recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dagligspråk** eller **allmennspråk** er en betegnelse for hvordan vi uttrykker oss språklig i alminnelige ord og vendinger, ofte uten sikte på å være spesielt presise. Dagligspråk er i denne forstand en motsetning til fagspråk der ord og uttrykk kan ha mer presis og avgrenset betydning. Det kan være glidende overganger mellom dagligspråk og fagspråk, og ord fra fagspråk kan gå over til å bli ord i dagligspråket. 

I dagligspråket kan ord ha mange betydninger og de kan ha vage og omtrentlige betydninger. Det kan medføre misforståelser i en meningsutveksling når det ikke er rimelig klart hvilken betydning én part sikter til med sin språkbruk. En del av meningsutvekslingen kan derfor gå ut på å klarlegge hvordan deltakerne bruker språket. Det kan vise seg at uenigheten bare gjelder språkbruk og ikke de underliggende meningene, altså en form for *skinnuenighet*.

Fagområder og vitenskapsområder bruker både ord fra dagligspråket med spesiell betydning, og spesielle ord som ikke – eller sjelden – brukes i dagligspråket.
**Problemveien** (5–13; ingen partallsadresser) er en vei på Blindern i bydel Nordre Aker i Oslo. Den går fra Blindernveien til Gaustadalleen. Før 1999 gikk veien bare til Niels Henrik Abels vei, men den ble forlenget da trikkelinjen til Rikshospitalet ble lagt. Krysset ved Niels Henrik Abels vei er sperret på skrå, slik at biler ikke kan kjøre mellom Problemveien, som går i rett vinkel, og de andre veiene i krysset. Likeledes er det heller ikke kjøreforbindelse til Bukken Bruses vei, som ender like inntil Problemveien.

Navnet hadde vært i uformell bruk en stund da det ble offisielt vedtatt i 1985. Det blir ofte spøkt med navnet, blant annet i rektorvalgkampen ved UiO i 2005, da rektorkandidat Fanny Duckert uoffisielt døpte om veien til «Løsningsveien».

Veien danner en del av nordvestgrensen for universitetsområdet, og flere bygninger med tilknytning til universitetet har adresse til veien. Det gjelder Villa Eika (nr. 5), Lucy Smiths hus (nr. 7), Kristian Ottosens hus (nr. 9), Frederikke (nr. 11) og Idrettsbygningen (nr. 13). På den andre siden av veien ligger Blindern Studenterhjem (adresse Blindernveien 41) og Meteorologisk institutt (adresse Henrik Mohns plass 1, tidligere Niels Henrik Abels vei 40).

Referanser
----------

1. ↑  Problemveien blei Løsningsveien. *Uniforum*.
2. ↑  Universitetet i Oslo
3. ↑  Universitetet i Oslo
4. ↑  Universitetet i Oslo
5. ↑  Universitetet i Oslo
6. ↑  Universitetet i Oslo

Kilder
------

* Knut Are Tvedt, red. (2010). «Problemveien». *Oslo byleksikon* (5. utg.). Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 456. ISBN 978-82-573-1760-7.

Eksterne lenker
---------------

* «Oslo kommune – Bydelsoversikt (P)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Laura Schuler** (født 3. desember 1970), canadisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1998 i Nagano.

Schuler vant en olympisk sølvmedalje i ishockey i vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det canadiske laget som kom på andreplass i ishockeyturneringen for kvinner bak USA. Det var første gangen ishockey for kvinner var med på det olympiske programmet. Seks nasjoner deltok. Canada ble nummer to i gruppespillet og fikk dermed spille finale mot USA som vant gruppespillet. Canada tapte finalen med 1-3.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Sølv Sølv i ishockey, damer Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Laura Schuler – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Laura Schuler – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Laura Schuler – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Laura Schuler – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Laura Schuler – Canadian Olympic Committee Rediger på Wikidata

* (en) Laura Schuler – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata
1913 åpen touring i Australia

1913 Modell 17 torpedo
1918 limousin
1922 åpen touring
**Chalmers Motor Company** var en amerikansk bilfabrikk i Detroit, Michigan. Den ble oppkalt etter Hugh Chalmers fra National Cash Register Company. I likhet med Maxwell eies merkevaren nå av Chrysler.

Historie
--------

Chalmers ble dannet da Hugh Chalmers kjøpte interesser i Thomas-Detroit selskapet i 1908 og ga selskapet navnet Chalmers-Detroit. Navnet ble endret til Chalmers i 1911.
Chalmers blomstret på 1910-tallet.  I april 1917, eætter USAs krigserklæring tok Maxwell Motor Co over Chalmers' operasjoner for å bygge biler og lastebiler for den amerikanske regjering. Chalmers vaklet i etterkrigstidens resesjon på 1920-tallet. Det ble slått sammen med Maxwell Automobile Company, forløperen til 
Chrysler, i 1922, og all produksjon endte i slutten av 1923.
Med en 2 921mm akselavstand og 86 cm hjul, var Chalmers dyre biler for perioden. **30 Touring** og **30 Roadster** ble solgt for 1 500 dollar, når Black startet på 375 dollar, Brush Runabout kostet 485 dollar, Western's Gale Modell A, 500 dollar, og storselgeren Oldsmobile Runabout kostet 650 dollar, mens Cole 30 lå på 1 500 dollar, og Oakland 40 lå på 1 600. Chalmers **30 Coupe** på 2 400 var nærmere Enger 40 på 2 000. mens **40 Touring** og **40 Roadster** lå på 2 750 og **40 Torpedo** på 3 000,dollar. var fortsatt under laveste amerikanske pris 4nbsp;250 (den høyeste var 5nbsp;250 dollar).

Chalmers deltok og vant i 1910 Glidden Tour.

Annonser
--------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 1909 Chalmers-Detroit reklame - The New York Times, April 30, 1909 | 1910 Chalmers-Detroit reklame - Indianapolis Star, oktober 10, 1909 | 1911 Chalmers-Detroit reklame, Limousin På $3000 - Syracuse Post-Standard, januar 31, 1911 | 1916 Chalmers-Detroit reklame - New York Sun, februar 18, 1916 |

Litteratur
----------

* Clymer, Floyd. Treasury of Early Amiercan Automobiles*1877-1925*. New York: Bonanza Bøker, 1950

Referanser
----------

1. ↑  Kimes, Beverly Rae; Clark, Henry Austin (1996). *Standard Catalog of American Cars, 1805-1942 (third edition)*. Krause Publications. s. 270. ISBN 0-87341-428-4.
2. ↑  Clymer, Floyd.
3. 1 2 3 4  Clymer, p.107.
4. ↑  Clymer, p.61.
5. 1 2 3  Clymer, p.104.
6. ↑  Clymer, p.51.
7. ↑  Clymer, p.32.
8. ↑  Clymer, p.84.
9. ↑  Clymer, p.91.
**Rolf Kåre Karlsen** (født 26. juni 1911, død 4. august 1982) var en norsk organist, pianist, cembalist, pedagog, dirigent og komponist, mest kjent for sin iver for gammel musikk.

Karlsen studerte orgel med Arild Sandvold fra tolvårsalderen og fram til organisteksamen i 1931. Examen artium avla han i 1930 ved Fagerborg gymnas.
Organist i Høvik kirke, Ris kirke, Trefoldighetskirken i Oslo, senere utnevnt til domkantor i Oslo domkirke hvor han tiltrådte i 1966 og virket fram til 1982.

Han var lærer på Musikkonservatoriet i Oslo og senere amanuensis ved Norges musikkhøgskole fram til 1981. Han fremmet interessen for og kunnskapen om
barokkens kor- og orgelmusikk og middelalderens vokale kirkemusikk, blant annet influert av et seminar ved Schola Cantorum i Basel i Sveits (1951). Samtidig etablerte han *Musica Sacra*, et samfunn til kirkemusikalsk fornyelse, sammen med Per Lønning og Egil Hovland (1952). Karlsen var dirigent for NRKs kammerkor. Fra 1937 til 1966 var han knyttet til Oslo Filharmoniske Orkester som fast utøver på piano, celesta, cembalo og orgel. Han var også en mye benyttet orgelkonsulent i såvel Norge som Sverige.

Han er far til komponisten Kjell Mørk Karlsen og fløytisten Harald Karlsen.

Verk
----

* *Jeg løfter opp til Gud min sang*. Orgelsuite.
* *Til Alstahaug* (1947). Til Petter Dass-jubileet

Utmerkelser
-----------

* Ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden 1963
* Oslo bys kunstnerpris 1980
* Den 4. Lindemanprisen 1981, kroner 20 000
* St. Hallvard-medaljen 1982

Referanser
----------

1. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0266598, besøkt 21. desember 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Tsjekkias nasjonale autoritetsdatabase, NKC-identifikator xx0266598, besøkt 29. januar 2023[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Musicalics, Musicalics komponist-ID 99700[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Norsk biografisk leksikon, Norsk biografisk leksikon ID Rolf\_Karlsen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  artistside Arkivert 5. februar 2013 hos Wayback Machine. med bilde fra Norsk Musikkinformasjon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Chalupas
En **chalupa** er en spesialitet i det sentrale Sør-Mexico, inkludert delstatene Puebla, Guerrero og Oaxaca. Chalupas lages ved å trykke på tynt lag av masadeig rundt utsiden av en liten form, slik at man skaper en konkav beholder som ligner båten av samme navn, og deretter frityrsteke den til skarpe, grunne maiskopper. Disse fylles med ulike ingredienser slik som strimlet kyllingkjøtt, svinekjøtt, hakket løk, chipotle, rød salsa, og/eller grønn salsa.

Tradisjonelle chalupas, som finnes i Cholula i delstaten Puebla, er små, tykke, båtformede masa toppet kun med salsa, ost og strimlet salat. Andre regioner i Mexico har varianter som kan inkludere chorizo, svinekjøtt, strimlet kylling eller bønnepasta, i tillegg til den klassiske osten, salsa og salat. I andre tilfeller har den stekt maseen en rund form som ligner på en tostada, med tradisjonell chalupatopping.

Den store populariteten til chalupas i Mexico har også påvirket meksikansk restaurantmat i nabolandet USA. Blant kjente eksempler i det landet er versjonen til Taco Bell, som ikke ligner eller smaker mye likt den meksikanske inspirasjonen, men er i stedet en tykk stekt hvetemelgordita fylt med kjøttdeig, rømme, ost, salsa og strimlet salat. Den ligner mer en taco.

Referanser
----------

1. ↑  Charles M. Tatum (2013). *Encyclopedia of Latino Culture: From Calaveras to Quinceañeras*. ABC-CLIO. ISBN 9781440800993. Besøkt 12. april 2016.
2. ↑  Nancy Zaslavsky (1997). *A Cook's Tour of Mexico: Authentic Recipes from the Country's Best Open-Air Markets, City Fondas, and Home Kitchens*. Macmillan. s. 171. ISBN 9780312166083. Besøkt 12. april 2016.
3. ↑  Diana Kennedy (2000). *The Essential Cuisines of Mexico*. New York: Clarkson Potter/Publishers. s. 33. ISBN 978-0-307-58772-5. Besøkt 23. januar 2013.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | TasteAtlas
 |
Kart over tverrforbindelsen mellom 1958 og 1964. Kartet viser dagens veier.
**Vangshylla–Kjerringvik** var et ferjesamband over Skarnsundet i den indre Trondheimsfjorden, det betjente Kjerringvik ferjekai i Mosvik og Vangshylla i Inderøy som del av fylkesvei 755.

Det ble opprettet 1958 som ferjesambandet Venneshavn–Kjerringvik–Vangshylla–Hokstad–Levanger med Innherredsferja AS som operatør, og betjente også Venneshamn i Framverran, Hokstad på Ytterøy og Levanger med MF «Innherredsferja». 1962 ble den supplert av den større MF «Innherredsferja II».

1964 ble tverrfjordforbindelsen lagt ned, og ferjesambandet Levanger–Hokstad ble skilt ut som eget samband. MF «Innherredsferja II» ble flyttet til Levanger og Vangshylla–Kjerringvik ble betjent av den opprinnelige ferja. Ferjeleiet i Venneshavn ble lagt ned 1968 da veien dit langs Skarnsundet ble åpnet. I 1969 ble MF «Skarnsund» tatt i bruk, 1982 MF «Mosvik». Den siste ferja på sambandet var MF «Skarnsund II», det ble nedlagt i desember 1991 da Skarnsundbrua ble åpnet.

Referanser
----------

1. ↑  «Ferjene i Midt-Norge (adressa.no 1. desember 2004)». Arkivert fra originalen 25. november 2005. Besøkt 23. mars 2015.
2. ↑  Fjordferjer i Norge - Nord-Trøndelag
«Wang Zhen» har flere betydninger.

Wang Zhen: *Blomster*, 1931
**Wang Zhen** (kinesisk: 王震; Wade-Giles: *Wang Chen*, født 4. desember 1867 i Wuxing i provinsen Zhejiang i Kina, død 13. november 1938 i Shanghai) var en kjent kinesisk kalligraf og maler av Shanghaiskolen. Wang Zhen var også kjent under stilnavnet *Bailong shanren* og i buddhistisk sammenheng også under andre navn.

Bakgrunn og virke
-----------------

Han bodde det meste av sitt liv i Shanghai der han var en fremgangsrik bankmann. Han var venn og elev av maleren Wu Changshuo, og malte særlig blomster, fugler, mennesker og buddhistiske motiver. Det er blitt påstått at enkelte av hans malerier er blitt feilattribuert til Wu Changshuo. 

Wang Zhens malerier fikk en betydelig popularitet i Japan, som han ofte besøkte i forretningsøyemed og etterhvert som kunstner. Der kjennes han som *O Itei*, fra hans kinesiske navnevariant Wang Yiting (*Wang I-t'ing*). Denne forbindelsen med Japan delte han med sin mentor Wu Changshuo. Det finnes fotografier med paret sammen med den japanske kunstner Tessai. Andre japanske forbindelser innen hans kunst fantes også. Disse japanske båndene har imidlertid ført til at hans stjerne ikke var så høy blant hans kinesiske landsmenn.

Referanser
----------

1. 1 2   Trove, oppført som Yiting Wang, Trove person-ID 1321388, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   mutualart.com, oppført som Wang Yiting, MutualArt artist ID 3EC0E0227D9D1FDD, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Faceted Application of Subject Terminology, oppført som Yiting Wang, FAST-ID 70808, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Minneapolis Institute of Art, Minneapolis Institute of Art constituent ID 7612, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Lang, Shaojun, "Wang Zhen"[*død lenke*]. *Encyclopedia of China* (Arts Edition), 1st ed.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Wang Zhen (artist) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Wang Zhen and his Painting Gallery hos China Online Museum

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ULAN **·** NDL
 |
Kart ove eldre japanske provinser (1868) med Yamato markert.
**Provinsen Yamato** (大和国 Yamato no Kuni) var en gammel provins i Japen på øya Honshū. Den ble også kalt **Washū** (和州, ***Washū***). 

Den eldste hovedstad i provinsen var Wakigami i Katsujō-distriktet; senere ble den flyttet til Takaichi-distriktet. De helt nøyaktige beliggenheter er ikke kjent.

Utsyn over Yamato-provinsen, trykk av Hiroshige, 1853
I Meijiperioden ble provinsene omgjort til prefekturer. I 1870-årene ble kartverkene omgjort. Slagskipet «Yamato» ble oppkalt etter denne gamle provinsen; den var flaggskipet i Japans kombinerte flåte under andre verdenskrig.

Helligdommer og templer
-----------------------

*Ōmiwa jinja* var Yamatos viktigste shintohelligdom (*ichinomiya*).

Referanser
----------

1. ↑  Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "Yamato" i *Japan Encyclopedia*, s. 1046.
2. ↑  Nussbaum, "Provinces and prefectures" at p. 780.
3. ↑  Nussbaum, "*Yamato*" at p. 1046.
4. ↑  "Nationwide List of *Ichinomiya*," p. 1 Arkivert 2013-05-17 hos Wayback Machine; retrieved 2012-1-18.

Eksterne lenker
---------------

* Murdoch's map of provinces, 1903
**Sharam Alghasi** (født 1966) er en norsk sosiolog med doktorgrad fra CULCOM – Kulturell kompleksitet i det nye Norge, et forskingsprogram ved Universitetet i Oslo (UiO). Han er professor i mediesosiologi ved Høyskolen Kristiania.

Alghasi er opprinnelig fra Iran, men emigrerte til Norge. Han tok hovedfag (og dermed graden cand.polit) i sosiologi ved Universitetet i Oslo i 1999, med hovedoppgave om hvordan norske debattprogram på fjernsyn i perioden 1987–1997 tok for seg emner som innvandring og innvandrerer. Alghasi har tidligere vært førstekonsulent i Utlendingsdirektoratet (UDI), og han var prosjektleder for MiFA (Minoriteter i Fokus i Akademia) ved Universitetet i Oslo.

Alghasi var medredaktør for boken *Mellom to kulturer* som kom ut i 2006, og for *Paradoxes of Cultural Recognition* (2009). I tillegg har han vært med på å arrangere flere seminarer og konferanser om tema som innvandrere og identitet. Som doktorgradsstipendiat ved CULCOM studerte Alghasi norsk-iraneres medievaner og hvordan forholdet mellom dem og media påvirket identiteten og rollen deres i det norske samfunnet.

Referanser
----------

1. ↑  «Sharam Alghasi». *www.cappelendamm.no* **(norsk)**. Cappelendamm. Besøkt 9. oktober 2020.
2. ↑  «Sharam Alghasi | Høyskolen Kristiania». *www.kristiania.no*. Besøkt 2. mai 2023.
3. 1 2  «Behandles som fundamentalister». *www.dagsavisen.no* **(norsk)**. 4. september 2006. Besøkt 9. oktober 2020. «Aggressive. Kvinnediskriminerende. Udemokratiske. Terrorstøttende. Disse negative holdningene opplever mange iranere at samfunnet tillegger dem i Norge forteller sosiolog Sharam Alghasi som selv er fra Iran.»

Eksterne lenker
---------------

* Den globale drabantbyen - Groruddalen og det nye Norge forfattet av Sharam Alghasi, Elisabeth Eide og Thomas Hylland Eriksen.
* Mellom to kulturer[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Filippinsk engelsk** (engelsk: ***Philippine English***) er en dialekt av engelsk talt og brukt på Filippinene av media og den store majoriteten av utdannede filippinere. Engelsk læres på skoler som et av to offisielle språk i landet, og det andre er filippinsk, en standardisert dialekt av tagalog.

De fleste filippinere forstår, skriver og snakker engelsk, tagalog og sine respektive lokale språk. Engelsk er brukt i utdannelse, religiøse sammenhenger, trykt og kringkastet media og forretninger, selv om antallet som snakker det som et andrespråk klart er flere enn de som taler det som morsmål.[] For emner som sykepleie, medisin, beregning og differensialregning, er engelsk det foretrukne språk i lærebøker, for kommunikasjon etc.[] Veldig få ville foretrukket høyteknologiske bøker på landets språk.[] Filmer og TV-programmer på engelsk blir ikke tekstet.

Engelsk, slik som det er talt på Filippinene, er mer lik nordamerikansk engelsk enn for eksempel britisk eller australsk engelsk.[] Imidlertid har ikke lærerne på filippinske skoler engelsk som morsmål og tenker derfor med austronesisk istedenfor germansk setningsstruktur.[] Unormert bruk kommer av at de har engelsk som andrespråk.[]

Litteratur
----------

* Nelia G. Casambre: *What is Filipino English?* I: *Philippine Journal for Language Teaching.* Vol. 14, 1986, s. 34–49.
* Ma. Lourdes S. Bautista (red.): *English is an Asian Language: The Philippine Context*. Macquarie Library, Sydney 1997.
* Ma. Lourdes G. Tayao: *Philippine English: Phonology.* I: Rajend Mesthrie (red.): *Varieties of English: Africa, South and Southeast Asia*. Mouton de Gruyter, Berlin/ New York 2008, ISBN 978-3-11-019638-2, s. 292–306.
* Peter Trudgill, Jean Hannah: *International English: A Guide to Varieties of English Around the World.* 6. opplag. Routledge, Abingdon 2017, ISBN 978-1-138-23369-0.
**Hospital de la Santa Creu** er en gotisk bygning fra 1400-tallet El Raval i Barcelona i Catalonia. Sykehuset ble oppretta da alle de forskjellige sykehusene i byen ble samla i én bygning.

Grunnsteinen til Hospital de la Santa Creu ble lagt ned i 1401 med kong Martin I av Aragón til stede. Bygningen ble tegna av Guillem d'Abriell. I 1414 ble det meste av bygginga gjort ferdig. Sykehuset består også av blant annet en liten gotisk kirke og et hus fra 1400-tallet som ble brukt som arkiv. I 1703 malte Antoni Viladomat i Manalt, en av de mest prominente katalanske barokkmalerne, sykehuskapellet.

På slutten av 1800-tallet hadde sykehuset blitt gammeldags, og det ble derfor bestemt at det skulle flyttes til en ny bygning, Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, som ble bygd mellom 1902 og 1930.

I 1926 ba Barcelonas bystyre om å få overta bygningen, og de begynte å pusse den opp. Den er nå hovedsete for Biblioteca de Catalunya, Institut d'Estudis Catalans, Escola Massana, samt to andre biblioteker. 3. juni 1931 ble bygningen erklært verneverdig.

Litteratur
----------

* VILARRUBIAS, Felio A.: *Hospital de la Santa Cruz y casa de convalecencia de San Pablo de la ciudad de Barcelona (1401-1928)*, Diputación provincial de Barcelona Biblioteca Central. Barcelona, 1969.
* DIPUTACIÓ DE BARCELONA. *L'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau, L'Hospital de Barcelona*. Editorial Gustau Gili, S.A. (tercera edició) Barcelona, 1971.
* FIGUERES, Lourdes; RIU I RIU, Manel; LLIMARGUES, Marc; *L'Hospital de la Santa Creu i Sant Pau.* Universitat Autònoma de Barcelona:Lumwerg, 2001. ISBN 8477828091.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hospital de la Santa Creu – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Filippinenes flagg. Flagget er i forholdet 1:2.
**Filippinenes flagg** er delt i blått over rødt og har en hvit trekant basert på dukens stangside. I trekanten er det plassert tre gule stjerner i hvert hjørne og i midten står det en sol. Filippinenes nasjonalflagg stammer fra uavhengighetskampen og ble tegnet av general Emilio Aguinaldo i eksil i Hongkong i 1897. Herfra ble flagget brakt til Filippinene der det først ble benyttet som et politisk flagg av selvstendighetsforkjempere. Flagget ble innført i 1898, men fra 1907 til 1919 var det forbudt av USA som kontrollerte øyene fram til selvstendigheten i 4. juli 1946. Flagget er i forholdet 1:2.

Solen er et frihetssymbol. Den er tegnet med åtte stråler og dette representerer provinsene som gjorde opprør mot Spania, de opprinnelige koloniherrene. Stjernene i flagget står for det tre hoveddelene av Filippinene, nærmere bestemt Luzon, Mindanao og Visayas. Det er også knyttet symbolikk til flaggets farger. Den hvite trekanten skal symbolisere fred og renhet, blått skal representere patriotisme, og rødt skal stå for mot.

Samme flagg benyttes som nasjonalflagg, statsflagg og orlogsflagg. En særegenhet er knyttet til Filippinenes flagg: Når landet er i krig, snus flagget slik at den røde stripen er øverst og dette benyttes da som landets krigsflagg på land og orlogsflagg til sjøs.

Referanser
----------

1. ↑  Smith, Whitney (19. juli 2013). «Flag of the Philippines». *Encyclopædia Britannica*. Besøkt 17. september 2014.
2. ↑  Jerry E. Esplanada (27. september 2010). «RP flag blooper in New York not intentional—US embassy». *Philippine Daily Inquirer*. Arkivert fra originalen 30. september 2010. Besøkt 16. februar 2019 – via INQUIRER.net.  «Arkivert kopi». Archived from the original on 30. september 2010. Besøkt 16. februar 2019. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)

| * v
* d
* r
Asiatiske flagg |
| --- |
| Afghanistan **·** Armenia **·** Aserbajdsjan **·** Bahrain **·** Bangladesh **·** Bhutan **·** Brunei **·** De forente arabiske emirater **·** Filippinene **·** Georgia **·** India **·** Indonesia **·** Irak **·** Iran **·** Israel (Palestina) **·** Japan **·** Jemen **·** Jordan **·** Kambodsja **·** Kasakhstan **·** Folkerepublikken Kina (Hongkong **·** Macao) **·** Republikken Kina **·** Kirgisistan **·** Kuwait **·** Kypros **·** Laos **·** Libanon **·** Malaysia **·** Maldivene **·** Mongolia **·** Myanmar **·** Nepal **·** Nord-Korea **·** Oman **·** Pakistan **·** Qatar **·** Russland **·** Saudi-Arabia **·** Singapore **·** Sri Lanka **·** Syria **·** Sør-Korea **·** Tadsjikistan **·** Thailand **·** Turkmenistan **·** Tyrkia **·** Usbekistan **·** Vietnam **·** Øst-Timor |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Yamaha Corporation** er en japansk produsent av musikkinstrumenter og forbrukerelektronikk. Det har om lag 20 000 ansatte (2012).

Det ble startet da Torakusu Yamaha (1851–1916), en klokkemaker, som reparerte et harmonium i 1887. Kort tid etter laget sitt første egne harmonium. Firmaet ble startet i 1897 med et kapital på 100 000 yen og fikk navnet **Nippon Gakki Co. Ltd.**, men i 1987 ble dette erstattet med **Yamaha Corporation**. Logoen med tre stemmegafler er fra 1916.

Yamaha laget sitt første piano i 1900 og sitt første flygel i 1902.

Det ble i 1949 registrert på børsen i Tokyo. I 1987 kom det første Disklavier, et elektronifisert selvspillende piano. Den selvsyngende programvaren *Vocaloid* kom i 2003. Produkter for miksing, høyttalere, studiolyd og scenelyd har siden slutten av 1960-årene gått under merket Yamaha Pro Audio.

Yamahas musikkskoler ble etablert i 1950-årene og er fortsatt i bruk over hele verden, med nær 700 000 studenter i 2012. Blant mange «Yamaha artister» (de som kun bruker Yamaha-instrumenter) finner vi Stevie Wonder og Per Danielsson.[]

Produksjon av motorsykkel med diverse krigsmateriell, ble først ledet av Genishi Kawakami (1912–2002). Den ble i 1955 skilt ut i selskapet Yamaha Motor Company, som etterhvert også lager Yamaha snøscootere, diverse all-terrain vehicle (ATV), enkelte bilmotorer (blant annet for Toyota), roboter og utenbordsmotorer for båt. Motorsykkelen YZF-R1 ble introdusert i 1998. I 2012 laget de over seks millioner motorsykler.

Yamaha har også laget diverse sportsutstyr. Pil og bue-avdelingen var aktiv fra 1959 til 2012, etter å ha forsynt fem olympiske gullmedaljører.

* Torakusu Yamaha (1851–1916) Torakusu Yamaha (1851–1916)
* Genishi Kawakami (1912–2002) i 1950 Genishi Kawakami (1912–2002) i 1950
* Yamahachip Yamahachip
* HovedkvarteretHovedkvarteret

Referanser
----------

1. ↑  ; *Yamaha Corporation årsrapport 2016*; besøksdato: 14. januar 2019.
2. 1 2  ; besøksdato: 14. januar 2019.
3. ↑  ; besøksdato: 20. juni 2016.
4. 1 2  Yamaha Corporation i Store Norske Leksikon.
5. 1 2 3  «Brand and History». *www.yamaha.com* **(engelsk)**. Besøkt 25. januar 2020.
6. ↑  www.yamaha.com, hjemmesiden.
7. ↑  «A Brief History of Yamaha Pianos». *hub.yamaha.com* **(engelsk)**. Besøkt 25. januar 2020.
8. ↑  Yamaha Motor Co i Store Norske Leksikon.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yamaha Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** NDL
 |
**Miami University** er et delvis delstatseid universitet i Oxford, 50 km nordvest for Cincinnati i delstaten Ohio i USA. Universitetet har også campuser i Hamilton, Middletown og West Chester, alle i Ohio, og i Luxembourg i Europa. Det tilhører de kvalitetsmessig svært høyt rangerte Public Ivy-universitetene.[]

Det ble grunnlagt i 1809, men grunnen til den første campus ble gitt som «land-grant» av Kongressen ved George Washington i 1792 – som det sjuende offentlige universitet i landet. Den første rektoren, George Hamilton Bishop, planla lærestedet som «vestens Yale».[]

Ved Miami University var det 16 329 studenter og 1 272 vitenskapelig ansatte i 2006.[] Skolepengene var samme år i alt 10 502 amerikanske dollar for lokale studenter folkeregistrert i delstaten Ohio.[]

Studiene gis opp til doktorgradsnivå. Business-utdanningen har høyest ranking blant alle fagtilbudene.[]

Referanser
----------

1. 1 2   *Integrated Postsecondary Education Data System*, Wikidata Q6042926,
2. ↑   sparcopen.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Miami University – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** NLA **·** NKC **·** GeoNames **·** GNIS
 |
Staselig Yalı
**Yalı** (osmantyrkisk: |يالی, fra gresk *yiáli* - γιαλή - moderne γιαλός) er en type osmanske sommerhus bygd i direkte tilknytning til vannet og som kanter strendene langs Bosporos. De ble bygget i tre. Husene ble oppført som sommerhus for velsituert overklasse fra storbyen. De hadde båtplasser ettersom tilkomsten fra selve Konstantinopel gikk per båt, og de hadde gjerne et tilknyttet hageanlegg. De fleste bevarte husene er fra 1800-tallet, men det finnes enkelte eldre hus bevart. Det eldste *yalı* finnes på den asiatiske siden, ved Kanlıca, og stammer fra 1699.

Bilder
------

* Kıbrıslı Mehmed Emin Pasha Yalı*Kıbrıslı Mehmed Emin Pasha Yalı*
* Hus ved KanlıcaHus ved Kanlıca

Litteratur
----------

* *Die Yalıs am Bosporus* av Leyla A. Turgut i: MERIAN Istanbul (1976)
* Perihan Balcı: *Eski İstanbul Evleri ve Boğaziçi Yalıları.* (Alte Häuser in Istanbul und Yalıs am Bosporus. Bildband). Istanbul 1980.
* Sedad Hakkı Eldem: *Boğaziçi Anıları. Reminiscences of the Bpsphorus.* Istanbul 1979.
* Orhan Pamuk: *Istanbul. Souvenirs d'une ville*, Gallimard, 2007, s. 66-98

Referanser
----------

1. ↑  Turkish Cultural Foundation: SEA MANSIONS (YALI)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yalı – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN
 |
Amfora fra Yangshaokulturen.
 **Mianchi** (kinesisk: 渑池县; pinyin: *Miǎnchí Xiàn*) er et fylke i provinsen Henan i Folkerepublikken Kina. Det ligger under byprefekturet Sanmenxia.

Fylket hadde 326 131 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

Funnstedet Yangshao (*Yangshao cun yizhi*, 仰韶村遗址) som har gitt navn til den neolittiske Yangshaokulturen ble i 1961 oppført på Folkerepublikken Kinas liste over verneverdige kulturminner. Det ble oppdaget i 1921 av den svenske arkeologen Johan Gunnar Andersson (1874–1960).

Samferdsel
----------

Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period,*i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Yangshaocun yizhi (Yangshaocun Site) [*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Kinesiske suppeskjeer av porselen
**Kinesisk suppeskje** (kinesisk: 湯匙, pinyin: *Tāngchí* = «suppeskje», japansk: 散り蓮華, ちりれんげ, *chirirenge* = «nedfalt lotusblad») er en skje av en distinkt utforming som kan være av svært varierende størrelser. Den er gjerne laget av porselen, men masseproduseres også i blant annet melamin. 

Skjeen (匕, bì) var kjent så tidlig som under Shang-dynastiet. Den eldste som er funnet er av bein, men bronseskjeer er funnet, med skarpe kanter, slik at de nok også ble benyttet for å kutte med. De kunne være over en fot lang. Under Vår- og høstannalenes tid ble formen ofte mer avrundet, og fra denne tid finnes sdet også skjeer av lakk. Slike ble mer populære under Han-dynastiet.

Fra slutten av Han-dynastiet ble spisepinner mer og mer det primære spiseredskap; tisligere var de fortrinnsvis benyttet ved tilberedelsen av mat.

Fra forskjellige epoker
-----------------------

* Hanrynastiet: Flat skje (Honolulu Museum of Art)Hanrynastiet: Flat skje (Honolulu Museum of Art)
* Handynastiet: SkjekompassHandynastiet: Skjekompass
* Songdynastiet: spisepinner, skål, skjeSongdynastiet: spisepinner, skål, skje

Referanser
----------

1. ↑  H.T. Huang (Huang Xingzong), Fermentations and Food Science Part 5 of Biology and Biological Technology, Volume 6 of Joseph Needham, ed. *Science and Civilisation in China*, (Cambridge: Cambridge University Press, 2000) 106-107
En dagligvarebutikk har hatt innbrudd ved at tyven har knust glasset i døren og strukket hånden inn på innsiden for å låse opp
**Innbrudd** er å skaffe seg uberettiget adgang til et sted (hus, bil, båt, jernbanevogn m.v) ved å beskadige en gjenstand som er egnet til beskyttelse mot inntrenging (mest praktisk å dirke opp en lås, knuse et vindu o.l.).

De to viktigste tiltakene mot innbrudd er mekanisk avlåsing og elektronisk innbruddsalarm.

Norge
-----

En gammel samling nøkler og låsdirker brukt som innbruddsverktøy i Norge. Fra utstillingene i Justismuseet i Trondheim.
I Norge er dette brudd på Almindelig borgerlig Straffelov § 268 om uberettiget adgang. Innbrudd foreligger også der det er brukt falsk nøkkel eller rett nøkkel som er fravendt eieren. Dersom adgangen har skjedd gjennom en ulåst dør eller et åpent vindu er det derimot ikke innbrudd, men dette vil kunne rammes av andre mindre alvorlige straffebud, se som eksempel straffeloven § 395.

Årlig skjer det rundt 40 000 innbrudd i Norge. Historisk har det de siste tiårene vært en nedgang i antall innbrudd, parallelt med en kraftig økning i antall private boliger med innbruddsalarm. Samtidig har det skjedd en gradvis profesjonalisering av innbruddene som begås av organiserte bander, samt at flere innbrudd begås mens det er personer i boligen.

Se også
-------

* Forsikringsselskapenes Godkjennelsesnevnd

Referanser
----------

1. ↑  «99,9 % av boliger med alarm får aldri innbrudd». *IFI*. 13. februar 2004.
2. ↑  «På påskeferie? Slik sikrer du deg mot innbrudd». *Agderposten*. 19. mars 2016.
3. ↑  «Innbruddstyvenes metode: Venter utenfor til lysene er slukket». *Aftenposten*. 1. februar 2008.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NDL **·** NKC
 |
**Irene Iversen** (født 1942) er professor emerita i litteraturvitenskap ved Universitetet i Oslo. Hun ble utnevnt til professor i 1991. Hun tok sin magistergrad i litteraturvitenskap ved Universitetet i Bergen i 1972 på avhandlingen *Innføring i Lucien Goldmanns litteratursosiologiske metode*. Hun ble forlagsredaktør i Pax Forlag i 1970, en stilling hun hadde frem til 1980. I perioden mellom 1980 og 1991 var hun timelærer, vitenskapelig assistent, forsker og prosjektkoordinator.  

Irene Iversen skriver nå biografien om forfatteren Torborg Nedreaas, spesielt om den politiske siden ved hennes forfatterskap.

Litteratur
----------

* *Kjærlighetens institusjoner- festskrift til Irene Iversen* – Jon Haarberg (Redaktør) ; Anne Birgitte Rønning (Redaktør)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Irene Iversen i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin
* (no) Publikasjoner av Irene Iversen i BIBSYS
* www.utdanning
* kilden.forskningsradet.no[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Svenske Litteraturbanken **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** CRIStin
 |
**Kinetisk sand** består av 98% sand og 2% polydimethylsiloxane (silikonolje), og det har like fysiske trekk som våt sand. Dette var opprinnelig designet for skulpturer, men det blir nå solgt som en innendørsleke for barn. Utseendet til sanden kan likne på brunt sukker, og massen kan bli formet til en ønsket form og bli værende i den stillingen, men fester seg ikke til overflater eller materialer, samtidig tørker ikke produktet ut.

Kinetisk sand er registrert som et varemerke for WABA Fun LLC. Andre bedrifter kan lage liknende produkter, men bruker ikke «kinetisk sand» som produktnavn.

Bedriften påstår at produktet er trygt, men det er minst en rapport om en hund som hadde spist dette produktet, og trengte å bli operert umiddelbart.

Kinetisk sand kan være nyttig for unger med psykiske funksjonshemninger for å kunne selvstimulere, lære og bli mer beroliget.

Referanser
----------

1. ↑  «‘It’s the most expensive sand we’ve bought’» **(engelsk)**. Besøkt 18. oktober 2017.
2. ↑  «Kinetic Sand – Funny, Soothing and Mess-Free – Mitras Hus». *mitrashus.com* **(engelsk)**. Arkivert fra originalen 18. oktober 2017. Besøkt 18. oktober 2017.
St. Roch kapell og St. Anton kapell
**St. Roch kapell og St. Anton kapell** (polsk *Kapliczki św. Rocha i św. Antoniego*) ligger i Łagiewniki-skogen ved Wycieczkowa-gaten 75 i Łódź. Et av trekapellene, St. Anton kapell, regnes for å være byens eldste severdighet.

Det finnes mange legender rundt kapellenes oppreisning. De knytter imidlertid alle kapellene til åpenbaringer av St. Anton på 1670-tallet, da Łagiewniki-skogen ble eid av den adelige Żeleski-familien. Siden helgenen viste seg i fransiskanerdrakt ble det sendt bud på fransiskanerne, som tok med seg et maleri av St. Anton og plasserte det i et trekapell viet til St. Anton. Den 22. juni 1680 ble Łagiewniki-skogen erklært et mirakuløst sted av den katolske kirke, og fransiskanerne fikk samtidig status som stedets voktere.

På grunn av mange pilegrimer ble det i 1682 reist en stor trekirke på det opprinnelige stedet til kapellet samt et trekloster med plass til 12 munker. Trekirken ble ombygd til en barokk murkirke i årene 1701–1723 (St. Anton kirke). Trekapellet fra 1676 ble derimot forflyttet til den såkalte «Pustelnia» (i dag Wycieczkowa-gaten), ved siden av St. Roch kapell fra begynnelsen av det 18. århundre.
**Torgeir Seim** (født 21. juli 1949 på Gjøvik) er en norsk sivilingeniør, forfatter og forlegger.

Seim er utdannet fagarbeider/dreier fra Raufoss Ammunisjonsfabrikker, ingeniøreksamen i maskin- og motorkonstruksjon fra Gjøvik, og tok senere diplomeksamen fra maskinavdelingen ved Norges tekniske høgskole i Trondheim med diplomoppgaven *Kunde- og produksjonstilpasset produktutvikling i mekanisk bedrift*. 

Det meste av sitt yrkesliv var Seim ansatt ved ulike industribedrifter. Han har også hatt andre stillinger, blant annet har han vært næringssjef i Høyanger kommune og lektor i tekniske fag ved Fagskolen i Gjøvik.

Fra 2011 har han hatt gitt ut bøker på sitt eget forlag; Seim Beta Forlag.

Bøker
-----

Seim har utgitt en bokserie «Luftige Historier - fra livet på Toten». 

* 2011: *Luftige Historier - fra livet på Toten*, Seim Beta Forlag, ISBN 9788299886109
* 2012: *Flere luftige Historier - fra livet på Toten*, Seim Beta Forlag, ISBN 9788299886116
* 2014: *Enda flere luftige Historier - fra livet på Toten*, Seim Beta Forlag, ISBN 9788299886123
* 2017: *Luftige historier - samlede verker* – ISBN 978-82-998861-3-0
* 2017: *Jakten på målestaven og andre historier* – ISBN 978-82-998861-4-7
* 2021: *Ny start i vest - roman* - ISBN 978-82-998861-5-4

Referanser
----------

1. ↑  «Luftige historier (2011)». *www.nb.no*. Nasjonalbiblioteket. Besøkt 11. mars 2021.
**Torgeir Sulheim** (1840–1925)var en norsk bonde og fjellfører. Han slektet opprinnelig fra Sulheim i Lom, men overtok i 1863 farsgården, Eide gård på Skjolden i Luster kommune. Torgeir Sulheim var sentral i tindebestigning i Jotunheimen, og var med på flere førstebestigninger. 15 år gammel, i 1855, førte Torgeir en gruppe turister på Galdhøpiggen, og dette ble dermed 2. bestigning av Norges høyeste fjell. Faren Steinar Sulheim, hadde 5 år tidligere vært med på 1. bestigningen. 

Torgeir ble etterhvert god venn med den engelske fjellpioneren William Cecil Slingsby.
I 1888 ble Torgeir bestyrer på Skogadalsbøen turisthytte. Han oppførte i 1890 den første ‘’Hytta på bandet’’, men den blåste ned samme året, og en ny steinhytte sto ferdig i 1894, som utgjør dagens hytte på Skagastølsbandet. 
Det var mange kjente folk og fjellfolk som fikk ly på gården til Torgeir, deriblant Henrik Ibsen da han gikk over Sognefjellet i 1862, og han førte dermed opp en hotellbygningen på gården sin i 1896. Denne bygningen står idag også, og har blitt brukt som kafé og overnatting av dagens eier av Eide gård.

I 1925 døde Torgeir Sulheim, og niesen Anna Rebni overtok gården.
Hørsholm mølle er en vindmølle av typen *hollandsk kornmølle med galleri* oppført i 1891. Den malte korn inntil 1970-årene. Foto: Noorse 
**Hørsholm** er en by på Nordsjælland med 45 873 innbyggere (2011) som ligger mellom Helsingørmotorvejen og Øresund 25 kilometer nord for København. 

Byområdet ligger i tre kommuner og strekker seg dermed utover Hørsholm kommunes godt over 24 000 innbyggere (2011).

Tidligere lå Hirschholm slott i byen, som man kan se på Hørsholm kommunes byvåpen, som inneholder hodet av en hjort (*hirsch* = hjort på tysk). Etter hvert forfalt slottet og etter at det ble revet oppførte man Hørsholm kirke på stedet. Øst for kirken ligger Hørsholm Egns Museum med arkeologiske og kulturhistoriske samlinger fra byen og omegn.

Hørsholm har ingen jernbanestasjon i sentrum av byen, men to kilometer i østlig retning finner man Rungsted kyst stasjon i Rungsted. Områdets andre stasjon (Kokkedal stasjon) finner man ca. 3 km nordøst for sentrum i Kokkedal ved kommunegrensen. Fra begge kystbanestasjoner er det jevnlig togforbindelser til Helsingør og København. Byområdet betjenes i tillegg av en del bussforbindelser.

Vennskapsbyer
-------------

* Finlands flagg Oulainen
* Grønlands flagg Qasigiannguit
* Norges flagg Lillehammer
* Sveriges flagg Leksand

Referanser
----------

1. ↑   *Danmarks Statistik*, Wikidata Q1164337,
2. ↑  Nyt fra Danmarks Statistik – Byopgørelsen 1. januar 2011
3. ↑  Statistikbanken tabel BEF44
4. ↑  *Byområdet inkluderer 23 845 innbyggere i Hørsholm kommune (2011), Kokkedal i Fredensborg kommune med 9 585 innbyggere (2011) og siden 1. januar 2010 også Trørød i Rudersdal kommune med 12 443 innbyggere (2011)*.

Eksterne lenker
---------------

* Hørsholm kommune

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |

Portal: Danmark
**King Abdullah Economic City** (arabisk: مدينة الملك عبدالله اللإقتصادي) er en megaby i Saudi-Arabia, bygd på initiativ av Kong Abdullah bin Abdulaziz, kongen av Saudi-Arabia. Byen skal huse to millioner mennesker og tar mål av seg til å bli ett av verdens finanshovedsteder og å redusere landets arbeidsløshet. 
Byen, som åpnes høsten 2007, er plassert ved Rødehavet mellom de hellige byene Mekka og Medina, og skal dekke 168 km² av ørkenen. Prosjektet har en kostnadsramme på omtrent 155 milliarder NOK.

King Abdullah Economic City er verdens første Smart City, noe som innebærer at byen er planlagt ned til minste detalj for å integrere transport, miljø og sikkerhet på en så god måte som mulig. Byen er delt inn i seks forskjellige bydeler eller soner.

Finanssonen
-----------

Finanssonen vil inneholde 3,6 millioner m² kontorlandskap, hoteller og annet kommersielt utnyttbart areal. Finanssonen dekker 14 hektar med land og vil derfor være det største sentrum for verdens ledende banker, investeringsselskaper og forsikringsgrupper.

Industrisonen
-------------

Industrisonen vil dekke 63 millioner m², og være arbeidsplass for rundt 1 million mennesker, fordelt på lettindustri, forskning og utvikling, finans og kontor, service og utdanning for å nevne noe.

Beboersonen
-----------

Beboersonen vil tilby 260000 leiligheter og 5600 villaer langs rødehavskysten. Sonen vil også inneholde rekreasjonsområder og kommersielle områder (butikker o.l.). Omtrent en halv million mennesker vil kunne bo her, samt ta imot tusenvis av turister.

Utdanningssonen
---------------

Topp moderne skoler og universiteter vil ha tilholdssted her og gi utdanningstilbud til alle alderstrinn og nivåer. I tillegg vil det også være ferdig utstyrte forskningsinstitusjoner der.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) King Abdullah Economic City – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Lars Larsen Geilane** (født 1786 på Time i Rogaland, død 13. november 1845 i Rochester i staten New York) var en norsk kvekerleder og utvandrerpioner. Han var kaptein på «Restauration» som innledet den norske utvandringen til USA i 1825.

Minnesmerke om Lars Larsen Geilane finnes på Kongsgaten 52

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Lars var fra husmannsplassen Geilane ved Breiavatnet i Stavanger. Han overtok plassen etter moren i 1807, men like etter tok han hyre som skipstømmermann og dro til sjøs. Dette var under Napoleonskrigene, og skuta ble tatt av engelskmennene og ført til England. Her kom Lars i «Prisonen», der han ble kjent med den senere kvekerhøvdingen Elias Tastad. 

### Kveker

Lars og Elias kom i kontakt med engelske kvekere, og senere var de begge med å stifte det første kvekersamfunnet i Stavanger.

I 1824 giftet han seg med den 16 år yngre Martha Jørgensdatter fra Fogn i Finnøy. I forbindelse med utvandringen til USA ble hun kjent som Martha Georgiana.

### Utvandrer

Geilane var en av de drivende kreftene bak den første norske utvandringen til USA, og han var kaptein på sluppen «Restauration» som dro fra Stavanger 4. juli 1825 med kurs for New York. Under overfarten fødte kona Martha deres første barn – datteren Margaret Allen.

Lars var snekker og bosatte seg i Rochester i staten New York, der han fikk arbeid som kanalbåtbygger. Her tok Lars og Martha imot mange nordmenn som kom som immigranter til USA på denne tiden.

Geilane mistet livet i 1845 i en ulykke mens han var på veg til New York med en kanalbåt som han skulle selge. Det ble fortalt at han falt over bord og slo seg i hjel, men familien trodde ikke på dette og mente han var blitt drept.

Alfred Hauge skrev i 1975 en prolog om Lars Larsen Geilane, som ble framført i Bjergsted ved markeringen av 150-årsjubileet for den første organiserte utvandringen til Amerika. Prologen starter med: «Stig fram, Lars Larsen Jeilane, stig fram...».

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   nbl.snl.no, besøkt 12. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Lars Geilane – Norsk biografisk leksikon». *Store norske leksikon*. Besøkt 12. mars 2016.

Kilder
------

* Hans Eyvind Næss: Lars Larsen Geilanes fødested, Stavangeren, 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** VIAF **·** ISNI
 |
Må ikke forveksles med Hørup Hav.

Fra havna.
**Høruphav** er en by på Als, i Sønderborg kommune, Region Syddanmark, med 2 675 innbyggere i januar 2019. Høruphav ligger ca 7 km øst for Sønderborg, og var inntil Kommunalreformen i 2007 hovedbyen i Sydals kommune.

Etymologi
---------

Stedet omtales fra 1690 som Høruphaff. Første ledd kommer av sognenavnet *Hørup*, som i 1483 ble skrevet *Hodorp*, av høj (haug, gravhaug) og endelsen -torp som betyr utflytterby. Haf/hav betegner bukten mellom Kegnæs og resten av Als.

Geografi og klima
-----------------

Byen ligger ca 18 meter over havet. Gjennomsnittstemperaturen er 8,2°C, med gjennomsnitt i august på 16,3°C som den varmeste måneden og 0,5°C i februar som den kaldeste måneden. Gjennomsnittlig nedbør 717 mm.

Historie
--------

Havnen er delvis anlagt til militære formål, fra 1848 til 1918, på grunn av beliggenheten ved munningen av den 9 km lange bukten Hørup Hav. Under de danske soldatenes tilbaketog til Kegnæs under den Andre slesvigske krig i 1864 falt den siste danske soldaten i krigen den 29. juni 1864, da han alene stod i kamp med en fiendtlig avdeling i skogen Lambjerg Indtægt vest for byen. Minnesteinen i skogen, nær hovedveien, har inskripsjonen: «Her hviler Menig Nr. 350 af 10. Reg. 2. Komp. Ludvig Hansen født 1841 i Haderslev».

Søndag kveld den 11. mars 1883 kantret fergeprammen mellom Høruphav og Kegnæs utenfor Høruphav. Alle 10 om bord druknet eller frøs ihjel. De forulykkede etterlot 2 enker og 16 barn, hvorav 10 ble foreldreløse.

Hotel Baltic blev bygget i 1875. Hotellet har gjennom generasjoner vært eid av familien Willesen, inntil det i 1992 ble kjøpt av skipsreder Hans Michael Jebsen, som driver hotellet videre med forpaktere.

Den tyske Torpedostasjonen Hørup Klint fra 1. verdenskrig lå øst for Høruphav. Bygningene ble revet på 1970-tallet og erstattet av et boligområde.

Høruphav i dag
--------------

Høruphav har i dag vokst sammen med nabobyen Kirke Hørup, til ett byområde. Byen var tidligere et fiskevær, og har bevart mange av sine smale streder og små hus. Gamlebyen er nå omgitt av nyere eneboliger. Havnen, som tidligere var delvis militær, er nå småbåthavn med 330 båtplasser. 

Området Lambjerg Indtægt rett vest for Høruphav er på 98 hektar, hvorav 69 hektar er bøkeskog. Et annet naturområde er Trillen, som ligger syd for Lambjerg Indtægt. Trillen består av en lang sandtange og flere små «øyer», som omkranser den fuglerike sjøen Vælddam. Trillen er fredet som viltreservat.

Referanser
----------

1. ↑  Statistikbanken - *Folketal 1. januar efter byområder og landdistrikter og tid - Høruphav*, besøkt 12. juni 2019.
2. 1 2  Den Store Danske - *Høruphav*, besøkt 12. juni 2019.
3. ↑  Geonames - *Høruphav*, besøkt 12. juni 2019.
4. ↑  Climate-data.org - *Høruphav*, besøkt 12. juni 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (da) Sønderborg kommune
* (en) Høruphav – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |

Portal: Danmark