recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nattapen** *(Aotus lemurinus*) ble tidligere regnet som en art, men genetiske studier har vist at det kanskje fins så mange som 10 ulike arter av nattaper. De er de eneste apene som er nattaktive, og de eter en sammensattkost av frukt, blader, og insekter som de fanger når de forsiktig klatrer i greinene og uler i mørket. Nattapene lever i par og kommuniserer ved hjelp av luktestoffer i urinen og sekretene fra brystkjertler. Hunnen føder én unge etter en drektighetstid på 120 dager. Avveningen tar 8 måneder, og siden ungapene ofte blir hos foreldrene danner de sterkt sammensveisede familiegrupper på 4-5 individer.

Arten er utbredt i Mellom-Amerika til det nordvestlige Sør-Amerika

Utseende
--------

* *Lengde: 30-42 cm*
* *Hale: 29-44 cm*
* *Vekt: 900-950 g*
* *Sosial enhet: Par*
* *Status: sårbar*

Referanser
----------

1. ↑  Morales-Jiménez, A.L. & de la Torre, S. 2008. Aotus lemurinus. The IUCN Red List of Threatened Species 2008: e.T1808A7651803. *Aotus lemurinus*. Besøkt 15. oktober 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *nattape* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *nattape* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *nattape* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *nattape* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Aotus lemurinus* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Aotus lemurinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* ARKive – )*[*død lenke*]]*
Eydehavn torv  Foto: KEN 
**Eydehavn torv** er et torg på tettstedet Eydehavn. Torget ligger ved krysset Nesgata / Formannsgata / Torvgata.

Bruk
----

Til daglig brukes torget som parkeringsplasser til Extra, Eydehavn kulturhus og Filadelfiamenigheten. Det tennes et juletre hvert år i juletiden, og det holdes taler på 1. mai og grunnlovsdagen. Annet hvert år starter 17. mai toget her, og går opp til Eydehavn skole (år som er oddetall). De andre årene går toget fra Stokken kirke til Stuenes skole, på Saltrød.

Bygninger og utsmykning
-----------------------

Ved torget ligger Eydehavn kulturhus og Extra, med Filadelfia i andre etasje. Sistnevnte gjennomgikk en vesentlig ombygning og utvidelse på 2000-tallet. Før det nåværende bygget sto et bygg benyttet av Eydehamn Handelslag der, oppført i 1928. Dette bygget med handelslaget brant i 1977. 

Det er to skulpturer på torget, en byste av Sam Eyde fra 1966, og skulpturen «Industriarbeider» fra 1983. Bysten av Sam Eyde sto opprinnelig ved tidligere Moland Rådhus, men ble flyttet i 2002, grunnet kommunesammenslåingen i 1992, og opphør av bruken av kommunehuset. Bysten er laget av kunstneren Arne Durban. «Industriarbeider» er laget av kunstneren Svein-Tore Kleppan, og ble bekostet av daværende Moland kommune, Arendal Smelteverk, Norsk kulturråd og Eydehavn arbeiderforening. Skulpturen ble avduket av tidligere ordfører i daværende Moland kommune, Ingar Olsen, 1. mai 1983.

Bilder
------

* Eydehavn kulturhus  Foto: KENEydehavn kulturhus  Foto: KEN
* Extra Eydehavn ( Før Coop Prix Eydehavn)   Foto: KENExtra Eydehavn ( Før Coop Prix Eydehavn)  Foto: KEN
* Byste av Sam Eyde  Foto: KENByste av Sam Eyde  Foto: KEN
**Prinsens palé** ligger ved Frederiksholms Kanal i København. Hovedbygningen er oppført av hoffbyggmester Nicolai Eigtved i 1743–1744 som bolig for kronprins Frederik (Frederik V), bygget om og restaurert i 1766–1768 og overtatt av staten i 1849. 

Senere har bygningen blitt benyttet til forskjellige formål, blant annet til museumssamlinger. Dette resulterte i åpningen av Nationalmuseet i 1892. Det har blitt bygget på i 1929–1936 og i 1989–1992, hvor museets areal ble utvidet med ca. 6 000 m².

Bygningen er et av Danmarks eldste rokokkopaléer i ren fransk stil med en lav portfløy med balustrade ut mot Christiansborg. Eigtveds opprinnelige interiørkunst kan fortsatt sees flere steder i hovedbygningen. Haven ble anlagt av Eigtved som et fransk anlegg og den ble fjernet i forbindelse med utvidelsen i 1932. Riddersalen var i en periode atelier for malerne Jens Juel og N. A. Abildgaard inntil den ble overtatt av Højesteret, da deres bygninger var gått med under brannen i 1794.

Prinsens palé er fredet.

Eiere av Prinsens palé
----------------------

* (1684–1712) V. Michelsbecker
* (1712–1730) W. Edinger
* (1730–1849) Kronen
* (1849–) Den Danske Stat

Kilder
------

* B. Linder: Slotte, Herregårde og Palæer i Danmark 1980

1. ↑  Fredningssag / Nationalmuseet, Prinsens Palæ, Frederiksholms Kanal 012, København fra Kulturstyrelsen (besøkt 17. august 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Nationalmuseet

Portal: Danmark


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Kumbumklostret** (wylie: *sKu-'bum Byams-pa gling*), også kjent som **Ta'ersi** (kinesisk: 塔尔寺), er et tibetansk buddhistisk kloster som ligger sørvest for Xining i Qinghai-provinsen eller Amdo-regionen i Kina.

Klostret ligger på det sted der gelug-skolens grunnlegger Tsongkhapa ble født i 1357. Til å begynne med stod en *chörten* (en form for stupa) på stedet, men i 1560 bygde meditasjonsmesteren Rinchen-tsondru-gyeltsen et lite kloster på stedet. I 1576 innbød den mongolske fyrst Altan Khan Sonam Gyatso til Mongolia for å innføre gelug-skolen i landet. På vei til møtet bad Sonam Gyatso om at Rinchen-tsondru-gyeltsen skulle bygge et større kloster og utpekte ham til høyeste lama ved klosteret, som stod ferdig i 1583. Det nye klosteret fikk navnet Kumbum Jampa-ling.

Ved midten av 1900-tallet hadde Kumbumklosteret tretti tempel og ca tusen bygninger. Klostret består av fire kollegier (dratsang) og det største av dem er «kollegiet for logikk og debatt». Før 1959 hadde klosteret cirka 3.600 munker, men tallet er nå (2014) kanskje bare på en tienfedel av dette.

Litteratur
----------

* W. Filchner ogd W.A. Unkrig: *Kumbum Dschamba Ling. Das Kloster der Hunderttausend Bilder Maitreyas*, Leipzig 1933
* *Kumbum Jampa Ling*, i: *The Cultural Monuments of Tibet’s Outer Provinces: Amdo. Vol. 1 - The Qinghai Part of Amdo* av A. Gruschke, Bangkok 2001, s. 21-29.
* Joachim Karsten: *A Study on the sKu-'bum/ T'a-erh ssu Monastery in Ch'inghai*, Auckland University, New Zealand, 1997
* Mohindra Vandana: *China [temples, mountains, architecture, festivals...]*, Eyewitness travel guides, 2005, Dorling Kindersley, London, ISBN 1-4053-0876-1 (pbk.)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Kumbum Monastery – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** SUDOC
 |
**Fjellflokk (*Polemonium caeruleum*)** er en flerårig plante i fjellflokkfamilien. Arten er viltvoksende i Norge og ganske vanlig i fjellstrøk i Sør-Norge og i kyst- og fjellstrøk i Nord-Norge.

Fjellflokk har blå eller mer sjelden hvite blomster som blomstrer fra juni til august. Fjellflokk er en meget hardfør plante som kan bli opptil 90 cm høy og den har vært dyrket som prydplante i lange tider. Den danner rosettblader som er langstilkete med opptil 12 småblader på som ligner en stige og det er derfor også kjent under navnet jakobsstige.

Nærbilde av blomst.
Fjellflokk vokser vilt flere steder i Europa og andre deler av verden. I Norge kan planten finnes forvillet fra gamle hager og trives på våte enger, i fuktig skog, langs veikanter, på skogslier og ved gamle gårder og setre. Fjellflokk er en historisk hageplante og den var populær i bondehagene i gamle dager. Arten er observert så langt som nord til Finnmark og planten kan vokse opptil 1100 moh, derav navnet fjellflokk.

Nærbilde av bladene som likner stiger.
Fjellflokk har fra tradisjonelt av vært brukt til medisin. Den sies å virke blodrensende og menstruasjonsfremmende, svakt svettedrivende, spyttdrivende og nervestyrkende. Har også vært brukt mot hodepine, rabies og mot dannelse av steiner i urinveiene. I dag brukes ikke lenger fjellflokk i stor grad.

Blomsten er populær hos insekter og de dufter godt. Den foretrekker litt fuktig jord og vil helst ha sol eller lett skygge. Fjellflokk formerer seg ved frø og den blir sjelden angrepet av skadedyr og sykdommer. Den kan i likhet med vendelrot virke tiltrekkende på katter som kan rulle seg på planten.

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 5. mars 2022. Besøkt 5. mars 2022.
2. ↑  Solstad H, Elven R, Arnesen G, Eidesen PB, Gaarder G, Hegre H, Høitomt T, Mjelde M og Pedersen O (24. november 2021). «Karplanter. Vurdering av fjellflokk *Polemonium caeruleum* som LC for Norge»Åpent tilgjengelig. *Norsk rødliste for arter 2021*. Artsdatabanken. Besøkt 30. mars 2023.
3. ↑  
Lid, J. og D. T. Lid (2005). R. Elven, red. *Norsk flora* (7 utg.). Oslo: Samlaget. ISBN 82-521-6029-8.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fjellflokk* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fjellflokk* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *fjellflokk* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *fjellflokk* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fjellflokk* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *fjellflokk* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *fjellflokk* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *fjellflokk* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Polemonium caeruleum* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Polemonium caeruleum* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Polemonium caeruleum* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Stirlingshire** (skotsk-gælisk: *Siorrachd Sruighlea*; skotsk: *Coontie o Stirlin*) er et historisk grevskap i Skottland og *registration county* (statistisk enhet) med utgangspunkt i byen Stirling. Det grenser til Perthshire i nord, Clackmannanshire og West Lothian i øst, Lanarkshire i sær og Dunbartonshire i sørvest og sørvest (sistnevnte grense er delt i to grunnet Dunbartonshires eksklave Cumbernauld).

Våpenskjold
-----------

Fjellet Ben Lomond mot nord over innsjøen Loch Lomond.
Myndighetene i Stirling ble tildelt et våpenskjold av Lord Lyon King of Arms den 29. september 1890. Utformingen av våpenskjoldet er for minnes den skotske seieren i slaget ved Bannockburn som fant sted i området i juni 1314.

Et andreaskors i sølv på blå bunn (som ved Skottlands flagg) er den løfter den røde løven på to bein, samme symbol som på det kongelige våpenskjoldet til Skottland. Rundt dette var det plassert to fotangler og to sporer som minnes bruken av slike våpnene mot det engelske kavaleriet.

Ved avskaffelsen av det lokale styret i 1975 ble våpenskjoldet overført til Stirling District Council. 
De ble overført videre for andre gang i 1996 til det nåværende Local Government Stirling Council, med tillegg av symbolske støttespillere (en hønsehauk og en ulv).

Referanser
----------

1. ↑   «Registers of Scotland - Leaflets & Guidance», *Registers of Scotland. Publications, leaflets, Land Register Counties*. Arkivert fra originalen den 7. juli 2013.
2. ↑  «Renfrewshire, Linlithgowshire, and Stirlingshire...», *National Library of Scotland*
3. ↑   Urquhart, R.M. (1973): *Scottish Burgh and County Heraldry*, London

Eksterne lenker
---------------

(en) Stirlingshire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


* William Nimmos *The History of Stirlingshire* hos Electric Scotland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Vision of Britain **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Humanistisk gravferd**, (tidligere **Borgerlig gravferd**) er en verdig og høytidelig seremoni til minne om og med fokus på avdøde, som arrangeres av Human-Etisk Forbund. Seremonien er uten prest eller annen kirkelig representant og uten jordpåkastelse eller andre religiøse ritualer. 

Alle som ønsker det kan velge Humanistisk gravferd, og seremonien kan brukes både ved kistebegravelse, urnebisettelse og askespredning. Det er ikke noe krav at avdøde var medlem i Human-Etisk Forbund, men det påbeløper et gebyr dersom dette ikke var tilfelle. Om avdøde var medlem, er seremonien gratis.

Gravferdsbyråene kan om ønskelig ordne alt det praktiske og blant annet alle meldinger som skal gis til det offentlige, og de kan stå for hele eller deler av seremonien.

Om ønskelig kan byråene formidle bistand fra Human-Etisk Forbunds gravferdstalere som bistår de pårørende med råd og veiledning, og om ønskelig videre med selve seremonien med musikkvalg, dikt med videre. I mange tilfeller holder de en minnetale og leder seremonien. Musikkvalg, bruk av både organist og CD-innspillinger, dikt og innslag er etter de pårørendes ønsker. Human-Etisk Forbund garanterer bistand fra sine gravferdstalere ved medlemmers gravferd, og bistår så langt kapasiteten rekker for ikke-medlemmer. 

I 1992 ble det avholdt 183 gravferder i regi av Human-Etisk Forbund. I 2006 var tallet 395 seremonier.

Se også
-------

* Begravelse

Referanser
----------

1. ↑  Statistik fra human.no

Eksterne lenker
---------------

* Om gravferd på Human-Etisk Forbunds hjemmeside

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Fjellflyging** er en spesielt krevende form for flyging og det er mange forhold som gjør fjellflyging spesielt. 

Lavere trykk i høyden kan gi dårligere løft og mindre mulighet for å klatre enn ved havnivå. Det lavere trykket gjør at indikert flyfart (Indicated Air Speed /IAS) blir lavere enn sann flyfart (TAS / True Air Speed). Siden løftet og de aerodynamiske virkningene på flyet er knyttet til IAS, må fly ha større fart gjennom lufta og over bakken for å beholde løftet.

Rundt fjelltopper og over fjellsider er det flere spesielle vindforhold som kan gi problemer. Når vinden blåser mot et fjell vil det foran fjellet blåse oppover langs fjellsiden, såkalt hang. På baksiden av fjellet kan det danne seg rotor (vind) som har kraftige vinder både nedover og oppover. Lufta som blåser over et fjellmassiv kan danne fjellbølger både like over fjelltoppen, men også oppover i høyden og i le av fjellet. Disse bølgene kan også danne soner med kraftige vinder både oppover og nedover. Fjellbølgene oppover i atmosfæren kan sammenlignes med bølgene ut til siden fra en båt.

Ved flyging i godt vær, i god høyde over en fjellkam, kan det oppleves overgang på et øyeblikk fra stigning med 10 m/s oppover til samme fart nedover.

Når klar luft blåser over et fjell og presses i været, vil det ofte dannes skyer omkring fjelltoppen og muligens langt nedover. Flyging lavt gjennom fjellpass, med sikt lavt igjennom passet, kan være risikabelt fordi en klar passasje fort kan skye til ved små meteorologiske forandringer. Dersom sikten blir dårligere under en slik passering kan det være for liten plass til å snu og fly tilbake dit en kom fra.

Høydemåleren er viktig for å se om man har sikker høyde over den høyeste toppen i området når man flyr. Ved høyt trykk og lav temperatur blir lufta tettere, og trykkhøydenivåene kommer tettere oppover i høyden. Målefeilen vil øke med høyden, slik at høydemåleren viser mye større høyde enn den reelle høyden over havet.

Ved nødlanding i fjellet stilles det store krav til overlevelsesutstyr, og spesielt klær som det er viktig å planlegge for, spesielt om flygingen går til og fra steder i lavlandet med god temperatur og fint vær.

Det er skrevet en egen lærebok om temaet spesielt for småflygere og det tilbys spesielle kurs og skoleflygingstilbud i fjellflyging.
**Stivsyke** er en sykdom hos sau.

Forekomst
---------

Lam mange steder i landet der seleninnholdet i gress og fôr er lavt. Vanligvis har lammene stivsyke fra fødselen av eller den oppstår etter 2-8 uker. Eldre lam kan også få sykdommen.

Symptom
-------

Lammene har stive bevegelser og vanskelig for å reise seg. En svak muskulatur gir en spesiell holdning: Føttene langt fra hverandre, hodet lavt, skulderbladene ut fra kroppen og brystkassen ned mellom skulderbladene. Skjelving i musklene er ikke uvanlig. Lammene har god appetitt og er villige til å suge.

Årsak
-----

En stoffskiftesykdom, i hovedsak grunnet mangel på selen og/eller vitamin E. Dette gir forandringer i skjelettet og noen ganger også i hjertemuskulaturen.

Forebygging
-----------

Dagens kraftfôr og mineralnæring er tilsatt selen så andre forebyggende tiltak bør ikke vere nødvendig. Selenerit og Tokosel er to fôrtilskudd preparat.

Litteratur
----------

* Arne Maurtvedt (redaktør), Saueboka, 1989 Landbruksforlaget. ISBN 82-529-1219-2
**Fjellglassvinge** (*Synanthedon polaris*) er en sommerfugl som tilhører familien glassvinger (Sesiidae). Den finnes i fjellet, sannsynligvis over hele Norge.

Utseende
--------

En ganske liten (vingespenn 14–24 mm), mørk glassvinge. Antenennene er svarte, hos hannen med fine hår. Hodet, forkroppen og bakkroppen er svarte, bakkroppen med en smal, gul tverrstripe i midten. Hos nyklekte individer kan man av og til se to til, ganske smale, gule tverrstriper. Bakerst har den en svart haledusk. Forvingen er glassklar, bredt mørkbrun langs forkanten og langs roten. I tillegg til den mørke fargen har den ganske mange rødoransje skjell langs kanten av vingen, særlig ved roten, og rundt diskflekken, som er nokså smal og mørkbrun. Bakvingen er glassklar med smal, mørk ytterkant, diskflekken knapt synlig.

Levevis
-------

Arten finnes på heier i fjellet, solvarme fjellsider og på myrer i barskogsregionen. Larvene lever på lappvier (*Salix lapponum*), sølvvier (*Salix glauca*) og grønnvier (*Salix phylicifolia*). De borer i stammen og røttene på vierbuskene. Larveutviklingen tar to eller tre år. De voksne sommerfuglene flyr om dagen fra slutten av juni til begynnelsen av august.

Utbredelse
----------

Arten finnes i Alpene, i fjellområdene i Fennoskandia, i det nordlige Russland og i Mongolia, trolig også like øst til Stillehavet. I Norge er den funnet fra indre Aust-Agder og Telemark til Dovrefjell, og dessuten i Karasjok i Finnmark. Trolig er den vidt utbredt i fjellet.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Nettsiden *Norges sommerfugler*, fjellglassvinge:
* Nettsiden *Svenska Fjärilar*, med bildegalleri:

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fjellglassvinge* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fjellglassvinge* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *fjellglassvinge* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *fjellglassvinge* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fjellglassvinge* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *fjellglassvinge* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Synanthedon polaris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Margarete Robsahm** (født 3. februar 1942) er en tidligere norsk modell, skuespiller og filmregissør. Hun debuterte i filmatiseringen av Axel Jensens roman *Line* i 1961, og spilte i 1960-årene i flere andre norske og utenlandske produksjoner. I 1973 hadde hun hovedrollen i Svend Wams regidebut *Fem døgn i august*. Hennes hittil eneste spillefilm som regissør er *Begynnelsen på en historie* fra 1988. Hun skrev også manus til denne filmen. 

Margarete Robsahm er mor til regissør og produsent Thomas Robsahm og søsteren til skuespilleren Fred Robsahm, hennes far var Otto Robsahm.

Statens garantiinntekt
----------------------

I 1992 fikk hun Statens garantiinntekt. I 2008 ble det en diskusjon om dette da hun hadde mottatt denne i 16 år og ikke laget noen filmer. Hun sa selv til NRK Kulturnytt at det er nærmest umulig for eldre kvinnelige filmskapere å få antatt filmer.

Referanser
----------

1. ↑   Hvidsten, Sigrid (3. mars 2008): «Hun fikk 2,3 millioner i statsstøtte», *Dagbladet*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Margarete Robsahm på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Margarete Robsahm i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Margarete Robsahm på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Margarete Robsahm på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Margarete Robsahm hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** BNE
 |
**MinGW** (*Minimalist GNU for Windows*), tidligere kalt **mingw32**, er et fritt og åpent miljø for programvareutvikling som kan skape applikasjoner for Microsoft Windows. Utviklingen av MinGW har stanset etter at det i 2013 ble skapt et alternativt prosjekt kalt MinGW-w64 av en annen opphavsmann.

MinGW inkluderer en portering av GNU Compiler Collection (GCC), GNU Binutils for Windows (assembler, lenker, arkivhåndterer), et sett med fritt distribuerbare Windows-spesifikke headerfiler og statiske importbiblioteker som tar i bruk Windows API, en Windows-versjon av GNU Project's GNU Debugger og flere verktøy.

MinGW er ikke avhengig av tredjeparts C runtimebiblioteker, og fordi runtimebibliotekene ikke er distribuert sammen med GNU General Public License (GPL), er det ikke nødvendig å distribuere kildekoden med de produserte programmene, uten at et GPL-bibliotek blir brukt ellers i programmet.

Referanser
----------

1. ↑  «Minimalist GNU Win32». Besøkt 21. november 2015.
2. ↑  ; utgivelsesdato: 18. september 2020.
3. ↑  «(MinGW on) MinGW». *MinGW.org/wiki*. 7. juli 2008. Besøkt 16. oktober 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
En skål coleslaw
**Coleslaw** er en salat som primært består av hakket, rå kål, ofte tilsatt revet gulrot. Det finnes mange variasjoner av oppskriften også med andre råvarer som rødkål, ananas eller eple. De hakkede grønnsakene blandes normalt med en dressing bestående av vegetabilsk olje og vineddik. De fleste moderne former for coleslaw inneholder majones, men det er mange forskjellige regionale variasjoner, blant annet også med sennep iblandet. Dressingen får som regel lov til å trekke sammen med kålen i adskillige timer før retten serveres. Kålen kan enten være fintrevet, skåret i strimler eller i små terninger.

Coleslaw serveres normalt som tilbehør til grillmat, fish and chips og andre stekte retter. I det sydlige USA spesielt sammen med stekt malle. I dette området er det også en alminnelig sandwich-ingrediens, i for eksempel grillsandwich, hamburgere og pølse i brød sammen med chili og sterk sennep.

Historie
--------

Coleslaw ble formentlig allerede spist av de gamle romere, men den moderne form kan tidligst være oppstått i det 18. århundre, da majonesen ble oppfunnet. Navnet *coleslaw* bredte seg i det 18. århundre som en delvis oversettelse fra nederlandsk *koolsla* – en kort utgave av «*kool salade*» som betyr kål-salat. Retten ble kalt «*cold slaw*» (kald *slaw*) i England frem til ca. 1860, da man gjeninnførte uttrykket *cole* som altså kunne bety kål (latin: *colis*, nederlandsk: *kool*).

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |
**Ladon** (gresk: Λάδωνας, *Ládonas*) er en elv på halvøya Peloponnes i Hellas. Den springer ut fra Arkadia, vest for Tripoli, og er av sideelvene til Alfeios, som munner ut i det joniske hav.

Elveløp
-------

Ladon begynner i de vestlige skråningene av fjellet Aroania i nærheten av landsbyen Kastria i Arkadia. Den flyter sørover, mottar sin venstre sideelv Aroanios, flyter langs Kleitoria og dreier sørvest ved grensen av Arkadia. Den flyter gjennom den kunstige innsjøen Ladon, og vender sørover igjen ved Dimitra. Den flyter deretter inn i Alfeios rundt 3 km sørøst for landsbyen Tripotamia.

Mytologi
--------

Elver i Hellas ble personifiserte i gresk mytologi. En av Ladons døtre var Dafne, som Apollon fulgte etter. Hun ba om hjelp fra elveguden Peneos, og han forvandlet henne til et laurbærtre. En annen av Ladons døtre, nymfen Metope, ble maken til elveguden Asopos.

Elver hadde rensende effekt i gresk mytologi. Da Poseidon begikk overgrep mot Demeter, vasket hun vekk fornærmelsene i vannene til elven Ladon. Denne elven er også en av de som ble nevnt av poeten Hesiod i hans *Theogonien*; de var «alle sønner av Okeanos og majestetiske Tethys».

Referanser
----------

1. ↑  «River Gods in Myth» Arkivert 7. april 2015 hos Wayback Machine. *Mythography*
***Cyphotelus*** er en slekt av biller. De utmerker seg ved at de aller fleste artenes larver lever i ferskvann, de voksne derimot på land. Slike livssykler er vanlige hos mygg, øyenstikkere, døgnfluer, steinfluer og vårfluer, men uvanlige hos biller som vanligvis er enten land- eller vannlevende.

Utseende
--------

Små, ovale, vanligvis ganske flate biller. De kan kjennes på at antennene er trådformede, brystskjoldet (pronotum) er ganske kort og kroppen vanligvis dekket av korte hår. **Hodet** er gjerne noe nedbøyd og knapt synlig ovenfra. Langs sidene går et par skarpe kinn-lister. Antennene er 11-leddete, trådformede og når omtrent til bakkanten av brystskjoldet. **Brystskjoldet** (pronotum) er ganske kort og mye bredere enn langt. **Dekkvingene** er vanligvis avflatet midt på, sett ovenfra ovale eller jevnbrede, tre til åtte ganger så lange som pronotum. De mangler tydelige punktrekker. **Beina** er temmelig tynne og skjøre (faller lett av), noen har fortykkede baklår og lange sporer på bakleggen. **Larvene** er avflatede, skrukketroll-lignende, bakkroppen langt tilspisset. De skiller seg fra andre billelarver ved at de har lange, flerleddete antenner. De kryper på bunnen og på vannplanter, svømmer ikke.

Levevis
-------

De aller fleste artene har larver som lever i stillestående ferskvann, men noen tropiske arter lever i fuktig, død ved, og noen arter lever i rennende vann. Larvene tåler lite forurensning og kan brukes som indikatorer på vannkvalitet. De lever mest trolig av å filtrere detritus (råtnende plantemateriale, mudder). De puster i luft og må opp til overflaten for å hente denne av og til. Når larven er fullt utvokst, kryper den på land for å forvandle seg til en puppe. De voksne insektene finner man ofte i vegetasjonen. De flyr godt, særlig om natten, og blir ofte tiltrukket til lys. Artene i slekten *Scirtes* kan hoppe. Hårbillene er ganske vanlige i tempererte områder, mindre vanlige i tropene.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt på New Zealand.

Systematisk innedling
---------------------

* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien hår- og dvergbiller, Eucinetoidea (=Scirtoidea)
			* Familien hårbiller, Scirtidae (=Elodidae, Helodidae)
				+ Underfamilien Scirtinae (=Cyphoninae)
					- Slekten ***Cyphotelus*** Sharp, 1878
						* *Cyphotelus angustifrons* Sharp, 1878

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
2. ↑  «Artsdatabankens navneopplysninger med artstre». Artsdatabanken. 26. oktober 2020. Besøkt 26. oktober 2020.
3. ↑  Sharp, D. 1878. On the Dascillidae of New Zealand. *Annals and magazine of natural history* (5), 2: 40–59.

Kilder
------

* Lawrence, J.F. Hastings, A.M. Dallwitz, M.J. Paine, T.A. Zurcher, E.J. Elateriformia (Coleoptera).

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cyphotelus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Cyphotelus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Cyphotelus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Margaretha Louise Lindahl** (født 20. oktober 1974 i Sveg), svensk curlingspiller som deltok i de olympiske leker 1998 i Nagano.

Lindahl vant en olympisk bronsemedalje under vinter-OL 1998 i Nagano. Hun var med på det svenske laget som kom på tredjeplass i curlingturneringen for damer bak Canada og Danmark. De tapte semifinalen mot Danmark med 5-7 men vant bronsefinlen mot Storbritannia med 10-6. De andre på laget var Elisabet Gustafson, Katarina Nyberg, Louise Marmont og Elisabeth Persson.

Hun ble verdensmester i curling 1998 i Kamloops i Canada.

OL-medaljer
-----------

* 1998 Japans flagg Nagano - Bronse Bronse i curling, damer Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Margaretha Lindahl – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Margaretha Lindahl – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Margaretha Lindahl – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Margaretha Lindahl – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Margaretha Lindahl – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Margaretha Lindahl – World Curling Tour Rediger på Wikidata

* (en) Margaretha Lindahl – World Curling Federation Rediger på Wikidata
«Lady Blunt» omdirigeres hit. For personen, se Anne Blunt, 15. baronesse Wentworth.  For kong Henrik VIIIs elskerinne, se Elizabeth Blount.
Lady Blunt-fiolinen fra 1721
**Lady Blunt** er en stradivariusfiolin fra 1721 som ble laget av den berømte italienske strengeinstrumentmakeren Antonio Stradivari. Instrumentet har fått navn etter en av de første kjente eierne, lady Anne Blunt.

Eiere
-----

Den første eieren man kjenner til var Jean Baptiste Vuillaume. Han var en prisbelønt strengeinstrumentmaker som kom over fiolinen i Spania i 1860-årene. Han solgte instrumentet til lady Anne Blunt, datteren til Ada Byron Lovelace og datterdatteren til dikteren lord Byron. I 1890-årene kjøpte firmaet W.E. Hill & Sons fiolinen av lady Blunt og solgte den videre til en velkjent samler. 

I 1971 solgte auksjonsfirmaet Sotheby's fiolinen til Robert Lowe for 84 000 pund, en sum som den gang var salgsrekord. Lowe eide fiolinen i nesten 30 år.

I 2008 ble den solgt til stiftelsen Nippon Music Foundation for over ti millioner amerikanske dollar i en privat transaksjon.

Etter jordskjelvet og tsunamien som rammet Tōhoku i Japan i 2011, ble Lady Blunt-fiolinen lagt ut for salg for å reise midler til ofrene for naturkatastrofen. Mer spesifikt skulle salgssummen gå til hjelpefondet til Nippon Foundation. Auksjonsfirmaet Tarisio Auctions forestod auksjonen via Internett, og resultatet ble en salgssum på nesten 10 millioner pund, noe som var mer enn det firedobbelte av den gamle rekorden for en stradivarius, som ble satt da Molitor-fiolinen ble solgt i 2010 for 3,6 millioner amerikanske dollar.

Instrument
----------

Lady Blunt-fiolinen er i dag den ene av verdens to best bevarte stradivariusfioliner. I likhet med Messiah Stradivarius-fiolinen fra 1716, er den i nesten like god stand som da den var ny, ettersom den for det meste har vært eid av samlere og i liten grad har blitt brukt til å spille på. Stradivari benyttet PG-formen til å bygge denne fiolinen, som er fra hans senere, «gyldne» periode. Lady Blunt-fiolinen har også den originale fiolinhalsen i behold. Den har kun unntaksvis blitt spilt på; Yehudi Menuhin prøvespilte den i 1971, da instrumentet var til salgs. I 2011 ble fiolinen beskrevet som «den best bevarte Stradivariusen som har blitt lagt ut for salg de siste hundre årene.»

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 21. mai 2011. Besøkt 20. august 2007.
2. ↑  Gill, Caroline (28. april 2011). «$10m Strad to be auctioned for Japan tsunami fund». Gramophone. Besøkt 21. juni 2011.
3. 1 2  «Stradivarius violin sold for £9.8m at charity auction». BBC News. 21. juni 2011. Besøkt 21. juni 2011.
4. ↑  Gamerman, Ellen (30. april 2011). «A $10 Million Fiddle? Stradivarius Takes Another Bow at Auction». Wall Street Journal. Besøkt 21. juni 2011.
5. 1 2  «Stradivarius to be sold to raise money for Japan quake». BBC News. 2. mai 2011. Besøkt 2. mai 2011.
6. ↑  «Stradivarius Sells for $15.9 Million to Help Japan Quake Relief». Bloomberg. 20. juni 2011.
7. ↑  «Rare Stradivarius Violin to be Sold». *Sophie Hull*. artsandcollections.com. 3. mai 2011. Besøkt 16. juni 2011.
**Coleoidea** er en underklasse av blekkspruter (Cephalopoda). Disse blekksprutene mangler et ytre skall, men har i stedet ei porøs kalkplate inni kroppen som gir støtte eller oppdrift. Disse kalkplatene er ganske vanlig å finne på strender hvor mye rak kommer iland.

Gruppen blir delt i undergrupper etter hvor mange tentakler de har. Den utryddede gruppen Belemnoidea, som er den mest primitive man kjenner til, hadde trolig ti like store armer, i fem par som nummereres (forfra og bakover) fra I til V. Mer moderne arter har enten modifisert eller mistet et par armer. 
Decapodiformes har endret par IV til lange tentakler som stort sett bare har sugekopper på den klubbeformede enden. Octopodiformes har endret par II, det er betraktelig redusert og brukes kun som sanseorgan hos Vampyromorphida, mens Octopoda-artene har mistet dette paret helt.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Coleoidea* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Coleoidea* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Coleoidea* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Coleoidea* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Coleoidea* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Coleoidea* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Coleoidea* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
Kontrollrådets lov nr. 10.
**Det allierte kontrollrådets lov nr. 10** som ble vedtatt i desember 1945. Det allierte kontrollrådet etablerte dermed et soneovergripende rettsgrunnlag for de alliertes straffeforfølgning av forbrytelser begått under nasjonalsosialismen. Det dreide seg om forbrytelser som var begått med samtykke fra den nasjonalsosialistiske stat og parti. Videre hadde loven som formål å gjøre det mulig også for tyske justismyndigheter å gjennomføre et rettsoppgjør med nasjonalsosialistisk motiverte forbrytelser.

I det tyske (vest-tyske) justisvesen kom det til uttrykk motstand mot loven, på grunn av dens tilbakevirkende karakter. Et flertall av befolkningen anså den antakelig også som uttrykk for seierherrenes justis. Loven utgjorde imidlertid inntil begynnelsen av 1950-årene, sammen med den tyske riksstraffeboken fra 1871, de viktigste grunnlag for straffeforfølgning av tyske borgere, mistenkt for forbrytelser mot tyske statsborgere og statsløse, fra 1933 til 1945.

Domstoler i etterkrigs-Tyskland (vest)
--------------------------------------

Ved Tysklands sammenbrudd i 1945 ble Reichsgerichtshof oppløst. Deretter fantes det i landet ingen øverste instans inntil 1948. Da ble det i den britiske okkupasjonssonen opprettet Oberster Gerichtshof für die britische Zone (Høyesterett for den britiske sonen) som høyeste instans i sivil- og strafferett. Domstolen hadde sete i Köln. Ved sammenslåingen av den britiske og den amerikanske sonen, overtok Deutsches Obergericht für das Vereinigte Wirtschaftsgebiet (tysk for Tysk høyesterett for det forente økonomiske området). Etter etableringen av Forbundsrepublikken Tyskland i 1949 innenfor området for Vest-Tyskland, overtok Bundesgerichtshof i 1950.

Se også
-------

* Det allierte kontrollrådet
* Avnazifisering

Referanser
----------

1. 1 2  «Zusammenfassung Gesetz Nr. 10 des Alliierten Kontrollrates in Deutschland über die Bestrafung von Personen, die sich Kriegsverbrechen, Verbrechen gegen den Frieden oder gegen die Menschlichkeit schuldig gemacht haben, 20. Dezember 1945 / Bayerische Staatsbibliothek (BSB, München)». *www.1000dokumente.de*. Besøkt 18. desember 2022.
2. ↑  «Der Bundesgerichtshof» (PDF). Bundesgerichtshof. 2012. Arkivert fra originalen (PDF) 26. februar 2018. Besøkt 26. desember 2022.
**Penichrolucaninae** er en underfamilie av biller som hører til familien hjortebiller (Lucanidae) i gruppen skarabider (Scarabaeoidea). De lever i løvskog. De ligner ikke på typiske hjortebiller, men er ganske små uten spesielt store kjever.

Utseende
--------

Små, brunlige til svarte hjortebiller uten påfallende forstørrede kjever hos hannene. Hodet er skovlformet og beina korte, de kan minne om gjødselbiller (Aphodiinae).

Levevis
-------

Lite er kjent om disse små billene, men det antas at de lever underjordisk, kanskje knyttet til termitter eller maur.

Utbredelse
----------

*Brasilucanus*-artene lever som navnet skulle tyde på i Brasil, mens *Penichrolucanus* er utbredt i Sørøst-Asia.

Systematisk plassering
----------------------

Disse slektene har vært plassert i gruppen Figulini i underfamilien Lucaninae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien skarabider, Scarabaeoidea
			* Familien hjortebiller, Lucanidae Latreille, 1806
				+ Underfamilien Penichrolucaninae Arrow, 1919
					- Slekten *Brasilucanus* Vulcano & Pereiira, 1961 – 2 arter
					- Slekten *Penichrolucanus* Deyrolle, 1864 – 8 arter

Kilder
------

* Bartolozzi, L. (1989) Taxonomic revue of the genus *Penichrolucanus* Deyrolle 1863 (Coleoptera Lucanidae) with notes on its biology. *Tropical Zoology* 2: 37-44.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Penichrolucaninae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Penichrolucaninae* hos ITIS Rediger på Wikidata
**Det akkadiske rike** var et av de tidligste storrikene i oldtidens Midtøsten og hadde sitt hovedsenter i byen Akkad.

| Artikkelen inngår i serien om
**Mesopotamia** |
| --- |
|  |
|  |
| * Eufrat
* Tigris
* Assyriologi
 |
| **Byer / Imperier** |
| * **Sumer**: Uruk
* Ur
* Eridu
* Kisj
* Lagasj
* Nippur
* **Det akkadiske rike**: Akkad
* Babylon
* Isin
* Mari
* Susa
* **Assyria**: Assur
* Ninive
* Nuzi
* Nimrud
* Assyriske palassrelieffer
* **Babylonia**: Babylon
* Kaldea
* **Elam**
* **Amoritter**
* Ziggurat
* **Hurritter**
* **Mitanni**
* **Kassitter**
* Urartu
* **Hettittene**
 |
| **Kronologi** |
| * Den sumeriske kongeliste
* Konger av Assyria
* Konger av Babylonia
 |
| **Språk** |
| * Kileskrift
* Sumerisk
* Akkadisk
* Elamittisk
* Hurrittisk
* Amorittisk
* Hettittisk
 |
| **Mytologi** |
| * Enuma Elish
* Gilgamesj
* Marduk
 |

Omkring 2300 f.Kr. ble sumererne beseiret av den akkadiske kongen Sargon, og det akkadiske rike ble til. Sargon og hans etterfølgere erobret det nordlige Mesopotamia, den syriske byen Ebla og landet Elam i øst. Riket overtok antagelig alle bystatene til sumererne. Imperiet ble styrt fra hovedstaden Akkad og besto i et århundre før det ble svekket og falt.

Innskrift som viser Naram-Sin, nå i Louvre i Paris
Mye av det man vet om riket er basert på legendariske beretninger snarere enn nøyaktige historiske opplysninger. Ikke alle erobringer som i senere tid ble tillagt Sargon har blitt støttet av arkeologiske kilder. Det akkadiske imperiet omtales ikke i datidens Egypt og vice versa. Det akkadiske imperiet kan allikevel betraktes som det til da største riket og verdens første imperium. 

De akkadiske kongene måtte ikke bare forsvare seg mot de sumeriske bystatenes stadige opprør, men de ledet også felttog mot nabolandene for å sikre handelsveier og krigsbytte og for å få kontrollen over viktige råvarer. De rådde over handel helt til Anatolia.

Sargon ble etterfulgt av sønnen Rimush, deretter av en annen sønn, Manishtushu. Begge ble myrdet. Manishtushu ble etterfulgt av sin sønn Naram-Sin. Han førte en rekke kriger og var på mange måter fremgangsrik, men fordi han hadde ødelagt et betydningsfullt tempel ble det sagt at en forbannelse rammet akkaderne. Han ble etterfulgt av sin sønn Shar-Kali-Sharri. Etter ham fulgte kongene Dudu og Shu-turul. I løpet av denne tiden begynte riket å gå i oppløsning. Sumererne overtok da makten i sine byer i sør, og Akkad ble til slutt underkuet av staten Ur. 

I tiden som fulgte dannet det seg legender rundt det akkadiske riket blant folk i Mesopotamia. Sargon ble gjerne sett på som en eksemplarisk konge, mens Naram-Sin ble sett på som en arrogant hersker som førte riket ut i ulykke.

Eksterne lenker
---------------

* Prosjekt på Yale University
* Iraqi History Page – Akkadian Empire
* A Brief Political History of Mesopotamia – Akkadian Empire

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** LCCN **·** LCCN
 |
**Håvard Steinar Lunde** (født 11. januar 1970) er en norsk politimann, fotballtrener og tidligere sportskommentator (Fotball Media/TV2) og fotballspiller oppvokst i Valen i Kvinnherad. Som aktiv fotballspiller var Lunde kjent for sine år i Vålerenga, der han spilte over hundre kamper fra 1993 til 1998. Som trener har Lunde vært innom Vålerengas juniorlag, Lørenskog, assistentroller i Strømsgodset og Hønefoss, og trenerjobb og stilling som sportslig leder i Drøbak/Frogn, som han forlot i desember 2008.

Etter en periode borte fra fotballen, startet han igjen som spiller for 3.-divisjonsklubben Nesodden IF, riktig nok for rekruttlaget. På slutten av 2009 sesongen sa Lunde seg disponibel til å ta over Drøbak/Frogn for resten av sesongen, etter at klubben ikke hadde funnet en ny hovedtrener etter at Espen Haug ble sparket.

Lunde er utdannet politi og han arbeider også som fotballreporter for FotballMedia, som leverer kommentatortjenester til bl.a. Altibox, TV2 og nettaviser.

Lunde er også kjent fra TVNorge-serien *Villa Medusa* der han var deltaker i 2000, og fra Barne-TV situasjonskomedien «SFO», hvor han spilte brannmann.

Han var leder av sportslig utvalg i Vålerenga til slutten av 2012, og trente Nesodden Idrettsforening i 2013.

Spillerkarriere
---------------

Håvard Lunde hadde spilt på midtbanen og i angrep inntil han ble omskolert til back mens han spilte for Stord året før han flyttet til Oslo for å gå på politiskolen. Etter å ha trent litt med Frigg ble Lunde kontaktet av Vidar Davidsen som hentet ham til Vålerenga. Lunde etablerte seg raskt som lagets venstreback og spilte fem hele sesonger før han sommeren 1998 gikk videre til Haugesund i søken etter mer regelmessig spilletid. Lunde spilte bare fire kamper for Haugesund i 1998-sesongen, som ble hans siste i toppfotballen.

Spillerstatistikk
-----------------

| Sesong | Klubb | Land | Nivå | Liga | Kamper | Mål
  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | Vålerenga | Norges flagg | 2
  | 1. divisjon | 22
  | 0
  |
| 1994 | Vålerenga
  | Norges flagg | 1
  | Eliteserien | 22
  | 2
  |
| 1995 | Vålerenga
  | Norges flagg | 1
  | Eliteserien | 18
  | 0
  |
| 1996 | Vålerenga
  | Norges flagg | 1
  | Eliteserien | 16
  | 0
  |
| 1997 | Vålerenga
  | Norges flagg | 2
  | 1. divisjon | 15
  | 0
  |
| 1998 | Vålerenga
  | Norges flagg | 1
  | Eliteserien | 2
  | 0
  |
| 1998
  | Haugesund | Norges flagg | 1
  | Eliteserien | 4
  | 0
  |
|

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Håvard Lunde – Transfermarkt Rediger på Wikidata
* Profil hos Norges Fotballforbund
* Intervju på .vpn.no (1998) Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* Håvard Lunde ny NIF-trener (2012)
**Norsk Lur- og Bukkehornlag** er en interesseorganisasjon for folkemusikk-blåseinstrumentene lur og bukkehorn.

Laget har som formål å samle utøvere, tilvirkere og sympatisører for å fremme utøvelsen av, samt utbre kjennskap til lur og bukkehorn. Laget ble stiftet i 1996 etter initiativ av Magnar Storbækken med tilslutning av Odd S. Lund, Jørn Simenstad, og Eilif Gundersen.

Norsk Lur- og Bukkehornlag var initiativtaker og medstifter til Egil Storbekkens musikkpris. Laget gir ut bladet *Hjuringen*.

*Norsk Lur- og Bukkehornlag, 1996-2016*. Utgitt i forbindelse med NLBs 20-årsjubileum i 2016.

Referanser
----------

1. ↑  Norsk Lur- og Bukkehornlag; folkorg.no
2. ↑  *Norsk Lur- og Bukkehornlag, 1996-2016*. Jørn Simenstad (red.). 421 sider.
3. ↑  Egil Storbekkens Musikkpris 2014 går til Eilif Gundersen fra Ål.; folkemusikk.no, 8.9.2014
4. ↑  *Hjuringen* Arkivert 1. desember 2017 hos Wayback Machine. Budstikke for Norsk Lur- og Bukkehornlag

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted
* Lur og bukkehorn på folkemusikkportalen slaattify.no
**Håvard Skirbekk** (født 28. februar 1903 i Elverum, død 4. februar 1983 på Hamar) var lærer, museumsmann, lokal- og kulturhistoriker. 

I 41 år var han tilknyttet Glomdalsmuseet, først som styremedlem fra 1929, så som konservator, og som bestyrer fra 1950 til 1970. Han startet Årbok for Glåmdalen i 1941, og var redaktør for denne helt fra starten til det siste året han levde. Han var dessuten språkpolitisk engasjert. I debatten om målformer stod han for ei samnorsk linje. Håvard Skirbekk ble i 1965 tildelt Kongens fortjenstmedalje i gull for sin store innsats på svært mange felt innen organisasjons- og kulturlivet.

Håvard Skirbekk var sønn av ordfører, bonde og bankbestyrer Gunnar Skirbekk (1859–1934) og Olea Skirbekk (født Elseth, 1867–1954). I 1933 giftet Håvard Skirbekk seg med lærer Valborg Nergaard (1904–1994), datter til skoledirektør Sigurd Nergaard (1873–1932) og Helga Pauline Nergaard (født Bækken, 1880–1961). Håvard og Valborg Skirbekk fikk sønnene Sigurd Skirbekk (født 1934, professor i sosiologi) og Gunnar Skirbekk (født 1937, professor i filosofi). Håvard Skirbekk er dermed også farfar til blant andre Tarjei Skirbekk, Helge Skirbekk og Vegard Skirbekk.

Bibliografi (utvalg)
--------------------

(En utførlig bibliografi fins i *Årbok for Glåmdalen* 1983)

* (no) *Ny rettskriving - eit samnorsk mål : det vi har nådd og det som står att.* 1938
* (no) *Morsmål og skriftmål i Glåmdalen*. 1940.
* (no) *Skulehistorie : innføring og arbeidsrettleiing for lokalhistoriske granskarar*, Noregs lærarlags skulehistorienemnd 1955.
* (no) *Hus og tun : Glomdalsmuseet, Elverum*. 1963.
* (no) *Vern og vurdering. Utvalde artiklar*. 1970
* (no) *Øvre Solør: alminnelig historie*, bind 1-2. 1973, 1979.
* (no) *Tru og tenkjemåte: folkeminne frå Nordre Solør* samla 1923-1930. 1980.
* *Elverum bygdebok*, bind 1 og 2. Elverum kommune 1983 og 1984.

Litteratur
----------

* *Norsk allkunnebok* bd. IX, 1959, artikkel om Håvard Skirbekk.
* *Norske skulefolk*, Dreyer forlag 1952.
* Skirbekk, Håvard: *Elverum bygdebok* bd. 1, Elverum kommune 1983.
* Skre, Ivar: «Håvard Skirbekk som museumsmann», i *Årbok for Glåmdalen* 1983.
* *Studentene fra 1922*. Oslo 1951.
* *Vårt norske morsmål. Austmannalaget 1899-1959*. Opplandske målkontor, Elverum 1959.
* *Årbok for Glåmdalen 1983*. Minneskrift for Håvard Skirbekk, Elverum 1983.

Eksterne lenker
---------------

* Allkunne
* Lokalhistoriewiki

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
450pz
**U.S. Route 84** (også kalt **U.S. Highway 84** eller med forkortelsen **US 84**) er en amerikansk landsvei i USA som løper gjennom flere delstater fra Georgia i øst til Colorado i vest.

Historie
--------

The opprinnelige veien fra 1926, US 84, var så vidt innom Georgia på sin vei fra Dothan i Alabama, til nordre del av Okefenokee Swamp.

I 1934 ble US 84 forlenget til Grove Hill i Alabama, så sør på US-43 til Wagarville, vest til State Line i Mississippi, nord på US 45 til Waynesboro, og så over Mississippi og Louisiana til Farwell i Texas.

State Line ble omgått i 1960-årene med en direkteforbindelse mellom Grove Hill og Waynesboro. Noen kilder gjør gjeldende at stykket mellom Natchez og Wagarville var planlagt som **US 86** året før.[] Alabama Department of Transportations bibliotek i Montgomery har statsutgitte kart og dokumenter fra den gang der strekningen fra US 43 til Mississippi rt slik merket.[] A

Østre endepunkter for US 84 og US 82 ble byttet om på i 1989 etter at veiene rundt Waycross ble rekonfigurerte.

Referanser
----------

1. ↑  Williams, Steven. «End of US highway 84». *usends.com*. Arkivert fra originalen 25. februar 2015. Besøkt 19. januar 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 25. februar 2015. Besøkt 31. august 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) U.S. Route 84 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons