recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zhang Shi** (tradisjonell kinesisk: 張栻, forenklet kinesisk: 张栻, pinyin: *Zhāng Shì*, Wade-Giles: *Chang Shih*, stilnavn: *Jìngtiān* 敬天, pseudonym: *Nānxuān* 南軒, født 1133 i Mianzhu i provinsen Sichuan i Kina, død 1180 eller 1181) var en lærd filosof i Songdynastiets Kina. 

Han var sønn av den fremstående general Zhang Jun, også kjent som Hertugen av Yi (益). Etter å ha studert under Hu Hong, sønn av Hu Anguo, ble han embedsmann og sekretær for sin far. Faren døde i 1164, og Zhang Chi gravla ham i samsvar med hans ønsker ved foten av fjellet Heng Shan i Hunan, og forble boende tilbaketrukket nær graven i mange år. I 1167 fikk han besøk av filosofen Zhu Xi, og det sies at de sammen tilbragte tre døgn og diskuterte *Zhong yong*. Resultatet ble at Zhang Shi vendte tilbake til det offentlige liv, og ble en heftig motstander av tartarene og den ettergivenhetens vei ovenfor dem som Qin Gui hadde slått inn på. Han ble forfremmet, og deretter degradert til han døde som guvernør av Zhingzhou i Hubei. 

Han forfattet en rekke traktater og kommentarer om de konfucianske klassikere, hvori han gav uttrykk for synspunkter som hans venn, Zhu Xi, så seg nødsaget til å tilbakevise. Ikke deste mindre holdt Zhu Xi ham høyt i akt og omtalte ham alltid med beundring. 

Han ble posthumt kanonisert som Xuān 宣, og ble innlemmet i 1261 i Konfuciustempelet.

Referanser
----------

1. 1 2   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Mario Castoldi** (født 26. februar 1888, død 31. mai 1968) var en italiensk flyingeniør og konstruktør.

Biografi
--------

Mario ble født i Zibido-San Giacomo (provinsen Milano), Castoldi og arbeidet ved det eksperimentelle sentrum for italiensk miltær luftfart ved Montecelio, ikke langt fra Roma.

I 1922 flyttet han til Macchi Aeronautica der han ble kjent for å konstruere en serie med sjøfly som satte fartsrekorder. Hans første vinnerfly var Macchi M. 39 sjøfly. Den ble konstruert  i 1925-26 for å konkurrere om Schneider-troféet i 1926. Det var(som alle Macchi fly fra denne tid) drevet av en Fiat-motor og nådde en toppfart på 396 km/t og vant konkurransen det året.

I de neste fire årene utviklet Castoldi flere sjøfly for konkurranse ( 52 M. M. 52R, og M. 67) som deltok i Schneiderløpet,men Tapte mot de britiske Supermarine S.5, og Supermarine S.6. Castoldis mest berømte fly var Macchi M. C. 72 (utviklet over tre år fra 1931 til 1933). Først håpet Castoldi at dette flyet ville delta og vinne Schneiderløpet i 1931, men flyet ble ikke ferdig i tide for konkurransen (vinneren ble det Britiske Supermarine S. 6B). Som følge  av tre strake seire for britene var, Schneiderløpene over.

Men utviklingen av M. C. 72 fortsatte. Den anerkjente publikasjonen Jane's hevder at den italienske diktatoren Benito Mussolini personlig støttet M. C. 72 programmet (mest sannsynlig som en del av sin innsats for å få internasjonal prestisje for Italia). Til tross for mange tilbakeslag, herunder dødsfall av to test-piloter som fløy flyet, fortsatte prosjektet, og flyet ble raskere. I april 1933 lykkes piloten Francesco Agello i å sette fartsrekord for et sjøfly med en hastighet på 684 km/t. Likevel fortsatte arbeidet med å forbedre flyets hastighet  som konstruktørene håpet ville kunne overstige en hastighet på 700 km/t. Etter et og et halvt år ble denne bragden gjennomført da Agello, flyr tre runder  i M. C. 72 og oppnådde en gjennomsnittshastighet på 709 km/t den 23. oktober 1934. Denne verdensrekorden stod i fem år – men som for rekord for sjøfly med stempel-motor er den aldri blitt slått.

Etter M. C. 72 arbeidets Castoldi med konstruksjon av italienske jagerfly. Han ble imidlertid hindret på grunn av at Fiat ikke kunne bygge kraftigere motorer. Senere måtte Mario Castoldi stole på tyske motorer. Castoldi var ansvarlig for utformingen av en rekke militære jagerfly som dannet bærebjelken det  i italienske flyvåpens jagerfly i Andre verdenskrig, spesielt C. 200, C. 202 og Macchi C. 205.

I 1945 trakk Castoldi seg tilbake til eget liv. Han døde i Trezzano sul Naviglio i 1968.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** ICCU
 |
**Birgithe Lykke Kühle** (født Solberg 1762 i København, død 1832 i Sønderby) var en dansk-norsk forfatter, skuespiller og journalist, som regnes som den første kvinnelige redaktøren i Norge.

Liv og virke
------------

Birgithe Kühle var sammen med sin familie bosatt i Bergen i perioden 1786-1802. Der etablerte hun i 1794 det ukentlige tidsskriftet *Provinzial-Lecture*, etter engelske forbilder. Hun var også tidsskriftets redaktør. *Provinzial-Lecture* utkom i 52 utgaver. Her skrev Kühle egne bidrag, i tillegg til å oversette artikler fra engelsk, fransk og svensk. Mange av artiklende var opplysende tekster av ntarvitenskapelig art.

I 1794, året tidsskriftet ble etablert, stiftet Kühles ektemann Det Dramatiske Selskab i Bergen, hvor han også ble direktør. Birgithe Kühle medvirket som skuespiller ved selskapet, og skrev også flere stykker for teatret.

Familien vendte tilbake til Danmark i 1802, da Carl von Kühle fikk en stilling i Horsens.

Familie
-------

Birgithe Kühle var datter av Ane Marie Staal fra København og Søren Lykke Solberg fra Larvik. Solberg var Kina-kapten og grosserer, og eide landstedet Rungstedlund på Nord-Sjælland, hvor forfatteren Karen Blixen senere bodde. Omkring 1780 giftet Birgithe seg med Carl Nicolai Christian von Kühle (1748-1812), som var født på Kongsvinger. De skal ha fått så mange som 23 barn sammen.

Bibliografi
-----------

* 1800: Prolog i anledning Det Dramatiske Selskabs stiftelsesdag 25. februar 1800, tonesatt av Heinrich Paulson
* 1802: *Cantate til 29de Januarii 1802*, forfatter af Birgithe Kühle, sadt i Musik af Gotfred Bohr

Referanser
----------

1. 1 2   WomenWriters, WomenWriters ID 57a613f3-7d70-4722-bb90-2790fa48849f, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Aasen, Elisabeth (1986). *Kvinners spor i skrift*. Oslo: Samlaget. s. 43. ISBN 8252128432.
3. ↑  *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Oslo: Pax. 1988. s. 45. ISBN 8253014309.

Kilder
------

* *Norsk kvinnelitteraturhistorie*. Pax. 1990. s. 266. ISBN 8253014988.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Birgithe Kühle på NLIs Lokalhistoriewiki.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Mario Echandi Jiménez** (født 17. juni 1915, død 30. juli 2011) var president i Costa Rica fra 1958 til 1962. 

Echandi var diplomat før han begynte som politiker. Han hadde vært Costa Ricas ambassadør til USA, og satt som landets representant til FN og Organisasjonen av amerikanske stater (OAS) fra 1949 til 1950. Echandi fungerte også som utenriksminister under president Otilio Ulate og i den lovgivende forsamlingen under president José Figueres sin andre periode i embetet (1953–1958). Echandi vant presidentvalget i 1958 med 102 851 stemmer.

Under hans administrasjon ble noen viktige lover vedtatt i landet. En lov om ekstra årlig lønn til alle arbeidstakere, et nasjonalt institutt for jordreform og kolonisering og den første nasjonale planen for lengre og bedre veier ble opprettet, for å bygge et nettverk av hovedveier over hele landet.[] Under Echandis administrasjon fikk enkelte politiske skikkelser lov å vende tilbake fra eksil, i likhet med tidligere president Rafael Ángel Calderón Guardia, og de fikk mulighet til å organisere seg politisk.[]

Echandi prøvde å bli valgt til president ved ytterligere to anledninger, henholdsvis i 1970 og 1982, men ble beseiret under begge disse valgene.

Echandi døde den 30. juli 2011 av lungebetennelse etter et hjerteinfarkt.[]

Referanser
----------

1. ↑   Nuestros gobernantes: verdades del pasado para comprender el futuro, side(r) 133[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.laht.com[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.boe.es, besøkt 16. november 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**José Figueres Ferrer** | **President i Costa Rica**(1958–1962) | Etterfølger:**Francisco Orlich Bolmarcich** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Eva Birgitta Stålnert** (født 1953) er en svensk tekstforfatter og kulturarbeider, bosatt i Göteborg, med røtter i Dorotea, Västerbotten. 

Sammen med Ola Stinnerbom, som er koreograf, danser og joiker driver hun dansekompaniet *Kompani Nomad*, som har som mål «att återinföra den försvunna samiska danstraditionen […] inte som något musealt, utan som något nyskapande!». 

Hun har skrevet boken *Jakten på den försvunna samiska dansen* (2011), som er utgitt i skriftserien til Umeå universitets Centrum för samisk forskning. Boken handler om Ola Stinnerboms iherdige jakt etter bevis på at samene har hatt en dansetradisjon. 

En hovedtese i arbeidet med dansetradisjonen og dokumentasjonen av den har vært at «hvorfor skulle ikke samene ha dansetradisjoner når andre urfolk har det». Ettersom dansetradisjonene er glemt, baserer boken seg for det meste på skriftlige, ikke-samiske kilder. Boken skildrer i hovedsak seremoniell og rituell dans og trekker fram eksempler på noaidiens dans og danser fra Bjørneritualet, og viser sammenhenger mellom ekstase, *likhadus* og bryllupsdanser.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Offisielt nettsted».
3. ↑  kompaninomad.se
4. ↑   nrk.no Stinnerbom gjenskaper samisk dans, 23.1.2012
5. ↑  samiskbibliotektjeneste.wordpress.com[*død lenke*]
6. ↑  egenutgivarna.se Birgitta skriver om försvunnen samisk dans[*død lenke*]
7. ↑  Centrum för Samisk forskning (CeSam) - Vaartoe: Publikationer Arkivert 26. august 2014 hos Wayback Machine.
8. ↑  dansportalen.se Samisk dans med gamla rötter Arkivert 25. januar 2013 hos Wayback Machine. 13.8.2012

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Birgitta Stålnert – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Sortvinget smådøgnflue** (*Baetis niger*) er en døgnflue som tilhører familiegruppen smådøgnfluer strømdøgnfluer eller bekkedøgnfluer. Gruppens mange norske navn har oppstått på grunn av ulike norske dialekter og fra litteraturen.

Utseende
--------

### Voksne (imago)

Kroppen er 5-7 millimeter lang. Kroppen er gråsvart farget. Vingene er trekantet og holdes rett opp og ut fra kroppen i hvile. Bakvingen er liten, mye mindre enn framvingen, den er fint oval på form. Lengst bak på bakkroppen er det to haletråder (cerci).

### Nymfer/larver

Nymfene er mellom 5-8 millimeter lang. Den har tre haletråder, som er kortere enn kroppen, og den miderste er litt kortere en de to på siden. Den midterste haletråden har små korte hår ut til hver side. De to ytre haletrådene har bare hår på innsiden. Beinas kloledd har ikke små fine hår på hver klospiss. Det er seks par små bladformede gjeller bokover på siden av bakkroppen, den bakerste er mye mer oval enn de andre. Pannen (frons) er smalt v-formet i bakkant. Alle antennens ledd har en kombinasjon av fine korte børster og små skjell (krever god forstørrelse). Tungen (glossa) har flere små hår (mer enn fem) på overflaten, nær enden.

Levevis
-------

Sortvinget smådøgnflue finnes i små bekker og større elver med rennende vann. Den lever mesteparten av sitt liv som larver eller nymfer. Eggene slippes av hunnen ned på vannoverflaten. De synker straks til bunnen. Nymfene lever nedgravd i bunnmaterialet, i mudder og sand på bunnen. De spiser små partikler av organisk materiale, som alger, planterester eller råtnende planter. Men også av andre mindre dyr. I Norge har den vanligvis et nymfestadium på 1 år.

Sortvinget smådøgnflue tilhører gruppen insekter med ufullstendig forvandling, som betyr at den ikke har et puppestadium mellom nymfestadiet og «Fluestadiet» (imago). Døgnfluenes livssyklus er enestående i dyreriket på grunn et mellomstadie kalt subimago som ingen andre kjente insektsgrupper gjennomgår. Fluefiskere kaller dette stadiet for *dun* (engelsk).

De voksne kan ikke ta til seg føde eller fuktighet som voksne individer. Hanner lever sjeldent mer enn ett døgn.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Orden **Døgnfluer (Ephemeroptera)**
	+ Familie **Smådøgnfluer / strømdøgnfluer / bekkedøgnfluer (Baetidae)**
		- **Sortvinget smådøgnflue** *Baetis niger* (Linnaeus, 1761)

Litteratur
----------

* Johansen, G.O. og Lunde, V. 1993. *Sjekkliste for norske døgnfluer (Ephemeroptera) med forslag til norske navn.* Norsk entomologisk forening, InsektNytt 18(3-4), s. 19-22
* Arnekleiv, Jo Vegar. 1995. *Døgnfluelarver.* Norsk entomologisk forening, Norske Insekttabeller nr. 14, 45 sider.
* Puthz, V. 1978. *Ephemeroptera.* Limnofauna Europaea, J. Illies (ed.). Fischer Verlag, Stuttgart. side 256 – 263.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sortvinget smådøgnflue* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Sortvinget smådøgnflue* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (en) *Sortvinget smådøgnflue* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Sortvinget smådøgnflue* hos NCBI Rediger på Wikidata
* Norsk Entomologisk forening
**Hilmar Alexandersen** (født 22. november 1902 i Steinkjer, død 28. april 1993) var en norsk felespiller og komponist.

Han var kjent for sine taterviser, såvel som tradisjonell folkemusikk, og hadde en rekke utgivelser, blant annet serien med P.A. Røstad, *Gammeldanstreff*.
Han var mottaker av «Torkjell Haugeruds Minnefond» (1975), var æresmedlem i Landslaget for Spelemenn 1978, samt mottok Nord-Trøndelag fylkes kulturpris i 1987. Han var også fram til 2001 den eneste i tillegg til Sigbjørn Berhoft Osa som har mottatt feleknappen i gull som æresbevisning fra Noregs Ungdomslag.

«Hilmarfestivalen» i Steinkjer ble etablert i 2003.
Hans musikk ble utgitt på *Hjartespel*, i serien «This is music from Norway».
Gjermund Larsen stod bak bestillingsverket til Telemarkfestivalen 2006, der Alexandersens musikk var hovedtema.

Hilmarprisen ble opprettet i 1991, og deles ut i hans navn, i et samarbeid mellom Steinkjer kommune og Nord-Trøndelag fylkeskommune, for fremme av interesse for folkemusikk.

Eksterne lenker
---------------

* Hilmarfestivalen
* Hilmar Alexandersen i Steinkjerleksikonet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** KulturNav **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Orvinfjella på kartet over AntarktisOrvinfjellaOrvinfjellaOrvinfjella på kartet over Antarktis
**Orvinfjella** er et stort fjellparti som strekker seg over 100 kilometer mellom Wohlthatmassivet og Mühlig-Hofmannfjella i Fimbulheimen i Dronning Maud Land.

Orvinfjella består av følgende fjellpartier, fra vest til øst:

* Filchnerfjella 72°00′00″S 7°30′00″Ø
* Drygalskifjella 71°47′00″S 8°15′00″Ø
	+ Fenriskjeften 71°53′00″S 8°15′00″Ø
* Holtedahlfjella 71°50′00″S 9°00′00″Ø
* Kurzefjella 71°58′00″S 9°23′00″Ø
* Conradfjella 71°50′00″S 9°42′00″Ø
* Dallmannfjellet 71°45′00″S 10°20′00″Ø

Fjellpartiet ble første gang fotografert fra fly og grovt kartlagt av Den tyske antarktisekspedisjonen 1938–39 under ledelse av Alfred Ritscher. Orvinfjella ble ytterligere kartlagt av norske kartografer basert på undersøkelser og flyfotografier fra Den norske antarktisekspedisjonen 1956–60 og oppkalt etter Anders K. Orvin, direktør for Norsk Polarinstitutt fra 1958 til 1960.

Kilder
------

* Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 10699
* Orvinfjella *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR **·** Norsk polarinstitutt

 |
Elven Orwell ved Loompit Lake.
**Orwell** er en elv i Suffolk, England. Den har sitt opphav i elven Gipping, overfor tidevannsgrensen ved Stoke Bridge. Ved byen Ipswich danner den en vik, og renner ut i Nordsjøen mellom Harwich og Felixstowe etter å ha gått sammen med elven Stour ved Shotley. Den store broen Orwell Bridge bærer hovedveien A14 over elveutløpet til sør av Ipswich. Broen ble åpnet for trafikk i 1982 og har et spenn på 190 meter mens dens totale lengde er 1287 meter fra Wherstead og til stedet for den tidligere flyplassen ved Ipswich.

Navnet
------

I navnet på elven, Orwell, kommer «Or-» fra oldtidens navn på elven, antagelig før-keltisk. Andre ledd «-well» indikerer antagelig en angelsaksisk navngivning. I boken *A tour through England and Wales* skrevet i 1722, kalte Daniel Defoe elven for «Orwel» (skjønt ikke konsekvent). Han nevner at «en reisende vil knapt forstå meg når jeg snakker om elven Stour og elven Orwell ved Harwich, for de kjenner dem ikke ved noe annet navn enn Maningtre-Water og Ipswich-Water.» Forfatteren Eric Blair valgte sitt forfatternavn, som han senere ble berømt med, «George Orwell», grunnet sin kjærlighet til elven.

Referanser
----------

1. ↑  White, William (1844): *History, gazetteer, and directory of Suffolk, and the towns near its borders*. R. Leader. s. 62–63.
2. ↑  Rose, Wendy (24. september 2014): «Master of the Orwell», BBC
3. ↑  Mills, A. D. (2003): *A Dictionary of British place-names*. Oxford: Oxford University Press, ISBN 0-19-852758-6
4. ↑  Defoe, Daniel ([1722] 1959): *A tour through England and Wales*, J.M. Dent and Sons Ltd, London
5. ↑  «George Orwell Biography». Arkivert fra originalen den 21. juni 2006.
6. ↑  Lederer, Richard (1999): *The Miracle of Language*. Simon and Schuster. ISBN 0-671-02811-1. s. 134

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Tekoindustrien** er en samlebetegnelse for tekstilindustri og konfeksjonsbransjen, altså utvikling og produksjon av klær. Det kan også inkludere produksjon av skotøy.

I Norge startet tekstilindustrien opp i Oslo i 1840-årene. Her var det tilgang til vannkraft fra Akerselva, og det var her markedet var størst med en raskt økende bybefolkning.

Fra 1970 til 1990 var det en kontiuerlig tilbakegang for den norsk tekoindustrien, men bransjen tok seg opp i 1990-årene. En av årsakene var at tradisjonsrike, norske mønstre ble populære i forbindelsen med OL på Lillehammer i 1994.

Referanser
----------

1. 1 2  «Tekstil og konfeksjon (teko) | Industrimuseum - Norsk museumsnettverk for industrihistorie». *industrimuseum.no*. Besøkt 28. februar 2022.
2. ↑  «teko-industri». *Store norske leksikon*. 28. februar 2022.
3. ↑  «Norsk næringsvirksomhet - Tekoindustrien». *024001-120023* **(norsk)**. Nærings-og handelsdepartementet. 18. mai 2000. Besøkt 28. februar 2022.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Lars Lystad** (født 20. desember 1944 i Sarpsborg) er en norsk journalist og sportskommentator som var engasjert i NRK-sporten fra 1983 til han gikk av med pensjon i 2015.

I NRK begynte han i radiosporten før han ble hentet over til NRK Sport på TV i 1991. Han ble NRKs alpinkommentator etter Knut Th. Gleditsch fra sesongen 1991–1992. Fra Sommer-OL 1992 kommenterte han friidrett sammen med Karen-Marie Ellefsen i mer enn tjue år. Her overtok han etter Knut Bjørnsen. I radiosporten kommenterte Lystad langrenn, hopp, ishockey, padling, fotball og orientering.

Lystad er lærerutdannet og arbeidet som lærer i 13 år, fram til 1979. Han var aktiv i orienteringsmiljøet i Sarpsborg og fikk jobb som treningskonsulent i Norges Orienteringsforbund. Samtidig tok han oppdrag for NRK, og fra 1986 fikk han fast ansettelse.

Referanser
----------

1. 1 2  Lote, Arve. «Lars Lystads siste jobb». *NRK*. Besøkt 7. august 2018.
2. ↑  Bergensavisen (14. august 2013): *Veteranene holder koken* Arkivert 8. desember 2014 hos Wayback Machine. hentet 21. juni 2014
3. 1 2  Kalnes, Petter (30. august 2014). «Det har ringt for Lars». *Sarpsborg Arbeiderblad*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Lystad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
Orust
Orust
Runestein ved Hoga på Orust, den eneste på øya
**Orust** er en svensk øy som ligger i Bohuslän i Västra Götalands län. Den er med et areal på 345,5 km² Sveriges tredje største naturlige øy etter Gotland og Öland. Orust og en rekke mindre øyer (bl.a. Käringön, Härmanö, Gullholmen, Flatön, Malö och Lyrön) utgjør Orust kommune. Den største byen på øya er Henån med ca. 1800 innbyggere.

Det bor, pr 2014, i underkant av 15 000 innbyggere på Orust. I 1528 bodde det 2100 personer, og i 1880 var befolkningen på sitt høyeste med 18 129 personer. Fra 1900 til 1968 ble øyas befolkning halvert. Antallet innbyggere tredobles om sommeren.

Historie
--------

Orust ble befolket for 11 000 år siden. Boplassene som på den tiden lå ved havnivå ligger i dag 40-50 meter over havet. I Enersbacken er det funnet økser og pilspisser fra denne tiden. Fra bronsealderen finnes det mange graver og helleristninger. I 1884 fant man et 101,5 cm langt bronsesverd i Ellösfjorden. Fra jernalderen finnes det også mange graver og en runesten. Ved freden i Roskilde i 1658 ble Bohuslen overført fra Danmark-Norge til Sverige, og Orust kom dermed inn under Sverige.

Næringsliv
----------

Fiske har alltid vært viktig for befolkningen på Orust. 1700-tallet kalles den store sildeperioden. Slutten på sildefisket innebar avfolkning. I dag er verftsindustrien viktig på Orust.

Referanser
----------

1. 1 2  «SCB - De 50 största öarna». 18. desember 2014. Arkivert fra originalen 3. mars 2016.

| * v
* d
* r
Sveriges største øyer |
| --- |
| Gotland 2 994 km² **·** Öland 1 347 km² **·** Orust 346 km² **·** Hisingen 199 km² **·** Värmdö 181 km² **·** Tjörn 148 km² **·** Väddö og Björkö 128 km² **·** Fårö 113 km² **·** Selaön 95 km² **·** Gräsö 93 km² |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LIBRIS **·** NKC **·** GeoNames
 |

Portal: Sverige
**Lars Lønne** (født 10. mai 1956) er utdannet pedagog med musikk, engelsk og mediefag som hovedområder. Han var i flere år programleder i NRK Barneradioen. Han er aktiv musiker og har vært med i band som Ragnarock (fra Bø i Telemark 1972-1975), Kåre Spon danseorkester, Harry Halvsjuk & the Håpløse, Adrian Storm, Kvikksølv, Gjenbruk og Menn i Tide. Han spiller keyboards.

NRK
---

Lars Lønne arbeidet i NRK radio fra 1982-1992. I 1988 fikk han og Anne Helgesen ansvar for å starte et nytt radioprogram for barn mellom åtte og tolv år, som de kalte "AB 8-12". Programmet ble sendt direkte i NRK Radio hver ettermiddag mandag til fredag fra februar 1988 til januar 1992. "AB 8-12" hadde en moderne form med raskere tempo, korte innslag, mye musikk, jingler og et musikalsk lydteppe i bakgrunnen under hele sendingen. Helge Krabye var en av lydteknikerne, og han laget lydteppet og komponerte flere jingler og sanger til programmet. Lars Lønne og Helge Krabye utviklet også programmet SuperPC som ble sendt hver torsdag i halvannet år. Her brukte Lars Lønne en Macintosh i studio, og lytterne kunne ringe inn og trykke på tastene på telefonen for å trigge lydeffekter fra Mac'en som svar på oppgaver. Helge Krabye var tekniker under direktesendingene, og han programmerte Mac'en ved å bruke HyperCard.

Fra august 1989 produserte Lars Lønne sammen med Anne Helgesen og Andris Snortheim opplesningsserien "Frode Kommode", basert på et manus av Svein Woje. Serien ble sendt i Barnetimen for de minste i NRK Radio, og den oppnådde gode lyttertall. Serien inneholdt lydeffekter og spesialkomponerte sanger med musikk av Lars Lønne og Helge Krabye, og med tekst av Anne Helgesen og Svein Woje.

Lars Lønne drev senere firmaene HyperMedia og Pinjata AS i perioden 1992-1999. Han arbeidet med interaktivitet i "nye medier" og skapte figuren "Josefine" som ble lansert på CD-rom første gang i 1996. Josefine-serien består av mange videospill for barn, og eksisterer på Internett og i blader og bøker. Josefine er utgitt på flere språk i mange land.

SVISJ
-----

Fra 1999-2008 arbeidet Lars Lønne med interaktivitet i NRK TV. Han skapte tjenesten SVISJ, Danseband Jukeboks og andre jukebokser som lar seerne bestemme rekkefølgen på innslagene som skal avspilles.

Nordisk Film Distribusjon
-------------------------

Lars Lønne var prosjektsjef i Nordisk Film Distribusjon fra 2008 til 2010.

NRK Juridisk avdeling
---------------------

Lars Lønne var spesialrådgiver i musikkrettigheter i NRK fra 2017 til 2021. Tidligere ledet han Kontraktseksjonen i NRK med ansvar for å inngå avtaler med både norske og utenlandske produsenter og distributører av TV-programmer.
Lars Lønne ble pensjonist i 2021. Han er nå komponist og instrumentalist med artistnavnet Leslie145.

Referanser
----------

1. ↑   Newikis.com

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lars Lønne på Discogs Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
**Teknisk-administrativt ansatte** er en samlebetegnelse på ikke-vitenskapelig ansatte ved vitenskapelige institusjoner (universiteter og høyskoler) i Norge. Teknisk-administrativt ansatte har en hjelpefunksjon i forhold til de vitenskapelig ansatte, og er ansatt for bistå dem med praktiske (ikke-vitenskapelige) gjøremål som er nødvendige for driften av institusjonene. Gruppen omfatter alt fra kontorpersonale og saksbehandlere til ingeniører, renholdere, vaktmestre og (ikke-vitenskapelige) bibliotekarer. Antallet teknisk-administrativt ansatte var lenge ganske lavt, men har økt betydelig i etterkrigstiden.

Tradisjonelt var teknisk-administrativt ansatte, som underordnet servicepersonell, ikke representert i ledelsen, som historisk ble utgjort av professorkollegiet, etterhvert av representanter for professorkollegiet, senere også de andre vitenskapelig ansatte og studentene. Først i 1975 fikk de teknisk-administrativt ansatte representasjon i styrer på institutt-, fakultets- og universitetsnivå, 20 år etter at studentene hadde fått det.

Stillingstitler
---------------

Stillingstitler for administrativt personale kan være f.eks. sekretær, førstesekretær, konsulent, førstekonsulent, seniorkonsulent, rådgiver, seniorrådgiver, kontorsjef, assisterende direktør, direktør.

Teknisk ansatte kan ha stillingstitler som f.eks. forskningstekniker, avdelingsingeniør, overingeniør, senioringeniør.

Driftspersonell kan ha titler som f.eks. driftstekniker, driftsleder, renholder, renholdsleder.

Klinikkpersonell kan ha titler som klinikksekretær, tannpleier, oversykepleier.

Se også
-------

* Vitenskapelig ansatte
**Teknologirådet** er et norsk offentlig organ for teknologivurdering. Rådet skal identifisere viktige teknologiutfordringer og fremme debatt om de muligheter og konsekvenser som ny teknologi skaper – for samfunnet og for den enkelte. Teknologirådet skal gi innspill om teknologiske valg til Stortinget og øvrige myndigheter. 

Teknologirådet gjennomfører prosjekter på en rekke temaområder: kunstig intelligens, fremtidens arbeidsliv, personvern, teknologi og demokrati, grønn omstilling og digitalisering i offentlig sektor. Gjennom metoder for teknologivurdering og fremsyn, involverer Teknologirådet både eksperter, beslutningstakere og interessenter i sitt arbeid. Målet er å gi flest mulig anledning til å ta stilling i viktige teknologispørsmål. Kontakt med media er derfor også en viktig del av Teknologirådets oppgaver. 

Teknologirådet er medlem av organisasjonen European Parliamentary Technology Assessment Network (EPTA), som samler institusjoner som driver med teknologivurdering i tilknytning til parlamentene i 14 europeiske land. 

Teknologirådet ble opprettet ved kongelig resolusjon i 1999, etter initiativ fra Stortinget. Rådet har 15 regjeringsoppnevnte medlemmer og ledes av Sverre Gotaas. Rådet møtes møtes 4-6 ganger i året. Rådets sekretariat holder til i Oslo og ledes av direktør Tore Tennøe.

Medlemmer
---------

For perioden november 2020 til 2024 har rådet følgende medlemmer:
Sverre Gotaas (rådsleder), Kari Forthun, Bjørn Kjærand Haugland, Aris Kaloudis, Tanja Storsul, Siri Vasshaug, Kristin Vinje, Anne Cathrin Østebø, Marit Aursand, Helene Fladmark, Reidun Høllesli, Morten Breivik, Damoun Nassehi, Håvard Haarstad og Anne Ingeborg Myhr.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Teknologirådets strategi 2013-2016
3. ↑
4. ↑  .
5. ↑  Rådet og rådsmedlemmene

Eksterne lenker
---------------

* Teknologirådets hjemmeside
* Stortingsmelding nr 10 (2001–2002) Teknologirådet Arkivert 24. mars 2005 hos Wayback Machine.
* EPTA (European Parliamentary Technology Assessment
* Evaluering av Teknologirådet NIFU rapport 32/2011
**Lars Fredrik Bjørn Minsaas** (også kjent som *Fred Bjønner*; født 2. september 1904 i Leksvik, død 20. april 1986 i Oslo) var en norsk pianist, komponist og orkesterleder.

Etter å ha studert klaver ved École Normale de Musique de Paris dannet han i 1930 *Fred Bjønners orkester*, senere best kjent som *Minsaas' orkester*, som han ledet frem til 1937. Dette orkesteret etablerte seg som fast danseorkester i Britannia Hotels Palmehaven i Trondheim, men ble kjent over hele landet gjennom direktesendte radiooverføringer av de populære middagskonsertene orkesteret ga hver ettermiddag. Orkesteret ble også kjent gjennom flere grammofoninnspillinger. Bl.a. gjorde de sammen med sangeren Øivind Lunde en serie med plateopptak for Parlophone i 1932. Etter sin orkestertid i Trondheim flyttet Minsaas til Oslo, hvor han de første årene etter krigen var kapellmester først på Speilen, Grand Hotel, senere på Logerestauranten og Hotel Continental. Han virket også som pianist, repetitør, dirigent og komponist ved Centralteatret, Oslo Nye Teater og Nationaltheatret.

Som komponist gjorde Minsaas seg først kjent gjennom en del slagere tidlig på 30-tallet, deriblant orkesterets kjenningsmelodi «Lytter du?» og «Lailas kjærlighetssang» til stumfilmen *Laila*. Senere komponerte han mer seriøst anlagte sanger, fremført av blant andre Kirsten Flagstad og Aase Nordmo Løvberg. I tillegg har han komponert en rekke verker for orkester, samt soloverker for klaver, fiolin og obo. Flere av orkesterverkene er inkludert i NOPAs plateserie *Light Music from Norway*, og to av klaverstykkene er innspilt med Kjell Bækkelund på CD-en *Dagdrømmer*.

Referanser
----------

1. ↑  NRK Trøndelag hos lokalhistoriewiki.no
2. ↑  NRK-historia i Trøndelag hos NRK Trøndelag
3. ↑  Øivind Lunde hos Norsk musikkinformasjon
4. ↑  Lars Minsaas hos Sceneweb
5. ↑  Light Music from Norway hos Discogs

Eksterne lenker
---------------

* Bjørn Stendahl, *Jazz, hot & swing: Jazz i Norge 1920-1940*, diskografi av Johs. Bergh (1987): 68-9,94. Nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Kalværet 1922Kalværet anno 1922
**Kalværet**
 er en øy på ca 250 dekar i Osen kommune i Trøndelag. Kalværet består av øya Kalværet(Østre og Nordre Nakken), Grønnholmen, Huskalværet, Estenskjæret og flere mindre skjær.

Den første registrerte beboer av Kalværet var Peder Kalfverret som i år 1711 betalte skoskatt for 5 personer. I år 1900 bodde det to familier med 17 fastboende på øya.

Kalværet er kjent for å ha en god havn og det kunne forankres minst 5 listerbåter i havna. 
Kalværet ble brukt som gjestehavn under skreifisket der flere rorslag var innlosjert på øya.

I 1934 ble det frigjort grunn til Statens Havnevesen for anbringelse av 3 fortøyningsbolter og 3 søyler i havnen på Kalværet.

De siste fastboende flyttet fra Kalværet til fastlandet i 1966.

Kalværet sommeren 2021
Kalværet har i dag to fritidseiendommer bestående av 3 hus og 2 naust.

Referanser
----------

1. ↑  Brattgjerd, Sigurd (1993). *Bjørnørfolket*. ISBN 82-992891-0-6.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Folkerepublikken Kinas statsvåpen.
**Folkerepublikken Kinas forfatning** (forenklet kinesisk: 中华人民共和国宪法; tradisjonell kinesisk: 中華人民共和國憲法; pinyin: *Zhōnghuá Rénmín Gònghéguó Xiànfǎ*) er Folkerepublikken Kinas forfatning (konstitusjon) og viktigste lovtekst. Den nåværende versjon ble antatt av Den nasjonale folkekongress den 4. desember 1982 og justeringer fulgte i 1988, 1993, 1999, og 2004. Folkerepublikken Kina har tidligere hatt tre forfatninger, fra 1954, 1975, og 1978, men de er blitt opphevet og erstattet etter tur. 

Forfatningen består av fem deler: et forord, grunnleggende prinsipper, grunnleggende rettigheter og plikter, statens oppbygning, og Kinas flagg og riksvåpen.

Forfatningen er oppbygd på nesten samme måte som Sovjetunionens forfatning fra 1936 men med den vesentlige forskjell at den sovjetiske konstitusjon gav sovjetrepublikkene rett til å bryte ut av samveldet. Tilsvarende rett gjelder ikke Kinas autonome regioner.

Ifølge artikkel 67 er det Den nasjonale folkekongressens stående komite, og ikke kinesisk høyesterett, som er den autentiske tolker av forfatningen.

Ved revisjonen i 2004 ble det foretatt en lang rekke større og mindre endringer. Blant annet kom det inn henvisninger til både privateiendom og menneskerettigheter:

* *Den legale privateiendom er unantastelig.*
* *Staten respekterer og beskytter menneskerettighetene.*

Eksterne lenker
---------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Wikisource | (en) Constitution of the People's Republic of China – originaltekster fra den engelskspråklige Wikikilden |
**Elvira Sakhipzadovna Nabiullina** (russisk: *Эльвира Сахипзадовна Набиуллина*, født 29. oktober 1963 i Ufa) er en russisk økonom som siden juni 2013 har vært sentralbanksjef i Russlands sentralbank.

Utdanning og yrkeserfaring
--------------------------

Nabiullina ble utdannet fra Økonomisk fakultet ved Statsuniversitetet i Moskva i 1986.

Fra 1991 til 1994 jobbet hun for interesseorganisasjonen *Scientific and Industrial Union*, og dens etterkommer *Russian Union of Industrialists and Entrepreneurs*. I 1994 gikk hun til det russiske økonomidepartementet, der hun jobbet i avdelingen for økonomiske reformer, fra 1996 som leder for avdelingen. Der jobbet hun fram til 1997, da hun ble utnevnt til viseøkonomiminister. Hun forlot departementet i 1998, for å jobbe i tenketanken Promtorgbank. I 1999 var hun direktør i Eurasian Ratings Service, og fra 1999 til 2000 var hun visepresident i Centre for Strategic Research Foundation. 

Hun returnerte til politikken i 2000, da hun ble første viseminister i Departementet for økonomisk utvikling og handel, men fra 2003 til 2005 var hun president i Centre for Strategic Research Foundation. Fra 2005 til 2007 jobbet hun i den russiske organisasjonskomiteen for det russiske presidentskapet i G8-gruppen. 

Den 24. september 2007 ble hun utnevnt til minister for økonomisk utvikling og handel, dette departementet byttet navn til Departementet for økonomisk utvikling i mai 2008, da ansvaret for handel ble overført til det nye Handels- og industridepartementet. Andrej Belousov overtok som minister for økonomisk utvikling i mai 2012, da Nabiullina ble utpekt som assistent for president Vladimir Putin. 

I juni 2013 overtok hun som sentralbanksjef for Russlands sentralbank, og ble da den første kvinnelige sentralbanksjefen i et land i G8-gruppen. Hun overtok da etter Sergej Ignatyev da hans tredje periode utløp.

Referanser
----------

1. 1 2  Russlands sentralbank - *Elvira Nabiullina (Ms)* Arkivert 27. juni 2015 hos Wayback Machine. besøkt 13. desember 2014.
2. ↑  RT - *Putin taps aide for Russia's Central Bank, first woman to head G8 monetary authority*, besøkt 30. november 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Presentasjon på sentralbankens hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
«Kalvøya» har flere betydninger.

Kalvøya sett fra Høvikodden.
**Kalvøya** er en øy på ca. 260 da i Indre Oslofjord. Øya ligger i Bærum kommune og er tilgjengelig over en gangbru fra Kadettangen i kommunesenteret Sandvika i Bærum. Øya ligger nord for Nesøya og vest for den store Ostøya, med lille Borøya mellom disse.

Kalvøya har badestrender, turstier og fotballbaner. På østsiden ligger et naturistområde. På nordsiden er Kalvøya naturreservat med fossil-førende kambrosilurske bergarter tilhørende Oslofeltet. I sør er det også interessante, 90° vendte havbunnsavsetninger fra kambrosilur med skiftevise skifer- og kalksteinslag, her med et betydelig kalkinnslag. Midt på øya er fredete gravrøyser fra  bronse- og jernalderen.

Kalvøya har tidligere vært beitemark for Kjørbo gård. Kommunen ervervet øya i 1939 og broforbindelsen kom i 1963.

Kalvøyafestivalen var en musikkfestival som ble arrangert på Kalvøya fra 1971 og frem til og med 1997. I 1999 ble Øyafestivalen arrangert på Kalvøya før den i 2001 flyttet til Middelalderparken i Oslo.

I 2010 og 2011 ble Extrema Outdoor arrangert for første gang i Norge på Kalvøya. Dette satte derimot Bærum kommune en stopp for etter festivalen i 2011, da over 180 personer ble tatt med narkotika på vei over til øyen.

* Kalvøybrua og Båtsportens HusKalvøybrua og Båtsportens Hus
* Kalvøybrua med Kjørbo gård i bakgrunnen.Kalvøybrua med Kjørbo gård i bakgrunnen.

Referanser
----------

1. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av gangbrua
* Om naturistområdet på østsiden

| * v
* d
* r
Badeplasser i Bærum |
| --- |
| Berger svømmehall **·** Bogstadvannet **·** Borøya **·** Burudvann **·** Båtstøjordet **·** Fossum **·** Kadettangen **·** Kalvøya **·** Nadderud svømmehall **·** Pelvikodden **·** Rolfstangen **·** Sarbuvollen **·** Smedtangen **·** Snarøya **·** Østernvann |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Reuleaux trekant er avrundet likesidet trekant med konstant diameter.
Reuleaux trekant har konstant diameter. Sidene i kvadratet er støttelinjer som berører linjene i tekanten uten å krysse disse. En reuleaux trekant kan dermed rotere og samtidig alltid berøre hver av de fire sidene av kvadratet. Figuren demonstrerer hvordan figurens bredde er konstant i alle retninger.
En **reuleaux-trekant** er en geometrisk form som fremkommer når tre sirkler passerer gjennom hverandres sentrum. Figuren har konstant diameter målt fra figurens tre hjørner.

Siden en reuleaux-trekant har konstant diameter blir den brukt som form på komlokk, da lokket ikke kan falle gjennom hullet."

Reuleaux-trekant har fått navn etter den tyske ingeniøren Franz Reuleaux. Han var en pioner innen maskiningeniørfaget gjennom overføring av mekanisk kraft, hvor han blant annet brukte formen reuleaux trekant i sine løsninger.

Referanser
----------

1. ↑  Klee, Victor (1971), «Shapes of the future», *The Two-Year College Mathematics Journal* **2** (2): 14–27, DOI:10.2307/3026963 .
2. ↑  Alsina, Claudi; Nelsen, Roger B. (2011), *Icons of Mathematics: An Exploration of Twenty Key Images*, Dolciani Mathematical Expositions, **45**, Mathematical Association of America, s. 155, ISBN 978-0-88385-352-8,  .
3. ↑  Moon, F. C. (2007), *The Machines of Leonardo Da Vinci and Franz Reuleaux: Kinematics of Machines from the Renaissance to the 20th Century*, History of Mechanism and Machine Science, **2**, Springer, ISBN 978-1-4020-5598-0 .

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld
 |
Kinas folkebanks hovedkvarter i Beijing.
**Kinas folkebank** (kinesisk: 中国人民银行, pinyin: *Zhōngguó Rénmín Yínháng*, eng: The People's Bank of China – PBC) er sentralbanken i Folkerepublikken Kina. Denne sentralbanken må ikke forveksles med Kinas sentralbank, som er sentralbanken i Republikken Kina.

Bankens hovedkvarter har ligget i Beijing siden 1949.

Historie
--------

PBC ble etablert 1. desember 1948 ved en sammenslåing av 3 andre banker, men først i 1983 ble det besluttet av banken skulle fungere som en sentralbank. Sentralbankloven i Kina ble vedtatt 18. mars 1995, der bankens rolle som sentralbank ble bekreftet.

I 2003 ble sentralbanken omorganisert, slik at den delen av banken som hadde ansvar for å overvåke banknæringen, forvaltningsselskaper, investeringsselskaper og lignende selskaper ble skilt ut i et eget selskap; Den kinesiske bankreguleringskommisjonen.

Senere i 2003 fikk sentralbankloven et tillegg som styrket sentralbankens aktive ansvar innen penge- og kredittpolitikken, for å sikre stabil inflasjon og valuta, og sikre trygge, finansielle tjenester i landet.

Sentralbanksjef
---------------

Yi Gang ble utnevnt til sentralbanksjef 19. mars 2018, av Den Nasjonale Folkekongress. Han kom fra stillingen som visesentralbanksjef, og overtok etter Zhou Xiaochuan. Sentralbanksjefen velges av nasjonalforsamlingen.

Se også
-------

* Liste over verdens sentralbanker

Referanser
----------

1. ↑  Kinas folkebank - *Zhou Xiaochuan*, besøkt 13. mai 2014.
2. ↑  Nettavisen.no - *Kina får ny sentralbanksjef*, besøkt 19. mars 2018.
3. ↑  CNBC.com - *China forms new economic team as President Xi kicks off second term*, besøkt 19. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) People's Bank of China – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
 (engelsk versjon)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** CiNii
 |
Haugsdalen Skisenter
**Haugsdalen Skisenter** er et norsk skisenter som ligger i Skaugdalen i Indre Fosen kommune utenfor Trondheim

Historie
--------

Anleggsarbeidet ved Haugsdalen Skisenter AS ble påbegynt i 1985, og det var naturlig at deler av ryddearbeidet i traseene ble utført ved dugnadstimer. Sommeren 1986 gikk med til bringing av materialer, blant annet forskalingsmaterialer til heismastsokkelene. Jernbinding av forskaling hørte også med. For at soklene skulle få godt feste mot fjellgrunnen ble det boret dype hull i fjellet og satt ned jernstenger (24mm), som igjen ble bundet sammen med skruene som holder heismastene og armeringen inne i selve sokkelen. Mørtel ble tildels flyet opp med helikopter. Heismastene ble fløyet opp av et firma fra Møre, prisen for leie av helikopteret, var kr. 92 000 pr. time. Spleisingen av (den 24 mm tykke) heisvarieren ble 12 meter lang i henhold til datidens forskrifter.

Heisen er kjøpt og importert fra Sveits, og ble montert med fagfolk tilknyttet et svensk firma. Heisen stod ferdig for ta imot besøkende november/desember 1986, og det ble endelig nok snø mot slutten av januar 1987. Kundene som kom til skisentret godtok å stå i heiskø i opptil 25 minutter, for deretter ta heisen opp på 6 minutter. Tiden ned varierte fra 3 minutter til opptil 30 min. (Ved 30 minutter nedfart var det tid til bære skiene ned til utgangspunktet).

Beliggenhet
-----------

Skisenteret ligger i Indre Fosen kommune fem mil fra Rørvik ferjeleie, og 45 kilometer fra Ørland.

Eksterne lenker
---------------

* Haugsdalen Skisenters nettsted
***Elvira Madigan*** er en svensk film fra 1943, i regi av Åke Ohberg. Hovedrollene spilles av Eva Henning og Åke Ohberg.

Handling
--------

I en sør-svensk regiment-by i Sverige på 1880-tallet spiser grev Christian frokost sammen med sin kone, Antoinette. Hun er stiv og moraliserende, men han en poetisk drømmer. Ekteskapet er konvensjonelt, og fullstendig mislykket. Christian, i en elegant 1880-tallsuniform, er også misfornøyd med yrket som offiser, og drømmer romantisk om noe helt annet. En berømt sirkus-tropp besøker området, og Christian går dit sammen med en gruppe andre offiser. Blant utøverne er den dyktige og søte line-danseren Elvira Madigan. Etter showet leter Christian etter henne, og han blir intenst forelsket. Hun nekter å møte ham igjen, fordi sirkus-folkets strenge moral forbyr forbindelser mellom en løytnant og en danser. De fortsetter likevel å møtes oftere og oftere.

Christian gjør ingenting for å skjule forbindelsen deres. Elviras foreldre, far Mikael og mor Trine, er imot forbindelsen. Grevinne Antoinette får vite om Christians aktiviteter med linedanseren. Ekteskapet deres blir verre. Sirkuset skal snart forlate byen, og Elvira leter etter Christian. Han beskylder henne for å ha ødelagt livet hans, men hun forstår at han faktisk har veldig dype følelser for henne. Christian ber Elvira dele livet sitt sammen med ham. De bestemmer seg for å ignorere alle sosiale hensyn, og flytte sammen til Danmark. De opplever en tid med intens lykke sammen, til Christians penger begynner å ta slutt. De kan aldri gå tilbake til deres tidligere liv, og de har heller ingen fremtid sammen.

Rolleliste (i utvalg)
---------------------

* Eva Henning - Elvira Madigan
* Åke Ohberg - greve Christian, løjtnant
* Irma Christenson - Antoinette, Christians fru
* Gunnar Sjöberg - Frans, løjtnant
* Marianne Löfgren - fru von Scharfen
* Ragnar Arvedson - ryttmästare von Scharfen
* Jullan Kindahl - Trine, Elviras mor
* Otto Landahl - Mikael, Elviras far, clown
* Bror Bügler - ryttmästare von Stern
* Sven Bergvall - øversten
* Olav Riégo - major Emmerich
* Sven Lindberg - løjtnant Ehrencreutz

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Elvira Madigan* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Elvira Madigan* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Elvira Madigan* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

Portaler: Film | Sverige
**Hansjörg Sumi** (født 19. januar 1959 i Saanen) er en sveitsisk tidligere skihopper.

Han debuterte i den tysk-østerrikske hoppuka med 66.-plass (av 71 deltakere) i Oberstdorf 30. desember 1976. Sammenlagt i Hoppuka ble han nummer 2 i 1978/79. Han vant ett renn i verdenscupen, i Gstaad 29. februar 1980. Sammenlagt i verdenscupen ble han nummer 8 i sesongen 1979/80.

Sumi deltok i VM i 1978 og 1982 samt lag-VM i 1984, med 21.-plass i normalbakken og 7.-plass i lagkonkurransen i Lahtis i 1978 som beste plasseringer. Han var med i OL i 1980 og 1984, med 7.-plass i storbakken i Lake Placid i 1980 som beste resultat. I VM i skiflyging i Planica i 1979 ble han nummer 30 av 40 deltakere.

Referanser
----------

Kilder
------

* Jens Jahn, Egon Theiner: *Enzyklopädie des Skispringens*. AGON Sportverlag, Kassel 2004. ISBN 3-89784-099-5, flere sider

Eksterne lenker
---------------

* (de) Hansjörg Sumi – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Hansjörg Sumi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hansjörg Sumi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hansjörg Sumi – FIS (skihopping) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Tippekommisjonærenes Landsforening** (stiftet i 1948, samtidig som Norsk Tipping) er en norsk interesseorganisasjon. Foreningen ivaretar interessene til de næringsdrivende som er kommisjonærer for de to norske spilleselskapene, Norsk Tipping og Norsk Rikstoto. Foreningen er helt frittstående og er ikke forbundet med Handels- og Servicenæringens Hovedorganisasjon eller Næringslivets Hovedorganisasjon, og er upolitisk.

Arbeidsområder
--------------

Kommisjonærenes betingelser reguleres av en kommisjonæravtale mellom forretningsdrivende parter, men forholdet ligner veldig et ansettelsesforhold der kommisjonæren er den ansatte. Foreningen fungerer som kommisjonærenes «fagforening» og fremforhandler betingelsene i kommisjonæravtalen.

Foreningen intervenerer i enkeltsaker der det blir uoverensstemmelser mellom et spilleselskap og en kommisjonær.

Kontroverser
------------

Da det i 2007 ble kjent at Norsk Tippings direktør var innblandet i økonomiske uregelmessigheter, krevet foreningen direktørens avgang. 
Ved samme anledning krevet foreningen at styret i Norsk Tipping måtte gå fordi styret hadde akseptert direktørenes økonomiske uregelmessigheter.
Foreningen anla i januar 2008 historiens antatt første norske gruppesøksmål (class action), mot Norsk Tipping.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |