recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Christian Semb Magnus** (født 3. juli 1841 i Kristiania, død 30. november 1923 samme sted) var en norsk forretningsmann, som særlig huskes for å ha gitt navn til Magnus-gården (Karl Johans gate 33) i Oslo, der han dreiv forretning.

Magnus var fra 1855 ansatt hos Peter Dührendahl & Co, en kjent vin- og skipshandel i Tollbugata 17. I 1869 etablerte han egen delikatesseforretning på Karl Johan. I 1873 overtok han hjørnegården nr. 33, der han også bodde sammen med kona Hermine Adelaide Hansteen (1851–1901) og etter hvert tre barn. På slutten av århundret blei bygninga revet, og Magnus fikk reist dagens gård.

Magnus' delikatesseforretning var den første butikken i dette kvartalet. Den blei ansett som ei av byens finere forretninger, og den var av de første som fikk innlagt elektrisk strøm, noe som bidrog til utviklinga av Karl Johan som promenadestrøk. Butikken blei seinere overtatt av Oluf Lorentzen.

Magnus var engasjert i byens forretningsliv med ei rekke styreverv, og han hadde også et sosialt engasjement, som viste seg ved at han var styremedlem i blant annet Pipervikens asyl og Kristiania barnehjem.

Kilder
------

* *Hvem er hvem?*, Kristiania 1912
* Arne Lie Christensen: *Karl Johans fasader – et kulturhistorisk nærbilde*, Pax 2007
*Se også Pietro Bianchi (vektløfter)*

**Pietro Bianchi** (født 5. mars 1883 i Milano, død 1. juli 1965) var en italiensk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm.

Bianchi ble olympisk mester i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp foran Ungarn. Det var fem lag fra fem nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion. Det var mellom 16 og 40 deltakere på hvert lag.

Åtte år senere, under sommer-OL 1920 i Antwerpen, var han med på det italienske laget som vant lagkonkurransen i mangekamp med 359,855 poeng foran Belgia (346,765) og Frankrike (340,010). Det var 120 turnere fra fem nasjoner på fem lag som deltok i konkurransen som ble gjennomført 23. og 24. august 1920.

Han har vært med i to VM. Han har VM-bronser i lagkonkurransen fra både 1911 og 1913, samt en individuell sølvmedalje i ringer fra VM i 1911.

OL- og VM-medaljer
------------------

* OL 1912 Sveriges flagg Stockholm - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse
* OL 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, mangekamp lagkonkurranse
* VM 1911 Italias flagg Torino - Bronse **Bronse** i mangekamp lagkonkurranse
* VM 1911 Italias flagg Torino - Sølv **Sølv** i ringer
* VM 1913 Frankrikes flagg Paris - Bronse **Bronse** i mangekamp lagkonkurranse

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pietro Bianchi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Pietro Bianchi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Pietro Bianchi – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (it) Pietro Bianchi – Italias olympiske komité Rediger på Wikidata
*Se også Norges Høyesterett*
Colombias høyesterett
Floridas høyesterett
Iowas høyesterett
En **høyesterett** er en domstol som dømmer i siste instans i et selvstendig rettssystem, som en stat, delstat eller lignende. Høyesterett i en jurisdiksjon dømmer gjerne primært saker av prinsipiell betydning, og på denne måten dannes presendens som lavere domstoler følger. 

I Storbritannia var høyesterett, av historiske årsaker, en komité av Overhuset inntil en egen høyesterett begynte sitt virke i oktober 2009.

I Tyskland er funksjonen som føderal høyesterett delt, ved at de har en egen føderal grunnlovsdomstol (Bundesverfassungsgericht) og ytterligere fem likestilte føderale høyesteretter i ikke-konstitusjonelle saker, nemlig Bundesgerichtshof, Bundesverwaltungsgericht, Bundessozialgericht, Bundesfinanzhof og Bundesarbeitsgericht. Muligheten for at de likestilte domstoler kan komme til avgjørelser med motstridende innhold er løst ved opprettelsen av et fellesorgan (Gemeinsamer Senat der obersten Gerichtshöfe des Bundes).

På grunn av internasjonale traktater og medlemskap i internasjonale organisasjoner er det blitt mindre entydig hvilke domstoler som har funksjon av høyesterett i europeiske stater.[] For eksempel føyer Norge seg etter rettsavgjørelser i Den europeiske menneskerettsdomstol  (i henhold til Den europeiske menneskerettskonvensjon, EMK) selv om Høyesterett har kommet til motsatt utfall innen det norske rettssystemet. EF-domstolen i Luxemburg har siden 1964 (saken Costa mot ENEL) lansert en doktrine om at den er overordnet de enkelte medlemslands respektive høyesteretter innenfor EF-rettens område.[]

Motsigelsen om hvordan en høyesterett kan være underlagt en utenlandsk retts jurisdiksjon er forsøkt løst innenfor juridisk teori med prinsippene om rettsmonisme og rettsdualisme.[]

Eksempler på høyesteretter
--------------------------

* Norges Høyesterett
* Højesteret (Danmark)
* Högsta domstolen (Sverige)
* Hæstiréttur Íslands (Island)
* De forente staters høyesterett (Supreme Court of the United States) (USA)
* New York Court of Appeals (New York)
* Tennessee Supreme Court (Tennessee)
* Supreme Court of Tasmania (Tasmania)
* Supreme Court of Nova Scotia (Nova Scotia)

Referanser
----------

1. ↑  Court, The Supreme. «History - The Supreme Court». *www.supremecourt.uk*. Besøkt 7. januar 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NDL **·** NKC
 |
**Pieter Thomas Van Hamme**, kinesisk navn **Wang Shihan** (født 25. mars 1651 i Gent i dagens Belgia, død 17. august 1727 i Songjiang i Jiangnan i Kina) var en misjonær tilhørende jesuittordenen. Han virket i Mexico og i Kina.

Han trådte inn i jesuittordenen i 1672 i Mechelen og ble presteviet av biskopen av Antwerpen i 1682. Under sin tid i Europa studerte og/eller underviste han i Mechelen, Douai, Gent, Halle, Brugge og Leuven. Han ble så utpekt til kinamisjonen og forberedte seg på det i Paris og Italia, men før han fikk reist avsted til Østen ble dette omgjort til Mexico. 

Han kom til Veracruz i Mexico i 1984, og virket frem til 1689 blant tarahumaraindianerne der. Han krysset deretter Stillehavet, ankom den 6. juni 1687 Marianene og den 8. juli samme år Manila på de filippinske øyer. Etter en kort forberedelse på kinamisjonen kom var han den 9. desember 1689 til Kanton. I juni 1691 kom han til Wuchang i Huguang der han vorket i ni år. I 1700 ble han flyttet til Zhengzhou i Jiangnan, i 1703 til Beijing der han var rektor for jesuittkommuniteten, i 1713 til Qinjiang i Jiangnan. Han var visitator av misjonene i Kina og Japan i 1724 (det siste bare i teorien ettersom landet var lukket) og trakk seg tilbake i 1725 på grunn av sykdom.

Litteratur
----------

* F. Kieckens: *Leven van P. Van Hamme missionaris in Mexico, in Précis*
* C.P Serrure: *Het leven van pater Petrus Thomas van Hamme*, Gand, 1871
* Luis Gonzalez Rodiguez: «Un cronista flamenco de la Tarahumara en 1658: Petrus Thomas van Hamme», i *Estudios de Historia novohispane* vol. III, Mexico, 1970, 129-147
* Louis Pfister: *Notices biographiques et bibliographiques sur les jésuites de l'ancienne mission de Chine, 1552-1773*, Chang-hai, 1932-1934 (Nendeln: Kraus Reprint, 1971)

Se også
-------

* Liste over kinamisjonærer tilhørende jesuittordenen

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BPN
 |
**Paul Bogle** (født 1820, død 1865) var en jamaicansk opprører og baptist-diakon som ble henrettet av britene for opprør mot kolonimakten på Jamaica. 

Han var en leder for Morant Bay-opprøret i 1865 som er blitt sett på som vendepunktet i jamaicansk historie. Bogle ble tatt til fange av britene i oktober dette året, og henrettet på ordre fra Storbritannia. De andre som var med på opprøret ble pisket og husene deres ble rasert av britene. 

Bogle ble senere kalt en nasjonalhelt på Jamaica fordi han slåss mot det britiske kolonistyret i Jamaica. Han har blant annet fått hodet sitt avbildet på den jamaicanske 10 cent-mynten og to dollar-seddelen. The Paul Bogle High School som ligger i bygda der han ble født er blitt oppkalt til minne om ham. Han har også fått mange sanger skrevet om seg og en rekke filmer har blitt laget med livet hans som hovedtema.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Johan Ove Anegrund** (født 16. mars 1973) er en svensk tidligere fotballspiller som spilte midtstopper.

Johan Anegrund fikk sin seriedebut for IFK Göteborg i april 1994. Han forble en del av stallen til IFK Göteborg gjennom mange sesonger uten å oppnå regelmessig spilletid.

Vendepunktet kom da han tilbragte 1998-sesongen på utlån til Västra Frölunda. Oppholdet ble en stor suksess for Anegrund, og fristet AIK til å forsøke kjøpe ham foran 1999-sesongen. IFK Göteborg valgte å beholde ham, og lot ham få plass på laget fra starten av 1999-sesongen.
Anegrund besvarte tilliten med å spille så bra at han ble innkalt til det svenske seniorlandslaget.

Anegrund kom inn som innbytter da Sverige 27. mai 1999 beseiret Jamaica med 2-1. Det ble hans eneste opptreden på seniorlandslaget.

På høsten fikk Anegrund det vanskeligere med å få spilletid. Da Stefan Lundin på høsten tok over som trener for IFK Göteborg, ble ikke Anegrund vist samme tillit som tidligere i sesongen. Da kontrakten utløp ved slutten av 1999-sesongen, skrev Anegrund en kontrakt med tre års varighet med Örgryte. Anegrund spilte for Örgryte til en kneskade tvang han til å legge opp i september 2006.

Referanser
----------

1. ↑   fbref.com[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Anegrund til Öis». *Svenska Dagbladet*. 4. november 1999. s. 48.
3. ↑  «Knäskada stoppar Öis-försvarare». *Svenska Dagbladet*. 1. september 2006. s. 33.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Johan Anegrund – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) Johan Anegrund – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) Johan Anegrund – FootballDatabase.eu Rediger på Wikidata

* (en) Johan Anegrund – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Johan Anegrund – FBref Rediger på Wikidata
* Svenska Fotbollförbundet
* ifkdb.se
**Johan Ingmar Auranaune** (født 18. mai 1926 på Skatval i Nord-Trøndelag, død 7. juli 2015) var en norsk gartner og politiker (Sp).

Han var sønn av postbud og småbruker John Auranaune og hustru Anne Grøtte på Elvatun på Skatval. Faren hadde vokst opp på småbruket Auranaunet (Kornsvea), mens moren var fra Selbu.

Etter hagebruksavdelingen ved NLH var han fylkesgartnerassistent i Nordland landbruksselskap 1953–1956, overlærer ved Statens gartnerskole på Rå 1956–1959, fylkesgartner i Troms landbruksselskap 1960–1978 og rektor ved Statens gartnerskole på Rå 1978–1993. Auranaune var formann i Nord-Norges Gartnerforening 1969–1986 og medlem av hovedstyret i Norsk Gartnerforbund 1975–1987. Etter at han avgikk med pensjon i 1993, ble han boende på Borkenes frem til 2008, da han flyttet tilbake til Trøndelag.

Auranaune var formann i Troms senterparti 1962–1968, medlem av Tromsø bystyre 1964–1975 og medlem av Troms fylkesting 1972–1979. Han var også vararepresentant til Stortinget fra Troms 1965–1973, og møtte i alt 95 dager der. Han skjøttet en rekke offentlige verv, og ble kjent fra mange programmer i radio og fjernsyn.

Auranaune ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull.

Referanser
----------

1. ↑  *Stjørdalsboka. Gards- og slektshistorie*. 4. Stjørdal. 1954. s. 397, 698 og 721.
2. ↑  Fiskaa, Haakon M. og Myckland, Haakon Falck (red.) (1956). *Norges bebyggelse. Nordlige seksjon. Herredsbindet for Nord-Trøndelag. Søndre del*. Oslo: Norsk faglitteratur. s. 595. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
3. 1 2  «Auranaune, Johan (1926–)». Stortinget. Besøkt 31. januar 2017.
4. 1 2 3  «Johan Auranaune 75 år 18. mai». NTB. 27. april 2001.
5. ↑  Eilertsen, Tina (25. mars 2011). «Hvor ble de av?». *ByHarstad*: 3.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johan Auranaune hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Johan Auranaune hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Stortinget
 |
**Johan Bagge** (født 1707 i Bergen, død september 1768 i Drammen) var en norsk medaljekunstner.

Han var sønn av rådmann Karsten Bagge. Etter studenteksamen i Bergen i 1728 flyttet Bagge til København. Han fikk kongelig støtte til å bli stempelskjærer og gikk fra 1735 til 1739 i lære i Stockholm hos Johan Carl Hedlinger.

Etter endt læretid ble Bagge hoffkunstner. Tre medaljer har gjort ham kjent. De to første av disse ble utgitt i 1739: medaljen over kong Christian VI og dronning Sophie Magdalene ble og medaljen i anledning av innvielsen av Hirschholm slott. Den tredje medaljen, fra 1740, ble utgitt i anledning innflyttingen på Christiansborg slott i København. 

Bagge fikk også i oppdrag å gravere våpenskjold til kongens sølvservise. I tillegg til medaljer gjorde også Bagge andre arbeider i metall og arbeidet med rav, perlemor og skilpaddeskall.

Bagge ble i juni 1746 tollfunksjonær i Drammen og endte dermed sitt virke som medaljør.

Referanser
----------

1. ↑   Norsk kunstnerleksikon, Norsk kunstnerleksikon ID Johan\_Bagge, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   KulturNav, KulturNav-ID 0310015b-3b56-45dc-8d22-f506b9208fcb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Kunstindeks Danmark, Kunstindeks Danmark kunstner ID 8318, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2 3 4  «Johan Bagge», Weilbachs Kunstnerleksikon.
5. 1 2 3  Sigurd Grieg: «Norske medaljer fra 1700-årene», *Kunst og kultur*, årg. 44, 1961, s. 239–252, særlig s. 248–±249.
6. 1 2 3 4  *Norsk kunstnerleksikon*, bind 1, Oslo: Universitetsforlaget, 1982, s. 128. digital utgave.

Eksterne lenker
---------------

* Christiansborgmedaljen av Johan Bagge Arkivert 28. juli 2010 hos Wayback Machine. Universitetsmuseenes mynt- og medaljesamlinger

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Kunstindeks Danmark **·** KulturNav
 |
**Jacob Christian Wetlesen Prebensen** (født 5. oktober 1851. død 8. september 1911) var en kjøpmann, skipsreder, trelasthandlar og stortingsmann fra Risør. Hans bror var Nikolai Prebensen.

Forretningsmann
---------------

Prebensen ble utdannet i Nederland og Skottland. I 1876 overtok han farens forretninger i Risør. Dette omfattet handelsfirmaet og rederiet J. W. Prebensen. Dette omfattet rederidrift, skipsverft, trelasthandel, sagbruk og høvleri, møllebruk og eksport av is. Han eide store skogeiendommer i Gjerstad og Treungen, på det meste hadde han hånd om lag 150 000 dekar. I 1910 kom virksomheten under administrasjon, og firmaet ble avviklet.

Politiker
---------

Prebensen var ordfører i Risør fra 1880 til 1909. Han var styreformann for fellesfløytinga i Gjerstad, Nærstad og Vegårshei. Ellers hadde en rekke verv i både offentlig og privat tjeneste.

Prebensen var for perioden 1892-94 valgt til stortingsmann for Risør og partiet Høyre. På Stortinget var han 1892-93 medlem av gasje- og pensjonskomiteen. Tidligere, 1886-88, hadde han vært første varamann på Stortinget for Risør.

Han dødde 1911 i Søndeled.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 694[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 695[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Lindstøl, Tallak:*Stortinget og Statsraadet 1814-1914*. Kristiania, 1914

Eksterne lenker
---------------

* (no) Jacob Christian Prebensen hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Jacob Frederik Schilling** (1756—1840) var en dansk-norsk offiser. 

Han fødtes på farens lyststed i St. Georgs menighet, en liten forstad til Hamborg, som sønn av grosserer og bürgercapitaine i Altona Jacob Friedrich Schilling (d. 1795) og Catharina Magdalena Møller (d. 1776). Faren nedstammet fra en gammel adelig familie, mens moren var en fattig slektning av farens første kone Catarina Rebecca Bautzen (d. 1759), som stadig var i live da Jacob Frederik ble født. Grunnen til at han ikke kom til verden i Schillinghuset i Altona, skyldes derfor formentlig at han ble født utenfor ekteskap.

Militær karriere
----------------

Fra 1773-77 studerte han ved Artillerie Academiet i København. I 1783 ble han utnevnt til landmåler, mens han tre år senere ble premierløytnant ved 20. Artillerie-Copmpagnie i Rendsborg i Holsten. Her ble han boende i over 13 år. 28. desember 1798 ble Schilling utnevnt til kaptein og kompanisjef for det gevorbne Artillerie-Compagnie i Christiania, hvor han søkte om tiltredelsesutsettelse til neste sommer. 22. juni 1799 nedkom hans kone med sitt 9. barn, og fire dager reiste hele familien med skip via Flensborg til Christiania.

I 1813 hadde han avansert til sjef for artilleriet i Norge, og i 1814 fikk han avskjed i nåde fra dansk tjeneste, og ble samme år utnevnt til oberst i norsk tjeneste. Fra oktober 1814 til mai 1818 var han kommandant på Akershus. I 1815 ble han ridder av den kongelige sverdorden, og i 1825 kommandør av samme. I 1817 ble han felttøymester og sjef for den kongelige norske artilleribrigade, mens han året etter ble generalmajor. Han tok sin avskjed i 1831.

Familie
-------

Schilling hadde giftet seg i 1782 i Fredericia med Cæsarine Elieonore Christine von Deden (1768—1841) med hvem han fikk 13 barn, hvorav de seks vokste opp. De første år av deres samliv bodde paret i København, fra 1784 i Nørregade 57. I Christiania bodde paret i Pipergården i Rådshusgaten 15. Schilling omtales av Conradine Dunker som en mann med stor æresfølelse og samtidig fri for forfengelighet. Han skal ha vært belest og fulgt med i verdens begivenheter, dertil hadde han anlegg for både tegning og maling, og malte både seg selv og sin kone.

9. april 1840 døde han i sitt hjem i Pipergården, hvoretter han ble bisatt på Krist kirkegård 15. april samme år. Hustruen døde året etter.

Referanser
----------

1. ↑   Begravde i Oslo, «Generalmajor Jacob Friederich Schilling», besøkt 27. september 2022[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Schilling, Fredrik (1954). *Slekten Schilling*. s. 123-137.
3. 1 2  *Oslo Militære Samfunds portrettgalleri*. 1950. s. 58.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Knut Olaf Haavik** (1943–2019) var en norsk journalist, forfatter og redaktør for ukebladet *Se og Hør*.

Haavik publiserte det første *Se og Hør* den 21. september 1978 og var redaktør for bladet til sin avgang i 2004. Han begynte sin journalistkarriere som journalistlærling i *Ullern Avis/Akersposten* tidlig på 1960-tallet. Derfra var han innom *Larvik Morgenavis* og *Sandefjords Blad*, hvor han var frem til 1965. Deretter var han lokaljournalist i *Sandefjords Blad* hvor han blant annet avslørte den første narkotikaligaen i Norge. På grunn av denne saken fikk han i 1969 jobben som kriminalreporter i *VG*. Han var nyhetssjef i *VG* da han i 1978 sluttet for å starte *Se og Hør*, som etter noen år ble ett av Nordens største ukeblad. Han var konsernsjef i bladforlaget Aller fra 1988 til 2003. 

I 2004 utgav han boka *En ramp i rampelyset*, som var en ren selvbiografi skrevet like etter hans kones død (2002). Hans neste bok kom i 2006, en utradisjonell kriminalroman med tittel *Ulven og den røde hane*.

Haavik ble flere ganger kritisert for sin og *Se og Hør*s pågående journalistikk opp mot norske kjendiser. Dette førte til flere rettssaker der bladet ble anklaget for å krenke privatlivets fred. Selv sa Haavik om sin metode at «jeg tok et ja for et ja, og et nei for et kanskje».

Fra 2004 til 2008 satt han som medlem av Norsk kulturråd og i 2007 ble han oppnevnt som medlem av Mannspanelet. 

Han ble gift på nytt etter at hans første kone døde i 2002.

Knut Haavik var frimurer.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, snl.no, besøkt 13. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   NRK, «Knut Haavik er død», utgitt 8. februar 2019, besøkt 13. juni 2021[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2  Elster, Kristian (8. februar 2019). «Knut Haavik er død». *NRK*. Besøkt 14. juni 2021.
4. ↑  NTB (8. februar 2019). «Tidligere Se og Hør-redaktør Knut Haavik er død». *journalisten.no* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2021.
5. ↑  aschehoug.no Arkivert 10. desember 2006 hos Wayback Machine.
6. 1 2  Lysholm, Av Eirik Hoff. «Knut Haavik (1943-2019): Rampen i rampelyset». *Dagsavisen* **(norsk)**. Besøkt 14. juni 2021.
7. ↑  «tv2.no». Arkivert fra originalen 29. september 2007. Besøkt 30. november 2006.
8. ↑  Aftenpostens oversikt over de mest kjente frimurerne

 Wikiquote: Knut Haavik – sitater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Drammen byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** Discogs
 |
**Lurdalen** er en parallelldal/sidedal til Numedal, som ligger i kommunene Øvre Eiker og Flesberg på østsiden av hoveddalføret. Dalføret går fra Kjennerudvannet i sør, på grensen mellom Øvre Eiker og Kongsberg, omtrent rett nordover i 7 kilometer før det krysser kommunegrensen til Flesberg ved gården Ulland. Deretter bøyer dalen av mot nordvest og faller forholdsvis bratt ned i Svene i Numedal. Lurdalen består for en stor del av skog, med spredt bebyggelse, vesentlig i form av småbruk. Fylkesvei 96 går gjennom dalføret.

Navnet
------

Ifølge Oluf Rygh kommer navnet av det gammelnorske «Lúðr» (m.), som betyr «stokk», særlig «udhulet Stok». Han mener at dette kan være bakgrunnen for et elvenavnet «Lura», som da kan ha vært et eldre navn på den øvre delen av Fiskumelva. Lurdalen er også navn på to boplasser, men det er uklart om navnet opprinnelig er brukt bare om denne lokaliteten eller på hele dalføret.

Geografi
--------

For å komme fra Lurdalen til kommunesentret i Øvre Eiker, Hokksund, må man kjøre innom Kongsberg kommune.

Vest for Lurdalen stiger terrenget bratt opp mot Sulusåsen og Beveråsen, som skiller dalføret fra Kongsberg by og Bevergrenda. I øst stiger terrenget slakere og glir over i skogsområdene på Fiskum.

Fiskumelva har sin opprinnelse i flere små vann på grensen mellom Eiker og Flesberg, og den får seinere tilsig fra blant annet Nordre- og Søndre Svarttjenn, før den renner ut i Kongsvannene, som også får tilsig fra Grønntjenn. Nedenfor Kongsvannene får vassdraget tilsig fra Igletjenn, Lauvlitjenn, Langevann, Kniptjenn, Tiggerudtjenn og Brudevolltjenn via Muggerudtjenn. Nederst i Lurdalen får Fiskumelva også tilsig fra det større Kjennerudvannet gjennom Kjennerudvannsbekken. Fra Aslaksrudtjenn og Bråtatjenn i Flesberg renner Kvernbekken østover og ut i Langvasselva, som munner ut i Dørsjø.

Historie og bosetning
---------------------

Ulland i Flesberg er den eneste større gården i Lurdalen. For øvrig er det ryddet en rekke mindre bruk og boplasser, både i Flesberg og Øvre Eiker. Antagelig har en del av disse opprinnelig vært setre under gårder på Fiskum. På 1700-tallet var mange av dem bebodd av bergmenn, som arbeidet ved Sølvverkets gruver i Svene og Øvre Eiker, blant annet Kjennerudvannsgruvene og Skarragruvene. Flere av disse plassbrukerne ble selveiere tidlig på 1800-tallet.

Fra 1883 til 1960 var Lurdalen skole fastskole for den delen av Lurdalen som tilhørte Eiker, mens det var egen skole i Ullandgrenda. Av foreningsliv kan nevnes idrettslagen «Luringen», samt Lurdalen lokallag av Øvre Eiker Arbeiderparti. På 1970-tallet proklamerte lokalpatrioter «Fristaten Lurdalen».

Nærheten til Kongsberg kombinerte med gode kommunikasjonsforhold (Lurdalsveien ble asfaltert på 1970-tallet) har bidratt til at bosetning har blitt opprettholdt, og de seinere årene har det blitt satt opp en del nye bolighus i Lurdalen.

Referanser
----------

1. ↑  «Lurdalen – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 1. januar 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Rackets i et fengsel
**Rackets** eller **racquets** er en innendørssport som spilles i Storbritannia, USA og Canada. 

Sporten blir også omtalt som «hard rackets» muligens for å skille den fra den beslektede sporten squash som opprinnelig ble omtalt som «squash rackets».
Rackets er fra 1700-tallet og ble utviklet fra sporten *fives* av fangene i gjeldsfengsel som Fleet fengsel. De begynte å ta i bruk tennisracket og fikk dermed en raskere sport. De bruke fengselsmurene og sporten spreds videre til skolene som først brukte skoleveggene men etter hvert ble det oppført egne haller. 

Rackets spilles på en bane som er 9,14 x 18,28 meter (30 x 60 fot). Veggene skal ha en høyde av minimum 9,14 meter (30 fot). Det spilles både single og double på samme bane.

Rackets har vært med på det olympiske programmet en gang, under OL 1908 i London. Det ble spilt en single- og en double-turnering for menn med kun britiske spillere. Det er også med som sport under de Sentralamerikanske og karibiske leker, første gangen var i 1990.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Radarpar** er en betegnelse på to personer som har et svært godt samspill eller jobber effektivt sammen. Referansen til *radar* har blitt forklart på forskjellige måter, bl a at de to personene blir styrt av en radar[] eller at de kan lese tankene til hverandre med radar.
Den mest plausible forklaringer kan være fra 1942, da fly i så tett formasjon, at datidens radar ikke klarte å separere disse ble kalt radarpar.[] Ifølge en annen teori har uttrykket sitt opphav i Radovan og Vukomir Râdar, to eneggede tvillinger og stumfilmkomikere fra datidens Jugoslavia (nærmere bestemt nåtidens Slovenia) som med sine Helan og Halvan-inspirterte filmer var svært populære i en kort periode i Norge i 1930-årene.

Innen idrett brukes uttrykket ofte om to spillere som individuelt sett ikke har ferdigheter nok til å være på topp, men som sammen utfyller hverandre slik at de oppnår gode resultater. Begrepet ble antakelig første gang brukt i norsk om Rosenborg-spissparet Odd Iversen og Harald Sunde.

Ordet *radarpar* ble allerede i 1969 betraktet som en klisjé i norsk språk.

Kjente radarpar
---------------

* Odd Iversen og Harald Sunde, gammelt spisspar fra Rosenborg.
* Knutsen & Ludvigsen (Øystein Dolmen og Gustav Lorentzen), norsk band
* Kjell Kristian Rike og Jon Herwig Carlsen, norske sportskommentatorer

Se også
-------

* *parhester*

Referanser
----------

1. ↑  de Caprona, Yann (2013). *Norsk etymologisk ordbok*. Oslo: Kagge forlag. ISBN 9788248910541.
2. ↑  Kjetil Kroksæter. «Kongen er død – leve kongen». Josimar. Besøkt 2. desember 2015.
3. ↑  Norvall Skreien. «Odd Iversen». *Norsk biografisk leksikon*. Store norske leksikon. Besøkt 2. desember 2015.
4. ↑  Elseth, Egil Yngvar; Ramsfjell, Berit Sagen (1969). *Gull og glitter: En litterær forbrukerrapport* (2 utg.). Norli. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
**DEFA**, opprinnelig D. Eidsvig fabrikker, ble grunnlagt i Sandvika utenfor Oslo i 1946 av Didrik Eidsvig, bestefar til dagens eier av DEFA, som heter det samme.

Det hele startet med produksjon av leketøy, som for eksempel dukker og modellfly og -biler til det norske markedet. Etter få år gikk produksjonen over i lysarmaturer, elektriske brytere, koblingsbokser og stikkontakter i aluminium. I løpet av 1950-tallet ble DEFA den første norske underleverandøren til den svenske bilindustrien.

I 1960 introduserte DEFA sin første motorvarmer. Det startet med en universalvarmer som passet til de fleste biler. Senere i denne perioden startet bedriften produksjon av blokkvarmere spesielt tilpasset hver enkelt motortype, og den første elektriske kupévarmeren ble introdusert i løpet av 1960-tallet. På denne tiden startet DEFA også produksjonen av servantholdere i aluminium.

På slutten av 1960-tallet flyttet DEFA deler av sin produksjon til Nesbyen i Hallingdal, før all produksjonen ble flyttet dit rundt 1970. Originaldeler til for eksempel Volvo, Scania og SAAB ble en anselig del av produksjonskapasiteten innen presstøping av aluminium.

På slutten av 1970-tallet introduserte DEFA sitt Plugin System for bilvarme. Et minikontaktsystem forenklet sammenkopling av motor- og kupévarmere vesentlig. Først på 1980-tallet introduserte DEFA et komplett bilvarmesystem som bestod av motorvarmer, kupévarmer, den første elektroniske batteriladeren for montering i motorrommet og et 12 V startur for montering innvendig i bilens kupé. Starturet var temperaturstyrt, slik at utetemperaturen styrte den nødvendige innkoblingstiden for bilvarmesystemet.

På 1980-tallet startet DEFA også å produsere sitt første alarmsystem for biler, og etablerte en utviklingsavdeling for elektronikkprodukter på Kongsberg. DEFA Protect vandalsikker belysning ble også introdusert samme periode.

I løpet av 1990-tallet ble bilalarmsystemet videreutviklet med blant annet Canbus-alarmer og den første MC-alarmen. Basert på utviklingen av produktene ble DEFA delt opp i tre separate divisjoner, Automotive Division, Electronic Division og Lighting Division.

Ved årtusenskiftet introduserte Lighting Division elektriske uttak for parkeringsplasser, marinaer og campingplasser, og Electronics Division introduserte DEFA BoatSecurity.

I 2005 etablerte DEFA en produksjonsenhet i Kina under navnet DEFA Technology Wuxi.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**DEC Alpha**, opprinnelig kjent som **Alpha AXP**, er en 64-bit RISC-arkitektur som ble utviklet av Digital Equipment Corporation (DEC). Arkitekturen ble utviklet av DEC for å erstatte 32-bit VAX CISC mikroprosessorer. Alpha mikroprosessorer ble første gang lansert av DEC i 1992. Disse ble først og fremst benyttet i forskjellige DEC arbeidsstasjoner og tjenere, som til slutt dannet basis for nesten alle av deres middelstore og store datamaskiner. En rekke tredjeparts selskaper produserte også Alpha-systemer, deriblant hovedkort basert på den såkalte *PC form factor*.

Alpha mikroprosessorer ble støttet av operativsystemene OpenVMS, Tru64 UNIX, Windows NT (frem til versjon 4.0 SP6 og Windows 2000 RC1), Debian, Gentoo, Red Hat Linux, NetBSD, OpenBSD og FreeBSD (opp til versjon 6.x) og L4Ka::Pistachio.

I 1998 ble Alpha-arkitekturen, sammen med de fleste delene av DEC, solgt til Compaq. Compaq, som allerede var en kunde til Intel, besluttet seg i 2001 for å selge immaterialretten til Intel og faset ut mikroprosessorene til fordel for den kommende Intel Itanium som var blitt utviklet av Intel og Hewlett-Packard i fellesskap. Senere samme år ble Compaq oppkjøpt av Hewlett-Packard, som lovte å utvikle den eksisterende produktlinje frem til 2004, og fortsette å selge Alpha-baserte systemer til oktober 2006. Dette ble senere utvidet til april 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN
 |
**DF-3A**, også kjent som **DongFeng 3** og **CSS-2**, er et kinesisk ballistisk langdistansemissil (IRBM) som kom i tjeneste i 1971. Missilet drives av en ett-trinnsrakett med flytende drivstoff og har en rekkevidde på 2 810 km. DF-3A er det eldste missilet i Kinas missilarsenal og er nå (2013) i ferd med å fases ut etter å ha vært i bruk i mer enn 40 år. I 1987 solgte Kina flere dusin (angivelig mellom 36 og 60) foreldede DF-3A-missiler til Saudi-Arabia uten kjernefysiske stridshoder.

Missilet ble først tatt i bruk i 1971. I 1984 hadde Kina 110 DF-3A-missiler, men dette tallet minket til 50 i 1993. Ifølge det amerikanske forsvarsdepartementet finnes det fortsatt en brigade med 17 missiler og 10 oppskytingsramper i drift per 2010. De foreldede DF-3A-missilene blir erstattet med DF-21.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 16. november 2011. Besøkt 5. januar 2014.
2. 1 2  Chinese nuclear forces, 2010. Bulletin of Atomic Scientists.
3. ↑  IMINT & Analysis: Saudi Arabia's Ballistic Missile Force

Eksterne lenker
---------------

* DongFeng 3 (CSS-2) Intermediate-Range Ballistic Missile (på engelsk)
* The Chinese DF-3 missile - bilder og teknisk data (på engelsk)
* DF-3 på Missile Threat (på engelsk)
Lagget ostestaup av gran med svidekor, antakelig fra ca 1800, fra Bykle i Aust-Agder. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF.1897-0860.
Lagget ostestaup eller ostekolle av gran datert 1740 fra Flesberg i Buskerud. Ostestaupet har svidekor som senere er overmalt og innskriften: *ANNO:17:40: AKS:* Høyde 20,5 cm. Foto Anne-Lise Reinsfelt / Norsk Folkemuseum, NF. 1921-1626.
**Ostestaup** er et kar til servering av ost. Ostestaup er lagget, og ofte er tre eller fire staver forlenget som føtter. De har rundt eller ovalt tverrsnitt og har ikke lokk. Enkelte ostestaup har en eller flere hanker, og de har ofte svidd eller skåret dekor. Det kan være vanskelig å skille ostestaup fra smørstaup og staup til å drikke av. Noen har trolig også vært brukt til flere formål, men staup til å drikke av har gjerne tynnere staver og oftest to hanker.

Betegnelsen ostestaup har også noen steder vært brukt om dreide ostefat med stett.

Noen synonymer: kolle, ostekodde, ostekolle

Litteratur
----------

* Østby, Jon Birger (1984): *Nomenklatur for melkestell. Med tegninger av Torill Sand.* Oslo.

Eksterne lenker
---------------

* Se ostestaup i DigitaltMuseum.
***Eternity*** var et månedlig konservativ kristent magasin som ble utgitt mellom 1950 og 1988. Blant de viktigste skribentene var F. F. Bruce.

Historie
--------

I 1931 grunnla Donald Barnhouse, presten i Tenth Street Presbyterian Church i Philadelphia, Pennsylvania, *Revelation* magazine. Han var redaktør inntil han døde i 1960. Barnhouse skiftet navn på magasinet til *Eternity* i 1950.

Det ble nedlagt i 1988. Ifølge worldcat.org ble det utgitt av Evangelical Foundation of Philadelphia. Evangelical Foundation, seinere kalt Evangelical Ministries, som nå er kjent som Alliance of Confessing Evangelicals og har fortsatt å drive kirken til Dr. Barnhouse. Hele innholdet i *Eternity*-magasinet er ikke digitalisert, men deler publisert både som bøker på nettet. Arbeidet blir utført av et team av frivillig.

Se også
-------

* Donald Barnhouse
* Walter Ralston Martin

Referanser
----------

1. 1 2  *Encyclopedia of Evangelicalism* av Randall Herbert Balmer, s. 59
2. ↑  World Church: 'Questions on Doctrine' Book Annotated, Republished
3. ↑  AllianceNet.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISSN
 |
***Etelea*** er en slekt av små biller som nå blir regnet til familien kortvinger (Staphylinidae). De er rovdyr som har spesialisert seg på midd. Mange av artene kan ligne på små maur.

Utseende
--------

Knøttsmå biller (0,8-0,95 millimeter), blanke, blinde, med korte hår, rødbrunlige. Pronotum er smalere enn de ovale dekkvingene, rundet, sidekantene av pronotum og dekkvinger danner ikke en kontinuerlig kurve. **Hodet** er lite og mer eller mindre rundt, og skilt fra brystet med en tydelig "hals". Artene mangler fasettøyne. Antennene er ganske lange og kraftige, trådformede eller svakt kølleformede, og består av 11 ledd, det ytterste leddet stort og ovalt. Brystskjoldet (pronotum) er vanligvis omtrent så langt som bredt og mye smalere enn dekkvingene. Ofte har det en tverr-rekke av dype groper nær roten. **Dekkvingene** dekker vanligvis hele bakkroppen. De er ofte ovale på form og bredest omkring midten. **Beina** er forholdsvis lange med fortykkede lår, ellers slanke. Føttene er fem-leddete.

Levevis
-------

Perlebillene er rovdyr som stort sett lever av midd, spesielt pansermidd (Oribatida). Disse har et meget hardt skall og perlebillene har organer på frambeina for å holde byttet fast, og munndeler som passer til å borre eller sage seg gjennom middenes skall. Billene er ganske vanlige på litt fuktige steder, som i løvstrø, under steiner og i råtten, død ved. En god del arter lever i maur- eller termitt-tuer.

Utbredelse
----------

Av denne tilsynelatende sjeldne slekten er det kjent én art fra Romania og én fra Marokko.

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger, Staphylinidae Latreille, 1802
				+ Underfamilien **perlebiller, Scydmaeninae** Leach, 1815
					- Gruppe Cephenniitae Reitter, 1882
						* Stammen **Cephenniini** Reitter, 1882
							+ Slekten ***Etelea*** Csiki, 1909
								- *Etelea tenuis* (Petri, 1908)
								- *Etelea tingitana* Besuchet & Vít, 2004

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 15. november 2020. Besøkt 15. november 2020.
3. ↑  Petri, K. (1908) Coleopterologische Mitteilungen. *Annales Historico-Naturales Musei Nationalis Hungarici* 6 (2): 570-575.
4. ↑  Besuchet, C. & S. Vít. (2004) Le genre *Etelea* Csiki, 1909 (Coleoptera: Scydmaenidae: Cephenniini). *Mitteilungen der Schweizerischen Entomologischen Gesellschaft* 77: 337-343.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Etelea* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Etelea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Ernst Künz** (født 23. februar 1912, død 21. august 1944) var en østerriksk fotballspiller som deltok i de olympiske leker 1936 i Berlin.

Künz vant en olympisk sølvmedalje i fotball under OL 1936 i Berlin. Han var med på det østerrikske laget som kom på andreplass i fotballturneringen bak Italia. Østerrike vant kvartfinalen over Peru med 4-2 og i semifinalen beseiret de Polen med 3-1. I finalen, som ble spilt 15. august 1936 med 85 000 tilskuere, møtte de Italia, Østerrike tapte finalen med 1-2. Künz var forsvarsspiller og spilte alle fire kampene i OL-turneringen.

OL-medaljer
-----------

* 1936 Nazi-Tysklands flagg Berlin - Sølv Sølv i fotball Østerrikes flagg Østerrike

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ernst Künz – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Künz – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Künz – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Künz – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Künz – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Ernst Künz – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Langrenn.com** er en norsk nettavis og nettportal med nyheter, resultater, terminlister og mye annet innhold fra først og fremst langrennssporten. Nettstedet åpnet 2. november 2000.

Thomas Alsgaard, Espen Bjervig, Geir Skari og Thorodd Bakken stod bak etableringen.

Hovedkontoret lå først i Oslo, senere har forretningsadresse også vært i Nannestad, på Hamar og i Lillehammer. Siden 2010 har Hønefoss vært tilholdssted.

Innhold
-------

Skisporten har alltid stått sentralt på Langrenn.com, men det konkrete innholdet og hva som har fått mest fokus har variert opp gjennom årene.

Den første perioden hadde Langrenn.com egne nettsider (blogger) for flere landslagsløpere.

Utøvere som Bente Skari, Ella Gjømle, Frode Estil, Espen Bjervig, Odd-Bjørn Hjelmeset og Thomas Alsgaard var blant de som delte synspunkter, tanker og treningstips med videre på Langrenn.com.

Nyheter og resultater har alltid hatt en fremtredende plass på Langrenn.com.

Nettstedet har også resultatservice for andre kondisjonsidretter, disse er; skiskyting, rulleski, mosjonsløp, turritt på sykkel, triatlon, motbakkeløp, maraton, hinderløp og orientering.

Rennoversikter, terminlister, smøretips og produktnyheter er også blant innholdet man finner mye av på Langrenn.com i dag.

Trafikk og besøk
----------------

Besøkstallene til Langrenn.com har vært stigende år for år. Tall fra Google Analytics forteller om en besøksrekord på 153.000 besøksøkter fra 116.000 unike brukere. Denne rekorden ble satt 18. februar 2018 i forbindelse med OL Pyeongchang.

Sesongen 2017/2018 (1. mai 2017 til 30. april 2018) hadde for øvrig Langrenn.com disse trafikktallene ifølge Google Analytics:

21,1 millioner sidevisninger i løpet av 9,1 millioner besøksøkter fra 2,6 millioner unike brukere. Hvert besøk varte i 2 minutter og 2 sekunder. Det daglige snittbesøket landet den sesongen på 24.800.

Administrasjon og finansiering
------------------------------

Geir Nilsen er ansvarlig redaktør for Langrenn.com, det har han vært siden mars 2010. Før det hadde Trond Harald Sand denne rollen gjennom flere år. Langrenn.com AS har to ansatte, flere frilansere knyttet til seg, samt avtale med nyhetsbyrået NTB og fotobyrået NordicFocus.

Langrenn.com er finansiert gjennom annonseinntekter og fra og med november 2015 også ved inntekter fra abonnement i sin Pluss-seksjon.

Langrenn.com mottar ikke pressestøtte, er ikke tilgodesett med nullmoms på digitalt innhold slik som avisene og har heller ikke noen annen form for støtte verken fra det offentlige, Norges Skiforbund eller fra noe annet hold.

Langrenn.com eies av Langrenn.com AS, en bedrift som har flere nisjenettsteder for ulike kondisjonsidretter. Per november 2018 er dette Skirenn.com, Sykkelritt.com, Motbakke.com, Maraton42.com og OPN.no.

Referanser
----------

1. ↑  Are Medby (01.11.2000). «Skiess på nett Tromsdalen Ski-». *Nordlys*: 21.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (no) Mate-URL Rediger på Wikidata
* (no) Langrenn.com på Twitter Rediger på Wikidata

* (no) Langrenn.com på Facebook Rediger på Wikidata

* (no) Langrenn.com på Instagram Rediger på Wikidata
**Østlandsk rødkolle** er en tradisjonell, norsk kurase.

Kjennetegn
----------

Som navnet tilsier er rasen kollet og rødfarget. Enkelte dyr har innslag av hvitt på hodet. Rasen er en god melkerase. Den skal være sterkt bygget uten å virke tung, samtidig som den er middels stor. Rasen har små klauver som gjør at den kan ta seg lett fram i terrenget.

Utbredelse og historie
----------------------

Utgangspunktet for rasen var de gamle rasene romerikskveg og det litt mindre smålenskveget fra Østfold. Rødkollene fikk sin første statsutstilling på Momarken i 1899 og ved Lillestrøm året etter. Med det var rødkollene offentlig godkjent som rase. Rasen fikk eneretten til avlsarbeide i Østfold og Akershus i 57 år, og var dominerende på Østlandet fram til 1950-tallet. På slutten av 80-tallet var bestanden nede i cirka 10 dyr. Bestanden har imidlertid bygd seg opp igjen, blant annet gjennom bidrag fra den svenske søsterrasen Svensk rødkolle. Det er bevaringsbesetning for østlandsk rødkolle på Jønsberg videregående skole og Kalnes videregående skole. Det er registrert cirka 450 mordyr av rasen (2019).

Se også
-------

* Dølafe
* Målselvfe
* Sidet trønder- og nordlandsfe
* Vestlandsk fjordfe
* Vestlandsk raudkolle
* Telemarksfe
* Norsk rødt fe

Kilder
------

* Historikk[*død lenke*] fra Laget for Østlandsk Rødkolle
* Østlandsk rødkolle – Skog og landskap

Eksterne lenker
---------------

* (Laget for Østlandsk rødkolle
* Om rasen på NordGen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store norske leksikon
 |
**Østre Agder Sparebank** (OSE: VHSBG) er en sparebank som ble til 1. oktober 2017 som et resultat av fusjonen mellom *Gjerstad Sparebank* (stiftet 1884) og *Vegårshei Sparebank* (stiftet 1904).

Banken har hovedkontor på Brokelandsheia i Gjerstad og har avdelingskontor i Risør, Tvedestrand og Vegårshei.

15. august 2022 slo Østre Agder Sparebank seg sammen med Arendal og Omegns Sparekasse under det nye navnet Agder Sparebank. Sammenslåingen ble vedtatt 19. april 2022, og kunngjort i en pressemelding 20. april 2022.

Historie
--------

### Gjerstad Sparebank

1. mars 1884 satt Anne O. Ausland inn 10 kr som det første innskuddet i *Gjerstad Sparebank*, som på den tiden holdt til på Almestua. Banken har også hatt lokaler i Øvre-Gjerstad. I 2000 flyttet banken inn i nye lokaler på Brokelandsheia. De hadde i tillegg en filial i Gjerstadsenteret, men denne ble lagt ned i 2005. Senere samme år ble salgskontoret i Risør åpnet.

I 2007 oversteg bankens forvaltningskapital 1 milliard NOK.

### Vegårshei Sparebank

Grunnfondet i *Vegårshei Sparebank* var på 2 075 NOK innbetalt av 35 grunnfondsinnskytere. Grunnfondsinnskyterne hadde møte 20. januar 1904 og valgte 8 forstandere: P.K. Felle, Håvard O. Mjåvatten, Jørgen Kvisli, Knut Eikås, Tjøstel L. Espeland, Olav O. Vaaje, Tallak Bjorvatten og Torjus Værland.

Referanser
----------

1. ↑  «Nøkkelopplysninger fra Enhetsregisteret». Brønnøysundregistrene.
2. ↑  «Ny bank lansert i Agder». Fædrelandsvennen. Besøkt 12. oktober 2017.
3. ↑  «En ny bank du kjenner fra før». *sparekassa.no*. Besøkt 15. august 2022.
4. ↑  «- Arendal og Omegns Sparekasse». *sparekassa.no*. Arkivert fra originalen 16. august 2022. Besøkt 15. august 2022.
5. ↑  «Aust Agder Blad». Besøkt 20. oktober 2010.
6. ↑  *Årsmelding 2007.* Gjerstad Sparebank
7. ↑  «Bankens historie». Arkivert fra originalen 12. oktober 2017. Besøkt 12. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
«**Vi maler byen rød**» er en dansk slager som er komponert av Søren Bundgaard med tekst av Keld Heick. Låten ble fremført av Birthe Kjær i Dansk Melodi Grand Prix i 1989, hvor den vant med 32 poeng, og ble dermed Danmarks bidrag i Eurovision Song Contest i Lausanne samme år.

I den internasjonale finalen ble «Vi maler byen rød» fremført som den 12. melodien, med Henrik Krogsgaard og Benoît Kaufman som dirigenter. Under fremførelsen «inviterte» Kjær Krogsgaard opp på scenen, hvor han bidro som bakgrunnsvokalist siste halvdel av låten. Melodien havnet på tredjeplass med 111 poeng, hvorav Sverige, Finland og Nederland ga 12 poeng mens blant andre Norge og Island ga den 10 poeng.

Den engelske versjonen av sangen har tittelen «I'm Chasing Butterflies». «Vi maler byen rød» ble gitt ut på singel av EMI i 1989.

Poeng gitt i Eurovision Song Contest
------------------------------------

Oversikt over hvor mange poeng som ble gitt fra enkeltjuryer til «Vi maler byen rød» i Eurovision Song Contest 1989:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Land** | Østerrikes flagg | Belgias flagg | Finlands flagg | Frankrikes flagg | Islands flagg | Irlands flagg | Israels flagg | Italias flagg | Luxembourgs flagg | Norges flagg | Portugals flagg | Sveriges flagg | Nederlands flagg | Tyrkias flagg | Storbritannias flagg | Jugoslavias flagg |
| **Poengsum** | 7 | 4 | 12 | 6 | 10 | 10 | 1 | 5 | 3 | 10 | 2 | 12 | 12 | 6 | 10 | 1 |

Før musepekeren over flagget for å se landsnavnet. Land som ikke ga poeng til Danmark er ikke med i oversikten.

Referanser
----------

1. ↑  Eurovision-fr.net, Dansk Melodi Grand Prix 1989. Besøkt 21. august 2014.
2. 1 2  Eurovision.tv, Eurovision Song Contest 1989, Scoreboard. Besøkt 21. august 2014. (en)
3. ↑  The Diggiloo Trush, 1989 - Denmark. I'm chasing butterflies. Besøkt 21. august 2014.
4. ↑  Discogs.com, Birthe Kjær - Vi maler byen rød. Besøkt 21. august 2014.

| Utmerkelser og prestasjoner |
| --- |
|
| Forgjenger :**«Ka' du se hva' jeg sa'?» med Hot Eyes**

 | **Danmarks bidrag i Eurovision Song Contest**1989 | Etterfølger :**«Hallo hallo» med Lonnie Devantier** |
**Regensburgforelesningen** var en forelesning holdt av pave Benedikt XVI i den store aula ved universitetet i Regensburg, hvor han tidligere var professor i teologi, den 12. september 2006. Forelesningens tema var «Glaube, Vernunft und Universität». Pavens viktigste poeng var at samspillet mellom tro og fornuft ikke er en motsetning, men en nødvendighet, og det som muliggjør genuin dialog mellom kulturer og religioner.

Pavens forelesning fikk verdensomspennende oppmerksomhet og førte til voldsomme protester i muslimske land fordi enkelte medier bragte videre et sitat som var tatt ut av sin sammenheng. Paven siterte den bysantinske herskeren Manuel II Palaiologos som i samtale med en muslimsk lærd sa: «Vis meg bare hva Muhammed brakte som var nytt, og alt du vil finne er slett og umenneskelig, slik som hans ordre om å spre med sverdet den troen han forkynte».

Referanser
----------

1. ↑  Full tittel: *Glaube, Vernunft und Universität – Erinnerungen und Reflexionen*

Eksterne lenker
---------------

* Regensburgforelesningen (original)
* Regensburgforelesningen (norsk oversettelse)