recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Søndag** er siden 1973 blitt regnet som den siste dagen i uken ifølge standarden ISO 8601, som også Norge har gjort til formell norm. Dette er den internasjonale sivile standarden. Likevel er søndagen alltid første dag i uken i ekklesiastisk sammenheng, det være seg i jødedommen, kristendommen eller islam.[] Likevel holder troende jøder sabbaten (lørdag) for å være den syvende dagen. 

Ifølge kristen tradisjon og lov om helligdager og helligdagsfred er alle søndager helligdag i Norge og en dag for hvile. Den representerer Kristi oppstandelse på den tredje dagen (første påskedag) og er derfor den viktigste fest- og gudstjenestedagen i de fleste kristne kirker. Søndagen som helligdag eller festdag har rot tilbake til soldyrkelse som var vanlig i både babylonsk, egyptisk og senere romersk kultur. Søndag som en kristen høytid ble innført av den romersk-katolske kirke i år A.D. 336.

Under den pietistiske kong Christian 6. ble det på 1730-tallet innført kirketvang i Danmark-Norge på søn- og helligdager, og forbud mot teaterforestillinger.

Navnet «søndag» kommer av norrønt *sunnudagr* («solens dag»), som også har gitt opphav til nynorsk *sundag* (ved siden av *søndag*) og islandsk/færøysk *sunnudagur*. Den germanske betegnelsen på søndag er lånt inn i finsk som *sunnuntai*, og er selv en oversettelse av det latinske *diēs Sōlis*. På vestgermanske språk finner vi former som *Sunday, Sonntag, zondag, Sendai, söndai, saandi,* osv. Den latinske betegnelsen er innlånt i de brittonske språkene, med former som walisisk *dydd Sul* (jf. *haul* «sol»). I de språkene som stammer fra latin, er imidlertid betegnelsen erstattet av «Herrens dag»: *duminică, domenica, dumengia, domingo, diumenge, dimanche,* osv.

En måned som har søndag som sin første ukedag, vil få en fredag den 13.

Referanser
----------

1. ↑  Lovdata: Lov om helligdager og helligdagsfred
2. ↑  Emblem, Libæk, Stenersen: *Norge* 1 (s. 121), forlaget Cappelen, ISBN: 82-02-14174-5

Se også
-------

* Ukedager.
* Ukenummer.
* Søndagsbokstav.

  


| * v
* d
* r
Helligdager i Norge |
| --- |
| Helligdager | Søndager • Første nyttårsdag (1. januar) • Skjærtorsdag • Langfredag • Første påskedag • Andre påskedag • Kristi himmelfartsdag • Første pinsedag • Andre pinsedag • Første juledag • Andre juledag |  |
| Helligdager frem til 1770 | Tredje påskedag • Tredje pinsedag • Tredje juledag • Helligtrekongersdag • Kyndelsmesse • Maria budskapsdag • Sankthans • Maria besøkelsesdag/syftesok • Mikkelsmess • Allehelgensdag |
| Helligdag til 1950 | Bots- og bededag |


| * v
* d
* r
Ukedager |
| --- |
| mandag **·** tirsdag **·** onsdag **·** torsdag **·** fredag **·** lørdag **·** søndag |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
**Badakhshan** er en region som består av deler av nordøstre Afghanistan og sørøstre deler av Tadsjikistan. **Badakshan-provinsen** er en av 34 provinser i Afghanistan og inneholder Wakhan-korridoren.

Folket
------

Badakhshaniene er et eget etnisk-språklig og religiøst samfunn. De er etterkommere av persere som bosatte seg i området rundt år 1000 f.Kr. I afghansk Badakhshan er hovedspråket persisk. Dialektene som blir snakket i tadsjikisk Badakhshan hører til den østre grenen av de iranske språkene. De er slektninger av antikke Sogdian. Religionen er islam.

Geografi
--------

Sammensetningen av fjelldistriktene, som består av alle de sørlige distriktene i Badahshan og de nordre fjellene og dalene i Nurestan (tidligere *Kafiristan*), ligner resten av Hindu Kush vestover. Hindu Kush er den sørlige kanten av et stort sentralt platå. Det brekker opp i lange spir sørover, der dalene ligger dypt i Nuristan, nesten isolert fra hverandre av de snødekte høydene som deler dem. I nord går platået gradvis nedover mot Amu-Darja, der det faller fra en gjennomsnittlig høyde på 4500 meter til 1200 meter rundt Faizabad, midt i Badakhshan.

Historie
--------

Grensene ble avgjort av en anglo-russisk avtale i 1873 som anerkjente at «Badakshan med dets nærliggende område Wakhan» skal «tilhøre emiren i Kabul» og begrenset det til den venstre eller sørlige bredden av Amu-Darja. I vest ble grensen til Badakshan trukket i en linje som krysser platåene i Turkmenistan sørover fra der Kunduz og Amu Darya møtes til det østlige vannskillet til Tashkurghan-elva, går videre sørøstover, krysser Kunduz til den treffer Hindu Kush. Den sørlige grensen ble trukket langs fjellryggen til Hindu Kush så langt som Khawak-passet som leder fra Badakshan til Panjshir-dalen. Bortenfor dette var den ubestemt. 

I 1895 ble elva Pjandzj definert som grensen mellom det afghanske og russiske Badakshan. I Sovjetunionen ble den tidligere russiske delen organisert som *Gorno-Badakhshan* innen den tadsjikiske sovjetiske republikken (fra 1991 uavhengige Tadsjikistan).

Referanser
----------

1. ↑  Population Estimation 2012 - 13 - Central Statistics Organization Arkivert 30. mars 2013 hos Wayback Machine. - Besøkt 13. mai 2013

| * v
* d
* r
Afghanistans provinser |
| --- |
| Badakhshan **·** Badghis  **·** Baghlan **·** Balkh **·** Bamiyan **·** Daikondi **·** Farah **·** Faryab **·** Ghazni **·** Ghowr **·** Helmand **·** Herat **·** Jowzjan **·** Kabul **·** Kandahar **·** Kapisa **·** Khost **·** Konar **·** Kunduz **·** Laghman **·** Lowgar **·** Nangarhar **·** Nimruz **·** Nuristān **·** Oruzgan **·** Paktia **·** Paktika **·** Panjshir **·** Parvan **·** Samangan **·** Sar-e Pol **·** Takhar **·** Vardak **·** Zabol | Afghanistans flagg |
| ISO 3166-2:AF |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Karl Oscar Ragnar Malm** (født 14. mai 1893, død 1. mars 1959) var en svensk syklist som deltok i flere olympiske leker, 1912 i Stockholm, 1920 i Antwerpen og 1924 i Paris.

Malm ble olympisk mester i sykkel under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det svenske laget som vant lagkonkurransen over 320 kilometer foran Storbritannia. De andre syklistene på laget var Erik Friborg, Axel Persson og Algot Lönn. Det ble kun kjørt et ritt i OL i 1912. I lagkonkurransen ble tidene til de fire beste syklistene på hvert lag summert og laget med den beste tiden sammenlagt vant. Svenskene som vant kom individuelt på plass nummer 7,8,9 og 10.

Åtte år senere, i OL 1920 i Antwerpen, var han med på det svenske laget som kom på andreplass og i Paris i 1924 fikk han bronse i lagkonkurransen.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1912 Sveriges flagg Stockholm - **Gull** i sykling, 320 kilometer lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige
* Sølv 1920 Belgias flagg Antwerpen - Sølv i sykling, lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige
* Bronse 1924 Frankrikes flagg Paris - Bronse i sykling, lagkonkurranse Sveriges flagg Sverige

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ragnar Malm – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Malm – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Malm – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Malm – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Ragnar Malm – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Malm – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Malm – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Ragnar Malm – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Nationalencyklopedin **·** Geni
 |
**Ragnar Skouge Leivestad** (født 27. juni 1916 i Trondheim, død 14. januar 2002) var professor i teologi ved Universitetet i Oslo 1966–83.

Leivestad var universitetsstipendiat i teologi fra 1945 til 1950 og prest i Ås 1951-62. Han ble dr.theol. i 1954 og var fra 1962 tilknyttet universitetet, først som lektor, og fra 1966 til 1983 professor i nytestamentlig teologi. Leivestad tilhørte kirkens liberale fløy. I et intervju i Aftenposten i 1992 fortalte han at han hadde forlatt den kristne tro, og regnet seg som agnostiker.

Han ga ut flere bøker, bl.a. *Guds straffende rettferdighet*, *Predikeren*, *Der apokalyptische Menschensohn*, *Nytestamentlig gresk grammatikk*, *Hvem vil Jesus være?* (1982) og *Hva vet vi om Jesus?* (1995). Han var medlem av Vitenskapsakademiet fra 1973. Han er representert med én salme i *Salmer 1997* og *Norsk salmebok 2013*.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ragnar Skouge Leivestad, (27.juni 1916 - 14.januar 2002).», besøkt 24. februar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Oppslag i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Wikistrinda **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**Bogen naturreservat** ble opprettet i 2006. Naturreservat er levested for den svært sjeldne orkideen knottblom. Det er i dag ytterst få kjente forekomster av knottblomst igjen i Norge.
Lavaskrenten med navnet Holmestrandsveggen, som går fra Holmestrand bysentrum til den tidligere kommunegrensen mot Sande, viser viktige deler av jordas historie gjennom 300 millioner år.

Holmestrandsveggen var den siste kjente hekkeplassen for vandrefalk i Vestfold, før vandrefalken ble etablert med gjenintroduksjon fra Sverige. Siste år med gammel hekking var i 1967, og første år med ny hekking i Holmestrandsveggen var i 1984. Verdens antatt lengstlevende vandrefalk i vill tilstand hadde sin viktigste hekkeplass i Bogen naturreservat. Hun holdt territoriet ved Holmestrandsveggen
i 15 år på rad.

Verneformål- Spesielt naturområde - lavaskrent, rikmyr m.m.

Referanser
----------

1. ↑  «Bogen naturreservat». *Fylkesmannen i Vestfold og Telemark*. Besøkt 23. mai 2018.
2. ↑  (no) Bogen naturreservat i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Bogen naturreservat Arkivert 10. januar 2019 hos Wayback Machine. Boken Natur i Vestfold
* Faktaark Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Ragnar Kierulf** (født 30. september 1894 i Meråker, død 21. juni 1972 på Jar) var en norsk kulturadministrator, forretningsmann og globetrotter. Han var direktør i TONO (1949–1965).

Liv og virke
------------

Ragnar Kierulf var født i Meråker men vokste opp i Drammen. I guttedagene fikk han undervisning i pianospill av Eyvind Alnæs. Etter avlagt eksamen ved Kristiania Handelsgymnasium reiste han til Beijing hvor han ble til utbruddet av første verdenskrig. På vei hjem ble han stoppet i Vladivostok hvor han fikk seg jobb og fartet rundt i Sibir i åtte år. Etter den russiske revolusjonen reiste han hjem og grunnla i 1923 firmaet Kardex & System A/S i Oslo, som leverte kartotekskap og arkivsystemer. Hans sterke musikkinteresse førte ham i 1937 til en medarbeiderstilling i TONO. I 1945 ble han ansatt som intendant i Filharmonisk Selskaps Orkester hvor han ble til 1949. I 1949 overtok han som administrerende direktør i TONO etter Mathieu Berckenhoff, hvor han ble fram til 1965.

Utmerkelser og æresbevisninger
------------------------------

* Kongens fortjenstmedalje i gull

Referanser
----------

1. ↑  Bækkelund, Gorm, red. (1978). *TONO : vern om musikkverk i 50 år : 1928-1978*. Oslo: Aschehoug. s. 87. ISBN 8203097715.
2. ↑  «Dødsfall». Aftenposten. 23. juni 1972. s. 13.
3. ↑  Tvedt, Knut (23. juni 1972). «Ragnar Kierulf er død». Aftenposten. s. 13.
«Haabet » fra Christianskirken, nå i Telemark Museum, Skien.
Spes i neogotisk stil fra 1898, St. Nicolas' kirke, Haslach an der Mühl, Oberösterreich.
**Spes** (av latin: håp) er gudinne i romersk mytologi og en allegorisk og grafisk figur fra renessansen.

Den romerske gudinnen hadde sitt eget tempel i Roma.

Figuren fra renessansen symboliserer håp og den gjengis som en kvinne som er kledt i lange klær og som holder et vanlig skipsanker. Spes finnes også avbildet med ankeret i den ene hånden og en palmekvist eller en due i den andre.

Kvinneskikkelsen med ankeret er brukt både i jernskulptur på ovnsplater, i segl og våpenskjold – særlig på 1600-tallet. I person- og slektsvåpen forekommer Spes hos medlemmer av slektene Anker og *Krag*. Slektsvåpenet *Mohn* har en togakledt mannsfigur som holder et anker og en due, men sannsynligvis er mannen opprinnelig figuren Spes.

Litteratur
----------

* Hans Krag: *Norsk heraldisk mønstring fra Frederik IV's regjeringstid 1699-1730*, Drøbak 1942 – Kristiansand S 1955
* Hans Cappelen: *Norske slektsvåpen*, Oslo 1969 (2. opplag 1976)
* Ottfried Neubecker: *Heraldik. Kilder, brug, betydning*, København 1979 (oversatt og bearbeidet for Skandinavia av Nils G. Bartholdy)

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
Tauentzien-minnetavle i Dennewitz
**Bogislav Friedrich Emanuel greve Tauentzien von Wittenberg** (født 15. september 1760 i Potsdam, død 20. februar 1824 i Berlin) var en prøyssisk general av kasjubisk opprinnelse på Napoleonskrigenes tid.

Liv
---

Tauentzien trådte 1775 inn i den prøyssiske armé. 5. august 1791 ble han opphøyet i grevelig stand. Han ble utnevnt til kongelig fløyadjutant i 1793, og innehadde frem til 1813 mange diplomatiske oppdrag. Han deltok i felttoget i 1793, ble oberst i 1795 og generalmajor i 1801. I denne egenskapen hadde han kommandoen over et observasjonskorps sendt av fyrst Hohenlohe til Saalburg. Han ble trengt tilbake til Schleiz av den franske marskalken Soult, men klarte å slutte seg til hovedarméen igjen.

Ved Jena kommanderte han Hohenlohekorpsets avantgarde. Etter freden i Tilsit fikk han som generalløytnant kommandoen over den brandenburgske brigaden og deltok senere under reorganiseringen av arméen. Etter Preussens sammenbrudd i 1806 ble 141 generaler fritatt for tjenesten, bare ikke Tauentzien og Blücher.

Han ble utnevnt til militærguvernør mellom Oder og Weichsel i 1813, og ledet beleiringen av Stettin. Fra august kommanderte han som kongelig prøyssisk general av infanteriet det fjerde prøyssiske armékorps, som hovedsakelig bestod av landvernet, og kjempet i spissen for det ved Großbeeren (23. august) og Dennewitz (6. september). I oktober trakk korpset hans seg tilbake for å dekke overgangen over Elbe.

Etter folkeslaget ved Leipzig tvang han Torgau til kapitulasjon den 26. desember og tok angivelig Wittenberg med storm i natten fra 13. til 14. januar. Som takk for sine fortjenester mottok han ærespredikatet *von Wittenberg*, en våpenforbedring og storkorset av Jernkorset av kongen. I virkeligheten hadde Tauentzien ikke vært til stede ved Wittenberg i det hele tatt, og byen ble inntatt av hans underordnede, generalløytnant Leopold Wilhelm von Dobschütz, som senere ble guvernør i Dresden.

I felttoget året etter fikk Tauentzien kommandoen over det sjette armékorps. Men da han betrådte fransk jord var krigen allerede avgjort. Etter freden fikk Tauentzien kommandoen over det tredje armékorps.

Han døde som kommandant i Berlin i 1824.

Familie
-------

Tauentzien var gift med Elisabeth von Amstedt og hadde en sønn og en datter. Med sønnen Heinrich Bogislavs død i 1854 døde den grevelige linje av slekten Tauentzien ut.

Referanser
----------

1. ↑   Allgemeine Deutsche Biographie, www.deutsche-biographie.de[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 10. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 9. april 2014[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 30. desember 2014[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** SUDOC
 |

Portal: Tyskland
**Spesialbåtskvadronen**, forkortet **SBS**, (singalesisk: *Wishesha Yathra Balaghanaya*) er Sri Lanka Marines maritime spesialstyrke. Enheten utgjør en del av de srilankiske spesialstyrkene sammen med Commando Regiment (CR), Spesialstyrke Regiment (SF) og Sri Lanka Air Force Spesialstyrke (SLAFSF). Til forskjell fra de andre spesialstyrkene er SBS en ren maritim sjøstyrke for spesialoppdrag til sjøs og i kystnære omgivelser.

SBS ble etablert i 1985, inspirerte av det britiske Special Boat Service i den britiske marinen Royal Navy under den srilankiske borgerkrigen mellom tamilske separatistene og regjeringsmakten i landet Sri Lanka.[*klargjør*] SBS' rolle som en maritim spesialstyrke gikk ut på en rekke varierte oppdrager fra kontraterroristoperasjoner til sjøs til væpnede operasjoner med små kampfartøyer, men er ikke begrenset til sjøbaserte operasjoner som en regel. SBS kan også gjennomfører operasjoner på land i samarbeid med spesialstyrkene fra CR, SF og regulære bakketropper i den srilankiske regjeringshæren (SLA).

Historie
--------

SBS ble innsettet den 18. januar 1993 på SLNS-basen Elara i Karainagar, Jaffna-distriktet med en personellstyrke på tre offiserer og 76 sjømenn. SBSs deltagelse i den srilankiske borgerkrigen begynte i november 1993 under gjenerobringen av marinebasen i Pooneryn by som hadde vært inntatt og deretter forlatt av tamiltigrene i LTTE med hjelp av deres sjøstyrkene i sjøtigrene. SBS-spesialsoldatene kom først til Pooneryn der de fant marinebasen utplyndret og forlatt, men ikke før de hadde deres første sammenstøter med tamiltigrene. SBS deltok i mange større operasjoner i løpet av årene under krigen fram til våpenstillstanden var innført av begge parter i februar 2002.

Etter krigen hadde brutt ut på nytt i juli 2006, ble SBS reaktivert på nytt, og de maritime spesialssoldatene var deretter deployert i mindre kystnære skvadroner og endels flotiljer med lettvektede kampfartøyer for rekognosering, aggressive oppdrag og nøytralisering av selvmordsbåter som væpnede glassfiberbåter sjøtigrene hadde brukt med stor suksess i løpet av 1990-årene. Med deres nye hurtiggående Arrow patruljebåter som har stor hastighet, sterk bestykning og liten dybde for bruk på grunne kystnære farvann skulle SBS blir en meget respektbart sjøstyrke for sjøtigrene sammen med RABS i løpet av den fjerde Eelam-krigen.

SBS's ulike oppdrag
-------------------

* Kystnære sjøbaserte operasjoner med mindre fartøyer.
* Rekognosering av strender og kysttopografiske områder i forkant av amfibiske operasjoner.
* Forberedelse av amfibiske operasjoner ved fordekte tiltak.
* Gjenvinning eller beskyttelse av skip utsatt for terroristaksjoner.
* Maritim kontraterrorisme.
* Rekognosering og målsøking over lengre avstander i sjøterritorium.
* Angrep på bekreftede mål.
* Beskyttelse av høytstående marineoffiserer.

Eksterne lenker
---------------

* Ministriet av Sri Lanka Forsvaret
* Sri Lanka Navy/Sri Lanka Marine
* SKNS Nipuna-marineskolen for SBS spesialsoldater

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Sperreporter på Jernbanetorget stasjon på T-banen i Oslo. Disse var en del av Flexus-prosjektet, men ble aldri tatt ordentlig i bruk.
**Sperreporter** er barrierer som hindrer reisende å ta seg inn eller ut av stasjoner (jernbane, T-bane, og lignende) med mindre de har gyldig billett.

I Norge har man ikke tradisjon for bruk av sperreporter på stasjoner, og man baserer seg heller på at konduktøren sjekker reisendes billetter ombord på togene, eller på stikkprøver (billettkontroller). Andre land har derimot barrierer ved stasjonsinnganger, som for eksempel i London Underground, Métro de Paris og ved mange jernbanestasjoner i Storbritannia.

I forbindelse med det feilslåtte Flexus-prosjektet i Oslo ble det i 2005 installert sperreporter på Oslos sentrale T-banestasjoner. Disse skulle hindre sniking, men viste seg å være potensielle brannfeller, og ble aldri tatt i bruk. I 2010 ble det vedtatt at de heller ikke i fremtiden skulle fases inn, og de ble stående ubrukte frem til de ble fjernet høsten 2018.

Referanser
----------

1. ↑  «Billett-systemet Flexus: Oslo-skandalen som kostet skattebetalerne 600 millioner kroner». Dagsavisen. 8. november 2018. Besøkt 22. august 2021.
2. ↑  «Forventet suksess, men endte med nedtur: Nå skal disse fjernes». Aftenposten. 23. oktober 2018. Besøkt 22. august 2021.
Franske soldater eller militser med hodene til de Launay (til høyre) og Jacques de Flesselles på staker
**Bernard-René Jourdan, Marquis de Launay**, etter egen signatur også *de Launey* og *Jordan* (født 8. eller 9. april 1740 i Paris (Bastille), drept 14. juli 1789 i Paris) var en fransk adelsmann fra Paris og den siste kommandant på Bastillen i Paris (1776-1789).

Hans foreldre var *René Jourdan de Launay*, ridder av Den hellige Ludvig (*Chevalier de Saint Louis*), kommandant på Bastillen (1718 til 1749), og *Charlotte Renée Aubry d’Armanville*. Jourdan etterfulgte Antoine-Joseph Chapelle de Jumilhac i 1776 som kommandant der. Dermed var det han som ved den franske revolusjons utbrudd var fengselsborgens kommandant (tittelen var opprinnelig *capitaine*, deretter *commandant* og så *gouverneur*) med befal over en liten garnison der.

På dagen for Stormen på Bastillen, den 14. Juli 1789, bevoktet de faktisk bare syv fanger. De Launay ble overvelden av oppstanden. Først beordret han ildgivning mot opprørerne, men deretter ville han overgi festningen. Men så kom det likevel til nye skuddsalver fra festningen, av uklare årsaker. Over åtti ble skutt (i alt var det 98 døde). Til slutt heiste han hvitt flagg og overgav seg med sine menn til folkemengden. 

Så var det meningen at han skulle føres av en av anførerne for oppstanden, Pierre-Augustin Hulin (soldat, født 6. september 1758 i Paris; død 9. januar 1841 i Paris), til rådhuset. Men på vei dit angrep en oppbragt folkemengde. Til slutt ble han drept på Place de Grève med fere kniv- og bajonettstikk, etter at han mens han forsvarte seg hadde trampet på en arbeidsløs kokk. 

En slakter og senere revolusjonær (Mathieu Jouve Jourdan, kalt *Coupe-Têtes* - «hodekapperen»), kuttet av ham hodet, som så ble festet på en stang og båret til rådhuset. De Launay betraktes som den franske revolusjons første prominente offer.

Referanser
----------

1. ↑   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Social Networks and Archival Context, oppført som Bernard-René de Launay, SNAC Ark-ID w6nk7nv9, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Stikk av Bernard-René Jordan, Marquis de Launay

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN
 |
**Societa Dante Alighieri** er en forening som arbeider for å utbre kjennskap til italiensk språk og kultur i hele verden. Foreningen ble stiftet i 1889, og blant initiativtakerne var den senere nobelprisvinneren Giosuè Carducci. Foreningen er oppkalt efter Dante Alighieri, forfatteren av *Den guddommelige komedie*.

Efter den fascistiske perioden ble foreningen reorganisert i 1948. 

SDA har kontorer i Palazzo Firenze i Roma.
Organisasjonen har i dag mer enn 400 lokalforeninger med tilsammen ca. 500.000 medlemmer. I Norge er det avdelinger i Oslo, Halden, Kristiansand, Bergen, Trondheim og Røst.

Sammen med tilsvarende kulturinstitutt for andre språk – Goethe-Institut, Instituto Camões, Instituto Cervantes, British Council og Alliance française – mottok instituttet i 2005 Fyrstinnen av Asturias' pris for kommunikasjon og humaniora.

Referanser
----------

1. ↑  dantenorge.org
2. ↑  Prince of Asturias Award for Communication and Humanities 2005; fpa.es

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Società Dante Alighieri – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI
 |
Cincinnatiselskapets ordenstegn tilhørende Tadeusz Kościuszko
**Society of the Cincinnati** (norsk *Cincinnatiselskapet*) er et nordamerikansk brorskap, som ble stiftet av en gruppe offiserer etter Den amerikanske uavhengighetskrigen i 1783. Formålet var å forsvare de republikanske idealer og unionen. Medlemmene kalte seg cincinnater, da de som det antikke romerske forbildet Cincinnatus etter krigen vendte tilbake til sine landlige gjøremål. 

Medlemskap var begrenset til offiserer som tjenestegjorde i revolusjonskrigen. Det skulle være arvelig, noe som medførte at kritikere anså selskapet å stride mot republikkens idé. Medlemskap gikk i arv til eldste sønn. George Washington var selskapets første president. Andre enn etterkommere av revolusjonsoffiserer kan utnevnes til æresmedlemmer. Blant mottagerne av denne æresbevisningen finner vi blant andre de svenske Hans Axel von Fersen d.y. og Kurt von Stedingk. 

Selskapet antok et ordenslignende tegn, som det synlige bevis på tilhørighet. Dette besto blant annet av en hvithodet havørn, et av USAs nasjonalsymboler. På bakgrunn av de ordenslignende insigniene omtales selskapet noen ganger som *Cincinnatiordenen*.

I dag finnes sammenslutninger både i USA og Frankrike som har som formål å fortsette det opprinnelige selskapets virksomhet.

Eksterne lenker
---------------

* Society of the Cincinnati nettsted (engelsk)
* Société des Cincinnati de France (fransk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** GeoNames
 |
**Kristian Aleksander Olsen** (født 21. mars 1984) er en norsk fotballtrener fra Gressvik i Fredrikstad, som er sportslig leder for SK Brann Kvinner.

Han er utdannet kamp- og spilleranalytiker på Norges idrettshøgskole, og ble kåret til årets unge trener i Norge av Norsk Fotballtrenerforening i 2015.

Olsen var selve drivkraften i oppstarten av supporterklubben Plankehaugen i 1999.

Karriere
--------

### Vålerenga og Wang

Som 22-åring, underveis i trenerutdanningen ved Norges idrettshøgskole, ble Olsen i 2007 indnlemmet i Vålerenga Fotballs elitesatsing under Martin Andresen og gikk gradene som gutte-, junior- og rekruttrener, i tillegg til å gjøre analyser for eliteserielaget.

I august 2013 tok Olsen over som sportssjef ved Wang Toppidrett Oslo, og 20. desember samme år tok han over som utviklingssjef i Vålerenga Fotball.

### Fredrikstad og Wang

18. desember 2014 dro Olsen hjem til Fredrikstad og ble ny sportssjef på Wang Toppidrett Fredrikstad etter Tom Freddy Aune, samt assistenttrener i Fredrikstad Fotballklubb foran 2015-sesongen.

20. november 2015 ble Olsen kåret til årets unge trener i Norge av Norsk Fotballtrenerforening.

I desember 2018 ble Olsen ansatt som faglig ansvarlig i Fredrikstad Fotballklubbs utviklingsavdeling, hvor han sammen med tidligere landslagssjef Per-Mathias Høgmo skal «jobbe med å videreutvikle strukturen i utviklingsavdelingen og sørge for implementering og etterlevelse av FFK sitt gode og anerkjente planverk for utviklingsarbeidet».

### Kolbotn og Wang

16.desember 2019 forlot Olsen FFK og startet som hovedtrener for Toppserielaget Kolbotn Fotball Kvinner. Han fortsette som Sportssjef på Wang Toppidrett Fredrikstad. 

I september 2022 ble det kjent at Olsen og resten av trenerteamet hadde bestemt seg for å gi seg etter sesongen. 18. oktober valgte styret i klubben og avskjedige Olsen med to kamper igjen av sesongen, i et forsøk på å redde klubben fra nedrykk.

### SK Brann Kvinner

23. desember 2022 ble det kjent at Olsen var ansatt som sportslig leder for SK Brann Kvinner.

Referanser
----------

1. 1 2  «Her er kvinnelagets nye sportslige leder». *Brann*. Besøkt 4. januar 2023.
2. 1 2  Simensen, Joakim (20. november 2015). «Sto i IKEA-kø – fikk pris som årets unge trener». Fredriksstad Blad. Besøkt 19. mai 2019.
3. 1 2  «Under læremesterens vinger». Dagsavisen. 4. februar 2017. Besøkt 19. mai 2019.
4. 1 2 3  Syversen, Magnus Nygren (20. desember 2013). «– Dette er en drømmejobb». Fredriksstad Blad. Besøkt 19. mai 2019.
5. ↑  Simensen, Joakim (18. desember 2014). «Fra FFK-fan til sjef». Fredriksstad Blad. Besøkt 19. mai 2019.
6. ↑  «FFK styrker satsingen!». Fredrikstad Fotballklubb. 17. desember 2018. Besøkt 19. mai 2019.
7. ↑  NTB (20. september 2022). «Olsen ferdig som Kolbotn-trener etter sesongen». *Nettavisen* **(norsk)**. Besøkt 24. oktober 2022.
8. ↑  maria (18. oktober 2022). «Sportslig leder og trenerteamet i Kolbotn Fotball Kvinner fristilles fra sine treneroppgaver». *Kolbotn Kvinner*. Besøkt 24. oktober 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Aleksander Olsen – Norges Fotballforbund Rediger på Wikidata
**Dermotts lov** er en empirisk formel for omløpstiden til større naturlige satellitter som kretser rundt gasskjempene i solsystemet. Loven ble foreslått av den engelske forsker innen himmelmekanikk, Stanley F. Dermott i 1968.

Formelen antar formen:

{\displaystyle T(n)=T(0)\cdot C^{n}}
for {\displaystyle \scriptstyle n=1,2,3,4\ldots }

hvor *T(n)* er omløpstiden til den nte satellitten, *T(0)* er antall dager og *C* er en konstant i det aktuelle satellittsystemet. Spesifikke verdier er:

* *Jupiters måner*:     T(0) = 0.444 d, C = 2.03
* *Saturns måner*: T(0) = 0.462 d, C = 1.59
* *Uranus' måner*:    T(0) = 0.488 d, C = 2.24

Slike lover kan være en konsekvens av skyer som kollapser i planet- og satellitt-systemer som følge av varierende symmetrier. De kan også reflektere effekten av resonansdrevne kommensurabiliteter.

Referanser
----------

1. ↑  "On the origin of commensurabilities in the solar system - II: the orbital period relation" S. F. Dermott, Mon. Not. RAS vol. 141 pp363–376 (1968).
2. ↑  "On the origin of commensurabilities in the solar system - III: the resonant structure of the solar system" S. F. Dermott, Mon. Not. RAS vol. 142 pp143–149 (1969).
**Eddie Lee Mosley** (født 31. mars 1947 i Fort Lauderdale i Florida i USA, død 28. mai 2020 i Miami) var en amerikansk seriemorder og voldtektsmann.

Han myrdet minst åtte kvinner i Fort Lauderdale i Florida mellom 1973 og 1987. Han ble arrestert i 2001 etter en DNA-prøve viste til ham; han hadde vært politietterforskernes hovedmistenkte i flere år. Før han ble arrestert var to andre menn blitt feilaktig funnet skyldige for mord som Mosley hadde begått: Frank Lee Smith, som tilbragte 15 år i fengsel og døde der før han rakk å bli renvasket; og Jerry Townsend, som var fengslet i 22 år før han ble løslatt. 

Mosleys totale antall ofre er ikke kjent, men myndighetenes spekulasjoner involverte minst 16 mord på mange dusin voldtekter.

Han satt fengslet i en rekke straffeinstitusjoner. I 2010-årene ble Mosley på grunn av svekket helse overført til Sunland Hospital i Marianna. Våren 2020 fikk han diagnosen lungebetennelse og ble flyttet til Jackson Memorial Hospital i Miami, der han døde 28. mai 2020 i en alder av 73 år. Kort før sin død testet han positivt for COVID-19, som senere ble erkjent som dødsårsak.

Referanser
----------

1. ↑  «DNA test links suspect to slaying of 8th victim». Deseret News. 2. september 2001.
2. ↑  Brooke Baitinger (29. mai 2020). «South Florida serial killer Eddie Lee Mosley, accused of raping and killing dozens of women, dies in Panhandle hospital». Sun Sentinel.
3. ↑  Fred Grimm (12. juni 2020). «Florida serial killer eluded conviction, but not COVID-19». Sun Sentinel.
**Polysykliske aromatiske hydrokarboner** (PAH) kalles ofte for tjærestoffer. De forekommer naturlig i råolje og er en viktig bestanddel av kreosot, tjære og asfalt.

Kjemisk karakterisering
-----------------------

PAH er en kompleks blanding av flere hundre kjemikalier karakterisert ved at de består av to eller flere koblede aromatiske (benzenlignende) ringer. De omfatter forbindelser som nitro-PAH og oksygenerte produkter, og heterosykliske-PAH, mens benzen ikke er inkludert. De fleste er meget fettløselige og lite løselige i vann. PAH i luft og vann er derfor ofte adsorbert til partikler og organisk materiale.

Kilder
------

PAH vurderes ofte som et uønsket biprodukt som dannes ved ufullstendig forbrenning eller oppvarming av organisk materiale som olje, naturgass, kull og ved. Det relative bidraget fra ulike viktige kilder som elektrokjemisk industri (f. eks. aluminiumsindustri), industriell energiproduksjon, avfallsforbrenningsanlegg, biltrafikk og boligoppvarming er vanskelig å vurdere. I tillegg utsettes mennesker ofte for PAH via tobakkrøyk og grillet og røkt mat. De største naturlige kildene til PAH-utslipp er vulkanutbrudd og skogbranner.

Bruksområder
------------

Den kommersielle betydningen av PAH som sådan er imidlertid liten, men en PAH-holdig olje brukes blant annet som myknere i bildekk. I forbindelse med treimpregnering benyttes kreosotolje.

Helseeffekter
-------------

Mange PAH-forbindelser kan medføre negative helseeffekter, da de er giftige og flere av dem er kreftfremkallende.

Se også
-------

* Polysykliske aromatiske hydrokarboner - helseeffekter

Eksterne lenker
---------------

* Miljøstatus i Norge: PAH

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
**Kråkmotinden** (lulesamisk: *Skilggátjåhkkå*) er et karakteristisk fjell ved Kråkmo gård helt sør i Hamarøy kommune i Nordland fylke. Det har en høyde på 923 meter over havet.

Kråkmotinden er skilt fra fjellet Sluńkávárre i nordøst via en sal i 374 moh. Toppen reiser seg steil og blankskurt mellom Sjettvatnet og Rekvatnet i rundt 800 m høyde fra det omkringliggende terrenget. Spesielt sett fra nord ved Fjerdvatnet eller Kråkmoen har fjellet en karakteristisk form som en rett avskåret kjegle, med nesten loddrette sider mot nord og vest. Formen på fjellet er beskrevet som en romersk soldathjelm. Fjellet ser egentlig ikke ut som en tinde, men har heller form av en 3 km lang rygg som reiser seg fra sørøst til nordvest. Oppå er ryggen jevn og når sin største høyde i en topp som er den egentlige Kråkmotinden. Kråkmotinden skråner slakt ned mot Rekvatnet i nordøst og har en mindre rygg mot Sjelkatinden (628 moh) i nord. Mellom fjellet og Sjelkatinden går Mølnelva i den myrlendte og nokså brede botnen Fjellmyran. Ned langs de bratte fjellsidene går det ofte ras.

Rett under Kråkmotinden går Europavei 6 delvis gjennom Kråkmotunnelen. Sør for ligger Sagvassdalen naturreservat.

Kråkmotinden sett fra E6.
Bratte blankskurte bergvegger karakteriserer Kråkmotinden.

Referanser
----------

1. ↑  Kråkmotinden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Kråkmotinden - 923moh». *peakbook.org*. 21. august 2016. Besøkt 12. januar 2017.
3. ↑  «Kråkmotinden». Kartverket. Besøkt 7. oktober 2016.
4. 1 2  *Norges topografiske beskrivelse*. Kristiania: Opmålingen. 1923. s. 22-27.
5. ↑  *Norge vårt land*. Oslo: Gyldendal. 1984. s. 60. ISBN 8205139628.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Henrik Harpestreng** (død 1244) var en dansk lege som virket i middelalderen.

Ifølge Harpestrengs urtelære skal burot fjerne fysisk begjær.

Liv
---

Man vet ikke mer om livet hans enn at han døde i 1244 som *medicus et canonicus Roschildensis* («lege og kannik i Roskilde»), og at han var lege hos «kong Erik», trolig Erik Plovpenning.

Legebøker
---------

Harpestreng var kjent over hele Norden som forfatter av legebøker på gammeldansk. Særlig er han kjent som forfatter til en urtebok som etter hvert ble oversatt til gammelnorsk, islandsk og gammelsvensk. Harpestrengs kilder har vært salernitanske legebøker som *Macer floridus* og verker av Constantinus Africanus.

Et fragment av en gammelnorsk oversettelse av Harpestrengs urtebok ble utgitt av Marius Hægstad i 1906. Det er trolig skrevet før 1300, og etter språket å dømme, ble oversettelsen utført på Vestlandet, trolig Møre.

Et dansk håndskrift av urteboken ble funnet i Norge av justisråd Eilert Hagerup, som ga det til historikeren P. F. Suhm. Denne tok det med til Danmark, hvor det ble utgitt av Christian Molbech i 1826 (*Henrik Harpestrengs danske Lægebog fra det 13. Aarhundrede*).

Harpestreng sluttet seg til læren om de fire kroppsvæsker, der helsen avgjøres av balansen mellom blod, slim og galle. Fikk man for mye blod, ble man «sangvinsk» og trengte årelatning. Om pepper skriver Harpestreng at blir det spist, tørker det væskene ut, fjerner gift fra hjertet og varmer magen godt. Han anbefalte syltet ingefærrot mot det meste. Tygges ingefærroten, «trenger det dårlige blodet ut av legemet», og om man deretter tørker spyttet sitt på tinningene, blir man kvitt hodepine. Det styrker mannens potens, og om en kvinne har ingefærrot i munnen under samleie, er det lite trolig at hun blir gravid. Men det trenger ikke kvinnene å vite om, advarer Harpestreng, som mener at avkok av burot fjerner kroppslig begjær.

Referanser
----------

1. ↑  *Macer floridus*
2. ↑  Harpestrengs bok lagt ut på nettet
3. ↑  Axel Hørbye Christiansen: «Kalundborg apotek», *Kalundborg Folkeblad* 30. januar 1999

Litteratur
----------

* Reichborn-Kjennerud, I. (1936). *Medisinens historie i Norge*. Grøndahl. s. 82.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** LIBRIS
 |
**Kråkøys kysthavn** er ei havn i Vikna kommune i Trøndelag. Havna ligger på Kråkøya, cirka fire km nordøst for Rørvik. Havna eies av Nord-Trøndelag Havn IKS Rørvik (NTHR), som igjen eies av kommunene Vikna, Leka og Nærøy. NTHR har investert 85 millioner kroner i bygging av Kråkøya kysthavn med tilhørende industripark.

Kaia er 80 meter lang og har en minimumsdybde på tolv meter. Dekket har en bæreevne på 10 tonn per m². I tillegg har havna en 20 meter bred og 25 meter lang ro-ro-rampe (tilsvarer en ferjelem), der kaifronten har 30 meters dybde.

Havna ble bygd for frakt av oppdrettsfisk og annen sjømat ut i verden fra Ytter-Namdalen. Intensjonen er at transport av sjømat fra Kråkøya kysthavn og fra Hitra kysthavn kan redusere omfanget av «laksetrailere» fra Trøndelag med 50 % allerede første driftsår. Dette tilsvarer cirka 13 000 vogntog.

Havna ble åpnet av fiskeriminister Per Sandberg 29. mai 2018.

Referanser
----------

1. ↑  Blich, Vibeke (29. mai 2018). «Åpning av Kråkøya Kysthavn - Kyst.no». Besøkt 30. mai 2018.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
**Mabel Martine Wisse Smit**, født Mabel Martine Los, prinsesse av Oranien-Nassau, grevinne av Oranien-Nassau, jonkvrouwe van Amsberg (født i Pijnacker 11. august 1968) var gift med dronning Beatrix av Nederlands andre sønn, prins Johan Friso av Oranien-Nassau.

Hun er datter av Henk Loos og Flos Kooman, og har to yngre søstre. Faren døde da hun var ni år gammel, og da moren giftet seg med Peter Wisse Smit i 1984 tok Mabel stefarens etternavn.

Da hun ble forlovet med prins Johan Friso av Nederland i 2003, kom det snart for en dag at hun hadde hatt relasjoner til mafialederen Klaas Bruinsma, og det ble derfor ikke søkt om tillatelse til ekteskapet. Prins Johan Friso ga avkall både på sin tittel og arverett, og paret giftet seg 24. april 2004. 

Prins Johan Friso og prinsesse Mabel er foreldre til to døtre, grevinne Luana av Oranien-Nassau, jonkvrouwe van Amsberg, som ble født den 26. mars 2005 og grevinne Zaria av Oranien-Nassau, jonkvrouwe van Amsberg som ble født den 18. juni 2006. De bor for tiden i London.

Referanser
----------

1. ↑   Davos 2014 Participant List, uttrykt i referansen som 1968[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage, The Peerage person ID p29665.htm#i296644, oppført som Mabel Martine Los[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   vorige.nrc.nl[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   The Peerage person ID p29665.htm#i296644, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
5. 1 2 3 4   The Peerage[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Petter Mejlænder** (født 1. mai 1952) er en norsk journalist, forfatter og oversetter.

Petter Mejlænder har arbeidet som frilansjournalist for flere redaksjoner. Han debuterte som forfatter med sin egen bok *Ut – et mytisk livsløp* i 1976 og oversatte bøker fra tysk av psykiateren Wilhelm Reich og forfatteren Hermann Hesse. Mejlænder har også vært litteratur- og teaterkritiker. 

Fra 1980 arbeidet Petter Mejlænder i Statens informasjonstjeneste og fra 1987 som informasjonssjef for flere regjeringer, blant annet som den første lederen for Regjeringens kriseinformasjonsenhet (Kriseinfo). Mejlænder var fra 1991 til 2000 ansatt som journalist i NRK P2, radioens kulturkanal, der han særlig arbeidet med kulturnyheter og egne programmer, deriblant Kulturbeite, Kulturnytt og Kulturdebatt. Mejlænder arbeidet også i nyhets- og aktuaitetsprogrammene Dagsnytt, Søndagsavisa og Ukeslutt. 

Mejlænder var redaktør for avisa Den nye staten, og har i flere år holdt taler for Human-Etisk Forbunds navnefestarrangementer. 

Petter Mejlænder bor i Bærum sørvest for Oslo.

Bøker
-----

* 1976: *Ut – et mytisk livsløp* – utgitt på Solum forlag.
* 1998: *Våre verdier* – utgitt på Humanist forlag
* 2002: *Livet sett fra Nimbus* – samtaler med forfatteren Axel Jensen, utgitt på Spartacus forlag
* 2004: *Nærkontakt : Wenche Foss & Arne Næss* – samtaler mellom skuespilleren Wenche Foss og filosofen Arne Næss, utgitt på Kagge Forlag
* 2005: *Timotei : den lille filosofen* – i samarbeid med filosofen Arne Næss og kona hans, Kit-Fai Næss, utgitt på Kagge.
* 2007: *Den lille filosofen : historien om Arne Næss og tøygrisen Timotei* – om filosofen Arne Næss, utgitt på Kagge.
* 2008: *Pushwagner* – biografi om kunstneren Hariton Pushwagner (Terje Brofoss), utgitt på Magikon forlag (også oversatt til engelsk)

### Oversettelser

* 1977: Wilhelm Reich: *Hør her, lille mann*.
* 1979: Hermann Hesse: *Eventyr* (også utgitt i 1991 og 2000).

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
***Cassidy*** er en amerikansk stumfilm fra 1917, regissert av Arthur Rosson.

Handling
--------

Cassidy lider av tuberkulose, og bor i San Francisco. Hun innser at hun kommer til å dø snart, og ønsker desperat å returnere til hjembyen New York. Cassidy bestemmer seg for å rane et hus, i håp om å skaffe penger til å gjennomføre reisen - men blir oppdaget av hus-eieren Grant. Etter å ha hørt guttens historie, blir Grant så rørt at han gir Cassidy nok penger for å endelig reise hjem.

Men samme natt blir Grants datter kidnappet av hans politiske motstandere. Cassidy får vite hvor jenta befinner seg, redder henne og tar henne med seg hjem. Men i prosessen blir han hardt skadet.

Skuespillere
------------

* Richard Rosson som Cassidy.
* Frank Currier som Grant.
* Pauline Curley som datteren til Grant.
* Mac Alexander som Garvice.
* Eddie Sturgis som Bull.
* John O'Connor som en bartender.

Referanser
----------

1. ↑  CASSIDY
2. ↑  Alan Goble. *The Complete Index to Literary Sources in Film*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Cassidy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Cassidy* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Cassidy* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Cogito ergo sum**, på norsk *jeg tenker altså er jeg*, er René Descartes filosofiske grunnsetning, og utgangspunktet for å vite hva vi kan si med sikkerhet. Frasen ble først brukt på fransk i *Discours de la Methode* (1637) og på latin i *Principia philosophiae* (1647).

Descartes utgangspunkt var å tvile på absolutt alt, men at det ikke er rasjonelt å tvile på sin egen eksistens mens man tviler. Descartes mente at dersom en demon forsøkte å få en til å tenke at en eksisterer, så må en eksistere for å bli lurt av demonen. Utsagnet må altså være sant.

*Dubito, ergo cogito, ergo sum*, *jeg tviler, derfor tenker jeg, derfor er jeg* er en annen form skrevet av Antoine Léonard Thomas i et essay om Descartes i 1765.

Descartes mente at alt som er bevisst sin eksistens nødvendigvis må eksistere, og at vi uavhengig av sansene kan slutte at Gud må eksistere. Dersom Gud ikke bedrar sansene våre må den skapte og objektive verden eksistere, og innførte den «cartesiske dualismen», et skille mellom ånd og materie, og subjekt og objekt.

Kritikk
-------

Søren Kierkegaard var kritisk til *jeg*-et i «cogito ergo sum». X tenker, og selv om jeg er X, kan tenkingen gjort av X være skilt fra eksistensen min. Descartes forutsetter, ifølge Kierkegaard, at det er *jeg*-et som gjør tenkingen, og at «cogito ergo sum» blir en type sirkelargument.

Referanser
----------

1. ↑  Cogito, ergo sum, snl.no
2. ↑
3. ↑  Descartes' Ontological Argument
4. ↑  René Descartes, filosofi.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** BBC Things
 |
***Mabel and Fatty's Wash Day*** er en amerikansk stumfilm fra 1915, regissert av Fatty Arbuckle.

Handling
--------

Det er vaskedag. Mabel arbeider hardt, samtidig som ektemannen hennes sover. I en leilighet ved siden av dem, jobber naboen Fatty hardt. De to naboene møtes utenfor leiligheten deres: Fatty tilbyr å la Mabel bruke vrimaskinen sin. Men mannen hennes dukker opp, akkurat i det skjørtet hennes blir fanget i maskinen - og han blir misunnelig.

Det samme blir kona til Fatty, når hun hører all kranglingen deres. Senere samme dag tar begge parene en spasertur. Men gjennom en rekke komplikasjoner byttes vesker, og vennskapet mellom Mabel og Fatty vokser. Ektefellene deres tror igjen at de har grunn til å være misunnelige, og til og med politiet blir med på kaoset.

Skuespillere
------------

* Mabel Normand som Mabel.
* Roscoe Arbuckle som Fatty.
* Harry McCoy som Mabels ektemann
* Alice Davenport som Fattys kone.
* Joe Bordeaux som en politimann-
* Jimmy Bryant som en kelner.

Referanser
----------

1. ↑  Mabel and Fatty’s Wash Day

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Mabel and Fatty's Wash Day* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Mabel and Fatty's Wash Day* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Abdurahman Alamoudi** eller **Abdul Rahman Al-Amoudi** er grunnleggeren av det amerikanske muslimske rådet. Han ble i 2004 dømt for økonomisk kriminalitet og konspirasjon. Noe som resulterte i en dom på 23 år i fengsel. 

Al-Amoudi ble født Eritrea og senere bosatt i Jemen. Han emigrerte deretter til USA der han grunnla American Muslim Council, en islamsk gruppe som drev med lobbyvirksomhet for å argumentere på vegne av muslimer i USA. Organisasjonen ble dannet i 1990. Rådets hovedmål var å informere og påvirke både republikanere og demokrater i Senatet og Kongressen. 

Fram til 1998 var Al-Amoudi involvert i valget av muslimer som prester det amerikanske militæret. Han fungerte også som konsulent for Pentagon gjennom 1990-tallet. Al-Amoudi fungerte som en islamsk rådgiver for president Bill Clinton og han samlet penger både for det republikanske og demokratiske partiet. Al-Amoudi ble tildelt amerikansk statsborgerskap i 1996.[]

Al-Amoudi og mange andre muslimske ledere hadde et møte med den daværende presidentkandidaten George W. Bush i Austin, Texas i juli 2000, der de tilbød ham støtte under valget i bytte mot at Bush opphevet visse anti-terrorist lover. Han har flere ganger uttrykt sin støtte til palestinske organisasjoner som Hamas og Hizbollah.[]

Dom
---

I 2004 sa han seg skyldig i anklager om ulovlige økonomiske transaksjoner med den libyske regjeringen, ulovlig anskaffelse av statsborgerskap samt for hans rolle i en libysk konspirasjon som planla å myrde daværende kronprins Abdullah av Saudi-Arabia. Han ble dømt til 23 år i fengsel i oktober 2004.[]

Al-Amoudi ble i en rapport av Newsweek-journalistene Mark Hosenball og Michael Isikoff, beskrevet som en ekspert i kunsten å bedra.[]
**Petter Moen** (født 24. april 1963) er en norsk pedagog og sanger. Sammen med Øyvind Gravdal startet han i 1996 Lyriaka, et prosjekt hvor de setter musikk til dikt laget av barn. Prosjektet har gitt ut fem album og vant Spellemannprisen 1997 i klassen barneplate for *Livet i Lyriaka* som var det første albumet. I prosjektet er Moen forteller, sanger og pedagogisk tilrettelegger. I 2006 redigerte Moen boken Lyriaka. Boken bli utgitt på Gyldendal forlag samme år, og inneholder tekster skrevet av barn gjennom de ti årene Gravdal og Moen har arbeidet sammen med kulturprosjektet Lyriaka.
I dag er[*når?*] Petter Moen rektor ved Snarøya skole i Bærum.
Petter Moen er[*når?*] også politisk aktiv og er[*når?*] leder av Nesodden Arbeideparti.

Diskografi
----------

* *Livet i Lyriaka* (1997)
* *Boken som synger seg selv* (2002)
* *Lyriakafabrikken – og jakten på de magiske versene* (2003)
* *Ord gjennom is... Lyriakafabrikken på reise i Egrondalen* (2004)
* *Lyriaka – og hunden fra Horrgatark* (2006)

Samtlige sammen med Øyvind Gravdal og Lyriaka

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmesider til Lyriaka Arkivert 3. juli 2007 hos Wayback Machine.