recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cuthbert Ross Cuthbert** (født 6. februar 1892 i Calgary i Alberta i Canada, død 1970 på øya Paget i Bermuda) var en britisk ishockeyspiller som deltok i de olympiske vinterleker 1924 i Chamonix og 1928 i St. Moritz.

Cuthbert vant en olympisk bronsemedalje i ishockey under vinter-OL 1924 i Chamonix. Han spilte på det britiske laget som kom på tredjeplass i OL-turneringen bak Canada og USA. Storbritannias resultat i finalerunden, som besto av fire lag, var 0-11 mot USA, 2-19 mot Canada og seier over Sverige med 4-3. OL-turneringen i ishockey 1924 var også det andre verdensmesterskapet i ishockey. Spillerne på Storbritannias OL- og VM-lag 1924 var; William Anderson, Lorne Carr-Harris, Colin Carruthers, Eric Carruthers, Guy Clarkson, Ross Cuthbert, Geoffrey Holmes, Hamilton Jukes, Edward Pitblado og Blaine Sexton.

Fire år senere, under vinter-OL 1928 i St. Moritz var Cuthbert med på det britiske ishockeylaget som kom på fjerdeplass, bak Canada, Sverige og Sveits. OL-turneringen var også både verdens- og europamesterskap og i EM-turneringen kom Storbritannia på tredjeplass bak Sverige og Sveits.

OL- VM- og EM-medaljer
----------------------

* OL 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)
* VM 1924 Frankrikes flagg Chamonix - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)
* EM 1928 Sveits’ flagg St. Moritz - Bronse Bronse i ishockey (Storbritannia)

Referanser
----------

1. ↑   sports-reference.com, Sports-Reference.com olympisk utøver-ID cu/ross-cuthbert-1, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ross Cuthbert – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Ross Cuthbert – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ross Cuthbert – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Ross Cuthbert – Eurohockey.com Rediger på Wikidata

* (en) Ross Cuthbert – Eliteprospects.com Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
**Ebenezer Kvindelige Industriskole** var en privat husflidsskole i Søndeled som åpnet 3. april 1891. Initiativtakeren var sogneprest i Søndeled, Harald Håkonsen (1848-1895), som blant annet var inspirert av tilsvarende undervisningstilbud i USA. Sognepresten var skolestyrets første formann.

Skolen fikk låne gratis lokaler i menigheten *Ebenezer* sitt hus, hvor det i begynnelsen også var et eldrehjem. Skolen ble finansiert med private gaver, i tillegg til offentlige bidrag. I 1907 ble det bestemt at skolen skulle legges ned, grunnet dårlig økonomi og få elever, og bestyrerinnen ble sagt opp. Skolen ble likevel ikke lagt ned, og Johanne Mørseth (senere gift Egeland) ble ansatt som ny bestyrerinne. Hun hadde denne stillingen helt frem til 1936.

I 1939 ble skolen overtatt av fylket, og navnet ble endret til *Aust-Agder Husflidskole for Kvinner*. Den endret senere navn til Risør husflidsskole for kvinner i 1965 og ble i 1989 en del av Risør videregående skole.

Skoletilbud
-----------

Ved Ebenezer ble det undervist i kjolesøm, skreddersøm, finere håndarbeid, fransk strykning og veving, i tillegg til teoretiske fag.
Skolen hadde i alle år kun kvinnelige elever, og kvinnelige bestyrere.

Bestyrere ved Ebenezer
----------------------

|  |  |
| --- | --- |
| Caroline Nielsen | 1891-1899 |
| Kathrine Andersen | 1899-1900 |
| Martha Schey Gundersen | 1900-1902 |
| Ragnhild Øyen | 1902-1907 |
| Johanne Egeland, f. Mørseth | 1907-1936 |
| Ingeborg Ringstad | 1936-1937 |
| Helga Austad, f. Omland | 1937-1940 |

Arkivet
-------

Arkivet etter Ebenezer Kvindelige Industriskole befinner seg på KUBEN i Arendal. Arkivet består av referater, regnskap og elevdokumentasjon.

Referanser
----------

1. ↑  Enhver elev har at adlyde på *Avtrykk.no*, 19.08.2015

Kilder
------

* *Risør Husflidsskole 1891-1966, En liten jubileumsoversikt*. Arendal 1966.

Eksterne lenker
---------------

* Arkiv etter Ebenezer Kvindelige Industriskole[*død lenke*] på Arkivportalen
**MegaFon**, eller opprinnelig **North-West GSM**, er et russisk joint venture teleselskap som tilbyr mobiltelefoni i Russland. Selskapet er 39% eid av russiske Telekom-Invest, 36% eid av svenske TeliaSonera, og 25,1% eid av russiske Alfagruppen, som kontrolleres av Mikhail Fridman. MegaFon er Russlands tredje største mobilselskap etter MTS og VimpelCom, Også VimpelCom er deleid av Alfagruppen – sammen med norske Telenor. MegaFonhar hovedkvarter i Moskva, administrerende direktør er Sergej Soldatenkov. 

I februar 2007 hadde MegaFon mer enn 30 millioner kunder i alle 83 regioner i Russland, og i Tadsjikistan. Selskapet so mdrives i Tadsjikistan heter **TT Mobile**. MegaFons omsetning i 2008 var 7,05 mrd US$.

Referanser
----------

1. ↑  MegaFON[*død lenke*] – Årsrapport for 2007 og 2008.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Megafon – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | ISNI
 |
***Krylja kholopa*** (originaltittel: *Крылья холопа*) er en sovjetisk stumfilm fra 1926, regissert av Jurij Taritsj.

Handling
--------

Historien finner sted i løpet av 1500-tallet, under regjeringstiden til Ivan den grusomme (spilt av Leonid Leonidov). Nikita (spilt av Ivan Kljukvin) arbeider som livegen til adelsmannen Kurlyatev, som reflekterer mye over hvordan fugler er i stand til å sveve fritt over himmelen - og han forsøker å produsere sin egen flyvemaskin. 

Nikita blir tatt til fange av en Opritsjnina for å ha samarbeidet med Djevelen. Men han blir fremdeles husket for hans fantastiske håndverk som hadde overrasket verden, og han blir flere ganger invitert til det kongelige hoffet for å reparere ødelagt maskineri eller underholde adelen. Men Nikitka blir alltid sendt tilbake til fengsel igjen etter hvert besøk.

Skuespillere
------------

* Leonid Leonidov som Ivan
* Ivan Kljukvin som Nikita
* Safijat Askarova som Marija
* Vladimir Korsj som Ivan
* Nikolaj Prozorovskij som Fjodor Basmanov

Referanser
----------

1. ↑  В Доме кино пройдет выставка художника кино Владимира Егорова
2. ↑  КРЫЛЬЯ ХОЛОПА

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Krylja kholopa* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Krylja kholopa* på AllMovie Rediger på Wikidata
Akamenide-aristokrat, ca. 520 f.Kr. - 480 f.Kr.
**Megabyzos** (ca. 516 f.Kr. - ca. 440 f.Kr.) var en persisk general, sønn av Zopyros som var satrap av Babylon. Han tilhørte akamenidedynastiet. Hans far ble drept da folk i området gjorde opprør i 482 f.Kr. og Megabyzos ledet styrkene som tok byen tilbake. Etter dette ble statuen av guden Mardok ødelagt for å forhindre fremtidige opprør. Megabyzos tok etter dette del i felttoget mot Hellas i 480 f.Kr. som offiser under sin svigerfar, Xerxes I. Ktesias fra Knidos hevder at han nektet å handle på ordre om å plyndre Delfi, men det er tvilsomt om slike ordrer ble gitt.

Ifølge Ktesias som ikke er særlig pålitelig, men som ofte er vår eneste kilde, ble Amytis, Megabyzos' kone og datter til Xerxes I, anklaget for ekteskapsbrudd kort tid etter. Megabyzos tok del i konspirasjonen til Artabanos for å myrde kongen, men forrådte ham før han kunne drepe også den nye kongen, Artaxerxes I. I et slag ble Megabyzos' sønner drept og Megabyzos såret, men Amytis grep inn på hans vegne og han ble pleiet slik at han ble frisk. 

Etter dette ble Megabyzos satrap av Syria. Sammen med Artabazos, satrapen i Frygia, ledet han de persiske arméene som ble sendt for å slå ned opprøret til Inaros i Egypt. De ankom i 456 f.Kr. og innen to år hadde de slått ned opprøret, tatt Inaros og de forskjellige athenerne som støttet ham til fange. De vendte så sin oppmerksomhet til Kypros som var under athensk angrep, ledet av Kimon. Kort tid etterpå tok fiendtlighetene mellom Persia og Athen slutt, kalt Kalliasfreden.

Megybyzos gjorde selv opprør en tid etterpå. Ktesias forteller oss at grunnen var at Amestris henrettet fangene fra det egyptiske opprøret, selv om Megabyzos hadde fått hans løfte om at de ikke skulle skades. Arméer under Usiris fra Egypt og så Menostanes fra Babylon ble sendt mot ham, i begge tilfeller ble det utkjempet (ikke–dødelige) dueller mellom generalene før slagene, og i begge tilfeller seiret Megabyzos. Etter at hans ære var gjenopprettet gikk Megabyzos med på å overgi seg og ble benådet og fikk sin posisjon tilbake. En stund senere reddet Megabyzos Artaxerxes fra en løve under en jakt og ble etterpå sendt i eksil til Kyrtai for å ha forgrepet seg på den kongelige retten til å drepe det første dyret. Han returnerte til Susa ved å late som han var spedalsk og ble benådet.

Megabyzos døde kort tid etterpå, 76 år gammel. Hans sønn Zopyros besøkte Athen og hjalp byen i sitt angrep på Kaunos under sin fars eksil hvor han ble drept av en stein.

Referanser
----------

1. ↑  Ktesias
2. ↑  Thukydides 1.109

Kilder
------

* Ktesias. «Persica». Demonax - Hellenic Library Beta.
* Thukydides (1999). *Peloponneserkrigen*. Oslo: Aschehoug. ISBN 8203181511.

Eksterne lenker
---------------

* Livius.org: MegabyzosArkivert 13. august 2013 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
https://www.google.no/search?q=krypkjeller&hl=no&source=lnms&tbm=isch&sa=X&ved=0ahUKEwismPHU_e3kAhXSw6YKHQxwBh0Q_AUIESgB&biw=1366&bih=620#imgrc=LXi2jJC1tB2-XM:&spf=1569483504382Krypkjeller
En **krypkjeller** er et rom under gulvet i første etasje. Det kan være varierende høyde i rommet; fra ca. 1 meter og helt ned til ca. 10-15 centimeter.

Norsk Standard sier at en krypkjeller må være lavere enn 60 cm, men det finnes også mange lavere krypkjellere.[*klargjør*] Krypkjellere er ofte uten en inngang, de har ofte en inspeksjonsluke slik at man skal kunne følge med på tilstanden der nede. Gulvet i en krypkjeller er ofte bakke, mens veggene er av mur eller betong.

Før[*når?*] var det relativt vanlig å bygge hus med krypkjeller.

Dette var åpenbart en mye billigere måte å bygge på, ettersom en ikke trengte å fylle igjen tomrommet mellom grunnmuren.

Referanser
----------

1. ↑  «Krypkjeller – ta et tak | ORDNE. no – For oss som gjør det selv». *www.ordne.no*. Arkivert fra originalen 26. september 2019. Besøkt 26. september 2019.
2. ↑  «Hva er krypkjeller - og vet du om du har det?». *Huseierne* **(norsk)**. Besøkt 26. september 2019.
**Metropol Jazz Club** alias **Metropol Jazzsenter** alias
**Metropol Jazzhus**
(startet 19. november 1959, nedlagt 1965) var en 
norsk jazzklubb ledet av Big Chief Jazzband, som en fortsettelse
av deres *Big Chief Jazzklubb*,
klubben de i 1952 hadde startet i Majorstu-huset. Metropol
Jazzklubb var beliggende
i lokalene til Odd Becker sitt Hotell Metropol i Akersgaten.
Med tilnavnet *Kunstnerkroa* hadde den i startfasen kun tirsdags-jazz,
og den var, som klubbene *Ribo* og *Stratos* klassifisert
som ungdomsklubb.
Klubben varte frem til juni 1965, hvorefter det i restauranten
ble popklubb. Under navnet *The Big Chief's Dixieland House* fortsatte man
i november 1965 i Sjøfartskafeen, Kongens gate (Oslo) 6. Det ble mest
dixieland der, og kortvarig var man i gang igjen med Metropol i mars 1966.
I stedet fikk man Club Manhattan og Down Town Jazzklubb.

Fast husband ved Metropolitan var Big Chief Jazzband. 
En av de tidligste kjente gjester var Dutch Swing College Band som kom flere ganger,
i likhet med New Orleans-klarinettisten Albert Nicholas som gjestet fire ganger.
Den 21. april 1960 spilte Stan Getz med Kjell Karlsens orkester.
Den 10. mai 1961 spilte Benny Bailey med
Mikkel Flagstad, Ole Jacob Hansen, Erik Amundsen og Kjell Karlsen.
Den 24.-27. september 1962 var en syk Bud Powell gjest i trio med
Amundsen/Jacob Hansen avløst av Jon Christensen/Bjørn Pedersen.
Uken etter var det Cecil Taylor trio, og i november kom
Dexter Gordon i samspill med Amundsen, Christensen og Einar Iversen.
Og Don Byas spilte i januar 1963 med Christensen, Iversen og Pedersen,
tett fulgt av tre dager med Coleman Hawkins i februar. Etter en tid i
Bergen kom atter Dexter Gordon i november, med Tore Sandnæs, Hansen og Pedersen.
Sommeren 1964 kom Johnny Griffin og Art Taylor, assistert av Iversen og Pedersen.
Pianisten Bengt Hallberg kom i desember 1964.
Under musikerstreiken i regi av Norsk Musikerforbund i januar 1965 var Griffin og
Taylor, samt Kenny Drew gitt dispensasjon til to konserter ved Metropol.
Etter streiken kom Ben Webster i februar, kompet av Karl Otto Hoff og
Pedersen, men Iversen hadde ikke tid, ble erstattet av Sandnæs. En av de siste stjerner var Stuff Smith.

Referanser
----------

1. ↑  *Staten torpederer ungdomsklubbene i Oslo! Forlanger 40 prosent danseavgift. "Vi stenger" sier Big Chief* i VG (21.9.1960)
2. ↑  Stein Kagge, *Narkotikaspøkelset*, kronikk i VG (29.8.1966)

Portal: Jazz
**Ebenezer Cobb Morley** (født 16. august 1831, død 20. november 1924) var en engelsk idrettsmann. Han regnes som mannen bak Football Association (FA) og fotballens moderne regelverk og organisering.

Han ble født i Hull, men flyttet til Barnes i London i 1858. Han grunnla i 1862 Barnes Club, som ble en av grunnleggerklubbene i FA. Som fotballspiller debuterte han i 1863 i en kamp mot Richmond. 

I 1863 var han kaptein for en klubb i Mortlake. Han skrev det året til avisen *Bell's Life*, og foreslo opprettelsen av et regulerende organ for fotballen. Dette førte til møtet på Freemason's Tavern hvor FA ble grunnlagt. Morley var FAs første sekretær fra 1863 til 1866, og dens andre president fra 1867 til 1874. Han skrev det første moderne regelsettet, *Laws of the Game*, i sitt hjem i Barnes. Morley skåret selv i den første kampen spilt etter reglene, mellom et sammensatt London-lag og Sheffield FC den 31. mars 1866. 

Av profesjon var han advokat. Han var også en ivrig roer, og grunnla Barnes and Mortlake Regatta, som han var sekretær for 1862–1880. Han satt i Surreys grevskapsråd for Barnes fra 1903 til 1919, og var fredsdommer.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4   Oxford Dictionary of National Biography, «Morley, Ebenezer Cobb (1831–1924), lawyer, sportsman, and sports administrator | Oxford Dictionary of National Biography», besøkt 16. august 2018[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Alyson Rudd, «The father of football deserves much more | The Times», publisert i The Times, utgitt 7. april 2008, besøkt 16. august 2018[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Ebenezer Cobb Morley: Who was the tackle-happy Victorian lawyer who first wrote the rules of football? Independent

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
*Se pekerside for andre forekomster av Ebbells gate.*
**Ebbells gate** (1-7, 2-4) er en cirka 200 meter lang gate mellom Storgata og Calmeyers gate i Hausmannskvartalene i Oslo sentrum.

Gaten ble i 1877 oppkalt etter rådmann Ole Falck Ebbell (1813–1871), som var jurist og byråsjef i Kirkedepartementet i 1845 og rådmann i Christiania 1853.

1. januar 1859 ble 11 000 forstadsboere innlemmet i kjøpstaden og 15. oktober samme år rykket Ebbell inn en notis i Christiania Intelligentssedler under overskriften *Nogle Ord til dem, som have at udleie Beboelsesrom for Arbeiderklassen og Fattigfolk*. Sitat: «Med Bekymringen over disse (Arbeidsfolk) forener sig ægte Bedrøvelse over deres strenge Fordringer og umilde Forhold, som have Værelser til Udleie for Arbeiderklassen og Fattigfolk». Ebbell mente at utleierne tok for høye priser, forlangte at husleien skulle betales forskuddsvis, stilte strenge krav til kausjon og de tok helst ikke inn familier med barn. «Vis hjertelag», var hans oppfordring.

Referanser
----------

1. ↑  «Oslo kommune – Bydelsoversikt (E)». Oslo kommune. Arkivert fra originalen 29. juli 2014. Besøkt 22. august 2015.

Kilder
------

* Svensgam, Arild. *De er døde - men lever fortsatt i Oslo.* Galehuset forlag. 1999
* Oslo byleksikon

Portal: Oslo

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Oslo Byleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**John Lucarotti** (født 20. mai 1926 i Aldershot i Hampshire i England, død 20. november 1994 i Paris i Frankrike) var en canadisk manusforfatter, som var født i Storbritannia. 

Han begynte sin karriere hos CBC, og skrev over 200 manus for canadisk TV. Deretter flyttet han til England hvor han hadde en produktiv karriere. Han skapte TV-seriene *Operation Patch* (han skrev også boken basert på serien), *The Ravelled Thread* og *The Panther's Leap*. Han skrev også 10 episoder for TV-serien *The Avengers*, 32 episoder for *The Troubleshooters* og bidro med 3 historier for *Doctor Who* i 1960-årene. Disse historiene heter *Marco Polo*, *The Aztecs* og *The Massacre of St Bartholomew's Eve*. Senere skrev han bøker basert på historiene for Target Books. I 1970-årene skrev han manuset til *Doctor Who*-historien *The Ark in Space*, men problemer med manusene og at det var vanskelig å kontakte ham gjorde at daværende manusredigerer Robert Holmes skrev dem om. Lucarotti ble ikke kreditert som forfatter i episodene, men han fikk betaling for manusene.

Lucarotti skrev også for fransk og sveitsisk TV.

Referanser
----------

1. 1 2   Internet Speculative Fiction Database, ISFDB forfatter-ID 3689, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Lucarotti på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) John Lucarotti på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) John Lucarotti hos The Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
Kartskissen viser Prøyssens fordel av interne linjer, da landet ble angrepet av tre naboland i 1757
**Interne linjer** er et begrep innen strategi ved krigføring og betyr at den krigførende part som har god kommunikasjon innenfor sitt område (veier, jernbaner osv.) har en fordel over en motpart som ikke har det. Stort sett vil denne fordelen øke, dersom området begrenses. Ved bruk av interne linjer kan en krigførende part som er omringet raskere bringe frem forsterkninger og forsyninger, derved lettere starte flere angrep på ulike steder.

Eksempel på bruk av interne linjer
----------------------------------

Under det tyske angrepet på Frankrike ettersommeren 1914 brukte de franske styrkene sine interne linjer for å flytte fire korps så de kunne bidra til å stoppe tyske styrker i slaget ved Marne.

Referanser
----------

1. ↑  Brown, s. 218–219, *The Cambridge History of The First World War*, bind II

Kilder
------

* «JOMINI AND CLAUSEWITZ: Their Interaction», av Christopher Bassford (engelsk)
**Hestbrinken** var en krigskirkegård i Saltdal. Den ble etablert etter 2. verdenskrig som felles kirkegård for døde krigsfanger i Saltdal. De døde ble samlet her fra gravplasser ved de mange fangeleirene i kommunen. Gravplassen lå på østsiden av riksveien mellom Rognan og Mo i Rana, ca. 1 km sør for gården Storjord i Saltdal.

Krigskirkegården ble planlagt av sognepresten i Saltdal, L.M. Vågdal, som var formann i «Fangegravnemnda i Saltdal 1945». Han laget en detaljert rapport med beskrivelse av anlegget, navnelister over de identifiserte døde, og hvor de først var gravlagt.

Det ble gravlagt 693 personer på kirkegården, 682 sovjetiske og 11 jugoslaviske. Av disse var 207 fra Bjørnelva, 101 fra Berghulnes, 133 fra Krokelva, 94 fra Lønsdal, 4 fra Kjemåga, 54 fra Pothus (derav 2 jugoslaviske), 21 fra Russånes, 70 fra Langånes og 9 jugoslaviske fra gravplass ved Polarsirkelen.

Under Operasjon Asfalt ble 693 døde flyttet herfra til Tjøtta sovjetiske krigsgravplass, både de sovjetiske og de jugoslaviske. 

Den tidligere gravplassen på Hestbrinken er i dag markert med et monument med påskrift *Til minne om de sovjetiske soldater som mistet livet i Norge 1941–1945 og som var gravlagt her.*

Monumentet ble reist i 1955, etter planer godkjent av «Den blandede norsk-sovjetiske kommisjon» i 1954. Dette monumentet og tilsvarende på en del andre tidligere gravplasser er utformet av billedhoggeren Gunnar Janson.

Se også
-------

* Okkupasjonsmaktens fangeleirer og fengsler i Norge
* Sovjetiske fanger i Norge under andre verdenskrig
* Jugoslaviske fanger i Norge under andre verdenskrig

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑
3. ↑

Eksterne lenker
---------------

* Digitaltmuseum.no

Portal: Andre verdenskrig
Seniordansen på Biri i Gjøvik kommune.
Seniordans i Tyskland (1989). Foto: Ulrich Wienke 
**Seniordans Norge** er en betegnelse for et dansetilbud som gis over hele landet i regi av Seniordans Norge, som er en frivillig landsdekkende organisasjon.

Seniordans har som mål å bedre fysikken og bedre den mentale tilstanden for deltakerne og bygge det sosiale nettverket mellom folk. Over 12 000 personer er med i seniordansens grupper i Norge.

Organisasjonen har et profesjonelt utdanningssystem for danseledere som gjør det mulig å gi likt tilbud over hele landet. Seniordansen er et lavterskeltilbud og i dansen ønsker de å forebygge inaktivitet, ensomhet og depresjon blant eldre innbyggere.

Organisasjon
------------

Det var Jytte Karlsson, opprinnelig fra Danmark, som i starten vavr drivkraften i norsk seniordans. Dansen kom til Norge via Sverige og Danmark, og opprinnelig var det i Tyskland at seniordansen ble etablert. Forbundet Seniordans Norge ble etablert i 1994, og den første gruppen ble dannet på Ski i Akershus. I 2017 hadde Seniordans Norge rundt 500 dansegrupper etablert over hele landet.

Administrasjonen ligger i Moelv i Hedmark, og organisasjonen utgir et eget medlemsblad, «Gladringen».

Eksterne lenker
---------------

* Seniordans Norge
**John Liu Jinghe** (født 1920, død 2013) var frem til november 2010 kinavalgt og -ordinert katolsk biskop av Tangshan i provinsen Hebei i Folkerepublikken Kina. Han administrerte (2008–2010) også nabobispedømmet Chengde, som hadde vært uten egen biskop siden 1950-årene.

Han ble valgt til biskop av Tangshan av den kinesiske patriotiske katolske forening i Hebei. Bispevielsen, som ikke hadde pavelig mandat, ble utført den 20. desember 1981 med den nylig ordinerte kinautnevnte biskop Chang Shouyi av Xuanhua i Hebei som hovedkonsekrator.

Han trakk seg tilbake fra embedet i Tangshan og gikk i pensjon – både av aldersgrunner og som et bidrag til normalisering og forsoning innen den katolske kirke, selv om myndighetene fastholdt at han var rettmessig ordinær biskop der fortsatt.[] Men den 17. november 2010 ble han likevel «oppsagt» fordi han hadde nektet å delta i bispevielsen av en regjeringsgodkjent, men ikke vatikanapprobert biskop av Changde.[] Denne bispevielsen, av den regjeringsnære Joseph Guo Jincai, fant så sted tre dager etter, men uten biskops Lius deltakelse.[]

Referanser
----------

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Catholic-Hierarchy
 |
| Artikkelen inngår i serien om
**Japans historie** |
| --- |
|  |
| **Perioder** |
| Tidlig tid
Jomon-perioden
Yayoi-perioden
Konfun-perioden
Asuka-perioden
Nara-perioden
Heian-perioden
Kamakura-perioden
Sengoku-perioden
Azuchi-Momoyama-perioden
Tokugawa-shōgunatet
Meiji-perioden
Taishō-perioden
Shōwa-perioden
Stillehavskrigen
Atombombene over Hiroshima og Nagasaki
Japans historie etter 1945 |

**Sengoku-perioden** eller **«de(n) krigende stat(er)s tid»** (på japansk 戦国時代, *Sengoku jidai*) er en historisk periode i Japan fra 1467 til 1573. Denne er igjen en del av muromarachi-perioden. Ōninkrigen regnes som begynnelsen på sengoku-perioden. Det var i denne perioden Japan hadde sin første kontakt med Vesten, og perioden er markert av mange borgerkriger mellom ulike klaner og daimyōer. 

I 1542 kom det første europeiske skipet til Japan. Det var et portugisisk skip som egentlig var på vei til Kina, og portugiserne introduserte skytevåpen for japanerne. I de følgende årene kom det flere handelsmenn og misjonærer fra flere vesteuropeiske land.

Mot slutten av perioden begynte daimyōer som Oda Nobunaga, Toyotomi Hideyoshi og Tokugawa Ieyasu å forene landet. Noen andre velkjente daimyōer fra sengoku-perioden er Hōjō Sōun, Takeda Shingen og Uesugi Kenshin

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** World History Encyclopedia **·** LCCN **·** NDL
 |
Diktsamlingen ***Veisperringer*** av Gunvor Hofmo (1921-1995), ble gitt ut i 1973 av Gyldendal forlag. Den består av 35 individuelle dikt, med et gjennomgående politisk tema. Diktene viser et modernistisk brudd med bundne verseformer, men benytter likevel rester av typiske trekk som rim og gjentagelser.

Diktet «Veisperringer»
----------------------

Diktet «Veisperringer», som også er navnet på diktsamlingen, handler om døden og hvordan den hindrer menneskets fremtid og fører til at man glemmer sin fortid. Etter døden vil alle minner bli gravlagt av «forråtnelsens sorte engler». Døden blir beskrevet som en «veisperring» mot fremtiden. I en biografi om henne fra 2000 ble hun kalt *Mørkets sangerske* i tilknytning til at mange av hennes dikt i samlingen handler om død.

Referanser
----------

1. ↑  Hofmo, Gunvor (1973). *Veisperringer: dikt*. Oslo: Gyldendal. ISBN 9788205060340.
2. ↑  Jan Erik Vold, red. (2004). *Mørkets sangerske*. Gyldendal Norsk Forlag. s. 725. ISBN 9788205328914.
**Sætrangfunnet** er et rikt oldfunn fra en gravhaug anlagt i senromersk tid på gården Sætrang i Haugsbygd i Ringerike. Funnet har blitt tidfestet til omkring år 375. Det ble beskrevet av Rudolf Keyser i 1836.

Graven var en dobbelgrav som ble oppdaget ved en tilfeldighet i 1834. Tidligere sagfogd *Hans A. Ridder* (1797–1865) kjøpte den ene av tre store jordhauger på gården Sætrang, for å bruke massen som fyllmasse på nabogården Krakstad. Haugen målte cirka 20 meter i diameter og var omkring fire meter høy. Midt i haugen fant man et dobbelt, tømret gravkammer, som skulle vise seg å være svært rikt utstyrt.

I søndre kammer fant man likene av en mann og en kvinne med deres personlige utstyr, blant annet sverd, spyd, pilspisser, et praktbelte av lær med bronsebeslag, et kjede bestående av cirka 900 glass- og ravperler, ei sølvperle, sju fingerringer, hvorav to av sølv og fem av gull, bronsespenner og spillebrikker.

I nordre kammer fant man to glassbegre, 5–6 spann av barlind, seks leirkar og et drikkehorn.

Se også
-------

* Sætrang
Denne artikkelen omhandler «ekte» kaviar.  For pålegget kjent i Skandinavia, se Kaviar (pålegg).
Kaviar av fiskerogn fra laks på brødskive
**Kaviar** er fiskerogn tilberedt som næringsmiddel.

Ekte russisk kaviar lages av størrogn og er grovkornet. Kaviar kan ha forskjellige farger. Den mest eksklusive er belugakaviar, som er fra mørk grå til lys grå. Jo lysere grå, desto bedre. I Norge fremstilles kaviar av lodderogn, rognkjeksrogn og av lettrøkt saltet torskerogn. I tillegg lages det såkalt ferskvannskaviar, blant annet av raket rogn.

Ordet kommer via fransk *caviar* som stammer fra 1500-tallet og er lånt fra tyrkisk *(k)haviar*.

Tuber, bokser og glass med ulike typer kaviar til salgs i Fiskebryggen i Mathallen like ved Fisketorget i Bergen. Foto: 2018 
Norges første oppdrettsanlegg for stør og russisk kaviar er i startfasen. Selskapet heter Polarfisk og har nødvendige tillatelser til å starte virksomhet.

Det norske pålegget kaviar (på tube) er ikke klassifisert som «kaviar» internasjonalt, men derimot som «kaviar-substitutt». Alle prosesserte fiskerognprodukter som ikke kommer fra stør plasseres i denne kategorien.

Referanser
----------

1. ↑  The English Language - Borrowed Words From Turkish The KryssTal Web Site
2. ↑  Har fått ja til å starte oppdrett av stør i Norge NRK Nordland
3. ↑  S.C. Jayamanne1, G.G.N. Thushari, N.P.P. Liyanage, I.G.S.N.K. Abeyrathne, (2018). «Study on caviar substitute production using readily available freshwater fish species: Cirrhinus mrigala (Hamilton, 1822)». *J.Univ.Ruhuna*. 6 (1): 49–54. doi:10.4038/jur.v6i1.7894.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Caviar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC
 |
Kavlebru fra 1800-tallet i Dalarna i Sverige
Ei **kavlebru** eller en kavlevei er en vei eller sti over myrer eller andre bløte områder som er forsterket med kavler, det vil si runde eller kløvde stokker, som er lagt tett i tett inntil hverandre, vanligvis på tvers av ferdselsretningen. Stokkene fordeler belastningen av dem som ferdes på veien og forhindrer at de synker nedi myra. Kavlebru kan brukes som underlag for annet materiale. Hvis kavlene ligger i et vått, surt og oksygenfattig miljø, som myrer er, råtner de svært sakte og kan holde i mange år. Ei kavlebru fra middelalderen finnes på Norsk vegmuseum.

Kavlebruer ble brukt i stort omfang under den amerikanske borgerkrigen – bl.a. i sumpområdene ved Mississippi under Vicksburgfelttoget og under William Tecumseh Shermans marsj gjennom Carolina på slutten av krigen.
Under 2. verdenskrig ble det brukt kavlebruer, bl.a. på Østfronten av både tyske og sovjetiske styrker.

Se også
-------

* Klopp

Referanser
----------

1. ↑  Grant, Ulysses, *Personal Memoirs of U. S. Grant*, (c) 1885: Chapter 62
2. ↑  Military Improvisations During the Russian Campaign Arkivert 3. mars 2013 hos Wayback Machine. Chap 5, Center of Military History, US Army

Litteratur
----------

* Kari Møyner (1994). *Gamle veger og vegfar : bruk - vern - vedlikehold*. Trondheim: Direktoratet for naturforvaltning. s. 18. ISBN 8270721190.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Corduroy roads – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Kavlebruer – Riksantikvaren, 10. mars 2010
* Kavlebru[*død lenke*] – Norsk Landbruksordbok

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Crișana i Romania
Landskap i Crișana
**Crișana** (rumensk: *Crișana*, ungarsk: *Körösvidék*, tysk: *Kreischgebiet*) er en geografisk og historisk region i det nordvestlige Romania, oppkalt etter elven Criș (Körös) og dens tre kildeelver: Crișul Alb, Crișul Negru og Crișul Repede.

I Romania blir begrepet noen ganger utvidet til å omfatte områder like over grensen i Ungarn; i denne tolkningen er regionen avgrenset mot øst av Apusenifjellene, i sør av elven Mureș, mot nord av Someș, og i vest av Tisza. I Ungarn er derimot området mellom Tisza og den rumenske grensen vanligvis kjent som *Tiszántúl*.

Den viktigste byen i Crișana er Oradea. Andre større byer er Arad, Aleşd, Beiuş, Salonta og Ineu i Romania, samt Békéscsaba, Debrecen og Gyula i Ungarn.

Regionen var tidligere en del av Kongedømmet Ungarn, men etter Slaget ved Mohács (1526) tilfalt den som del av regionen Partium fyrstedømmet Transilvania, som den tilhørte i varierende proporsjoner til 1867. Partium, som fylket Szatmár og deler av Banat var inkludert i, i tillegg til Crișana, er ikke en del av det historiske Transilvania, men blir nå ofte regnet til Transilvania i rumensk bruk.

Referanser
----------

1. ↑  «CRISANA and BANAT – western Romania, Travel and Tourism Information». *romaniatourism.com*. Besøkt 11. april 2021.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Crișana – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** NKC
 |
**Filip** (Filippus) (død 1118) var samkonge av Sverige omtrent i årene 1110–1118.

Det sies at Filip regjerte sammen med sin bror Inge den yngre. De var begge sønner av Halstein Stenkilsson og nevøer til Inge Stenkilsson den eldre.

Filip var gift med Ingegerd Haraldsdatter, datter av den norske kongen Harald Hardråde og Elisabet av Kyiv som var en russisk prinsesse. Elisabeth (kalt Ellisiv i Norge) var datter til Olof Skötkonungs datter Ingegjerd Olofsdatter som var gift med fyrst Jaroslav I av Kyiv, Novogorod og senere hele Russland. Det er ikke kjent om Filip og norske Ingegerd hadde noen barn.

Det har blitt spekulert på om Filip ble myrdet av sin bror Inge den yngre.

I henhold til Vestgøtalovens kongeliste var Filip en god konge som fulgte loven. Filip er sannsynligvis begravd sammen med sin bror Inge den yngre i Vreta kloster hvor man har funnet skjelettene til to meget langvokste personer, nærmere bestemt 1,98 og 2,02 meter lange. Om dette er korrekt stemmer det med opplysningen om at Stenkilætten var spesielt langvokste.

Svært lite kjennes til om Filip. På 1100-tallet hadde kongene store vanskeligheter med å holde Svealand under kontroll. Det er også indikasjoner på at uetablerte hersker, som Filip, i realiteten styrte kun Vestgøtland. Hans kongstid var også kort, kun rundt åtte år.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p11298.htm#i112979, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The Peerage[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Filip i Svenskt biografix leksikon.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Inge den eldre** | **Konge av Sverige**(1110–1118) | Etterfølger:**Inge den yngre** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Svenskt biografiskt lexikon **·** Prabook
 |
**Sætersdalen fogderi** *(Raabygdelaugets Fogderie)* var en administrativ enhet (fogderi) i Nedenes amt fra 1.1.1866 til 20.04.1919. Det omfattet herredene i Setesdalen fra Iveland til Valle, samt Åseral som geografisk ligger i Mandalen. Dette heradet ble overført til Lister og Mandals amt i 1880, da veien nedover dalen var ferdig.

Sætersdalen fogderi ble dannet av tidligere Raabyggelaget, som etter å ha avstått Åmli og Vegårshei til Nedenes fogderi fikk nytt navn (kgl. res. 17.06.1865). Fogde-embetene ble formelt avskaffet ved lov 21.07.1894 nr. 5 og kgl. res. 06.11.1897, men de enkelte embeter skulle nedlegges etter hvert som de ble ledige. Fogdenes oppgaver ble overtatt av særskilte politimestre og amtskasserere. Sætersdalen fogderi ble opphevet fra 20.04.1919, etter kgl. res. 14.02.1919.

Fra 1917 benevnt *Setesdal fogderi*.[]

Herredsinndeling mot slutten av 1800-tallet
-------------------------------------------

* Vegusdal
* Iveland
* Hornnes
* Evje
* Bygland
* Valle



| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
**Sven Ole Engelsvold** (født 18. august 1977 i Stavanger) er en norsk tv/radio-journalist og programleder fra Klepp i Rogaland som fra mai 2022 er programleder i samfunnsmagasinet EKKO i NRK P2.

Han jobbet i Radio 1 Jærradioen allerede mens han gikk på gymnaset på Sola videregående skole, som han gikk ut av i 1996. I 1997 ble han engasjert som programleder i Poprush på NRK P3 og har siden vært knyttet til NRK.

Fra 2000 til 2003 tok han utdanning som TV-journalist – BA (Hons) Media Studies Television – på Westminster School of Communication, Media and Arts ved University of Westminster i London. Da var han freelancer i NRK, men siden har han arbeidet som programleder i NRK P1 og NRK P2 og som TV-journalist i diverse kultur og underholdnings-programmer i NRK1 og NRK2. Han har blant annet jobbet i Sommeråpent, Reiseradioen, i redaksjonen for Den store klassefesten og *Brenner - historier fra vårt land* som vant Gullruten 2013. Fra 2009 til 2012 var han programleder for Mozart og Madonna på P2 og var fra 2014 programleder for *Spillerom* i samme kanal.

I 1995 var Sven Ole Engelsvold vokalist på Zombie Porkchops album *Pig Party* sammen med Terje Winterstø Røthing.

Kilder
------

* *Starstruck av Valen*. Artikkel i Rogalands Avis 29. mai 2017 side 2

Referanser
----------

1. ↑  Om ny stilling hos radionytt.no
2. ↑  Om Mozart og Madonna hos nrk.no
3. ↑  Spillerom blir lukket på P2 - radio.nrk.no 21. juni 2019
4. ↑  Om bandet hos rogalyd.no
***Archaius tigris*** er en kameleon som bare finnes på øygruppen Seychellene i Det indiske hav.

Den lever den på øyene Mahé, Silhouette og Praslin fra havets overflate opp til 550 moh. Arten lever oppe i trær, og finnes i ulike skogtyper. Den kan leve både i naturlig skog, og i menneskepåvirkede miljøer. Arten er ikke vanlig, og er truet av invaderende plantearter, som skaper et artsfattig miljø der den ikke kan klare seg.

Arten ble inntil nylig regnet til slekten *Calumma*, som ellers bare finnes på Madagaskar. En fylogenetisk studie viser derimot at denne kameleonen er søsterarten til den østafrikanske slekten *Rieppeleon*. Arten avviker likevel fra *Rieppeleon* i både kroppsbygning og levevis, og er derfor plassert i en monotypisk slekt, *Archaius*. De to gruppene skilte lag en gang for mellom 29 og 49 millioner år siden, altså mellom midtre eocen og tidlig oligocen. Havstrømmene gikk den gang fra det afrikanske kontinentet mot Seychellene og Madagaskar.

Litteratur
----------

* J. Gerlach og I. Ineich (2006). «*Calumma tigris*». *IUCN 2010. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2010.4*. Besøkt 21. januar 2011.
* T.M. Townsend m.fl. (2010). «Eastward from Africa: palaeocurrent-mediated chameleon dispersal to the Seychelles islands». *Biol. Lett*. ISSN 1744-957X. doi:10.1098/rsbl.2010.0701.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Archaius tigris* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Archaius tigris* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Archaius tigris* hos Reptile Database Rediger på Wikidata

* (en) *Archaius tigris* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Archaius tigris* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Archaius tigris* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Calumma tigris* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Archaius tigris* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
En trådløs SixAxis-kontroller
**SixAxis** (også kjent som **SIXAXIS** og **SixAxis Wireless Controller**) er navnet på den offisielle kontrolleren til PlayStation 3. Den fikk navnet etter de tre aksene kontrolleren bruker for å orientere seg om sin posisjon i et rom. Denne funksjonen kom for første gang i denne kontrolleren. Denne ekstrafunksjonen gir spilleren mer følelse av å være i spillet som f. eks. balansere spillfiguren over en line ved å holde kontrolleren i vater.

I tillegg til de seks aksene kontrolleren benytter så er den også trådløs med innebygde oppladbare batterier som holder i omtrent 30 timer i standby modus. Batteriene lades opp av PlayStation 3 konsollen via USB kabler.
En annen ny ting ved denne kontrolleren er 4 LED lys i overkant av kontrolleren som viser hvilken kontroller man ha i hånden. Altså om man er spiller 1, 2, 3, 4, 5, 6 eller 7. (Hvis du har nummer fra 5 til 7 blir lysene plusset sammen).

Under Tokyo Game Show høsten 2007 ble DualShock for PlayStation 3 presentert. Denne har de samme funksjonene som SixAxis, men innehar i tillegg en rumblefunksjon. SixAxis vil sakte, men sikkert taes av markedet i løpet av 2008 slik at DualShock kan ta over.

Portal: Videospill
*Gjødselsamlerne*, av den danske maleren Peter Hansen (1904)
**Hestelort** eller **hestepærer** er folkelige navn på hestens avføring.

I likhet med andre planteetere, spiser hesten store mengder med celluloseholdige fibre sammen med de stoffer den nyttiggjør seg ved å fordøye dem. Restproduktene kommer ut av endetarmen som gass (hovedsakelig metan) og hestepærer.

I og med at hesten støter slike ting ut mens den er i bevegelse, blir det ofte liggende igjen. Dette var et kjent problem før bilens tidsalder. En kjent statistisk beregning fra 1880-årene viste at der var et økende transportbehov i London. Dette førte allerede til at hestebestanden økte fortere enn befolkningen. Siden hver hest produserte samme mengde lort, var det lett å vise at Londons gatenett i 1920 ville være begravd under metervis av stoffet.

Hestelort kan inneholde bakterier som er skadelige for mennesker, (for eksempel tetanus) og bør omgås med forsiktighet. Den ble ellers regnet som særlig god som rosegjødsel, og ble derfor tatt vare på også i byene.

Hestemøkk har vært mye brukt som gjødsel. Til Røros var det stor ferdsel med hest, særlig med slede i vinterhalvåret. Inntektene fra ferdafolket var gjerne den møkka som lå igjen etter hestene og noen øre for salg av melk og kaffe. Slik beskriver Eilert Sundt det i 1858, men senere på 1800-tallet ble det vanlig også å forlange 10 øre for seng og stallplass. Men hestemøkka var et viktig og verdifullt betalingsmiddel. Mye av jorda rundt Bergstaden var sur av svovelrøyken fra smeltehytta. Her var det behov for mye gjødsel. Gjødsel var mangelvare, og slik var hestemøkka fra ferdahesten et viktig tilskudd.

Hestelort i litteraturen
------------------------

* Alf Prøysens folkevise om *Tordivelen og flua* forteller at bryllupet stod på en hestelort.
* Einar Skjæråsens dikt *Spurven* refererer også til hestelorten.
* *Presten som laut ete hestelort* er et skjemteeventyr.

Referanser
----------

1. ↑  Borgos og Spangen (2001) s. 60 -62.

Litteratur
----------

* Borgos, Randi og Spangen, Amund (2001): *På Sta'a og uti markom. Ei rundreise i Røros-bygdenes kulturhistorie.* Røros. ISBN 82-994091-2-8
|  |
| --- |
|  |
| Nobelprisen i kjemi1952 |

**Archer John Porter Martin** (født 1. mars 1910 i London, død 28. juli 2002 i Llangarron) var en britisk kjemiker og nobelprisvinner. I 1952 fikk han Nobelprisen i kjemi. 

Faren til Porter Martin var en allmennlege. Porter Martin ble utdannet ved Bedford School og Cambridge University. Etter å ha arbeidet i laboratoriet for fysikalsk kjemi gikk han til Dunn Nutritional Laboratory. I 1938 arbeidet han ved Wool Industries Research Institution i Leeds. Han var leder for biokjemi-avdelingen i Boots Pure Drug Company fra 1946 til 1948, da han ble med i Medical Research Council. Der ble han utnevnt til leder avdelingen for fysikalsk kjemi ved National Institute for Medical Research i 1952, og var kjemisk konsulent i perioden 1956-59. 

Han spesialiserte seg i biokjemi, i noen aspekter av vitamin E og B2 og i teknikker som la grunnlaget for kromatografi. Han utviklet partisjonskromatografi mens han arbeidet med separeringen av aminosyrer, og utviklet senere gasskromatografi og væskekromatografi. Blant mange andre prisvinnere, fikk han i 1952 Nobelprisen i kjemi. 

Porter Martin publiserte langt færre artikler enn typiske nobelprisvinnere – kun 70 i alt – men hans niende artikkel gjorde at han vant Nobelprisen. University of Houston kastet han ut fra kjemifakultetet i 1979 fordi han ikke publiserte nok artikler.

Han var gift og hadde to sønner og tre døtre. I de siste årene av sitt liv led han av Alzheimers sykdom.

Popkultur
---------

Martin ble nevnt i animasjonsserien *The Simpsons* i episoden kalt «Flaming Moe's» (sesong 3, episode 10). Karakteren Martin Prince refererte til Martin mens han holdt et vis-og-fortell presentasjon av gasskromatograf.

Referanser
----------

1. ↑   The Peerage person ID p26502.htm#i265019, besøkt 7. august 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  See Obituary,*New York Times*, 6. august 2002.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Nobelprisen i kjemi 1952 hos Nobelprize.org
* (en) Archer John Porter Martin hos Nobelprize.org i forbindelse med tildelingen av Nobelprisen i kjemi 1952

| * v
* d
* r
Nobelprisvinnere i kjemi 1951–1975 |
| --- |
| 
* 1951: McMillan / Seaborg
* 1952: Martin / Synge
* 1953: Staudinger
* 1954: Pauling
* 1955: du Vigneaud
* 1956: Hinshelwood / Semjonov
* 1957: Todd
* 1958: Sanger
* 1959: Heyrovský
* 1960: Libby
* 1961: Calvin
* 1962: Perutz / Kendrew
* 1963: Ziegler / Natta
* 1964: Hodgkin
* 1965: Woodward
* 1966: Mulliken
* 1967: Eigen / Norrish / Porter
* 1968: Onsager
* 1969: Barton / Hassel
* 1970: Leloir
* 1971: Herzberg
* 1972: Anfinsen / Moore / Stein
* 1973: E. O. Fischer / Wilkinson
* 1974: Flory
* 1975: Cornforth / Prelog

 |
| 
* Hele listen
* 1901–25
* 1926–50
* 1951–75
* 1976–2000
* 2001– i dag

 |

Portaler: Vitenskap | Storbritannia

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Encyclopædia Universalis **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** Munzinger (iba)
 |
***Stjørdalingen*** var en avis som ble utgitt i Stjørdal i Nord-Trøndelag fra 1924 til 1985.

Den første avisen i Stjørdal var *Stjørdalens Tidende*, som utkom som todagersavis fra 1877 med P.C. Andersen som redaktør og trykker. I 1879 skriver redaktøren at avisen redigeres i «moderat-frisindet Retning». *Stjørdalens Tidende* gikk inn i 1897 og ble i 1898 avløst av høyreorganet *Stjørdalens Avis*, som i sin tur gikk inn i 1915. Disse avisene fungerte som korrektiver til det radikale venstreorganet *Stjørdalens Blad*.

Ved organiseringen av bondebevegelsen etter den første verdenskrig ble det mulig å etablere en ny avis. Det første nummeret av *Stjørdalingen* kom ut den 13. mai 1924. Avisens undertittel lød først «Organ for Norges Bondelag», senere «Organ for bygdefolket». Avisen ble regnet til Bondepartiets presse og tok inn en del stoff fra partiets pressekontor. En av avisens første medarbeidere var den senere stortingsmannen Jon Leirfall.

Redaktør Reidar Foss tok parti med NS under okkupasjonen. Ved frigjøringen i mai 1945 ble Foss fjernet som redaktør og erstattet med avisens tidligere forretningsfører Johan Arnstad, kjent motstandsmann fra krigsårene, deltaker i felttoget i 1940 og forfatter av boken *Beleiringen av Hegra festning* (1946). Arnstad sørget for at avisen fikk en bred borgerlig plattform.

Aviskonkurransen i Stjørdal ble skjerpet i 1960- og 1970-årene. *Stjørdalingen* møtte dels konkurransen gjennom et samarbeid med *Trønder-Avisa*, men dette opphørte sist i 1970-årene. I 1982 hadde *Stjørdalingen* et opplag på 2 175 eksemplarer, mens *Stjørdalens Blad* hadde 6 062. Våren 1984 gikk A/S Stjørdalingen konkurs. Noen uker senere ble avisen gjenreist med John Arne Moen som redaktør og disponent og lokallagene for Senterpartiet, Høyre, Kristelig Folkeparti og DLF som hovedaksjonærer. Det siste nummeret utkom den 26. juni 1985.

*Stjørdals-Nytt*, som ble etablert i 1984, regnes gjerne som *Stjørdalingen*s etterfølger.

Redaktører
----------

* Reidar Foss 1924–1945
* Johan Arnstad 1945–1967
* Kaare Skille (konst.) 1967
* Amund Kvam (konst.) 1967–1968
* Einar Lyngar 1968–1971
* Jon Leirfall 1971–1972
* Erik Erstad 1973–1976
* Egil Hyldmo 1977–1982
* Ole Arnfinn Pettersen 1982
* Lars Steinar Ansnes 1982–1984
* Ivar Værnesbranden (konst.) 1984
* John Arne Moen 1984–1985

Referanser
----------

1. 1 2  Bastiansen, Henrik G. (2009). *Lojaliteten som brast. Partipressen i Norge fra senit til fall 1945–2000*. Pressehistoriske skrifter. 11. Oslo: Norsk pressehistorisk forening. s. 74–76. ISBN 978-82-92587-11-9.
2. 1 2 3 4 5  Salberg, Bjarne T. (1992). *Stjørdalens Blad gjennom 100 år*. Trondheim. s. 24–33.
3. 1 2 3 4 5 6  Snøfugl, Åsmund (2010). «Stjørdalingen». I Flo, Idar (red.). *Norske aviser fra A til Å*. Norsk presses historie. 4. Oslo: Universitetsforlaget. s. 315. ISBN 978-82-15-01604-7.
4. 1 2  Hilmo, Jon (1996). *Midt i Noreg bur vi her i Nord-Trøndelag. 75 år med Bondepartiet/Senterpartiet 1921–1996*. Steinkjer. s. 73–87. ISBN 978-82-993671-0-3.
5. ↑  Leirfall, Jon (1989). *I storm og stille. Blad frå minneboka*. Oslo: Samlaget. s. 16–27. ISBN 82-521-3390-8.