recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jens Brostrup** (død 3. juni 1497 i Fliginge) var en dansk riksråd samt erkebiskop i Lund i årene 1472–97.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Brostrup ble født på Sjælland som sønn av adelsmannen Henning Brostrup til Tommerup og Karen Teusdatter Rosengaard.

### Kannik, prost, erkebiskop

I ung alder ble han kannik i Roskilde og senere kapellan hos Christian I. I 1468 var han prior og i 1457 prost i Dalby kloster i Skåne. Han ble som kongens kansler og erkedegn i Lunds kapittel valgt til erkebiskop i Lund i 1472, etter Tuve Nielsen. Brostrups makt ble innskrenket, idet han ble tvunget til å avlegge ed på en strengere håndfestning enn sine forgjengere. Han måtte også betale dyrt for stadfestelsen, da paven hadde lovet Lunds stift til en av sine kardinaler, hvorfor denne måtte utkjøpes. Dertil kom prisen for den pavelige stadfestelse, hvilket alt sammen satte Brostrup i dyp gjeld, som han siden hadde vanskeligheter med å komme ut av. 

### Kong Hans

Sammen med riksmarsk Claus Rønnow fikk han i 1478 det ærefulle oppdrag å hente den utvalgte prins Hans kommende frue Christine av Sachsen i Warnemünde, hvoretter han viet paret i Vor Frue Kirke i København den 6. september samme år. I 1481 spilte han en fremtredende rolle ved forhandlingene i Halmsted omkring gjenopprettelsen av Kalmarunionen. Han oppnådde dog ikke å få Hans valgt av svenskene. Pinsedag i 1483 kronte han kong Hans og dronning Christine i København.

Han var også virksom ved opprettelsen av Københavns Universitet, hvor han i 1479 gav institusjonen dets første statutter. Videre var han leder av riksrådet, samtidig som han lot slottet Fliginge (Flyinge) befeste og sto for istandsettelsen av flere av erkebiskopens slott. 

### Død og ettermæle

Etter få dagers sykeleie døde han av pest på Fliginge den 3. juni 1497. Han ble begravet i Vor Frue Kapel i Lund domkirke. Ettersom han både hadde pantsatt og bortforlent flere av Lunds stifts gods til slekt og venner, samt pga. ødselhet brakt uorden i erkesetets økonomi, fikk han et mindre godt ettermæle.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Jens\_Brostrup[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  *Lund Domkirke, Skåne. Gravsten. Slægtstavle for Jens Brostrup*, gravstenogepitafier.dk. Besøkt 4. dec. 2013
3. ↑  *Brostrup, Jens*, Dansk biografisk Lexikon
4. ↑  *Jens Brostrup*, Dansk Biografisk Leksikon
5. ↑  *Brostrup, Jens*, Dansk biografisk Lexikon

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Catholic-Hierarchy
 |
Satellittbilde av Gallipolihalvøya og omliggende områder, fra NASA
**Gallipoli** (gresk: Καλλίπολη; tyrkisk: Gelibolu Yarımadası) er en halvøy i provinsen Øst-Trakia i den europeiske delen av Tyrkia, med Egeerhavet i vest og stredet Dardanellene (Hellespont) i øst. I nyere tid er halvøya spesielt kjent for krigshandlingene der under første verdenskrig, det såkalte slaget ved Gallipoli, som førte til seier for Det osmanske riket og enorme tap for franske og britiske, inklusiv australske styrker.

Gallipoli har sitt navn fra greske Καλλίπολις, *Kallipolis*, i betydningen «Vakre by». I antikken var det også kjent som *Trakiske Khersonese*, fra gresk Θρακική Χερσόνησος (latin: *Chersonesus Thracica*).

Halvøya strekker seg i sørvestlig retning inn i Egeerhavet, mellom Dardanellene og Melasbukta (i dag Sarosbukta). Antikke kilder forteller at i nærheten av byen Agora var den beskyttet av en mur som strakte seg over dens full bredde. Landtangen som ble forsvart av muren var kun 36 stadia i bredden (omtrent 6.5 km), men lengden på halvøya fra denne muren og til dens sørligste ende, Kapp Mastusia, var 420 stadia (omtrent 77.5 km).

Referanser
----------

1. ↑  Klein, Christopher (21. mai 2014): «Winston Churchill’s World War Disaster», *History.com*
2. ↑  Καλλίπολις, Liddell, Henry George; Scott, Robert: *A Greek-English Lexicon*, hos *Perseus*
3. ↑  Xenofon: *Hellenica*, iii. 2; Diodorus Siculus: *Bibliotheca*, xiv. 38; Plinius den eldre: *Naturalis Historia*, iv. 18; Agathias Scholastikos: *Histories*, v; Plutark, *Parallelle liv*, "Perikles", 19
4. 1 2  Herodotos: *The Histories*, vi. 36; Xenofon, ibid.; Pseudo-Skylaks, *Periplus of Pseudo-Scylax*, 67 (PDF)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** LIBRIS **·** NKC **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Flens-Arena** (tidligere kjent som **Campushalle**) er en idrettshall i Flensburg i Tyskland, som ligger ca. 1 km sør for byens sentrum på universitetsområdet til Universitetet i Flensburg i bydelen Sandberg. Hallen har en kapasitet på 6 500, med den største ståtribunen i bundesligaen i håndball for menn (1 500 ståplasser), og har siden 2001 blitt brukt av håndballaget SG Flensburg-Handewitt.. Inntil den nye *Campushalle* ble innviet i desember 2001, var klubbens hjemmebane *Fördehalle* (Fjordhallen) på Friesischer Berg. Fördehalle hadde plass til 3 500 tilskuere.

Når Flensburg bryggeri tok over for Nord-Ostsee Sparkasse som hallens hovedsponsor 14. november 2012, endret også hallen navn fra *Campushalle* til *Flens-Arena*. Hallen blir også benyttet av idrettsstudenter, hvor det blant annet finnes et helsestudio. Ut over håndballkamper og universitetsidrett anvendes også Flens-Arena til større konserter og kulturelle arrangementer. Hvert år har hallen mer enn 300 000 besøkende.

Plassen foran hallen fikk i forbindelse med en avskjedsseremoni 15. august 2010 for den danske håndballspilleren Lars Christiansen, som spilte i klubben i 14 år, navnet *Lars Christiansen Platz*.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 2. mars 2014. Besøkt 25. februar 2014.
2. ↑  Ohlsen, Holger (14. november 2012). «Campushalle heißt jetzt Flens-Arena» **(tysk)**. Schleswig-Holsteinischer Zeitungsverlag. Arkivert fra originalen 26. mai 2015. Besøkt 15. november 2012.
3. ↑  «Flensburg schenkt Lars Christiansen einen Platz» **(tysk)**. Der Nordschleswiger. 11. august 2010. Arkivert fra originalen 1. mars 2014. Besøkt 21. november 2012.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. mars 2014. Besøkt 25. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (da) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Campushalle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Hans Albertsen**, **Iohannes Albertus** (født 1525, død 25. mai 1569) var en dansk teologiprofessor og biskop i Sjælland fra 1560 til sin død.

Hans Albertsen var født i København og kom i en ung alder til universitetet, hvor han i 1544 tok den filosofiske bachelorgrad, og i 1546 tok han magistergraden. Selv om han ikke hadde studert i utlandet ble han likevel professor i gresk ved Københavns Universitet, senere (1554) i dialektikk.

Da biskop Peder Palladius i sine siste år var meget svak, hjalp Hans Albertsen ham med hans teologiske forelesninger. Den 1. april 1558 tok han bachelorgrad i teologi, og 31. mai samme år ble han teologiprofessor.

I slutten av 1559 ble han Palladius' medhjelper i bispeembetet, og etter hans bortgang ble han 29. mai 1560 valgt til superintendent eller biskop i Sjællands stift. 28. januar 1563 ble han dr.theol.

Han døde 25. mai 1569 som universitetets rektor. Han var gift 1550 med Karine, datter av lektor Anders Jensen Ljung, sogneprest i Malmö. En sønn av ham var magister Albert Hansen, som senere ble biskop i Århus.

Referanser
----------

1. ↑   Dansk biografisk leksikon, Dansk Biografisk Leksikon-ID Hans\_Albertsen[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Runebergprosjektet: Dansk Biografisk Leksikon, 1. utgave


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Peder Palladius** | **Biskop i Sjælland**(1560–1569) | Etterfølger:**Poul Madsen** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon
 |

Portal: Danmark
**Langøygruvene** på Langøy i Kragerø var jerngruver som ble startet opp på 1600-tallet.

Gruvene leverte malm blant annet til Fritzøe Jernverk og Bærums Verk. Det er antatt at også Mørlands Jernværk, som var i drift fra 1609 til 1665, benyttet malm fra Langøygruvene i fremstillingen av jern.

Det var de to hollandske brødrene Selius Marselis og Gabriel Marselis som startet opp gruvedrifta på Langøy. De kjøpte også Mørlands Jernværk i 1641.

Gyldenløve kjøpte opp Vestre Langøy like etter år 1700. I 1882 ble gruvene kjøpt av H. Biørn jr. fra Kragerø.

I 1906 begynte AS Norske Mineraler prøvedrift i *Grevinne Wedels gruve* igjen. I 1907 ble det satt igang lensing av *Fru Anker gruve*, og det ble bygd en 950 meter lang taubane til lasteplassen ved fjorden. Taubanen førte 10 tonn malm i timen og ca. 75 000 tonn malm ble utvunnet fra gruvene mellom 1906 og 1921. Det meste av malmen gikk til Tinfoss Jernverk ved Notodden, som på dette tidspunktet hadde overtatt driften av *Grevinne Wedels gruve*.

De største gruvene på Langøy er *Kåsefjellgruva*, *Bjørnåsgruvene*, *Jonshull gruve*, *Høymyrås*, *Grev Christians gruve*, *Trødalen*, *Tangemyrås gruve*, *Tangelede*, *Fru Anker*, *Grevinne Wedel*, *Myrskjærpet*, *Kampenhaug*, *Snippen*, *Bukkefjell* og *Smediedalsgruvene*.

*Fru Anker* og *Grevinne Wedels gruve* var de største i Kragerødistriktet, og var i århundrer landets nest største.

Litteratur
----------

* J.H.L. Vogt, *Jernmalm og jernverk*, Norges geologiske undersøkelse nr. 85, Christiania 1918

Eksterne lenker
---------------

* Om Langøy, fra nettstedet geanor.no
Børringesjøen
**Børringe kloster** var et kloster ved Børringesjøen i nærheten av Skurup i Skåne. Selve høyden som klosteret lå på var en gang omkranset av vann. I kong Valdemar IIs jordebok Liber Census Daniæ fra 1231 kalles eiendommen for Byrdingø. På denne øya ble det på 1100-tallet anlagt et nonnekloster av benediktinerordenen. Antakelig ble det grunnlagt av en konge, da området tilhørte den danske kongens jaktmarker. Klostret var viet til jomfru Maria og hun og Jesusbarnet ble avbildet på klostrets segl. Senere gikk klosteret over til birgittinerordenen og ble da både munke- og nonnekloster. Priorinnen styrte klosteret, og prioren som ofte var en lokal adelsmann som betalte for privilegiet, representerte klosteret på de verdslige områder. Klosterkomplekset ble på 1300-tallet ombygget flere ganger i gotisk stil.

Eiere
-----

På begynnelsen av 1500-tallet var Søren Norby lensherre over klosteret, men byttet i 1518 dette mot Visby slott og len. Ved reformasjonen opphørte klosterinstitusjonene i de nordiske landene, og kongen gav familien Brahe bruksretten til klosteret, mot at nonnene ble forsørget. Etter lensmannen Axel Brahe overtok Knud Giedde, og i 1582 overtok fru Gørvel Fadersdatter, enke etter riksråd Lave Brahe. Hun rev klosterkirken ned, og bygget en ny kirke i sognet. Hun overlot flere av sine store jordeiendommer til Frederik II og Christian IV, og hun døde på Børringe i 1605. Godset ble siden lagt sammen med Malmøhus len og ble forlent først til Sivert Grubbe på Hofdal og Torup, og deretter til den mektige familien Thott på Eriksholm. Når Tage Ottesen Thott merket at det nærmet seg slutten på livet hans, skyndte han seg fra Eriksholm til Børringe for å dø på sin forlening. Det ble ansett for høfligere mot kongen enn om han hadde dødt på sitt eget gods. 

I 1658 ble Skåne svensk, og i 1688 ble de siste restene av klosteret revet ned. Et stykke fra det som i dag er Börringekloster slott, ligger restene av den forhistoriske borgen kalt Dronning Margrethes vold.

Eksterne lenker
---------------

* Nordisk familjebok
* Om Börringekloster

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
**Paul le Prieur** (født ca. 1620 i Paris, død ca. 1683 i England) var en emaljør og miniatyrmaler som på 1600-tallet virket ved hoffet i København. 

Prieur var sønn av juveler i Paris, senere i Genève Paul Prieur og hustru Marie de Mahis. Han ble utdannet som gullsmed i Genève, hvoretter han i 1640-årene lærte det nylig fremkomne emaljemaleri i Paris. Til Danmark kom han i 1650-årene, hvor han ble ansatt ved hoffet. Han produserte en rekke miniatyrer av kong Frederik III og Christian V etter forlegg av blant andre Karel van Mander og Abraham Wuchters. Han arbeidet også for innflytelsesrike personer som Christoffer Gabel, Peder Schumacher Griffenfeld, Simon Paulli m.fl. Prieur synes å ha forlatt Danmark i 1681.

Som emaljemaler hører Prieur til de betydeligste i Europa. Han styrke lå ikke i selve personskildringen (han malte alltid etter forlegg), men i hans beherskelse av teknikken omkring emaljefremstillingen. Kraftige og glansfulle farver er karakteristisk for hans miniatyrer.

Galleri
-------

* Kong Michael Korybut WiśniowieckiKong Michael Korybut Wiśniowiecki
* Kong Frederik IIIKong Frederik III
* Lady CastlemaineLady Castlemaine
* Frederik IIIs barn, prins Christian til høyreFrederik IIIs barn, prins Christian til høyre
* Kong Władysław IV VasaKong Władysław IV Vasa

Referanser
----------

1. 1 2   SIKART, SIKART ID 4030295, utgitt 28. februar 2018, besøkt 5. oktober 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Artnet, Artnet artist ID paul-prieur, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 2955, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   rkd.nl, besøkt 23. august 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   rkd.nl, besøkt 16. oktober 2016[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  Colding, Torben Holck: *Paul Prieur*, Kunstindeks Danmark
7. ↑  Meier, F. J.: *le Prieur, Paul*, Dansk biografisk Lexikon
8. ↑  *Paul Prieur*, De Danske Kongers Kronologiske Samling. Besøkt 7. august 2013

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk biografisk leksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** ULAN **·** SIKART **·** KulturNav
 |
**Bodin gård** er en gård i Bodø som holder til på Rønvikjordene, som ble stiftet og registrert den 23.02.1995. Gården har historie tilbake til 1897. Gården ligger sentrumsnært, og er ikke økologisk.

Bodin 4H holder til i noen av lokalene til Bodin gård. Her kan du blant annet se dyrene sau, gris, hest, kanin, katt, hund og høns. Gården er vel egnet for besøkende i alle aldre.

Fra 1.1. 2016 forpaktes gården av Bodin samvirke som leier gårdsbygningen, noen verksteder og jordene av Nordland fylkeskommune. Bodin SA har som mål på sikt å drive gården økologisk, brorparten av jordene dyrkes økologisk pr. 2015.

Historie
--------

Gårdsanlegget ble en del av Rønvik Sindsygeasyl, som ble åpnet i 1902. Fra 1902-1984 benyttet pasienter ved Nordlandssykehuset, avdeling psykiatri (opprinnelig Nordland sinnssykeasyl) seg av gårdsområdene til arbeidsoppgaver, som viste seg å være effektive som en del av terapien.

I senere tid ble sykehusvesenet drevet i fylkeskommunal regi, dermed er det per dags dato Nordland fylkeskommune som eier Bodin Gård.

En del av jordene har blitt forsket på av Bioforsk i tiden 1984-2010. De drev med fôr-relatert forskning og feltforsøk, som førte til at enkelte deler av jordene nå er godkjent til økologisk dyrkning av grovforet til dyrene.

2002/2003 var det et høyt ønske av Planteforsk om å utrede omåder av gården til økologisk melkeproduksjon, det har også vært omdiskutert i tidligere år om jordene skal brukes til økologisk melkeproduksjon eller ikke.

Ifølge Kulturavdelingen har gården høy verneverdi på grunn av at det ligger mye historie fra tiden pasienter ved Rønvik Sykehus benyttet seg av områdene. Til nå har minst 5 av de eldre bygningene i området blitt registrert i SEFRAK-registeret.

Tilbud
------

Det er ingen direkte tilbud i forbindelse med gården, men noen av dens leietakere har enkelte aktiviteter:

Bodin 4H tilbyr åpen barnehage hver mandag, onsdag og fredag fra klokken 08:30 til 14:00. I helgene har gården kafé og aktiviteter.

Det er også mulig å leie lokaler til diverse festligheter, der man blant annet kan benytte seg av hest og vogn. Det er også mulig å være med I Bodin 4H-klubb som ble etablert av 4H fylkestyret I Nordland I 1998.

Referanser
----------

1. ↑  «Bodin Gård - 974041561 - Firmapresentasjon». *www.purehelp.no*. Besøkt 29. oktober 2015.
2. ↑  Regjeringen: Rapport fra Bodin gård og Vågønes gård
3. ↑  «Framtidig bruk av Rønvikjordene i Bodø» (PDF). Regjeringen.no. Besøkt 31.10.2015.
4. ↑  «Bodin 4H-gård - Nordland - 4H Norge». *4h.no*. Arkivert fra originalen 4. mars 2016. Besøkt 29. oktober 2015.
5. ↑  Bodin 4H-gård på Facebook
Haug kirke i Haugsbygd
**Norderhov prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Ringerike prosti i Tunsberg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet kirkesogn øst i Ringerike kommune i Buskerud fylke, og hovedkirken var Haug kirke.

Haug prestegjeld og dets sogn er nå en del av Ringerike kirkelige fellesråd underlagt Ringerike prosti.

Historikk
---------

*Haugs kirkja í Vangsbygð* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Kirken antas bygget alt på 1200-tallet, og av kildene kan man lese at det var egen prest der i 1361. Haug sogn og kirke omtales flere ganger i dokumenter fra middelalderen, og fra 1153 og til reformasjonen lå både Haug og Norderhov under Hamar bispedømme.

Etter reformasjonen ble de lagt inn under Norderhov prestegjeld, som da samtidig ble lagt inn under Oslo bispedømme.

Ved kgl.res. av 25. mars 1983 ble Norderhov delt og Haug sogn opprettet som eget sognekall, gjeldende fra 1. januar 1984.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Haug menighet
	+ Haug kirke (hovedkirke/sognekirke)
		- Ringkollkapellet
* Ullerål menighet
	+ Ullerål kirke (sognekirke)

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1900). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 39.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 22.
3. ↑  Opprettelse av Haug prestegjeld, lovdata.no
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Buskerud, arkivverket.no
5. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Soknet på kirken.no
Spiret på Christians kirke i København som er tegnet av Anthon og ble bygget på i 1769 Foto: Ib Rasmussen 
**Georg (George) David Anthon** (født 1. oktober 1714, død 30. august 1781) var en tysk-dansk arkitekt som virket i Danmark.

Anthon var elev av og konduktør hos Nicolai Eigtved og ble i 1748 utnevnt til lærer i geometri og arkitektur ved Kunstakademiet. 

I 1751 ble han kongelig bygningsinspektør, i 1761 hoffbyggmester og inspektør over alle kongelige slott.

Anthon har blant annet tegnet spiret på Christians kirkes tårn, stallbygningen ved Frederiksberg slott og Frederiks kirke. Han sto også for en ombygging av Bregentved. I en kort periode etter Eigtveds død ledet han arbeidet på Marmorkirken.

Ekteskap
--------

Anthon giftet seg med Eigtveds datter Anne Margrethe 28. april 1755 og fikk sønnen Adam Gottlob med henne året etter.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Trap Danmark (6. udgave), Trap Danmark-ID G.D.\_Anthon, besøkt 11. februar 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (da) Georg David Anthon på Kunstindeks Danmark / Weilbachs Kunstnerleksikon
* Georg David Anthon hos Prosjekt Runeberg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Kunstindeks Danmark **·** VIAF **·** GND **·** LCCN
 |

Portal: Danmark
Hovslager i arbeide
En **hovslager** er en spesialist på hestens høver.
Hovslageren må ha gode kunnskaper om hestens anatomi, fysiologi og biomekanikk.
Når hesten skal ha sko på er hovslagerens smikunnskaper avgjørende for hestens velferd. Det er sammenheng mellom smikunnskaper og det å klare å tilpasse sko. Hesten trives best og arbeider best når den har godt tilpassede sko på seg.

Tidligere var det som regel en smed som skodde hester. Å kunne smi og tilpasse hestesko var en viktig oppgave, på grunn av hestens viktige rolle i jord- og skogbruk. Både verktøy og skoene var håndlagde. De spesielle spikrene som ble brukt, søm var en betydelig eksportartikkel for firmaet O. Mustad & Søn. Etter hvert som landbruket ble mekanisert og bilen overtok transportoppgavene gikk bestanden av hester ned. Hovslagerfaget ble da nærmest borte i en generasjon. De siste tiårene har hestebestanden økt kraftig utbredelsen av hest til hobby og sport, og faget har fått et oppsving. Spesielt innen konkurransesport er individuell tilpasning av sko til hoven nødvendig, da det kan gi utslag i hestens prestasjoner. I dag brukes som regel maskinlagde hestesko, i forskjellige varianter.

I Norge består utdannelsen av ett år på videregående (naturbruk) og så tre år som lærling. Utdannelsen er fra 2023 ett særløpsfag.

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no sin yrkesbeskrivelse av hovslager
* Historien om skoing av hesten
* Oppslagsordet «Hov» i *Salmonsens konversationsleksikon* fra 1915-1930 (grundig artikler om hestens hover, også hovslgning, på dansk)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
Dingeneset sett fra sjøen  Foto: Bjarne Thune 
Dingeneset sett fra sjøen  Foto: Bjarne Thune 
Dingeneset sett fra sjøen  Foto: Bjarne Thune 
**Dingeneset** ligger på nordsiden av Dingjevågen ved Dingja i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. På neset er der en fyrlykt. Dingeneset, ved innløpet til Sognefjorden, var i historisk tid grensen mellom Haurdafylket (Hordaland) og Sygnafylket (Sogn).

Historie
--------

Omkring 15 meter fra fyrlykten finnes en røys som nå er svært ødelagt. Det skal ha vært funnet mannebein i røysen. I bronsealderen ble det ofte laget slike røyser over døde stormenn, men en vet ikke når røysen på Dingeneset stammer fra.
I sagaen er det fortalt om et stort slag ved Dingeneset i år 978 mellom Håkon Ladejarl og kong Ragnfrød Eiriksson.

> Da ble det en veldig kamp der. Håkon jarl hadde mye større hær, og han vant seier. Dette var på Dingenes, der hvor Sogn og Hordaland møtes. Kong Ragnfrød flyktet til skipene, men det falt tre hundre mann av hærens hans. Etter denne striden rømte Ragnfrød ut av Norge, og Håkon jarl trygget freden i landet.
> 
> 
> Snorres kongesagaer
> 
>

Fylkesgrense
------------

Dingeneset var fra eldgamle tider grense mellom Hordaland og Sogn. 
Den delen av nåværende Gulen kommune som ligger sør for Dingeneset hørte i dansketiden inn under futen i Nordhordland. Også Gulen kirke lå under Nordhordland prosti frem til 1773. Da ble Eivindvik prestegjeld, det vil si det som nå utgjør den søre delen av Gulen kommune, lagt under futen i Ytre Sogn og ble en del av Sogn og Fjordane fylke ( Nordre Bergenhus amt).

Referanser
----------

1. 1 2  Snorres kongesagaer, 2003, side 121-122

Litteratur
----------

* Kleiva, Ivar (1996). *Gulen i Gammal og ny tid*. Gulen kommune: Gulen kommune.
* *Snorres kongesagaer*. Oslo: J.M. Stenersens forlag. 2003. ISBN 82-7201-286-3.

Eksterne lenker
---------------

* NRK fylkesleksikon: «Den gamle fylkesgrensa ved Dingeneset» besøkt 1. november 2010
* NRK fylkesleksikon: «Historia i Gulen» besøkt 1. november 2010

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Dingjaelva** (også skrevet **Dingja**) er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den er 0,5 km lang, og renner fra Dingevatnet (26 moh) til munningen i Dingevågen ved bygda Dingja. Elva er nederste del av Dingjavassdraget, som er 11,1 km langt, med et nedbørfelt på 28,22 km². Middelvannføringen ved munningen er 2,53 m³/s.

Elva har sine kilder i Bjørndalen, som ligger i den sørligste delen av Brossviksåta, og renner først mot vest til Risestølsvatnet. Her snur elva mot nord, og renner langs vestsida av Brossviksåta. Den renner gjennom Stølsvatnet (376 moh.) og fortsetter nordover gjennom det trange Tjørndalsgjelet ned til Brossvikvatnet. Mellom Brossvikvatnet og Dingevatnet renner den korte Eikedalselva mot vest, før vassdraget avsluttes av selve Dingjaelva.

Dingjavassdraget ligger lavt og er preget av nærheten til kysten. Det ligger i den smale kystsonen hvor plantelivet er dominert av oseaniske plantearter. En betydelig del av nedbørfeltet er kledd med furuskog, og vassdraget er ellers dominert av de to store og dype lavlandsinnsjøene Dingevatnet og Brossvikvatnet, som begge har surt vann og er påvirket av humus.

Dingjaelva ble i 1993 vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan IV for vassdrag.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 20. november 2014
2. ↑  Jon Arne Eie, Per Einar Fauli, Jens Aabel (1996). *Elver og vann : Vern av norske vassdrag*. Oslo: Grøndahl Dreyer i samarbeid med Norges vassdrags- og energiverk. s. 286. ISBN 82-504-2241-4. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. ↑  «068/1 Dingja». *nve.no*. Norges vassdrags- og energidirektorat. 15. juni 2021. Besøkt 14. oktober 2021.
Sløvåg Foto: Bjarne Thune 
Sløvåg Foto: Bjarne Thune 
**Sløvåg** er et ferge- og industristed i Gulen kommune i Vestland fylke. Fergeleiet er ett av to på forbindelsen Leirvåg-Sløvåg, på fylkesvei 57. Frem til 4. november 2010 var også Skipavik et stopp på fergesambandet, men dette ble sløyfet da siste del av fastlandsforbindelsen på fylkesvei 4 åpnet.

Stedet ligger på grensen til Hordaland, på motsatt side av Fensfjorden i forhold til oljeraffineriet på Mongstad.

Industri
--------

På grunn av sin sentrale beliggenhet i forhold til Mongstad har Sløvåg fra slutten av 1980-tallet hatt kraftig industriell vekst.

De første som etablerte seg i området var Wergeland-konsernet med sin sementvareproduksjon i 1987 og behandlingsanlegg for oljeholdig avfall i 1992. I 1994 startet de et av Nord-Europas største steinknuserverk på området (Halsvik Aggregates).

Andre bedrifter som er etablert er bl.a. Baker Oil Tools, Johnny Birkeland Transport, Birkeland Entrepenørforretning og Vest Tank (senere Alexela).

Det er også et lagringsanlegg for lavradioaktivt avfall i området.

Vest Tank-ulykken
-----------------

*Se utdypende artikkel: Vest Tank-ulykken*
I 2007 skjedde det en eksplosjonsulykke i Sløvåg, da en av tankene til Vest Tank (Alexela) eksploderte og en annen brant opp. Denne ulykken har fått navnet Vest Tank-ulykken, eller **Sløvåg-eksplosjonen**. De miljømessige konsekvensene av ulykken har vært store, også for områdene nord og nordvest for Sløvåg.
Nedfallet fra eksplosjonen rammet et område med ca. 1000 innbyggere.

Referanser
----------

1. ↑  
«*Mitt skip er lastet med*». NRK Brennpunkt (fjernsynsdokumentar). 19. juni 2008. Arkivert fra originalen 2. februar 2009. Besøkt 24. august 2008.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sløvåg – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Gulen
**Stemnebøveten** på Hisarøyna i Gulen kommune er antatt å ha vært en del av et nettverk av veter (*viti*, *ildvarder*, *vedvarder*) for varsling ufred i området som lå inn under Gulatinget. Fra Stemnebøveten er det frisikt til Vetefjell på Krakhellenipa ytterst i Sognefjorden. Derifra gikk det en varslingslinje innover fjorden til Veten ved Bekken, Veten ved Torvund, Vardeneset på Måren, Veteneset på Sæle, Vetehaugen eller Vokeskorane i Vik, Skriki i Norane, Vetanosi, Skar, Okken og Ulvisnubben i Lærdal, Stogonosi og Hugakollen i Vang. Vetene over Filefjell er usikre, men det er lokalisert mulige steder nær gamle tufter på Filefjell. Disse er plassert slik at det er sikt mellom dem langs med en gammel vegtrase på nordsida av elva. Dette kan være det gamle vetesystemet, men noe definitivt bevis mangler. Vetastuen fra Vetanosi står på Sogn Folkemuseum.

Allerede i Gulatingsloven er veter og vetevakt omtalt. Senere er det kommet til vetestuer for de som skulle holde vakt, men disse er ikke omtalt i Gulatingsloven. Vetesystemet i Gulen hører til systemet som strekker seg innover Sognefjorden. Gulatinget dekte Sognefjorden, og til og med 1125 hørte også deler av Valdres og Hemsedal inn under området.

Veter blir gjerne delt i de som tilhører stamlinjene for rask varsling og de som tilhører nettverk for lokal varsling. De som tilhører stamlinjene har gjerne lange sprang mellom hver vete, avstanden er rundt 15-30 km mellom de enkelte. Dette gjorde det mulig å tenne de i rask rekkefølge og slik sende beskjed om ufred. Disse vetene lå ofte slik til at det ikke var mulig å se de nede i dalene, derfor var det lokale vetesystem som varslet videre. I de lokale vetesystemene var det typisk 4-7 km mellom de enkelte vetane og det måtte tennes langt flere for å sende beskjed over samme avstand som for stamlinjene. Stemnebøveten er antatt å ha tilhørt stamlinjenettet.

Eksterne lenker
---------------

* Vetane i Lærdal[*død lenke*]
**Klyvtveitelva** er ei elv i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den er 1,0 kilometer lang (4,1 kilometer regnet fra kildene på Flatefjellet), og har et nedbørfelt på 5,09 km². Middelvannføringen ved munningen er 0,68 m³/s.

Elva begynner som en rekke små bekker på Flatefjellet sør for Klyvtveitvatnet og på Blåfjellet i nord. Bekkene samles i Klyvtveitvatnet, og fra nordenden av vatnet renner Klyvtveitelva nordover i et bratt fall på vestsida av Blåfjellet ned til munningen i Austgulfjorden ved Klyvtveita, 2 km vest-sørvest for Austgulen. 

Klyvtveitelva er utbygd til kraftproduksjon i Kløvtveit kraftverk, som utnytter fallet fra Klyvtveitvatnet ned til Austgulfjorden. Kraftverket ble ferdigstilt i 2006, og etter utbyggingen er elva stort sett tørrlagt hele tiden. Vann fra to innsjøer i nærliggende elver i det varig vernede Yndesdalsvassdraget, Austgulstølvatnet i Steinsdalelva og Transdalsvatnet i Dalelva, er også overført til Klyvtveitvatnet. Overføringene gjør at vannføringen til kraftverket blir mer enn fordoblet i forhold til Klyvtveitvatnets naturlige tilsig.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Nedbørfelt til hav.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 12. juli 2017

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av Klyvtveitelva fra Sogn og Fjordane fylkesarkiv
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Compurgatio** var en gammel forsvarsmåte i en rettssak. Den anklagede person kunne tilkalle og støtte seg til et antall personer, vanligvis tolv. De sverget en ed på sin viten, eller sin overbevisning, om at den anklagede var uskyldig.

*Compurgation* er kjent i germansk rett, i tidlig fransk lov (*très ancienne coutume de Bretagne*), i walisisk lov og i engelske kirkelige domstoler helt frem til 1600-tallet.[]

I England ble rettsinstituttet avskaffet i common law av kong Henrik II i 1164 i *Constitutions of Clarendon*. Forsvaret forble imidlertid tillatt i sivilrettslige tvistemål. Det ble ikke helt avsluttet i England før i 1833.

Som **edgangsmenn** eller **edgärdsmän** forekom forsvarsmetoden i eldre svensk rett. Disse menns oppgave var at man ved tinget med sin ed bekreftet den såkalte vergemålsed - *värjemålsed* som en anklaget kunne avlegge for å styrke sin uskyld i såvel tvistemål som i straffesaker.[] Edgangsmennene gikk derved god for at den svarende ikke begikk mened og at det i saken stod til slik som den svarende hevdet. Hvem som helst kunne ikke bli edgangsmenn, men bare fri, myndige menn som var av anerkjent «erfaring, sakkunskap og sannhetskjærlighet».[]

Instituttet med *edgärdsmän* kom på 1600-tallet til å bli kritisert, ettersom edgangsmennene ble nødsaget å avgi ed på slikt som de ikke kunne være sikre på.[] Som følge av det innebar dronning Kristinas strafftordning av år 1653 at edgangsmennenes ed kunt skulle avse att disse *trodde* at vergemålseden var korrekt.[] Eden kunne lyde således: *Vi svärja vid Gud och hans heliga evangelium, att av de skäl ock liknelser, som vi vete av saken, och av den umgängelse vi haft have med denne mannen, tro vi hans ed vara ren och icke men.*

Edgärdsmannainstitutet ble avskaffet i Sverige i 1695.[]

Referanser
----------

1. ↑  Friedman, Lawrence Meir 1975. *The legal system: a social science perspective*. Russell Sage Foundation, 272.
2. ↑  Side 599 i Prosjekt Runeberg

Litteratur
----------

* Baker, JH (2002). *An Introduction to English Legal History* (4th utg.). London: Butterworths. s. 5–6. ISBN 0-406-93053-8.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Yndesdalsvatnet** (også skrevet **Ynnesdalsvatnet**) er en innsjø i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Det er rundt fem kilometer langt og mellom 0,3 og 0,7 kilometer bredt. Vatnet ligger 104 meter over havet, og det har et areal på 1,96 km². Største dybde er 116 meter.

Vatnet har navn etter bygda Yndesdal, som ligger ved østenden av vatnet. Ved Yndesdalen ligger også munningen av Øyrelva, som er Yndesdalsvatnets hovedtilløp. Av andre viktige tilløpselver kan nevnes Furdalselva, som munner ut i vatnet fra nord. Vatnet har utløp mot vest via den korte elva Straumen til det mindre Vetlevatnet, som ligger på samme høyde som Yndesdalsvatnet. Fra Vetlevatnet renner Frøysetelva (Yndesdalsvassdraget) videre, og munner etterhvert ut i Austevågen ved Frøyset. 

Yndesdalsvatnet ble, sammen med resten av vassdraget, vernet mot kraftutbygging gjennom Verneplan III for vassdrag. Yndesdalsvatnet er utsatt for sur nedbør. Det har vært fullkalket hver høst siden 1991, men innsjøen og den nedenforliggende delen av vassdraget gjenforsures gradvis i løpet av den påfølgende vinter og vår.

Fv2 går langs hele nordsida av vatnet.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
2. 1 2 3 4  «NVE Atlas». *Vassdrag – Innsjødatabase – Dybdekart.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
3. ↑  «Yndesdalsvatnet». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 31. oktober 2016.
4. ↑  Miljøstatus i Hordaland: Yndesdalsvassdraget[*død lenke*], Fylkesmannen i Hordaland

Eksterne lenker
---------------

* Dybdekart over Yndesdalsvatnet

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Shelbyville** er en fiktiv by i TV-serien The Simpsons. Det er nabobyen til Springfield, og byene fremstår som rivaler. Blant annet blir Springfield latterliggjort på teater-scener i Shelbyville. Shelbyville ble for en kortere periode kalt «Morgan-ville» når Abraham Simpson var ung. Ifølge The Simpsons Movie ligger Shelbyville vest for Springfield. 

Byen ble grunnlagt i 1796 av Shelbyville Manhattan etter at han og kompanjongen Jebediah Springfield, Springfields grunnlegger, ikke kunne bli enige om ekteskap mellom søskenbarn skulle være tillatt (Manhattan var for, Springfield mot). Selv om Shelbyvilles innbyggere ikke fremstår som smartere og mer reflekterte enn Springfields innbyggere, fremstår likevel Shelbyville som en mer velstående by.

Shelbyville fremstår i stor grad som et speilbilde av Springfield. De har hver sitt atomkraftverk. Der Springfield har Duff Beer, har Shelbyville sitt *Fudd*. Der Springfield har Kwik-E-Mart, har Shelbyville *Speed-E-Mart*. Der barneskolen i Springfield har en mannlig skotsk vaktmester i Groundskeeper Willie, har barneskolen i Shelbyville en kvinnelig skotsk vaktmester. Springfield har en «Moe’s Tavern» oppkalt etter eieren Moe Szyslak, men i Shelbyville finnes det en Joe's Tavern. Mens Springfield kun har Krusty Burger, har imidlertid Shelbyville McDonald's. Shelbyville fikk også muligheten til å arrangere OL, etter at Bart Simpson ødela Springfields sjanser.

Det foregår en intens rivalisering mellom de to nabo-byene i løpet av hele TV-serien, spesielt i den sjette sesongens episode "Lemon of Troy" hvor innbyggerne i Shelbyville stjeler et verdsatt sitron-tre fra Springfield. Flere av innbyggerne i Springfield forsøker deretter å skaffe treet tilbake igjen, til deres egen by.

Av figurene i serien er Homers halvbror Herb Powell og Milhouses mor Luann Van Houten fra Shelbyville.

I USA finnes det minst 8 virkelige byer med navnet Shelbyville, og i statene Kentucky, Illinois og Missouri finnes både Shelbyville og Springfield.

| * v
* d
* r

* Simpsons
* Liste over episoder av Simpsons

 |
| --- |
| Familien | 
* Homer Simpson
* Marge Simpson
* Bart Simpson
* Lisa Simpson
* Maggie Simpson
* Abraham Simpson

 |
| Bak kamera | 
* Matt Groening
* Dan Castellaneta
* Nancy Cartwright
* James L. Brooks
* Mike Scully
* Al Jean

 |
| Annet | 
* Capital City
* Springfield
* Shelbyville
* D’oh!
* Liste over figurer i Simpsons

 |
| 
* Kategori:Simpsons

 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

Tore «Teiandex Ragnvaldsson ble satt som jarl i Hordaland da han ble giftet til Harald Hårfagre og Gyda Eiriksdatters datter Ålov Årbot. 
**Tore Teiande Ragnvaldsson** (født ca. 862, død før 935) ble jarl over Møre etter faren Ragnvald Mørejarls død i 892.

Han tilbød seg ca. 874, som eldste sønn til Ragnvald Mørejarl, å dra til Orknøyene for å bekjempe de brysomme vikingene der. Hans far avslo imidlertid tilbudet, fordi han hadde bestemt at Tore skulle bli hans etterfølger. Den egentlige grunn var vel at Tore dengang ennå ikke var voksen. Da Ragnvald i 892 brant inne, satte Harald Hårfagre Tore til jarl over Møre, og ga ham sin datter Ålov, henne de kalte Årbot, til ekte. Tore hadde, foruten hele Møre, også Romsdal.

Tore Teiande, gjennom å ha giftet seg med Ålov Årbot, fikk barn som var direkte etterkommere av Horda-ætten i Hardanger, gjennom Hordaprinsessen Ålofs mor Gyda Eiriksdottír. Slik ble Tore "Teiande" Ragnvaldsson og Ålof Årbot opphavet til den vestlandske Ynglinga-greinen den eldre Galte-familien på Hatteberg som òg var jarler på Orknøyene, som leses om i Orkøyingasógu. 

Snorre skriver
*Da kong Harald var 40 år gammel, var mange av sønnene hans voksne karer, de var tidlig modne alle sammen. Da gikk det etter hvert slik at de ble misnøyde med at kongen ikke ga dem noe rike, men satte en jarl i hvert fylke; de mente jarlene var av mindre ætt enn de selv var. En vår la de av sted, Halvdan Hålegg og Gudrød Ljome, med en stor flokk og kom uventet over Ragnvald Mørejarl, kringsatte huset for ham og brente ham inne med 60 mann. Så tok Halvdan tre langskip, fant mannskap til dem og seilte vest over havet. Gudrød satte seg fast i de landene som Ragnvald jarl hadde hatt før. Men da kong Harald hørte dette, dro han straks mot Gudrød med en stor hær, og Gudrød så ingen annen utvei enn å gi seg over til kong Harald, og kongen sendte ham øst til Agder. Kong Harald satte Tore, sønn til Ragnvald jarl, over Møre, og giftet ham med Ålov, datteren sin, hun som ble kalt Årbot. Tore jarl Teiande (den tause) fikk da samme riket som hans far Ragnvald hadde hatt.*

Han døde sannsynligvis straks før eller etter Håkon Adelstensfostres tronbestigelse i 935, da han som den mektige mann han var ikke nevnes under Håkons regjering.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p10479.htm#i104782, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** WikiTree
 |
**Klyvtveitvatnet** er en innsjø i Gulen kommune i Sogn og Fjordane. Den er 2,2 km lang og opptil 1 km bred. Arealet er på 0,94 km² og det naturlige nedbørfeltet er 4,47 km². Klyvtveitvatnet har utløp til Austgulfjorden gjennom Klyvtveitelva. Vatnet består av to separate basseng, med hovedbassenget i vest og et mindre basseng i øst. De to bassengene, som blir kalt henholdsvis Store og Vetle Klyvtveitvatnet, er knyttet sammen med et smalt og grunt sund.

Kraftutbygging
--------------

Klyvtveitvatnet er regulert, og er hovedmagasin for Kløvtveit kraftverk, som utnytter fallet i Klyvtveitelva ned til Austgulfjorden til produksjon av elektrisk kraft. Høyeste regulerte vannstand er på 398,4 meter over havet, laveste regulerte vannstand er 360 moh, og magasinvolumet er 18,3 mill. m³. Vann fra to innsjøer i nærliggende elver, Austgulstølvatnet i Steinsdalelva og Transdalsvatnet i Dalelva, er også overført til Klyvtveitvatnet, noe som mer enn fordobler vannføringen til kraftverket i forhold til Klyvtveitvatnets naturlige tilsig. 

I de opprinnelige utbyggingsplanene var det forutsatt at Austgulstølvatnet skulle demmes opp for å lette overføringen til Klyvtveitvatnet, som ligger høyere enn Austgulstølvatnet. Dette ville ha satt deler av Austgulstølen under vann, og blant annet for å unngå dette fikk BKK i 2003 tillatelse til en planendring som medførte at vannstanden i Austgulstølvatnet kunne beholdes uendret. Denne planendringen har imidlertid også ført til at skadevirkningene rundt hovedmagasinet i Klyvtveitvatnet er blitt større, noe som igjen har medført reaksjoner fra grunneiene i området. Det er spesielt skadevirkningene ved Vetle Klyvtveitvatnet det har blitt reagert mot, ettersom disse ville vært unngått dersom et tidligere forslag fra Gulen kommune om en lang tunnel fra Austgulstølvatnet til Store Klyvtveitvatnet hadde blitt gjennomført, i stedet for de to kortere tunnelene via Vetle Klyvtveitvatnet som ble bygget. BKK har som følge av reaksjonene besluttet å bruke 14 millioner kroner til å forsøke å føre Vetle Klyvtveitvatnet tilbake til naturlig nivå.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  «NVE Atlas». *Vannkraft – Utbygd vannkraft – Magasin.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
2. 1 2  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 10. juni 2015
3. ↑  «Større regulering enn vanleg», bt.no, 30. september 2007
4. ↑  «Fortvilar over brutal kraftutbygging», bt.no, 21. september 2007
5. ↑  «BKK vil ordna opp på Kløvtveit», nordhordland.no, 1. september 2008

Portal: Gulen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**John Jonsson Kjellevold** (1864–1954) var en norsk gårdbruker, poståpner og politiker som representerte Det Frisinnede Venstre.

Han kom fra Gulen i Sogn og Fjordane, og var i 30 år kommunestyremedlem og i flere år varaordfører. I mange år var Kjellevold formann i jordstyret og satt i styret i Gulen Sparebank. På hjemplassen Dalsøyra startet han et lite meieri.

Kjellevold forsøkte flere ganger å bli innvalgt til stortinget for felleslistene av Frisinnede Venstre og Høyre i valgkrets Ytre Sogn. Han var far til politikeren Ludvik J. Kjellevold, som drev landhandel i Lavik og deretter var ordfører i Gulen fra 1947 til 1963.

Kjellevold var vararepresentant på Stortinget 1916–1918. Første gang han var kandidat til varaplassen for Ytre Sogn var ved Stortingsvalget 1912, men tapte stort for lensmann A. Øen fra Vik i Sogn, med 1357 mot 2139 stemmer. Han ble derimot valgt som varerepresentant i 1915, da han vant en klar seier i både første og andre valgomgang mot lensmann Øen (V) og Gulen-lensmannen A.K. Breidvik (V). Ved stortingsvalget i 1918 ble resultatet igjen at lensmann Øen slo Kjellevold med ganske knapp margin i andre valgomgang.

Han stilte ikke som kandidat til stortingsvalg igjen etter 1918.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som John Johnsen[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Bergens Tidende, type referanse dødsannonse, utgitt 14. april 1954[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Stortingsvalget 1912 – Statistisk sentralbyrå NOS, side 123.
4. ↑  Stortingsvalget 1915 – Statistisk sentralbyrå NOS, side 129.
5. ↑  Stortingsvalget 1918 – Statistisk sentralbyrå NOS, side 131.

Eksterne lenker
---------------

* John Jonsson Kjellevoll – NRK Sogn og Fjordane fylkesleksikon.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Lars Vangen** (født 9. januar 1987 på Finnøy) er en norsk politiker (Sp).

Vangen har vært leder i Elevorganisasjonen i Rogaland 2005–2006 og sentralstyremedlem i Elevorganisasjonen i perioden 2006–2007. Fra 2009 ble han medlem av Senterungdommens sentralstyre, hvor han var nestleder i 2010–2011. Lars Vangen tapte i 2011 ledervalget i Senterungdommen mot Sandra Borch. 2011–2015 var han folkevalgt i Østfold hvor han satt som vararepresentant til fylkestinget for Senterpartiet, og som fast medlem av Samferdsel, -miljø og klimakomiteen.

Vangen har tidligere arbeidet som fylkessekretær i Oslo Senterparti, for Miljøstiftelsen ZERO og har fra 2012 jobbet som politisk rådgiver for Senterpartiets stortingsgruppe. Han var leder av kommunikasjonsavdelingen i Senterpartiets stortingsgruppe frem til valget 2021. Han er i dag statssekretær i Finansdepartementet.

Vangen har avgangseksamen fra Bryne videregåande skule fra 2006, og en bachelorgrad i sosiologi ved Universitetet i Oslo. Han har og studert bedriftsøkonomi ved Høgskolen i Østfold.
Ås kirke
**Ås prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Follo prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Ås kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Ås kirke.

Ås prestegjeld og dets sogn er nå en del av Ås kirkelige fellesråd underlagt Søndre Follo prosti.

Historikk
---------

*Áss sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Ås middelalderkirke, *Áss Maria kirkja*, viet til jomfru Maria, var i sin tid Follos største steinkirke. Den lå på den nordøstre delen av kirkegården og hadde opprinnelig stort, rektangulært skip og smalere kor med apsis. Koret ble etterhvert utvidet og gjort rett avsluttet, og kirken fikk et murt vesttårn. Denne kirken ble revet i 1866, da dagens kirke ble bygget..

Middelalderkirken er omtalt i Biskop Eysteins jordebok fra 1397 som *Áss kirkja*.

### Prestegjeldet

Ås prestegjeld antas å gå tilbake til førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I middelalderen omtales tre kirker i Ås prestegjeld:

* Ås
* Kroer
* Nordby

Senest rundt reformasjonen ble Ås hovedkirke, og i Povel Huitfeldts Stiftsbok fra 1574-77 omtales følgende kirker i *Aass Sogenn*:

* Aass Hoffuidt Kiercke
* Kruir Annex
* Norby Annex
* Fronner Annex

Prestegjeldet er oppført i Skattematrikkelen 1647 som *Aasz hovedsougen* i Folloug fougderie.

### Nyere tid

Drøbak prestegjeld ble utskilt fra Ås prestegjeld ved kgl.res. av 8. september 1823, og omfattet byen og landsognet (Frogn).

Ås prestegjeld dannet grunnlaget for Ås formannskapsdistrikt opprettet i 1837.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Ås
* Kroer
* Nordby

Referanser
----------

1. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 12.
2. ↑  Ås kirke, norske-kirker.net
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Christie, Sigrid (1969). *Norges kirker*. Land og kirke. s. 33.
5. ↑  Historikk for prestegjeld og sogn i Akershus
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.