recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Villa Sult i Oslo
**Villa Sult** er adressen til og rommer hovedaktivitetene til Stiftelsen Institutt for spiseforstyrrelser. Adressen en Kruses gate 8 i Oslo. Institutt for spiseforstyrrelser ble etablert som ideell stiftelse av Pål Georg Gundersen og Finn Skårderud i begynnelsen av 2014. Organisasjonen er en videreføring av psykiater Finn Skårderuds foretak Institutt for spiseforstyrrelser, etablert i 1997. I 2019 mottok Villa Sult Wenche Foss' ærespris.

Villa Sult bidrar også med omfattende kurs- og seminarvirksomhet, og ikke minst med veiledning av kliniske miljøer i Norge og utland. Det dreier seg om veiledning til behandlingsmiljøer for spiseforstyrrelser, til miljøterapeutiske enheter og ikke minst til barnevernstiltak.

Instituttet i seg selv er en rammeorganisasjon for flere virksomheter: behandling, forskning, undervisning og utdannelse. Siden åpningen i september 2014 har det vært drevet omfattende og bredspektret klinisk virksomhet for personer med spiseforstyrrelser.

Kjernevirksomheten er psykoterapi. Denne drives både individuelt, i grupper, for par og familier, samt at det drives psykopedagogisk arbeid. En sentral ambisjon for virksomheten er «Lave terskler og høye kompetanser». Det satses således på lavterskeltilbud. Eksempler er gratis drop-in tilbud til alle, det vil si personer med spiseforstyrrelser, venner, familie, kolleger, helsearbeidere, lærere med mere. Et annet tiltak er «Rask Respons», som er et tilbud for å gi familier med «nysyke» barn og unge med spiseforstyrrelser meget rask hjelp. Et tredje eksempel er åpen og gratis lunsj hver onsdag.

Utover dette har stiftelsen en eksplisitt ambisjon om å være i dialog med miljøer for kunst og kulturformidling. Stiftelsen skal også å være en del av den offentlige og politiske debatten om spiseforstyrrelser og beslektete temaer.

Referanser
----------

1. ↑  «Om oss», *Villa Sult*
2. ↑  «Wenche Foss' ærespris til Robert Stoltenberg». *www.abcnyheter.no* **(norsk)**. 3. november 2019. Besøkt 4. april 2020.
3. ↑  Skårderud, Finn (mai 2014): «Fornyelse» (PDF), *Spiseforstyrrelser.no*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
«**Admiral Gorsjkov**» var et sovjetrussisk hangarskip av «Kiev»-klassen. Etter at skipet ble tatt ut av tjeneste i 1996 le det lagt ut for salg. I 2004 ble Russland og India enige om en avtale og etter en omfattende ombygging ble skipet satt i tjeneste som INS «Vikramaditya» 16. november 2013.

«Admiral Gorsjkov» ble bygget med navnet «Baku», og ble satt i tjeneste i den sovjetiske marinen i 1987 etter lang tids forsinkelser. Etter Sovjetunionens fall fikk skipet sitt nåværende navn, oppkalt etter admiralen Sergej Gorsjkov.

I 1996 ble skipet tatt ut av tjeneste, og senere lagt ut for salg. Etter flere år med forhandlinger tilfalt skipet India i 2004. Avtalen omfattet også nye våpensystemer, opplæring av piloter og annet mannskap, Mikojan-Gurevitsj MiG-29 jagerfly og helikoptre av typen Kamov Ka-27. Skipet ble satt i tjeneste 16. november 2013.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Q38590953*; besøksdato: 27. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Admiral Gorshkov (ship, 1982) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.

**Kristina Solum** (født 10. mars 1980 i Oslo) er en norsk oversetter og konferansetolk med språkene spansk, fransk og engelsk.

Hun er utdannet ved Université de Mons-Hainaut i Mons i Belgia, og ved University of Salford i Salford i Storbritannia. 

I perioden 1. september 2006 til 31. desember 2009 var hun redaksjonsmedlem av *Broen – katolsk kirkeblad*.

Verk
----

* Gonzalo Torrente Ballester: *Historien om den forbløffede kongen*, 2003
* Miguel Delibes: *Fem timer med Mario*, 2005
* Carla Guelfenbein: *Kvinnen i mitt liv* , 2006
* Nina Bouraoui: *Mine onde tanker*, 2008
* Roberto Bolaño: *De romantiske hundene* 2008, sammen med Jan Jakob Tønseth
* Roberto Bolaño: *Ville detektiver*, 2009
* Félix J. Palma: *Tidskartet*, 2011
* Timothée de Fombelle: *Toby Ensom*, 2011
* Sabina Berman: *Jenta som dykket inn i jordas indre*, 2011
* Roberto Bolaño: *2666*, 2015

Priser
------

I 2010 ble hun nominert til Brageprisen for 2009, og fikk tildelt Kritikerprisen for beste oversettelse for 2009 for sin oversettelse av *Ville detektiver* av Roberto Bolaño. I 2016 ble hun tildelt Bastianprisen for sin oversettelse fra spansk av *2666* av Roberto Bolaño.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi på Norsk Oversetterforening[*død lenke*]
* Biografi på katolsk.no
* Oversetterbloggen: Kritikerprisen til Kristina Solum

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNE
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Relevans**: Denne artikkelen omtaler et emne som kan ha tvilsom leksikonrelevans. *Artikkelen bør endres slik at det fremkommer hvorfor emnet bør omtales i Wikipedia, ellers kan artikkelen bli slettet*.

**1905-revolusjonens gate** (polsk *Ulica Rewolucji 1905 roku*) er en gate i Łódź. Den er om lag 1,5 kilometer lang og går fra Piotrkowska-gaten til Uniwersytecka-gaten. Den ble tidligere kalt for **Południowa-gaten** (*Ulica Południowa*).

Gaten ble anlagt i 1823 som del av det nye beboelsesområdet *Nowe Miasto* («Den nye by»), som lå ved den lille elven Łódka sør for *Stare Miasto* («Gamlebyen»). Denne bosetningen ble anlagt på et kvadratisk grunnlag med en oktogonformet plass (Frihetsplassen) hvor fire gater krysset hverandre vinkelrett. Området rundt plassen ble begrenset av fire gater som dannet en likesidet firekant: Zachodnia-gaten, Północna-gaten, Wschodnia-gaten og Południowa-gaten.

Under andre verdenskrig ble gatens navn forandret til *Zietenstraße*. I kommunisttiden ble navnet forandret til *1905-revolusjonens gate*, og dette navnet brukes frem til i dag. På 1970-tallet ble mange mursteinshus revet i forbindelse med en utvidelse av gaten.
Damplokomotiv type 21e 207 på Kongsberg stasjon
**Kongsbergbanen** er en betegnelse på jernbanestrekningen mellom Hokksund og Kongsberg, selv om det offisielle navnet på denne strekningen var Drammen-Randsfjordbanens sidespor til Kongsberg. Arbeidet med dette jernbaneanlegget startet da Randsfjordbanen sto ferdig i 1868 (Østvedt oppgir at arbeidet tok til sent i 1869 etter vedtak i Stortinget sommeren 1869), og den åpnet 10. november 1871 (Østvedt oppgir 9. november og offisiell åpning ved indreminister Vogt), en strekning på cirka 29 kilometer. Broene var opprinnelig av tre, bare broen over veien ved Kongsberg var av valset jern. Største stigning var 1:60. Banen var opprinnelig smalsporet, men ble bygget om til bredsporet i 1909. På slutten av 1920-tallet ble det innført elektrisk drift på strekningen Hokksund-Kongsberg, noe som gjorde dette til en av de første jernbanestrekningene i landet som ble elektrifisert.

I 1913 vedtok Stortinget å forlenge banen til Kristiansand og knytte den sammen med Jærbanen til Stavanger, den såkalte Vestlandsbanen. Dette prosjektet ble fullført i flere etapper fram til 1944, slik at Kongsbergbanen etter hvert inngikk i banen som fikk navnet Sørlandsbanen. Strekningen Kongsberg-Hjuksebø ble åpnet i 1920. Kongsbergbanen inngikk også i «Telemarkslinjene» (Voss-Hjuksebø) som var et av de skisserte alternativene for Bergensbanen. Muligheten for å bruke Kongsbergbanen som en begynnelse på bane helt til Stavanger ble brukt som argument i den store jernbanedebatte på Stortinget i juni 1869. I 1927 ble Numedalsbanen med utgangspunkt i Kongsberg stasjon åpnet.

Den opprinnelige Kongsbergbanen inngår nå i lokaltrafikkområdet rundt Oslo, med avganger hver time til Eidsvoll via Drammen, Oslo S og Gardermoen.

Den første Kongsberg stasjon ble ødelagt av brann i 1895.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Østvedt, Einar (1954). *De norske jernbaners historie. 1 : Tidsrommet fra 1851 til omkring 1883*. Oslo: Cappelen.
2. ↑  Borgersen, Vidar Skaar: *Gamle Kongsberg*. Forl. for historie langs Lågen, 1991.
3. ↑  Hille, L.M. (1892). *Vestlandsbanen, Bergensbanen, Romsdalsbanen, Nordlandsbanen*. Bergen: Norges Statsbaner.

Eksterne lenker
---------------

* Kongsbergbanen Lokalhistoriewiki

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Drammen byleksikon **·** KulturNav
 |
Denne artikkelen er under arbeid. Som leser bør du være forberedt på at den kan være uferdig, og at innholdet kan endre seg fra dag til dag. Som bidragsyter bør du være forberedt på redigeringskollisjoner; det kan være lurt å kopiere teksten din til en annen tekstbehandler før du lagrer. Diskuter gjerne artikkelens struktur og innhold på diskusjonssiden.
Vent gjerne med redigeringer til *under arbeid* er fjernet. Takk!

**Speculum Boreale** *(Nordens speil)*, eller den *Finmarchiske Beschrifwelsis*, var et bokverk utgitt år 1698 av kanselliråd og amtmann over Vardøhus len Hans Lillienskiold, som for første gang i detalj beskrev forholdende i Finnmarkens amt.

Innhold
-------

Verket bestod av tre deler: *Som 3de Deelinger indbefatter, saasom*

* Den 1. om Landsens oc Jndvohnernis tilstand oc beschafenhed.
* Den 2den om Landsens prærogativ af dyr, fugle, fisch, frugt oc dislige.
* Den 3de om Landsens Commercie, oc dets Wedrørende saa kortelig sammenschrefven aar 1698.

Beskrivelsen innledes med:

> Som den yderste Lands-ende udi Norden af det berumbte Scandinavia, mens nu meere aff Nordmænd som Finner bebygt, haffver fordum vel voren udj de gamblis ihukommelse; Dog som it land der aff naturen udj de flæste tings beqvæmmelighed endelig maatte vere forglæmbt, som hvis Jndbyggere fast fra ald civilizerit omgiengelse bannizerit.
> 
> 
>
**Mülheimer Brücke** (Mülheim-broen) er en hengebro over Rhinen i Köln, hvor den forbinder bydelene Mülheim og Riehl. Broen er den tredje på stedet.

Historie
--------

Flytebroen fra 1888
### Flytebro åpnet 1888

Den første broen var en flytebro, åpnet i 1888.

### Hengebro 1927–1944

#### Kölner Brückenstreit, Konrad Adenauer og Hans Böckler

Den andre broen på stedet ble oppført som hengebro i 1929, men først etter skarp politisk strid i bystyret, den såkalte «brostriden i Köln» eller «Kölner Brückenstreit». I hovedrollene satt Hans Böckler (SPD) og Konrad Adenauer (CDU). Fagforeningsmannen Böckler satt i juryen og gikk inn for en buebro, som ventelig ville bli produsert av Kruppverkene. Overborgermester Adenauer argumenterte for en hengebro, produsert av kabelfabrikken Felten & Guilleaume i Mülheim, stedet for det ene brohodet. Direktøren satt i Adenauers bystyregruppe. Da Adenauer innså han ikke kunne oppnå hele sitt partis støtte, søkte han allianse med kommunistene, som det fantes mange av i arbeidsstokken til Felten & Guilleaume.

Kommunistene hadde opprinnelig gått inn for en buebro, som ville blitt billigere, men ønsket nå en hengebro. Bare det beste var godt nok, ble det sagt. Det kapitalistiske Tyskland ville ikke vare evig. Man ville derfor nødig sette seg i en situasjon der alle broer måtte bygges på nytt, når proletarene en gang overtok makten. Ifølge legenden var et siste argument fra kommunistene at det heller ikke fantes en eneste buebro over Neva i det kommunistiske Leningrad, bare hengebroer.

Hengebroen ble bombet under andre verdenskrig. En fulltreffer 14. oktober 1944 i et dynamittlager i broen, tenkt for tyske soldater under tilbaketrekning, ble truffet og eksploderte.

### Hengebro fra 1951

En ny hengebro ble oppført på samme sted i 1951.

* Rhinbroen som ble åpnet i 1929.Rhinbroen som ble åpnet i 1929.
* Gave til Konrad Adenauer ved åpningen av broen i 1929: Tversnitt av en brokabel.Gave til Konrad Adenauer ved åpningen av broen i 1929: Tversnitt av en brokabel.
* Broen åpnet i 1951 har gangveien utenpå pilarene. Broen er malt i Kölnergrønt.Broen åpnet i 1951 har gangveien utenpå pilarene. Broen er malt i Kölnergrønt.
* Mülheimer BrückeMülheimer Brücke

Referanser
----------

1. ↑   (på de, en, fr, es, it) *archINFORM*, OCLC 45382278, archINFORM project ID 4759, Wikidata Q265049,
2. ↑  «Willkommen beim Portal der Archive in NRW». *www.archive.nrw.de*. Arkivert fra originalen 7. november 2017. Besøkt 7. januar 2018.
3. 1 2  «Hans Böckler (1875 - 1951) - historische Leitfigur der deutschen Gewerkschaften? - Teil 3». *library.fes.de*. Friedrich Ebert Stiftung. Besøkt 7. januar 2018.
4. ↑  «Bilderbuch Köln - Alben - 21690». *www.bilderbuch-koeln.de* **(engelsk)**. Besøkt 8. januar 2018.
5. ↑  «Köln-Mülheimer Brücke (Cologne, 1951) | Structurae». *Structurae* **(engelsk)**. Besøkt 8. januar 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND
 |

Portal: Tyskland
Kart over Egeerhavet.
**Egeerhavet** (gresk: Αιγαίον Πέλαγος, *Aigaion Pelagos*) er en arm av Middelhavet som ligger mellom den greske halvøya og Anatolia (Lilleasia, nå en del av Tyrkia). Det er forbundet med Marmarahavet og Svartehavet gjennom Dardanellene og Bosporos. Avgrensning mot selve Middelhavet dannes ved øyrekka Rhodos, Kárpathos og Kreta.

Etymologi
---------

I antikken var *Aigaion pelagos* det greske navnet på Egeerhavet, senere opphav til ordet «arkipel». Det fantes forskjellige forklaringer på navnet. Det ble sagt at havet hadde navnet etter en by; Aegae, etter en amasonedronning ved navn Aegae som druknet i havet; eller kanskje heller etter Aegeus, Theseus' far, som druknet seg i havet da han trodde sønnen var død. 

Det har også vært foreslått avledning av αἴξ, genitiv *aigós* αἰγός (= geit) dvs. «Geitehavet». Imidlertid kan samme ordet i flertall (αἶγες *aíges*) like mye bety «bølge», altså «bølgende hav» som i αιγιαλός (*aighialos*).

Kultur
------

Egeerhavet var fødested for to av oldtidens store sivilisasjoner – minoerne på Kreta og mykenerne på Peloponnes. Senere utviklet bystatene Athen og Sparta seg sammen med mange andre og dannet den greske sivilisasjonen. Egeerhavet har senere vært befolket av persere, romere, bysantinere, venetianere, seljuktyrkere og osmaner.

Det opprinnelige demokratiet ble utviklet rundt Egeerhavet, og tillot kontakt mellom flere forskjellige sivilisasjoner i det østlige Middelhavet.

Øyene i Egeerhavet
------------------

Øyene i Egeerhavet kan deles inn i sju grupper: Trakiahavgruppen, den østegeiske gruppen, de nordre Sporadene, Kykladene, De saroniske øyer, Dodekanesene og Kreta. Ordet «arkipel» ble opprinnelig brukt på disse øygruppene. Mange av øyene eller øygruppene i Egeerhavet er forlengelser av fjellkjeder på fastlandet. En fjellkjede danner i forlengelsen Khíos, en annen går over Euboia (nå *Évvia*) og danner Samos, mens en tredje fjellkjede går gjennom Peloponnes og Kreta til Rhodos og skiller Egeerhavet fra Middelhavet.

Mange av øyene har trygge havner og bukter, men navigasjon mellom øyene er generelt ganske vanskelig. Flere av øyene er vulkanske, og noen har rike forekomster av marmor og jern. De største øyene har fruktbare daler og sletter. To av øyene i Egeerhavet med noenlunde betydelig størrelse tilhører Tyrkia: Bozcaada (gresk: Τένεδος, Tenedos) og Gökçeada (gresk: Ίμβρος, Imvros).

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  Aegean Sea *Encyclopædia Britannica*
2. ↑  Temperature and salinity variability in the Greek Seas based on POSEIDON stations time series: Preliminary results *ResearchGate*
3. ↑
4. ↑  Thesevs og Egeerhavet (gresk)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aegean Sea – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NDL **·** NKC **·** BNE **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

**Ovče Pole-offensiven** utgjorde den ene delen av det bulgarske fremstøtet inn i Serbia under sentralmaktenes fellesoffensiv for å tilintetgjøre den serbiske militærmakten. Den bulgarske første armé rykket inn i nord i Moravaoffensiven mens den andre bulgarske armeen i sør skulle overta kontrollen over Vardar-dalen og avskjære den strategisk viktige jernbaneforbindelsen mellom Skopje og Thessaloniki. Formålet var å forhindre assistanse fra ententemaktenes ekspedisjonsstyrker som var kommet til den gresk-makedonske havnebyen, til det serbiske forsvaret.

Det førte også til de første kampene mellom bulgarene og de fransk-britiske styrkene som var kommet til Makedonia. Strategisk sett ble den bulgarske seieren avgjørende for erobringen av den serbiske nasjonen, som i tre år ble underkastet et okkupasjonsregime.

| Serbiafelttoget |
| --- |
| Cer  • Drina  • Kolubara  • Morava  Ovče Pole  • Kosovo  • Mojkovac |

Litteratur
----------

* *Българската армия в Световната вoйңa 1915-1918*, Тoм III; Държавна печатница София 1938

Portal: Første verdenskrig
**Trenger oppdatering:** Denne artikkelen eller seksjonen er ikke oppdatert med ny utvikling eller ny informasjon. Du kan hjelpe Wikipedia med å oppdatere den.
**NLFs Flytjeneste** (før 2018 **NAKs Flytjeneste**) organiserer all samfunnsnyttig flytjeneste som utføres av flyklubber tilsluttet Norges Luftsportforbund (tidligere Norsk Aero Klubb).

Flytjenesten ble opprettet 1. mars 1995 ved at NAKs skogbrannvakttjeneste og NAKs redningstjeneste ble slått sammen.

Fly fra NLFs Flytjeneste bidrar både med skogbrannforebyggende arbeid og med skogbrannbekjempelse. 18 flyklubber har avtale om å utføre overvåking av skogene for brann i den tørre perioden av året. Fra snøen har smeltet om våren til sommervarmen forsvinner på høsten flyes vanligvis to turer i uka når det ikke er varslet fare for skogbrann, og en gang om dagen når det er varslet fare for skogbrann. Hvis det er ekstremt tørt bes flyklubbene om å fly så mye som mulig. For hvert fylke fastsettes en rute med veipunkter som bør følges på en vanlig overvåkningstur. Ruten for hvert fylke betegnes med en bokstav (D / Delta for Oppland) som oppgis til flykontrollsentralen som forklaring på hvor flyet skal.

Flytjenesten deltar, som en av flere organisasjoner, i den frivillige redningstjenesten som disponeres av Hovedredningssentralen og/eller politiet. Flytjenesten er medlem i FORF, Frivillige Organisasjoners Redningsfaglige Forum sammen med Norges Røde Kors Hjelpekorps, Norsk Folkehjelp, Norske Redningshunder, Redningsselskapet og Norsk Radio Relæ Liga.

Flytjenesten skal ikke påta seg oppdrag som kan oppfattes som å være ervervsmessig luftfartsvirksomhet eller være i konkurranse med slik virksomhet. 

Ved flyging for redningstjenesten og for skogbrann overvåkning og slukking har flygerne hittil tatt med VHFradioer med kanaler som benyttes av brann og redningstjenesten for kommunikasjon med brannvakta og med biler og mannskap på bakken under. Radioene har også noen hjelpekorpskanaler og to kanaler i maritim VHF kanalplan, kanal 6 og kanal 16 som er tillatt for kommunikasjon mellom fly og skip. Ved flyging, som ikke har med skogbrann eller redningstjeneste å gjøre, taes ikke slik VHFradio med, så det er vanskelig å formidle observasjoner fra småfly til nødetatenes sentraler uten egnet radioforbindelse.

Det er vedtatt at enhetene i FORF skal utstyres med gratis TETRA terminaler i fase 0 det nye Nødnettet av Direktoratet for nødkommunikasjon.

I 2016 ble Nødnett rullet ut hos Flytjenestens korps rundt omkring i landet, og disse ble utstyrt med terminaler med tilgang på AGA-nettet (Air-Ground-Air) for å bedre kommunikasjon med nødetater og personell hos de andre frivillige organisasjonene under øvelser og skarpe oppdrag.

Flytjenesten benyttes mye til skogbrannovervåkning og ved slukking av skogbrann. Ved søk og redningsoppdrag benyttes småfly av få politikammere, mens de fleste politikamrene og redningssentralene benytter helikoptre fra politiet, luftambulansen og flyvåpenet/ redningshelikoptertjenesten til søk fra lufta, i stedet for småfly.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielle internettsider Arkivert 15. juli 2020 hos Wayback Machine.
* Reportasje fra NRKs Distriksnyheter i Rogaland
**Østfinnmarken fogderi** eller **Tanens fogderie** var et fogderi i Vardøhus amt frem til 1680, da det ble slått sammen med Vestfinnmarken fogderi til *Finnmarken fogderi*. Vardøhus amt endret navn til Finnmarkens amt i 1787. I 1816 ble Finnmarkens fogderi igjen delt i Østfinnmarken og Vestfinnmarken fogderier. Grensen mellom disse gikk ved Sværholthalvøya. Etter delingen fikk fogderiene i Finnmark den særegenhet at de også inkluderte sorenskriverembetet, som i landets øvrige deler var egne embeter.

Østfinnmarken fogderi tilsvarte i hovedtrekk det nåværende distriktet Øst-Finnmark. I 1853 ble Østfinnmarken fogderi delt opp i *Tanen fogderi* og *Varanger fogderi*. Karasjok ble utskilt fra Kistrand herred og overført fra Vestfinnmarken fogderi til Tanen fogderi. Fra Varanger ble til sist også *Vardø fogderi* utskilt i 1868.

Fra 1917 benevnt *Tana fogderi*.

Herreder mot slutten av 1800-tallet
-----------------------------------

**Tanen fogderi**:

* Karasjok
* Lebesby
* Tana
* Nesseby

**Varanger fogderi**:

* Nord-Varanger (Vadsø landsogn)
* Sør-Varanger

**Vardø fogderi**:

* Båtsfjord (Vardø landsogn).

| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
Høvik kirke
**Høvik menighet** var et prestegjeld tilhørende Bærum prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Høvik sogn av Bærum kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Høvik kirke.

Høvik menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Høvik sokn, underlagt Bærum prosti.

Historikk
---------

Ved forskrift av 3. juli 1953 ble Østre Bærum prestegjeld delt i to, ved etableringen av Haslum og Høvik prestegjeld.

Helge Hognestad skapte diskusjon innad i kirken i tiden han var residerende kapellan fra 1980 til 1984 med sitt kontroversielle syn på kristendommen.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Høvik
* Lysaker/Snarøya

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------



1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Forskrift om deling av Østre Bærum prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Ringerikssandstein** eller **downtonsk sandstein** (også kalt *ringeriksheller*) er en rødbrun og grågrønn sandsteinstype som er unik for Ringeriksdistriktet. Den ble dannet ved avsetning av sand (bittesmå korn av det glassaktige, harde mineralet kvarts) i elvene fra den kaledonske fjellkjede, som begynte å reise seg gjennom nordvestre deler av Norge i silur (for cirka 444-416 millioner år siden). Ringerikssandsteinen oppsto da Norge kolliderte med Grønland. På den tiden var landmassene som senere ble til Norge et tilnærmet flatt korallhav. Resultatet ble tørt land og veldige fjellkjedefoldinger i vest.

Steinarten opptrer i opptil 1 000 meter tykke lag og er typisk for visse deler av lanskapsområdet Ringerike i Buskerud (Hole og Ringerike kommuner), men finnes også i større mengde på Jeløya ved Moss og ved Holmestrand. Disse områdene inngår alle i Oslofeltet, der det også finnes slik sandstein i mindre mengder ved blant annet Kolsås og i Lierdalen. Ringerikssandstein har typisk bølgeslagsmerker og tørkesprekker. På Ringerike finnes det dessuten et tynt lag der det finnes fossiler, blant annet av sjøskorpioner og primitive fisker (skallhuder). Ellers er ikke fossiler vanlige i denne bergarten.

Ringeriksheller
---------------

I tidligere tider ble det rundt Steinsfjordens østbredder brutt skiferheller av ringerikssandstein, som ble markedsført under navnet **ringeriksheller**. Hellene, som gjerne har innslag av glimmer, er ganske tykke og har ofte tydelige bølgeslagsmerker. I borggården foran nordfløyen ved Akershus festning finner man blant annet innslag av disse hellene.

Annet
-----

Flere runesteiner, blant annet den kjente Dynnasteinen som ble funnet i Gran på Hadeland, er gjort av ringerikssandstein. Den store steinen må ha blitt fraktet fra Ringerike til Hadeland, siden det ikke finnes ringerikssandstein på de kanter.

I 1910 fant professor Johan Kiær et unikt godt bevart fossil av en hittil ukjent art av kjempesjøskorpion i sandsteinlaget på Rudstangen ved Kroksund i Hole. 24 år senere ble arten beskrevet av den norske paleontologen og geologen Leif Størmer, som gav den det vitenskapelige navnet *Mixopterus kiaeri* til ære for Kiær. *M. kiaeri* har siden blitt verdsatt som ett av de flotteste fossilene verden har sett. Det er nå utstilt på Naturhistorisk Museum ved Universitetet i Oslo.

Tilsvarende formasjoner
-----------------------

Old Red Sandstone i Storbritannia ble avsatt på omtrent samme tid (devontiden) og kan minne om den rødbrune ringerikssandsteinvarianten i utseende.

Se også
-------

* Liste over bergarter
* Sandstein

Referanser
----------

1. ↑  Christopher Oftedahl: *Norges geologi*. Tapir 1981.
2. ↑  Sen silur. Geologisk museum, Universitetet i Oslo. 2002 Arkivert 15. august 2004 hos Wayback Machine.

Kilder
------

* Geologisk Museum

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
Fil:Vardåsen Kirke 20070603 2.jpgVardåsen kirke
**Vardåsen prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Asker prosti i Oslo bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet Vardåsen sogn av Asker kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Vardåsen kirke.

Vardåsen menighet inngikk fra 1. januar 2020 i Vardåsen sokn, underlagt Asker prosti.

Historikk
---------

Den 1. januar 2001 ble Vardåsen i Asker prestegjeld under Asker og Bærum prosti i Oslo bispedømme utskilt ut som eget sognekall.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Vardåsen

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Kilder
------


1. ↑  Prostier, proster og saksbehandlere, Oslo bispedømme, kirken.no
2. ↑  Vardåsen Kapelldistrikt, lovdata.no
3. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
4. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
**Hornesfeltet** er et helleristningsfelt i Skjeberg i Sarpsborg, datert til bronsealderen. Hornesfeltet omfatter ristninger av 22 skip, én person og 27 skålgroper, og er laget på bratte bergflater.

På 1870-tallet ble antall skip satt til å være 24. I 1964 ble 21 skip, 15 skålgroper og én mannsfigur dokumentert. I 1975–1976 ble en større utgravning foretatt, hvor man fant grovkjeramikk, brent leire og flintavslag på stedet, samt enda et skip. I 1997 ble figurene kalket etter oppmaling, og 22 skip og mannsfiguren, samt tilsammen 27 skålgroper dokumentert.

Bilder
------

* Skip  Foto: Hans A. RosbachSkip  Foto: Hans A. Rosbach
* Mindre skip  Foto: Hans A. RosbachMindre skip  Foto: Hans A. Rosbach
* Skålgroper  Foto: Hans A. RosbachSkålgroper  Foto: Hans A. Rosbach

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hornes rock carvings in Østfold – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* (no) «Post-Hornnes III». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
Ulike former for sekundærleiligheter
En **selvstendig boenhet** eller **selvstendig sekundærleilighet** er en bolig eller en boligseksjon (les: leilighet) hvor beboreren har alle hovedfasiliteter for seg selv, leiligheten utgjør en egen branncelle, har eget leilighetsnummer, samt oppfyller flere andre kommunale krav og godkjenninger. Begrepet brukes gjerne om utleiedeler som oppfyller langt strengere krav enn hybler eller hybelleiligheter.

Funksjoner
----------

En selvstendig boenhet har alle hovedfunksjoner som bad, toalett, kjøkken, oppholdsrom og soverom, og en egen inngang. I tillegg har den eget leilighetsnummer og er en separat branncelle. Kravet om egen inngang er ikke til hinder for at man kan dele ytterdør, gitt at tilgang til egen inngang kan skje via en felles kommunikasjonsvei.

Til sammenligning har en hybelleilighet også alle hovedfunksjoner (som oppholdsrom, soverom, bad og kjøkken), og kan derfor «oppleves» som en egen selvstendig leilighet. Imidlertid regnes den fremdeles formelt som en del av resten av boligen eller leiligheten, og det er flere andre krav som må oppfylles for at den skal kunne regnes som en selvstendig boenhet, som for eksempel egen branncelle og større takhøyde.

Søknad ved bruksendring
-----------------------

Ved ombygging eller innredning fra tilleggsdel til hoveddel slik at man får en hybelleilighet eller selvstendig boenhet kan det, som for boliger ellers, utløses krav til søknad om bruksendring. Kravene vil da som regel være strengere for at ombyggingen skal kunne bli godkjent som selvstendig boenhet.

Se også
-------

* Anneks (bygning)
* Garasjeleilighet
* Hybel
	+ Bokollektiv
	+ Hybelhus
* Hybelleilighet
* Leiebolig
* Studioleilighet

Referanser
----------

1. ↑  «Sandefjord - Hybel og selvstendig boenhet». *www.sandefjord.kommune.no*. Arkivert fra originalen 14. august 2021. Besøkt 14. august 2021.
2. ↑  «Krav og regler ved opprettelse av ny boenhet - Fram Ingeniørkontor». *www.byggesoknad.no*. 25. september 2013. Besøkt 14. august 2021.
3. ↑  moderniseringsdepartementet, Kommunal-og (3. desember 2015). «Enklere krav ved endring og utleie av boliger». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 14. august 2021.
Langhus kirke
**Langhus prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Follo prosti i Borg bispedømme i Den norske kirke. Det lå i tidligere Ski kommune i Akershus fylke, og hovedkirken var Langhus kirke.

Langhus prestegjeld og dets sogn er nå en del av Nordre Follo kirkelige fellesråd underlagt Nordre Follo prosti.

Historikk
---------

På bakgrunn av sterk befolkningsøkning i Ski kommune utover på 1970-tallet, ble det besluttet å dele Kråkstad prestegjeld i to, ved opprettelsen av Langhus prestegjeld. Ved kgl.res. av 20. mars 1981 ble Langhus prestegjeld utskilt, gjeldende fra 1. juli 1981.

Fra 2004 ble prestegjeldet som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk det også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Langhus
* Siggerud

Referanser
----------

1. ↑  «Akershus Amtstidende 1980.04.15». Frogn. 1980-04-15. s. 9.
2. ↑  Forskrift om deling av Kråkstad prestegjeld, lovdata.no
3. ↑  Endringer i gravferdsloven og kirkeloven - Rundskriv 20.12.2011. regjeringen.no
4. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
**Inge Gjevre** (født 7. november 1976) er en norsk folkemusiker. Han spiller torader og trekkspill.

Gjevre har foreldre fra Valdres og er oppvokst i Vågå og bosatt på Lillehammer. Bestefar Endre på farssiden, var en god folkedanser og spilte hardingfele. Onklene Sverre og Kjell spiller torader og trekkspill. På morssiden hadde oldemor i Beito tre hardingfelespillende brødre: Knut, Ola og Gudbrand.

Han har i snart[*når?*] 30 år vært svært aktiv i runddans og folkemusikkmiljøet i Norge. Han samarbeider med mange andre musikere, blant annet multiinstrumentalist Stein Villa og lyriker Trond Klaape. Han har vunnet diverse NM 25 ganger i solo, duett, grupper og lagspill. Deriblant gruppespill på landsfestivalen fire ganger med Jutullaget og en gang med Avbrekk. Sammen med Mads Erik Odde og Vegar Vårdal vant han Folkelarmprisen 2020 i klassen dansespel for albumet *Husklugumt*.

* Han har vunnet 4 av 8 landskappleikar han har stilt opp på. (2 bronse og 2 sølv).
* Han gav i 2011 ut «Blåhimmeldag», et arkiv med 56 eigne slåtter. I 2016 kom oppfølgeren «Solregn», med 44 nye egne slåtter.
* Han har med Jutullaget gitt ut platene: *Jutullaget*, *Luringen*, *Trivle* og *XXV*.

Referanser
----------

1. ↑   www.birthday.se[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Vinnarar av Folkelarmprisen 2020». *folkorg.no*. 23. desember 2020. Besøkt 25. desember 2020.

Eksterne lenker
---------------

* Inge Gjevre Arkivert 25. februar 2017 hos Wayback Machine. musikerens nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
***Huset med det rare i*** er en serie på barne-tv som gikk på NRK1 fra 1992 til 2004. Fra 1992 til 1993 var Minken Fosheim, Øyvin Berven og Marianne Furevold programledere. Deretter ble Fosheim og Berven byttet ut med Ingunn Kyrkjebø og Johannes Joner. Programmet ble regnet for å være NRKs storsatsing for barn i 1992 og ble delvis skapt for å møte konkurransen fra TV 2 som startet sine sendinger på samme tid.

Det ble også laget egne spin-off-serier med Furevold som ble kalt *Loftet med det rare i* og *Boioioiing* og andre serier med Melvin Nesset kalt *Kjelleren med det rare i* og *Melvin på sommertur* som ikke hadde tilknytning til de øvrige bortsett fra lokalene eller universet generelt. Disse to skilte seg fra originalserien ved at den mest baserte seg på visning av små kortfilmer framfor handlinger rundt programlederne.

*Huset med det rare i* ble spilt inn i en gammel herskapsvilla i Madserud allé mellom Skøyen og Frogner i Oslo. Dette var også opptakssted for julekalenderen *Amalies jul* fra 1995.

Fotnoter
--------

1. ↑  «FRA ROCK TIL BARNE-TV». *VG*. 28.8.1992. «I fjor gjorde hun suksess som rockartist i «The Forbidden Planet» på ABC-teatret, i høst skal hun være gjennomgangsfigur i NRKs nye, store barnesatsning; «Huset med det rare i».»

Eksterne lenker
---------------

* (no) *Huset med det rare i* hos Filmfront Rediger på Wikidata
En **kløyvsag**, også kalt **kløvsag** eller **langvedsag**, er en sag hvor utformingen av sagbladet er optimalisert for kløyvsaging, altså saging på langs med trefibrene, i motsetning til en kappsag som er optimalisert for å skjære på tvers av trefibrene.

Bruk
----

Som hovedregel vil verktøy som fungerer godt til kløyvsaging fungere dårlig til kappsaging, og omvendt. En del sagblader som selges i dag har universalblader (såkalt «kapp- og kløyvblad»), og disse skal fungere greit til begge typer oppgaver.

Rene kløyvblader gir derimot bedre ytelse til sin bruk, og er fremdeles aktuelle når det kommer til for eksempel:

* Håndsager til møbelsnekring (gjerne komplementert med en eller flere kappsager)
* Bordsag
* Maskindreven saging av tømmer på langs i sagbruk

Alle sagbruk bruker kløyvsager av ulike typer, inkludert sirkelsag og båndsag. Noen sagbruk bruker også kappsager for å sage til lengden på tømmeret.

Utforming
---------

Kuttesiden av hver kløyvtann har en flat fremkant og er vinklet bakover med cirka 8°, i motsetning til en kappsag hvor tennene er vinklet bakover med cirka 15°.

Kantene på kløyvbladet er skjerpet i rett vinkel i forhold til kutteplanet, slik at man får en meisellignende kutteflate. Til sammenligning er et kappblad skjerpet i en vinkel slik at hver tann fungerer som en liten kniv, og virker mot treverket med en knivlignende kontaktflate. Kløyvbladets design motvirker at sagen følger trestrukturen (hvilket i så fall kunne ført til at sagen svinget uønsket), og dette oppnås gjennom meiseleffekten til kløyvbladet som gjør at man enklere kan sage over fibre som avviker fra en rett linje. Denne egenskapen gjør det mulig for den ortogonale kuttekanten å effektivt transportere spon fra *kerf*-en slik at de påfølgende tennene kan ta et mer effektivt kutt. 

Det er mulig å studere virkemåten til en kløyvsag ved å studere bilder fra høyhastighetskamera.[] Kløyvsager har vanligvis mellom 6,35-2,54 mm mellom hver tann (4-10 tenner per tomme) hvilket gjør dem relativt grovtannede sammenlignet med de fleste kappsager.[]

Retning på tennene
------------------

På de aller fleste av sager over hele verden er tennene er konstruert for å kutte når sagen skyves gjennom treverket. Noen sager (for eksempel japanske sager og sagene brukt av oldtidens egyptere) er imidlertid konstruert med tennene i andre retningen slik at de kutter når man drar sagen tilbake.

Referanser
----------

1. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 15. januar 2022.
2. ↑  «kløvsag». *Store norske leksikon*. 10. juli 2019. Besøkt 15. januar 2022.
3. ↑  «Bokmålsordboka | Nynorskordboka». *ordbok.uib.no*. Besøkt 15. januar 2022.
4. ↑  «Det Norske Akademis ordbok». *naob.no*. Besøkt 15. januar 2022.
5. 1 2  Lye, P.F. (1971). "rip+saw"&pg=PA23 *Woodwork theory* (Metric utg.). London: Thomas Nelson. s. 23. ISBN 9780174443209. Besøkt 22. oktober 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Langvedsag – Tradisjonelt bygghandverk - NTNU Institutt for arkitektur og teknologi
* DigitaltMuseum - Langvedsag
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**VANOS** (Variable Nockenwellen Steuerung) er en teknologi for variable ventiltider utviklet av BMW og Continental Teves for BMWs bilmodeller. VANOS varierer åpningstidene på motorens innsugningsventiler ved å endre kamakselens posisjon i forhold til drivverket. Denne bevegelsen varierer fra 6 grader tidlig til 6 grader forsinket åpningstid. VANOS ble først introdusert i 1992, på BMW M50TU-motoren i 5-serie.

Enkel VANOS
-----------

VANOS er en kombinert hydraulisk og mekanisk kontrollenhet for kamakselen, kontrollert av bilens motorstyringssystem. VANOS-systemet er basert på en justeringsmekanisme som kan endre innsugskamakselens posisjon i forhold til veivakselen. Dobbel VANOS sørger for kontinuerlig justering av både innsug- og eksoskamaksler.

VANOS opererer på innsugskamakselen i forhold til motorens turtall og gassposisjon. I det lavere turtallsregisteret åpnes innsugsventilene senere, noe som forbedrer tomgangskarakteristikken. Ved moderate turtall og middels belastning åpnes innsugsventilene mye tidligere, noe som øker dreiemomentet og muliggjør resirkulering av eksosen inne i forbrenningskammeret. Ved moderate turtall og lav belastning forsinkes kamakselen, noe som reduserer bensinforbruket. Til sist vil innsugsventilene igjen forsinkes ved høye turtall, slik at full effekt kan oppnås.

VANOS forbedrer motorens utslipp dramatisk, og øker samtidig effekt og dreiemoment samt sørger for jevnere tomgang og lavere bensinforbruk.

Dobbel VANOS
------------

Dobbel VANOS muliggjør kontinuerlig variabel kamakseltider på både innsug- og eksossiden. Dette forbedrer ytterligere dreiemoment og utslipp fordi ventilene på både innsug- og eksosside kan justeres individuelt og kontinuerlig. På de fleste BMW-motorer med enkel VANOS vil åpningstidene på innsugssiden kun justeres ved to fastsatte turtall, mens det på dobbel-VANOS-systemet kan justeres kontinuerlig opptil omkring 40 grader på innsugssiden og 25 grader på eksossiden.

Se også
-------

* Variable ventiltider
* BMWs Valvetronic (System for variable ventilløft)
* Toyotas VVT-i
* Hondas VTEC

| * v
* d
* r
 BMW – Liste over BMW-modeller – Liste over BMW-motorer – Alle BMW-artikler |
| --- |

Portal: BMW
**Bonanno Pisano**  ( latinsk **Bonanus Pisanus**) er en italiensk arkitekt og skulptør, født og død i Pisa i 12. århundre. Han er mest kjent for det skjeve tårn i Pisa.

Pisano ble født i Pisa, hvor han tilbrakte mesteparten av livet. På 1180-tallet dro han til Monreale og laget dørene til katedralen der. Han kom tilbake til Pisa, hvor han også døde og ble gravlagt. Han er anerkjent for i 1173 å ha påbegynt tårnet i Pisa, sammen med Wilhelm av Innsbruck og Giovanni di Simone. Han laget også i 1180 bronsedøren til katedralen i Pisa. Ved foten av det skjeve tårnet ble avtrykket av en metallplakett med navnet hans påtruffet i 1820.

En stein som ble funnet under tårnet i 1838 bærer også navnet hans.

Referanser
----------

1. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0011060, besøkt 4. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gran Enciclopèdia Catalana, Gran Enciclopèdia Catalana-ID 0011060, besøkt 5. oktober 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Laura Montanari (17. desember 2019). «Una ricercatrice della Normale svela chi ha costruito la Torre di Pisa» **(italiensk)**. Repubblica.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** ULAN **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Ortografisk visning over Macquarieøya
En hekkekoloni med hvitkinnpingviner på Macquarieøya
**Macquarieøya** (eller **Macquarie Island**) er en øy i Sørishavet, omtrent halvveis mellom Australia og Antarktika. Den er del av delstaten Tasmania i Australia.

Øya ligger på 54° 30' S og 158° 57' Ø. Den er landets Australias sørligste punkt. Øya er omkring 34 km lang og 5 km bred, med et areal på 128  km². I 1997 ble den oppført på UNESCOs liste over verdensarven.

Øya er oppkalt etter oberst Lachlan Macquarie (1762–1824), koloniguvernøren som av mange betraktes som Australias egentlige grunnlegger.

Den 23. desember 2004 fant det sted et kraftig jordskjelv med styrke 8,1 ved Macquarieøya. Det forvoldte liten skade. Men ettersom episenteret lå ved samme tektoniske bruddlinje som jordskjelvet i Indiahavet tre dager etter, mener mange seismologer at det kan ha vært med på å utløse denne naturkatastrofen.

Australia har en base på øya som består av mellom 20 og 40 mannskaper.

Fauna
-----

Dyrelivet omfatter blant annet flere selarter, deriblant over 80 000 sydlige sjøelefanter (*Mirounga leonina*). Øya er også hekkeplass for mer enn 800 000 hvitkinnpingviner, og både kongepingvin, bøylepingvin og sørlig klippehopperpingvin hekker her. Dessuten finnes det kaniner på øya.

Se også
-------

* Liste over subantarktiske øyer

| * v
* d
* r
Verdensarvsteder i Australia (liste) |
| --- |
|  | 
* Australske straffangeplasser
* Blue Mountains-området
* De australske funnsteder for fossiler av pattedyr
* K’gari
* Gondwana-regnskogen
* Great Barrier Reef
* Heard- og McDonaldøyene
* Kakadu nasjonalpark
* Lord Howe-øyene (\* Lord Howe-øya og \* Ball’s Pyramid)
* Macquarieøya
* Operahuset i Sydney
* Purnululu nasjonalpark
* Royal Exhibition Building / Carlton Gardens
* Shark Bay
* Tasmanias villmark
* Tropeområdene i Queensland
* Uluṟu-Kata Tjuṯa nasjonalpark
* Willandrasjøene

 | Australias flagg |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
Kaianlegg ved Mongstad-anlegget  Foto: Nina Aldin Thune 
**Mongstad-saken** var en krise i statsoljeselskapet Statoil i 1987–88 på grunn av budsjettoverskridelser ved oppbyggingen av oljeraffineriet på Mongstad. Blant annet i media ble den også omtalt som «Mongstad-skandalen». Problemene ble i ettertid begrunnet med dårlig forprosjektering, tekniske feilvurderinger og dårlig prosjektledelse. Statoils ledelse ble også beskyldt for handlingslammelse og for å ha holdt tilbake informasjon overfor Olje- og energidepartementet. Saken vakte voldsom oppsikt i samtiden.

De første varslene om budsjettoverskridelser kom i 25. september 1987, overskridelsene ble da estimert til 3,8 milliarder kroner. Den 20. november måtte Statoils styre under ledelse av Inge Johansen gå av. To dager senere gikk administrerende direktør Arve Johnsen, selskapets første leder, av. I januar 1988 kom det meldinger om at overskridelsene kunne stige med enda én milliard kroner. I april samme år var de forventede totale overskridelsene vokst til åtte milliarder, med forbehold om at ytterligere økninger kunne komme. Sluttsummen endte til sist seks milliarder over budsjett. Kåre Willoch uttalte at tallet var oppe i ti milliarder i redningsaksjon fra staten. Det kom også frem at administrasjonen i Statoil allerede i 1985 kjente til en sprekk på 1,6 milliarder kroner som den ikke informerte styret om.

Mongstad-saken i populærkulturen
--------------------------------

Betegnelsen «en mong» ble i noen år framover brukt som synonym for tallet 6 milliarder.

Forfatteren Georg Johannesen ga ut den satirske *Romanen om Mongstad* (under forfatternavnet «Guri Johns»).

Se også
-------

* Uoffisielle måleenheter

Referanser
----------

1. ↑  Statoil ASA Arkivert 18. oktober 2014 hos Wayback Machine. - Forvaltningsdatabasen
2. ↑  Ola M. Aanestad: Bravo-ulykken en positiv hendelse Arkivert 19. oktober 2014 hos Wayback Machine. - Stavanger Aftenblad, 14. september 2000, hentet 15. oktober 2014
3. ↑  - Mongstad var en feilinvestering - Dagens Næringsliv, 30. juli 2010, hentet 15. oktober 2014
South Channel Fort i Port Phillipbukta
**South Channel Fort**, også kjent som **South Channel Island** er en kunstig øy i den sørlige delen av Port Phillipbukta, 6 kilometer nordøst for Sorrento i delstaten Victoria i Australia. Øya var del av et større festningsverk ved The Rip, inngangen til Port Phillipbukta.

Øya er 0,7 ha stor, 122 meter lang, 76 meter bred og 6,4 meter over havet. Den ble dannet ved en grunne, ikke langt fra hovedskipsleia og består av 14 000 tonn med basaltstein, betong og sand. Øya og befestningene på øya ble laget i 1880-årene for å beskytte Melbourne og Geelong mot angrep fra kysten. Befestningene var operative frem til 1916.

South Channel Fort er vernet på grunn av de historiske verdiene og øyas rolle som hekkeplass for fregattstormsvaler. Siden 1995 har den vært del av Mornington Peninsula National Park

Referanser
----------

1. ↑  South Channel Fort Arkivert 21. juni 2012 hos Wayback Machine. (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Bringen naturreservat** ble opprinnelig fredet som en mindre areal den 27. august i 1954, for å ta vare på *stedegen naturskog*, men betydelig utvidet fra den 28. juni 1985. Reservatet utgjør nå et areal på 8 010 dekar. Bringen er derfor det største av de ni naturreservatene som finnes i Vassfaret. Reservatet har navn etter åsryggen *Bringen* på grensa mellom Flå og Nes i Buskerud.

Bringen naturreservat omkranses av Indre Vassfaret landskapsvernområde, som ble opprettet samtidig med utvidelsen og fungerer som en buffersone rundt naturreservatet. Indre Vassfaret landskapsvernområde henger sammen med Vassfaret og Vidalen landskapsvernområde i sørøst, der det finnes ytterligere åtte naturreservater.

Bringen naturreservat ligger fysisk i kommunene Flå og Nes i Buskerud. Det er et referanseområde for klimakssamfunn av barskog (typiske høytliggende barskogslier), som er typisk for øvre deler av barskogbeltet på Østlandet. Reservatet har dessuten et rikt dyreliv, og det antas at området har mange hulerugere (fugler).

Se også
-------

* Verneområder i Buskerud

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,
2. ↑  (no) Bringen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |