recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Atherina caspia*** er en fiskeart. Den blir ofte regnet som en underart av liten stripefisk (*A. boyeri*, i eldre litteratur *A. mochon*), men i nyere oversikter over ferskvannsfisk i Iran og *Catalog of Fishes* regnes den som en egen art.

Den har en avlang kropp med en godt markert, sølvfarget stripe langs kroppssiden, to godt adskilte ryggfinner og kan bli opptil 15 cm lang. Den kan skilles fra liten stripefisk fra Svartehavet på at den har 3 infraorbitale bein, ikke 4, og på at den har 19–27 gjellestaver, ikke 27–37.

Utbredelsen omfatter hele Det kaspiske hav, og den finnes også i innsjøene langs Uzboj i Turkmenistan. *Atherina caspia* er en pelagisk stimfisk som er svært tolerant for variasjoner i saltholdigheten i vannet og tåler opp til 77 ‰ salinitet. Den finnes ned til 100 m dyp, men står som regel på 10–20 m. Arten forekommer også i elvemunninger og laguner, og den vandrer opp i elver for å gyte. 

Føden består for det meste av plankton, men noen populasjoner tar også bunnlevende dyr. *Gammarus* og *Daphnia* er foretrukne bytter, men også hoppekreps, muslingkreps, rundormer og tovingelarver blir tatt. Arten er selv bytte for kaspisel, *Stenodus leucichthys*, silda *Alosa saposchnikowii*, stjernestør og persisk stør.

Kilder
------

* B.W. Coad (2015). «Review of the silversides of Iran (Family Atherinidae)». *International Journal of Aquatic Biology*. 3 (5): 282–289. ISSN 2383-0956.
* W.N. Eschmeyer, R. Fricke og R. van der Laan (red.). «Catalog of Fishes, elektronisk utgave». California Academy of Sciences. Arkivert fra originalen 24. oktober 2009. Besøkt 21. september 2016.
* L.S. Berg (1949). *Freshwater Fishes of the U.S.S.R. and Adjacent Countries*. 3 (4 utg.). Guide to the Fauna of the U.S.S.R. No. 30. s. 1003.  [Engelsk oversettelse 1965]

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Atherina caspia* – oversikt og omtale av artene i WORMS-databasen Rediger på Wikidata

* (en) *Atherina caspia* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
I *West Side Story* gjenspeiler «Somewhere» Tony og Marias idé om utopi. Her Larry Kert og Carol Lawrence under Bradoway-oppsetningen i 1957. Foto: Fred Fehl 
«**Somewhere**» er en sang fra andre akt av musikalen *West Side Story* med musikk av Leonard Bernstein og tekst av Stephen Sondheim. Låten gjenspeiler hovedfigurene Tony og Marias idé om utopi, men blir sunget av en anonym stemme bak scenen. Sangen er omgitt av dansesekvenser som illustrerer Tony og Marias ønske om å unnslippe gjengkonfliktene i stykket, men gir samtidig en marerittaktig framstilling om hvordan den drømmen kollapser. Låten slutter med:

*Hold my hand and we're halfway there*
*Hold my hand and I'll take you there*
*Somehow,*
*Some day,*
*Somewhere!*
De samme linjene gjentas på slutten av musikalen, og den tragiske undertonen i låten har ofte blitt sammenlignet med den kalde krigen.

Sangen var også med i filmversjonen av stykket, og denne versjonen ligger på 20.-plass i det amerikanske filminstituttets liste over tidenes beste filmlåter.

«Somewhere» har blitt tolket av en lang rekke artister gjennom tidene. Barbra Streisand sang låten på studioalbumet *The Broadway Album* (1985), og det ble en av signaturlåtene i karrièren hennes. Hun spilte den også inn en gang til med Josh Groban for albumet *Partners* (2014). Idina Menzel og Lea Michele spilte den inn for den tredje sesongen av musikalserien *Glee*. Alisan Porter vant den amerikanske utgaven av *The Voice* med denne låten. Phil Collins, The Supremes, Cher, Bee Gees, Celine Dion, Aretha Franklin, Sissel Kyrkjebø og Shirley Bassey har også bidratt med sine tolkninger av sangen.

Eksterne lenker
---------------

* Sangtekst
**Jérémie Jacques Oberlin** (født 8. august 1735 Strasbourg, død 10. oktober 1806 i Strasbourg) var en  filolog og arkeolog fra Alsace.

Han var bror av Jean Frédéric Oberlin. Mens han studerte teologi ved universitetet rettet han spesiell oppmerksomhet mot bibelsk arkeologi. I 1755 ble han knyttet til gymnasiet i hjembyen, ble bibliotekar ved universitetet i 1763, professor i retorikk i 1770 og i logikk og metafysikk i 1782. 

Oberlin publiserte flere manualer om arkeologi og oldtidsgeografi, og gjennomførte ofte ekskursjoner til forskjellige provinser av Frankrike for å undersøke antikvariske materiale og studere dialekter, resultatene av studiene finnes i *Essai sur le patois Lorrain* (1775); *Dissertations sur les Minnesingers* (1782–1789); og *Observations concernant le patois et les mœurs des gens de la campagne* (1791). He publiserte også flere verker av latinske forfattere.

Referanser
----------

1. ↑   GeneaStar, oppført som Jérémie-Jacques Oberlin, GeneaStar person-ID oberlinjere[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   annuaire prosopographique: la France savante, oppført som , Jérémie Jacques Oberlin, CTHS person-ID 115712, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* 

*Denne artikkelen inneholder materiale fra* Encyclopædia Britannica *Eleventh Edition**, en publikasjon som nå er offentlig eiendom.*

|  |
| --- |
| Search Wikisource |
| Wikisource inneholder tekst fra 1911 Encyclopædia Britannica artikkel Jérémie Jacques Oberlin ***Jacques Oberlin***. |
| * v
* d
* r
 |

Portal: Arkeologi

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** BNE **·** CiNii
 |
Kvinne i dongdrakt ved broen Yongji qiao i Changyang i Sanjiang
**Sanjiang** (kinesisk: 三江侗族自治县; pinyin: *Sānjiāng dòngzú Zìzhìxiàn*) er et autonomt fylke for dongfolket i den autonome regionen Guangxi en Folkerepublikken Kina. Det ligger i byprefekturet Liuzhou.

Befolkningen var på 338 425 innbyggere i 1999.

Kulturminner
------------

To broer i fylket, Yongji qiao og Batuan qiao, er oppført på Folkerepublikken Kinas liste over kulturminner.

Samferdsel
----------

Rismarker i Sanjiang
Kinas riksvei 209 løper gjennom området. Den begynner i Hohhot i Indre Mongolia, krysser gjennom provinsene Shanxi, Henan, Hubei, Hunan og ender opp i havnebyen Beihai i Guangxi.

Kinas riksvei 321 løper gjennom området. Den fører fra Guangzhou i provinsen Guangdong via blant annet Wenzhou og Guilin til Chengdu, hovedstaden i provinsen Sichuan.

Referanser
----------

1. ↑  National Population Statistics Materials by County and City – 1999 Period, *i* China County & City Population 1999, Harvard China Historical GIS

Eksterne lenker
---------------

* Informasjonsside Arkivert 8. november 2010 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
| 10n | Prefiks | Symbol |
| --- | --- | --- |
| 1024 | yotta | Y |
| 1021 | zetta | Z |
| 1018 | exa | E |
| 1015 | peta | P |
| 1012 | tera | T |
| 109 | giga | G |
| 106 | mega | M |
| 103 | kilo | k |
| 102 | hekto | h |
| 101 | deka | da |
| 10n | Prefiks | Symbol |
| 10−1 | desi | d |
| 10−2 | centi | c |
| 10−3 | milli | m |
| 10−6 | mikro | µ |
| 10−9 | nano | n |
| 10−12 | pico | p |
| 10−15 | femto | f |
| 10−18 | atto | a |
| 10−21 | zepto | z |
| 10−24 | yokto | y |

**Hekto** (symbol **h**) er et SI-prefiks i SI-systemet som representerer 102 eller 100.

Det ble tatt inn i systemet i 1795. Hekto kommer fra gresk έκατόν, som betyr *hundre*.

Prefikset hekto brukes blant annet i fiskeindustrien, hvis fisk måles i hektoliter.

Mindre mengder mat, for eksempel pålegg eller smågodt, måles av og til i hektogram. I den sammenhengen er det vanlig å bruke *hekto* alene, uten -gram. Imidlertid er det en tendens at priser på matvarer oppgis per kilogram (kg). Næringsinnhold på matvarer oppgis som regel per 100 gram (som tilsvarer per hektogram, selv om enheten hektogram ikke pleier å nevnes).

Omregning
---------

For eksempel:

* 1 hektoliter = 100 liter
* 1 hektogram = 100 gram
* 1 hektar = 100 ar

Se også
-------

* SI-prefiks
* Matlagingsmål

Eksterne lenker
---------------

* BIPM

  



|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Iver Trøans vei** er en kort blindvei ved tettstedet Trolla vest for Trondheim sentrum som går sørover fra Bynesveien før den dreier østover i retning av Trolla Brug hvor den ender blindt. Den fungerer som adkomstvei for flere eneboliger i området.

Veien stammer fra en eldre vei som gikk oppover Bymarka i retning av Holstvollen og som startet fra Bynesveien på samme område hvor veien ender i dag. Veien fikk nåværende kryssløsning med Bynesveien i 1970-årene. Spor av den eldre traséen er bevart gjennom en gangsti som går mellom Iver Trøans vei og Brukseier Olsens vei. Veien ble i 1964 oppkalt etter Iver Trøan (1876–1951), som var former ved Trolla Brug, fagforeningsmann og deltok i opprettelsen av biblioteket ved Trolla. Trøan ble tildelt Kongens fortjenstmedalje i 1946.

Ved Iver Trøans vei 4 står det en enebolig som fungerte som Trolla skole frem til 1902.

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (2008). s. 259
2. ↑  Kongehuset.no – Tildelinger av ordener og medaljer, Kongens fortjenstmedalje 1946 (Besøkt 20. april 2023)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 259. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 148. ISBN 82-7028-471-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Askersund** er en by i Örebro län i landskapet Närke i Sverige. Det er Askersund kommunes administrasjonssenter og i 2010 hadde byen 3 887 innbyggere.

Askersund er et populært turistmål. Byens sentrum er fremdeles preget av trehusbegyggelsen og sine to kirker. Sofia Magdalena-kirken er tegnet av Olof Tempelman og Landskyrkan av Jean de la Vallée og Erik Dahlberg. Byen ligger i utkanten av skogen Tiveden ved innsjøen Alsen, som utgjør den nordligste delen av Vättern, og like utenfor byen ligger Husabergsudde med bad og camping. Fra byen har man utsikt over Vättern. 

Askersund, som er en havneby ved Vättern, var før jernbanen utskipingshavn via Göta kanal av varer fra de omliggende traktene, deriblant Skyllbergs bruk. I 1850 ble det grunnlagt et selskap for båttrafikk på strekningen Göteborg-Askersund. Kaiene ble bygd ut på midten av 1860-tallet.

Askersund fikk bystatus i 1643.

Askersund cirka 1700.

Referanser
----------

1. ↑  «Tätorternas landareal, folkmängd och invånare per km2 2005 och 2010» **(svensk)**. Statistiska centralbyrån. 14. desember 2011. Arkivert fra originalen 10. januar 2012. Besøkt 10. januar 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Askersund – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Askersund – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Askersunds kommunes nettsted

| * v
* d
* r
Askersund kommune i Örebro län i Sverige |
| --- |
|  | Askersund **·** Hammar **·** Olshammar **·** Rönneshytta **·** Zinkgruvan **·** Åmmeberg **·** Åsbro |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Kart over København som det kan ha sett ut omkring år 1500. Clemenskirken ses nederst til venstre, ikke langt fra Vesterport. Fra Nielsen, Oluf: *Kjøbenhavns Historie og Beskrivelse I: Kjøbenhavn i Middelalderen*, Kbh. 1877
**Sankt Clemens** var en kirke i det gamle København, oppkalt etter helgenen av samme navn. Den lå under flisene under bygningen Frederiksberggade 38, der Strøget munner ut i Rådhuspladsen.

Historie
--------

Kirken nevnes første gang i 1192, men er trolig eldre. Utgravninger har vist at kirken var bygget av munkesten og kalksten, som har sittet som dekorative bånd i murverket. Om grunnplanen og interiør vet man lite. Ved reformasjonen ble kirken nedlagt, og sognet delt mellom Vor Frue og Helligåndskirken. Selve bygningen ble ikke revet med en gang, men fungerte i en årrekke som steinbrudd for Vor Frue kirke.

Tidligere regnet arkeologene Sankt Clemens som Københavns eldste kirke, men under utgravningene i 2008 fant de bevis for at det alt på 1000-tallet lå en kirke i området, men med en litt annen plassering enn Sankt Clemens.

Kirkegården
-----------

Utgravning av kirkegården – under diskoteket *Absalon* – i 2008 viste at de eldste gravene hadde en litt annen retning enn kirkebygningen. I en barnegrav ble det dessuten funnet en mynt som ikke var i omløp etter ca. 1070.

Til kirkegården er knyttet sagnet om St. Clemens' grå so som varsler død.

Referanser
----------

1. 1 2  *S. Clemens Kirke*, i Danmarks Kirker, I, bind 6, 1987. Besøkt 14. sept. 2014
2. 1 2  *Nyt fund: Vikingekirke i København*, videnskab.dk. Besøkt 14. sept. 2014
3. ↑

Portal: Danmark
«St. Elmo's Fire» har flere betydninger.
Sankt Elms ild på et skip til havs.
**Sankt Elms ild** (engelsk: *St. Elmo's fire*) er en svak duskformet elektrisk utladning fra oppstikkende gjenstander som fjelltopper, tårnspir, lynavledere og mastetopper. Den syns i mørket som et svakt lysende, oppadrettet lysskinn rundt disse gjenstandene – ofte sammen med et sprakende lyd for den som befinner seg tilstrekkelig nær. Fenomenet forekommer når den elektriske feltstyrken, for eksempel på grunn av en nærliggende tordensky, er tilstrekkelig høy.

Sankt Elms ild har i folketroen blitt sett som et forvarsel – iblant om gode ting, iblant om forestående ulykker. Til sjøs er Sankt Elms ild ganske vanlig fra mastetopper og metallgjenstander i riggen, og det fins flere sagn om opprinnelsen. Det ene går ut på at St. Erasmus, også kalt St. Elmo, skal ha omkommet under en storm til sjøs, og i sitt dødsøyeblikk lovet at han med lys skulle lede sjøfarende trygt i havn (portugisisk: *corpo santo*: «helgenkropp»). Et annet forteller at St. Erasmus i en storm tente et lys som tross uværet brant med klar flamme. Et tredje at helgenen ble reddet fra å drukne av en sjømann, og lovet å i fremtiden varsle sjøfarende om dårlig vær.

Illustrasjon av «City of Edinburgh».
I 1982 rapporterte både passasjerer og mannskap på en Boeing 747 fra *British Airways* at de hadde observert Sankt Elms ild på flykroppen da maskinen fløy inn i en sky av vulkansk aske. Fenomenet viste seg å skyldes askepartikler som glødet etter sammenstøt med flyet. Se artikkel:  *British Airways Flight 9*

Referanser
----------

1. ↑  Michelet, Jon (2012): *En sjøens helt - Skogsmatrosen*, s. 163. «...Plutselig ser han noe i mastetoppen som minner om en svak lysreklame blir tent i toppen av formasta. Det blå lyset danser ned langs masta. Så flæsjer lyset opp...Det lyset er bare St. Elms ild»

Eksterne lenker
---------------

* (en) St. Elmo's Fire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) St. Elmo's Fire – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Den hellige Erasmus, Katolsk.no
* Den salige Peter González («San Telmo»), Katolsk.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN
 |
Korsfestelsen i *Sankt Gallen-boken*, side 266.
**Sankt Gallen-boken** er en insulær evangeliebok fra middelalderen. Den er i dag oppbevart i klosteret St. Gallens katedralbibliotek, katalogisert som *MS 51*/*Cod. Sang. 51*. Manuskriptet består av de fire evangeliene. Det ble antagelig skrevet i Irland på midten av 700-tallet. Man tror at en munk tok det med seg til klosteret i St. Gallen bispedømme i Sveits en gang på 800-tallet.

Manuskriptet består av 268 sider med 12 illuminasjoner. Illuminasjonene viser en korsfestelse, dommedag, en monogramside med Khi Rho (symbol for Jesus), en teppeside og portretter av de fire evangelistene. Til sammen består boken av 134 pergamentark (folioer).

Visuelt fremstår manuskriptet som relativt naivistisk. De portretterte evangelistene stirrer stivt forover. I motsetning til andre evangeliebøker i samme tradisjon, består ornamenteringen i Sankt Gallen-boken av spiraler og mønstre med dyreflettverk. Det er benyttet relativt få farger. Totalinntrykket er mindre spektakulært enn de andre middelaldermanuskriptene som det er naturlig å sammenligne med.

Eksterne lenker
---------------

* Irish Decoration, *Celtic-art.com*

Portal: Litteratur
***Firekanta*** er serienavnet på en rekke vitsetegninger, eller énrutere, skrevet og tegnet av Nils Axle Kanten. Den norske serieskaperen, som også lager den daglige stripeserien Hjalmar, produserer én ny Firekanta hver uke for publisering i aviser og blader. Firekanta er formmessig i slekt med amerikanske Gary Larsons *The Far Side* og Frode Øverlis *Rutetid*, men har en distinkt tegnestil og egne poenger.
Serien har ikke noen faste hovedpersoner eller gjennomgangsfigurer, og et stort spenn i motiver og tema. Ofte er serien samtidig og aktuell, av og til dykker den i historien og noen ganger blander den det historiske og samtidige for en absurd eller humoristisk effekt. Blant tilbakevendende motiver er facebook, tv-serier, småbarn og familieliv, kjente historiske hendelser, glamourmodeller og populærkulturelle ikoner som Tarzan, Supermann og James Bond.

Bakgrunn
--------

Mellom jobber som animatør på tv-serier og filmer for animasjonsstudioer i Oslo, sendte Nils Axle Kanten inn en serie vitsetegninger til VGs tegneseriekonkurranse i 2008. Vitsetegningene, som han ga serietittelen *Firekanta*, gikk til topps i konkurransen, og fikk senere publisering i Pondus-bladet og VG. Etter å ha nådd et større publikum gjennom publiseringsavtaler med flere aviser, og en økende popularitet som biserie i bladene Pondus og Rutetid, opplevde Kanten et foreløpig høydepunkt i begynnelsen av mai 2012 da *Firekanta* utkom med sitt første nummer som eget album på Egmont Serieforlaget samtidig som han ble belønnet med Pondus-prisen for 2012 for sine tegneserier.

Publisering i Norge og utlandet
-------------------------------

I dag publiseres *Firekanta* i et tjuetalls norske aviser og blader, blant annet Bergens Tidende, Stavanger Aftenblad, Adresseavisen, Fædrelandsvennen, VG Pluss, Vi Menn og Rutetid-bladet.

Eksterne lenker
---------------

* Kantenstrek.no – Offisiell side
* Firekanta-rettigheter og publisering
* 

Portal: Tegneserie
**Son Mi-na** (født 8. oktober 1964), sørkoreansk håndballspiller som deltok i de olympiske leker 1984 i Los Angeles og 1988 i Seoul

Son Mi-na ble olympisk mester i håndball under Sommer-OL 1988 i Seoul. Hun var med på det sørkoreanske laget som vant håndballturneringen for damer foran Norge og Sovjetunionen

I finalerunden som besto av fire lag, vant de to kamper, de slo Norge med 23-20 og Sovjetunionen med 21-19 men tapte kampen mot Jugoslavia med 19-22. De vant finalegruppen med fire poeng foran Norge og Sovjetunionen som begge fikk tre poeng.

Fire år tidligere, under sommer-OL 1984 i Los Angeles, vant hun en sølvmedalje i håndball med det Sørkoreanske damelaget.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1988 Sør-Koreas flagg Seoul - **Gull** i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea
* Sølv 1984 USAs flagg Los Angeles - Sølv i håndball, damer Sør-Koreas flagg Sør-Korea

Eksterne lenker
---------------

* (en) Son Mi-na – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Son Mi-na – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Korea
**L'Académie internationale d'héraldique** (det internasjonale heraldiske akademi), er en sammenslutning av heraldisk kyndige personer fra hele verden. Dets hovedsete er i Sveits. Akademiet som ble grunnlagt i Paris i 1949, utgjør et internasjonalt forum for heraldiske studier. Annethvert år avholdes et internasjonalt kollokvium.

Medlemstallet er begrenset til 75, men det er ingen begrensninger på antallet assosierte medlemmer. Det innbys til generalforsamling en gang i året.

Blant fremtredende heraldikere som var eller er medlemmer, kan nevnes: Bruno Heim, Sven Tito Achen, Gunnar Scheffer, Jan Raneke, Arvid Berghman, Nils G. Bartholdy, Ottfried Neubecker, Carl-Alexander von Volborth og Michel Pastoureau.

Norske medlemmer
----------------

* Hans Krag, forfatter
* Hallvard Trætteberg, førstearkivar i Riksarkivet
* Jørgen Mathiesen, godseier
* Hans Cappelen, advokat
* Lars Tangeraas, ambassadør
* Kaare Seeberg Sidselrud, seniorrådgiver
* Tom Sverre Vadholm, advokat
* Torgeir Melsæter, historiker dr.

Se også
-------

* Heraldisk Selskap

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* AIH Information (på fransk) Arkivert 22. desember 2008 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Académie Scandinave Maison Watteau** var mellom 1919 og 1935 en kunstskole i Paris i Frankrike.

Académie Scandinave ble drevet av svenske, norske og danske kunstnere, blant dem Lena Börjeson, Otte Sköld, Henrik Sørensen, Adam Fischer og Per Krohg, med Lena Börjeson som forstanderinne. Skolen var lagt til Maison Watteau, der allerede en tid det var blitt utstilt svensk kunst.

Intendenten og vaktmesteren Åke Pernby samt Otte Sköld vendte i 1929 tilbake fra Paris og Académie Scandinave til Sverige og grunnla sammen i Stockholm *Otte Skölds målarskola*, senere kalt Pernbys målarskola. Lena Börjeson begynte også etter sin hjemkomst til Sverige med en kunstskole, *Lena Börjesons skulpturskola*, 1940 i Stockholm.

Norske elever
-------------

* Håkon Stenstadvold
* Egil Iveland
* Elisabeth Dored
* Willy Midelfart
* Johs. Rian
* Aage Storstein
* Gunnar Wefring
* Thoralf Gjesdal
* Joachim Grøgaard
* Johan Lie-Gjemre
* Lizzi Getz Lange
* Thorvald Slettebak
* Alfhild Skau
* Martha Præsttun
* Tor Refsum
* Ville Aarseth
* Sigfrid Ørstad

Referanser
----------

1. ↑  Maison Watteau i Nationalencykopedin
2. ↑  Nordisk Familjebok, Uggle-upplagan, 1926, sp 1136

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LIBRIS **·** NKC
 |
«**Budeievisa**» er et skillingstrykk som også er kjent under tittelen «Budeia synger». Det er Hanna Winsnes (1789–1872) som har skrevet den. Hun er mest kjent for kokeboka «Lægebog i de forskjellige Grene af Husholdningen» som kom ut i 1845. I tillegg skrev hun flere dikt, noveller og romaner.

Teksten
-------

**1.** Så lang er nå vinteren for den som skal stelle,  

og da må det just om forsynlig gjelde,  

thi den som uvettig med foret vil sløse  

de får vel om våren se jammer i fjøset.  

  

**2.** Men kulde og snøfokk meg slett ikke skremmer  

om istapper henger om skjørtene som bremmer,  

så lunt er det alltid i fjøset om kvelden  

og den som trett sover trygt under fellen.  

  

**3.** Å sørg inte kua mi for vinerens dage  

Vårherre han sender nok våren tilbake.  

Og det skal bli sprang når vi kalven skal løse  

og alle småkvigerne slipper av fjøset.  

  

**4.** Og skal vi til seters så drager jeg gjerne  

der skal jeg vel stelle og yste og kjerne,  

så reiser jeg hjem med de breddfulle butter  

på gården jeg hilses av jenter og gutter.  

  

**5.** Og kjørene rauter og kjennes ved hjemmet  

og jeg blir traktert som jeg rent var en fremmed,  

ja lykkelig den som en buskap kan eie  

men har jeg inte gård vil jeg være budeie.

Kilder
------

* Sangene i våre hjerter, Elin Prøysen, Damm 2007
***Transamerica*** er en dramakomedie fra 2005, skrevet og regissert av Duncan Tucker. Filmen handler om Bree, som skal ha en kjønnskorrigerende operasjon fra mann til kvinne, og reisen hun tar gjennom USA med sønnen hun ikke visste hun var far til. Felicity Huffman har hovedrollen som Bree.

Innspilling
-----------

Filmen var den første filmen Harvey og Bob Weinstein kjøpte til sitt nye filmselskap The Weinstein Company etter at de forlot Miramax Films. Filmen ble spilt inn i Arizona og New York i pausen Felicity Huffman hadde mellom to sesonger av TV-serien *Frustrerte fruer*.

Mottakelse
----------

Felicity Huffman har fått mye skryt for sitt portrett av den nyopererte Bree, og hennes nervøse og angstfylte møte med verden mens hun prøver å dekke over sitt kjønnslige opphav.

Handling
--------

Bree, er en transkvinne som er en uke unna sin siste operasjon, får en telefon fra Toby, som har blitt fengslet i New York. Tony hevder han han er Brees ukjente sønn. Etter råd fra sin terapeut, flyr Bree til New York fra Los Angeles og later som hun er en misjonær når hun betaler Tobys kausjon. Hun overtaler Toby til å bli med tilbake til vestkysten med bil, for i hemmelighet å droppe Toby av hos sin stefar på veien.

Planene blir imidlertid forandret når Bree finner ut at Toby har blitt misbrukt av stefaren, og de fortsetter reisen mot Los Angeles mens de enten camper ute eller overnatter hos Brees bekjente. Under turen finne Toby at Bree er en transperson, og mens de er hos Brees foreldre, etter at bilen deres blir stjålet, finner han også ut at Bree er hans biologiske far. Toby forsvinner så i sinne.

Bree fortsetter til LA alene, og får sin operasjon. Etter operasjonen oppsøker Toby henne, og de skværer opp.

Roller
------

* Felicity Huffman – Bree
* Kevin Zegers – Toby
* Fionnula Flanagan – Elizabeth
* Elizabeth Peña – Margaret
* Graham Greene – Calvin

Priser og nominasjoner
----------------------

* Oscar-nominasjoner
	+ Beste kvinnelige hovedrolle – Felicity Huffman
	+ Beste sang – «Travelin' Thru» av Dolly Parton

* Golden Globe-nominasjoner
	+ Beste skuespillerinne i filmdrama – Felicity Huffman (vunnet)
	+ Beste filmsang – «Travelin' Thru» av Dolly Parton

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) *Transamerica* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *Transamerica* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *Transamerica* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Transamerica* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Transamerica* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Transamerica* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Transamerica* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *Transamerica* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Transamerica* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Transamerica* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

  

Portaler: Litteratur | Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Cupping** er i kaffeterminologi en metode for å smake og gjenkjenne egenskaper ved en kaffetype. Kaffesmakingen foregår ved å sammenligne en rekke ferdig tilberedte kopper med kaffe, for å kunne peke ut smaksegenskaper ved de forskjellige.

Metoden rundt produksjonen og smaking av kaffen er forholdsvis rigid, for å unngå variasjoner som ikke er forårsaket av kaffen selv. I profesjonell sammenheng vil cupperne (de som smaker på kaffen) ha et skjema som de bruker til å vurdere kaffen underveis. Vanlige parametre her er blant annet syrlighet, bitterhet, sødme, salthet, surhet, samt en helhetsvurdering. Karakterer gis på skalaen fra 0 til 8 poeng, der høyere er bedre. Den minste poengsummen en kaffe kan oppnå er 36 poeng og den høyeste er 100 poeng.

Blant annet Cup of excellence vurderer hvilke kaffeavlinger som får selges på dets årlige auksjoner, basert på kvaliteten til kaffen.

Cupping brukes også i utbredt grad av kaffebrennerier, som tester hvordan en enkelt kaffetype varierer av variasjoner i brenneteknikk.
Nærbilde av en Azipod på USCG «Mackinaw» 3,3 MW Azipod enheter
**Azipod** er et varemerket design for azimut-trustere produsert av det svensk-sveitsiske firmaet ABB. Utviklet i Finland i samarbeid med skipsverftet Masa-Yards (siden solgt til STX), er Azipod en fremdriftsenhet for skip som består av en propell med fast stigning (ikke dreibar), montert på en dreibar enhet (pod), som også inneholder den elektriske enheten som driver propellen.

Selv om Azipod er et registrert varemerke, blir det noen ganger brukt feil, som et generelt produktnavn for tilsvarende enheter produsert av andre selskaper.

Referanser
----------

1. ↑  MAO:249/18. Markkinaoikeus, 8. mai 2018
2. ↑  Inside view: What makes QM2 go Arkivert 21. januar 2013 hos Wayback Machine.. Beyond Ships.
3. ↑  *Marine Propulsion & Auxiliary Machinery: The Journal of Ships' Engineering Systems*. Riviera Maritime Media. 2005.
4. ↑  Brian J. Cudahy (2001). *The Cruise Ship Phenomenon in North America*. Cornell Maritime Press. s. 53–. ISBN 978-0-87033-529-7.
**Transafrikansk hovedvei 8**, **TAH 8** eller **Lagos-Mombasa-Highway** er del av det Transafrikansk hovedveinettet som blir utviklet og vedlikeholdt av Den afrikanske union, UNECA og Afrikabanken. Veien går mellom Lagos i Nigeria og Mombasa i Kenya og har en lengde på 6 259 km. Den kan betraktes som en forlengelse av Dakar-Lagos-Highway, når begge er ferdige vil denne øst-vest-forbindelsen ha en samlet lengde på 10 269 km.

Strekning
---------

Strekningen går gjennom Nigeria, Kamerun, Den sentralafrikanske republikk, Den demokratiske republikken Kongo, Uganda og Kenya.

På de asfalterte delstrekningene i Nigeria, Kamerun, Uganda og Kenia er veien sterkt trafikkert. Avsnittet gjennom Den demokratiske republikken Kongo går imidlertid gjennom områder med regnskog. Området har ofte heftige regnvær, dette fører til at veien der for det meste består av slammstrekninger som ikke er kjørbare. I tidsrommet 2002–2011 har strekningen mellom Kisangani og Walikale blitt satt istand av den tyske organisasjonen *Deutsche Welthungerhilfe e.V.*

Knutepunkter
------------

|  |
| --- |
| Nigerias flagg **Nigeria** |
| **trasé** | **sted** | **knutepunkt** | **bemerkning** |
| **E1** | Lagos |  | mot Dakar i Senegalmot Alger i Algerie |
| **A121** | Sagamu |  |  |
| **A232** | Benin City |  |  |
| Kameruns flagg **Kamerun** |
| **trasé** | **sted** | **knutepunkt** | **bemerkning** |
|  | Yaoundé |  |  |
|  | Meiganga |  | mot Tripoli i Libya |
| Den sentralafrikanske republikks flagg **Den sentralafrikanske republikk** |
| **trasé** | **sted** | **knutepunkt** | **bemerkning** |
|  | Bouar |  | mot Cape Town i Sør-Afrika |
|  | Bangui |  |  |
| Den demokratiske republikken Kongos flagg **Den demokratiske republikken Kongo** |
| **trasé** | **sted** | **knutepunkt** | **bemerkning** |
|  | Buta |  |  |
| **N3** | Kisangani |  |  |
|  | Walikale |  |  |
| Ugandas flagg **Uganda** |
| **trasé** | **sted** | **knutepunkt** | **bemerkning** |
| **A109** | Bwera |  |  |
|  | Kampala |  |  |
|  | Tororo |  |  |
| Kenyas flagg **Kenya** |
| **trasé** | **sted** | **knutepunkt** | **bemerkning** |
| **A104** | Malaba |  |  |
| **A109** | Nairobi |  | mot Kairo i Egypt og mot Cape Town i Sør-Afrika |
|  | Mombasa |  |  |

Referanser
----------

1. ↑  «REVIEW OF THE IMPLEMENTATION STATUS OF THE TRANS AFRICAN HIGHWAYS AND THE MISSING LINKS, Volume 1: Main Report» (PDF). SWECO International/NCG. 14. august 2003. Besøkt 24. april 2014.
2. ↑  «Die deutsche Straße». spiegel.de. 14. mars 2015. Besøkt 19. april 2015.
**Aziz Ouhadi** (født 24. juli 1984 i Khemisset) er en marokkansk friidrettsutøver, som konkurrerer i sprint. Hans personlige rekord på 100 meter er 10,09, som også er marokkansk rekord.

Karriere
--------

Ouhadi vant sitt første marokkanske mesterskap i 2005.

Han deltok i sitt første VM i 2009, i VM i friidrett 2009 i Berlin. Han løp 100 meter på 10,40, men dette holdt ikke til å gå videre fra innledningsheatene. Senere på året, i oktober, vant han sølv på 100 meter i *Jeux de la Francophonie 2009*, kun slått av Ben-Youssef Méité fra Elfenbenskysten.

I Afrikamesterskapet 2010 løp han både 100 og 200 meter. 100 meter løp han på 10,26 og kom på sjetteplass, mens på 200 meter kom han på fjerdeplass med tiden 20,59, tre hundredeler bak Simon Magakwe som tok bronsen.

Gjennom 2011 forbedret han den marokkanske rekorden tre ganger, siste gang til 10,09 i Meeting Grand Prix IAAF de Dakar. Han vant 100 meter i IAAF World Challenge-stevnet i Rabat, og senere Memorial Primo Nebiolo og Josef Odložil Memorial. Videre fikk han sølv på både 100 og 200 meter i Military World Games 2011, slått av Femi Seun Ogunode på begge distansene.

I VM innendørs 2012 nådde han finalen på 60 meter. Her løp han på 6,72, og endte på åttendeplass.

Referanser
----------

1. ↑  GBR Athletics – *Maroccan championships*, besøkt 11. april 2012.
2. ↑  IAAF - *Timetable - 100 Metres* Arkivert 5. mars 2012 hos Wayback Machine. besøkt 11. april 2012.
3. ↑  Jeux de la Francophonie 2009 - *Les médaillés par édition* Arkivert 12. mai 2010 hos Wayback Machine. besøkt 11. april 2012.
4. ↑  IAAF - *Heidler's 75.33m the standout result in Dakar - IAAF World Challenge*, besøkt 11. april 2012.
5. ↑  ESM International - *Aziz Ouhadi* Arkivert 2. april 2012 hos Wayback Machine. besøkt 11. april 2012.
6. ↑  IAAF - *Strong showing by Kenya at the World Military Games in Rio de Janeiro*, besøkt 11. april 2012.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aziz Ouhadi – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Aziz Ouhadi – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aziz Ouhadi – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aziz Ouhadi – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Aziz Ouhadi – Diamond League Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Museet for Fotokunst** er et dansk fotomuseum, beliggende i Odense.

Museet ble etablert i 1987, og utgjør en del av kultursenteret Brandts, tidligere kalt Brandts Klædefabrikk. 

Kultursenteret ligger i et ombygget, gammelt industriområde. Det ble drevet fabrikkvirksomhet i lokalitetene fra 1796 til 1977. Fra 1982 har bygningene blitt renovert og bygget ut som kultursenter. I tillegg til flere museer huser Brandts spesialbutikker, serveringssteder, musikkbibliotek, kunstakademi, kino og spillested. 

Fotomuseet er et statlig anerkjent kunstmuseum, og driver utstrakt utstillingsvirksomhet i sine lokaler.

Fra 1988 har museet tre ganger årlig publisert *Katalog*, et engelskspråklig foto- og mediatidsskrift som også fungerer som museets utstillingskatalog. 

Museet har tatt initiativet til fotofestivalen «Fototriennale.dk», som første gang ble arrangert i 2006.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Brandts Museum of Photographic Art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Presentasjon av *Katalog* på www.kulturtidsskrifter.dk Arkivert 17. august 2011 hos Wayback Machine.

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Museet for islamsk kunst** (arabisk: متحف الفن الإسلامي في الدوحة) er et museum i Doha i Qatar. Det har ei av verdens mest komplette samlinger av Islamske kunstgjenstander, blant annet manuskripter, tekstiler og keramikk, som har blitt samla siden slutten av 1980-åra. Museet åpna i 2008.

Museet ligger ute i Dohabukta, i den sørlige enden av Corniche. Bygninga er tegna av I.M. Pei, og er inspirert i tradisjonell islamsk arkitektur. Arkitekten ønska at den skulle ligge for seg selv, uten andre forstyrrende bygninger i nærheten. Den befinner seg 59 meter fra land, og rundt den er det en park. Museumsbygninga har et totalt gulvareal på 45 000 m². Den sto ferdig i 2006, to år før åpninga av museet.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  Ouroussoff, Nicolai (24. november 2008). «In Qatar, an I. M. Pei Museum of Imposing Simplicity - NYTimes.com». www.nytimes.com. Besøkt 23. april 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ar) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Doha Museum of Islamic Art – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
Chico Mendes' bryllupsfeiring i Ziguinchor, Senegal med Luís Cabral til høyre for kaken, 1973.
Chico Mendes og Luís Cabrals kone ved Mendes' bryllup i Ziguinchor, Senegal, 1973.
**Francisco Mendes**, krigernavn **Chico Té** (født 7. februar 1939 i Enxude, Guinea-Bissau, død 7. juli 1978) var en politiker. Han var landets første statsminister og holdt den posisjonen fra 24. september 1973 til han omkom i en bilulykke under mistenkelige omstendigheter den 7. juli 1978.

Tidlig karriere
---------------

På begynnelsen av 1960-tallet lanserte Det afrikanske partiet for Guinea og Kapp Verdes uavhengighet (PAIGC) en væpnet kamp mot portugisisk imperialisme som kom til å vare mer enn et tiår. Mendes var en av landets få studenter i videregående opplæring da han forlot skolen for å bli med i PAIGC. Han steg gjennom rekkene på 1960-tallet og ble en politisk kommissær av Bafatá området i 1962. I årene 1963-1964 hadde han samme funksjon på nordfronten. Han gikk inn i politibyrået i 1964 og i 1965 ble han medlem av *PAIGCS Krigsråd*. I 1967 ble han utnevnt til delegat for *rådet for nordfronten.*

Statsminister
-------------

Portugal innvilget uavhengighet til Guinea-Bissau tidlig i 1974, til tross for at PAIGC hadde erklært uavhengighet nesten et år i forveien. Den PAIGC-ledede regjeringen ble ledet av Luís Cabral, halvbror av PAIGC-medgrunnlegger Amílcar Cabral, hvis død i Conakry den 20. januar 1973 forblir et mysterium. Francisco Mendes ble valgt til landets første statsminister og var ansvarlig for en rekke sosialisme-inspirerte utviklingsprogrammer, samt et fireårig pådriv for nasjonal forsoning. Mendes sin signatur prydet de fire første sedlene (10, 50, 100 og 500 pesos) utstedt i 1976 i Guinea-Bissau.

Selv om omstendighetene rundt hans død 7. juli 1978 fortsatt er omdiskutert, er det en vidt akseptert teori at PAIGC var involvert i det og at årsaken var uenighet mellom lederene.

Utmerkelser
-----------

Som en afrikansk nasjonalist og en nasjonal figur i kampen for uavhengighet har Francisco Mendes blitt hedret både I Guinea-Bissau og Kapp Verde. Ansiktet hans ble fremhevet på pengeseddelen 500 guineanske pesos (nummer to (1983) og nummer tre (1990), mange skoler og gater bærer hans navn over hele Guinea-Bissau og Francisco Mendes Internasjonale Lufthavn i Praia Kapp Verde ble oppkalt etter ham.

Personlig liv
-------------

Han giftet seg i 1973 i Ziguinchor, Senegal og etterlot seg to sønner og to døtre.

Referanser
----------

1. ↑   Chico Té
2. 1 2  Symes, Peter. «The Banknotes of Guinea-Bissau». Besøkt 20. juli 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Svalbards miljøvernfond** er et fond som skal bidra til at det settes i verk tiltak for å beskytte naturmiljø og kulturminner på Svalbard i samsvar med svalbardmiljøloven § 98 og fondets vedtekter. Fondet ble etablert 15. juni 2001. Fondet er avgiftsfinansiert og får blant annet inntekter fra miljøgebyr, jakt- og fiskegebyr, miljøerstatninger og tvangsmulkter fastsatt av Sysselmesteren på Svalbard.

1. april 2007 ble det innført et miljøgebyr for alle tilreisende til Svalbard, hvor gebyret blir lagt til på fly- og cruisebilletter og tilfaller Svalbards miljøvernfond. Virksomheter, organisasjoner og privatpersoner kan søke om støtte fra fondet.

3. april 2008 tildelte styret i Svalbards miljøvernfond 3,6 millioner kroner fordelt på 19 prosjekter.

Sekretariatet for fondet er lagt til Sysselmesteren på Svalbard.

Referanser
----------

1. ↑  
«Tildeling fra Svalbards miljøvernfond våren 2008». Sysselmannen på Svalbard / Svalbards miljøvernfond. 3. april 2008. Arkivert fra originalen 10. april 2008. Besøkt 3. april 2008.
2. ↑  Morten Ruud er ny styreleder for Svalbards miljøvernfond. Pressemelding fra Miljøverndepartementet (8. januar 2014). Besøkt 19. februar 2014.

Eksterne lenker
---------------

* Lovdata.no: Forskrift om tilskudd fra Svalbards miljøvernfond
* Sysselmannen.no: «Sammen bevarer vi svalbardmiljøet», informasjonsbrosjyre om miljøfondet[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
Svalsat på Platåberget, over Longyearbyen
**Svalbard satellittstasjon** (SvalSat) er en satellittstasjon 459 moh. på Platåberget (over Hotellneset og Bjørndalen), om lag 5 km vest for Longyearbyen på Svalbard. SvalSat er en stasjon i firmaet Kongsberg Satellite Services (KSAT). Satellittstasjonen henter ned data fra og laster opp innstruksjoner til satellitter i polare baner. Satellittstasjonen, som er den nordligste i verden, åpnet i 1997 og har i dag (jan. 2020) ca. 40 ansatte. Hovedkontoret til KSAT ligger i Tromsø og har tilsammen over 200 ansatte.

Antenner sett fra Isfjorden
Satellittstasjonen består av i underkant av 150 antenner (april 2023). I starten ble det bygd 6 antenner, hvor Kongsberg Satellite Services og Den europeiske organisasjonen for meteorologisatellitter (EUMETSAT) fra starten eide to hver og NASA og den sivile amerikanske værvarslingstjenesten National Oceanic and Atmospheric Administration eide en hver. Antall antenner har økt meget sterkt de senere årene, og i 2012 satte KSAT i gang en utvidelse av stasjonbygget. Med utvidelsen har antallet satellitter det leses ned data fra økt fra 14 i 2008 til mer enn 130 i 2020. Svalbard og Tromsø tar det data fra tilsammen 50 000 passeringer i måneden. I 2021 installerte KSAT de to store ka-band antennene på Svalbard og Punta Arenas, antennen på Svalbard er 11 meter i diameter. Satelittstasjonen ble da verdens største bakkestasjon. Per 2023 er Svalbard satellittstasjon en del av USAs romfartsorganisasjon NASAs kommunikasjonsnettverk Near Space Network.

I tillegg har Telenor bygd en telekommunikasjonsantenne. Dataene sendes via Telenors anlegg på Skjeringa i Longyearbyen, med sjøkabel (fiber) via Harstad til Sør-Norge og, blant annet, USA.

Svalbard satellittstasjon og TrollSat ved forskningsstasjonen Troll i Antarktis er de eneste satellittstasjonen i verden som kan ha kontakt med de polare satellittene på hver eneste runde de tar (14 av 14 runder i døgnet).
Sammen med et tilsvarende anlegg i Tromsø – KSAT ved Prestvannet – er Svalsat og Tromsø de to eneste sivile anleggene i Norge av denne typen.

Referanser
----------

1. ↑  Forskning.no: Øyet i himmelen laster ned på Svalbard *(av Kristin Straumsheim Grønli, publisert 13. desember 2006)* Besøkt 23. juli 2023

Eksterne lenker
---------------

* (en) SvalSat – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Jean-Pierre Vermetten** (født 6. februar 1895, død ukjent) var en belgiske svømmer og vannpolospiller som deltok i de olympiske leker 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris

Vermetten vant en olympisk sølvmedalje i vannpolo under OL 1924 i Paris. Han var med på det belgiske laget som kom på andreplass i vannpoloturneringen. Det var tretten nasjoner som stilte lag. I kvartfinalen vant Belgia over Ungarn med 7-2 og siden slo de Tsjekkoslovakia med 5-1 i semifinalen. De tapte finalen mot Frankrike med 0-3 og Frankrike ble dermed olympiske mestere i vannpolo. I spillet om andreplass vant siden Belgia over Sverige med 4-3 og over USA med 2-1. Vermetten spilte fire kamper i OL-turneringen og scoret et mål.

De andre spillerne på det belgiske laget var Gérard Blitz, Maurice Blitz, Joseph Cludts, Joseph De Combe, Pierre Dewin, Albert Durant, Georges Fleurix, Paul Gailly, Joseph Pletinckx og Jules Thiry.

OL-medaljer
-----------

* 1924 Frankrikes flagg Paris - Sølv Sølv i vannpolo, (Belgia)

Referanser
----------

1. ↑   Wikipedia på nederlandsk[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jean-Pierre Vermetten – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Jean-Pierre Vermetten – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Jean-Pierre Vermetten – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Jean-Pierre Vermetten – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata
**Svalisbreen** er en 12,5 km lang og 27 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordøstlige Sørkapp Land. Breen strekker seg fra Pulkovofjella (552 m) i sør og nordover langs østveggen av Scott-Ruudfjellet (650 m) og Alfhildtoppane (544 m) og mot Ostrogradskijfjella, hvor den svinger vestover ned i Brepollen med brefront mot sjøen. I front har den bare en svært tynn morene oppå isen, men den har en større sidemorene mot fjellsiden og havet i nord.

Foto sett fra vest, med Svalisbreen midt i den øverste bildehalvdelen. Breen bukter seg nedover og ut i bukta Brepollen.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Via høye og bratte fjellpass har breen såvidt forbindelse til Odessabreen og Hedgehogfonna i øst, Skilfonna i sørøst, Pulkovobreen i sør og Fredfonna i sørvest. Smale fjellrygger skiller breen fra Grobreen i vest og Signybreen i nordvest

Breen er oppkalt etter «Svalis», som både betyr kald isbre og som samtidig var kallenavnet i telegrafi for Norges Svalbard- og Ishavsundersøkelser, som senere ble Norsk Polarinstitutt.

Referanser
----------

1. ↑  Svalisbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 11. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
**Svalbardkurset** er et etterutdanningskurs for ansatte i Norges sentrale statsadministrasjon og andre personer som er viktige for Norges politikk og forvaltning av Svalbard. 

Kurset organiseres av Norges teknisk-naturvitenskapelige universitet (NTNU) og er et felles tiltak mellom NTNU, Norsk polarinstitutt og i senere år Universitetssenteret på Svalbard (UNIS). Gjennom årene har kurset samarbeidet med Tromsø Museum, Sysselmesteren på Svalbard, Bergmesteren for Svalbard, Store Norske Spitsbergen Kulkompani, Longyearbyen lokalstyre og Kystvakten, og dratt nytte av bidrag fra en rekke andre institusjoner og enkeltpersoner.

Innhold
-------

Kurset tar opp aktuelle problemstillinger knyttet til naturressurser, politikk, samarbeid, forskning, næringsdrift i regionen. Det er utviklet en ramme for kurset som følges fra år til år, mens tema og fokus fornyes hvert år ut fra aktuelle problemstillinger. Faste temaer er ferdsel, kommunikasjon og sikkerhet knyttet til aktiviteter og ferdsel i polare områder. Sikkerhetsansvarlige fra UNIS og Norsk polarinstitutt står for denne delen. Øvrige innledere på kurset er personer fra Sysselmesteren på Svalbard, lokalforvaltningen og andre spesialister i arktiske spørsmål.

Mange av de som deltar på kurset, er spesialister innen saksområder som har med Svalbard å gjøre, og flere bidrar samtidig som forelesere på kurset. En del av kurset bygger på at deltakerne skal gi hverandre kompetanse fra sine spesialområder.

I dag har mange av kursdeltakerne tidligere vært på Svalbard eller bor der fast. Flere av de som er ansatt i det nye Lokalstyret, i Store Norske og andre virksomheter på Svalbard, tar kurset for å bli kjent egne omgivelser og miljø.

Historie
--------

Kurset ble startet i 1976 av professor i naturmiljøkunnskap Olaf I. Rønning (1924-2018) ved Botanisk institutt ved den gang Den allmennvitenskapelige høgskolen, AVH på Rosenborg i Trondheim. Han startet sin vitenskapelige virksomhet på Svalbard i 1958. 

Kurset begynte som hovedfagskurs for biologistudenter og utviklet seg til et tverrfaglig kurs for å styrke kunnskap og komnetansen om Arktis og Svalbard for sentralforvaltningen (Storting og departementene). 

Kurset ble organisert i regi av KOMMIT – Komiteen for miljøvern ved Universitetet i Trondheim – som senere ble en del av NTNUs Senter for miljø og utvikling.

I gjennomsnitt har 20-22 personer deltatt i kurset hver år.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted