recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Carrombrett med brikker. Slåbrikken til høyre foran.
**Kurong** (fra fransk *couronne*) er et brikkespill for to eller fire, med køer, der det gjelder å få brikkene ned i skåler i bordhjørnene. Spillet kommer fra det indiske subkontinent, hvor det oppstod som en variant av biljarden til koloniherrene.[]

I Norge er kurongmiljøet og kurongtradisjonene sterkest i Rogaland. Flere av de beste kurongspillerne i Norge kommer fra denne regionen.[]

Kurongbrettet kunne settes oppå et vanlig spise- eller kjøkkenbord og stables vekk når det ikke skulle brukes. 

Kurong blir ofte omtalt[*av hvem?*] som «fattigmanns biljard».

Regler
------

Det spilles én mot én. Det brukes 10-15 brikker av hver farge. Disse legges i to sirkler i midten, en liten ring innerst, resten rundt i annenhver farge. Før start trekkes det om hvem som er hvilken farge. Gul (den lyseste fargen) starter alltid. Gul velger også side før spredning. Gul starter med å spille med sin dronning[*klargjør*] fra sin strek. Brikken må ligge slik at streken kan ses gjennom hullet i brikken (dronningen), og dronningen kan ikke være borti rundingen i hjørnet. Gul fortsetter så lenge gul får ned brikker i et av hullene. Dronningen plasseres alltid tilbake på streken mellom hvert slag. Når gul mislykkes, blir det rød (den mørkeste fargen) sin tur.

Den første spilleren som får ned alle sine brikker vinner. Dersom gul klarer dette først, har rød én runde på å klare uavgjort. For å spille uavgjort må rød ta ned alle sine brikker på den påfølgende runden, det vil si at runder pågår så lenge rød får ned brikker.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Banglapedia **·** LCCN
 |
Forside på *Demokraten. Et Ugeblad for Arbeideren*. Nr. 4. 1. årgang. Lørdag 26. september 1874. Dette er det eneste kjente eksemplaret av bladet som fortsatt eksisterer. Eksemplaret tilhører NTNU Universitetsbiblioteket. 
***Den norske Arbeiderforening*** var en av de første arbeiderorganisasjonene i Norge etablert på en klar klassemessig grunn, og Norges første erklærte sosialdemokratiske organisasjon. Foreningen ble stiftet mandag 26. juli 1874 og hadde sitt siste offentlige møte mandag 28. september 1874. Foreningen utga bladet «*Demokraten*» i et noe uvisst antall nummer i 1874 og foreningens medlemmer samlet seg i en periode i 1875 hvorefter foreningens aktivitet opphørte.

Navnet som ble vedtatt på stiftelsesmøtet var ***Norske arbeideres forening***, men i det senere vedatte program for foreningen hadde den fått navnet *Den norske Arbeiderforening*.

Bakgrunn
--------

På begynnelsen av 1870-tallet vokste det fram en lønnsbevegelse for høyere lønn. Spesielt blant håndverkersvennene i Drammen og Kristiania var det streiker. 

I Europa var den første Internasjonales storhetstid. Da den danske avdelingen ble knust våren og sommeren 1873 dro enkelte medlemmer til Kristiania der de som regel fikk jobb. To av disse var snekkersvennen J.O. Ljungdahl og salmakersvennen Marius Jantzen. De fikk tidlig kontakt med Olaus Fjørtoft en av lederne i Framkretsen.

Sosialistmøtene
---------------

Disse tre begynte å avholde sosialistmøter. Det første ble avholdt i Rasmussalen på Grønland i september 1873. Etter det fulgte tre friluftsmøter på Tjuvholmen som ble forstyret av bråk fra fulle folk og politiske motstandere. Møtene på Tjuvholmen fikk mye oppmerksomhet i avisene, men ble ikke tatt spesielt alvorlig.

Arbejderens Røst og Demokraten
------------------------------

Marius Jantzen opprettet «Arbejderens Røst, Et socialdemokratisk Hefteskrift» da han oppholdt seg i Drammen, med Ljungdahl som «ansvarshavende». Drammens Haandværkersvendeforening utga Arbejderens Røst. I hefteskriftet polimiserte de mot datidens dannelses- og selvhjelpsforeninger, og oppfordret arbeidere til å stifte sosialdemokratiske arbeiderforeninger. Seinere ble bladet flyttet til Kristiania og byttet navn til Demokraten

Politikken
----------

De utviklet også etterhvert et program inspirert av Karl Marx, Ferdinand Lassalle og Internasjonale. Det inneholdt også konkrete krav som alminnelig stemmerett, normalarbeidsdag, fri og felles barneskole, opprettelse av produksjonsforeninger med statsstøtte og innskrenking av barn og kvinners arbeid i fabrikkene.

Referanser
----------

1. ↑  «Bibsys opplysninger om bladet Demokraten». Bibsys. Besøkt 3. mai 2014.
2. ↑  *Arbeidernes leksikon: Bind 3*. Oslo: Pax forlag. 1974.
3. 1 2 3  Kringen, Olav (1910). «Femte kapittel». *De første socialdemokrater i Norge*. Kristiania: Aass. s. 95-118.
4. ↑  Av forsiden på det eneste overlevende nummer av foreningens tidsskrift "Demokraten" (se illustrasjon) fremgår at når Kringen oppgir datoen tirsdag 27. september 1814 så er det feil.

Kilder
------

* Arbeiderbevegelsens Historie i Norge, bind 1, av Edvard Bull
* Arbeidernes Leksikon
Hellmobotn Foto: Helge Høifødt 
**Hellmofjorden** (lulesamisk:*Oarjjevuodna*) er en arm av Tysfjorden i Nordland. Fjorden strekker seg i sørlig retning fra innløpet mellom Hellandskjånes, nord for Helland, i vest og Hestneset i øst. Omtrent midtveis svinger den i sørøstlig retning inn til den fraflyttede grenden Hellmobotn som ligger rundt 30 kilometer fra innløpet.

Navnet
------

Det norske navnet kommer fra norrønt *hallr* som betyr «stein».

Den lulesamiske forstavelsen *oarjje* betyr «sør» og endelsen *voudna* er det samiske ordet for «fjord». Andre lulesamiske navn på fjorden er *Helmukvuodna* mens *Hellmåvvå* ofte i tillegg omfatter landområdene rundt fjorden.

Geografi
--------

Fjorden er, som det lulesamiske navnet beskriver, den sørligste av fjordarmene til Tysfjorden, og både geografisk og kommunikasjonsmessig deler den landet i to. Fra Hellemobotn er det kun 6 330 meter i luftlinje til Sverige, og uten veiforbindelser er eneste måte å krysse fjorden på med båt. 

Hellmofjorden er lang og smal, og midtveis begynner fjellene rundt å stige opp mot 1 000 moh. og høyere.
De mest markante innskjæringne på østkysten er, fra nord, Ibboloukta (*Tømmervika*) og Tjierreloukta (*Nordbukta*). Den største øya er Måskesuoloj (*Muskholmen*). I fjordbunnen har de to elvene Njallajåhkå (*Stabburselva*) og Rávggajåhkå (*Sørelva*) felles utløp.

Bosetninger og kommunikasjoner
------------------------------

Fylkesvei 7536 (tidl 682) går fra Drag og sørover til innløpet av Hellmofjorden til Helland. 

15 kilometer sørover ligger grenden Musken med rundt 40 innbyggere. 16 km sørøst for Musken ligger den avfolkede grenden Hellmobotn som nå er et populært feriested og utgangspunkt for turer i fjellene og inn til Sverige. Hurtigbåten i Tysfjorden har daglige anløp av Musken og ukentlige til Hellmobotn og Nordbukta nord for botn (i sommersesongen oftere). Begge bygdene er uten veiforbindelse til omverdenen.

Det er ingen bosetninger langs vestsiden av fjorden.

Verdensarv
----------

I 2002 ble Hellmofjoren foreslått til UNESCOs verdensarvliste sammen med Tysfjord og Rago nasjonalpark i en oppføring kalt «Det lulesamiske området» i henhold til de kulturelle og naturlige kriteriene III, V, VII, VIII og IX.

Se også
-------

* Råggejávrrerájgge

Fotnoter
--------

**Type numrering**
1. ↑  Målt ved bruk av måleverktøy i Statens kartverks Norgeskart.no.

Referanser
----------

1. 1 2  Hellmofjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Hellmofjorden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. februar 2017.
3. ↑  Store norske leksikons artikkel om Hellemofjorden. Besøkt 14.02.2012.
4. ↑  Store norske leksikons artikkel om Hellemobotn. Besøkt 14.12.2012.
5. ↑  UNESCOs verdensarvsenter – Tysfjord, Hellmofjorden og Rago nasjonalpark

Eksterne lenker
---------------

* Torghatten-Nord for hurtigbåtrute i Tysfjorden.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Acacia Avenue, Newport, Wales (2009) Foto: John Grayson 
Nesten én av ti hager i virkelighetens «Acacia Avenue»r har en hagenisse (Storbritannia, 2006) Foto: Per Ola Wiberg 
**Acacia Avenue** er en britisk metafor for en gjennomsnittlig, rolig forstadsgate med beboere fra middelklassen. Ifølge *The Guardian* har gatenavnet ihvertfall vært brukt som et bilde på tilfreds forstadssløvhet (contented suburban dullness) siden 1940-tallet, da Denis og Mabel Constanduros skrev et teaterstykke med tittelen *29 Acacia Avenue* (1943), og Henry Cass i 1945 laget en spillefilm basert på stykket. Gatenavnet har vært brukt både i situasjonskomedier på TV, i bøker og sangtitler, som i Heavy metal-bandet Iron Maidens «22 Acacia Avenue» fra albumet *The Number of the Beast* i 1982.

Allerede i 1919 brukte forfatteren H.C. McNeile gatenavnet og bebyggelsen i en oppdiktet «Acacia Avenue» som en motsetning til arbeiderstrøket «Culman Terrace», som ble omtalt som «en lang, rett vei mellom to rader av små, kjedelige hus. Alle husene var like, med en liten hageflekk mellom inngangdøra og porten». Hovedpersonen gjør det klart at de som bor i Acacia Avenue ikke går på besøk til dem i Culman Terrace, som ligger to gater lengre nede.

Det finnes flere enn 60 gater med navnet Acacia Avenue bare i Storbritannia. I 2006 gjennomførte forsikringsselskapet AA Insurance en intervjuundersøkelse blant rundt 200 beboere i 15 av disse, i like mange britiske byer. Etterpå publiserte selskapet noen av de funnene som best bekreftet klisjeen om den rolige middelklassegaten i forstaden: Mer enn halvparten var familier med to foreldre, eller eldre par. 2/3 bodde i treroms vertikaltdelte tomannsboliger; nesten alle hadde en hage; i 10% av hagene bodde det en hagenisse. Alle bortsett fra én familie var hvite. Familiene tjente, i gjennomsnitt, det som regnes som en gjennomsnittslønn, og de hadde vært i samme jobb i mer enn 11 år. Fire av ti oppga at Fish and chips var livretten.

Referanser
----------

1. ↑  Roberts, 2006
2. ↑  Kennedy, 2006
3. ↑  McNeile, H.C. (psevd.: Sapper) (1919). *Mufti* **(engelsk)**. s. 68.
4. 1 2  Lane, 2006

Kilder
------

* Kennedy, Maev (21. juli 2006). «Acacia Avenue - where they never grumble». *The Guardian* **(engelsk)**.
* Lane, Megan (21. juli 2006). «The street where you live» **(engelsk)**. BBC News Magazine.
* Roberts, Paula (21. juli 2006). «Jumping for joy"». *Daily Echo* **(engelsk)**.
**Riksförbundet M Sverige**, eller **M Sverige**, er Sveriges største interesseorganisasjon for svenske bileiere, grunnlagt i 1922 som Sveriges Förenade Motormän. Navnet ble endret til Motormännens Riksförbund (ofte simpelthen kalt Motormännen) i 1924 og til sitt nåværende navn i 2019.

Motormännen har 117 000 medlemmer (pr. 2012). Organisasjonen gir sine medlemmer rådgivning om reiser, biler og teknikk samt jus. Organisasjonen gir ut tidsskriftet *Motor* (ti numre/år). Pr. 2012 er tidsskriftet Sveriges største motortidsskrift.

Motormännen er en del av den globale paraplyorganisasjonen for motorklubber Fédération internationale de l'automobile.

Som interesseorganisasjon er Motormännen involvert i spørsmål vedrørende trafikksikkerhet, biløkonomi, infrastruktur og miljø.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Historikk
3. ↑  «Motormännen byter namn till M Sverige: "Otidsenligt – vi är för alla bilister"». *Allt om Bilar* **(svensk)**. 13. mai 2019. Besøkt 18. oktober 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
***British Ally*** (*Britansky Soyuznik*) var en britisk, russiskspråklig ukeavis, utgitt i Moskva fra 1942 til 1950. Avisen var talerør for den britiske regjeringen både under krigen, i de første par årene med politisk tøvær etter krigen og da jernteppet senket seg mellom østblokken og vestblokken.

Avisen var en enkel tolvsiders trykksak uten farger. Den ble utgitt fra den britiske ambassaden, stort sett redigert basert på materiale sendt fra myndighetene i England. 

Da avisen ble lansert i 1942 framsto den i Sovjet som et sant talerør for et alliert land. Avisens faste symbol-illustrasjon viste en britisk og en russisk soldat marsjerende side ved side, hver med sitt flagg. Under krigen kunne *British Ally* fortelle russerne om engelskmennenes heroiske liv under bombingen av London og Storbritannia.

Etter krigen endret det politiske bildet seg dramatisk, da kontakten mellom de to allierte maktene i løpet av få år ble erstattet av kald krig. Som talerør for regjeringa i London tegnet *British Ally* nå et glansbilde av det britiske samfunn, og prøvde å kontrastere det til virkeligheten i Moskva. 

I 1949 forlot avisredaktøren Archie Johnstone både avis og ambassade i protest, og erklærte i et brev til *Pravda* at han heretter ville bruke alle kreftene på å «kjempe for fredens sak». I sitt Moskva-eksil fortalte han senere om sitt liv og om redaktørjobben i *British Ally* da han utga boken *In the Name og Peace* i 1951-52.
Også avisens ansvarlige britiske oversetter Robert Daglish fikk nok, forlot *British Ally* og vendte kald-krigs-politikken ryggen.

Avisens neste redaktør var mer på linje med den nye politikken London førte. Likevel gikk *British Ally* inn alt året etter. Mens man i London etter hvert stilte spørsmål ved den politiske nytten av avisen, sank avisens salgstall i Sovjet fra om lag 50 000 eksemplarer til 15 000. I siste halvdel av 1950 endte derfor avisutgivelsen både som en politisk og økonomisk fiasko.

Redaktører
----------

* Horace White (1942 - 1947)
* Archie Johnstone (1947 - 1949)
* Richard Jones (1949 - 1950)

Referanser
----------

1. ↑  Side 104, Archie Johnstone: *In the Name of Peace*, Foreign Languages Publishing House, Moskva 1952
2. ↑  Side 106, Archie Johnstone: *In the Name of Peace*, Foreign Languages Publishing House, Moskva 1952
3. ↑  Side 97, Archie Johnstone: *In the Name of Peace*, Foreign Languages Publishing House, Moskva 1952
4. ↑  «'British Ally' to close in Moscow», side 4, *The Argus*, 3. august 1950
5. ↑  Side 134, Archie Johnstone: *In the Name of Peace*, Foreign Languages Publishing House, Moskva 1952

Eksterne lenker
---------------

* Britisk debatt i mars 1950 - etter at Johnstone og Daglish har vendt kald-krigs-politikken ryggen
* Britisk debatt i juli 1950 - da avisens opplag stuper
* Britisk debatt i desember 1950 - etter at avisen har gått inn
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Curling |
| EYOF |
| Bronse |  2009 Polens flagg Śląsk-Beskidy |  |
| Eliteserien |
| Sølv |  2009/2010 |  |
| Gull |  2010/2011 |  |
| NM Mixed |
| Gull |  2010 Snarøya |  |
| NM Junior |
| Gull |  2011 Halden |  |
| VM Junior |
| Bronse |  2011 Skottlands flagg Perth |  |

**Sander Rølvåg** (født 4. august 1990 i Sandnessjøen) er en norsk curlingspiller. Han startet å spille curling i Bygdøy Curling Club, hvor han samarbeidet med trener Magnus Okkelmo.

Han var skip i EYOF da det norske laget tok bronse i 2009.

Ii Norge har han tatt både sølv og bronse i den norske eliteserien med laget til Thomas Due, samt gull i NM mixed som skip for eget lag.

I 2011 ble han tatt ut til Junior-VM med Eirik Mjøen, Magnus Nedregotten, Markus Høiberg, Steffen Mellemseter og trener Stig Høiberg etter å ha vunnet Junior-NM i Halden.
Laget hadde hatt lite spilletid sammen før VM, ettersom de spilte på fire forskjellige lag. Til tross for dette, dro de hjem med en bronsemedalje, den første medaljen norske juniorherrer hadde tatt på 22 år. Den norske landslagsskipen, Thomas Ulsrud, tok sist bronse med sitt juniorlag i Füssen i 1988. Rølvåg har ofte omtalt Magnus Nedregotten som sitt store curlingforbilde.

Referanser
----------

1. ↑  *Bronse til Høiberg*, Ukeavisa OPP, 20. februar 2009

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sander Rølvåg – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Sander Rølvåg – World Curling Federation Rediger på Wikidata
* Tekstarkiv - Dagbladet.no
**«Hello Muddah, Hello Fadduh (A Letter from Camp)»** er en amerikansk Grammy-vinnende noveltysang basert på klagebrevet Allan Sherman mottok fra sin sønn Robert da han befant seg på Camp Champlain i Westpoint, New York.

Sangen er en parodi som klager på den fiktive «Camp Granada» og blir ledsaget av melodien til Amilcare Ponchiellis «Timenes dans». Tittelen er hentet fra de første linjene: *«Hello Muddah, Hello Fadduh. Here I am at Camp Granada. Camp is very entertaining. And they say we'll have some fun when it stops raining»*.

Etter at sangen nådde en andreplass på Billboard Hot 100-listen fra 24. august 1963 skrev Sherman en ny «back at Camp Granada»-versjon, «Hello Muddah, Hello Fadduh!», til en opptreden på *The Tonight Show Starring Johnny Carson* 27. mai 1964. Sherman skrev en tredje versjon for og opptrådte i en TV-reklame for et brettspill om Camp Granada, en «real rotten camp» (1965).

Sangen vant en 1964 Grammy Award for Comedy. Den har blitt spilt tallrike ganger på Dr. Demento show og finnes på samlealbumet *Dr. Demento 20th Anniversary Compilation* (Rhino Records).

Sangen lå som nummer én i Hongkong, som ikke har sommerleire.

«Hello Muddah, Hello Fadduh» har blitt oversatt til esperanto, finsk, nederlandsk, norsk samt svensk («Brevet från kolonin» av Cornelis Vreeswijk). 

Vreeswijks innspilling lå på Svensktoppen i ti uker i perioden 10. april-12. juni 1965, med en fjerdeplass som beste resultat.

En versjon på hebraisk ble skrevet av Hanouch Levin i 1966 og sunget av Tsippi Shavit: «Michtav Min HaKaitana».

Norsk versjon
-------------

Karole har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Brev fra leier'n». Birgit Strøm har spilt inn sangen. Den ble utgitt på singlen Nor-Disc NOR 149 i 1967.

Referanser
----------

1. ↑  Lieberman, Paul (16. august 2003): «The Boy at Camp Granada»[*død lenke*] *Lifestyle* LA Times
2. ↑  Like Television - Camp Granada av Milton Bradley
3. ↑  Svensktoppen – *1965*
4. ↑  Se plateetiketten

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hello Muddah, Hello Fadduh* på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Else Marie Haugland** (født 4. juli 1953 på Notodden) er en norsk billedkunstner, bosatt på Fevik i Grimstad kommune. Hun har utdannelse fra Statens håndverks- og kunstindustriskole 1973-77, Statens kunstakademi 1978-1982 og Statens lærerhøgskole i forming og arbeider i hovedsak med grafikk, tegning og maleri. Haugland arbeider også som kulturskolelærer i Grimstad og Arendal og som leder av avdeling for visuell kunst ved Arendal kulturskole. Av grafiske teknikker foretrekker hun å arbeide med koldnål, tresnitt og linotrykk i små opplag, gjerne i en kombinasjon.

Haugland har hatt separatutstillinger ved Notodden kunstforening og på Galleri Holmenbukta i Asker. Hun har flere gruppe- og kollektivutstillinger bak seg, og har dessuten deltatt fire ganger på Høstutstillingen, tre ganger på Sørlandsutstillingen, grafikktriennalen i Malmø i Sverige, Notodden kunstforening og Christiansands kunstforening. I forbindelse med 100-årsjubileet for kvinners stemmerett i 2013, deltok Haugland på en jubileumsutstilling som bar tittelen «Med kunsten som stemme» på Lindvedske hus i Arendal. Hun er innkjøpt av Aust-Agder fylkeskommune, Vest-Agder fylkeskommune, Porsgrunn kommune, Nordisk Konstsenter i Helsinki, Norsk rikskringkasting og diverse kunstforeninger.

I forbindelse med stemmerettsutstillingen 2013, forteller hun til Kulturnett Aust-Agder, at inspirasjonen til bilder kan komme som plutselige glimt, eller den kommer etter hvert når hun jobber og eksperimenterer med teknikker og uttrykk. De ferdige bildene blir sjelden akkurat slik hun hadde tenkt fra starten av.

Haugland er medlem av Norske billedkunstnere Agder (NBK-Agder) og Norske grafikere (NG)

Litteratur
----------

* Minge, Hans Otto (1999): *Norske billedkunstnere Agder*, s. 72 og 73

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, oppført som Else Haugland, Norsk kunstnerleksikon ID Else\_Haugland, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, oppført som Else Haugland, KulturNav-ID 5c95a5e0-3bda-497b-ad43-da8a72881fe8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kulturnett Aust-Agder*: «Med kunsten som stemme», publisert 2. mai 2013. Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine. (Besøkt 14. desember 2014)
4. ↑  *Kulturnett Aust-Agder*: «Månedens kunstner», publisert 2. mai 2012. Arkivert 29. november 2014 hos Wayback Machine. (Besøkt 14. desember 2014)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** KulturNav
 |
**Tomas Haugland Solli** (født 19. mars 1984) er en norsk manusforfatter og regissør utdannet ved Den norske filmskolen, kjent for sitt arbeid på kult-serien Lilyhammer og den politiske thrilleren Okkupert.

Han debuterte i 2009 med kortfilmen *Nødutgang*, som ble vist under Kortfilmfestivalen i Grimstad. I 2017 lagde han en serie kampanjefilmer for Fremtiden i våre hender, med blant andre Tuva Novotny og Thomas Hayes i hovedroller. Han har tidligere jobbet som fotoredigerer i TV 2.

Filmografi - utvalg
-------------------

### Regissør

* 2009 – *Nødutgang*

### Manusforfatter

#### Kortfilm

* 2009 - *Nødutgang*
* 2012 - *To whom it might concern*
* 2016 - *Som ein reier så ligg ein*

#### Serie

* 2013 - *Lilyhammer* sesong 2
* 2014 - *Lilyhammer* sesong 3
* 2015 - *Okkupert*

### Priser

* 2009 - «Award of Merit» for *Nødutgang -* Accolade Competition, USA

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tomas Haugland Solli på Internet Movie Database Rediger på Wikidata
* Norsk film vant pris i USA Arkivert 25. mai 2009 hos Wayback Machine.
* Accolade Competition
**Frederick Charles «Charlie» Delahay**, etternavn også stavet **Delahaye** og **Delahey** (født 1905, død 17. mars 1973) var en canadisk ishockeyspiller som deltok under vinter-OL 1928 i St. Moritz.

Delahay ble olympisk- og verdensmester i ishockey under vinter-OL 1928 i St. Moritz. Han spilte på *Varsity Blues ishockeylag* som representerte Canada under OL-turneringen. Det canadiske laget vant turneringen overlegent. De var direktkvalifisert til finalerunden som besto av fire lag. Canada vant alle sine tre kampene med sammenlagt 38-0; Sverige 11-0, Storbritannia 14-0 og Sveits 13-0. OL-turneringen i ishockey var også verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Canadas OL-lag var Delahay, Frank Fisher, Louis Hudson, Norbert Mueller, Herbert Plaxton, Hugh Plaxton, Roger Plaxton, John Porter, Frank Sullivan, Joseph Sullivan, Ross Taylor, David Trottier.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **OL-Gull** i ishockey Canadas flagg Canada
* VM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Gull **VM-Gull** i ishockey Canadas flagg Canada

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Delahay – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Charles Delahay – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Delahay – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Delahay – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Delahay – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Charles Delahay – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Mariahilfer Straße** (Mariahilfergaten) er en av de største og mest kjente handlegatene i Wien. Gaten utgjør grensen mellom de to distriktene Mariahilf og Neubau. 

Die Innere Mariahilferstraße
Gaten deles gjerne i «innere Mariahilfer Straße» (indre Mariahilferstraße) og «äußere Mariahilfer Straße» (ytre Mariahilferstraße). Dette er ikke offisielle navn, men er utstrakt i bruk, både av folk og media.

Historie
--------

Innere Mariahilferstraße, 1908
Allerede før Tyrkias første beleiring av Wien i 1529 var dagens Mariahilfer Straße en viktig vei vestover fra Wien. Dette gjenspeiles også i gatens tidligere navn; Kremser Straße (veien til Krems – en by ved Dunau) og Bayerische Landesstraße (Landeveien til Bayern). Lokalt ble også veien kalt Schönbrunner Straße (veien til Schönbrunn). 

I 1663 ble Mariahilfer Straße utnevnt til postgate, noe som økte gatens betydning, og gjorde at det ble etablert flere hoteller her. Under Tyrkias andre beleiring i 1683 ble store deler av bosettingene her ødelagt, men ble senere sakte, men sikker oppbygd igjen. 

Med tiden ble det tidligere jordbruksdistriktet gradvis omgjort til en forstad, som tiltrakk seg håndverkere og handelsfolk. Særlig populært var området rundt dagens Schottenfeldgasse. 

Byggingen av bymuren *Linienwall* lagde inndellingen med Innere og Außere Mariahilferstraße. Før distriktene ble innkorporert i Wien utgjorde også denne gaten et skattemessig skille. Dette skillet ble etter sammenslåingen flyttet til den nye bygrensen. 

I 1826 ble Innere Mariahilferstraße brolagt, og i 1862 fikk den sitt endelige og nåværende navn; Mariahilfer Straße. 

Under byggingen av U-bahn Wiens linje U3 på 1990-tallet og de kaotiske tilstandene som rådde under byggingen dukket det opp mange såkalte "salami-shops". Disse solgte gjerne billige elektriske artikler med lav kvalitet, til de etablerte butikkeiernes store ergrelse. Med de økende husleiene som fulgte ferdigstillelsen av Mariahilfer Straße forsvant imidlertid disse.

Kjente innbyggere
-----------------

* Ferdinand Raimund – dikter, født i nr. 45 i 1790.
* Josef Strauß – komponist, født i nr. 65 i 1827.
* Hansi Niese – skuespillerinne, bodde sammen sin mann i nr. 88a.
* Bruno Marek – Borgermester i Wien 1965-70, født i nr. 103 i 1900.
* Siegfried Marcus – Mekaniker og bilpionér, hadde verksted i nr. 107.
* Alfred Adler – lege og psykolog, født i nr. 208 i 1870.
**British Arctic Air Route Expedition** (BAARE) (1930-1931) var en privatfinansiert ekspedisjon til Grønlands østkyst og innlandsisen. Ekspedisjonen ble ledet av Gino Watkins. Ekspedisjonen hadde til formål å undersøke mulighetene for å etablere en flyrute mellom England og Canada via Færøyene, Island, Grønland, Baffinøya og Hudsonbukta. Til dette formålet var det behov for en forbedret kartlegging av Grønlands kystlinje og å samle inn klimadata fra kysten og det indre av innlandsisen i det nordlige polarområdet om vinteren. Ekspedisjonen benyttet noen av de første flyene som var i bruk på Grønland, nemlig to de HavillandGypsy Moths.

Referanser
----------

1. ↑  Scott, Jeremy (2008). *Dancing on Ice: A Stirring Tale of Adventure, Risk and Reckless Folly*. London: Old Street Publishing Ltd. ISBN 978-1-905847-50-1.
2. ↑  anonym: "Preliminary Account of the Geology and Geomorphology of the Angmagssalik District and the Coast Northwards to Kangerdlugsuak Fjord" (*Geografisk Tidsskrift*, Bind 35; 1932)[*død lenke*] (engelsk, dansk sammenfatning)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Florence av Worcester** (død 7. juli 1118) var en engelsk krønikeskriver på 1100-tallet som var munk i Worchester i England.

Utover hans dødsdato som ble nedtegnet av den mannen som fortsatte hans arbeid, er det ingenting vi vet om Florences liv. Hans krønike *Chronicon ex chronicis* begynner med skapelsen og slutter med 1117. Grunnlaget for hans arbeid var en krønike som ble satt sammen av Marianus Scotus, en irsk eremitt som først levde i Fulda og senere i Mainz. Marianus, som begynte sitt arbeid etter 1069, skrev frem til året 1082. Florence kompletterte Marianus fra en tapt versjon av *Den engelske krønike*, og fram til verkene til Asser, biskop av Sherborne. Han er alltid verd å sammenligne med den bevarte utgaven av *Den engelske krønike*, og fra opptegnelsesåret 1106 er han en selvstendig annalist, tørr i stilen, men svært nøyaktig.

Enten Florence eller en senere redaktør av hans arbeid lånte betydelig fra de første fire bøkene til historikeren Eadmers *Historia novorum*. Florences arbeid er videreført fram til 1141 av en John av Worcester som skrev inn opptegnelser til omtrent 1150. John er en verdifull kilde for de senere år av kong Henrik I av England og de tidlige årene til kong Stefan av England. Han skrev fordelaktig, men ikke kritikkløst om Stefan.

Eksterne lenker
---------------

* Latin Chroniclers from the Eleventh to the Thirteenth Centuries: *Florence of Worcester* fra *The Cambridge History of English and American Literature*, Volume I, 1907–21.
* The Chronicle of Florence of Worcester Full tekst av en engelsk oversettelse fra 1854 i Google Books

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Charles Ericksen** (født som Karl Fredrik Eriksen 20. juni 1875 i Tønsberg, død 23. februar 1916 i New York) var en norsk-amerikansk bryter som deltok i de olympiske leker 1904 i St. Louis.

Ericksen ble olympisk mester i klassen weltervekt. Det var ti deltakere i klassen. Han representerte klubben Brooklyn Norwegier Turnverein, og var fortsatt norsk statsborger da han vant sitt OL-gull. I 1912 var han i Norge som rikstrener for de norske friidrettsutøverne dom deltok i OL i Stockholm. Han reiste så tilbake til USA og var ved sin død president i Scandanavian-American Athletic League. Ericksen var sammen med Bernhoff Hansen den første norske statsborger som vant OL-gull. 

I 2021 endret Den internasjonale olympiske komité sin database over olympiske medaljevinnere, slik at både Ericksen og Hansen nå er registrert som deltakere og olympiske mestere for Norge.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1904 USAs flagg St. Louis - **Gull**, Bryting, weltervekt fristil Norges flagg Norge

Referanser
----------

1. ↑  «St. Louis 1904 - Wrestling Welterweight, Freestyle». Olympics.com. Besøkt 13. januar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Charles Ericksen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Charles Ericksen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Charles Ericksen – FILA Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Tomas Evjen** (født 10. oktober 1972, død 11. september 2012) var en norsk filmskaper, journalist og mediepersonlighet.

Evjen begynte å jobbe i Radio Saltdal da han var 12 år gammel, og jobbet blant annet i *Se og Hør* og *Nordlandsposten*. Evjen ble redaktør og daglig leder i *Saltenposten* da han var 23 år gammel. I 2010 var han en av de ti nominerte til prisen «Årets nordlending».

I 2001 grunnla Evjen film- og mediaselskapet News On Request. Gjennom dette firmaet produserte han en rekke dokumentarer og spillefilmer, deriblant Amanda-nominerte *Død snø* fra 2009. Han var også involvert i produksjonen av TV-serien *Himmelblå*. Hans seneste prosjekt var et samarbeid med regissør Nils Gaup om gruvearbeideropprøret i Sulis, som hadde arbeidstittelen *Arbeiderkamp*.

11. september 2012 ble Evjen funnet død på sitt kontor i Mediegården i Bodø. Dødsårsaken har ikke blitt offentliggjort, men skal ifølge *Avisa Nordland* være en «naturlig død». Han etterlater seg to døtre.

Filmografi
----------

### Regissør

* 2009: *Near the Mountains*

### Produsent

* 2009: *Død snø*
* 2010: *Pappa kom hem* (dokumentar)

Kortfilmer
* 2007: *Burgled*
* 2007: *Fluen*
* 2009: *Near the Mountains* (med-produsent)
* 2011: *Skallamann* (produsent)
* 2011: *I enden av tauet* (produsent)

Bibliografi
-----------

* 2003: *Deadline*, roman, skrevet sammen med Rune Nilsen, Orkana forlag

Referanser
----------

1. ↑   «Tomas Evjen er død», verkets språk norsk, besøkt 12. september 2012[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Tomas Evjen er død» NRK Nordland, 11. september 2012
3. ↑  NRK.no: «Årets nordlending?» publisert 6. desember 2010, besøkt 13. september 2012

Eksterne lenker
---------------

* (en) Tomas Evjen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) Tomas Evjen på Filmdatabasen Rediger på Wikidata

* (en) Tomas Evjen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND
 |
**Poul Ströyer**, opprinnelig skrevet *Strøyer*, (født 13. juli 1923 i Danmark, død 20. november 1996 i Stockholm) var en svensk billedkunstner, avistegner og illustratør.

Dansken Poul Ströyer kom till Sverige i 1946. Fra 1951 til 1957 arbeidet Ströyer i avisa Stockholms-Tidningen og siden i Dagens Nyheter (DN), der han var aktiv til sin død i 1996. I DN ble han mest kjent for sine daglige, morsomme og satiriske figurer og politiske karikaturer. De ble fra 1954 gitt ut i årlige samlinger under tittelen *Ströyers Dagbok* (fra 1990 som *Årets Ströyer*). 

Ströyer var også en produktiv illustratør av egne og andres barnebøker. Han samarbeidet særlig med barnebokforfatteren Lennart Hellsing fra 1952. 

Poul Ströyer mottok flere svenske og internasjonale priser for arbeidet sitt, blant annet Deutscher Jugendbuchpreis i 1961 og Elsa Beskow-plaketten i 1967. Han er også representert i mange gallerier og kunstmuseer, for eksempel i Nationalmuseum og Moderna Museet i Stockholm og i Sammlung Karikaturen & Cartoons i Basel i Sveits.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 12. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Svenskt biografiskt lexikon, Svensk biografisk leksikon-ID 34617, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Find a Grave, Find a Grave 9571282, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3   Svensk biografisk leksikon-ID 34617, besøkt 12. november 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   det svenske Nasjonalmuséets kunstnerliste, kulturnav.org, utgitt 12. februar 2016, besøkt 25. februar 2016[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   FinnGraven.se, www.finngraven.se, besøkt 12. november 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Poul Ströyer presentert på *Svenska Konstnärer*

  

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Svenskt biografiskt lexikon **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** KulturNav
 |
**British Expeditionary Force** (**BEF**) var den britiske hærens styrker som ble sendt til Frankrike og Belgia under første verdenskrig. BEF ble opprettet av krigsminister Richard Haldane etter boerkrigen i tilfelle Storbritannia på kort varsel skulle behøve å sende en styrke for å delta i en oversjøisk krig.

Bakgrunn
--------

General John French
Britiske styrker var til stede ved vestfronten før det første slaget ved Ieper, 22. november 1914. De overlevende fra disse kampene ble senere tildelt Mons Star. 26. desember 1914 ble styrkene delt i «Første britiske Arme» og «Andre britiske Arme». I løpet av krigen kom det også til en tredje, fjerde og femte britiske armé).

Navnet *British Expeditionary Force* (BEF) ble den offisielle betegnelsen for den britiske hæren i Frankrike og Flandern igjennom hele første verdenskrig.

### De foraktlige (krigspropaganda)

Plate på Edinburgh Castle, hvor gamle veteranenes forening hedrer minnet om «The Old Contemptibles».
I rent propagandaøyemed er det hevdet at den engelske hærstyrken, i en dagsbefaling fra Keiser Wilhelm den 19. august 1914, skulle ha omtalt general French' «verächtlich kleines Heer» (= foraktlig lille hær).

Påstanden går ut på at utsagnet ved en feil ble oversatt med adverbet «foraktlige» til «this contemptible small army» istedenfor adjektivet «foraktlig» (= contemptibly), slik at det ble hæren selv og ikke dens størrelse, som var gjenstand for keiserens kritikk. På humoristisk vis skulle så utsagnet ha blitt tatt opp av soldatene, som med ironisk avsky til fienden begynte å kalle seg selv for «The Contemptibles» (= de foraktlige). Økenavnet ble således snudd til en hedersbetegnelse som også ble hengende ved veteranene, som kalte seg «The Old Contemptibles».

Der er imidlertid aldri funnet noe bevis for at en slik dagsbefaling noen gang var blitt sendt ut. Etter krigen har den tidligere keiseren benektet utsagnet, og det finnes da heller ikke noen slik dagsbefaling bevart i de tyske krigsarkivene. Keiseren hevdet tvert imot at han gjentagne ganger hadde understreket hvor viktig det var ikke å undervurdere motstanderen. Mye tyder på at dagsbefalingen ble skapt av Frederick Maurice i det britiske krigsministerium for å oppildne soldatene til innsats.

Se også
-------

* British Expeditionary Force (andre verdenskrig)

Referanser
----------

1. ↑  What was HQ or GHQ? Arkivert 28. august 2008 hos Wayback Machine.
2. ↑  Dagsbefalingen skulle altså ha båret ordlyden: «Det er min kongelige og keiserlige vilje at dere konsentrerer kreftene i den nærmeste fremtid om et enkelt mål, og det er at dere bruker alle deres evner, og alle mine soldaters mot, på først å utrydde de forræderske englenderne og tramper over general French' foraktlig lille hær».
3. ↑  I *Brewer's Dictionary of Phrase and Fable*. Centenary Edition, Second Impression. London 1971. ISBN 0-304-93570-0, blir påstanden beskrevet som et temmelig sikkert apokryft utsagn.
4. ↑  Nigel Rees citerede Arthur Ponsonby, *Falsehood in War-Time*, 1928.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Christina Ackermann** (født *Christina Geiger* 6. februar 1990) er en tysk tidligere alpinist.

Hun debuterte i verdenscupen i alpint 29. desember 2008 og fikk sin første pallplassering i verdenscupen da hun ble nummer tre i slalåm i Semmering 29. desember 2010. I junior-VM 2010 i Frankrike vant hun slalåm.

Geiger deltok for Tyskland i vinter-OL 2010 og oppnådde en 14.-plass i slalåm. Dette var den eneste øvelsen hun deltok i.

Hennes beste resultat i verdenscupen er andreplass i byrennet (parallellslalåm) i Stockholm 19. februar 2019.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Christina Ackermann – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Christina Ackermann – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Christina Ackermann – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Christina Ackermann – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (de) Christina Ackermann – Tysklands olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Christina Ackermann – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Christina Ackermann – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Sunset Boulevard** er en dansk forretningskjede av hurtigmatrestauranter som har spesialisert seg på sandwicher. Inspirasjonen er tydelig den amerikanske sandwichkjeden Subway, som også hadde adskillige restauranter i Danmark i 1990-årene, men ble utkonkurrert av Sunset Boulevard, som overtok flere av Subways gamle restauranter (blant annet den aller første danske Subway-restauranten på Københavns hovedbanegård).

Sunset Boulevard eies i dag av KD Restaurants, som også tidligere drev kjeden Pizza Hut i Danmark.

Meny
----

Maten ved Sunset Boulevard er delt opp i forskjellige deler. Der finnes kalde sandwicher, grillede sandwicher, burgere, barnemenyer og salater.

I en kald sandwich kan man velge om man vil ha grovt, sprøtt eller bløtt brød (enten uten eller med krydderi), og dertil velge noe pålegg. Sandwichene lages umiddelbart etter bestilling, så man selv kan velge hvilke ingredienser man vil ha i.

Velger man en grillet sandwich kan denne fås med enten skinke eller kylling – disse i baguettebrød. Som noe nytt kan man nå få en grillet kyllingbacon i en økologisk fullkornsbolle. Burgerne fås både med italiensk bolle eller økologisk fullkornsbolle, enten med okse- eller kyllingfilet.

I barnemenyen kan man velge enten å få en bolle eller en «snackwich». Dette får man i en barnepose, sammen med en bok om de to Sunset-maskottene Sille & Sebastian.

Salat-sortimentet lyder på enten en kyllingpasta eller tunfisksalat.

Dertil kan bestilles pommes frites fremstillet i en spesiell ovn så de inneholder mindre fett enn frityrstekte pommes frites.

Der serveres også forskjellige slags desserter m.m.

Historie
--------

Den første Sunset Boulevard-restauranten åpnet i Odense i 1996. I 1997 åpnet den andre restauranten i Esbjerg. I 1998 åpnet den første restauranten i København, på Nørrebros Runddel.

I 2000 overtok Sunset Boulevard tre restauranter fra Subway – inklusive den på Københavns hovedbanegård. I 2001 åpnet den første restauranten på Færøyene.

I 2006 flyttet Sunset Boulevard til et større og mere sentralt lokale på Københavns hovedbanegård. Samme år åpnet restauranter i Herning, Ringsted, Amager Centret og Randers – hvilket brakte det totale antall restauranter opp til 29.

I 2007 ble restauranten på Odense Banegård renovert, mens det åpnet en ny restaurant i Shoppen ved Aalborg Storcenter.

I 2009 åpnet den første restauranten i Sverige, som ligger i innkjøpssenteret Entre i Malmö. I Danmark ble dette år også åpnet nye restauranter i Risskov ved Århus, Hedensted, Silkeborg, Holstebro, Horsens og en i Nyborg.

Eksterne lenker
---------------

* Sunset Boulevards hjemmeside
**Hans-Eric Hellberg** (født 11. mai 1927 i Stora Tuna, død 10. desember 2016 i Borlänge) var en svensk barnebokforfatter. Han debuterte i 1958 med *Jan får en vän* og skrev 77 bøker.

Hans mest omdiskuterte bøker er *Kram* (1973, norsk *Gi meg en klem* 1977), *Puss* (1975), *Love love love* (1977), *Älskar, älskar inte* (1979) og *Förbjudna tankar* (1989) om tenåringene Jonnie og Katarina som flytter inn i samme kollektiv; han er blyg og hun er tøff og direkte. Bøkene var et bestillingsverk fra et dansk forlag som ville ha en bok om sex.

SVTs julekalender *Julpussar och stjärnsmällar* fra 1986 bygger på hans bøker. Ti av hans bøker er oversatt til norsk, blant annet serien om Maria, og to av barnedetektivbøkene om Dunder & Brak.

Priser
------

* Nils Holgersson-plaketten 1971
* Astrid Lindgren-priset 1975
* Svenska Deckarakademins pris för Barn- och ungdomsdeckare 1976

Referanser
----------

1. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 4450400, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «"Puss"-författaren Hans-Eric Hellberg är död». *Dagens Nyheter* **(svensk)**. 12. desember 2016. Besøkt 13. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Hans-Eric Hellberg i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NKC **·** Discogs
 |
**Hans-Arne Arntsen** (født 19. juli, 1974 i Bodø) er en norsk artist og forfatter fra Rødøy. Han benytter Hans-Arne som sitt artistnavn og har flere CD- og bokutgivelser.

I 2012 gav han ut sin første roman, *Bønnhørt*. Samme år kom også hans barnebok, *Humbla Gumbla - Mørket er ikke farlig*. Dette er en lydbok om det lille trollet Humbla Gumbla som er mørkredd og som ikke tør gå ut å trolle på natta. I 2013 ga han ut sin andre roman, *Synden*. Begge romanene, *Bønnhørt* og *Synden*, kan kategoriseres som historiske romaner. Handlingen er lagt til siste halvdel av 1800-tallet, da husmenn hadde trange kår. I 2015 kom hans andre bok om trollet Humbla Gumbla. Boken heter *Humbla Gumbla og brustyven* og ble gitt ut i eget forlag (Fabelartig AS).

Han er nå bosatt på Jaren på Hadeland.

Musikk
------

* Nord og ut, 2009
* Kem e Han?, 2010
* Hjallis - kong glad (CD-singel), 2010
* Kjærligheten og livet, 2015
* Adventsnatt (jule-CD) 2015

Bibliografi
-----------

* *Bønnhørt* (Kolofon forlag) 2012
* *Humbla Gumbla - Mørket er ikke farlig* (Kolofon forlag) 2012
* *Synden* (Kolofon forlag) 2013
* *Humbla Gumbla* (Fabelartig AS) 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Martin Ski** (født 24. november 1912 i Røyken, død 3. oktober 1983) var en norsk journalist, redaktør, forfatter, predikant og pastor. Han var tilknyttet den norske pinsebevegelsen og har hatt mange ulike verv innen kristne organisasjoner.

Martin Ski vokste opp i Røyken, og ble frelst i 1932. Ski begynte som predikant allerede i 1935.

Forlag og aviser
----------------

Martin Ski interesserte seg raskt for *det trykte ord*. I 1945 til 1952, var han forlagsredaktør og redaksjonsekretær i Filadelfiaforlaget. I avisen Vårt Land var han journalist mellom 1952 og 1959, med vekt på områdene *storting* og *kirke*. I Aftenposten var han engasjert som kulturmedarbeider fra 1975.

Han var også redaktør i Kristelig Folkepartis avis Folkets Framtid og i partiets tidsskrift Trygg Politikk.

Politisk og kirkelig engasjement
--------------------------------

Martin Ski var medlem av *Dissenterlovkomiteen av 1954*.

I 1965 til 1972 var han gruppesekretær på Stortinget for Kristelig Folkeparti. Han arbeidet også pressesjef for Kristelig Folkeparti, og var medlem i Oslo bystyre i elleve år. Da Korvald-regjeringen ble dannet etter EF-avstemningen i 1972, hadde Martin Ski fått forståelsen av at han skulle bli statssekretær hos statsministeren, blant annet fordi det var han som ledet pressekonferansen der regjeringen ble presentert. I stedet ble Kjell Magne Bondevik utnevnt i denne stillingen. Skuffelse over dette, og uenighet med partiet i EF-saken, gjorde at han meldte seg ut av KrF og inn i Høyre [].

I 1972 til 1974 var Ski generalsektretær i Europabevegelsen.

Ski var formann i Norges Frikirkeråd, formann i Hedmarktoppen institusjon og folkehøgskoles forstanderskap og styre.

Bibliografi
-----------

Martin Ski skrev som journalist mange artikler i aviser. Han hadde også et stort bidrag av artikler og andakter i andre blad eller tidsskrifter. Martin Ski var også medforfatter i bokverk, og skrev selv flere bøker. Flere bøker handlet om historien til Pinsebevegelsen i Norge. 

* 1956-1959 – *Frem til urkristendommen. Pinsevekkelsen gjennom 50 år* (tre bind, medforfattere: Egil Strand, Erling Strøm) Filadelfiaforlaget.
* *Kristenlivet i Norge.* (medredaktør og bidragsgiver)
* *Norsk misjonsleksikon.* (medredaktør og bidragsgiver)
* 1979 – *T. B. Barratt. Døpt i Ånd og ild.* (biografi om Thomas Ball Barratt)

Pastor
------

Martin Ski var pastor eller forstander i flere pinsemenigheter.

* Egersund
* Fredrikstad
* Den evangeliske forsamling, Oslo
* Ålesund

Referanser
----------

1. ↑   Aftenposten, side(r) 15, type referanse dødsannonse, utgitt 6. oktober 1983[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Nilsen, Oddvar. 1982. *Lys på stien*. Filadelfiaforlaget AS. side 50. ISBN 82-534-0599-5

Eksterne lenker
---------------

* (no) Martin Ski hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Martin Ski hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Stortinget **·** VIAF
 |
**Antionio Labriola** (født 2. juli 1843 i Sangermano, død 2. februar 1904 i Roma) var en italiensk filosof og journalist.

Liv
---

Labriolas far var gymnaslærer. Han var elev ved skolen i klosteret Montecassino, før familien i 1861 flyttet til Napoli for gi sønnen anledning til å studere ved Universitetet i Napoli. Her ble han elev av den hegelianske filosofen Bertrando Spaventa, men fikk aldri fullført studiene hos ham, trolig på grunn av familiens beskjedne økonomi. I 1863 måtte han ta en stilling i Napolis politivesen. Omtrent samtidig ble han kjent med en tysk lærerinne i Napoli, Rosalia von Sprenger, som han giftet seg med i 1867.

I 1865 fikk Labriola en lærereksamen som gjorde ham i stand til å undervise i de lavere gymnasklassene. Fra samme år var han gymnaslærer ved forskjellige skoler i Napoli. Fra 1871 var han privatdosent i filosofihistorie ved universitetet, samtidig som han begynte som journalist, først som korrespondent for den sveitsiske avisen *Basler Nachrichten*. Senere skrev han for de liberale avisene *Il Piccolo* og *Gazzetta di Napoli*. I 1872 gikk han inn i redaksjonen i *Unità nazionale*. I 1874 vant han konkurransen om professoratet i moralfilosofi og pedagogikk ved Universitetet i Roma, som han beholdt til 1902, da han vekslet til lærestolen i teoretisk filosofi.

Labriola var en av de første i Italia som interesserte seg for marxismen. Han førte en omfattende brevveksling med Friedrich Engels og deltok på Den andre internasjonalens konferanse i Zürich i august 1893. Tankene hans har hatt innflytelse på senere italienske filosofer som Antonio Gramsci, Giovanni Gentile og Benedetto Croce.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Hrvatska enciklopedija, Hrvatska enciklopedija-ID 35004[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Internet Philosophy Ontology project, InPhO ID thinker/3413, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Brockhaus Enzyklopädie, Brockhaus Online-Enzyklopädie-id labriola-antonio[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6sj4xx8, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Stefano Miccolis: «LABRIOLA, Antonio», i *Dizionario Biografico degli Italiani*, bind 62 (2004)

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Deutsche Biographie **·** Encyclopædia Universalis **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |