recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Prosopocoilus rubens*** er en bille som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea).

Utseende
--------

En middelsstor (hannene 20–30 millimeter), blankt brunrød hjortebille. Fargen skiller den fra de fleste nærtbeslektede arter. Hannen har forholdsvis brede, krumme kjever med en sagtakket «egg» i spissen. Hodet er stort og bredt, pannen er bredt U-formet uthulet i midten. Hodet har en butt tann på hver side bak fasettøynene. Antennene har en tre-leddet vifte. Pronotum er betydelig bredere enn langt, avrundet firkantet. Dekkvingene er glatte og nokså blanke, ensfargede. Beina er litt lysere enn kroppen. Hunnen er noe mindre enn hannen, uten forstørrede kjever, hodet og pronotum tett og fint punktert, pronotum mer rundet enn hos hannen.

Levevis
-------

Larvene utvikler seg i råtne trestammer. Utviklingen tar trolig ett år. De voksne billene drikker gjerne sevje fra trær.

Utbredelse
----------

Arten er vidt utbredt i Vest-Malaysia, Sumatra og Borneo.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien hjortebiller (Lucaninae) Latreille, 1806
					- Stammen *Cladognathini*
						* Slekten *Prosopocoilus* Westwood, 1845
							+ Underslekten *Cyclotropus* Oberthür & Houlbert, 1914
								- ***Prosopocoilus (Cyclotropus) rubens*** (Didier, 1927)

Eksterne lenker
---------------

* Bildegalleri over slekten (preparerte eksemplarer)
* Alaint Galant: Les Lucanidae du Monde. Bildegalleri
* (en) *Prosopocoilus (Cyclotropus) rubens* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Prosopocoilus (Cyclotropus) rubens* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
* (en) Prosopocoilus – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
**Alm Svarten** (født i 1981, død 1. januar 2008) var en norsk travhest etter Granvar og Oleanne. Hesten ble kusket av Ulf Thoresen og var en av de mestvinnende kaldblodstravere i Norge.

Eier var Knut Alm fra Majors-Alm i Tingelstad, Hadeland. Alm Svarten tjente 9 505 912 kr, og beste kilometertid var 1.21,5. Tiden ble satt i et løp i Sverige. Leangen-kusken Atle Solhus har også fungert som kusk for Alm Svarten.

Alm Svarten tok sin første seier som treåring 10. april 1984. Sitt siste løp vant han over elleve år senere på Biri Travbane. Han holder verdensrekorden med sine 184 seirer på 388 løp mellom 1984 og 1995. Alm Svarten er også den eneste hesten som har fått sin «egen bok» skrevet. Boken heter *Alm Svarten* og ble skrevet av John Buer. Boken skiller seg ut ved at den ble skrevet i jeg-form. Alm Svarten fikk også sin egen sang.

1. nyttårsdag 2008 falt Alm Svarten på en isete vei og skadet seg og måtte deretter avlives.

Referanser
----------

1. ↑  Hadeland: Alm Svarten er død, presentert 2. januar 2008
2. ↑  Dagbladet: Alm Svarten avlivet etter fall på isen, presentert 3. januar 2008
Blinkhinnen til en kylling.
**Blinkhinne**, også kjent som det «tredje øyelokk», er et gjennomsiktig eller gjennomskinnelig membran som finnes hos noen dyr. Blinkhinnen trekkes over øyet for å beskytte og fukte det.
Flere amfibier, reptiler, fisker, fugler og haier har blinkhinne.
Mange pattedyr har bare en rudimentær blinkhinne. Unntak fra dette er kloakkdyr, pungdyr, seler, jordsvin og isbjørn. Disse har fullt utviklede blinkhinner. 
Man kjenner én art blant primatene som har blinkhinne, nemlig Gyllenpotto, en art av halvaper i pottofamilien hjemmehørende i Vest-Afrika (*Arctocebus calabarensis*).

Blinkhinnen hos en hvithodet havørn
Plica semilunaris er den rudimentære resten av en blinkhinne hos mennesker.
Ulikt menneskets øyelokk, beveger blinkhinnen seg horisontalt over øyeeplet. Den er vanligvis gjennomskinnelig. Hos noen dykkende dyr, for eksempel bevere og manater, beskytter den øyet mens dyret er under vann, og hos disse artene er den gjennomsiktig. Hos andre dykkende dyr, blant annet sjøløver og øreseler, brukes den på land, og da for å fjerne sand og annet rusk. Hos rovfugler beskytter den foreldrenes øyne fra kyllingene mens de mates. Hos isbjørner beskytter den øyet mot snøblindhet. Hos haier beskytter den øyet når den slår til mot byttet. Hakkespetter strammer blinkhinnen et millisekund før nebbet treffer treet, for å holde øynene på plass.

Hos katter og hunder er blinkhinnen vanligvis ikke synlig, og hvis den er kronisk synlig er det et tegn på dårlig form eller helse. Hos noen hunderaser kan blinkhinnen få prolaps.

Hos mange arter vil enhver stimulans mot øyeeplet (som et vindpust) forårsake en refleksiv blinkhinne-respons. Denne refleksen er i utstrakt bruk som grunnlag for eksperimenter på klassisk kondisjonering hos harer.
**David Randall Pye** (født 29. april 1886 i London, død 20. februar 1960) var en britisk ingeniør og universitetsmann.

Pye utdannet seg til ingeniør ved Trinity College ved Universitetet i Cambridge. Han arbeidet deretter ved Universitetet i Oxford. Under første verdenskrig var han ved Winchester College, før han ble tilknyttet Royal Flying Corps. I 1919 vendte han tilbake til Universitetet i Oxford, men begynte i 1919 ved Trinity College i Cambridge.

Han arbeidet særlig med termodynamikk og forbrenningsmotorer, og samarbeidet mye med Harry Ricardo og Henry Thomas Tizard. I 1931 publiserte han første bind av verket *The internal combustion engine*; andre bind kom i 1934.

Pye ble i 1925 underdirektør i Directorate of Scientific Research i Air Ministry. I 1937 ble han forskningsdirektør med ansvar for å utvikle nytt utstyr til Royal Air Force. Utvikling av flymotorer var en del av arbeidet, og jetmotor et av prosjektene Pye oppmuntret. Han var også involvert i arbeidet Barnes Wallis gjorde med den roterende bomben som ble benyttet i Operasjon Chastise.

I 1943 ble han provost ved University College London. Han administrerte et universitet krigshandlingene hadde påført stor skade og som befant seg spredt seks ulike steder i Storbritannia. Etter krigens slutt fikk Pye ansvar for å samle og gjenoppbygge institusjonen. Han ble pensjonist i 1951.

Pye ble i 1937 utnevnt til følgesvenn (CB) av Order of the Bath. Samme år ble han ble innvalgt i Royal Society. I 1952 ble han utnevnt til Knight Bachelor. Han ble derved adlet og fikk rett til å føre tittelen *sir* foran sitt navn. Pye ble også tildelt den norske utmerkelsen Haakon VIIs Frihetskors.

Referanser
----------

1. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6135jb5, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4   Kindred Britain[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  «Sir David Pye», Institution of Mechanical Engineers.
4. 1 2 3 4 5  O. A. Saunders: «David Randall Pye. 1886–1960», *Biographical Memoirs of Fellows of the Royal Society*, bd. 7, november, 1961, s. 198–205.
5. ↑  «Offisielt fra statsråd», *VG*, 14. juni 1947, s. 4.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** CiNii
 |
Gimsøy kirke.
**Gimsøy** var en kommune i Lofoten fra 1856 til 1963.

Historie
--------

Kommunen ble skilt ut fra Vågan kommune i 1856, under navnet Gimsøy kommune. Ved opprettelsen hadde Gimsøy kommune 987 innbyggere. 1. januar 1964 ble Gimsøy, Vågan og bykommunen Svolvær slått sammen igjen til nye Vågan kommune. Ved sammenslåingen hadde Gimsøy kommune 1 551 innbyggere.

Gimsøy kommune bestod av Gimsøya, Vikerøya, bygdene i Strauman-området og Laukvik. Strauman-området ligger i likhet med Laukvika på Austvågøya og består av bygdene Sundlandsfjorden (nå fraflyttet), Brenna, Gravermarka, Sydal, Rystad, Kleppstad og Lyngvær. På selve Gimsøya finnes bygdene Barstrand og Vinje. Siste ordfører i Gimsøy kommune var Konrad Høydal (Venstre) fra Gravermark.

Politikk i Gimsøy kommune
-------------------------

Listevalget i Gimsøy kommune var mellom apolitiske bygdelister. Etter andre verdenskrig var det hovedsakelig tre lister som stilte, basert på de tre geografiske områdene i kommunen: Gimsøy, Strauman og Laukvik. 

### Det siste kommunestyret i Gimsøy kommune

* Georg Andreassen, Laukvik for *Laukviklista*
* Roland Barstrand, Gimsøy for *Gimsøylista*
* Harald Dreyer, Jørndalen for *Gimsøylista*
* Fredrik Fredriksen, Gravermark for *Straumanlista*
* Ordfører Konrad Høydal, Gravermark for *Straumanlista*
* Anny Jensen, Gimsøy for *Gimsøylista*
* Magnar Johansen, Sundlandsfjord for *Straumanlista*
* Adolf Mo, Saupstad for *Gimsøylista*
* Karl Ottesen, Gimsøy for *Gimsøylista*
* Johan Sørensen, Rystad for *Straumanlista*
* Asløv Pettersen, Laukvik for *Laukviklista*
* *ukjent*

Referanser
----------

1. ↑  (no) Gimsøy (kommune) i Store norske leksikon
2. ↑  Dag Jukvam (1999). «Historisk oversikt over endringer i kommune- og fylkesinndelingen» (PDF). Statistisk sentralbyrå. Besøkt 24. november 2014.

Les også
--------

* Liste over tidligere norske kommuner
* Gimsøya
* Vågan kommune

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
De gamle lokalene til Coop, der Capro (en bedrift som lager transportkasser) holder til i dag  Foto: Marius2 
Hovedinngangen til Brekkåsen skole  Foto: Marius2 
**Gimse** er et poststed (7227) i Melhus kommune, Trøndelag. Stedet ligger ca. 3 km fra Melhus sentrum og har rundt 1800 innbyggere. Stedsnavnet brukes til dels om hele området fra skolene vest for Gaula, forbi Rimol, Åkerveien, Trøflata og Trøndertun, opp Brekka og hele byggefeltet på toppen. En større boligutbygging er under planlegging både på Tambartun og Brekkåsen.

Tambartun kompetansesenter (tidl. blindeskole) og Trøndertun folkehøgskole hører også til Gimse.

Næringsliv
----------

Postkontor og nærbutikk (Coop) ble nedlagt midt på 1990-tallet. Bedriften Capro, som produserer transportkasser, hadde tilhold i bygget inntil bedriften flyttet til Støren i 2017.

I 2018 ble lokalene solgt til IK. Lykke Eiendom som planlegger å rive lokalene og erstatte det med matvarebutikk og leiligheter.

Historie
--------

Gimse er kjent fra sagaene (Gjømsan), og gården Rimol (Romolan) hvor Håkon jarl og trellen Kark gjømte seg for kongen, ligger her.

Skole og barnehage
------------------

Brekkåsen skole åpnet i 2006, inntil da soknet alle Gimse-elevene til Gimse skole rett vest for Melhus sentrum. Kosekroken barnehage ligger i Bjønnveien, med to avdelinger og en friluftsavdeling. Tambartun barnehage ligger også på Gimse, ikke langt fra Tambartun komptansesenter. Tambartun barnehage har fem avdelinger samt to utebaser. Brekkåsen Idrettsbarnehage sto ferdig i 2012 og ble bygd på området til Brekkåsen stadion og nabo til Brekkåsen skole.

Idrett
------

Gimse idrettslag ble stiftet i 1977 og har i dag fotball som hovedaktivitet i tillegg til allidrett og trimavdeling. Idrettslaget eier og drifter Brekkåsen stadion – som i dag består av en 9er og 11er kunstgressbane.

Referanser
----------

1. ↑  Nakrem, Gunn Heidi (26. mars 2019). «200 boliger kan komme på tomta til «blindeskolen»». *www.tronderbladet.no*. Besøkt 30. desember 2019.
2. ↑  Nakrem, Gunn Heidi (5. juli 2019). «Ønsker å rive for å bygge ny butikk og leiligheter». *www.tronderbladet.no*. Besøkt 30. desember 2019.

Eksterne lenker
---------------

| * v
* d
* r
Poststeder i Melhus kommune |
| --- |
| Tettsteder | 
* Melhus
* Kvål
* Ler
* Lundamo
* Hovin
* Korsvegen

 | Melhus kommunevåpen |
| Poststed, men ikke tettsted | 
* Gimse
* Gåsbakken

 |
| Tettsted, men ikke poststed | 
* Storsand

 |
**Ernakulam-Angamaly storerkebispedømme** er et syro-malabarisk storerkebispedømme. Storerkebiskopen og metropolitten av Ernakulam og Angamaly er samtidig overhodet for den syro-malabariske kirke, en kristen kirke som har inngått en union med den romersk-katolske.

Historie
--------

Den syro-malabariske kirken ble dannet i 1662 gjennom en union av tomaskristne med pave Alexander VII. Den fikk imidlertid ikke egne prelater før 1887, da de apostoliske vikariatene Kottayam og Trichur ble opprettet. **Det apostoliske vikariat Ernakulam** ble dannet i 1896 fra deler av disse to vikariatene. 1923 ble det opphøyet til metropolitanbispedømme, slik at den syro-malabariske kirken fikk sitt eget hierarki. Opphøyelsen til storerkebispedømme skjedde i 1992. Samtidig ble Angamaly tilføyd til storerkebiskopens tittel, siden denne byen hadde vært det historiske setet for de tomaskristnes metropolitt.

Liste over (storerke)biskoper
-----------------------------

* Aloysius Pareparambil (apostolisk vikar 1896–1919)
* Augustine Kandathil (apostolisk vikar 1919–1923; erkeepark 1923–1956)
* Joseph Parecattil (erkeepark 1956–1984)
* Antony Padiyara (erkeepark 1985–1992; storerkebiskop 1992–1999)
* Varkey Vithayathil (storerkebiskop 1999–2011)
* Georg Alencherry (stoerkebiskop 2011–)

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Syro-Malabar Catholic Archdiocese of Ernakulam-Angamaly – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | CatolicDiocese
 |
**Ernai** (norsk: *Våken*) er en baskisk, nasjonalistisk ungdomsorganisasjon aktiv i de autonome regionene Baskerland og Nafarroa.

Ernai beskriver seg selv som en revolusjonær, sosialistisk organisasjon som kjemper for baskisk uavhengighet.

Bakgrunn
--------

Ernai regnes som etterfølgeren til organisasjonene Jarrai (forbudt 1999), Haika (forbudt 2001) og Segi (forbudt 2002).

Ernai ble formelt stiftet 2. mars 2013 etter en seks måneder lang konstitusjonsprosess. Organisasjonen er ikke aktiv i de fransk-baskiske områdene, slik forgjengerne har vært. Ernai samarbeider i stedet med organisasjonen Aitzina! i Iparralde.

Ernais viktigste politiske arbeidsområder er det baskiske språk, feminisme, internasjonalisme, sosialøkonomi, utdanning, fritid og økologi. Ernai ønsker også en løsning på den politiske konflikten i Baskerland, basert på retten til selvbestemmelse.

Se også
-------

* Segi
* Aitzina!
* Den baskiske nasjonale frigjøringsbevegelsen

Referanser
----------

1. ↑  El Mundo: La dictadura del terror: Las caras de Batasuna
2. ↑  «Ernai: What is it?». Arkivert fra originalen 15. mars 2014. Besøkt 13. januar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ernai (youth organization) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  

Portal: Baskerland
**Horton in Ribblesdale** er en liten landsby og verdslig sogn i distriktet Craven i North Yorkshire, England. Den ligger ved Settle-Carlisle Railway i Ribblesdale, vest for Pen-y-ghent, og er det tradisjonelle startpunktet for Three Peaks Walk. Turveiene Pennine Way og Ribble Way går gjennom landsbyen. 

I henhold til folketellingen i 2011 har landsbyen og sognet en befolkning på 428 innbyggere.

Området er populært blant grotteklatrere, med grotter som Alum Pot og Long Churn rett nord for landsbyen, og Hull Pot og Hunt Pot vest for Pen-y-ghent. Landsbyen ligger i nasjonalparken Yorkshire Dales.

Referanser
----------

1. ↑   «Parish population 2011» Arkivert 9. desember 2015 hos Wayback Machine. *Neighbourhood Statistics*. Office for National Statistics

Eksterne lenker
---------------

(en) Horton in Ribblesdale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* Horton in Ribblesdale Parish Council

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** GeoNames **·** GeoNames
 |
**Kystled** er et landsomfattende samarbeid om overnattningstilbud for alle som ønsker å oppleve norsk skjærgård, med både friluftsliv, natur og kystkultur i fokus. 

Kystleden utgjøres av over 90 unike overnattingssteder, hvorav de fleste er i kulturhistoriske bygninger som fyr, naust, sjøbuer og liknende. Standarden varierer fra hytter uten strøm til steder som er betydelig mer utrustet. Overnattingsstedene er ikke-kommersielle, og en betydelig innsats fra frivillige ligger bak. De lokale prosjektene styres som oftest av kommuner, lokallag tilsluttet Forbundet KYSTEN, Norsk Fyrhistorisk Forening eller vel- og turistforeninger. 

Ordningen er et samarbeid mellom Forbundet KYSTEN, Norsk Fyrhistorisk Forening, Den Norske Turistforening og Friluftsrådenes Landsforbund. 

Den største nettverket finnes i Oslofjorden. I 2022 er det totalt 62 steder tilgjengelig for booking fra Oslofjordens Friluftsråds nettsider.

Oversikt over kystled
---------------------

* Kystled Ytre Nordfjord
* Kystleder i Nord-Troms
* Kystled Salten
* Kystled Sør
* Øksnes kystled
* Vega kystled
* Kystleia på Sunnmøre
* Kystleden i Hordaland og Nord-Rogaland
* Kystled Oslofjorden
* Langesundsfjorden kystled
* Kystled Nærøyfjord

Bilder fra kystleden i Oslofjorden
----------------------------------

* Homlungen fyr i Hvaler kommune. Kystled er et friluftstilbud og på mange av hyttene følger det med robåt. Foto: 2014Homlungen fyr i Hvaler kommune. Kystled er et friluftstilbud og på mange av hyttene følger det med robåt. Foto: 2014
* Søndre Langåra tåkeklokke i Frogn. Dette er det eneste tåkeklokkeanlegget i landet det er mulig å overnatte i. Foto: 2014Søndre Langåra tåkeklokke i Frogn. Dette er det eneste tåkeklokkeanlegget i landet det er mulig å overnatte i. Foto: 2014
* Bestemorstua i Nordre Follo ligger 20 minutter fra Oslo S. Foto: 2014Bestemorstua i Nordre Follo ligger 20 minutter fra Oslo S. Foto: 2014
* Fulehuk fyr ble lagt ned i 1989, men overtatt av Nøtterøy kommune i 2005 og satt i stand som kystledhytte av Fulehuks venner. Foto: 2014Fulehuk fyr ble lagt ned i 1989, men overtatt av Nøtterøy kommune i 2005 og satt i stand som kystledhytte av Fulehuks venner. Foto: 2014

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Kystled Oslofjorden med mulighet for bestilling av hytter
Kart som viser vandringene til teutonerne og kimbrerne
**Kimbrerne** var en germansk stamme som opprinnelig bodde nord for Elben. Etter en stormflod forlot de sitt hjemsted og vandret rundt i Sentral-Europa i omkring 20 år. På sin vei møtte de teutonerne, de to folkeslagene slo seg sammen og vandret mot sørøst til Donau og slo seg ned på de ungarske sletter.

På sin vandring støtte de på romerne. En annen gruppe av kimbrere skal etter sigende ha utvandret østover langs Østersjøen og slått seg ned i de østlige områder av det som senere ville bli Preussen.

I 113 f.Kr. invaderte kimbrerne og teutonerne området til en av Romerrikets klienter og allierte, allobrogene, som befolket området øst for Alpene, i en konflikt kjent som kimbrerkrigen. En romersk legion som ble sendt for å hjelpe sine allierte ble knust. Kimbrerne og teutonerne fortsatte sin vandring mot vest og invaderte Provincia (dagens Provence). I Provincia ble de møtt av romerske legioner, som imidlertid led et alvorlig nederlag i 105 f.Kr. i slaget ved Arausio, hvor konsulen Ceapio og hans medkonsul Mallius Maximus mistet omkring 112 000 mann. Etter slaget ved Arausia marsjerte kimbrerne videre vestover inn i Spania, også det en romersk provins, mens teutonerne vendte seg mot nordvest, inn i Gallia. 

I 103 f.kr. gjenforentes de kimbriske og teutonske folketogene ved Lutetia (Paris) nord i Gallia. Derfra vandret de sammen sørover igjen, for så på ny å skille lag. Mens teutonerne enda en gang rykket mot Provincia, for å invadere Italia fra vest, dro kimbrerne østover nord for Alpene for å invadere Italia fra øst. Teutonerne ble tilintetgjort i et slag med nye romerske legioner, som møtte dem i Aqua Sextiae, dagens Aix-en-Provence, i 102 f.kr. 

Kimbrerne kom lenger. De invaderte Po-dalen fra øst som planlagt og herjet seg oppover dalen. Men konsul Gaius Marius knuste kimbrerne i et slag ved Vercellae (dagens Vercelli) i 101 f.kr. Ifølge samtidige kilder ble over 200 000 kimbrere drept i slaget. Etter slaget skal flere hundre kimbriske kvinner ha drept sine barn for at barna ikke skulle komme i romernes hender. Flere titusener av kvinner, barn og overlevende kimbriske krigere ble tatt som fanger og gjort til slaver. Bare omkring 1000 av de omkring 300 000 kimbrerne skal ha kommet seg unna. De slo seg ned i et område i nærheten og blandet seg med lokalbefolkningen.

Man har ikke klarlagt nøyaktig hvor kimbrerne stammet fra. En antar at de kom fra Himmerland i Danmark.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin
 |
**Kimen kulturhus** er et flerbruks kulturhus i Stjørdal i Trøndelag som ble offisielt åpnet i 21. august 2015. Arkitekt for bygget var Reiulf Ramstad Arkitekter, JSTArkitekter og Lusparken Arkitekter. 

Huset inneholder bibliotek, kunstgalleri, kinosaler, scener tilrettelagt for teater, dans, konserter m.m. kulturskole, ungdomsklubb og Stjørdal kirke. Dessuten finnes en kiosk/kafé og i 2016 åpnes en utendørs park med lekeareal og muligheter for utendørskonserter i tilknytning til kulturhuset. Stjørdal kirke er integrert som en del av kulturhuset og ligger i den nordre delen av huset, med en egen inngang til bruk ved behov.

Kimen ble tildelt Betongtavlen for 2015 sammen med Gulli bru i Sør-Odal kommune. Huset er også tildelt «European Steel Design Awards 2017».

Referanser
----------

1. ↑  Byggutengrenser.no – Betongtavlen 2015 til Kimen kulturhus og Gulli bru Arkivert 7. desember 2015 hos Wayback Machine. (Publisert 3. desember 2015, besøkt 4. desember 2015)
2. ↑  «Arkitektur.no». Arkivert fra originalen 19. januar 2018. Besøkt 19. januar 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Kimen Kulturhus, hjemmeside

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Kjell Arne Totland** (født 29. oktober 1944 i Bergen, død 7. august 2019) var en norsk hoffreporter og kongehusekspert. Han var ofte benyttet som kommentator og ekspert på kongesaker både i norske og utenlandske medier. Totland hadde eksklusiv kontrakt med TV 2 som kanalens egen kongehusekspert og kommenterte jevnlig aktuelle kongesaker på alle kanalens plattformer og programflater. Totland hadde også blogg på tv2.no.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Totland hadde filologisk embetseksamen med fagene engelsk, fransk og spansk. Han hadde pedagogisk seminar og hadde dessuten studert kunsthistorie. I studietiden var han byguide i Bergen og reiseleder i Norge og i utlandet.

Totland underviste i mange år i språkfag ved et gymnas i Bergen og i spansk ved Universitetet i Bergen.

### *Se og Hør*

Totland ble hoffreporter i ukebladet *Se og Hør* ved tronskiftet i 1991 og hadde hovedansvaret for kongestoffet i bladet fram til juni 2011. Som eneste journalist fulgte han i denne perioden kongeparet på samtlige av deres statsbesøk i utlandet, og han dekket også alle deres innkommende statsbesøk. Han fulgte også kongeparet på alle deres fylkesturer i Norge i årene 1991–2011. Som kongereporter fulgte Totland i denne perioden også kronprinsparet og prinsesse Märtha på de fleste av deres offisielle reiser i inn- og utland.

Totland dekket 22 kongelige bryllup, og han var med dette ledende i Europa på sitt felt. I juli 2011 kommenterte han fyrstebryllupet i Monaco direkte på NRK1. I oktober 2012 kommenterte han kronprinsbryllupet i Luxembourg direkte på samme kanal.

### Etter *Se og Hør*

Totland sluttet i *Se og Hør* da han ved utgangen av mai 2011 sa opp sin frilansavtale med bladet for å stå fritt til å kunne jobbe med kongestoff på flere plattformer og for andre aktører. Kongehusekspertens første større oppgave etter at han sluttet i bladet var å kommentere fyrstebryllupet i Monaco direkte på NRK1. Han kommenterte også kronprinsbryllupet i Luxembourg direkte på NRK1.

Han kommenterte også diverse kongelige bursdager, barnedåp og begravelse for TV 2 og TV 2 Nyhetskanalen. Fra 1. mars 2013 var Totland TV 2s kongehusekspert på alle kanalens plattformer og programflater.[]

Referanser
----------

1. ↑   www.bt.no, besøkt 8. august 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Kjell Arne Totland (74) er død: – En historiebærer», besøkt 7. august 2019[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   «TV 2s kongehusekspert Kjell Arne Totland er død», arkiveringsdato 7. august 2019, arkiv-URL web.archive.org, besøkt 7. august 2019[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.aftenposten.no, besøkt 8. august 2019[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  «TV 2s kongehusekspert Kjell Arne Totland er død». *TV 2*. Besøkt 10. august 2019.
6. ↑  «Kjell Arne Totland er død». *www.ba.no* **(norsk)**. 7. august 2019. Besøkt 10. august 2019.
7. 1 2  Abdiserer etter 20 år som hoffreporter i Se og Hør Arkivert 25. mai 2011 hos Wayback Machine. seher.no, 24. mai 2011

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kjell Arne Totland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |
**Kjell Bjarne Døving** (født 15. mai 1936 i Oslo, død 7. februar 2014 samme sted) var en norsk fysiolog som var professor ved Universitetet i Oslo. Han var ekspert på luktesans hos fisk og for sine undersøkelser av hvordan laks bruker luktesansen til å finne tilbake til sin opphavselv etter flere år på vandring i havet. Døving påviste blant annet hvilke stoffer som gjør laksen i stand til å gjenkjenne sin hjemmeelv. Han ga også vesentlige bidrag til produksjon av forstoffer til fisk.

Etter examen artium ved Frogner videregående skole 1955 studerte han til cand.med. ved Universitetet i Oslo. Døving tok hovedfagseksamen ved Stockholms högskola i 1962. Han tok i 1966 doktorgraden i nevrobiologi ved Karolinska Institutet, Stockholm. Kjell Døving fikk deretter en stilling ved Universitetet i Oslo der han virket i 46 år. Døving var gjesteforsker ved Yale University 1968 og universitetet Claude Bernard i Lyon 1977. På 1970-tallet var han førsteamanuensis ved Zoofysiologisk institutt og kunne i 1974 rapportere at fisken kan lukte konsentrasjoner på 10-12 molar og muligens vil sky lukten fra tobakksrøk. Døving ble professor ved Zoofysiologisk institutt ved Universitetet i Oslo i 1985. Han var professor ved Institutt for biovitenskap ved UiO. Etter at han ble emeritus i 2007 publisert han omkring 20 vitenskapelig artikler.

Premier
-------

* Medlem av Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab
* Fridtjof Nansens belønning for fremragende forskning 2000 for «fremragende forskning på kjemosensoriske sanseorganer hos amfibier, fisk og pattedyr»

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  *Aftenposten* (nekrolog) 14. februar 2014.
2. ↑  *Aftenposten* (dødsannonse), 11. februar 2014.
3. ↑  «Jubilanter i dag». Aftenposten. 15.5.1986.
4. ↑  «Ikke røyk på fisketuren». VG. 14.6.1974.
5. ↑  Oppslag i CRISTIN 20. februar 2014.
6. ↑  Gruppe IV Generell biologi Arkivert 10. desember 2014 hos Wayback Machine. Det Kongelige Norske Videnskabers Selskab, lest 20. februar 2014.
7. ↑  Den matematisk-naturvitenskapelige klasse 1980-2013, Fritjof Nansens belønning for fremragende forskning, Nansenfondet, lest 20.2.2014

Eksterne lenker
---------------

* (no) Publikasjoner av Kjell B. Døving i forskningsdokumentasjonssystemet CRIStin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** ISNI **·** CRIStin
 |
Viktor Emanuel II-monumentet
**Monumento Nazionale a Vittorio Emanuele II** (Nasjonalmonumentet for Viktor Emanuel II) eller **Altare della Patria** (Fedrelandsalteret) eller **«Il Vittoriano»** er et monument i Roma til ære for Viktor Emanuel II av Italia, det forente Italias første konge. Monumentet står mellom Piazza Venezia og Kapitol.

Monumentet ble påbegynt i 1885, åpnet foreløpig i 1911 og endelig fullført i 1935. 

En rekke gater, plasser og bygninger måtte vike for dette store prosjektet sentralt i det gamle Roma, rundt *Via Di Testa Spaccata*, *Via Della Ripresa Dei Barberi* og *Via Macel de' Corvi* og den tilstøtende Piazza Macel de' Corvi. 

Monumentet er bygd i hvit marmor fra Botticino i Brescia, og består av et enormt trappearrangement, gigantiske korintiske søyler, springvann, en rytterstatue av Viktor Emanuel i kolossalformat og to statuer av gudinnen Victoria.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Vittoriano (Rome) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Basic English** (*British American Scientific Commercial English*, Britisk amerikansk vitenskapelig kommersielt engelsk) er et internasjonalt hjelpespråk skapt av Charles Kay Ogden i 1930.

*Basic English* er et av flere hjelpespråk skapt på grunnlag av engelsk. Men ulikt de fleste andre forslagene, forandrer ikke *Basic English* verken på stavemåten til ordene eller grammatikken. Isteden begrenser språkforslaget det naturlige engelske språkets enorme vokabular til et minimum, og bruker et fåtall grammatikalske regler.

*Basic English* må ikke forveksles med *Simple English* (enkelt engelsk). *Simple English* har et langt større ordforråd og er mindre strengt regulert.

Ordforrådet er redusert til 850 ord + 78 internasjonale ord. Andre ord må uttrykkes ved å sette dem sammen (som i «lage brød» istedenfor «bake»), parafraser og så videre.

Grammatikken er forenklet og skjematisert. Noen affikser brukes på samme måte som i esperanto til å forandre meningen på ordet – forstavelsen un- forandrer et ords mening til sin motsetning, som -mal på esperanto.

Ogdens mål var å skape en utgave av engelsk som kunne bli alles andrespråk ved siden av morsmålet. Dette er et program han hadde fra esperanto og bevegelsen for internasjonale hjelpespråk.

I praksis har *Basic English* blitt forsøkt spredd som et hjelpemiddel for å få utlendinger til å begynne å lære engelsk. The British Council har skaffa seg opphavsrett til språket for å bruke det i engelskundervisning.

Under den andre verdenskrig anbefalte Winston Churchill *Basic English* som internasjonalt hjelpespråk. Et motiv for det var å svare på et initiativ fra noen allierte regjeringer for å vurdere bruk av esperanto i internasjonal kommunikasjon etter krigen.

George Orwell laget en parodi på språket i sitt Newspeak i romanen 1984.

Språkeksempel
-------------

Fader vår på Basic English:

> 
> *Our Father in heaven,   
> 
> may your name be kept holy.  
> 
> Let your kingdom come.   
> 
> Let your pleasure be done,   
> 
> as in heaven, so on earth.  
> 
> Give us this day bread for our needs.  
> 
> And make us free of our debts,   
> 
> as we have made those free who are in debt to us.  
> 
> And let us not be put to the test,   
> 
> but keep us safe from the Evil One.*
> 
> 
>

Se også
-------

* Naturalistisk planspråk
* Nylatinsk planspråk

Eksterne lenker
---------------

* De 850 grunnleggende orda i Basic English

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Pensjon** er en betegnelse for en rekke offentlige og private ytelser som har det til felles at de skal gi kompensasjon for bortfall av arbeidsinntekt eller mangel på slik inntekt enten ved varig yrkeshemmende sykdom (*uførepensjon*) eller ved oppnådd avtalt alder (*alderspensjon*).

Norge
-----

Utdypende artikkel: Pensjoner i Norge

Folketrygdsystemet i Norge dekker behov i de fleste livsfaser. Som pensjonsordning dekker den alder ved alderspensjon og uførhet ved uførepensjon. De offentlige pensjonene administreres av NAV. NAV administrerer også dagpenger under sykdom (sykepenger), yrkesskadetrygd og attføringspenger av forskjellig slag. For å få full alderspensjon i Norge kreves det at en har bodd i landet i 40 år fra og med det kalenderåret en fylte 17 år. Ordinær pensjonsalder er 67 år. 

Tjenestepensjoner ble først innført for offentlig ansatte, og tilsvarende ordninger finnes i mange private bedrifter. Tjenestepensjoner med skattefordel kan være foretakspensjoner (ytelsesspensjoner) eller innskuddspensjoner, og utbetales fra fylte 65 år. Etter innføringen av obligatorisk tjenestepensjon (OTP) i 2006, vil de aller fleste få utbetalt noe tjenestepensjon. De fleste nye tjenestepensjonsordningene som er opprettet etter innføringen av OTP, er innskuddspensjoner.

En annen ordning er Avtalefestet pensjon (AFP), som finansieres av arbeidsgiverne og staten i fellesskap. AFP ble første gang innført i 1989 med pensjonsalder 66 år. Pensjonsalderen er gradvis blitt redusert og er i dag 62 år.

Tjenstepensjon kan ytes i henhold til avtale direkte fra foretaket ("pensjon over drift"), ved at bedriften oppretter en pensjonskasse eller ved at bedriften inngår en avtale om pensjonsforsikring med et livsforsikringsselskap.

Trygghet at det finnes penger tilgjengelig når det enkelte medlem av pensjonsordningen skal få utbetalt den pensjon som vedkommende har opptjent, sikres oftest ved at pengene innbetales til livsforsikringsselskapet eller pensjonskassen, men kan også sikres med bruk av tradisjonell pantsikring eller garanti. 

Særaldersgrenser for særskilte yrkesgrupper gir mulighet til pensjonering før fylte 67 år.

Fra 1. januar 2011 ble pensjonsreformen med ny fleksibel alderspensjon innført i Norge.

Se også
-------

* Pensjonsreformen
* Pensjonspoeng
* Tjenestepensjon
* Trygd
* Arbeids- og velferdsetaten

Eksterne lenker
---------------

* (en) Retirement – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Canadian Encyclopedia **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** BBC Things
 |
Royal Courts of Justice, Strand, London
**Appelldomstolen for England og Wales** (**Her Majesty's Court of Appeal in England**, **Court of Appeal of England and Wales** eller bare **Court of Appeal**) er en domstol som ble opprettet i 1875. Domstolen har sete i Royal Courts of Justice på Strand i London.

Domstolens kriminalavdeling (Criminal Division) behandler saker som blir anket inn etter behandling i Crown Court, mens domstolens sivile avdeling (Civil Division) behandler saker som blir anket inn fra High Court of Justice og fra County Court.

Sakene kan bli sendt videre til Storbritannias høyesterett.

Dommere
-------

Dommerne kalles *Lords Justices of Appeal* og tjenestegjør *ex officio* i domstolen.

Etter noen måneders tjeneste i appelldomstolen utnevnes dommerne til medlemmer av det kongelige råd, og kan da også gjøre tjeneste i det kongelige råds rettskomité, som er den øverste domstol for Storbritannia og en del andre stater i Commonwealth.

Referanser
----------

1. ↑  «Interpretation Act 1978». The National Archives. Besøkt 27. mars 2023. «"Court of Appeal" means— (a)in relation to England and Wales, Her Majesty’s Court of Appeal in England; (b)in relation to Northern Ireland, Her Majesty’s Court of Appeal in Northern Ireland.»
2. ↑  Senior Courts Act 1981, s 2, besøkt 11. oktober 2015

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BBC Things
 |
**Brannsikring** kjennetegner alt det man gjør for å sikre personer og bygninger mot brann og omfatter åpne rømningsveier og adgang for brannmannskap, varsling av beboere i bygningen, slukning av eventuelle branntilløp, installasjon og vedlikehold av røykvarslere, brannalarmanlegg og slukningsutstyr i de enkelte boenhetene og fellesarealer, samt hindring av ytterligere antennelse.

Brannsikring av verneverdige bygninger
--------------------------------------

Riksantikvaren har utarbeidet særskilte retningslinjer for verneverdige og spesielt utsatte bygninger. I tillegg har Byggforsk dokumentert krav til branntruet bygningsmasse, særlig trehusbebyggelse.

Se også
-------

* Brannvern, en virksomhet som skal hindre at brann oppstår og begrenser skader ved brann

Referanser
----------

1. ↑  «Brannsikring i borettslag og sameier». Asker og Bærum brannvesen. Arkivert fra originalen 28. desember 2017. Besøkt 27. desember 2017.
2. ↑  «Brannsikring av fredet og verneverdig bebyggelse». Riksantikvaren. Besøkt 27. desember 2017.
3. ↑  «Brannsikring av eldre, tett trehusbebyggelse». Byggforsk. 2007. Besøkt 27. desember 2017.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | NKC **·** BBC Things
 |
***Grand Hotel*** er en norsk dramakomedie fra 2016. Filmen er regissert av Arild Fröhlich med manus skrevet av Megan Gallagher. Hovedrollene spilles av Atle Antonsen, Vera Vitali og Håkon Bøhmer. Filmen hadde norsk kinopremiere 8. april 2016.

Handling
--------

Den forfengelige alkoholikeren Axel Farstad sjekker inn på Grand Hotel for å skrive - og for å dø. Men planene hans blir forstyrret av en tiåring med Tourettes. Det eneste de to har til felles er at de er vanskelige å like og at de begge søker tilflukt på det samme hotellet.

Mens Axel vil skrive sin siste og beste bok i fred, stikker Noah av fra SFO for å slippe å bli minnet om at han er verdens minst populære tiåring. I resepsjonen på Grand Hotel venter begge på resepsjonisten Hannah, men Hannah har to problemer: Noah skal ikke være på hotellet og Axel har ikke dekning på kredittkortet sitt.

Det dukker opp en uventet løsning, og i løpet av en uke oppstår et vennskap mellom Noah og Axel som forandrer det meste - et vennskap mot alle odds.

Rolleliste
----------

* Atle Antonsen som Axel Farstad
* Vera Vitali som Hannah
* Håkon Bøhmer som Noah
* Gard Eidsvold
* Arthur Berning
* Tone Mostraum
* Lars Jørgensen

Eksterne lenker
---------------

* Grand Hotel på facebook
* (en) *Grand Hotel* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Grand Hotel* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (no) *Grand Hotel* på NRK TV Rediger på Wikidata
* Grand Hotel (2016) på filmweb.no
* Neste stopp for Atle Antonsen (46) etter «Tryllefløyten», er «Grand Hotel»
***Lesbian Feminist Circle*** eller ***The Circle*** var en publikasjon for lesbiske utgitt av organisasjonen Sisters for Homophile Equality i Wellington på New Zealand mellom desember 1973 og 1986. I 1977 ble magasinet omdøpt til *Lesbian Feminist Circle*, og ble utgitt fram til 1986.

Magasinet ble trykt ved Herstory Press, som var landets første feministiske og lesbiske trykkeri, som først gjentrykte artikler fra internasjonale magasiner for lesbiske; magasinets utgivelseskollektiv begynte eventuelt å skrive og samle historiske, politiske og teoretiske materiale med fokus på New Zealand som kunne være av interesse for lokale lesbiske feminister.

Referanser
----------

1. ↑  «Circle Magazine». *Te Ara - The Encyclopedia of New Zealand*. Besøkt 9. september 2016.
2. ↑  Laurie, Alison J. (ed), *Lesbian Studies in Aotearoa/New Zealand*, Routledge, 2001, ISBN 1-56023-252-8, p XV
3. ↑  Covina, Gina. *The Lesbian Reader; an Amazon Quarterly Anthology*, Amazon Press, ASIN: B001MD9W7Q, 1975, pp 244-245
4. ↑  Part 2 - Before the Freer Amendment (1979)
5. ↑  Laurie, Alison J. (ed), *Lesbian Studies in Aotearoa/New Zealand*, Routledge, 2001, ISBN 1-56023-252-8, p XVI

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
Sørvesttårnet
Østsiden
**Jenikale** (ukrainsk: Єнікале; russisk: Еникале; tyrkisk og krimtatarisk: *Yenikale*) er en festning i den nordøstre utkant av byen Kertsj ved Kertsjstredet på østligste Krim.

Festningen ble bygd under Krimkhanatet på osmansk befaling som forsvar mot Tsarrussland. Den ble oppført mellon 1699 og 1706 under ledelse av Goloppo, en italiener som var konvertert til islam; også flere franske ingeniører deltok i byggingen. Navnet *Yenikale* betyr «ny festning».

Jenikale var befestet med betydelige kanoner og inntok en viktig strategisk stilling mellom Svartehavet og Azovhavet, på Kertsjstredets vestre strand nær Azovhavets innløp i nord. Fortet er av form en uregelmessig femkant og har et areal på 25 000 m², oppdelt på flere nivåer som følge av fjellgrunnens skarpe høydeforskjeller. I de fem hjørnene fantes bastioner, som kunne motstå lang beleiring og tung artilleriild. Borgen omkranses av vollgrav på tre sider (bare mot kysten er ingen vollgrav). Fortet hadde på det meste to kruttmagasin, arsenal, et vannreservoar, bostedshus, badehus og en moské. Omkring 800 osmanske og 300 krimtatariske soldater utgjorde festningens garnison, under kommando av en pasja som residerte i fortet. Mangelen på naturlig tilgang til drikkevann var et svakt punkt i forsvaret, och vann måtte føres gjennom et underjordisk rør fra flere kilometer derifra. 

Sommeren 1771 invaderte den russiske hær Krim under Den russisk-tyrkiske krig (1768–1774). Osmanene overgav Jenikale og i freden i Kutschuk-Kainardji i 1774 tilfalt byen Kertsj og festningen Russland. På slutten av 1700-tallet tapte imidlertid fortet sin militære betydning. I 1835 ble det omgjort til militærsykehus. Under Krimkrigen ble det reparert og utrustet med kystartilleri.

Den 12. mai 1855 kom Jenikale i kamp med en britisk flåteskvadron som kom inn i Kertsjstredet. Kanonene hadde imidlertid for kort rekkevidde, hvoretter den russiske kommandanten spikret fast våpnene og sprengte kruttforrådet for å overgi fortet.

I 1880 opphørte militærsykehuset, og fortet ble helt forlatt. Det gikk et langsomt forfall i møte.

Men på 1900-tallet gjenvant myndighetene interesse for Jenikale og lot reparere fortet og utropte det til vernet arkitektonisk monument. I dag er det en av de viktigste turistmålene på Krim.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Yeni-Kale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
***Austrostenichnus*** er en slekt av biller som tilhører gruppen perlebiller (Scydmaeninae) som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd.

Utseende
--------

Små (1-2 millimeter), mørke, blanke biller, fint hårete. Antennene er lengre enn hode + thorax, slanke, de tre ytterste leddene er tykkere og danner en smal klubbe. Hodet er stort, rundet, med ganske små fasettøyne. Det er ikke påfallende innsnevret bak. Pronotum er hvelvet, rundt, uten påfallende groper, hos mange arter med påfallende kraftig, oppstående behåring. Dekkvingene er ovale, hver dekkvinge har en dyp lengdegrop ved roten, blanke. De dekker hele bakkroppen. Lårene, særlig framlårene, er tykke og kølleformede, beina ellers slanke.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på Ny-Caledonia.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien perlebiller, Scydmaeninae
					- Stammen Glandulariini
						* Slekten ***Austrostenichnus*** Franz, 1971
							+ *Austrostenichnus caledonicus* (Franz, 1971)

Referanser
----------

1. ↑  Franz, H. 1971. Untersuchungen über die Scydmaenidenfauna Neukaledoniens (Col. Scydm.). *Koleopterologische rundschau* 49: 43–157.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Austrostenichnus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Austrostenichnus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
Erste Allgemeine Verunsicherung opptrer på Donauinselfest i 2008
**Austropop** har siden slutten av 1960-tallet vært bruk som en samlebetegnelse for popmusikk fra Østerrike. Opprinnelig dreide det seg hovedsakelig om musikk hvis tekster ble fremført på landets dialekter, men efterhvert er uttrykket kommet til å omfatte all populærmusikk fra landet.

Austropop begrenser seg ikke til en spesiell genre, men i tillegg til nasjonaliteten karakteriseres den ved å være av kommersiell art, slik at den kan strekke seg fra hiphop til alternativ rock, dette siste iblant iblandet innslag av østerriksk folkemusikk. Imidlertid brukes begrepet ikke om rene «folkelige» schlagere. Heller ikke østerrikske artister som for eksempel Peter Alexander, hvis nedslagsfelt i hovedsak befant seg i Tyskland, blir regnet som austropop-utøvere.

Blant de mest kjente utøvere av austropop finner man Falco, Wolfgang Ambros, Georg Danzer, Rainhard Fendrich, DJ Ötzi og bandet Erste Allgemeine Verunsicherung.

Noter
-----

1. ↑  Den mer folkelige genren er gjerne representert av radiosendere som «Radio Eviva», regionalsendere og internettkanaler som «VHR» og «Radio Heimatmelodie».

Referanser
----------

1. ↑  Rudi Dolezal og Joesi Prokopetz (2009). *Austropop - Das Buch. Weltberühmt in Österreich* **(tysk)**. Berlin: Bosworth Music.
2. ↑  Walter Gröbchen (2013). Walter Gröbchen m. fl. red. *Teil Zwei. Die Siebziger oder Austropop, Arena und Alternativen*. *Wienpop. Fünf Jahrzehnte Musikgeschichte* **(tysk)**. Wien: Falter-Verlag. s. 84-175.
3. ↑  «Starke Stimmen: Lieder, Schlager, Austropop» **(tysk)**. 3Sat. 24. oktober 2014. Besøkt 4. januar 2015.

Eksterne lenker
---------------

* *Servus TV:* Austropop-Legenden

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Österreichisches Musiklexikon **·** GND **·** Munzinger
 |
**Ballata** (flertall: *ballate*) er en italiensk poetisk og musikalsk form som var i bruk på slutten av 1200-tallet og fram til 1400-tallet. Betegnelsen har sin opprinnelse fra verbet *ballare*, som betyr dans, og verseformen begynte ganske sikkert som dansemusikk.

Den har den musikalske strukturen *AbbaA* hvor den første og siste strofen har samme tekst. Den er således mest lik den franske musikalske *forme fixe* («bestemt form») virelai (og ikke balladen slik navnet i seg kan antyde). Den første og siste «A» er kalt for en *ripresa*, linjene med «b» er *piedi* (føtter), hvor den fjerde linjen er kalt for en *volta* (vending). Lengre ballater kan bli funnet i formen *AbbaAbbaA*, etc. I motsetningen til franske virelai, kan de to «b»-linjene ha vanligvis nøyaktig samme musikk og kun i senere ballate plukket den opp (tidligere særskilte franske) første og andre (åpen og lukket) endinger. Voltaen snudde om på versmønsteret fra Piedo-linjene rett før, slik at det oppsto kryssrim. 

Ballata var en av de mest prominente verdslig musikkformer i løpet av *trecento* (1300-tallet), perioden kjent som den italienske *ars nova*. Ballate er sunget på slutten av hver dag i Giovanni Boccaccios *Dekameronen* (kun en musikalsk utgave av disse diktene, gjort av Lorenzo da Firenze, har overlevd). Tidlig ballate, slik som de som er funnet i *Rossi Codex* er monofoniske. Senere er ballate framstilt for to eller tre stemmer. Den mest kjente komponisten for ballate er Francesco Landini som komponerte på den andre halvparten av 1300-tallet. Andre komponister av ballata er blant annet Andrea da Firenze, en samtidig av Francesco Landini, foruten også Bartolino da Padova, Johannes Ciconia, Prepositus Brixiensis og Zacara da Teramo. På 1400-tallet skrev både Arnold de Lantins og Guillaume Dufay ballate; og de var blant de siste som gjorde det. Ballataen gikk med tiden opp i frottolaen. Poetisk ble ballataen avløst av barzellettaen.

Referanser
----------

1. ↑   «Ballata», *Merriam-Webster*
2. ↑   «Ballata Culture», *Oxford History of Western Music*
3. ↑   Boorman, Stanley (2008): *Studies in the Performance of Late Medieval Music*, Cambridge University Press, s. 225

Se også
-------

* Ballo
* Ballade

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |