recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lodovico Grossi da Viadana** (ca 1560–1627) var en italiensk komponist fra overgangstiden mellom renessanse- og barokkmusikk.

Liv
---

Viadana kan ha vært elev av Costanzo Porta. 

I 1594 fikk Viadana posten som korleder ved katedralen i Mantova. I 1597 reiste han til Roma, og tilbake i Mantova ble han i 1602 korleder ved San Lucca. Deretter hadde Viadana samme post i ulike norditalienske byer, som Concordia ved Venezia og i Fano. 

Viadana var medlem av fransiskanerordenen og fra 1614 til 1617 virket han for sin orden i provinsen Bologna; ved siden av Mantova også i Ferrara og Piacenza. Rundt 1623 trakk han seg tilbake til klosteret Santa Andrea i Busseto.

Verk
----

Viadanas var en svært produktiv komponist, og verkene hans er bevart i større grad enn vanlig for komponister fra hans tid. Han skrev for det meste kirkemusikk: messer, litanier, klagesanger og salmer. Unntakene er to bøker med tre og firstemmige canzonetter fra 1590 og 1594, og et enkelt trykk med instrumentalmusikk, *Sinfonie musicali* (1610). 

Til Viadanas beste stykker hører *Salmi a 4 cori op. 27*. Verket er komponert i en konsertant stil som kontrasterer fem solostemmer, et trestemmig kor og ulike instrumenter (3 orgler, chitarrone, strykere, fagotter og trompeter. 
I verket *Cento concerti con il basso continuo – Concerti a una voce con l'organo*, op. 12, ble Viadana den første betydelige komponist som tok i bruk den nyutviklede generalbassbesifringen.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 11876831X, besøkt 18. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Trove, oppført som Lodovico da Viadana, Trove person-ID 1185069, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   KANTO, KANTO ID 000208979, oppført som Lodovico Viadana[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Find a Grave, Find a Grave 21284780, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w65h7jwg, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* *Abendmusiken in der Predigerkirche: **Lodovico Viadana*** Programhefte til en konsert i Basel 8. januar 2017. (pdf-fil)
* «Lodovico Grossi da Viadana», treccani.it. *Dizionario Biografico degli Italiani* - Volume 59 (2002).

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Lodovico Grossi da Viadana i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket
* (en) Fritt tilgjengelige noter av Lodovico Grossi da Viadana i International Music Score Library Project

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
***Langt fra Vietnam***, (originaltittel: *Loin du Vietnam*) er en fransk episodisk dokumentarfilm fra 1967 regissert av Joris Ivens, William Klein, Claude Lelouch, Agnès Varda, Jean-Luc Godard, Chris Marker og Alain Resnais.

Bakgrunn
--------

Mot slutten av 1966 samlet Chris Marker en rekke venner som i likhet med ham selv ønsket å lage en film til støtte for det vietnamesiske folkets kamp. Marker foretrakk som regel å holde seg i bakgrunnen og trekke i trådene, og dette ble rollen hans også i dette prosjektet. Han ble koordinator mens de andre regisserte hver sin del av filmen.

Etter flere gruppemøter startet realiseringen av filmprosjektet. Opptakene ble gjort gjennom året 1967, regissører var Claude Lelouch, Agnès Varda, Joris Ivens og Michèle Ray. Med seg på laget hadde de om lag to hundre filmfolk som stilte opp til frivillig, ulønnet innsats i den grad de var i stand til det.

Klipperen Jacqueline Meppiel hadde hovedansvaret for det tekniske arbeidet, og Andréa Haran stod for det administrative.

I tillegg medvirket en rekke andre kunstnere: designerne Folon og Roland Topor, musikerne Michel Legrand, André Delvaux, Michel Fano og Barney Willen, koreografen Maurice Béjart, fotografene Roger Pic, Marc Riboud og Bernard Couret, manusforfatterne Jacques Sternberg, Jorge Semprun, Jean Cayrol og François Maspéro, samt journalistene Anne Philipe, Jean Lacouture og Carlos Franqui.

De totale kostnadene beløp seg til 450 000 francs (som gikk til innkjøp av råfilm, utstyr, labarbeid og reisekostnader), noe som tilsvarer 561 000 euro (verdi per 2015).

Referanser
----------

1. ↑  «filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Langt fra Vietnam* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Langt fra Vietnam* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (en) *Langt fra Vietnam* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Langt fra Vietnam* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Langt fra Vietnam* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Langt fra Vietnam* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

Portal: Film
**Nemesio Camacho «El Campín» Stadion** er det største stadionet i Bogotá i Colombia. Det er hjemmebanen til Independiente Santa Fe og Millonarios, samt landslagsarena for Colombias herrelandslag i fotball, sammen med Barranquillas Estadio Metropolitano. Stadionet er oppkalt etter **Nemesio Camacho**, som var tidligere leder for det den gang eksisterende gatebilsystemet i Bogotá. Han var også faren til Luis Camacho, som tilbudte landområdet der stadionet ligger i dag. Navnet **Campin** er en forenkling av «camping», siden det lå en campingplass her tidligere. Stadionet har en kapasitet på 48 600 sitteplasser, og ble bl.a. brukt til finalearena for Copa América 2001, da Colombia ble kåret til søramerikansk mester.

Historie
--------

Jorge Eliécer Gaitán, den gang borgermester i Bogotá, fikk ideen til å bygge stadionet i 1934. Dette sammenfalt med byens 400-årsjubileum. Dermed kunne man også arrangere «Juegos bolivarianos» der i 1938. Inntil da hadde den eneste store fotballbanen vært «La Merced», som var relativt liten i denne sammenhengen. Like etter borgermesterens forslag om å bygge stadionet, ble byen tilbudt landområder av byrådsmedlem Luis Camacho.

Til det første profesjonelle colombianske mesterskapet i 1948 var stadionkapasiteten på 23 500 sitteplasser. Siden har det vært ombygd en rekke ganger, og toppkapasiteten var 62 500 i 1968. Siden den gang har det blitt færre plasser på grunn av mange ombygninger og nye krav fra FIFA.

Den første fotballkampen som ble spilt her var landskampen mellom Colombia og Ecuador 10. august 1938. Millionarios har spilt på «El Campin» siden 1938 og Santa Fe siden 1951. Landslaget bruker stadionet regelmessig, og det er kanskje mest kjent for finalekampen i Copa América i 2001, da Mexico ble slått. Arenaen kan være et av flere internasjonale stadioner som muligens skal forbys av FIFA til landskamper fordi den ligger over 2500 meter over havet. Det foreligger en midlertidig konsesjon mens man behandler saken.

Konserter
---------

* 1973 - James Brown
* 1988 - Concierto de Conciertos og Quiet Riot
* 1991 - Information Society
* 1992 - Guns N' Roses
* 1994 - Pet Shop Boys
* 1995 - Bon Jovi og Luciano Pavarotti
* 1995 - UB40, Elton John og Sheryl Crow
* 1996 - Plácido Domingo
* 1997 - Fito Páez, Charly García, Mercedes Sosa og Celia Cruz
* 1998 - Fania All-Stars
* 2000 - Shakira
* 2004 - The Offspring
* 2012 - Paul McCartney
* 2012 - Lady Gaga
* 2013 - Justin Bieber
* 2014 - One Direction
* 2015 - Foo Fighters
* 2015- KISS
* 2016 - The Rolling Stones

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tom Arvid Bjørnland** (født 27. mai 1952, død 9. august 2010 i Italia) var en norsk fotograf. Han var bosatt på Jeløya utenfor Moss.

I tenårene hadde han suksess som fotograf, var representert på norske og internasjonale utstillinger, og var tidlig på 70-tallet blant landets mest premierte fotografer og vant bl.a. den norske Landskonkurransen.

Fotografiets rammer ble imidlertid fort for smale, og det ble derfor til at han i mange år fokuserte på det å være næringslivsleder. Introduksjonen av den digitale bildebehandlingen førte imidlertid til at han sent på 90-tallet tok opp igjen sitt kreative virke. Man kan vel si at han ble en av pionerene i dette nye mediet, de første arbeidene er datert 1997. 

Han var gift med Gunn Bjørnland (f. 1954).

Separatutstillinger
-------------------

* Galleri Røed; Moss (1999)
* Soli Brug, Sarpsborg (2001)
* Fotografiens Hus, Oslo (2002)
* Galleri Gleng, Sarpsborg (2003)
* Haynes Motor Museum, Somerset, UK (2003)
* Haustfargefesten, Fåvang (2003)
* Galleri Røed, Moss (2003)
* Galleri Mamen, Moss (2004)
* The Volvo Showrooms, Stockholm (2004)
* Galleri Henrik Gerner,Moss (2005)
* GalleriF Bergen (2006)
* Soli Brug, Sarpsborg (Desember 2006)

Kollektivutstillinger
---------------------

* Galleri Mamen, Moss (2004)
* Henie-Onstad, Oslo(2005) – auksjon for Tsunami ofrene
* Galleri Henrik Gerner,Moss (2005)

Referanser
----------

1. 1 2   Aftenposten, urn.nb.no, side(r) 14, utgitt 17. august 2010[Hentet fra Wikidata]
**Gregorios III** (gresk Γρηγόριος Γ΄, borgerlig navn muligens *Melissenos*, også omtalt som *Gregorios Mammas*; født på Kreta; død 1459 i Roma) var som eneste biskop både økumenisk (ortodoks) og latinsk (katolsk) patriark av Konstantinopel.

Gregorios deltok som ortodoks utsending på konsilet i Firenze og var tilhenger av en gjenforening av den ortodokse og den katolske kirke. Han ble valgt til økumenisk patriark av Konstantinopel i 1443. Etter at unionsmotstanden i den ortodokse kirke hadde vokst i styrke, ble han i 1450 tvunget til å gå av.

Han gikk derpå til Roma, der han levde i eksil frem til sin død. Han ble godt mottatt av pave Nikolas V, som i 1454 utnevnte ham til latinsk titulærpatriark av Konstantinopel.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Frans III** | **Latinsk patriark av Konstaninopel**(1454–1459) | Etterfølger:**Isidor I** |
| Forgjenger:**Metrofanes II** | **Økumenisk patriark av Konstaninopel**(1443–1450) | Etterfølger:**Athanasios II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** SUDOC
 |
**Gregory Harrison** (født 31. mai 1950 på Santa Catalina Island, California) er en amerikansk skuespiller. 

Han spilte rollen som Chandler i *North Shore* fra 1987 og som den unge kirurgen George Alonzo Gates i CBS-serien *Trapper John* fra 1979 til 1985.

Harrison spilte i 1981 stripperen John Phillips i TV-filmen *For Ladies Only*. Han parodierte denne rollen under miniserien *Fresno* i 1986, ved å dukke opp i bar overkropp ved enhver anledning.[] Harrison var fast skuespiller i den siste sesongen av såpeoperaen Falcon Crest (1989–1990). 

Han har hatt gjesteroller i flere TV-serier som *One Tree Hill*, *Touched by an Angel*, *Judging Amy*, *Reunion*, *Joey*, *Law & Order: Special Victims Unit* og *Drop Dead Diva*. Han spilte hovedrollen i musikalen *Chicago* og han har også opptrådt som Benjamin Stone i Broadway-gjenoppsetningen av Stephen Sondheims *Follies*.

I 1996 spilte han mot Eric Roberts i *It's My Party*, en film basert på en sann historie om en mann diagnostisert med aids. Denne mannen planla en to dager lang fest for å ta et endelig farvel med sine venner og familie, før han deretter begikk selvmord ved hjelp av piller. Siden 1980 har Harrison vært gift med skuespilleren Randi Oakes. Paret har fått fire barn, tre jenter og en gutt.

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, Discogs artist-ID 2826691, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 44290, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Gregory Harrison – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Gregory Harrison på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Gregory Harrison i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) Gregory Harrison på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (fr) Gregory Harrison på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Gregory Harrison på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Gregory Harrison hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Gregory Harrison hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata
* Gregory Harrison biografi fra filmreference.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** Discogs
 |
Maronite Eparchy of St.\_Maron of Brooklyn
Our Lady of Lebanon Cathedral i Brooklyn
**Gregory John Mansour** (født 11. november 1955 i Flint i Michigan i USA) er en amerikansk maronittisk prelat, som har fungert siden 2004[1] som epark (biskop) for det maronittisk-katolske eparkiet *Saint Maron of Brooklyn*, et bispedømme med base i Brooklyn i New York City, og som dekker den maronittiske kirke i det østlige USA.

Liv og virke
------------

### Prest

Gregory Mansour ble etter studier blant annet ved Pontifical North American College i Roma ordinert til prest 18. september 1982 til det maronittiske katolske eparki Saint Maron av Brooklyn. Etter det ble oppdelt den 19. februar 1994 ble han inkardinert i det nyetablerte maronittiske katolske eparkiet *Vår Frue av Libanon* i Los Angeles.

### Biskop

Den 10. januar 2004 ble Mansour utnevnt til biskop av eparkiet i Brooklyn, etterfølgende biskop Stephen Youssef Doueihi som trakk seg.[1] Han ble ordinert til epark (biskop) den 2. mars 2004 av den maronittiske patriark av Antiokia, kardinal Nasrallah Boutros Sfeir. Hans medkonsekratorer var Roland Aboujaoudé, titulærbiskop av *Arca i Phoenicia* og Stephen Youssef Doueihi, emeritert biskop av eparkiet Brooklyn. Den 27. april 2004 ble Mansour installert som epark av Brooklyn.[1]

Biskop Mansour ble utnevnt til styreleder for Catholic Relief Services' (CRS) styre den 22. november 2016, etterfølgende erkebiskopen av Oklahoma City, Paul S. Coakley. Mansour hadde tidligere reist til Libanon og Jordan for å gjennomgå CRS' innsats for å hjelpe flyktninger fra den syriske borgerkrigen, samt El Salvador og Egypt på vegne av CRS.[2]

Den 7. april 2020 kunngjorde biskopen at han kom seg av covid-19 etter eksponering for en syk person som han hadde stoppet for å hjelpe i New York City under covid-19-pandemien.[3]

Episkopalgenealogi
------------------

Hans episkopalgenealogi er:

* Patriark Youhanna Bawwab el-Safrawi (?- 1656)
* Patriark Georges Rizqallah Beseb'ely (1595-1670) \*bispeviet 1656
* Patriark Estephan Douaihi (1630-1704) \*1668
* Patriark Jacob IV Awad (1698-1733) \*1698
* Patriark Siméon VII Awad (1683-1756) \*1716
* Patriark Joseph VI Estephan (1729-1793) \*1754
* Patriark Yuhanna El-Helou (Dolce) (1786-1823) \*1786
* Patriark Youssef Boutros Hobaish (Habaisci) (1787-1845) \*1820
* Patriark Boulos Boutros Mass'ad (Massaad) (1806-1890) \*1841
* Patriark Elias Pierre Hoyek (Hoayek) (1843-1931) \*1889
* Patriark Antonio Pierre Arida (1863-1955) \*1908
* Patriark Pierre-Paul Méouchi (1894-1975) \*1934
* Patriark kardinal Nasrallah Boutros Sfeir (1920-2019) \*1961
* Biskop *Gergory John Mansour* (1955- ) \*2004

Referanser
----------

1. ↑   communio.stblogs.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.catholic-hierarchy.org[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  catholic-hierarchy.org mansou, lest 17. mars 2022

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
**Kittelsbukt** er en del av Arendal havn og ligger i Arendal, mellom Tyholmen og fastlandet. I dag er bare en liten rest av Kittelsbukt tilbake, resten er gjenfylt og for en stor del bebygd. Opprinnelig gikk Kittelsbukt helt til kanten av Peder Thomassons gate der det var kai. Trefoldighetskirken hadde opprinnelig et stort vannspeil i Kittelsbukt foran sin hovedfasade.

Kittelsbukt var så sent som i 1930-årene en viktig del av Arendal havn. Hit kom alle de små rutebåtene som trafikkerte skjærgården og Nidelva.

Kittelsbukt ble gjenfylt med sand fra Hovekilen på Tromøy i mai 1949, og den store sandflaten fikk navnet *Sanden*. Navnet ble beholdt selv om det senere ble afaltert. Den delen som var nærmest Peder Thomassons gate ble brukt til Arendal rutebilstasjon, mens resten var parkeringsplass for kjøpesenteret Amfi Arena (i dag: Alti Arendal), og behold navnet Sanden. Parkeringsplassen ble senere brukt til utvidelse av kjøpesenteret, og Sanden er nå borte. Der rutebilstasjonen var ligger nå Arendal rådhus og kulturhus bygd med Sam Eydes plass foran. 

Den ytterste delen av Kittelsbukt eksisterer ennå og brukes som småbåthavn. Det er et stort engasjement for å bevare gjenværende arealer med vannspeil i Arendal samt å utvide med en kanal som forbinder Kittelsbukt med Pollen.

Referanser
----------

1. ↑  Agderposten 25. mai 1949 - Kittelsbukt gjenfylt i dag 16 dager etter at arbeidet begynte
2. ↑  Agderposten 10. mai 1949 - Den første sandladning i Kittelsbukt kl 14 i går
**Kittilson**, også kalt **fredløse Kittilson** var en ung mann fra Valdres som ble lyst i bann tidlig på 1700-tallet. Han flyktet inn i fjellheimen og slo seg til i fjellområdene Skarvheimen mellom Aurland, Geilo og Hol i Hallingdal. Her har han gitt navn til området *Kittilsbuflatene*, som er området rundt fjellhulen han bodde i. Fjellhulen er et kulturminne i området, og har fått navnet *Kittilsbu*.

Bakgrunn
--------

Historien sier at Kittilson fikk jobb som dreng på en av de større gårdene i Valdres, og forelsket seg fatalt i gårdsjenta Ingeborg. Jenta var lovet bort til Eilif fra en av de større nabogårdene. Eilif kom over Ingeborg og Kittilson i en flørt på stølen. Dette endte i et basketak mellom de to beilerne, noe gårdsgutten Eilif kom dårlig ut av. Drengen tapte i de påfølgende høringene og ble lyst fredløs.

Ifølge historien ble Kittilson drept av en annen fredløs, *Kariguten i Bakkehellern*.

Historien om den fredløse Kittilson ble belyst i NRK-programmet Ut i naturen i 2010.

Referanser
----------

1. ↑  geilonaturfoto.com: *Kittilsbu med Kittilsbuflatene* Arkivert 29. oktober 2016 hos Wayback Machine. hentet 24. mai 2011
2. ↑  «NRK TV – Ut i naturen» **(norsk)**. Besøkt 30. mars 2019.
**Concertato** (av italiensk *concertare*, «avtale», «harmonisere», «arrangere») er et begrep fra tidligbarokken som innebærer at en gruppe instrumenter eller stemmer deler en melodi, vanligvis avvekslende og oftest over en basso continuo. I vår tid brukes begrepet nesten alltid som et adjektiv: i concertato-stil eller italiensk: *stile concertato*.

Historikk
---------

Stilen utviklet seg i Venezia sent på 1500-tallet, spesielt gjennom Andrea Gabrieli og nevøen Giovanni, som begge skrev for den unike akustikken i Markuskirken. På grunn av tidsforsinkelse fant kor og instrumentgrupper det vanskelig å framføre musikken helt unisont når de var utplassert på ulike steder i det store og resonante kirkerommet, men komponistene oppdaget at det var mulig å skape en mektig stereofonisk klang ved å stille opp korene rett overfor hverandre og plassere instrumentgruppene slik at musikerne kunne høre de ulike korene like godt. Et annet begrep som ofte ble brukt om denne antifone bruken av korene i Markuskirken er *cori spezzati*.

Komposisjoner i den nye *stile concertato* ble hurtig populær også andre steder: fra Nord-Italia spredte de seg til resten av Italia og til det tyske området, deretter gradvis over hele Europa.

Tidlig på 1600-tallet ble nesten all musikk med sangstemmer og basso continuo kalt en *concerto*, men denne bruken er ganske langt fra dagens betydning: et eller flere soloinstrument akkompagnert av et orkester. Tidlig på 1600-tallet var kirkemusikk i *stile concertato* ofte avledet av motetten ved at tekster som hundre år tidligere ble tonesatt for en jevnt flytende polyfon a cappella-sang, nå ble satt ut for stemmer og instrumenter i *stile concertato*. Disse stykkene, som ikke lengre ble kalt motetter, fikk ulike navn som *concerto*, *Psalm* (om det var en tonesatt salmetekst), *sinfonia*, eller *symphoniae* (eksempelvis i Heinrich Schütz's samling *Symphoniae Sacrae*).

*Stile concertato* gjorde det mulig å skrive svært dramatisk musikk, et av kjennetegnene ved tidligbarokken.

Komponister som skrev i *stile concertato*
------------------------------------------

* Adriano Banchieri
* Giovanni Croce
* Ignazio Donati
* Andrea Gabrieli
* Giovanni Gabrieli
* Alessandro Grandi
* Johann Kaspar Kerll
* Claudio Monteverdi
* Johann Pachelbel
* Michael Praetorius
* Samuel Scheidt
* Johann Hermann Schein
* Heinrich Schütz
* Lodovico Viadana

Se også
-------

* Den venetianske skole

Referanser
----------

1. ↑  sdl

Litteratur
----------

* Manfred Bukofzer, *Music in the Baroque Era*. New York, W.W. Norton & Co. 1947. (ISBN 0-393-09745-5)
* *The New Harvard Dictionary of Music*, ed. Don Randel. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press, 1986. (ISBN 0-674-61525-5)
* Article «concertato» in *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd. 1980. (ISBN 1-56159-174-2)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Flommer i Dresden
**Europeiske flommer 2002**

En 100-årsflom i august 2002 
forårsaket av mer enn en uke med kraftig regnvær rammet Europa, drepte dusinvis, ødela tusener av hjem og medførte ødeleggelse for milliarder av euro i Tsjekkia, Østerrike, Tyskland, Slovakia, Polen, Ungarn, Romania og Kroatia.

Mens ingen årsak ble funnet for regnet som forårsaket flommene, er effektene av El Nino antatt å være en av årsakene 
selv om andre er uenige i dette.

Flommene startet med kraftig regnvær i østlige deler av Alpene, som resulterte i flommer i Nord-Italia, Bayern og de østerrikske statene Salzburg og Oberösterreich. Flommene beveget seg gradvis østover langs Donau, selv om ødeleggelser i de store byene langs breddene ikke var så alvorlige som de flomområdene som ble skapt senere.

Når regnværet beveget seg nordøstover til Böhmerwald og til kildeområdene til Elben og Vltava, var resultatet katastrofale vannivå først i de østerrikske områdene av Mühlviertel og Waldviertel og senere i Tsjekkia, Thüringen og Sachsen. Elver fant nye elveløp og oversvømmelsene kom ut av kontroll. Flere landsbyer i nordlige Böhmen, Thüringen og Sachsen ble mer eller mindre ødelagt fordi elvene skiftet kurs.

Flommene som rammet Europa i august 2002 var del av et større system som også rammet Asia. I Europa var Tsjekkia, Slovakia, Italia, Spania, Tyskland, Romania, Bulgaria, Kroatia, Ungarn og Ukraina de landene som ble påført størst skade. 
Flere elver i regionen, deriblant  Vltava, Elben og Donau nådde rekordhøyder.

Referanser
----------

1. ↑  «Wild Weather Has Happened Before, Will Again». *USA Today*. 19. august 2002. Besøkt 28. januar 2008.
2. ↑  «El Nino Blamed for Weather Chaos». *BBC News*. 11. august 2002. Besøkt 28. januar 2008.
3. ↑  «What's Behind the Weather?». *BBC News*. 13. august 2002. Besøkt 28. januar 2008.
4. 1 2  «CENTRAL EUROPEAN FLOODING AUGUST 2002» (PDF). ABS Consulting. Arkivert fra originalen (PDF) 28. mars 2016. Besøkt 23. november 2015.
5. ↑  Volfik, Rene (15. august 2002). «Europe's Flood Part of Global Deluge». *Christian Science Monitor*. Besøkt 28. januar 2008.
6. ↑  «Thousands Flee Dresden Floods». *Guardian Unlimited*. 16. august 2002. Besøkt 28. januar 2008.
Berørte områder i Pakistan, pr. 26. august
Satellittbilder av øvre del Indus-dalen, 1. august 2009 (øverst) og 31. juli 2010 (nederst)
**Flommen i Pakistan i 2010** begynte i juli etter et kraftig monsunregn i Khyber Pakhtunkhwa-provinsen nordvest i Pakistan. Over 1600 mennesker ble bekreftet omkommet, 4,6 millioner skal ha blitt hjemløse og til sammen rundt 20 millioner mennesker skal ha vært direkte berørt. Estimater fra de offisielle redningsarbeiderne sa at dødstallene kunne stige til 3000 ofre. En tredjedel av Pakistan ble berørt av flommen, og en femtedel av pakistansk jord lå under vann.

Flommen
-------

Flommen var et resultat av monsunregn som det var meldt skulle fortsette inn i begynnelsen av august, og som var beskrevet som den verste for sitt område på 80 år. Pakistans meteorologiske institutt sa at 300 mm nedbør falt over en periode på 36 timer, og var mer enn forventet. Manuel Bessler, leder for FNs Sentrale humanitære samordningsenhet, slo fast at 36 distrikter var involvert og at 550 000 mennesker var berørt, selv om senere rapporter økte tallet til rundt én million. Informasjonsministeren i provinsen, Mian Iftikhar Hussain, forklarte at "infrastrukturen i provinsen var allerede ødelagt av terrorisme. Det som var igjen ble tatt av flommen." Han kalte også flommen for "den største ulykken i vår historie". Regjeringen varslet at dødstallene kunne stige, ettersom mange byer og landsbyer ikke kunne nås, og at kommunikasjonen ble brutt. I noen områder var vannhøyden på 5,5 meter, og beboere ble satt på takene mens de ventet på at hjelpen skulle komme. Minst 45 bruer og 3700 hus ble tatt av flommen. Karakoramveien, som forbinder Pakistan og Kina, ble stengt etter at en bru ble ødelagt.

Referanser
----------

1. ↑  «– Familien har mistet alt». Aftenposten. 6. august 2010. Besøkt 6. august 2010.
2. 1 2  «– Her sto huset mitt». NRK. 29. august 2010. Besøkt 31. august 2010.
3. 1 2  «Kan avta om noen dager». Aftenposten. 21. august 2010. Besøkt 22. august 2010.
4. 1 2  «UN voices Pakistan flood fears as death toll soars» **(engelsk)**. BBC. 31. juli 2010. Besøkt 31. juli 2010.
5. 1 2 3  Ismail Khan. «400 Killed in Flooding in Pakistan, Officials Say» **(engelsk)**. The New York Times. Besøkt 30. juli 2010.
6. ↑  «Thousands trapped by Pakistan floods; 900 dead» **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 3. august 2010.
7. ↑  «Deaths From Pakistan Floods May Reach 3,000, Rescue Service Official Says» **(engelsk)**. Bloomberg.
8. ↑  «Flooding kills hundreds in Pakistan and Afghanistan» **(engelsk)**. BBC. 30. juli 2010. Besøkt 30. juli 2010.
9. ↑  «UN starts relief works in flood hit provinces» **(engelsk)**. Dawn (avis). 30. juli 2010. Arkivert fra originalen 3. august 2010. Besøkt 30. juli 2010.
10. ↑  Griff Witte (30. juli 2010). «Government ramps up relief efforts in flooded northwest Pakistan» **(engelsk)**. The Washington Post. Besøkt 30. juli 2010.
11. ↑  «Over 800 dead due to flooding: Mian Iftikhar» **(engelsk)**. *Dawn*. 31. juli 2010. Arkivert fra originalen 3. august 2010. Besøkt 31. juli 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Ivo Dominik Pękalski** (født 3. november 1990 i Lund) er en svensk fotballspiller, som spiller for Malmö FF. Pękalski er midtbanespiller.

Oppvekst
--------

Pękalski ble født i Lund, og vokste opp i bydelen Linero, øst i Lund. I 2006 begynte Pękalski på idrettslinjen på Polhemskolan, men byttet etter kort tid til det regionale fotballgymnaset i Landskrona på grunn av rekrutteringen i Landskrona BoIS.

Pękalski begynte svært tidlig å spille fotball i Linero IF, hvor hans far, Roman Pękalski, var trener. Som elleveåring gikk Pekalski, sammen med faren og lagkamerater, over til Lunds BK. I perioden 2005 til 2009 spilte han for Landskrona BoIS.

Malmö FF
--------

Pękalski signerte for Malmö FF 27. juli 2009, en kontrakt med varighet til 2013. Han debuterte for klubben hjemme mot Örebro SK den 23. mars 2010, etter å ha blitt byttet inn etter drøyt halvspilt andreomgang. I løpet av 2010-sesongen spilte Pękalski seg inn på førstelaget, hvor han som regel spilte sammen med Wílton Figueiredo.

Landslagskarriere
-----------------

Pękalski har spilt aldersbestemt landslagsfotball for Sverige. Pękalski, som en følge av sine polske foreldre har dobbelt statsborgerskap, kan være aktuell for landslagsspill for Polen i framtiden. I 2005 ble Pękalski kontaktet av det polske fotballforbundet, men hadde da allerede takket ja til Sverige.

Meritter
--------

Malmö FF
* Allsvenskan (1): 2010
* Fotbollsgalan 2010: *Årets nykommer*

Referanser
----------

1. ↑  «Ivo Pekalski om varför han nobbade Liverpool», av Helen Johansson, svenskafans.com, 14. oktober 2009. Besøkt 12. januar 2013 (sv)
2. ↑  «Hyllad av Zlatan – nu kan han byta landslag», Fredrik Jönsson, aftonbladet.se, 19. august 2011. Besøkt 12. januar 2013 (sv)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ivo Pękalski – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Pękalski – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Pękalski – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Pękalski – Soccerway Rediger på Wikidata

* (sv) Ivo Pękalski – Sveriges fotballforbund Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Pękalski – FBref Rediger på Wikidata

* (es) Ivo Pękalski – as.com Rediger på Wikidata
* «Ivo Pekalski», profil hos mff.se (sv)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Stykker med dansk *kiksekage* på muselmalet blå, fajanse  Foto: cyclonebill 
**Delfiakake** er en konfektkake som er laget av kokosfett (den opprinnelige oppskriften er med Delfiafett, derav navnet) og kokesjokolade som hovedingredienser. Det spesielle med Delfiakake er at den ikke trenger å stekes i ovn. Kaken må bare stå kjølig så den stivner. Den lages særlig til jul.

Kaken består av lag av sjokolade, som på grunn av kokosfettet får en fast, men tyggevennlig konsistens, og mellom disse lagene marsipan og søt kjeks, gjerne Per kjeks. Den pyntes gjerne med geletopper. En annen måte å lage den på er å blande all sjokolade- og kokosfettmassen med alt man vil bruke til fyll, det være seg Per kjeks, marsipan, nøtter, tørkede aprikoser, rosiner eller annet.

Referanser
----------

1. ↑  Viestad, Andreas (13. desember 2003). «Julemysteriet». *dagbladet.no* **(norsk)**. Besøkt 26. desember 2022.
2. ↑  NRK (2. desember 2010). «Delfiakake». *NRK*. Besøkt 26. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lukullus (cake) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Breili** er en gard i Nordlia i Østre Toten (gnr. 121). Garden er med sine 600 mål dyrka mark den største i Nordlia og blant de ti største i kommunen. Eiendommen ligger ved fylkesvei 33, med hovedbygningen på nordsida av veien og låven på sørsida.
Garden har lang strandlinje mot Mjøsa, der det er badestrand. Som en av to garder i Nordlia drives det fortsatt mjølkeproduksjon (2008).

Breili var i nesten 60 år fogdegard. Eiendommen ble i 1802 kjøpt av fogd Børge Johan Schultz, som bosatte seg på Breili, men som også var eier av flere andre garder. Schultz brukte bl.a. nabogarden Kallrustad sammen med Breili. Etter fogden fikk husmannsplassen Børhaug (=*Børgehaug*) navn. Etter Schultz' død, i 1832, ble parten Breilibakken fraskilt, samtidig med Kallrustad. Det gjenværende Breili ble solgt til Jens Mørk Friis, som også var fogd. Friis ble pensjonert i 1860, og fogdeembetet ble flytta til den nyoppretta kjøpstaden Gjøvik.

Helt øverst på eiendommen ga i 1897 den daværende eieren *Laura Olsen* tomt til Nordlia kirke. Hennes sønn, Ludvik Olsen Breilid, var medlem av byggekomiteen, lokalpolitiker og skribent.

Følgende husmannsplasser har ligget under Breili: 

* Breilistranda
* Børhaug (står fortsatt)
* Smedstuggua
* Steinsrud

Gardsnavnet tolkes av Oluf Rygh som "den brede Li", noe som passer med den vidstrakte forma på eiendommen. Før Breilibakken ble fradelt, var garden faktisk enda breiere.

Eksterne lenker
---------------

Norske Gaardnavne
Timurid-rikets utstrekning under Timur Lenk, ca. 1400
**Miran Shah** (*Miran Shah Beg* eller *Mirza Jalal-ud-din*), født 1366, død 16. eller 20. april 1408, var sønn av den tyrkisk-mongolske erobreren Timur Lenk som grunnla Timurid-dynastiet og erobret et enormt sentralasiatisk rike med utgangspunkt i Transoxiana (dagens Usbekistan)

Miran Shah var den tredje av Timurs fire sønner og ble ikke selv emir og rikets hersker. Han var imidlertid regional guvernør og også militær leder.

Hans mor var Timurs konkubine Mengli Khatun som var datter av Hayut fra Jauni Qurban-stammen.

Da Timur Lenk døde i 1405 var Miran Shah eldst av hans to gjenlevende sønner. Timur hadde imidlertid utpekt Pir Muhammad, sønn av Mirans avdøde bror Jahangir Mirza, til sin etterfølger. Pir Muhammad hadde liten støtte i familien, og Mirans sønn Khalil Sultan tok makten i Samarkand. Etter at Pir Muhammad ble drept i 1407 og Khalil Sultan ble avsatt i 1409 og døde i 1411 var det Timurs yngste sønn Shah Rukh som klarte å samle makten i sine hender og satt som emir fram til sin død i 1447.

Miran Shah og hans sønn Abu Bakr ble slått i kamper ved byen Sardrud (i nåværende Iran). Sønnen kom seg unna, men Miran Shah ble drept. Han er gravlagt i Gur-e Amir-mausoleet i Samarkand hvor også hans far Timur Lenk er begravet.

Referanser
----------

1. ↑  John E Woods, The Timurid Dynasty (1990), s. 18
2. ↑  Mikhail Mikhaĭlovich Gerasimov, The Face Finder (1971), s. 150

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
Miranda Sings: VidCon 2014, California
**Miranda Sings** er en rollefigur som er skapt og spilt av den amerikanske skuespilleren Colleen Ballinger. Miranda tror hun er bedre enn alle andre til alt, spesielt synging, noe hun viser hele verden når hun legger ut videoer av seg selv på Youtube, i håp om å bli superstjerne. Dessverre er det få som synes hun har noe talent, og hun for derfor mange «haters».

Mange elsker denne figuren, selv om den er skapt for å være så irriterende og smakløs som mulig. En av grunnene til at «Miranda» ble så kjent var at det i starten ikke var tydelig at det var en fiktiv person, og det var mange som delte Youtube-videoene i den tro at dette var en ekte person.

Miranda
-------

YouTube-figuren ble laget for å være en parodi av alle som la ut videoer av dem selv hvor de synger. Miranda sier selv at talentene hennes er synging, dansing, skuespill, magi, og å være modell, men først og fremst sang. Siden 2008 har Ballinger vært på turne med figuren i både USA, Canada, og enkelte land i Europa. Under opptredenen fremfører hun sine favorittsanger og store ballader, samt magitriks, duetter, og sangtimer for andre kjendiser som blant andre Ariana Grande, Fifth Harmony og Tori Kelly. Hun har også hatt en gjesteopptreden i tv-programmet Victorious på Nickelodeon, i tillegg til å ha vært til flere intervjuer i YouTube-verdenen.

YouTube-kanalen
---------------

På YouTube-kanalen MirandaSings, viser Ballinger videoer av den komisk talentløse, sære, og egoistiske rollefiguren som selv mener hun er bedre enn alle andre. Eksempler på typiske videoer er sangvideoer, Q&As, spørsmål fra seere, og diskusjoner om ting hun som oftest misforstår. I tillegg snakker hun om kritikken hun får fra sine «haters», de som misliker henne. Kanalen har over 10 millioner følgere.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Colleen Ballinger – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Miranda Sings på Twitter Rediger på Wikidata

* Miranda Sings på YouTube Rediger på Wikidata
* MirandaSings08
* Mirandavlogz
* Mirandas nettsted
* Mirandas Tumblr
* Colleen Ballingers bio på Broadwayworld.com
* PsychoSoprano

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Hervé Granger-Veyron** (født 11. januar 1958 i Talence), fransk fekter som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1992 i Barcelona.

Granger-Veyron vant en olympisk sølvmedalje i fekting under Sommer-OL 1984 i Los Angeles. Han var med på det franske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i sabel bak Italia. De andre på laget var Pierre Guichot, Jean-François Lamour, Philippe Delrieu og Franck Ducheix

Åtte år senere, under Sommer-OL 1992 i Barcelona, vant han en bronsemedalje i lagkonkurransen i sabel.

OL-medaljer
-----------

* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i fekting, sabel lag Frankrikes flagg Frankrike
* Bronse 1992 Spanias flagg Barcelona - Bronse i fekting, sabel lag Frankrikes flagg Frankrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hervé Granger-Veyron – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hervé Granger-Veyron – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hervé Granger-Veyron – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata
Jan Kochanowski med sin døde datter i et maleri inspirert av poetens *Threnodies*
**Threnoi** er en sang, hymne eller et dikt for sorg som er komponert eller framført som et minne til en avdød. Begrepet er avledet fra gresk, *threnoidia*, fra *threnos* («jamring») + oide («ode»). Dette er i seg selv avledet fra urindoeuropeiske rotordet *wed-* («å snakke») og er også forløperen til ord som «ode», «tragedie», «parodi», «melodi» og «rapsodi».

Synonymer til dette begrepet er klagesang og sørgesang, og elegi. Threnoi var en egen sjanger i oldtidens greske litteratur. *Epitaphios Threnos* er sørge- eller klagebønner i den østlige ortodokse kirke på påskeaften. Den engelske dikteren John Dryden minnet kong Karl II av Englands død i et langt dikt kalt *Threnodia Augustalis*. Den amerikanske dikteren Ralph Waldo Emerson skrev en «Threnody» til minne om sin sønn. Marian McPartlands «Threnody» ble skrevet til minne om pianisten Mary Lou Williams. «Threnody for Souls in Torment» er det siste sporet på Robert Fripps album, *The Bridge Between*. Moondogs (egentlig Louis Thomas Hardin) «Bird's Lament» var dedisert den avdøde jazzmusikeren Charlie Parker. Den norske komponisten Thomas J. Bergersen har komponert «Threnody for Europe» til minne om Europa.

Se også
-------

* Elegi
* Monodi

Referanser
----------

1. ↑  *The Oxford Companion to Music* (2010)
2. ↑  Grove Music Online (2010)
***Three Green Eyes*** er en amerikansk stumfilm fra 1919, regissert av Dell Henderson.

Handling
--------

Lucille Vale er forelsket i arkitekten Paul Arden, som har økonomiske problemer. Men moren hennes mener at Allen Granat er en mer passende match for henne. Lucille legger derfor igjen en beskjed til Paul ved det hemmelige gjemmestedet deres, hvor det står at hun planlegger å gifte seg med Allen. Men Paul blir kort tid senere skadet når han blir kastet fra en hest, og får derfor ikke tak i beskjeden.

Paul blir etter hvert pleiet tilbake til helse i hjemmet til entomolog Thomas Wiggan, hvis sønn Johnnie er forelsket i Marion Vale - Lucilles yngre søster. To år senere vender Lucille og Allen tilbake til hjemstedet, veldig forelsket, og engasjerer Pauls tjenester. Deretter blir den gamle beskjeden hennes endelig oppdaget, og ligger fremdeles på det hemmelige gjemmestedet.

Skuespillere
------------

* Carlyle Blackwell som Paul Arden
* Evelyn Greeley som Suzanne Russell
* Montagu Love som Allen Granat
* June Elvidge som Lucille Vale
* Johnny Hines som Johnnie Wiggan
* Jack Drumier som Thomas Wiggan
* Dorothy Dee som Marion Vale
* Mathilde Brundage som Ms. Vale
* William Black som Kaptein Arden
* Yusti Yama som Yamata

Referanser
----------

1. ↑  THREE GREEN EYES

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Three Green Eyes* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Three Green Eyes* på American Film Institute Rediger på Wikidata
Primero de Mayo fyr på kartet over AntarktisPrimero de Mayo fyrPrimero de MayoPrimero de Mayo fyr på kartet over Antarktis
Primero de Mayo fyr i 2010
**Primero de Mayo** (*Første mai*) er et fyr på øya Lambda Island i øygruppa Melchior Islands på vestkysten av Antarktishalvøya. Fyrtårnet ble oppført av Argentina i 1942, og var det første argentinske fyrtårnet i Antarktis. Hensikten med fyret var å forenkle innseilingen til den argentinske basen Melchior på Gamma Island.

Fyrtårnet er en avkortet pyramidestruktur i rødmalt stål, med en batteriboks med oransje striper. Det er 11 meter høyt og har en rekkevidde på 4,9 nautiske mil. Det ble installert av skipet ARA «1° de Mayo» (derav navnet) og ble operativt 1. mars 1942. Fyret er oppført på Antarktistraktatens liste over historiske steder og kulturminner i Antarktis.

Referanser
----------

1. 1 2  Historic Sites & Monuments in Antarctica, HSM nr. 29. International Polar Heritage Committee

Eksterne lenker
---------------

* Faro 1° de Mayo. Servicio de Hidrología Naval
* Primero de Mayo Light ARLHS ANC-001 Amateur Radio Lighthouse Society

Portal: Antarktis
Grenselinje mellom Norge og Russland i havet. Ratifisert 7. juni 2011 og trådte i kraft en måned senere den 7. juli 2011Norsk og russisk krav om delelinjen i Barentshavet
**Delelinjen i Barentshavet** er delelinjen i Barentshavet mellom norsk og russisk sektor. Den 15. september 2010 undertegnet utenriksministrene Jonas Gahr Støre og Sergej Lavrov en bindende avtale om delelinje og samarbeid i Barentshavet mellom Norge og Russland, under en seremoni i Murmansk. Undertegnelsen ble overværet av statsminister Jens Stoltenberg og Russlands president Dmitrij Medvedev. Avtalen trådte i kraft 7. juli 2011, etter at avtalen var godkjent av de to landenes nasjonalforsamlinger og på den 30. dag etter at ratifikasjonsdokumentene var utvekslet på Akershus slott.

Bakgrunn
--------

De norsk-russiske forhandlingene startet i 1970, men det ble raskt klart at de to landene hevdet henholdsvis midtlinje og sektorlinje som prinsipp. Det omstridte området ble ved avtale av 1975 unntatt for lete- og utvinningsaktivitet for olje og gass. Det oppstod også tidlig uenighet om fiske i det omstridte området, som målte 175 000 km². I 1978 ble det for første gang inngått avtale om fiske i deler av dette omstridte området, kalt «Gråsonen». Gråsoneavtalen ble fornyet hvert år 1978-2009.

I 1988 ble det oppnådd et gjennombrudd i forhandlingene, da Norge og Sovjetunionen ble enige om å trekke en linje mellom midtlinjen og sektorlinjen. Men da Sovjetunionen gikk i oppløsning utover 1991 ble det ikke oppnådd noen endelig avtale, og det tok fem år før reelle forhandlinger ble gjenopptatt i Moskva den 5. desember 2005. Dette ble trolig tilskyndet av partnerskapsutviklingen rundt det framtidige Shtokman-feltet. Et første gjennombrudd kom med en 70 km lang delelinje ut Varangerfjorden den 8. juni 2007, mens resten av delelinjen ble offentliggjort 27. april 2010 etter intense forhandlinger.

Delelinjen i Barentshavet delte det omstridte havområdet i to tilnærmet like store deler, den ligger midt mellom russernes vestlige sektorlinje og nordmennenes østlige midtlinje.

Referanser
----------

1. ↑  Delelinjeavtalen trer i kraft 7. juli 2011 Utenriksdepartementet
2. ↑  "Avgrensningsavtalen om Varangerfjordområdet 2007"
3. ↑  "Delelinjeavtalen om Barentshavet 2010"

Kilder
------

* «Overenskomst mellom Norge og Russland om maritim avgrensning og samarbeid i Barentshavet og Polhavet»

Eksterne lenker
---------------

* «- Historisk løsning av delelinjen», fra NRK, 27. april 2010
**Academia pro Interlingua** (Akademiet for internasjonalt språk/ alternativ betydning: Akademiet for språket Interlingua) var fra 1908 (ifølge noen kilder 1910) navnet på det tidligere Kadem Valemik Volapüka (Det internasjonale Volapük-akademi).

Akademiet var valgt på den internasjonale Volapük-konressen i 1887. Etter splittelsen i den internasjonale Volapük-bevegelsen i 1890 blei det dominert av reformvillige volapükister.

Fra 1898 skifta det navn til Akademi Internasional de Lingu Universal og gikk offisielt over til å arbeide for å skape et nytt internasjonalt hjelpespråk. I 1902 blei det offentliggjort under navnet Idiom Neutral.

Det nye navneskiftet til *Academia pro Interlingua* betydde i praksis ei omorientering i retning av Giuseppe Peanos forslag til et forenklet latin, Latino Sine Flexione (forkortelse LSF – latin uten bøyinger), offentliggjort i 1903. Språket skifta navn til Interlingua (I planspråklitteraturen ofte kalt Interlingua/LSF for å unngå forvekslinger med det seinere mer kjente språket med det samme navnet, Interlingua/IALA), og Peano blei valgt til leder for akademiet. Det gamle Volapük-akademiet endte som en åpen propagandaorganisasjon for Peanos Interlingua.

*Academia pro Interlingua* forsvant under første verdenskrig.

Se også
-------

* Latino Sine Flexione
* Akademi Internasional de Lingu Universal
* Idiom Neutral
* Kadem Valemik Volapüka
* Volapük
* Naturalistisk planspråk
* Nylatinsk planspråk
* Verdensspråk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC
 |
**Else Marie Hansvik Storsul** (født 24. september 1944) er en norsk reseptarfarmasøyt og tidligere politiker (H).

Hun var første gang medlem av Vikna kommunestyre i perioden 1980–1983, deretter medlem av Nord-Trøndelag fylkesting 1984–1987, på nytt medlem av kommunestyret og formannskapet fra 1988, og ordfører i Vikna kommune 1997–2003. Hun var varaordfører i Vikna fra 1995, og byttet verv med ordfører Lars Peder Brekk idet han gikk til en stilling i næringslivet. Storsul har også vært styremedlem i Sparebanken Midt-Norge.

Hun var gift med Terje Storsul, som var gårdbruker på Storsula på Ytre Vikna og kommunepolitiker for Senterpartiet.

Referanser
----------

1. ↑  «Kleven valgt i Vikna». *Trønder-Avisa*: 4. 13. november 1987.
2. ↑  «Kvinnegalleriet». *Trønder-Avisa*. 4. desember 2010.
3. ↑  «Ordfører Brekk 'hopper av'». *Trønder-Avisa*. 13. august 1997.
4. ↑  «Terje Storsul til minne». *Namdalsavisa*. 11. februar 2019. Arkivert fra originalen 24. juni 2019. Besøkt 24. juni 2019. (Abonnement påkrevet)
5. ↑  «Borgerlig samarbeid i praksis». *Trønder-Avisa*: 15. 10. september 1987.
**Ivo (Ibrjama) Papazov** (Иво (Ибряма) Папазов, født 16. februar 1952 i Kardjali, Bulgaria) er en bulgarsk musiker (klarinett) av romani avstamning, kjent for sin formidling av bulgarsk folkemusikk og lange konserter. 

Som barn trakterte han trekkspill frem til en alder av ni, hvorpå han antok klarinetten og som ti-åring var fast husklarinettist i en av hjembyens restauranter. Inspirert av Charlie Parker og bebop, utviklet han og hans kolleger en egen stil, gjenspeilet i Papazovs egen gruppe, «Trakiya», som siden 1974 har stått som en internasjonal meget kjent eksponent for bulgarsk bryllups-musikk, Stambolovo. 

Den jazz-inspirerte musikken i *Trakiya*, ble initielt forsøkt forbudt av det sovjetiske apparat, men da populariteten ikke avtok, ble *Trakiya* etterhvert offentlig støttet, for derved å fungere som kulturell-politisk propaganda i utlandet. Papazov har dog vært politisk aktiv, fengslet for anti-kommunistisk propaganda (1982).

Han har utgitt en rekke plater, mest kjent er *Orpheus Ascending* (Hannibal, 1989) og spesielt det av Frank Zappa lovpriste albumet *Balkanology* (Hannibal, 1991). 
I 2005 er han gjenforent med tre av *Trakiya*s medlemmer, Yuri Yunakov saksofon, Salif Ali perkusjon, og søskenbarnet Neshko Neshev trekkspill (*Together Again*, Traditional Crossroads, 2005). Disse turnerte på amerikansk vestkyst og figurerte i oppsetningen «Bulgarian Bebop» ved UCLA, under navnet «Yuri Yunakov Ensemble».

Han mottok BBCs utmerkelse «Audience Award» innen world music.

Portal: Jazz

Referanser
----------

1. ↑   www.nationmaster.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Orientaru Jipushī: Oto, Odori, Zawameki (2008 edition), besøkt 12. september 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Awards for World Music 2005: Ivo Papazov (Bulgaria)». *BBC - Radio 3*.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* (en) Ivo Papazov på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Ivo Papazov på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Papazov på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Ivo Papazov på Songkick Rediger på Wikidata
* Ivo Papazov på Facebook Rediger på Wikidata

* Ivo Papazov på Myspace Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BBC Things **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Tännforsen** er en foss i Åre kommune i den vestre delen av Jämtland i Sverige. Fossen er en av Sveriges største, med en total fallhøyde på 38 meter, herav et loddrett fall på 32 meter. Den er 60 meter bred. 

Vannføringen varierer sterkt i løpet av året. Den er høyest under vårflommen i mai-juni, med 400 m³/s, og lavest mellom desember og februar, når Tännforsen er dekket av is. Den største registrerte vannføring på 1900-tallet er 740 m³/s, under vårflommen i 1995. Fossen ligger i Indalsälven mellom innsjøene Tännsjön over fossen og Östra Noren nedenfor.

Tännforsen er et av Jämtlands få ikke utbygde vannfall, og er et av Jämtlands mest besøkte turistmål. Fossen var truet av kraftutbygging, først og fremst på 1940-tallet, men ble reddet gjennom den kraftfulle folkeopinionen mot utbyggingen. Idag er Tännforsen klassifisert som et Natura-2000-område.

Vinterstid er fossen frosset i dramatiske isformasjoner som også er belyst enkelte kvelder i uka.

Video av fossen
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tännforsen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Tännforsens historie
* Tännforsens naturreservat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |