (Hymenoptera)
	+ gruppen stilkvepser, Apocrita
		- gruppen broddvepser, Aculeata
			* overfamilien Apoidea
				+ familien Apidae
					- gruppen Apinae
						* gruppen **Tetrapediini**
							+ slekten *Coelioxoides* Cresson, 1878 – 3 arter
							+ slekten *Tetrapedia* Klug, 1810 – 26 arter

Kilder
------

* Alves-dos-Santos, I. Melo, G.A.R. og Rozen, J.G. (2002) Biology and Immature Stages of the Bee Tribe Tetrapediini (Hymenoptera: Apidae). American Museum Novitates 3377: 1-45.
* Alves-dos-Santos, I. Naxara, S.R.C. og Patrício, E.F.L.R.A. (2006) Notes on the Morphology of *Tetrapedia diversipes* Klug, 1810 (Tetrapediini, Apidae), an oil-collecting Bee. Brazilian journal of morphological Science 23: 425-430. [*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Tetrapediini* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Tetrapediini* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Tetrapediini* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Tetrapediini* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening – for deg som er interessert i insekter.
Sjøørret på ca. 3 kg, hunnfisk
**Sjøørret** (*Salmo trutta trutta, Salmo trutta* morpha *trutta*) regnes som en underart av ørret (*Salmo trutta*), men klassifiseringen av denne fisken er fortsatt ikke endelig avklart.

Sjøørreten er anadrom, det vil si at den foretar næringsvandring ut i havet ved en viss alder/størrelse, men den vandrer tilbake til fødeplassen i vassdraget for å gyte. For å kunne vandre fra ferskvann til saltvann må fisken gjennom en smoltifiseringsprosess. For ikke å dø av uttørking på grunn av osmose, mens sjøørreten er i salt havvann, må den drikke saltvann og samtidig skille ut salter gjennom gjellene for å opprettholde saltbalansen i kroppen. Avkom av sjøørret er i utgangspunktet ikke anadrom og kan gjennomføre hele livssyklusen i ferskvann. Årsaken til at enkelte individer smoltifiserer seg for utvandring i sjøen kjenner ingen med sikkerhet, men den mest nærliggende teorien er at det er individer med høyt stoffskifte som går igjennom denne prosessen.

I Norge lever sjøørreten mer eller mindre tallrik langs hele kyststripen. Sjøørreten kan bli over 10 kg med en sjeldenhet. Gjeldende norgesrekord er 13,2 kg, og ble tatt i Skibotnelva i 1975. Den blir gytemoden etter 5-7 år. Under gytevandringen går den opp i ferskvann og vassdrag på lik linje med laksen. Sjøørreten kan like gjerne danne gytepar med ferskvanns-ørret som med annen sjøørret.

Referanser
----------

1. ↑  «Norsk sportsfiskerekord». Villmarksliv.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND
 |
**Sigrun Okkenhaug** (født 10. september 1889 i Levanger, død 30. august 1939) var en norsk barnebokforfatter fra Levanger, mest kjent for utviklingsromanen *Helga* (1925). Hun var også mor til komponisten Paul Okkenhaug.

Hun var datter av læreren og lokalhistorikeren Arne Vestrum. Etter å ha gått på Sund folkehøgskole giftet hun seg 18 år gammel med gårdbrukeren Fredrik Okkenhaug fra Frol. Paret fikk 11 barn, hvorav 10 vokste opp. Ved siden av gårdsarbeidet engasjerte hun seg i sanitetsforening, mållag, fattigkommisjon og ungdomslag. Ved stortingsvalget i 1936 sto hun på Venstres liste i Nord-Trøndelag.

Hun debuterte som forfatter med *Vesle Gunnar og dei andre* i 1919; boka inneholdt fortellinger og noveller som tidligere hadde vært trykt i blad som *Norsk Barneblad* og *Magne*. Et gjennomgående tema er elendighet i husmannsfamilier. Også *Born* (1921) består av slike små fortellinger, mens *Lauvfall* (1920) var noveller for voksne. 

Utviklingsromanen *Helga* (1925) fikk oppfølgerne *Ut i verda* (1926) og *I vika* (1928). Hovedpersonen Helga er «en positiv helt» som 14 år gammel tar ansvar for småsøsknene etter at moren dør. 

Sosial nød, alkoholmisbruk og sjukdom er vanlige tema i forfatterskapet. I *Desideria får avløysing* (1938) handler det om tuberkulose, mens voksenromanen *Den vene skåla* (1935) drøfter abort og voksennovellene i *Merket* (1938) «tematiserer dei svartaste sidene ved menneskelivet, mellom anna incest, sosialt avvik, skuldkjensle, sinnssjukdom og fordommar».

Hun skrev også hørespillet *Da hun gikk* (1939)

Bibliografi
-----------

* 1919: *Vesle Gunnar og dei andre*
* 1920: *Lauvfall: forteljingar*
* 1921: *Born*
* 1925: *Helga: forteljing for smågjentor*
* 1926: *Ut i verda*
* 1928: *I Vika*
* 1929: *Tvil*
* 1931: *Skattehola: forteljing*
* 1933: *Det rette grunnlag: spelstykke i tri vendingar*
* 1935: *Den vene skåla*
* 1936: *Tore: spelstykke for ungdomslag i tri vendingar*
* 1938: *Desideria får avløysing*
* 1938: *Merket*
* 1950: *Peter Kristian drar på fiske* (post mortem-oversettelse til bokmål av fortellinga "Magne")

Referanser
----------

1. 1 2 3  Sigrun Okkenhaug i Allkunne.no
2. ↑  Nordanger, Sigmund (1936). *Stortingsvalgbok 1936*. Oslo: Tiden.
3. ↑  Olav A. Loen. *Bygda gav diktarsyn*. Rune forlag, 1970 (ebok)
4. 1 2 3  Birkeland, Risa, Vold. *Norsk barnelitteraturhistorie*. 2. utg. Samlaget, 2005 ISBN 82-521-5933-8
5. ↑  Tillman Hartenstein. *Det usynlige teatret. Radioteatrets historie 1926-2001*, Oslo 2001, s. 199

Eksterne lenker
---------------

* okkenhaug.com privat biografiside med bilde, bibliografi og omslagsfaksimiler
* (no) Digitalt tilgjengelig innhold hos Nasjonalbiblioteket: bøker av Sigrun Okkenhaug

  

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Sjøvollen-skipet** (også kjent som **Sjøvollskipet**) er et vrakfunn fra middelalderen funnet i 1960 og utgravet av Universitetets Oldsaksamling i 1964. Det ble oppdaget ved rydding av stranden ved Vollen, Asker kommune. Arne Emil Christiensen ledet utgravningen i 1963-64 som oppdaget at skipet var ikke forlist, men overlatt i fjæra som uttjent.

Etter å ha blitt utgravet og fjernet fra funnstedet kunne man konstatere at skipet var et fraktfartøy, en kystfarer, datert til år 1210 + – 80 år. Det er mulig å rekonstruere utseendet på fartøyet som skal vært cirka 15-18 meter langt og 5 meter bredt med en høyde fra kjøl til reling på ca. 2,5 m. Byggemåten var eik på eik, med jernklink i suen og trenagler i bordganger og spanter. Styrbord side har blitt bevart fra kjøl til reling i midtskipet, 21 bordganger i alt og 17 spant, hele kjølen er bevart. Spantavstanden, dvs. avstanden mellom spantene på innsiden av fartøyet, varierer mellom 35 og 60 cm fra midt til midt. Løse detaljer som var funnet, besto blant annet av tre tverrbjelker, masten har hatt støtte av disse tverrgående bjelker i høyde med 14. og 16. bordgang.

Sjøvollskipet var et bredt og fyldig fraktfartøy bygget for last enn for å seile fort, som hadde en rekke spor etter reparasjon som tyder på at dette hadde vært i bruk i lang tid. Tynne bord er spikret over sprekker, trenagler er reparert med kilder, små plugger av einer erstattet flere klinknagler av jern. Innsiden er temmelig grov bearbeidet i sammenligning med utsiden, tydelige huggmerker er fremdeles mulig å se. Utsiden av bordgangene har blitt glattet, med dekorativ profil langs hvert bord. Det var et handelsfartøy med seilføring fra 1200-tallet som ikke hatt last ombord ettersom det var uttjent og overlatt til sin skjebne.

En modell av Sjøvollskipet er under arbeid hos Norsk Maritimt Museum i våren 2011.

* Type: Ubestemt, et handelsfartøy
* Lengde: 15-18 meter
* Bredde: 5 meter

Litteratur
----------

* Dag Nævestad, «Lokaliserte middelaldervrak i Øst-Norge», *Norsk Sjøfartsmuseum Årbok 1998* ISBN 82-90089-59-9

Eksterne lenker
---------------

* Maud vil gjøre Vollen komplett (Bildet viser en modell av Sjøvollskipet)
**Serechmyrene** er en rekke med myrer i J.R.R. Tolkiens fiktive verden Midgard. Disse myrene lå i *Sirions pass* hvor mange av Beleriands slag ble utkjempet.

Serech myrene lå der hvor elvene Sirion og Rivil møttes, og myrene var *fanget* i en klemme skapt mellom fjellene Ered Wethrin og Dorthonions høyland.

I løpet av slaget Dagor-nuin-Giliath ble Morgoths orker fanget i disse myrene i ti dager, og der ble de drept av Fëanors sønner.

I slaget Dagor Bragollach var det Finrod Felagund som ble fanget i myrene, og hadde det ikke vært for den modige Barahir ville Finrod ha møtt døden der.

I slaget Nirnaeth Arnoediad, skapte Huor og Húrin sammen med resten av de gjenlevende mennene fra Dor-lómin en levende vegg over Serechmyrene for å beskytte kong Turgon av Gondolins tilbaketrekning. Turgon tok med seg de fleste av de gjenlevende noldoene med seg. Der ble de alle drept, ved unntak av Húrin som klarte å rømme.

Akkurat som resten av Beleriand forsvant også Serechmyrene i havet i Vredens krig på slutten av det første tidevervet.

Portal: Litteratur
Hertugene av Bretagne og Bourbon i ridderturnering i 1460-årene på hester med skaberakk. Skaberakkene er dekorert med hertugenes våpen: Bretagnes hermelin (røyskatt) og Bourbons franske liljer.
Et **skaberakk** er et stort, ofte heraldisk utsmykket hestedekken båret av hester utrustet til strid eller ridderturneringer i middelalderen. Et mindre skaberakk ble fra 1600-tallet lagt under sadelen til kavalerihester, særlig av husarer. Ordet er lånt fra tysk *Schabracke*, som kommer fra fra tyrkisk *çaprak* («saldekke») gjennom ungarsk *csábrák* .

På engelsk kalles middelalderens store skaberakk *caparison* etter fransk *caparaçon* og spansk *caparazón*, mens skaberakker brukt i nyere tid på hester for kavaleri- og husarregimenter kalles *shabrack* eller *shabraque*. 

I nyere tid er ordet **shabrack**, lånt fra engelsk eller svensk, tatt i bruk innenfor hestesporten om et mindre sadelunderlag som skal beskytte hesten mot gnagsår og sadelen mot hestens svette. Dette er firkantet, i motsetning til en voilock, som er formet etter salen. Shabracker finnes i alle mulige stofftyper og farger, med ulike sømmer og stopping. Shabracker finnes til både sprang-, dressur- og allroundsaler.

Galleri
-------

* Kong Håkon Vs segl fra ca. 1300, på hest med skaberakkKong Håkon Vs segl fra ca. 1300, på hest med skaberakk
* Ridder Walther von Metze på hest med heraldisk skaberakk, tidlig 1300-tallRidder Walther von Metze på hest med heraldisk skaberakk, tidlig 1300-tall
* Blått skaberakk på en hest brukt i en ridderturnering i SpaniaBlått skaberakk på en hest brukt i en ridderturnering i Spania
* Hvit shabrack under en engelsk salHvit shabrack under en engelsk sal

Referanser
----------

1. ↑  «skaberakk - Det Norske Akademis ordbok». *www.naob.no* **(norsk)**. Besøkt 12. januar 2020.
2. ↑  Kluge, Friedrich (1989). *Etymologisches Wörterbuch der deutschen Sprache* (22 utg.). de Gruyter. s. 714. ISBN 3-11-006800-1.
3. ↑  «Schabracke, die». *DWDS – Digitales Wörterbuch der deutschen Sprache* **(tysk)**. Besøkt 12. januar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Shabrack – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Caparison – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**MAT-49** er en maskinpistol utviklet av den franske våpenfabrikanten *Manufacture Nationale d'Armes de Tulle* (**MAT**) for bruk i den franske hær.

Våpenet ble produsert på MAT fabrikken fra 1949 til midten av 1960-tallet, da produksjonen ble flyttet til *Manufacture d'Armes de St-Etienne* (**MAS**), hvor produksjonen foregikk frem til 1979. **MAT-49** ble da erstattet av automatgeværet FAMAS, og ble så faset ut av service.

**MAT-49** ble brukt i større omfang under den første indokinesiske krig, frigjøringskrigen i Algerie og under Suezkrisen i 1956. 

Som standard er våpenet kamret for kaliber 9 x 19 mm Luger ammunisjon, og bruker et 20-patroners enkeltraders våpenmagasin for bruk i ørken eller et 32-patroners magasin hvor patronene ligger annenhvert for vanlig bruk. Mekanismen har masseretardert sluttstykke og skuddhastigheten er rundt 600 skudd i minuttet. En modifisert utgave for politiet, **MAT 49/54**, har to avtrekkere, en for halvautomatisk ild, og en for helautomatisk ild. Men som standard gir våpenet kun helautomatisk ild.

Eksterne lenker
---------------

* (en) MAT-49 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) MAT-49 – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* MAT-49 hos Modern Firearms
**Smaragdpansermalle** er en art i gruppen *Brochis*. Det er en tropisk ferskvannsfisk. 
Arten ble opprinnelig beskrevet som *Callichthys splendens*.
Den finnes øverst i Amazonas, også i Ucayali-elven til Pucallpa, Ambiyacu-elven og området rundt Iquitos i Brasil, Colombia, Ecuador og Peru.

Avhengig av lysets vinkel reflekterer fiskens kropp en metallisk grønn, blågrønn eller blå farge. Buken er gulaktig med gulaktige buk-, bryst- og gattfinner, og brunaktig rygg- og fettfinne.
Hunnen er noe større og kraftigere enn hannen, og har en mer rosa buk, mens hannenes er mer gulaktig.
Denne pansermaller lever i saktestrømmende vann med tett vegetasjon langs breddene. Den finnes i grunt, grumsete vann og blir opptil 7,5 cm lang. Den lever i tropisk klima, i vann med en pH mellom 5,8 og 8,0, en hardhet på 2–30 dGH og en temperatur mellom 22 og 28 °C. Den lever av makk, krepsdyr og insektlarver. Den legger egg i tett vegetasjon. De voksne fiskene vokter ikke eggene.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *smaragdpansermalle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *smaragdpansermalle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *smaragdpansermalle* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *smaragdpansermalle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Brochis splendens* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Brochis splendens* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Kortslutningsbeskyttelse** er påbudt i elektriske installasjoner. Vern, koblingsmateriell, ledninger og kabler skal beskyttes mot både største og minste forventede kortslutningsstrøm. Normen krever at kortslutningsstrømmen i alle aktuelle punkter i installasjonen skal beregnes, eller måles med spesielle måleinstrumenter.

1) Vernet skal ha bryteevne minst tilsvarende de kortslutningsstrømmer som kan forventes på montasjestedet. Det aksepteres imidlertid backupbeskyttelse dersom dette ikke skaper spesielle vanskeligheter for driften av det elektriske anlegget.

Backupbeskyttelse, eller kaskadekobling, betyr at et forankoblet (oppstrøms) vern sørger for utkobling eller strømbegrensing ved kortslutningsstrømmer som overstiger bryteevnen til det aktuelle vernet.

2) Vernet må bryte forekommende kortslutningsstrømmer innen temperaturen økes fra normal driftstemperatur og opp til lederens grensetemperatur.

  

-         

Kortslutning oppstår under forskjellige forhold, det kan være største kortslutning (f.eks. Ik3pmax eller Ik2pmax) eller den minste kortslutningen (Ik2pmin) som kan oppstå. Desto nærmere fordelingen du kortslutter, desto mindre blir motstanden og høyere blir strømmen. Det funker også den andre veien; lengre avstand til fordelingen fører til større motstand og dermed mindre kortslutningsstrøm.
«Bitihorn» i 2005
**MB «Bitihorn»** er en motorbåt som går i rute på innsjøen Bygdin. Ruta går fra Bygdin via Torfinnsbu Turisthytte til Eidsbugarden. Hver sommer frakter båten ca. 10 000 passasjerer. Ruta betjenes fra siste helgen i juni til midt i september. Det har vært motorisert båtferdsel på Bygdin siden 1905 og «Bitihorn» ble sjøsatt i 1912. Båten har ført post i nesten helt fra starten og bar derfor postflagg med splitt helt fram til 2019.

Tekniske fakta om båten
-----------------------

Bitihorn er bygg nr. 19 ved Glommen Mekaniske verksted AS i Fredrikstad og ble bygget i 1912 på oppdrag av A/S Jotunheimen og Kristoffer Kvame, eier av Eidsbugarden Hotell. Delene ble i juni 1912 fraktet med jernbane til Fagernes, deretter med hest til Bygdin der båten ble montert. En forlengelse tegnet av skipsingeniør Per G. Klem ble bygget samme sted i 1976, og montert på Bygdin i 1977. Båten er 65 fot lang (55 før forlengelsen), 12 fot bred og dypgående er ca. 4 fot.

Bitihorn ble opprinnelig bygget for 70 passasjerer. Etter forlengelsen i 1977 ble den sertifisert for 120 passasjerer, men ble ett eller to år etterpå nedjustert til dagens 98 passasjerer pluss to mannskap

| Tidsperiode | Motor | Fart (maks) |
| --- | --- | --- |
| 1912–52 | 40 hk Bolinder | 8 knop |
| 1952–82 | 100 hk AEC Marine | 10,5 knop |
| 1982–2003 | 120 hk Scania Marine | 12 knop |
| 2003– | 350 hk Scania, Nogva | 12 knop |

Fra 1912 til 1982 bestod mannskapet av kaptein, maskinist og dekksgutt. Da båten fikk ny motor i 1982 ble styrepanelet for maskinen flyttet til styrhuset, og mannskapet redusert til dagens to.

Oppgraderinger og større vedlikeholdsarbeid de senere år
--------------------------------------------------------

* 2019: Ny Simrad kartplotter med 4G radar
* 2012: MB «Bitihorn» får baugpropell.
* 2011: MB «Bitihorn» får hydraulisk styring.
* 2006: MB «Bitihorn» får sin første radar.
* 2005: Nye master.
* 2003: Ny motor og styrepanel.
* 1998: Omfattende vedlikehold av slipp for vinteropplag.
* 1996: Nytt fordekk utført av Hardanger Fartøyvernsenter.
* 1995: Omfattende restaurering av salongen utført av Nils H. Heen.
* 1993: Nytt akterdekk utført av Hardanger Fartøyvernsenter.

Eksterne lenker
---------------

* M/B Bitihorn - JVB Offisiell nettside
* Jotunheimen Nasjonalpark: Transport
**Sigrun Tara Øverland** (født 24. desember 1983 i Kristiansand) er en norsk musiker (vokal, gitar, lyre, autoharpe m.m.), tekstforfatter, låtskriver og kulturbyråkrat.

Hun er utdannet i utøvende musikk ved Høgskolen i Agder (2003–05) der hun blant annet startet bandet **Tara** (etablert 2003) med Guro Skumsnes Moe og Gunnar Sæter og duoen **Picidae** (etablert 2004) med Eirik Dørsdal. Begge bandene har gitt ut plater. Hun har også vært med i andre band som Kaada, Anne Marie Almedal og Evan Seleven.

Etter videre studier i administrasjon ved Norges musikkhøgskole ble hun daglig leder av AKKS Oslo, en musikkorganisasjon som arbeider for balanse i musikkbransjen. Hun har også vært leder av konsertforeningen Havresekken. Hun har jobbet som produsent for kulturhuset Kulturfabrikken Sortland. I 2020 ble hun ansatt som daglig leder i Kristiansand Røde Kors.

Eksterne lenker
---------------

* www.sigruntara.no[*død lenke*]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**Øyvind Tveitereid Gulliksen** (født 6. oktober 1945) er dr.philos. fra Universitetet i Bergen. Han er professor emeritus i amerikansk litteratur og kultur ved Høgskolen i Telemark, Bø i Telemark. Han har undervist i flere år ved Universitetet i Oslo og vært gjesteforeleser ved Luther College i Decorah, Iowa. I sin forskning har han hatt særlig vekt på studier av norske innvandrere i USA. 

I 1990 var han en av initiativtakerne til å starte Forum for litteratur og religion. 

I 2007 ga han ut en biografi om Paal-Helge Haugens forfatterskap, *Paradoksal trøst*. I denne belyser han og går gjennom Haugens forhold til amerikansk og engelskspråklig litteratur, malerkunst, bygdekultur og kirkehistorie.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, BNF-ID 135829769, catalogue.bnf.fr, besøkt 30. desember 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Øyvind T. Gulliksen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Øyvind T. Gulliksen i BIBSYS

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Smart Energi AS** er en norsk landsdekkende strømleverandør.

Om selskapet
------------

Smart Energi er en del av Fredrikstad Energi-konsernet. Fredrikstad Gas- & Eletricitetsværk ble konstituert og begynte driften i 1896.

I 2015 lanserte selskapet i samarbeid med Hvaler kommune solceller til innbyggerne på Hvaler.

Selskapet ble tildelt utmerkelsen «Årets lokale klimatiltak 2015» på Zerokonferansen for arbeidet med «Hvaler Solpark.» I 2017 vant selskapet «Enovas innovasjonspris».[]

**Smart Energi Hvaler** er et rammeprogram for forskning og utvikling av bærekraftige energiløsninger på Hvaler. Programmet er organisert med en styringsgruppe og en programkomité hvor Smart Energi deltar gjennom konsernet Fredrikstad Energi.

Referanser
----------

1. ↑   Enhetsregisteret[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Hvaler Solpark er "Årets lokale klimatiltak 2015"». *ZERO*. 27. oktober 2015. Besøkt 27. mai 2020.
3. ↑  «Den prestisjetunge Enovaprisen 2017 tilfalt Smart Energis Terese Troy Prebensen!». *FEAS*. 1. februar 2017. Besøkt 27. mai 2020.
4. ↑  «Forsiden». *Smart Energi Hvaler*. Besøkt 28. mai 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Et **smartkamera** eller (smart) maskinsynssystem eller smart optisk sensor er et maskinsynssystem som i tillegg til bildefangst kretser, er i stand til å trekke ut applikasjonsspesifikk informasjon opptakene og å generere hendelsesbeskrivelser eller ta avgjørelser som brukes i et intelligent og automatisert system.  Et smartkamera er et selvstendig, frittstående synssystem med innebygd bildesensor i huset til et industrielt videokamera. Synssystemet og bildesensoren kan integreres i ett enkelt stykke maskinvare kjent som intelligent bildesensor eller smart bildesensor. En evne innen maskinsyn betyr generelt en grad av utvikling slik at disse egenskapene er klare til bruk på individuelle applikasjoner.

Historie
--------

Den første publiserete bruken av begrepet *smart camera* fant sted i 1975. En av de første omtalene av «smarte optiske sensorer» dukket opp i en utredning for satellitter av NASA og General Electric Space Division fra 1977.

Referanser
----------

1. ↑  Ahmed Nabil Belbachir, red. (2009). *Smart Cameras*. Springer. ISBN 978-1-4419-0952-7.
2. ↑  Alexander Hornberg (2006). *Handbook of Machine Vision*. Wiley-VCH. ISBN 3-527-40584-4.
3. ↑  Schneiderman, R (1975). «SMART CAMERAS CLICKING WITH ELECTRONIC FUNCTIONS.». *SMART CAMERAS CLICKING WITH ELECTRONIC FUNCTIONS*. Besøkt 9. april 2023.
4. ↑  «POST LANDSAT D ADVANCED CONCEPT EVALUATION» (PDF). NASA. Besøkt 15. mai 2021.
Irlands riksvåpen
**Irlands riksvåpen** er på blå bunn en gull harpe. Riksvåpenet ble vedtatt den 9. november 1945. Harpen har vært et symbol for Irland fra middelalderen. Den omtales også som Brian Borus harpe. Harpen ble brukt i seglet til Den irske fristaten (1921–1937) og blir nå brukt som eneste figur i riksvåpenet for republikken Irland.

Våpenmotivet i andre sammenhenger
---------------------------------

Den irske harpen inngår også i Storbritannias riksvåpen og kongevåpen. I tiden etter unionen mellom England, Skottland og Irland i 1603, er harpen plassert i tredje felt i skjoldet (nederst til venstre for tilskueren). Dermed er Irlands harpe rangert etter feltene med våpnene til England (1. og 4. felt) og Skottland (2.felt).

Stiliseringen av harpen varierer gjennom tidene, blant annet i det britiske kongevåpenet der utsiden av harpen forekommer som en kvinnefigur med vinger bakover på øvre kant av harpen.

Litteratur
----------

* Carl-Alexander von Volborth: *Alverdens heraldik i farver*, Politikens Forlag, København 1972 (oversatt av Sven Tito Achen)
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)

Eksterne lenker
---------------

* Utenriksdepartementet i Den irske republikken: Facts about Ireland
* Harpen til Brian Boru
* Henry VIII Harp Groat – H & I

| * v
* d
* r
Europeiske riksvåpen |
| --- |
| 
* Albania
* Andorra
* Belarus
* Belgia
* Bosnia-Hercegovina
* Bulgaria
* Danmark
* Estland
* Finland
* Frankrike
* Færøyene
* Hellas
* Irland
* Island
* Italia
* Kasakhstan
* Kroatia
* Latvia
* Liechtenstein
* Litauen
* Luxembourg
* Malta
* Moldova
* Monaco
* Montenegro
* Nederland
* Norge
* Polen
* Portugal
* Nord-Makedonia
* Romania
* Russland
* San Marino
* Serbia
* Slovakia
* Slovenia
* Spania
* Storbritannia
* Sveits
* Sverige
* Tsjekkia
* Tyrkia
* Tyskland
* Ukraina
* Ungarn
* Vatikanstaten
* Østerrike

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Frankrikes flagg Frankrike |
| Friidrett: |
| Friidrett Sommer-EYOF |
| Bronse | Baku 2019 |  200 m |

**Serena Kouassi** (født 15. september 2003) er en fransk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp. Hun fikk bronse på 200 meter under Sommer-EYOF 2019 (European Youth Olympic Festival).

Idrettskarrière
---------------

### 2019

Kouassi deltok i det franske U18-mesterskapet innendørs i februar, og kom der på fjerdeplass på 60 meter og 200 meter. Hun deltok i det franske U18-mesterskapet i friidrett utendørs, og vant der 100 meter og 200 meter. Hun satte personlig rekord på begge distansene, med henholdsvis 11,81 sekunder og 24,02 sekunder.

Hun deltok i Sommer-EYOF 2019 i Baku, der hun fikk bronse på 200 meter, bak Rhasidat Adeleke fra Irland og Míra Kőszegi fra Ungarn.

Referanser
----------

1. 1 2  World Athletics - *Serena Kouassi*, besøkt 24. november 2019.
2. ↑  EYOF 2019 - *Girls' 200 m - Final* Arkivert 1. august 2019 hos Wayback Machine. besøkt 24. november 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Serena Kouassi – World Athletics Rediger på Wikidata
Stattholderens flagg
**Irlands stattholder** (engelsk: *Lord Lieutenant of Ireland*; irsk: *Tiarna Leifteanant na hÉireann*), i middelalderen kjent som *Judiciar* og fram til 1600-tallet som *Lord Deputy*, var monarkens representant på Irland og overhode for den utøvende myndighet der under *Lordship av Irland* (1171–1541), kongedømmet Irland (1541–1800) og Det forente kongerike Storbritannia og Irland (1801–1922). Stattholderen var også i en lang periode kjent som *Irlands visekonge* (irsk: an Leasrí).

Selv i perioden hvor Irland i teorien var et uavhengig kongedømme var stattholderen kun ansvarlig overfor monarken, ikke det irske parlamentet eller folket. 

De tidligste *Lords Deputy* hadde vært irske adelsmenn, men etter hvert ble det en regel med svært få unntak av det skulle være en engelsk eller britisk adelsmann som ble satt i embetet. 

Man har en sikker liste over stattholderne fra 1528, da Piers Butler, 1. jarl av Ossory fikk embetet. Den siste stattholderen var Edmund FitzAlan-Howard, 1. vicomte FitzAlan of Derwent, som gikk av da embetet ble avskaffet ved opprettelsen av Den irske fristaten i 1922, og ble erstattet av en generalguvernør.

Referanser
----------

1. ↑   O Gairbhi, Sean Tadhg (21. november 2012): «Comóradh le déanamh ar fhear Gaeltachta a crochadh go héagórach (Commemoration to be held for Gaeltacht man unjustly hanged )», *The Irish Times*.
2. ↑  «Bliainiris 2001» Arkivert 23. desember 2017 hos Wayback Machine. *Leabharbreac.com*.

Litteratur
----------

* Wilson, Rachel (2014 ): «The Vicereines of Ireland and the Transformation of the Dublin Court, c. 1703-1737» i: *The Court Historian*, *xix'* (2), s. 3-28.

Se også
-------

* Stattholder