recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Robert Goddard og verdens første flytende-brennstoffrakett, like før utskytning i 1926
En **rakett** er et missil, fly eller annet fartøy som drives av en rakettmotor, som er en variant av reaksjonsmotoren. 
Fremdriften til raketten oppstår ved at drivstoffet forbrenner raskt og ekspanderer både på grunn av varmeutvikling og at det blir langt flere gassmolekyler ved forbrenningen. Den varme gassen får stor fart nedover og gir en reaksjonskraft oppover eller fremover for raketten. Det er et stort spekter av rakettdrivstoff og surstofflignende substanser som kan være egnet som fremdriftsmiddel i raketter. 
Dette gjør rakettmotoren velegnet i lufttomt rom og egnet for romfartøyer.

Ved forbrenningen i en rakett får man ikke tilførsel av luft utenfra. Derfor må alle elementer som skal være med i forbrenningen være til stede i raketten. Dette kan gi stor eksplosjonsfare. 

En enkel rakett består av et rør som er tett øverst, med fast brensel. Den delen som er nedenfor brenselet fungerer som et brennkammer som er åpent nedover. Dette er en vanlig konstruksjon for fyrverkeriraketter og andre helt enkle raketter. 

En rakett består oftest av en seksjon med nyttelast øverst. Deretter kommer en seksjon med drivstoff og surstoffgass. Nedenfor denne er rakettmotoren som kan være en skålformet halvkule. Avanserte raketter har pumper og rørsystemer som pumper drivstoff og surstoff inn i brennkammeret. Formlene for brennkammer og dyseutforming var i sin tid forsøkt hemmeligholdt av militære hensyn. De har også reguleringer som kan styre retningen på rakettmotoren for å kunne manøvrere raketten. Raketten må ha en form for navigasjons- og styringssystem.

En etterbrenner på jagerfly fungerer nesten som en rakett ved at drivstoff pumpes inn i utløpsrøret av jetmotoren. Utblåsningen fra motoren fungerer da som fremre vegg.

JATO (Jet Assisted Take Off) er rakettmotorer som ble festet til flykroppen på både jagere og tungtransportfly for å sikre stor hastighet ved start. Noen av disse var fast montert, mens andre ble droppet etter bruk.

Se også
-------

* Missil

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL
 |
Omar Ali Saifuddin-moskeen
**Bandar Seri Begawan** er hovedstaden i sultanatet Brunei. Anslått befolkningsmengde er omtrent 50 000 (2015). I byen blir det blant annet produsert møbler, tekstiler, håndverksprodukter og tømmer. Brunei internasjonale lufthavn befinner seg her.

Omar Ali Saifuddin-moskeen, bygd i 1958, har en stor gyllen kuppel og et overdådig interiør, blant annet med vegger av italiensk marmor.

Den første delen av byens navn, *Bandar*, kommer fra persisk بندر og betyr «havn». Den andre delen, *Seri Begawan*, kommer av ordene *Sri Bhagwan* i sanskrit, og betyr *den velsignede*. Byen var tidligere kjent som **Brunei by**, men endret navn 3. oktober 1970.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Bandar Seri Begawan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Bandar Seri Begawan – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** VIAF **·** GND **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Sumpeik** (*Quercus palustris*) er et løvfellende tre som vokser i østlige deler av USA.

Den blir opptil 25 m høy. Barken er gråbrun med brede, grunne furer. Bladstilken er 2–6 cm lang. Bladene er ellipseformet avlange, 5–16 cm lange og 5–12 cm brede. Bladet har 3–4 fliker på hver side. Høstfargen er skarlagensrød. Nøttene bruker 1,5 år på å bli modne, og nøtteskåla dekker en fjerdedel av nøtta.

Sumpeik vokser på våt, leirete jord. Voksestedene blir som regel oversvømt om vinteren, men den tåler ikke hyppige oversvømmelser i vekstsesongen. Arten danner blandede skoger med ambratre. Andre tresorter i disse skogene er rødlønn, kvitalm, sumptre, pileik, borreeik, *Quercus michauxii* og andre eikearter, grønnask og skihickory. Den kan også danne skog sammen med sølvlønn, svartask, amerikaplatan og virginiapoppel.

Nordgrensen for utbredelsen strekker seg fra sørvestre New England vestover til aller sørligste Ontario, sørlige Michigan, nordlige Illinois og Iowa. Vestgrensen går sørover gjennom Missouri, østlige Kansas og nordøstlige Oklahoma. Sørgrensen går gjennom sentrale Arkansas, Tennessee, sentrale Nord-Carolina og Virginia. 

Dette treslaget er mye plantet både i USA og Europa på grunn av den tette krona og de fine høstfargene. Den er lett å plante om, vokser fort og tåler mye luftforurensning. Den er ikke så mye brukt i Norge, men finnes blant annet ved NMBU på Ås og i Botanisk hage i Oslo. Trerekkene langs Kong Håkon 5.s gate i Oslo består delvis av sumpeik.

* BarkBark
* RaklerRakler
* Bladverk og nøtterBladverk og nøtter
* Nøtter og høstfargeNøtter og høstfarge
* HøstfargeHøstfarge

Kilder
------

* A. Mitchell (1977). *Trær i skog og hage*. Oversatt av I. Gjærevoll. Tiden. s. 231. ISBN 82-10-01282-7.
* R.A. McQuilkin. «Pin Oak». *Silvics of North America*. Besøkt 6. mai 2017.
* «*Quercus palustris*». Flora of North America. Besøkt 6. mai 2017.
* «Grøntplan – Kong Håkon 5.s gate» (PDF). Statens vegvesen. Arkivert fra originalen (PDF) 15. august 2017. Besøkt 15. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Sumpeik* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Sumpeik* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (sv) *Sumpeik* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Sumpeik* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Sumpeik* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Sumpeik* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Sumpeik* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Quercus palustris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Quercus palustris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Quercus palustris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
En Black Brant-rakett lik den som skapte misforståelsen i 1995.
**Raketthendelsen på Andøya** (kjent som ***Black Brant scare*** på engelsk) var en hendelse som har sitt utspring i en rakettoppskytning fra Andøya Rakettskytefelt den 25. januar 1995. Raketten, som hadde med seg måleutstyr for å studere nordlys over Svalbard, fikk en mer nordlig bane enn planlagt. En misforståelse hadde også ført til at rakettoppskytingen ikke ble meldt til radarkontrollører av russisk luftrom. Da raketten ble oppdaget på russiske radarer ble det satt i gang forberedelser for å svare med et atomangrep fra russisk side, ettersom forskningsraketten ble antatt å være en atomrakett. Den berømte atomkofferten ble brakt til Boris Jeltsin, som da var klar til å starte et motangrep mot USA. Dette motangrepet ble avverget, ettersom raketten falt i sjøen i stedet for å fortsette over russiske landområder.

I de minuttene misforståelsen rådet som verst var situasjonen kritisk, og ifølge russiske myndigheter er dette det nærmeste de har vært å iverksette et atomangrep. Man sammenlikner gjerne hendelsen med Cubakrisen i 1962.

Russisk oppdagelse
------------------

Raketten ble først oppdaget av varslingsradaren i Olenegorsk, som oppdaget den over Barentshavet. Man kunne ikke identifisere raketten, men russerne var kjent med at USA tidligere hadde patruljert farvannene langs norskekysten med atomubåter lastet med Trident-missiler, som kunne nå Moskva på 10 minutter. På radarsentralen så man også at det falt fra seksjoner fra raketten, noe som også er tilfelle for stridshodet i Trident-missiler. Ut ifra rakettens bane kunne det virke som om den var rettet mot Moskva. 

### Reaksjon

Militæret ble satt i umiddelbar beredskap, og den berømte atomkofferten ble brakt til president Boris Jeltsin. Ettersom en Trident-rakett kunne nå den russiske hovedstaden på 10 minutter, ble det satt en frist på nettopp 10 minutter, hvor man skulle klargjøre, og ta stilling til hvorvidt man skulle gjennomføre et motangrep.

Etter 5 minutter ble russiske ubåter beordret til å innta kampposisjon, og å forberede et motangrep hvis ordre ble gitt. Russiske strategiplaner tillot et motangrep selv før en eventuell missil skulle treffe russisk territorium. I 4 minutter ventet ubåtmannskaper på motangrepsorderen. Men 8 minutter etter at alarmen først gikk falt raketten ned i Barentshavet. Ordren om å iverksette et motangrep ble aldri gitt.

Informasjonssvikt
-----------------

De norske og amerikanske forskerne som var ansvarlige for oppskytningen hadde meldt fra om den uker i forveien til russiske myndigheter, men denne beskjeden ble ikke gitt videre til radaroperatørene, som tolket radarbildet som et fiendtlig stridshode. Som et resultat av dette ble varslings- og informasjonsprosedyrer reevaluert og omgjort.

Eksterne lenker
---------------

* PBS: A Close Call – The Norwegian Rocket Incident
* The historical guy
**Kjartan Løvoll** (født 21. januar 1992 på Klepp) er en norsk friidrettsutøver innen øvelsene hekkeløp og sprintløp. Han representerer Sportsklubben Vidar. 

Løvoll har én bronse- og flere sølvmedaljer fra NM i friidrett, 4×100 m stafett) og 1000 meter stafett, samt en rekke medaljer fra ungdoms- og juniormesterskap. Han har også norsk bestenotering på 300 meter hekk for gutter 16 år, satt i UM i Sigdal 2008. Hans bestetid på 400 meter hekk, 54,82 sek, satt i Junior NM på Askøy, august 2010, er nummer 80 gjennom alle tider i Norge. Løvoll ble Norsk juniornorgesmester på 4x100 m stafett i 2009, 2010 og 2011 sammen med Sandnes Idrettslag. I 2011 var han også med på å ta gull på 4x400 m for junior.

Karriere
--------

Løvoll konkurrerte tidligere for Klepp Idrettslag, men gikk deretter til Sandnes Idrettslag. Fra 1. januar 2013, vil Løvoll representere Sportsklubben Vidar i Oslo. 

I 2007 vant han gull i ungdomsmesterskapet (UM) innendørs på 60 m hekk i Stangehallen, Hamar. Han var også med på seniorlaget som fikk bronse på 4×100 m stafett i NM i banestafetter på Osterøy i 2007.

Tross en vintersesong med sykdom og tok han sølv på 60 m hekk i UM innendørs i Drammen, 2008. Han var også med på å vinne sølv på 4×100 m i NM i banestafetter for senior i Tromsø og 4×600 m i UM i stafetter. I UM i Sigdal satte Løvoll ny norsk bestenotering for gutter 16 år på 300 m hekk, med tiden 38,91 sek. Han vant også 100 m hekk og tok sølv på 200 m. I Junior NM i Stavanger tok Løvoll bronsemedalje på 400 m hekk med tiden 56,27 og kvalifiserte seg med det til senior-NM.

I sesongen 2009 tok Klepp-gutten totalt 6 individuelle UM-gull. Han vant 60 m hekk, 60 m og 200 m innendørs. I UM på Nadderud samme år vant han 100 m, 200 m og 300 m hekk, samt sølv på 110 m hekk. Dette året deltok han også i sitt første NM for senior som ble avholdt på Lillehammer. Her endte han på en 6.-plass på 400 m hekk.

Også i NM i stafetter 2010 var Løvoll med å ta sølvmedalje på 4×100 m. Sølv ble det også på laget i 1000 meter stafett i NM i friidrett 2010. Dette året fikk han også sin landslagsdebut da han ble tatt ut til Nordisk Juniorlandskamp som ble holdt i Akureiry, Island. Her var han med på å ta sølv på 4x100 m stafett. 

I 2012 ble han for første gang Norsk U23-mester på 400 m hekk, samt han tok bronse på 200 m med tiden 22,15 som er ny personlig bestenotering. 

Etter en 2013-sesong med mange skadeproblemer, valgte Løvoll å kutte ut hekkeløping til fordel for sprint. Tidlig i sesongen 2014 satte han ny personlig rekord på 100 m med 10.96. Dette var Løvolls første tid under 11 sekund. Han blir trent av hekke- og sprinttrener Anne Brit Skjæveland Sandberg og Richard Sandberg i Sandnes, men representerer fortsatt Sportsklubben Vidar.

Referanser
----------

1. ↑   «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 9. mai 2012. Besøkt 11. april 2012.  400 meter hekk/hurdles - menn
2. ↑   Osterøy IL: Resultat NM stafettar 2007
3. ↑   friidrett.no: 300 METER HEKK GUTTER Arkivert 9. mai 2012 hos Wayback Machine.
4. ↑   Friidrett.no: Resultatliste - Komplett - Stafett [PDF]
**«Yes Man»** (norsk: *ja-mann*) er en norsk popsang som framføres av Bjørn Johan Muri. Han har skrevet sangen med Simone Larsen og Simen Eriksrud. «Yes Man» var et av bidragene i Melodi Grand Prix 2010, der den til slutt endte på en fjerdeplass. Tross dette er «Yes Man» et av de mest suksessrike Melodi Grand Prix-bidragene gjennom tidene – 17 uker på VG-lista, hvorav seks uker på topp.

Melodi Grand Prix
-----------------

«Yes Man» var ett av rundt tusen bidrag som ble sendt inn til NRKs Melodi Grand Prix 2010, og den var blant de 21 sangene som ble plukket ut til å delta. Bjørn Johan Muri framførte den først i Delfinale 1 på Ørland hovedflystasjon fredag 8. januar 2010. Sangen kvalifiserte seg ikke direkte til finalen, men gikk i stedet til *Siste sjanse* i Sarpsborghallen i Sarpsborg lørdag 30. januar 2010. I *Siste sjanse* var «Yes Man» en av de to låtene som kvalifiserte seg for finalen.

I finalen i Oslo Spektrum lørdag 6. februar 2010 var «Yes Man» det fjerde bidraget ut på scenen, og sangen avanserte til gullfinalen. Til slutt endte Bjørn Johan Muri på en fjerdeplass med 169 174 stemmer. Vinneren ble Didrik Solli-Tangen med «My Heart Is Yours».

Utdypende artikkel: Melodi Grand Prix 2010

Stor hit
--------

Bjørn Johan Muri og Didrik Solli-Tangen synger «Yes Man» som pausenummer i Melodi Grand Prix 2011.  Foto: Ernst Vikne 
Tross at «Yes Man» ikke kvalifiserte seg direkte til finalen etter Delfinale 1, ble låten raskt en radiohit og gikk inn på en tiendeplass på VG-lista uka etter delfinalen. Deretter lå sangen inne på lista fram til finalen, og uka etter finalen gikk den helt til topps. Dette var andre gang en ikke-vinnende Melodi Grand Prix-låt gikk til topp på lista. Forrige gang var så langt tilbake som 1964, da Wenche Myhre toppet med «La meg være ung». Tre år senere skjedde det samme, da Adelén gikk til topps med «Bombo».

Til sammen lå «Yes Man» seks uker på topp og 17 uker inne på VG-lista, mer enn noen annen ikke-vinnende MGP-låt.

* *Oversikt: De største hitene fra Melodi Grand Prix*

Bjørn Johan Muri ble også nominert til Spellemannprisen 2010 i klassene *Årets nykommer* og *Årets hit.* Muri framførte også «Yes Man» i finalepausen i Melodi Grand Prix 2011 – sammen med fjorårsvinneren Didrik Solli-Tangen.

Referanser
----------

1. ↑  «Yes Man – Single». iTunes. Besøkt 19. januar 2017.
2. ↑  «VG-lista for 'Yes Man'». VG Nett. Besøkt 19. januar 2017.
3. ↑  «VG-lista for 'Yes Man'». VG Nett. Besøkt 19. januar 2017.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forrige mottaker:«Russian Roulette» med Rihanna«We Are the World 25 for Haiti» med Artits for Haiti | **Nummer 1 på VG-lista**(Uke 6–7 2010Uke 9–12 2010) | Neste mottaker:«We Are the World 25 for Haiti» med Artits for Haiti«Telephone» med Lady Gaga feat. Beyoncé


 |
**Erdewan Zaxoyî** (født 1957 i Zakho, død (antatt) 1986 i Bagdad) var en kurdisk artist og peshmerge (soldat). 

Da Zaxoyî levde kunne han ikke studere ferdig utdanningen sin på grunn av Saddam Hussein-regimet. I stedet satset han på å synge kurdiske sanger som var ulovlig på den tiden. I 1978 lagde han sitt første kassett, og ble soldat for å stå i mot diktatoriske Irak. Selv etter dette sluttet han ikke med musikk og forsatte med musikken i fjellene. 

Erdewan hadde et stort ønske om å spre musikken og budskapet sitt over hele Kurdistan, slik at Irak skulle vite at kurdere kjempet fortsatt for sitt land. Han prøvde i en tid å komme seg til Europa, for å ha en mulighet til og forsette med musikken sin, men klarte det ikke. Selv om Europa ble bare en drøm for han, forsatte han med musikken og lagde musikk om kurdiske styrker og motstanderbevegelser mot Irak.

Etter noen år som soldat kunne han ikke lenger flytte fritt til hjembyen Zakho, og flyktet til Iran. Etter noen år i Iran klarte han ikke å være borte fra familien sin lengre, og flyttet tilbake til hjemmebyen sin. Hver gang han gikk på scenen, gikk han ut på scenen med navnet «Kurdistan, Barzani og peshmerge». Det betyr at han representerte kurderne, Barzani (den kurdiske presidenten) og peshmerge som beskyttet Kurdistan. Det irakiske regimet mislikte dette, og Zaxoyî ble arrestert 26. januar 1986 på et hotell i Bagdad og ble bortført. Ingen vet med sikkerhet hvor han er og hva som har skjedd med han, men man antar at han ble drept. Erdewan Zaxoyî , sammen med Eyaz Zaxoyî , hadde stor innflytelse på kurdisk musikk. De sang sammen, lagde sanger sammen og kjempet for Kurdistan.
**Third Stream** (eng. *tredje strømning*) er navnet på en musikkretning som ble grunnlagt av den USA-amerikanske komponisten Gunther Schuller på begynnelsen av 1950-tallet. Retningen forsøkte å forbinde europeisk samtidsmusikk med de nyeste utviklingene innen jazzen. 

Third-Streamer som John Lewis ser seg som musikalske verdensborgere, de vil benytte alle slags tradisjoner som kan gjennombryte de estetiske grensene mellom de forskjellige musikktypene. Det ble skrevet noen eksemplariske verk på stilens grunnlag, men third stream ble ingen suksess.

Viktige musikere
----------------

### fra jazzen

* Pianisten og komponisten John Lewis
* Bassisten Charles Mingus
* Pianisten George Russell
* Saksofonisten Teo Macero
* Arrangøren og trompetisten Don Ellis

### fra den klassiske siden

* Komponisten Milton Babbitt
* Komponisten Gunther Schuller
* Komponisten Lennie Tristano

Viktige grupper
---------------

* Beaux Arts String Quartet
* Modern Jazz Quartet
* Orchestra USA

Se også
-------

* Crossover
* Symfonisk jazz

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Yeovil Town Football Club** er en engelsk fotballklubb. Byen Yeovil ligger i den engelske regionen Sørvest-England, omtrent sju mil sør for Bristol.

Klubben ble stiftet i 1895, og rykket opp til The Football League i 2003. «The Glovers», som er kallenavnet til Yeovil Town, spiller hjemmekampene sine på Huish Park i Yeovil, en bane de har brukt siden rundt 1990. Før de spilte de på Huish Ground, en bane som var beryktet for en betydelig sideveis skråning (kalt The sloping pitch eller The Yeovil slope). 

Klubben var kjent som den klubben utenfor ligaen som hadde slått flest ligaklubber ut av FA-cupen. Fra 1945 til klubben selv ble ligaklubb i 2003 hadde den slått i alt 20 ligaklubber ut av FA-cupen. Dette er fortsatt mer enn noen annen klubb utenfor ligaen har klart. Mest berømt er bragden fra 1949 da de slo Sunderland AFC med 2–1 etter ekstraomganger.

I 2012/13 sesongen rykket Yeovil Town opp til championship for første gang i historien.
De ble nr. 4 i League One og spilte playoff-semifinaler mot Sheffield United (2-1 sammenlagt) før de slo Brentford 2-1 på Wembley i playoff-finalen foran 42 000 tilskuere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Yeovil Town F.C. – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
Den guineanske skog-savannemosaikken strekker seg igjennom (fra venstre mot høyre) Senegal, Gambia, Guinea-Bissau, Guinea, Sierra Leone, Elfenbenskysten, Ghana, Togo, Benin, Nigeria og Kamerun.
**Den guineanske skog-savannemosaikken** (engelsk: *The Guinean Forest-Savanna Mosaic*) er et belte av skog-savannemosaikk som strekker seg igjennom store deler av Vest-Afrika – fra Senegal i vest til de kamerunske høylandene i øst. Det er en overgangssone mellom de øvre guineanske skogene – bestående av de vestlige guineanske skogene, de østlige guineanske skogene og den guineanske fjellskogen – i sør, og den vestsudanske savannen i nord. Området går igjennom elleve land, og omfatter et område på 673 600 km2. Landskapet er kjennetegnet av slake åser, og har en høyde på rundt 200–500 meter over havet. Det skifter mellom regnskog, vanlig skog og savanne-områder. Elva Niger renner igjennom området. Regionen har et fuktig tropisk savanneklima, der temperaturen varierer mellom 14 °C og 33 °C, og man typisk har mellom 1600 og 2000 mm nedbør i året.

WWF har gitt området status *Regionally Outstanding* i vurdering av hvor unikt området er med tanke på biodiversitet, og konserveringsstatus *Endangered*.

Dyreliv
-------

*Mus mattheyi*, som har tilholdssted i Ghana, er endemisk til denne økoregionen.
Landskapet er skiftende, man har overganger mellom regnskog, vanlig skog og savannelandskap. Dette gir grunnlag for den store artsrikdommen i området. I regnskogsområdene kan man blant annet finne afrikansk palmeruller, Maxwells duiker, vestafrikansk skogssvin og bongo. I skog- og savanneområdene kan man se bavianer, vanlig og rødflanket duiker, hjelmperlehøne, stripet sjakal, dvergkrokodille og løver. I begge regionene er det vestlig sjimpanse og elefanter. I våtmarkene og i nærheten av elver finnes afrikamanater, flekkoter og buskbukk.

Det finnes to endemiske pattedyr i området, gnagerne *Mus mattheyi* som finnes i Ghana, og *Steatomys jacksoni*, som finnes i Ghana og Nigeria. Utover det er det registert 11 endemiske reptiler.

Nasjonalparker
--------------

Området er preget av arealendringer i nærheten av menneskelig bebyggelse. De største sammenhengende delene finnes stort sett i nasjonalparker. Disse er Old Oyo nasjonalpark i Nigeria, Bui nasjonalpark og Digya nasjonalpark i Ghana, Badiar nasjonalpark i Guinea samt Marahoué nasjonalpark på Elfenbenskysten.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Burgess, Neil & Hales, Jennifer & Underwood, E. & Dinerstein, Eric & Olson, David & Itoua, I. & Schipper, Jan & Rickketts, T. & Newman, K. (2004). «Terrestrial eco-regions of Africa and Madagascar: A conservation assessment». World Wildlife Fund (United States). CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)

Eksterne lenker
---------------

* Den guineanske skog-savannemosaikken omtalt på WWFs nettside
Eksempel på et brettet gækkebrev med vers  Foto: Nillerdk 
Papirklipp som skal bli til et gækkebrev.
**Gækkebrev** er en dansk påsketradisjon som kjennes fra 1700-tallet. Grunnprinsippet er å klippe et symmetrisk mønster i brettet papir, og forsøke å få mottageren til å gjette hvem som har sendt brevet ved å skrive «*Mit navn det står med prikker*». Mottageren sammenligner så antall prikker med antall bokstaver i den antatte avsenderens navn.

Ofte sendes også en liten sneklokke (på dansk:*vintergæk*) sammen med et lite dikt, enten tullevers som disse: 

*Gæk gæk mit navn er blevet væk.*
*Omme bag en tjørnehæk fandt jeg denne vintergæk. Nu med den du får fra mig, sendt en hilsen – hvem er jeg?*
*Digtet i Vejle af 24 snegle, skrevet i Rom af kaptajn Vom, gæt så hvorfra brevet kom.*
eller et mer poetisk:

*En vintergæk, en sommernar, en fugl foruden vinger, en lille ven, som har dig kær, en kærlig hilsen bringer.*
Hvis man gjetter hvem avsenderen er, forventes ofte en liten gave, gjerne et påskeegg.

Etter første verdenskrig var skikken i avtagende, men fra slutten av 1990-tallet selges det igjen gækkevers på posthusene. I dag er gækkebrev mest vanlig blant barn.

Skillingsviseprodusenten Strandberg i Holmensgade i København gav ut en ny samling gækkevers hvert år[*når?*], for det meste om frierier. Han skrev også svarvers som man kunne sende når avsenderen var avslørt. I 1899, da mesterbryteren (den senere sirkusdirektøren) Magnus Bech-Olsen nedla en tyrkisk motstander, hadde Strandberg et dikt klar: 

*"Du tror dig stærk, og du higer efter,* 
*at maale med hele Verden Kræfter,*
*og blive Bech-Olsens Overmand,* 
*men Peter, det gaar vist ikke an.* 
*Du mener, du kan hævde Styrken,* 
*og li'som Bech-Olsen vælte Tyrken,* 
*og blive Alverdens Bryderskræk.* 
*Hu ha, du lille, du er en Gæk."*

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |

Portal: Danmark
| Slaget ved Worcester |
| --- |
| Konflikt: Den engelske borgerkrigen |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 3. september 1651 |
| Sted | Worcester, England52°11'20"N 2°13'15"V |
| Resultat | Parlamentarianerne seiret |

 |
| Stridende parter |
| Parlamentarianerne | Rojalistene |
| Kommandanter og ledere |
| Oliver Cromwell | David Leslie |
| Styrker |
| ? | ? |
| Tap |
| ? | ? |

**Slaget ved Worcester** var det siste slaget i den engelske borgerkrigen, eller mer spesifikt i den tredje borgerkrigen. Det sto ved Worcester 3. september 1651. Oliver Cromwell og parlamentarianerne beseiret en skotsk styrke som kjempet for Karl II av Skottland under David Leslie.

Kongen forsøkte med hjelp fra sine skotske allierte å ta tilbake tronen han hadde mistet da faren, Karl I, ble henrettet i 1649. Skottenes kommandant, David Leslie, støttet en plan om å kjempe i Skottland, hvor rojalistene hadde mest støtte. Men Karl insisterte på at man skulle kjempe i England. 

Karl gikk inn i byen 23. august, og lot styrkene hvile ut og fylle opp lagrene med mat, ammunisjon og andre fornødenheter. Cromwell delte sine styrker i to grupper. Han begynte så en beleiring, men klarte ikke å krysse Severn sørfra. Et angrep med båter slo også feil. Cromwell fikk så bygget en bro over elven, og klarte å presse kongens styrker på flukt. 

I et motangrep lyktes det skottene å presse Cromwell tilbake over broen, men etter tre timers kamper hadde situasjonen igjen snudd og rojalistene ble presset inn i byen. Worcester ble omringet, og Karl flyktet. Under flukten måtte han på et tidspunkt skjule seg i et hult eiketre på eiendommen til Boscobel House. Han klarte å komme unna, og gikk i eksil i Frankrike. 

Styrkeforhold og tapstall er ukjent, men man mener at Cromwells styrker kan ha vært opptil dobbelt så store som kongens. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
**Saif al-Adel** (født tidlig på 1960-tallet i Egypt) er en egyptisk eksplosjonsekspert og høytstående medlem av terror-organisasjonen al-Qaida. 

Adel er under tiltale for å ha deltatt under bombingen av de amerikanske ambassadene i Afrika i 1998. al-Adel skal ha gitt trening av militær art til medlemmer av al-Qaida og egyptisk islamsk jihad i Afghanistan, Pakistan og Sudan. al-Adel etablerte et treningsanlegg for al-qaida ved Ras Kamboni i Somalia nær den kenyanske grensen. al-Adel var en av hjernene bak mordet på Egypts daværende president Anwar al-Sadat, og han forlot landet i 1988 for å slutte seg til mujahedin som slåss mot den sovjetiske invasjonen av Afghanistan. 

Al-Adel er gift med datteren til Mustafa Hamid, og de har fem barn sammen. Siden al-Qaidas militære leder Mohammed Atef ble drept i 2001, har det noen ganger blitt hevdet at Adel ville bli hans naturlige etterfølger til denne rollen. Det har vært spekulasjoner om Adel flyktet fra Afghanistan til Iran og ble internert i husarrest i nærheten av Teheran.[] Senere rapporter indikerer at han ble løslatt sent i 2010 og kom seg til Nord-Pakistan.[]

Referanser
----------

1. ↑   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Saif-al-Adel, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |


'
**Saifuddin Kitchlew** (født 15. januar 1888 i Punjab, død 9. oktober 1963) var en indisk frihetskjemper, advokat og en indisk-muslim nasjonalistisk leder. 

Han var en politiker fra Kongresspartiet. Han var medlem av Punjab Pradesh Congress Committee (Punjab PCC). Han blir husket for hans protester i Punjab etter gjennomføringen av Rowlatt-loven i mars 1919. Kitchlew ble tildelt Lenin fredspris i 1952. Kitchlew gikk på Islamia High School i Amritsar, og fikk senere han en bachelor-grad fra det anerkjente Cambridge University i England, og en doktorgrad fra et tysk universitet, før han begynte å praktisere som advokat i India. Da han kom tilbake til India og startet advokatpraksis i Amritsar, og Kitchlew snart i kontakt med den anerkjente frihetsforkjemperen Mahatma Gandhi og flere andre som kjempet for Indias løsrivelse og uavhengighet fra Storbritannia. Kitchlew ble arrestert sammen med Mahatma Gandhi og flere andre frihetsforkjempere etter å ha ledet protestaksjoner i Punjab i 1919. 

For å protestere mot arrestasjonen av disse kjente frihetsforkjemperne, hadde flere indere avholdt et offentlig møte og samlet seg ved Jallianwala Bagh, da den britiske generalen Reginald Dyer og hans soldater skjøt nådeløst mot ubevæpnede og sivile indere. Hundrevis av sivile ble drept, og enda flere hundre ble alvorlig skadet under ildgivingen. Dette var det verste tilfellet av sivil massakre siden det indiske opprøret i 1857 og denne aksjonen rystet nasjonen, og store opptøyer brøt ut over hele Punjab. Kitchlew steg i gradene innenfor Kongresspartiet. Kithclew var også en av grunnleggerne av Naujawan Bharat Sabha (Indian Youth Congress), som samlet hundretusener av studenter og unge indere av nasjonalistiske årsaker. Han var også medlem av stiftelsen Komiteen av Jamia Millia Islamia, som møttes 29. oktober 1920 og førte til stiftelsen av Jamia Millia Islamia University. 

Gjennom 1930-tallet fortsatte kampene mellom indere som ville ha en indisk uavhengighet og de britiske styrkene. Kitchlew deltok i flere av disse protest-aksjonene og ble gjentatte ganger arrestert på grunn av dette, og til sammen tilbrakte han fjorten år bak murene før India ble uavhengig fra Storbritannia. I 1947 motsatte Kitchlew seg kraftig i 1947 av delingen av India og Pakistan. Kitchlew flyttet til Delhi etter at huset han ble brent ned til under flere kraftige opptøyer i 1947, deretter brukte han resten av hans levetid jobbet med å øke de politiske og diplomatiske forbindelser med Sovjetunionen, og han ble tildelt Lenin fredspris i 1952. Kitchlew døde den 9. oktober 1963, da han var 75 år gammel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
Opprørslederen Jeon Bongjun, også kjent som *Nokdu Janggun* (녹두장군) eller "General Mungbønne."
**Donghak-bevegelsen** (koreansk hanja: 東學農民運動; hangeul: 동학농민운동; revidert romanisering: *Donghak Nongmin Undong*; "Donghak-bondebevegelsen) var en koreansk bevegelse som rettet seg mot Joseon-regjeringa, mot føydalstyret (yangbanene) og mot fremmed innflytelse i landet. Bevegelsen hadde sitt utgangspunkt i **donghak** (東學; 동학; "Østlig lærdom"), en religion eller ideologi opprettet i 1860 av Choe Je-u som kombinerte elementer fra konfucianisme, buddhisme, koreansk sjamanisme og songyo med moderne humanisme og ideer om klassekamp som kanskje kan kalles marxistiske. Sentral i denne religionen, i tillegg til troen på menneskenes likhet, er også troen på *Haneullim* ("Himmelens herre"), en passiv guddom. Cheo Je-u ønsket å hjelpe de undertrykte bøndene, som stadig var misfornøyde med yangbanenes styre over dem. 

Denne bevegelsen startet i februar 1894 **donghakopprøret** (東學蜂起; 동학봉기; *Donghak bonggi*), som hadde sitt utspring i Gobu i det sørlige Korea, da bøndene protesterte mot de lokale styresmaktenes korrupsjon. Joseon-regjeringa mislyktes i sitt forsøk på å slå ned opprøret, og de innledende små trefningene utviklet seg til større slag. Det koreanske hoffet anmodet om assistanse fra Qing-dynastiets Kina, som Joseon var en tributtstat under, for å slå ned opprøret. Da japanske embetsmenn oppdaget at 3000 kinesiske soldater hadde gått i land nær Hanseong i juni, tolket japanske styresmakter i Korea dette som et brudd på Tianjinkonvensjonen fra kinesisk side, og sendte styrker til landet uten å informere sin egen regjering. 

Etter de kinesiske soldatene hadde ankommet, forhandlet koreanske myndigheter en fredsavtale med opprørerne, men den økende spenningen mellom Kina og Japan ledet til den første sino-japanske krig, som delvis ble utkjempet i Korea. Allerede mens krigen begynte brøt et nytt donghak-opprør ut mot den nye, japanskvennlige regjeringa i Hanseong. Det avgjørende slaget ble slaget ved Ugemuchi, hvor en kombinert japansk-koreansk styrke på 5200 mann, utstyrt med moderne kanoner, fra oktober til november beseiret en langt større med dårlig utstyrt koreansk bondehær. Restene av hæren ble spredt, og siden beseiret. Donghak-kommandanten Jeon Bongjun ble fanget i mars 1895. 

Donghak-opprøret ble militært beseiret, og klarte ikke å hindre at Joseon kom under sterkere og sterkere japansk innflytelse, som etter den russisk-japanske krig i 1905 var dominerende i Korea og kom til å bli det helt fram til Japans nederlag i 1945. Til tross for dette ble flere av bøndenes krav tatt hensyn til i de følgende gaboreformene. 

De religiøse sidene ved bevegelsen har levd videre som cheondoisme, en nyere koreansk religion. Den senere viktige nasjonalisten Gim Gu var også en mindre militær leder i donghak-opprøret. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** NDL
 |
| Slaget ved Vercellae |
| --- |
| Konflikt: Kimbrerkrigen |
| Viser vandringene til kimbrerne og teutonerne |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 101 f.Kr. |
| Sted | Vercellae i Gallia, dagens Vercelli, Italia45°19'0,001"N 8°25'0,001"Ø |
| Resultat | Avgjørende romersk seier |

 |
| Stridende parter |
| kimbrerne | Den romerske republikk |
| Kommandanter og ledere |
| Boiorix | Gaius Marius, Sulla og Lutatius Catulus |
| Styrker |
| over 200 000 | 50 000 (8 legioner med kavaleri) |
| Tap |
| 140 000 drept, 65 000 tatt som slaver | under 1000 |

| Kimbrerkrigen |
| --- |
| Noreia - Arausio - Aque Sextiae - Vercellae |

**Slaget ved Vercellae** ble utkjempet i 101 f.Kr. ved Vercellae i Gallia (dagens Vercelli), mellom den romerske republikk og de invaderende germanske folkene kimbrerne. Kimbrienes hær ble utslettet; nærmere 140 000 ble drept og 65 000 ble tatt til fange. Blant de som ble tatt til fange var mange kvinner og barn. Mye av æren for seieren er gitt til de to generalene Quintus Lutatius Catulus og Sulla, som ledet det romerske og italienske kavaleri.

Slaget
------

*Fritt oversatt fra engelsk. Originalberetningen er av Theodor Mommsen*

De to hærene møttes ved Vercellae, ikke langt fra der de to elvene Sesia og Po renner sammen, rett ved der Hannibal gjennomførte sitt første slag på italiensk jord. Kimbriene ønsket et slag og i henhold til deres tradisjon sendte de en utsending til den romerske hæren for å avtale møtested. Marius gikk med på deres ønske og foreslo at slaget skulle stå dagen etter, 30. juli 101 f.Kr. på Raudinslettene. Dette var et stort og vidt område som passet det romerske kavaleri perfekt. I demringen ble det kimbriske kavaleri tatt på senga av det mye sterkere romerske kavaleriet. De kimbriske rytterne ble tvunget bakover mot infanteriet, som fortsatt holdt på med sine forberedelser til slaget. En komplett romersk seier var et faktum, uten spesielt store tap, og kimbriene var totalt utslettet.
1

Følgene av slaget
-----------------

Seieren ved Vercellae, i tillegg til Marius' seier over teutonerne i slaget ved Aque Sextiae året før, satte sluttstrek for germanernes forsøk på å invadere Roma.

Politiske følger var det også av slaget. Det markerte begynnelsen på konflikten mellom Marius og Sulla, som resulterte i den første av de store borgerkrigene i Roma. Som belønning for innsatsen gav Marius sine allierte italienske soldater romersk borgerskap, uten å spørre senatet om tillatelse først. Dette var første gang en seirende general hadde stilt seg opp mot senatet. Det skulle ikke bli den siste: i 88 f.Kr. gjorde Sulla det samme, etterfulgt av Julius Cæsar i 49 f.Kr.

Se også
-------

* slaget ved Aque Sextiae

Kilder
------

* Mommsen, Theodor, *History of Rome*, Book IV "The Revolution", s. 71-72
**Dongseong av Baekje** (født 445, død 501) var 24. konge i det koreanske kongedømmet Baekje. Han var sønn av Gonji som var en yngere bror av kong Munju og som returnerte til Baekje fra Yamato-Japan i 477 etter å ha hørt at Baekjes hovedstad var erobret av Goguryeo.

Bakgrunn
--------

Gonji døde i 477 og som Munju kan han ha blitt drept av Hae Gu. Dongseong kan ha blitt forremmet som tronarving av Jin-klanen som slo ned Hae Gus opprør i 478. Forrige konge, Samgeun, døde uten arvinger og trona ble derfor gitt til Dongseong.

Kongetid
--------

Dongseong satte i gang emd å styrke kongehoffets makt etter at hovedstaden ble flyttet fra området det dagens Seoul ligger, sørover til Ungjin. Han fikk bygd flere festninger og slott i den nye hovedstaden. Han inkluderte de lokale klanene Sa, Yeon og Baek i hoffet for å supplere aristokratiet fra den gamle hovedstaden.

Dongseong sendte en tributtdelegasjon til det sørlige Qi-dynasti i 484 og gjenåpnet Baekjes forbindelser med det sørlige Kina etter en lang pause.

Han etablerte en allianse med Silla gjennom hans ekteskap med en adelskvinne fra landet i 493. De to landene angrep i fellesskap Goguryeo i 495.

I 498 tok Baekjehæren kontroll over kongedømmet Tamna på øya Jeju, Tamna hadde formelt akseptert Baekjes overherredømme to år tidligere, men Baekje tok kontroll fordi Tamna ikke hadde sendt tributt.

Den kinesiske boka Qishu skriver at Dongseong sendte hæren til Liaodong og Liaoxi (요서, 遼西) i Kina for å slå ned styrker fra Goguryeo.

Død
---

I 499 ble landet herjet av hungersnød, men ifølge *Samguk Sagi* var kongen likegyldig med det. Han fortsatte å leve i sus og dus mens kriminelle og opprørere fikk herje fritt.

Mot slutten av Dongseongs regjeringstid hadde de lokale klanene overtatt mye av makta til de tradisjonelle maktbastionene Hae- og Jin-klanene. Dongseong forsøkte å stagge nykommerne ved å sende Baek Ga i eksil til en øde festning. Dette var ikke spesielt populært og Baek Gas egne styrker drepte Dongseong mens han var ute på jakt.

Referanser
----------

1. ↑  Il-yeon: *Samguk Yusa: Legends and History of the Three Kingdoms of Ancient Korea*, oversatt av Tae-Hung Ha og Grafton K. Mintz. Book Two, s 122. Silk Pagoda (2006). ISBN 1-59654-348-5

Eksterne lenker
---------------

* (en) Three-Kingdom Era: Koreans bring culture to Japan The Korea Times 25. november 2011

| * v
* d
* r
Koreas monarkerBaekje |
| --- |
| 
* 1 Onjo 18 f.Kr.–29
* 2 Daru 29–77
* 3 Giru 77–128
* 4 Gaeru 128–166
* 5 Chogo 166–214
* 6 Gusu 214–234
* 7 Saban 234
* 8 Goi 234–286
* 9 Chaekgye 286–298
* 10 Bunseo 298–304
* 11 Biryu 304–344
* 12 Gye 344–346
* 13 Geunchogo 346–375
* 14 Geungusu 375–384
* 15 Chimnyu 384–385
* 16 Jinsa 385–392
* 17 Asin 392–405
* 18 Jeonji 405–420
* 19 Guisin 420–427
* 20 Biyu 427–455
* 21 Gaero 455–475
* 22 Munju 475–477
* 23 Samgeun 477–479
* 24 Dongseong 479–501
* 25 Muryeong 501–523
* 26 Seong 523–554
* 27 Wideok 554–598
* 28 Hye 598–599
* 29 Beop 599–600
* 30 Mu 600–641
* 31 Uija 641–660

 |

Portal: Korea
Tølt
**Tølt** er en gangart som er mest hos Islandshester, men det er også andre hester som har det, men de er forskjellige. Den er firtaktig og hesten flytter beina i samme rekkefølge som i skritt:Ett og ett bein i bakken. Hesten har vekselvis ett og to ben i bakken av gangen. Det er en fjærende gangart uten svev. 

I ren tølt skal takten være som en metronom, altså like lang tid mellom hver takt. Tølten kan bli travaktig eller passaktig. Når hesten er travaktig føles det ut som det humper litt, og hesten heller vil trave. I passaktig tølt føles det ut som at hesten vaier, og nærmer seg grisepass. Tølt kan ris fra nesten skrittempo og nesten helt opp i galopptempo, og er en veldig anvendelig gangart. 

I Skandinavia er tølt mest utbredt blant islandshester, men kan også utføres av en rekke andre hesteraser, deriblant Tennessee Walking Horse, Missouri Fox Trotter, Paso Fino og amerikansk varmblodstraver.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND
 |
Shangqiu-prefekturet i Henan.
**Shangqiu** (kinesisk: 商丘; pinyin: *Shāngqiū*) er en kinesisk by på prefekturnivå i provinsen Henan i det sentrale Kina. Befolkningen anslås (2005) til 184 000.

Arkeologiske funn viser at byens historie går tilbake til første del av Shang-dynastiet. 

Shangqiu var hovedstad for den kinesiske oldtidsstaten Song.

Administrative enheter
----------------------

Shangqiu består av to bydistrikter, ett fylke og seks fylker:

* Bydistriktet Liangyuan (梁园区), 673 km², 770 000 innbyggere, sete for lokalregjeringen;
* Bydistriktet Suiyang (睢阳区), 913 km², 770 000 innbyggere;
* Byfylket Yongcheng (永城市), 2068 km², 1,37 millioner innbyggere;
* Fylket Yucheng (虞城县), 1558 km², 1,09 millioner innbyggere;
* Fylket Minquan (民权县), 1222 km², 860 000 innbyggere;
* Fylket Ningling (宁陵县), 786 km², 590 000 innbyggere;
* Fylket Sui (睢县), 920 km², 790 000 innbyggere;
* Fylket Xiayi (夏邑县), 1470 km², 1,13 millioner innbyggere;
* Fylket Zhecheng (柘城县), 1048 km², 940 000 innbyggere.

Kommunikasjoner
---------------

### Jernbane

Den viktige jernbanelinjen Jingjiubanen stopper her på sin ferd fra Beijing vestbanestasjon til Kowloon i Hongkong. Denne linjen går gjennom blant annet Hengshui, Heze, Xinzhou, Jiujiang, Nanchang, Heyuan, Huizhou og Shenzhen.

I Shangqiu stanser også togene på Longhaibanen, i øst-vest-retning Kinas viktigste jernbanelinje, som går fra Lianyungang til Lanzhou via blant annet Xuzhou, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.

### Vei

Kinas riksvei 105 går også gjennom byen. Denne viktige trafikkåren begynner i Beijing, går sørover og ender ved kysten i Zhuhai i provinsen Guangdong. Den går innom større byer som Tianjin, Dezhou, Jining, Jiujiang, Nanchang og Guangzhou.

Kinas riksvei 310 går gjennom området. Denne viktige trafikkåren begynner i Lianyungang i Jiangsu, går vestover og ender i Tianshui i provinsen Gansu. Den går innom større byer som Xuzhou, Shangqiu, Kaifeng, Zhengzhou, Luoyang og Xi'an.

Se også
-------

* Radiostyrt ur.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
| Slaget ved White Plains |
| --- |
| Konflikt: Den amerikanske uavhengighetskrigen |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 28. oktober 1776 |
| Sted | White Plains, New York41°2'24"N 73°46'43"V |
| Resultat | Britisk taktisk seier |

 |
| Stridende parter |
| USAs flagg USA | Storbritannias flagg Storbritannia |
| Kommandanter og ledere |
| USAs flagg George Washington | Storbritannias flagg William Howe |
| Styrker |
| 1600 | 4000 |
| Tap |
| 28 døde126 sårede | 313 døde og sårede |

| Den amerikanske uavhengighetskrigen |
| --- |
| Boston – Canada – New York og New Jersey – Saratoga – Philadelphia – Vestfronten – Sullivan-ekspedisjonen – Sørfronten – Marine |

| Felttogene i New York og New Jersey, 1776–77 |
| --- |
| Long Island – Kips Bay – Harlem Heights – Pells Point – White Plains - Fort Washington – Trenton 1 – Trenton 2 – Princeton – Forsyningskrigen – Bound Brook |

**Slaget ved White Plains** var en trefning uten en klar seierherre under den amerikanske uavhengighetskrigen den 28. oktober 1776. General William Howes britiske hær, med støtte fra hessere, fullførte sin okkupasjon av New York City og dets nærliggende områder. George Washington trakk seg tilbake til høyereliggende områder nær landsbyen White Plains.

Slaget blir regnet som en britisk seier siden Füsilier-Regiment von Knyphausen, en tysk enhet, utmanøvrerte den amerikanske posisjonen på flanken. Men Howe gikk glipp av muligheten til å fremtvinge en større trefning som kunne knuse Washingtons hær. Etter å ha tatt det høyereliggende området, tok han en pause for å sette opp en leir og artilleribatterier. Etter å ha tilbrakt flere harde netter i sumpområder under britiske kanoner, slapp amerikanerne unna nordover natten til 1. november med sine sårede og forsyninger.

Med tanke på antallet stridende, var tapene på begge sider små. Den kontinentale hær hadde 150 døde og sårede, mens de britiske tapene var på rundt 313.

Eksterne lenker
---------------

* Slaget ved White Plains
* White Plains Historical Society

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
Satellittbilde av Poopósjøen fra 1991.
**Poopósjøen** var en stor saltsjø som lå i en forsenkning på høysletta Altiplano i de bolivianske Andesfjellene. Det var den nest største innsjøen i Boliva, etter Titicacasjøen. 

Endringer i klimaet har i de senere år ført til en tredobling av fordampningen fra denne grunne sjøen, og det ble i 2015 meldt at den var tørket ut.

Poopósjøens område ligger høyt over havet i den østlige delen av departementet Oruro. Tilførselen av vann har hovedsakelig kommet fra elva Desaguadero som kommer fra Titicacasjøen. Vannet har drenert ut fra sjøen til saltsletta Salar de Coipasa og så fordampet. Siden Poopósjøen lå så høyt over havet og var så grunn (normalt mindre enn 3 meter dyp), var den veldig sårbar for endringer i nedbørsmengder og andre klimaforandringer. Vannivået i Poopósjøen var av stor betydning, siden sjøen var et viktig stoppested for trekkfugler, blant andre flamingoer. 

I 2002 ble innsjøen og området rundt utnevnt som et verneverdig våtmarksområde under Ramsar-konvensjonen.

Referanser
----------

1. 1 2  Lake Poopo, Bolivia's 2nd-largest lake, dries up *CBC News*
2. ↑  «Lake Poopo Water Levels : Image of the Day». *earthobservatory.nasa.gov* **(engelsk)**. 3. november 2005. Besøkt 26. mars 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Poopó Lake – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNE **·** GeoNames
 |
| Slaget ved Velikiye Luki |
| --- |
| Konflikt: Andre verdenskrig |
| Velikiye Luki markert med rødt |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 19. november 1942 - 16. januar 1943 |
| Sted | Velikiye Luki ved den latviske grensen i Russland |
| Resultat | Sovjetisk seier |

 |
| Stridende parter |
| Tysklands flagg Tyskland | Sovjetunionens flagg Sovjet |
| Kommandanter og ledere |
| Tysklands flagg Kurt von der Chevallerie | Sovjetunionens flagg Maksim Purkajev |
| Styrker |
| 20 000 ved slagets innledning | 100 000 ved slaget innledning |
| Tap |
| 17 000 | 30 000 |

| Østfronten |
| --- |
| Barbarossa – Finland – Murmansk – Leningrad – Smolensk 1 – Kyiv 1 – Kharkov 1 – Moskva – Krim og Sevastopol – Rzjev – Kharkov 2 – Blau og Kaukasus – Stalingrad – Velikiye Luki – Kharkov 3 – Kursk – Smolensk 2 – Dnepr – Kyiv  2 – Kamenets-Podolsk – Bagration – Lvov-Sandomierz – Lublin-Best – Warszawa – Romania – Ungarn – Wisła-Oder – Berlin – Praha |

**Slaget ved Velikiye Luki** ble utkjempet mellom Tyskland og Sovjetunionen under andre verdenskrig og var den del av kampene på Østfronten. Slaget sto ved den russiske byen Velikye Luki vinteren 1942/43.

Bakgrunn
--------

Etter Operasjon Barbarossa stabiliserte frontene seg i dette området utover våren 1942. Tyskerne hadde kontroll over byen Velikiye Luki og dette ga dem et brohode over elven Lovat. En viktig jernbane i nord/sør-retning gikk langs elven på vestsiden, bak de tyske linjene. Et myrete område fram til innsjøen Peipus begynte rett nord for byen og dette gjorde det vanskelig for partene å benytte til angrep. Slik ble de sovjetiske styrkene tvunget til å angripe gjennom byen, både for å fjerne det tyske brohodet, og for selv å etablere et på den andre siden av elven, slik at tyskerne ikke kunne bruke jernbanen lenger. Men de tyske styrkene brukte tiden utover sommeren 1942 til å befeste seg kraftig i byen.

Slaget
------

I midten av november 1942 igangsatte de sovjetiske styrkene en større offensiv for å ta tilbake byen. Dette var bare noen før dager før den store motoffensiven Operasjon Uranus ved Stalingrad og Velikiye Luki ble omringet på samme måtene. Imidlertid var den tyske befestningen sterk nok til å stå i mot det sovjetiske trykket. Da de sovjetiske styrkene kjempet i retning av bykjernen, lyktes det tyskerne å få inn reserver mot det sovjetiske angriperne for å frigjøre de tyske stillingene inne i byen. Disse forsøkene var imidlertid mislykkede og byen ble tap til Den røde armé og bare en liten del av de tyske styrkene klarte å slå seg ut. Forsvarerne i den østlige delen av byen måtte til slutt overgi seg 16. januar 1943.

Virkninger
----------

Dette slaget blir kalt «Lille Stalingrad i nord» på grunn av likhetene med det store og mer kjente slaget om Stalingrad som ble utkjempet i den sørlige delen av østfronten.

Portal: Andre verdenskrig