recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Se også: Q-gjengen*
**«Home on the Range»** er Kansas' delstatssang. Dr. Brewster M. Higley skrev opprinnelig ordene i et dikt kalt «My Western Home» i begynnelsen av 1870-årene i Smith County, Kansas. Diktet ble først publisert i desember 1873-nummeret av Smith County Pioneer under tittelen «Oh, Give Me a Home Where the Buffalo Roam». Melodien ble komponert av en venn av Higley med navn David H. Kelley. Higleys opprinnelige ord er lik de som blir anvendt i dag, men er ikke identiske. Sangen ble tatt i bruk av bosetterne, cowboyer og andre og spredte seg rundt i USA i forskjellige former. I begynnelsen av 1900-tallet ble den arrangert av komponisten David Guion (1892–1981) fra Texas. Han blir ofte kreditert som komponist. Den ble offisielt tatt i bruk som Kansas' delstatssang 30. januar 1947 og brukes vanligvis som uoffisiell sang for den amerikanske vesten. 

«Home on the Range» blir ofte fremført i programmer og konserter med patriotisk amerikansk musikk og blir jevnlig brukt i skuespill og filmer. 

Disse innbefatter westernfilmen *Colorado Serenade* fra 1946 (sunget av skuespilleren Roscoe Ates), *Bygg og bli gær'n* (*Mr. Blandings Builds his Dream House*) fra 1948 (sunget av både Myrna Loy og Cary Grant), Off Broadway-musikalen *You're a good Man, Charlie Brown* (sunget av rollebesetningen under et glee club-øvingsnummer), *Where the Buffalos Roam* fra 1980 (sunget av Neil Young under rulleteksten i begynnelsen) og Looney Cartoon-korttegnefilmen *Claws for Alarm* fra 1954 (sunget av Pelle Pigg). 

Sloganen «Home on the Range» har stått på registreringsskiltene på biler fra Kansas siden 2005.

Norske versjoner
----------------

Jette Grevil og G. Haaland er blant de som har skrevet en norsk tekst til sangen. Grevils versjon bærer tittelen «Min barndoms egn». Haalands versjon heter «Hjem». Det finnes også en kristen norsk versjon med tittelen «O vis meg et sted». Tekstforfatter er ikke oppgitt.

### Innspillinger

| År | Sangtittel | Artist | Tekstforfatter | Platetype | Platemerke og katalognummer |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 | «O vis meg et sted» | Lage Wedin og Ungdsomskvartetten |  | Single | RCA NA 1183 |
| 196 | «Min bardoms egn» | Erling Volden med Ragnar Danielsens orkester | Jette Grevil | Single | Philips 353.202 PF |
| 1966 | «Hjem» | Kirsti Sparboe | G. Haaland | Single | Triola TN 425 |

Referanser
----------

1. ↑  Se plateetiketten
2. ↑  Erling Volden Med Ragnar Danielsens Orkester - Sol Over Havet
3. ↑  Norske grupper singler Arkivert 19. desember 2010 hos Wayback Machine.

* Smith Center, Kansas history
* NPR – Home on the Range, Present at the Creation
* Kansas History Online
* Kansas Sights: "Home on the Range"
* Brewster Higley Ohio Historical Marker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Kart over Øya fra 1898, med Marienborg nederst til venstre.
NSB type 27a 234, Marienborg ved Trondheim.
**Marienborg** er et landområde på vestsiden av Nidelva i Trondheim. På Marienborg finnes det en del næringsbygg, samt Marienborg jernbanestasjon.

Historie
--------

Marienborg var en parsell av Cecilienborg som ble fradelt i 1873 og solgt til glassmester I. I. Siem. Eiendommen var i eierskap hos Siems etterslekt helt til 1914, da Norges Statsbaner kjøpte opp 81,5 daa og gradvis anla Marienborg verksteder som stod ferdig fem år senere. Den resterende eiendomsmassen var i besittelse av Siems etterkommere frem til 1930-tallet, da også denne ble overtatt av NSB, som rev bygningene og anla et gartneri her.

Marienborg holdeplass ble åpnet i 1999 og ligger nær St. Olavs hospital via Ceciliebrua. Området har i nyere tid gjennomgått forandringer i forbindelse med utbyggingen av Nordre avlastningsvei.

Se også
-------

* Marienborg verksteder
* Marienborg stasjon
* Marienborgtunnelen

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 350–351. ISBN 978-82-573-1762-1.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
«Øster Riisøer 3», en replika av en kanonjolle.  Foto: Karl Ragnar Gjertsen 
**Øster Riisøer III** er en kanonjolle bygget i Tvedestrand i 1991. Den er bygd etter originaltegninger til jolle nr. 15 fra 1810. Tegningene befinner seg i  Orlogsmuseet i København, men konstruktøren var svensk. Kanonjollen er bygget i 1991 av elever på kurs for trebåtbyggere, og er bygget av furu på spant av eik. Eikematerialene er hentet fra Slesvig, trær som ble plantet på kongelig ordre etter at flåten var røvet i 1807.

Kanonen ombord er en 24-punder, støpt i Sverige i 1794 nettopp for bruk ombord i kanonjoller. Den er således original og kommer fra Tøyhusmuseet i København. Kanonjolla har en besetning på 25 roere.

Historie
--------

Det var flåteranet i 1807 som gjorde det nødvendig å bygge kanonjoller. I midten av august dette året, landsatte Storbritannia omtrent 30.000 soldater nord og syd for København. Fellesflåten var ikke utrustet og kunne ikke stoppe invasjonen. I tre redselsfulle netter i månedsskiftet august-september ble København bombardert. Over en tredjedel av byen ble ødelagt. Danskene ga opp og utleverte flåten; bestående av 15 linjeskip, 15 fregatter og over hundre andre fartøy.

Flåteranet førte Danmark-Norge over på fransk side i Napoleonskrigene, og dermed i krig med Storbritannia. Det medførte at også norskekysten ble blokkert av britene.

I syv år var Norge adskilt fra Danmark. Det medførte at nesten ikke noe korn, og vel så viktig; nesten ikke noe salt, ble importert til Norge. Det var denne adskillelsen som førte frem til Riksforsamlingen på Eidsvold i 1814 og Norges selvstendighet.

Mot britiske orlogsskip, var kanonjollene og kystfortene svært viktige. For i innenskjærs farvann – hvor det som oftest var lite vind – hadde jollene som rofartøy en taktisk fordel. Det er derfor ganske få tilfeller av at britiske fartøy var innenskjærs i norske farvann i løpet av årene 1807-14. Og de gangene de faktisk kom innenskjærs, gikk det ganske dårlig for britene; slik som ved slaget ved Alvøen utenfor Bergen 16. mai 1808. Britene flyktet hals over hode etter å ha blitt kraftig beskutt av fire kanonjoller og en kanonskonnert.

Kanonjoller var det ganske greit å bygge i Norge ved norske skipsverft. De var vant til å bygge treskrog av denne størrelsen. Også den viktigste utrustningen – kanonen – kunne produseres i Norge.

Litteratur
----------

* Hermansen Max (red): *Hardt styrbord – glimt fra norsk sjøkrigshistorie*. Oslo 2008 ISBN 9788299770309

Eksterne lenker
---------------

* Kanonjolla presenteres av Risør Museum
**«Vinter ved Sognefjorden»** er et maleri av J.C. Dahl fra 1827. Maleriet er typisk for nasjonalromantikken, og viser den majestetiske norske naturen på en idealisert måte.

Bildet er malt med olje på lerret og er 61,5 x 75,5 cm stort. Det var i privat eie frem til det ble testamentert til Nasjonalmuseet i Oslo i 1977.

Motivet
-------

Bildet viser utsikten fra Nornes over Sognefjorden mot gårdstunet Fimreite, som såvidt skimtes. Det er en vintermorgen, men uten mye snø. Himmelen er blå og sollyset skaper varme i bildet. I bakgrunnen er det lette, rosa skyer.

I forgrunnen står en dramatisk, høy bautastein, som bryter med det ganske flate landskapet på denne siden av fjorden. Lenger bak i bildet, på andre siden av fjorden, ser vi bratte fjellskråninger. Bautasteinen skal antakelig minne om slaget ved Fimreite i 1184, som markerte starten på en storhetstid for Norge. Sollyset som skinner på toppen av bautaen har blitt tolket som et tegn på håp om en ny storhetstid.

Motivet er uten mennesker, men noen kråker finnes foran bautaen. Kråker kan varsle ulykke og død, og vitner om det dramatiske ved slagstedet.

Bakgrunn
--------

Etter et opphold i Italia i 1820–1821 bosatte Dahl seg fast i Dresden, der han begynte å male idealiserte norske landskap. I 1826 dro han på sin første tur til Norge som etablert kunstner; fra Christiania til Telemark og videre til Hardangervidda og fjordene på Vestlandet.

Motivet til «Vinter ved Sognefjorden» ble først skisset som en tegning på denne turen. Maleriet ble laget året etter og blander realisme og romantikk. J.C. Dahls tur til Norge var f.eks. om sommeren, men han valgte å gjøre om motivet til et vinterlandskap, kanskje for å gjøre landskapet barskere. Fjellene er gjort litt brattere og bautasteinen flyttet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5  Bodil Sørensen (2014). «Johan Christian Dahl, Vinter ved Sognefjorden». *Høydepunkter. Kunst fra antikken til 1945*. Nasjonalmuseet. Besøkt 17. mai 2016.
2. 1 2  Pharo, Ingvild (1998). *Billedkunsten i romantikken*. Oslo: Art link kunstforl. s. 14–15. ISBN 8291980012.
3. ↑  Turid Stangeland. «Nasjonalromantikken i Norge 1820–1860». *Europas kunsthistorie*. Arkivert fra originalen 14. februar 2017. Besøkt 17. mai 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonalmuseet
 |
**Tell Tayinat** er et arkeologisk funnsted ca. 25 km fra Antakya på Amuqsletten, direkte ved funnfeltet Tell Açana. Den er en lavtliggende antikk tell på østre bredd av den store buktningen av elven Orontes, i provinsen Hatay.

I antikken ved dette formodentlig **Kunulua**, som var hovedstad for det senhettittiske kongeriket Patina. I Tell Tayinat ble det fremfor alt funnet monumental øsøyle- og pillarbaser fra 900-tallet og 800-tallet f. Kr. Det kan være det samme som byen **Kalah** som er nevnt i Første Mosebok (1 Mos 10.10).

Tell Tayinat ble utgravd mellom 1935 og 1938 av Oriental Institute of University of Chicago. I 1936 fant man flere bruddstykker av en kolossalstatue av Halparuntiyas II.

Siden 2008 har det pågått utgravninger under arkeologen Timothy P. Harrison fra University of Toronto. I juni 2012 fant man øvre del av en kolossalstatue av den lokale hettittiske kong Šuppiluliuma (9. årh. f.Kr.).

Restene av den syrisk-hettittiske byen Alalakh ligger ikke langt unna.

  

* King SuppiluliumaKing Suppiluliuma
* Iron Age TempleIron Age Temple

Litteratur
----------

* Richard W. Haines: *Excavations in the Plain of Antioch, Vol. II: The Structural Remains of the Later Phases: Chatal Hüyük, Tell Al-Judaidah, and Tell Tayinat.* Chicago 1970. ISBN 0-226-62198-7
* Timothy P. Harrison: «Neo-Hittites in the "Land of Palistin". Renewed Investigations at Tell Tayinat on the Plain of Antioch», i *Near Eastern Archaeology* 72, 2009, S. 174–189 Volltext (PDF; 3,1 MB)
* Jacob Lauinger: «Esarhaddon’s Succession Treaty at Tell Tayinat: Text and Commentary» i: *Journal of Cuneiform Studies* 64 (2012), s. 87–123.

Referanser
----------

1. ↑  Melding fra Toronto-universitetet; .

Eksterne lenker
---------------

* Homepage for Tell Tayinat-utgravningene
* Oriental Institute der University of Chicagos utgravinger i Tell Tayinat Arkivert 2. april 2012 hos Wayback Machine.
* Fragmenter av statuen funnet i 1936

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Detalj av maleriet.
**«Valdemar Atterdag brandskattar Visby»** er et maleri utført av den svenske maleren Carl Gustaf Hellqvist fra 1882. Det kan sees på Nasjonalmuséet i Stockholm.

Maleriet skildrer den såkalte brandskattningen av Visby i 1361. Etter å ha erobret Visby hadde – ifølge sagnet – danskene satt ut tre ølkar og krevd at disse skulle fylles med skatter. At dette har forekommet i virkeligheten er omdiskutert. Fortellingen finnes ikke i noen samtidig kilde, men forekommer først gang i Hans Nielssøn Strelows *Den guthilandiske cronica* fra 1633.

Kunstneren har tatt seg store friheter med den historiske bakgrunnen. Den danske kongen Valdemar Atterdag var bare 40 år på dette tidspunkt, men fremstilles på bildet som en gammel mann med et langt skjegg som ikke var vanlig på 1300-tallet.

Mannen til høyre skal øyensynlig forestille en jøde, til tross for at ingen jøder oppholdt seg i Visby i middelalderen. Moren midt i bildet har utslått hår, noe som neppe var tenkelig for en gift kvinne på denne tiden.

Ridderen som står til venstre for Valdemar Atterdag har en hjelm med en svært merkelig utsmykking på hodet, slike hjelmer fantes ikke i middelalderen. På bildet ser man også en dachs selv om den hunderasen ikke ble avlet frem før på 1500-tallet.

Huset nest lengst til venstre har samme type av trappegavl som Gamla apoteket i Visby, dette ligger imidlertid ved Strandgatan og ikke ved Stora torget som maleriet skal forestille. Bygningene til høyre i bildet forekom bare i Tyskland i denne tidsepoken.

Eksterne lenker
---------------

* Om Hellqvist hos Lexikonett

Portaler: Sverige | Kunst
Post- og Telegrafembedsmændenes Stiftelse på Mariendalsvej 38-40.
**Mariendalsvej** er en gate på Frederiksberg i København. Den går fra Falkoner Allé i sørøst til Ringbanen i nordvest. På det første stykket fra Falkoner Allé til Nordre Fasanvej går gaten gjennom Mariendalsvej-kvarteret, mens resten går gjennom kvarteret Fuglebakken. Midt i sistnevnte kvartal passerer gaten Kristian Zahrtmanns Plads.

Gaten fikk sitt navn i 1883 etter landeiendommen Mariendal, som lå nær gatens begynnelse. Eiendommen ble ervervet av forretningsmannen Niels Josephsen, som solgte den. En rekke av de boligeiendommer som oppstod på denne måten ble gitt til stiftelser eller solgt under svært gunstige vilkår.

Referanser
----------

1. ↑  «Frederiksberg, Mariendalsvejs stiftelser og Post- og Telegrafembedsmændenes Stiftelse, nr. 38-40». *arkark.dk*. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 25. juli 2016.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 31. desember 2017. Besøkt 7. april 2019.
**Huset Liechtenstein** regnes som den eldste adelsfamilien i Europa. I 1136 ble navnet brukt for første gang av Hugo von Liechtenstein. Familien teller over hundre medlemmer, hvorav kun få bor i fyrstedømmet Liechtenstein.

Opprinnelse
-----------

Familien von Liechtensteins stamvåpen
Fyrstehuset Liechtensteins våpen
Navnet kom fra Borgen Liechtenstein sør for Wien. I området omkring denne stamborgen og ved Niederösterreichs nordøstgrense hadde de tidlige liechtensteinere sitt hovedsete. 

Den ubrutte rekken av liechtensteinere begynte med Heinrich I av Liechtenstein (død 1265/66), som holdt området ved Mikulov i Sydmähren som fri eiendom.

Fyrstefamilien i dag
--------------------

Fyrsten er regent over det fyrstelige hus og våker derfor ifølge husreglen over «prestisje, ære og velferd» for fyrstehuset. Etter fyrst Franz Josef IIs død den 13. november 1989 overtok fyrst Hans-Adam II høysetet. 

Fyrstefamilien velger hvert femte år et familieråd.

Fyrst Hans-Adam II og fyrstinne Marie har 4 barn: 

* Arveprins Alois, født 11. juni 1968
* Prins Maximilian, født 16. mai 1969
* Prins Constantin, født 15. mars 1972
* Prinsesse Tatjana, født 10. april 1973.

Se også
-------

* Liste over Liechtensteins fyrster

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** HDS **·** NKC
 |
**Frode Nielsen Børfjord** (født 1963 i Oslo) er en norsk redaktør, journalist, forfatter og tv-dokumentarprodusent.

Liv og virke
------------

Han er sønn av pressemannen Reidar Nielsen, som blant annet var redaktør i *Finnmark Dagblad* og på 1960-tallet ble redaktør i avisa *Nordlys.*

Børfjord utga høsten 2009 boken *Tause menn : Scener fra den kalde krigen* på Cappelen Damm forlag. Boka handler om hvordan den kalde krigen påvirket norsk historie mellom 1945 og 2009. I boken refereres det blant annet til et hemmelighetstemplet telegram som ifølge et oppslag i avisen *Verdens Gang* «tyder på at kronprinsesse Märtha var i kontakt med tyskerne». Telegrammet var fra den tyske diplomaten, dr. Hans Thomsen.

Sammen med Jørn Norstrøm og Ola Haram vant Børfjord Gullruten i 2013 i kategorien «Beste nyhetssending eller aktualitetsprogram» for Brennpunkt-dokumentaren *Infiltratøren* i 2013. Frode N. Børfjord har vært styremedlem, nestleder og leder for Stiftelsen for en Kritisk og Undersøkende Presse (SKUP).[]

Referanser
----------

1. 1 2  Kosowski, Alexandra (5. oktober 2017). «– Da han var liten gutt, tok han bussen på tvers av Oslo og dukket opp på jobben. Jeg fikk jo sjokk». *iFinnmark* **(norsk)**. Besøkt 24. mars 2021. «Børfjord er vokst opp i en mediefamilie. Han er sønnen til tidligere Finnmark Dagblad-redaktør, Reidar Nielsen, og bror til Nordlys sin journalist, Bengt Nielsen. Han er født på Oslo Kommunale Kvinneklinikk, døpt i Hammerfest og vokst opp i Hammerfest og Oslo, til familien flyttet til Tromsø da pappa Reidar ble redaktør i Nordlys.»
2. ↑  *Verdens Gang* 15. oktober 2009 side 34-35
3. ↑  «NRK Brennpunkt : Infiltratøren». 19. februar 2013. Besøkt 24. mars 2021 – via nrk.no.
4. ↑  «Infiltratøren | Skup.no». *www.skup.no*. Besøkt 24. mars 2021.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
I matematikk brukes begrepet **tellbar** til å beskrive antall elementer i en mengde. En mengde er tellbar hvis den inneholder et endelig antall elementer, eller antall elementer ikke er flere enn de naturlige tallene. Med andre ord er en mengde tellbar hvis det er mulig å telle dem ved hjelp av de naturlige tallene. Hvis en mengde er tellbar, men ikke endelig, sier man at den er **tellbart uendelig**.

Mange velger å definere tellbar som det som her kalles tellbart uendelig. I det tilfellet regnes altså ikke endelige mengder som tellbare.

Definisjon
----------

To mengder er like store – de har samme kardinalitet – hvis det finnes en en-til-en-korrespondanse mellom elementene i mengdene. At det finnes en en-til-en-korrespondanse mellom to mengder *A* og *B*, betyr at man for ethvert element i *A* kan finne et element i *B* slik at ethvert element i *B* korresponderer med nøyaktig et element i *A*. For eksempel er mengdene {*a*,*b*,*c*,*d*,*e*} og {1,2,3,4,5}, like store fordi man har korrespondansen *a*1, *b*2, *c*3, *d*4, *e*5. Denne korrespondansen kan også uttrykkes ved å si at begge mengdene har fem elementer.

En uendelig mengde *A* er tellbar, hvis det finnes en en-til-en-korrespondanse mellom *A* og mengden av de naturlige tallene, {\displaystyle \mathbb {N} }.

Eksempler
---------

Mengden av rasjonale tall er tellbar. Mengden av reelle tall, derimot, er ikke tellbar. At det ikke finnes noen en-til-en-korrespondanse mellom de relle og de naturlige tallene, kan bevises ved Cantors diagonalargument.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** MathWorld
 |
**Tellef Haraldstad** (født 28. juni 1840, død 22. november 1917) var en norsk dikter, emissær i avholdsbevegelsen og politiker i Stavanger. Haraldstad er kjent som Stavangerdikter med viser som «Tenk hvor i gamle dager», «Stavanger er ingen filleby», «En lys idé», «Kaisegatevise», «Druknet (avholdssang)» og mange flere.

Liv
---

Tellef Haraldstad ble født på gården Haraldstad ved Mandal og vokste opp i et religiøst hjem. Skolegangen var knapp, men han ble oppfattet som svært begavet. Som ung gutt var han lærer en tid. Deretter reiste han til underoffiserskolen i Kristiansand for å utdanne seg videre. I 1865 giftet han seg med Karoline Appel fra Kristiansand. Omkring 1873 kom han med kone og to barn til Stavanger hvor han bodde resten av livet. De fikk til sammen tolv barn.

I Stavanger arbeidet Haraldstad på kontor hos gartner Zetlitz, senere hos Jacob J. Helvig. I disse årene kom han med i avholdsbevegelsen og var øverstetemplar i losjen «Dovre». Han fikk bl.a. Aleksander Kielland til å gå inn i losjen. Omkring 1896 reiste han rundt i Norge som emissær for avholdssaken og stiftet 22 losjer. I 1898 døde hans kone Karoline. En datter, Asborg, døde to år seinere. Ensomhet og uenighet i avholdslosjene gjorde at han etterhvert vendte seg fra avholdssaken.

Dikt
----

Omkring århundreskiftet arbeidet Haraldstad som korrespondent for sardinfabrikken Alexandra. Han diktet svært aktivt i denne tiden. Han var politisk radikal, arbeidervennlig og Venstremann. Mange av diktene er politiske innlegg til avisene, med både nasjonale og lokale tema. De handler om blant annet unionsoppløsning og viser et klart standpunkt for kvinnesaken, lokalt er temaene ofte knyttet til byutvikling og forholdene i ulike bydeler. Noen av diktene er svært ironiske. Han var også en hyppig gjest på byens etablissementer hvor han leste diktene sine. 

O. K. Stangeland samlet og utga i 1961 fire bind med Haraldstaddikt og -sanger. I anledning Stavanger bys jubileum i 1975 ble det utgitt «Tenk hvor i gamle dager» – en samling Stavangerviser fra 1800-tallet. Her har Tellef Haraldstad et eget kapittel. Harald og Johs. Ringås har brukt noen av visene på sin plate fra 1975 med samme navn. I 2010 utgav Gunnar Roalkvam viseboka *Stavanger er ingen filleby*.

Referanser
----------

1. ↑  Borghammer, Gottfred (1986). *Folk og forhold i Gamle Stavanger*. Stavangerforlaget. s. 41-45. ISBN 8299120721.
2. ↑  Nag, Martin (1999). *Omkring samfunnsrefseren Alexander L. Kielland*. [Stavanger]: Kvekerforl. s. 74-76. ISBN 8290311753.
3. ↑  Roalkvam, Gunnar (1985). *1ste mai : arbeiderlyrikk fra Stavanger 1899-1927*.
**Huset Crawford** var en adelig slekt med opprinnelsested i Ayrshire i Skottland. Opprinnelig ble navnet stavet på en fransk måte; Crauford.

Til tross for den franske stavemåten av navnet Craufurd/Crawford eller tilsvarende anglofisering er familien ikke fullstendig normannisk. Crawford er muligens en oversettelse fra Strathclyde-gælisk i betydningen «overgang i blod», hvor *cru* er blod, og overgang eller krysning er *ford*; altså *cruford*, eller Crawford. Innenfor Crawfords landområder i Lanarkshire finnes ruinene av en gammel førhistorisk festning på høyre side av øvre River Clyde hvor mytene forteller om mange blodige konflikter mellom romere og britoner.

Huset Crawford liker å fremstille seg som ekte keltere eller av caledonisk avstamning, men all slektsforskning viser delvis til dansk stamfar. På begynnelsen av 1100-tallet slo en Tor Leivsson fra Perthshire, som i skotske krøniker omtales som Thorlongus (Thor the Tall) av Merse (Ednam), seg ned i området. Han var sønn av Leiv, eller Lefwin, eller i gammelengelsk skrivemåte, Leofwine. Han flyktet fra det nordlige England da Vilhelm Erobreren hadde en form for etnisk utrenskning i områdene rundt Northumbria. 

Tors sønn, Svein Torsson, omtales som Swane Thorson av Swinton. Han giftet seg øyensynlig lokalt og fikk en sønn kalt Galfridus Swaneson av Crawford. Svein Torsson, stamfar til Huset Ruthven, hadde en datter som ble giftet med en Alan (anglofisering av Gregan), den yngste sønn til den 4. jarl av Richmond i Yorkshire, som igjen nedstammer fra Normandie. Huset Crawford oppsto som en miks mellom norsk og anglo-normannisk blod.

Galfridus de Craufurd, en sønn av Svein, ble gitt land i Clydesdale av kong David I av Skottland (1124 – 1153). Dennes sønner, Gregan de Craufurd og Johannes de Craufurd, var riddere i den skotske kongens tjeneste på midten av 1100-tallet. Kong David var den som anerkjente familien og tildelte land i Strathclyde, kalt Crawfordjohn, og i Galloway, Dalmagregan. Familiens motto er *Tutum Te Robore Reddam* – *Jeg vil gjøre deg trygg med styrke*.

Hoveddelen av familien arvet posisjonen som sheriff i Ayr, kjent som Auchinames av Craufurland. De fikk tildelt land i 1320 av kong Robert I av Skottland. I løpet av 1300-tallet giftet John Crawfords datter seg med David Lindsay, sjef for Huset Lindsay, og Sir David Lindsay ble den første jarl av Crawford og Lindsay i 1398, og våpenskjoldet og sannsynligvis mottoet kommer fra denne perioden.

Kjente navn fra Huset Crawford
------------------------------

* Ronald Crawford
* William Crawford

Eksterne lenker
---------------

* Clan Crawford
**Matteo Manassero** (født 19. april 1993 i Verona) er en italiensk profesjonell golfspiller. 24. oktober 2010 ble han den yngste vinneren på Europatouren noensinne.

Som sekstenåring vant han det britiske amatørmesterskapet i 2009. Han hadde ligget på toppen av verdensrankingen for amatører i 18 uker da han ble profesjonell i mai 2010, to uker etter sin syttenårsdag. Allerede i oktober vant han sin første seier på Europatouren, Castelló Masters Costa Azahar i Spania. Sesongen innbrakte også en annenplass i Hong Kong Open, og han ble Årets nykommer på Europatouren.

Meritter
--------

### Seire på Europatouren

* 2011 Maybank Malaysian Open
* 2010 Castelló Masters Costa Azahar

### Seire som amatør

2009 The Amateur Championship

Eksterne lenker
---------------

* (en) Matteo Manassero – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Matteo Manassero – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Matteo Manassero – Europatouren Rediger på Wikidata

* (en) Matteo Manassero – Verdensrankingen Rediger på Wikidata

  

Portal: Golf
Sjøflyet «Vingtor»
Nordahl Grieg og mannskapet på «Vingtor» etter et tokt 2. mai 1942. Med et par unntak var dette det samme mannskapet som mottok Krigskorset for et tokt til Norge senere samme måned.
**«Vingtor»** var et fly av typen Consolidated PBY-5 Catalina I og var det første flyet i «Catalina-avdelingen», forløperen til 333 skvadron. Flyet fløy sitt første tokt med norsk mannskap 17. april 1942, ført av flygerne Haakon Magnus Heireth Jørgensen og Birger Grinde.

Bakgrunn
--------

Før 333 (Norwegian) Squadron ble formelt opprettet, var avdelingen kjent som *Norwegian Detachment Woodhaven* underlagt 210 Squadron i Royal Air Force, deretter som selvstendig norsk enhet underlagt RAF Coastal Command under navnet *1477 (Norwegian) Flight*. Denne flighten bestod etterhvert av flyene «Vingtor», «Jøssing» og «Viking». «Vingtor», med RAFs serienummer W8424, kom til avdelingen i februar 1942 fra kanadiske 413 Squadron, og beholdt lenge kjennemerket det hadde benyttet der, QL-R. Flyet var ikke et amfibiefly, men et reint sjøfly.

Enheten, og «Vingtor», gjorde sitt første Special Duty-oppdrag natten mellom 1. og 2. mai 1942. Da ble to agenter satt i land i Leka. Også Nordahl Grieg deltok på dette toktet.

Senere samme måned, 22. mai, ble «Vingtor» benyttet på et tokt som førte til at hele mannskapet ble tildelt Krigskorset med sverd, Norges høyeste militære utmerkelse. To agenter, Eivind Viken og Ole Snefjellå, som opererte en radiosender kalt PI II på Staveneset i Sunnfjord, hadde sendt nødsignal om at de var i fare for å bli oppdaget og ba om å bli plukket opp. Den britiske offiseren John M. Turner hadde slekt i området og var godt kjent der, og ble med Catalina-mannskapet. Inne i Førdefjorden oppdaget mannskapet en færing med fem personer. I tillegg til de to radiooperatørene, var Chester og Petrine Saltskår, som hadde bistått agentene på Staveneset, og deres to år gamle sønn Harald ombord i båten. På dette toktet besto mannskapet på «Vingtor» av flygerne Finn Lambrechts, som også var sjef for avdelingen, Håkon Offerdal og Bjørn Stray Tingulstad, navigatør Per Wåge Lea, maskinist Hans Rønningen, telegrafist Constantin Christensen og skytterne Hans Bærewahr-Hansen og Agnar Næss.

Flyet ble i februar 1944 avgitt til en treningsskvadron i RAF, 131 Operational Trainig Unit. Ved avlevering hadde «Vingtor» fløyet 1800 timer ved skvadronen uten større uhell.

Referanser
----------

1. 1 2  Flyalarm–luftkrigen over Norge 1939-1945 (Hafsten, 1991)
2. ↑  Luftforsvarets historie–Fem år i utlegd (Henriksen, 1996)
3. ↑  Hærens og Marinens flyvåpen 1912-1945 (Meyer, 1973)
4. ↑  Marinens flygevåpen 1912-1944 (B. Hafsten, T. Arheim, Tankestreken 2003)

Eksterne lenker
---------------

* «Dette skal de nye norske maritime patruljeflyene hete», fra forsvaret.no
* «Jomfruferd for norsk P-8A: Her er nye «Vingtor» i lufta for første gang», artikkel fra *Teknisk Ukeblad*

Portal: Andre verdenskrig
**Letterboxd** er et nettsamfunn grunnlagt av Matthew Buchanan og Karl von Randow i 2011. Tjenesten ble lansert for å tilby brukere et sted å diskutere og oppdage film, og drives av en liten gruppe i Auckland i New Zealand. Brukere kan benytte den til å loggføre hvilke filmer de har sett, føre en dagbok og skrive anmeldelser, lage lister og dele sine favoritter, samt møte og kommunisere med andre filminteresserte. Under koronapandemien gikk tjenesten fra 1,7 millioner registrerte brukere i begynnelsen av 2020, til mer enn 3 millioner i januar 2021.

Se også
-------

* The Movie Database

Referanser
----------

1. ↑  «Letterboxd - Crunchbase Company Profile & Funding». *Crunchbase* **(engelsk)**. Besøkt 13. april 2021.
2. ↑  «Frequent questions». *letterboxd.com* **(engelsk)**. Besøkt 13. april 2021.
3. ↑  Marsh, Calum (13. januar 2021). «Is Letterboxd Becoming a Blockbuster?». *The New York Times* **(engelsk)**. ISSN 0362-4331. Besøkt 13. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Film
**August Heinrich Hermann greve von Dönhoff** (født 10. oktober 1797 i Potsdam, død 1. april 1874 på Schloss Friedrichstein i Østpreussen) var en prøyssisk diplomat og utenriksminister.

Dönhoff deltok som frivillig under felttoget i 1815 ved avslutningen av Napoleonskrigene. fra 1816 til 1819 studerte han i Königsberg, Göttingen og Heidelberg, og gjennomførte så en reise gjennom Italia. I 1821 innledet han sin diplomatiske løpebane ved det prøyssiske utenriksministeriet i Berlin. I 1823 ble han sendt til gesandtskapet i Paris, i 1825 til Madrid og i 1828 til London, hvor han spilte en viktig rolle ved en konferanse om Belgia-spørsmålet. I 1833 ble han gesandt i München og i 1842 Preussens representant i Det tyske forbunds forbundsdag i Frankfurt am Main.

I mai 1848 trådte han tilbake fra stillingen i Frankfurt, og ble etterfulgt i stillingen av Otto von Bismarck. Allerede i september samme år ble han utnevnt til utenriksminister i regjeringen Pfuel, men satt bare kortvarig i denne stillingen. I februar 1849 ble han innvalgt i førstekammeret i Preussen, og av førstekammeret året etter sendt som representant til Staatenhaus (det planlagte overhuset i Det tyske forbund etter Frankfurt-forfatningen) i Erfurt. Han ble igjen innvalgt i førstekammeret i 1850, og sluttet seg til den moderate høyresiden. I 1851 deltok han på landdagen i provinsen Preussen (dvs. Øst- og Vest-Preussen).

Da førstekammeret i Preussen ble omdannet til Preußisches Herrenhaus (Overhuset), ble han av kongen utnevnt til arvelig medlem. I 1861 ble han utnevnt til overkammerherre ved det kongelige hoff. Han døde i april 1874.

Hans tante Sophie von Dönhoff var gift med kong Fredrik Vilhelm II av Preussen.

Han var farfar til journalisten Marion Dönhoff.

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som August Graf von Dönhoff, www.deutsche-biographie.de, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Burschenschafter-Stammrolle:. Verzeichnis der Mitglieder der Deutschen Burschenschaft nach dem Stande vom Sommer-Semester 1934[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |

Portal: Tyskland
**Terje Bongard** (født 19. august 1958) er en norsk humanbiolog og forsker ved NINA. Bongard er cand.mag. fra Universitetet i Oslo (1982) og cand.scient. fra Universitetet i Trondheim (1986). I 2005 ble han dr.scient. ved NTNU med en avhandling om menneskets adferdsøkologi, med tittelen *Life history strategies, mate choice, and parental investment among Norwegians over a 300-year period*.

Den 30. juni 2010 publiserte Bongard, i samarbeid med forskerkollega Eivin Røskaft, boken *Det biologiske mennesket – individer og samfunn i lys av evolusjon*, som handler om evolusjon som et grunnprinsipp i naturen.

Referanser
----------

1. ↑  NTNU: Første norske doktorgrad i menneskets atferdsøkologi
2. ↑  Tapir akademisk forlag: Det biologiske mennesket – individer og samfunn i lys av evolusjon Arkivert 5. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Intervju med Bongard hos Verdibørsen, høsten 2012
* Intervju med Bongard hos nettstedet Levevei Arkivert 28. juni 2015 hos Wayback Machine. februar 2013

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
***Letter to a Christian Nation*** er en religionskritisk bok av den amerikanske forfatteren Sam Harris.

Boken kom ut i september 2007. Den er skrevet i brevs form, rettet mot amerikanske kristne. Mens *The End of Faith* i stor grad kritiserte islam, er *Letter to a Christian Natiom* en kritikk av amerikansk kristendom, både i moderat og fundamentalistisk manifestasjon.

Mottakelse
----------

Boken kom inn på New York Times' bestselgerliste på syvendeplass i oktober 2006

I ettertid har flere bøker blitt skrevet i respons til boken, blant annet:

* *Letter from a Christian Citizen* av Douglas Wilson
* *Letter to a Christian Nation: Counterpoint* av R.C. Metcalf
* *Letter to an Atheist* av Michael Patrick Leahy
* *The Return of the Village Atheist* av Joel McDurmon
* *The End of Reason* av Ravi Zacharias

Referanser
----------

1. ↑  «Best Sellers Hardcover Nonfiction». The New York Times. 8. oktober 2006. Besøkt 7. mai 2011.

Eksterne lenker
---------------

* "Sam Harris – Letter to a Christian Nation" *Point of Inquiry*-intervju, 6. oktober 2006.
**August Wilhelm Stjernstedt Esmarch** (født 29. november 1881 i Kristiania, død 9. juni 1956) var en norsk diplomat.

Esmarch ble offiser i 1903 og cand.jur. i 1908. Han arbeidet fra 1909 i Utenriksdepartementet og var stasjonert i Le Havre som visekonsul, i Paris som legasjonssekretær og i Berlin som legasjonsråd. I 1922 ble stillingen som utenriksråd opprettet og Esmarch var den første i embetet. Han satt som utenriksråd til 1935, da han ble sendemann i Danmark. Fra august 1940 til mars 1945 var Esmarch sendemenn på Island. Etter andre verdenskrig ble han på nytt sendt til København, denne gang med rang som ambassadør. Esmarch var stasjonert i Danmark fra 1947 og inntil han i 1951 ble pensjonert.

Esmarch mottok en rekke ordener og utmerkelser for sitt diplomatiske virke. Han var innehaver av storkors av St. Olavs Orden og Kong Haakon VIIs jubileumsmedalje. Videre mottok han storkors av en rekke utenlandske ordener: Chiles fortjenstorden, Cubas røde kors' æres- og fortjenstorden, Dannebrogordenen i diamanter, Finlands hvite roses orden, Den islandske falkeorden, Italias kroneorden, den nederlandske Oranje-Nassau-ordenen, den peruanske Solordenen, den polske Ordenen Polonia Restituta, den portugisiske Kristusordenen, Thailands krones orden, den spanske Isabella den katolskes orden og den svenske Nordstjerneordenen. Videre var han storoffiser av den franske Æreslegionen, storoffiser av den italienske Sankt Mauritius' og Sankt Lasarus' orden og kommandør av den svenske Vasaordenen og mottok det østerrikske Ærestegnet for fortjenester, det islandske Alltingets hedersmerke i gull og Kong Christian Xs frihetsmedalje.

Referanser
----------

1. ↑  «Den nye udenrigsraad», *Aftenposten*, morgenutgaven 7. juli 1922.
2. 1 2  Harald Gram og Bjørn Steenstrup: *Hvem er Hvem? 1955*, Oslo: Aschehoug, 1955, s. 166–167.
3. ↑  «Oversikt over norske sendemenn på Island» Arkivert 15. februar 2015 hos Wayback Machine. Kongelig norsk ambassade i Reykjavik.
4. ↑  «Fra statsråd i går», *Aftenposten*, morgenutgaven 8. desember 1951, s. 13.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Terje Lossius Borg** (født 10. september 1956, død 27. mars 2013 på Vivik, Haukelifjell) var en norsk snekker, reklametekstforfatter og barnebokforfatter.

Han begynte som tømrer, før han gikk over i reklamebransjen og arbeidet som tekstforfatter. Han satt også i Verdikommisjonen. I 2009 ga han ut sin første bok, *Hva gjør de voksne når vi ikke ser?* Denne barneboka laget han sammen med illustratøren Inger Lise Belsvik.

Borg var i elleve år samboer med artisten Unni Wilhelmsen, og står som tekstforfatter på ett av hennes musikkalbum; *Til meg* (2006). Han sto også for teksten til vinnermelodien *Kollenbrølet* i en tevling om ny Holmenkollsang, et samarbeid med Solveig Heilo fra Katzenjammer og Ola Hilmen fra Valkyrien Allstars.

Bibliografi
-----------

* *Hva gjør de voksne når vi ikke ser?* (2009), Gyldendal. ISBN 9788205393318
* *Møt fjellreven* (2013), Mangschou A/S. ISBN 9788282380720

Referanser
----------

1. ↑  Gravferdsetaten i Oslo kommune
2. ↑  «Terje Borg til minne», *Vårt Land* 8. april 2013
3. ↑  «Unnis tidligere kjæreste døde brått i påsken», *Dagbladet* 21. april 2013
4. ↑  «Dette er den nye Kollen-låta». *nrk.no*. Besøkt 27. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Terje Borg på Rockipedia Arkivert 19. februar 2014 hos Wayback Machine.
* Presentasjon på Gyldendals nettsider

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Lettsindige Rosemarie***, (originaltittel: *Das Mädchen Rosemarie*) er en tysk musikal fra 1958 regissert av Rolf Thiele.

Handling
--------

En kjeller i Frankfurt deles av to småkriminelle, Horst og Walter. De rekrutterer Rosemarie, en pen, men fattig blondine, til å være åte for deres jobb. Når hun går inn på et hotell, blir hun snart sparket ut av en portvakt. Hun ser imidlertid en gruppe forretningsmagnater som møtes ved hotellet, og en av dem, den gifte Hartog, setter henne opp med en leilighet. Mens Hartog er bortreist på et eksklusivt stevne, henter hun Fribert, en velstående franskmann som til gru for Hartog og hans familie tar den ubudne Rosemarie seg til stevnet.

Hartog gir Rosemarie en kontant betaling, som hun straks bruker på en cabriolet. Friberts plan er å bruke Rosemary til industriell spionasje. Fribert kamer-overvåker leiligheten hennes, og hun får i oppgave å møte forretningsmagnater i sengen hennes, og få dem til å snakke. Planen fungerer greit, bortsett fra at Fribert er treig med å samle inn båndene. Rosemarie innser at hun kan bruke båndene selv. Rosemary forårsaker en skandale ved å møte ubudne til en fest som de fleste av hennes klienter og deres koner deltok ved. Fribert innser at hun har blitt et problem, det samme gjør flere av klientene hennes. En kveld kommer hun hjem til leiligheten hennes, hvor en leiemorder venter på henne.

Medvirkende
-----------

* Nadja Tiller - Rosemarie
* Peter van Eyck - Fribert
* Carl Raddatz - Hartog
* Gert Fröbe - Bruster
* Hanne Wieder - Marga
* Mario Adorf - Horst
* Jo Herbst - Walter
* Werner Peters - Nakonski
* Karin Baal - Do
* Horst Frank - Student Michael Runge
* Mal:Erik von Loewis - von Killenschiff
* Arno Paulsen - Schmidt
* Mal:Tilo von Berlepsch - Oelsen
* Hubert von Meyerinck - Kleye
* Helen Vita - Eveline
* Ruth Hausmeister - Frau Hartog

Referanser
----------

1. ↑  «filmen på filmweb.no» **(norsk)**. Besøkt 1. juni 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Lettsindige Rosemarie* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) *Lettsindige Rosemarie* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *Lettsindige Rosemarie* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *Lettsindige Rosemarie* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *Lettsindige Rosemarie* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *Lettsindige Rosemarie* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (de) *Lettsindige Rosemarie* på filmportal.de Rediger på Wikidata

* (en) *Lettsindige Rosemarie* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *Lettsindige Rosemarie* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**«Wind Enterprise»** var en norsk supertanker (ULCC) som ble bygget for rederiet Lars Krogh i 1976, som det første av søsterskipene «Wind Enterprise» og «Wind Eagle». I 1985 ble skipet kjøpt opp og endret navn til« W Enterprise». Året etter, i 1986 ble skipet hardt skadet i Iran-Irak-krigen. Mer eller mindre hele overbygget og broen ble sprengt vekk av en rakett fra et irakisk jagerfly. Skipet var på dette tidspunktet fullastet med olje. Etter angrepet ble skipet liggende meget dypt i vannet og måtte som søsterskipet taues bort fra fareområdet i persiabukta. Ingen skal ha blitt drept i angrepet, men flere ble alvorlig skadet. Hendelsen førte til at overbygget og skorsteinen på skipet ble konstruert på nytt i perioden 1987/88. Etter flere eier- og navnskifter fikk skipet navnet Jahre Pollux i 1995. Skipet ble vraket under navnet «San Tian» i 2003.

Fakta
-----

* IMO Nr: 7389479
* Byggeår: 1976
* Flagg: Norge (NIS)
* DVT: 357,400 (ULCC)
* Bygget av: Kockums Varv A/B. Malmö, Sweden
* Lengde: 362,59/350,00 m
* Bredde: 60,05 m
* Dybde: 28,33 m
* Kubikk: 442 000
* GT: 178 573
* NT: 145 999

Motortype: Alfa Laval Steam turbiner, 40 000 hk (29 422 kW), ombygd 1987/88 med dieselmotor, på 21 133 kW

Navn
----

* Fra 1977 til 1985 «Wind Enterprise»
* Fra 1985 til 1986 «W Enterprise»
* Fra 1986 til 1988 «Happy Enterprise»
* Fra 1988 til 1992 «Samnanger»
* Fra 1992 til 1995 «Pollux»
* Fra 1995 til 2002 «Jahre Pollux»
* Fra 2002 til «Tian San» 2003 levert for hugging i Chittagong,Pakistan 30/7-03.Satt på land 1/9-03.

Eksterne lenker
---------------

* (en) «Wind Enterprise» – Den internasjonale sjøfartsorganisasjonen Rediger på Wikidata
* (en) Bilder og informasjon
**Kanepi** er en landkommune i Põlva fylke i Estland, beliggende sørøst i landet mot Russland og Latvia. Kommunen ligger helt sørvest i fylket. Det bor om lag 4 780 mennesker i kommunen (2019), fordelt på ca 525 km². Administrasjonssenteret i kommunen er Kanepi.

De største tettstedene i kommunen er Kanepi med 678 innbyggere i 2007, fulgt av Põlgaste med 363 innbyggere.

I oktober 2017 ble kommunene Kõlleste og Valgjärve innlemmet i Kanepi kommune.

Landskapet er variert fordi innlandsisen skapte relativt dype dalfurer på kryss og tvers i landskapet. En rekke innsjøer er omgitt av løvskog og jorder. Like nordvest for kommunesenteret ligger innsjøen Jöksijärv, et område mye brukt for rekreasjon. I og rundt landsbyen levde og virket maleren Alfred Kongo (1906-1990), som særlig avbildet jordbrukslandskapene. I samme kommune fødtes skulptøren August Ludwig Weizenberg.

Referanser
----------

1. ↑  ; *Det estiske landinspektorat*; besøksdato: 11. mars 2018.
2. ↑  ; *Estlands statistikkbyrås statistikkdatabase*; besøksdato: 16. juni 2021.
3. ↑  Kokk, Aavo og Eilart, Andres: *Brushstroke Estonia*, Forlaget Regio, Tallinn 2011. ISBN 978-9949-478-62-0

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Kanepi Parish – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Kommuner i Põlva fylke |
| --- |
| Regionens våpen | Landkommuner | Kanepi **·** Põlva **·** Räpina | Estlands flagg |
| Historiske kommuner | Ahja **·** Kõlleste **·** Laheda **·** Mikitamäe **·** Mooste **·** Orava **·** Põlva **·** Räpina **·** Valgjärve **·** Vastse-Kuuste **·** Veriora **·** Värska |

Portal: Estland

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Kanebreen** er en 1,5 km lang og 2 km² stor isbre langt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i nordøstlige Sørkapp Land, i grenseområdet mot Torell Land i nord.

Foto sett fra vest, med fjellrekken Kamtoppane i bakgrunnen mot Storfjorden. Hedgehogfonna er den store breen som går nord-sør (venstre-høyre) i forgrunnen av denne fjellrekka. Til venstre Hambergbukta mot nord.  Foto: Erlend Bjørtvedt 
Breen har gravd ut, og renner fra fjellkjeden Kamtoppane i øst, med start like over Storfjorden, og renner rett vestover og ned i den store overgansbreen Hedgehogfonna i vest. De viktigste fjellene ved breen er Hedgehogfjellet (615 m) og Geologtoppen (584 m). Breen har ingen morene. Den grenser mot Coryellbreen i nord.

Breen er oppkalt etter H.S. Kane (Krane), en underordnet geolog i gruppen som undersøkte området her for kull i 1920 på oppdrag fra The Northern Exploration Company Ltd.

Referanser
----------

1. ↑  Kanebreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 14. april 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Det paralympiske symbolet for blindefotball.
En fotballkamp for blinde.
Spillebane for blindefotball.
**Blindefotball** er en variant av futsal for spillere som er blinde eller svaksynte. Det er for tiden en paralympisk idrett og International Blind Sports Association (IBSA) arrangerer også verdensmesterskap. Ifølge IBSA begynte fotball for blinde og svaksynte som et lekeplassspill for skolebarn på spesialskoler for synshemmede.

Brasil regnes som et foregangsland innen blindefotball. Organiserte spill har blitt spilt der og i resten av Sør-Amerika samt i England og Spania siden 1960-årene. Det første verdensmesterskapet ble arrangert i 1998, siden 2004 har det vært en paralympisk disiplin. Blindefotball har blitt praktisert og spilt i Tyskland siden sommeren 2006. Blindefotball har også blitt spilt i Østerrike siden oktober 2009.

I 2014 startet Mälarhöjdens IK Sveriges første ordentlige lag for synshemmede.

I oktober 2022 ble den første turneringen i Sverige spilt i Västerås.

Teknikk
-------

Spillet fungerer gjennom god hørsel (derfor kan ikke døvblinde delta), retningssans, kroppskontroll og nærkontakt med den hørbare ballen. En spesiell løpeteknikk holder ballen og føttene i kontakt til den slippes. I et straffespark i blindefotball slår målvakten begge stolpene først, for å hjelpe straffetakerens orientering til der midten av målet er.

Regler
------

Generelt er reglene for blindefotball veldig like reglene for futsal. Det er imidlertid noen viktige unntak:

* Alle spillere, bortsett fra målvakten, har bind for øynene
* Ballen er modifisert for å avgi en lyd slik at de kan høre hvor den er.
* Spillere må rope «her» eller noe lignende når de jager ballen, dette varsler de andre spillerne om deres posisjon.
* En guide, plassert utenfor spillefeltet, gir instruksjoner til spillerne.

Referanser
----------

1. ↑  «Internationella Blindeidrettsforbundet.».
2. ↑  «Bundesliga Blindenfussball».
3. ↑  «Sveriges første hold for synshemmede i Sverige.». Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp).
4. ↑  «Den første turneringen i Sverige.».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Association football for people with visual impairment – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (de) En kort sekvens av en fotballkamp for blinde
Apollon med horn, *Apollo Karneios*, 400-tallet f.Kr.
***Karneia*** (*Κάρνεια*) var en av de viktigste religiøse høytider i antikkens Sparta og andre doriske byer, holdt til ære for Apollon Karneios som ble dyrket i forskjellige deler av Peloponnes. Der var ni betydelige festivaler i den spartanske kalenderen. Av de viktigste ble *karneia*, *gymnopaidia* og *hyakinthia* avholdt ved Amyklai.

Navnet var trolig beslektet med Karnos eller Karneios (trolig med betydningen vær), som skulle ha vært guden Apollons favoritt, men ble uskyldig drept av Herakles' etterkommere, som derfor var opptatt av å sone udåden. Kanskje var han en eldre fruktbarhetsgud som var blitt erstattet av Apollon.

*Karneia* begynte på den syvende dagen i måneden *karneios* (den athenske *metageitnion*) og varte i ni dager like før høstjevndøgn. Ni telt ble satt opp utenfor bymurene, bebodd av ni menn som levde som soldater og adlød kommandoen til en herald. Presten gjennomførte ofringer kjent som *agetes*, derfor var festivalen noen ganger kjent som *agetoria* eller *agetoreion*. Fra hver av de spartanske stammene ble det valgt ut fem ugifte menn (*karneitai*) som *agetes*-prester, et embete de holdt i fire år, hvor de måtte forbli ugifte.

Noen av *karneitai* ble kalt *stafylodromoi* («drueranke–løpere»). I løpet av festivalen jaget *stafylodromoi* etter en mann som bar girlander. Det var et godt tegn for den kommende innhøstingen å fange ham. Trolig var han en midlertidig inkarnasjon av naturens fruktbarhet som måtte fanges, så fruktbarheten ikke forlot området.

Ifølge tradisjonen kunne ikke hæren forlate spartansk område under denne festivalen. De spartanske herskerne kunne ikke lede felttog eller erklære krig, og alle mannlige borgere måtte rense seg. På grunn av dette måtte athenerne kjempe i slaget ved Marathon alene, og Leonidas ble sendt til Thermopylene med bare 300 mann. Men når Herodot og Thukydides forteller at spartanerne ikke hadde lov å angripe en fiende i løpet av høytiden, var dette et forbud som gjaldt under alle de store greske høytidene.

*Karneia* ble også feiret i den doriske byen Kyrene i Nord-Afrika, slik det bevitnes i Pindars fjerde pythiske ode og Kallimakhos' hymne til Apollon.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Nationalencyklopedin
 |