recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***An Arcadian Maid*** er en amerikansk stumfilm fra 1910, regissert av D. W. Griffith.

Handling
--------

En ung kvinne på jakt etter arbeid blir ansatt av en bondekone, for å arbeide som hushjelp. En kjøpmann kommer innom gården, og flørter snart med den unge hushjelpen. Han gir den naive unge kvinnen en forlovelsesring, og lover å gifte seg med henne snart. Men når kjøpmannen utvikler spillegjeld, besøker han hushjelpen igjen, og forteller henne at de ikke kan gifte seg før han har nok penger til å betale ned all gjelden. Men når bonden på gården og hans kone sover, stjeler hushjelpen alle sparepengene deres.

Men kjøpmannen tar med seg alle disse pengene, og reiser på et tog for å komme seg ut av byen. Overveldet av skyldfølelse stikker den unge hushjelpen av fra gården, etter at hun oppdager at den kjekke kjøpmannen har forrådt henne. I mellomtiden havner kjøpmannen i en slåsskamp, og blir snart kastet ut av toget. Hushjelpen snubler deretter over mannen i nærheten av jernbaneskinnene. Hun tar med seg alle pengene fra kjøpmannen, og gir dem tilbake til gårdseieren før de i det hele tatt oppdaget at pengene deres hadde forsvunnet.

Skuespillere
------------

* Mary Pickford som Priscilla
* Mack Sennett
* George Nichols
* Kate Bruce

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Internet Movie Database*, IMDb-nummer tt0001118, Wikidata Q37312,
2. ↑  An Arcadian Maid
3. ↑  Paolo Cherchi Usai. *The Griffith Project, Volume 3: Films Produced in July - December 1909*

Eksterne lenker
---------------

* (en) *An Arcadian Maid* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *An Arcadian Maid* på Silent Era Rediger på Wikidata
**Sud-Est S.E.2010 Armagnac** var et fransk passasjerfly som ble bygget på siste halvdel av 1940-tallet av Sud-Est.

Historie
--------

**Armagnac** var et større fransk passasjerfly midt-vinget med opptrekkbart understell beregnet på transatlantiske ruter. Etter en forsinket planlegging på grunn av andre verdenskrig, ble arbeidene igangsatt etter krigens slutt og prototypen fløy første gang den 1. april 1949. Det var planlagt å bygge 15 fly for levering til Air France. Etter at Air France, hadde evaluert prototypen kansellerte selskapet ordren og nektet å ta imot de bestilte fly som skulle leveres fra 1952 da den første produksjonsmodellen var leveringsklar. Grunnen til at Air Franca ikke ønsket flytypen var var dets dårlige ytelser. Til tross for at flyet var planlagt for transatlantisk trafikk var rekkevidden for kort. I stedet for en forvente rekkevidde på 6 500 km. var rekkevidden vel 5 000 km. I tillegg var det rett og slett for stort for å kunne opereres lønnsomt på kortere ruter.

Båre åtte fly ble bygget og fire av disse ble levert til TAI (*Transports Aériens Intercontinentaux*) (senere UTA), som brukte de i åtte måneder og fant de ulønnsomme. Flyene ble overført til SAGETA (the *Société Auxiliaire de Gérance et d'Exploitation de Transport Aériens*) som var kjøper av de øvrige fire. SAGETA utførte oppdrag for den franske regjering og flyene ble benyttet til tropperansport fra Toulouse til Saigon i Fransk Indokina under krigen i Indokina. De viste seg velegnet til dette bruk, men etter at Frankrike trakk seg ut fra Indokina ble de overflødige fra sommeren 1954. De fleste ble hugget opp i 1955. To fly ble imidlertid brukt for å transportere den franske olympiske tropp til Sommerlekene 1956 i Melbourne; Victoria, Australia.

Armagnac var i sin tid det største sivile passasjerflyet som var bygget. Det var utstyrt med Pratt & Whitney Wasp Major R-4350-B12 stjernemotor en 28-sylindret stjernemotor, den største stjernemotor noensinne bygget for bruk i fly.
Også flykroppen var større enn datidens; 4.7 m bredde, Opp til 160 passasjerer kunne fraktes. et stort antall i forhold til de fly som da var i bruk. Uheldigvis var det flyets ytelser, liten rekkevidde som hindret det i å bli en suksess.

Spesifikasjoner
---------------

### Dimensjoner

* Besetning = 4
* Passasjerer = 78-160
* Lengde = 39,63
* Vingespenn = 48.95 m
* Høyde = 13.50 m
* Vingeflate = 235,60 m²
* Vekt, tom = 37 813 kg
* Max Take-off vekt = 77 500 kg

### Ytelser

* Motorer = 4 x Pratt & Whitney R-4360-B13 Wasp Major
	+ *hver på 2 500 h/k*
* Toppfart = 495 km/t
* Rekkevidde = 5 120 km
* Marsjhøyde = 6 800 m

**Tilsvarende fly**

* Lockheed Constellation
* Boeing 377
* Douglas DC-7

Eksterne lenker
---------------

* SE 2010 Armagnac[*død lenke*]
**Hans Martin Stenberg-Nilsen** (født 19. desember 1930 i Oslo) er en norsk jurist og advokat. 

Stenberg-Nilsen avla juridisk embetseksamen ved Universitetet i Oslo i 1954. Har var deretter sekretær i Justisdepartementet før han ble dommerfullmektig ved Larvik sorenskriverembete. I 1958 ble han advokatfullmektig hos høyesterettsadvokatene Leif S. Rode og Ragnar Christophersen i Oslo og fikk advokatbevilling. Stenberg-Nilsen startet i 1966 egen advokatpraksis og gikk senere med i advokatfirmaet Stenberg-Nilsen, Christophersen & Lyngtveit. Fra 1968 til 1972 var han fast forsvarer i Oslo byrett og fra 1972 fast forsvarer ved Høyesterett. Stenberg-Nilsen har vært svært aktiv som forsvarer og førte fra 1961 over 1200 saker for Høyesterett. Hans virke i advokatprofesjonen medførte blant annet styremedlemskap i Advokatforeningens hovedstyre fra 1982. Fra 1985 til 1988 var han foreningens formann. *Norsk Retstidende* hadde Stenberg-Nilsen som redaktør i 16 år. Han har videre hatt en rekke offentlige verv, blant annet som leder for Kontrollutvalget for overvåknings- og sikkerhetstjenesten fra 1988, hvor han tok over etter Jens Bugge. 

Stenberg-Nilsen ble 28. mai 2008 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sitt samfunnsnyttige virke, i særdeleshet for innsatsen for ytringsfrihet, rettssikkerhet og etikk.

Referanser
----------

1. 1 2  «Navn i nyhetene», *NTBtekst*, 26. februar 1988.
2. ↑  «Korttidshukommelse hos Advokatbladet?» Arkivert 10. november 2012 hos Wayback Machine. *Advokatbladet*, 11. mars 2011.
3. ↑  «Et viktig bindeledd»[*død lenke*], *Advokatbladet*, 14. mai 2008.
4. ↑  «Utnevnelse til St. Olavs Orden», kongehuset.no, 25. mai 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Suchomimus** er en dinosaur som tilhører spinosaurid dinosaurer. Den spiste store fisker og dinosaurer, som bytte eller åtsler.

Navnet betyr «krokodillelignende», og den levde i sen kritt-periode. Det har vært funnet fossiler av dinosauren i Sør- Sahara i Sentral- Afrika. Suchomimus var et rovdyr som terroriserte Afrikas vann og sumper for over 90 millioner år siden. Store fisker og andre dinosaurer fikk føle tennene og klørne når den angrep.

Fakta om dinosauren
-------------------

Tennene til Suchomimus var spesielt tilpasset å fange fisk. De var lett bakoverbøyd, skarpe som nåler og satt tett som et finmasket nett som gjorde det umulig for selv de sleipeste vanndyr å unnslippe. Neseborene satt oppå snuten, som hos krokodiller. Udyret kunne dermed puste når det lå i vannet. Forbeina var korte, men godt utstyrt. På tomlene satt en stor, buet klo. Den lange, sterke halen hadde kraft nok til å drive dinosaurusen gjennom vannet når den jaktet på et bytte, eller til å slå til rivaler når de angrep i bitter kamp om leve- og jaktområder. Selv om man tror at Suchomimus jaktet som en krokodille, var kroppen mer bygd for landliv.

Den ble ca. rundt 11 meter lang og hoftene nådde ca. 4 meter over bakken.
***LIFE: 100 Photographs That Changed The World*** er en bildebok fra 2003 satt sammen av redaktørene i *Life*.

Bakgrunn
--------

Prosjektet begynte med et spørsmål som ble publisert på hjemmesiden til *Life* i 2003 og The Digital Journalist: Kan bilder skape den samme historiske effekten som litteratur? Basert på responsen fra leserne, plukket redaktørene ut 100 fotografier som de følte portretterte teknologiskfotografiske dåder, dokumenterte historiske hendelser og prestasjoner eller har oppnådd ikonstatus, både kulturelt og symbolsk. Boken ble redigert av Robert Sullivan og utgitt av Time Inc. Home Entertainment.

Avsnitt
-------

Boken er delt inn i fire store kapitler og tre underseksjoner. De fire kapitlene er:

* Kunstart (fokuserer på fotografiets evolusjon gjennom 1900-tallet og dets senere bruk i kulturell utnyttelse);
* Samfunn (dokumenterer bilder som endret folks oppfatning av politiske, sosiale, kulturelle og miljømessige tema);
* Krig (avgjørende øyeblikk innen konflikt og tilhørende vold);
* Vitenskap og natur (viser teknologiske triumfer, nederlag og skrekkhistorier).

De tre underseksjonene er:

* Fotografisk kunst (tidlige bilder fra kunstnere som primært benyttet seg av fotografi),
* Triksfotografi (beryktede svindler hvor fotografier ble brukt);
* Stilbilder (fotografier som er stilbilder tatt fra film).

Eksterne lenker
---------------

The Digital Journalist presenterer et utdrag fra *100 Photographs That Changed The World*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
***1001 Spikes*** er et plattformspill utviklet og gitt ut av Nicalis. Spillet ble opprinnelig gitt ut som ***Aban Hawkins & the 1001 Spikes***. Målet i spillet er å komme seg ut av et urgammelt tempel, uten å dø. Det befinner seg flere pigger, fallende steiner, og andre ting som lett kan drepe spillfiguren, Aban Hawkins. Spillet har også en høy vanskelighetsgrad. Man blir gitt 1001 liv i starten av spillet, men man kan få flere i løpet av det.

Handling
--------

Spillets formål går ut på å komme seg gjennom et gigantisk terreng, og samtidig unngå at man blir truffet av pigger og mange andre katastrofer. Etter hvert blir spillet stadig mer utfordrende. En av karakterene, Jim Hawkins, en verdenskjent arkeolog, er savnet i en frossen tundra i Antarktis. Jims datter Tina sitter igjen med et kart over noen glemte ruiner i Sør-Amerika. Sammen med sin bror Aban forsøker Tina å utforske et tempel, som faren deres var veldig interessert i.

Referanser
----------

1. ↑   *Steam*, 1.0.0.74, 12. september 2003, Steam-ID 260790, Wikidata Q337535,
2. ↑  «Characters - 1001 Spikes Wiki Guide - IGN». *IGN*. Besøkt 4. oktober 2016.
3. ↑  Frushtick, Russ (24. juni 2014). «1001 Spikes review: die and die again». *Polygon*. Besøkt 4. oktober 2016.
4. ↑  «1001 Spikes (Game) - Giant Bomb». *www.giantbomb.com*. Besøkt 4. oktober 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *1001 Spikes* på Steam Rediger på Wikidata

* (en) *1001 Spikes* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *1001 Spikes* på Metacritic Rediger på Wikidata

* (en) *1001 Spikes* på OpenCritic Rediger på Wikidata

* (en) *1001 Spikes* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *1001 Spikes* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
An-Nuṣrah-frontens flagg.
**Forsvarsfronten for Stor-Syrias folk** (arabisk: جبهة النصرة لأهل الشام DIN: *Ǧabhat an-Nuṣrah li-Ahl aš-Šām*), forenklet til **an-Nuṣrah-fronten** (جبهة النصرة DIN: *Ǧabhat an-Nuṣrah*) er en syrisk Salafist organisasjon med forbindelser til al-Qaida. Gruppa erklærte seg selv for opprettet 23. januar 2012, under borgerkrigen i Syria. 

Den frie syriske armé hevder an-Nuṣrah-fronten har mellom 6 000 og 10 000 medlemmer. Den har blitt erklært for å være en terroristorganisasjon av De forente nasjoner, og av Amerikas forente stater i desember 2012.

I april 2013 hevdet lederen for Den islamske staten Irak og Levanten at an-Nuṣrah-fronten var dens gren i Syria, mens lederen for fronten, Abū Muḥammad al-Ǧūlānī, nektet for at hans gruppe hadde slått seg sammen med den irakiske, men bekreftet deres troskap til al-Qaidas-lederen ʾAyman aẓ-Ẓawāhirī. I mai 2013 hadde en fraksjon av fronten lojal til Den islamske staten Irak og Levanten begynt å ta i bruk navnet «Den islamske staten Irak og aš-Šām».

Litteratur
----------

* François Burgat og Romain Caillet: « Le groupe Jabhat an-Nusra : la fabrique syrienne du "jihadisme" », *Les Carnets de l’Ifpo. La recherche en train de se faire à l’Institut français du Proche-Orient* (Hypotheses.org), 8 juin 2012. **[En ligne]**
* Marie Kostrz: « Idleb sous la férule de Jabhat Al-Nosra », *Orient XXI*, 15 février 2016. (lire en ligne)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Force majeure** (fransk for «større kraft, overmakt») er en vanlig klausul i kontrakter som i utgangspunktet løser en eller begge parter fra ansvar for mislighold når en ekstraordinær hendelse eller omstendigheter utenfor partenes kontroll – som flom, krig, opprør og naturkatastrofer – hindrer en eller begge parter i å gjennomføre forpliktelser foreskrevet i kontrakten. Begrepet skriver seg fra romerretten.

Under internasjonal lov refererer force majeure til uimotståelige eller uforutsette hendelser utenfor kontrollen til staten som setter staten ute av stand til å gjennomføre internasjonale forpliktelser.

I alminnelig deliktsrett (erstatningsrett utenfor kontrakt) anses force majeure i enkelte tilfeller å være ansvarsbefriende der det i utgangspunktet foreligger et objektivt ansvar (ansvar uten skyld). Dette gjelder både i norsk erstatningsrett og erstatningsrett.

Referanser
----------

1. ↑  Lovdata. «Force majeure - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 30. juli 2016.
2. ↑  «force majeure – Store norske leksikon». Besøkt 30. juli 2016.
3. ↑  European Group on Tort Law, lest 30. juli 2016

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data)
 |
**Voice of Korea** (chosŏn'gŭl: 조선의 소리) er den internasjonale kringkasteren til de nordkoreanske myndighetene. Kanalen distribuerer sendinger på språkene koreansk, kinesisk, spansk, tysk, engelsk, fransk, russisk, japansk og arabisk. Fram til 2002 var kanalen kjent som *Radio Pyongyang*.

Voice of Korea sender på kortbølge samt noen lavere frekvenser som kan mottas på AMradio ment for naboland. Noen frekvenser er langt unna de som landet har fått allokert gjennom ITU-avtaler, noe som gjør at sendingene kan bli forstyrret av andre på samme frekvens. Det sendes også via Thaicom 5-satellitten.

Voice of Korea har ingen kjenningsmelodi som sendes mellom programmene, slik mange andre kringkastere har for å hjelpe lytterne å finne kanalen. I stedet starter sendingen med de første strofene av Sangen for General Kim Il-sung hver hele time. Deretter følger en muntlig presentasjon av kanalen og den nordkoreanske nasjonalsangen.

Deretter følger en nyhetsbulletin, som er hentet fra Korean Central News Agency. De første nyhetene handler om landets ledelse og deres daglige gjøremål, besøk eller taler. Voice of Korea sender ellers historier og meldinger om livet og hva Kim Il-sung og Kim Jong-il har oppnådd, samt hyllninger til de samme fra utlendinger, samt programmer om koreansk kultur, historie, musikk og lignende.

I 2006 startet Voice of Korea å sende på samme frekvens som Lincolnshire Poacher nummerstasjon, trolig for å hindre stasjonens sendinger til Nord-Korea, eller bare for å irritere stasjonens operatører.

Referanser
----------

1. ↑  Info about the clash Arkivert 20. juni 2010 hos Wayback Machine. 3. oktober 2010

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ko) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ru) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ar) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (ja) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (es) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* (en) Voice of Korea
* Voice of Korea-sendinger kan lastes ned Arkivert 5. desember 2008 hos Wayback Machine.
* Nummerstasjoner i Korea
* Diskusjonsforum

Portal: Korea
**An Dehai** (forenklet kinesisk: 安德海; pinyin: **Ān Déhǎi**; Wade–Giles: *An Te-hai*, født 1844 i Nanpi i Zhili i Kina, død 12. september 1869 i Jinan) var en storevnukk ved det keiserlige hoff i Beijing i Qingdynastiets tid i Kina.

Liv og virke
------------

An Dehai hadde i 1851 en sentral rolle ved de seremonielle utnevnelser og forfremmelser av keiserlige konsorter og konkubiner, den gang da Jehonala kom inn i det keiserlige harem. 

### Cixis medarbeider

Jehonhala (den senere enkekeiserinne Cixi) benyttet seg av hans formidling av meldinger etter Xianfeng-keiserens død, da hun tilkalte to ledende prinser til Rehe. Det hele var del av en konspirasjon som endte med at hun selv nådde til maktens tinder i Qing-dynastiet. 

I 1861 ble han som anerkjennelse for sine tjenester gjort til sjefsevnukk. I 1860-årene ble han antagelig mest betrodde hjelper enkekeiserinne Cixi hadde.
 og han stod så sterkt at annenregenten, Ci'an, følte det fornærmende.

### Endelikt

I 1869 sendte enkekeiserinnen ham på oppdrag til den keiserlige tekstilfabrikk i Nanjing. Han seilte da på den store kanal på en elvebåt som flagget med de keiserlige insignier, vel å merke på bud av enkedronningen. Selv ville han helst ha sluppet, fordi han kjente til farene. Reisen var i strid med palassbestemmelsene, som forbød evnukker å forlate hovedstaden med mindre de ledsaget embedsbærere, og det var knyttet dødsstraff til overtredelsen. Bakgrunnen var ønsket om at evnukkene skulle bygge seg opp og bli politisk mektige.

Da An Dehai og hans følge kom til provinsen Shandong rapporterte provinsguvernør Ding Baozhen deres ankomst og opptreden tilbake til Den forbudte by. Under prins Gong, som mislikte An Dehai, beordret Storrådet at evnukken skulle henrettes for falskt å ha påberopt seg keiserlige fullmakter og reist utenfor Beijing på egen hånd.

Enkekeiserinne Ci'an kan muligens ha støttet dette vedtaket, og enkekeiserinne Cixi, som støttet An Dehai, så seg ikke i stand til å intervenere på hans vegne. Skjønt noen har ment at Cixi overvar en pekingopera da saken ble behandlet, og ikke fikk informasjonen i tide fordi hun hadde bedt om ikke å bli forstyrret.

Dermed ble An Dehai og seks andre evnukker i hans følge halshogd  nær Ximizhi-kilden i et Guandi-tempel i Jinan. De øvrige i An Dehais reisefølge ble dømt til slaveri og sendt til Heilongjiang ved rikets yttergrense mot nord.

An Dehais henrettelse var antagelig del av en bredere maktkamp mellom Cixi og prins Gong.

Referanser
----------

1. ↑   China Biographical Database[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3 4 5 6  Rawski, Evelyn S. (5. februar 2001). *Last Emperors: A Social History of Qing Imperial Institutions*. University of California Press. s. 466. ISBN 0520228375.
3. 1 2 3 4 5 6 7  
Haw, Stephen G. (30. november 2006). *Beijing: A Concise History*. Routledge Studies in the Modern History of Asia. Routledge. s. 224. ISBN 0415399068.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Nils Ally** (født 14. oktober 1963 i London) er en norsk messearrangør. Han har hvert år siden 1995 har organisert den erotiske varemessa Sexhibition i Oslo sentrum.

Ally vokste opp i England og flyttet til morens hjemland Norge i 1982. Han har akademisk utdannelse innen blant annet kunst, matematikk, fysikk, og økonomi. Han har studert ved matematikk, fysikk og kunst-fag ved Bedriftsøkonomisk Institutt, Oxford University, London University, og Stavanger Distriktshøyskole.

Han har jobbet en del år med design, og da spesielt grafisk design. Ally har også spilt rollen som «Skjutan man» i den svenske pornofilmen *Ridskolan 3*. I tillegg lager han erotisk kunst, men har trappet ned som billende kunstner de siste årene på grunn av at har hele organisasjonsansvaret for Sexhibition.

Nils Ally har siden 1987 vært bosatt på Langhus i Ski kommune, utenfor Oslo, og har kone og to døtre.

Referanser
----------

1. ↑  Sexhibition: *Om oss* Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* Sexhibition-messens nettsted
**Nils Andreas Quisling** (født 1. september 1854 i Fyresdal, død 12. desember 1934 i Oslo) var en norsk lege og folkemedisinhistoriker. Han var bror av prost Jon Lauritz Qvisling, del av den gamle telemarksslekten Quisling.
Quisling skrev sin første medisinske avhandling om rakitt, og fikk Kronprinsens gullmedalje for den, men det var som fødselslege og gynekolog han hadde sin videre karriere. Han ble tildelt universitetsstipend for å studere disse emnene i Tyskland, og stiftet både Den norske Jordmorforening og *Tidsskrift for jordmødre*. Her var han redaktør fra stiftelsen i 1895 til 1930.

N. A. var gift med Margrethe Larsen f. 9.9. 1864 og de hadde 3 barn: 1) Signe Magdalene 2) Eli Sophie og 3) Andrea Margrethe.

Bibligrafi
----------

* *Overtroiske kurer og folkemedisin i Norge* (1999)
* *Sundhetslære for kvinder* (1914)
* *Overtroiske kure og folkemedicin i Norge* (1918)
* *Studier over Rakitens Væsen og Aarsagsforholde: prisbelønnet Afhandling* (1886)

Referanser
----------

1. 1 2   www.histreg.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Quisling, N.A. (1999). *Overtroiske kurer og folkemedisin i Norge*. Porsgrunn: Forl. Grenland. s. 7. ISBN 8291986061.
3. 1 2 3 4  «N. A. Quisling». Google Books. Besøkt 29. september 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Nils Andreas Biørn** (født 25. oktober 1807 i Drammen, død 14. august 1886) var en norsk prest og redaktør. Han var i sitt andre ekteskap gift med Henrik Wergelands enke Amalie Sofie Bekkevold.

Han var sønn av lensmann i Lier Christian Ludvig Schytz Biørn og Maren Arctander. I 1828 ble han privat dimittert til *examen artium*, og ble i 1833 *cand. theol*. I 1835 ble han ansatt som personalkapellan i Moss, og var senere forrettende sogneprest på forskjellige steder i landet. I 1840 ble han hjelpeprest hos stiftsprosten i Christiania, og i 1850 ble han utnevnt til sogneprest i Leksvik.

I sin tid i Christiania virket Biørn for opprettelsen av barneasyl og måteholdsselskaper. Han var med på å utgi bladet «For huuslig Andagt» (1842–1846) sammen med C. R. Keyser, utga selv «Børnevennen» der flere av Henrik Wergelands barnedikt ble publisert. (1843–1850), og utga «Christelig Huusven», en fortsettelse av «For huuslig Andagt», sammen med P. Andresen.

Biørn forrettet i Henrik Wergelands begravelse fra Vår Frelsers kirke i Christiania 17. juli 1845. Gravtalen er utgitt.

Biørn var blitt enkemann i 1844, og giftet seg igjen i 1846 med Henrik Wergelands enke, Amalie Sofie Bekkevold.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, besøkt 31. mars 2021[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
Ginosar ved Genesaretsjøen
**Ginosar** eller **Ginnosar** (hebraisk: גִּנּוֹסַר) er en kibbutz på vestbredden av Genesaretsjøen i Israel. Den liger ligg nord for Tiberias langs vei 90 og tilhører Emek HaYarden regionale kommune. I 2006 hadde den et folketall på 472.

Historie
--------

### Antikken

I det første hundreåret e.Kr. var Ginosar en blomstrende by, som på gresk og latin ble kalt Genesaret, mens versjonen «Ginosar» dukket opp i Det nye testamente. Den moderne kibbutzen er oppkalt etter den gamle byen, men det er ikke sikkert at den lå på akkurat samme stedet.

Under en alvorlig tørke i 1986 falt vannivået i innsjøen og avdekket rammen til en fiskebåt som siden er karbondatert til 100 f.Kr. til 70 e.Kr. og som nå er kjent som Genesaretbåten (eller *Jesusbåten*). Ved hjelp av nyskapende teknikker ble båtrammena reddet. Båten ble plassert i en spesialtank, og er utstilt i *Beit Yigal Allon Museum*.

### Nyere tid

Ginosar kibbutz ble grunnlagt under purim i mars 1937 av en gruppe unge sosialistsionister på landområder tilhørende Palestine Jewish Colonization Association (PICA) og leid av Migdal. Den ble opprinnelig bygd som en tårn og palisade-bosetning.

Kibbutzen var nært knyttet til partiet Mapai og var hjemstedet til Yigal Allon, kommandanten i «den syriske avdeling» av Palmach, og senere en minister i den israelske regjering.

Ginosar var opprinnelig et jordbrukssamfunn, men hovednæringeb ble etterhvert turisme.

Billedgalleri
-------------

* Frühere Wohnhäuser, heute FerienwohnungenFrühere Wohnhäuser, heute Ferienwohnungen
* Jigal Allon CenterJigal Allon Center
* Jigal Allon CenterJigal Allon Center
* GenesaretbåtenGenesaretbåten

Referanser
----------

1. ↑  I*srael Handbook: With the Palestinian Authority Areas* , by Dave Winter
2. ↑  Heaven on Earth: the Rise and Fall of Socialism

Eksterne lenker
---------------

* Offisiell nettstad Arkivert 21. mars 2008 hos Wayback Machine. Arkivert 2008-03-21 hos Wayback Machine

(en) Ginosar – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**China Guodian Corporation** (kinesisk: 中国国电集团公司), forkortet ***CGDC***, er et helstatlig eid energi-konsern i Beijing, Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt i 2002 i forbindelse med restruktureringen av kinesisk kraftindustri dette året. Selskapet driver termiske og vannkraftbaserte kraftstasjoner i det har også startet en prosess med å utvide sin portefølje, og har startet et forsikringsselskap for forretningsbygg, et livsforsikringsselskap og en bank i Hubeis hovedstad Shijiazhuang. Totalt har selskapet om lag 11 000 ansatte.

På slutten av oktober 2009 kontrollerte selskapet en kapasitet på 77 730 MW, fordelt slik:

* Varmekraftverk – 69 098 MW (88,85 %)
* Vannkraftverk – 5 052 MW (6,46 %)
* Vindkraft – 3 527 MW (4,54 %)
* Biomasse – 54 MW (0,07 %)
* Solkraft – 20 MW (0,03 %)

Årlig kraftproduksjon var 297,8 TWh i 2008.

Inkludert i tallene for vannkraftverk er også en effekt på 3,9 MW fra ett tidsvannskraftverk: Jiangxia kraftverk. Forøvrig er Beilun kullkraftverk selskapets største, med en installert effekt på hele 5 000 MW.

Selskapet eier også kullgruver (20-25 mill. t årlig) og forsker på avsvovling for rensing og plasmateknologi for oljefri antennelse av kullkraftverk. Videre produserer datterselskaper utstyr for varmekraftverk. I byen Chifeng bygges det en ammoniakkfabrikk som skal produsere 300 000 t årlig, samt 52 tonn urea, og det startes flere polysilikon-fabrikker i Nord-Kina.

CHC eier også 12 % av Forskningsinstituttet for varmekraft (Kina).

Referanser
----------

1. ↑  CGDC Arkivert 25. mai 2009 hos Wayback Machine. – tall for kraftproduksjonen.
2. 1 2  CGDC Arkivert 14. september 2009 hos Wayback Machine. – beskrivelse av virksomheten.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* CGDC – om selskapet.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**China Huaneng Group** (kinesisk: 中国华能集团公司) er et helstatlig eid energi-konsern i Beijing i Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt i 2002 i forbindelse med restruktureringen av kinesisk kraftindustri dette året. Selskapet driver termiske og vannkraftbaserte kraftstasjoner i hele Kina, men først og fremst i nord og mange i Indre Mongolia. CHG og har dessuten eierposter i mindre vannkraftselskaper i midtre Kina inklusive Sichuan. Selskapet har om lag 75 000 ansatte.

På slutten av 2005 hadde selskapet en utbygd kapasitet på 43 210 MW, og produserte 256,4 TWh elektrisk kraft. I eksisterende planer er det et mål å nå 80 000 MW i løpet av 2010, og 120 000 MW i 2020. Alle tallene vil representere, til enhver tid, om lag 9-12% av hele landets kapasitet og produksjon.

CHC eier også 52% av Forskningsinstituttet for varmekraft (Kina).

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
 – China Huaneng Group.
* CHG[*død lenke*] – offisiell hjemmeside.
* CHG[*død lenke*] – om selskapet.
* CHG[*død lenke*] – liste over selskapets kraftanlegg.
**Trehyttelandsbyen** er et kollektivt bofenomen som vokste frem i en skogteig i Rælingen kommune. I 1999 kjøpte syv personer en tomt for å starte en liten økologisk landsby. Med tiden ble det bygget fem hytter som har arbeidsrom og soverom oppe i trærne i tillegg til de tre hyttene som var oppført på tomta fra før. Hyttene oppe i trærne måler fra 3,5 til 12 kvadratmeter. Stedet er truet av riving på grunn av manglende planverk.

Stedet er blitt svært særmerkt, og selv om det finnes enkeltstående trehytter av tilsvarende størrelse rundt om i Norge så er det uvanlig med en hel landsby. Selve fenomenet med slike særmerkte landsbyer er imidlertid ikke unikt, da det kan sammenlignes med de små fiskerlandsbyene som mange steder er bygd i høyfjellet. En slik fiskerlandsby er Tigerstaden ved Høvren.

Under FNs miljøkonferanse i Rio i 1992 ble småsamfunn oppfordret til å finne virkemidler til å sikre fremtiden. Rælingen kommune undertegnet i 2003 «Fredrikstadærklæringen» som er en norske videreføring av Lokal Agenda 21. Som en Lokal Agenda 21-kommune har Rælingen dermed forpliktet seg til å følge LA 21-parolen «tenke globalt, handle lokalt».

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Dagsavisen: Kunst og kulturelle innslag i trehyttelandsbyen
* Dagsavisen: Se bilder: Trehyttelandsbyen
**China Flying Dragon Aviation** (中国飞龙专业航空公司) er et flyselskap med base på Harbin, Heilongjiang i Folkerepublikken Kina. Det opererer kortdistanse passasjer- og fraktflyvninger på charter-basis så vel som maritim overvåking, luftfotografering og skogbrannovervåking. Hovedbasen er på Harbin Taiping internasjonale lufthavn.

Historie
--------

Selskapet ble etablert og startet operasjoner i 1981. Det eies i fellesskap (joint venture) av Harbin Aircraft Manufacturing Corporation og det tidligere Ministry of Geology and Mineral Resources, nå under Ministry of Land and Resources.

I 2005 inngikk selskapet et samarbeid med det nepalske flyselskapet Flying Dragon Airlines og under redningsarbeidet etter jordskjelvet i Sichuan 2008 var det stort behov for transport av tungt redningsutstyr. Selskapets Mil Mi-26T tungløftshelikopter ble brukt for å transportere anleggsmaskiner, traktorer og drivstoff til jordskjelvområdet.

Flåte
-----

China Flying Dragon Aviations flåte omfatter følgene typer (mars 2007):

* Harbin Y-12 II
* Mil Mi-26T
* Mil Mi-8T
* AS350B2
* Harbin Z-9
* Harbin Y-11
* Mil Mi-17
* Mil Mi-8

Referanser
----------

1. 1 2 3  «Directory: World Airlines». *Flight International*. 3. april 2007. s. 65.
**Bognes–Lødingen** er et ferjesamband i Ofoten langs riksvei 85. Det krysser Vestfjorden rett vest for Ofotfjordens munning, mellom Bognes ferjekai i Tysfjord og Lødingen ferjekai i Lødingen kommune i Nordland. Strekningen drives av Torghatten Nord med batteriferje fra 2024 til 2034.

Overfartstiden er 60 minutter for 22 km, den blir betjent av MF «Lødingen», MF «Barøy» og MF «Hamarøy», med 11 avganger daglig i hver retning på hverdager, 21 om sommeren. I 2014 var årsdøgnstrafikken 418 kjøretøyer.

Historikk
---------

Begynnelsen på ferjeforbindelsen mellom Lødingen og Bognes kom da prøvedrift av ferjestrekningen mellom Lilleng i daværende Sandtorg kommune (nå Harstad), Lødingen og Bognes startet 19. juni 1950. Ferjeruta var i drift sommerstid til og med 1959, med unntak av årene 1952, 1953 og 1954. Disse årene hadde ikke Lødingen egen ferjekai, og ferja la til ved ekspedisjonskaia i Lødingen.

Veien og ferjekaia i Lødingen ble offisielt åpnet 31. juli 1959. Ferjeanløpet på Lilleng ble sløyfet fra 21. juli samme år. Helårs ferjedrift mellom Lødingen og Bognes startet 15. mai 1960 med den nybygde bilferja MF «Hinnøy».

Fra 20. juni 1960 til 12. desember 1976 hadde ferja også enkelte turer mellom Lødingen og Rinøyvåg i Lødingen Vestbygd. Den ferjestrekningen ble nedlagt da Kanstadstraumen bru ble åpnet 12. desember 1976. På 1980-tallet ble det bygd ny ferjekai med biloppstillingsplass utenfor Lødingen sentrum.

Galleri
-------

* MF «Barøy» ankommer Bognes ferjekai  Foto: TorbjørnS (2013)MF «Barøy» ankommer Bognes ferjekai  Foto: TorbjørnS (2013)
* MF «Hinnøy» ved kai i Lødingen, ca. 1963.MF «Hinnøy» ved kai i Lødingen, ca. 1963.

Referanser
----------

1. 1 2  Lødingen–Bognes 01.02.2015–31.05.2015 Arkivert 10. februar 2015 hos Wayback Machine.
2. ↑  Amundsen, Bjørn Olav (18. november 2021). «En av landets tøffeste fergestrekninger blir utslippsfri». *Veier24.no* **(norsk)**.
3. ↑  «Vegvesenets fergedatabank». Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 5. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
MF «Haranes» på vei inn til kai ved Ramstadlandet. Foto: Svein Bjørnevoll

Ferjesambandet **Borgan–Ramstadlandet** forbinder øya Borgan med Ramstadlandet ferjekai på Ytter-Vikna i Nærøysund kommune. Det er del av Fv7094Fylkesvei 7094. Sambandet drives av FosenNamsos Sjø.

Sambandet er på 6,0 km med en overfartstid på 20 minutter, og blir betjent av MF «Haranes» 2–6 ganger daglig. i hver retning. 2014 var årsdøgntrafikken 4 kjøretøy.

Da sambandet ble tatt i bruk 1977 ble det drevet av Namsos Trafikkselskap og betjent av MF «Botnan». Fra 1982 til 1994 ble det trafikkert av MF «Ramstad», MF «Flatanger» og MF «Lokkaren». MF «Vikna» ble satt inn i sambandet 1994, til tider avvekslende med dagens ferje, MF «Haranes» som har gått på sambandet siden 1997. I 2008 overtok FosenNamsos Sjø driften.

Referanser
----------

1. 1 2  «Ferjestatistikk 2012» (PDF) (PDF). Statens vegvesen. juni 2014. s. 197-198. Arkivert fra originalen (PDF) 5. mars 2016. Besøkt 7. januar 2015.
2. 1 2  FosenNamsos Sjø Borgan - Ramstadlandet
3. ↑  «Vegvesenets fergedatabank». Arkivert fra originalen 16. juli 2015. Besøkt 22. mars 2015.
4. ↑  Fjordferjer i Norge - Nord-Trøndelag

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nasjonal vegdatabank
 |
En PetroChina-stasjon i Xinjiang, Kina.
**China National Petroleum Corporation** (**CNPC**) (kinesisk: 中国石油天然气集团公司, pinyin: *Zhongguo Shiyou Tianranqi Jituan Gongsi*) er et statlig oljeselskap i Folkerepublikken Kina. Hovedkvarteret er i Beijing.

Det er Kinas største integrerte olje- og gasselskap. Per 2006 hadde selskapet 1 086 966 ansatte, bare Wal-Mart og Indias jernbaneselskap hadde flere. Samme år hadde selskapet en omsetning på 110 milliarder USD og et overskudd på 13,2 milliarder USD. Selskapets aksjer er fra november 2007 børsnotert på Shanghai Stock Exchange.

CNPC har oljereserver på 3,7 milliarder fat oljeekvivalenter. De fleste av CNPCs innenlandske virksomheter er skilt ut i et separat selskap, PetroChina. CNPC har virksomheter internasjonalt i 27 land, blant annet Aserbajdsjan, Canada, Indonesia, Burma, Oman, Peru, Sudan, Thailand, Turkmenistan og Venezuela. 

CNPCs forløper var *Ministeriet for drivstoffindustri*, som ble opprettet i 1949 for å ha ansvaret for drivstofforsyningen i Folkerepublikken. Dette ble i 1955 omdannet til *Petroleumsministeriet*, som hadde ansvaret for all oljevirksomhet i Kina, inkludert leting og utvinning. CNPC ble opprettet 17. september 1988, da regjeringen bestemte at Petroleumsministeriet skulle oppløses og at et statseid selskap skulle opprettes for å håndtere all petroleumsvirksomhet i Kina.

Referanser
----------

1. ↑  .
2. ↑  ; *årsrapport*; besøksdato: 2. november 2016.
3. 1 2  "Fortune Global 500 2007: China National Petroleum Corporation".

Eksterne lenker
---------------

* (zh) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) China National Petroleum Corporation – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI
 |
**Trehörningen** er en innsjø i Sjödalen i Huddinge kommune i landskapet Södermanland, Sverige. Innsjøen har sannsynligvis sitt navn på grunn av sine tre bukter. Innsjøen har vært i bruk av mennesker en god stund; i 2001 ble det funnet en stokkebåt ved Gullarängens gård i forbindelse med en drenering i nærheten av innsjøen. Båten har opprinnelig vært fire meter lang, og 60 cm bred, og er fra 1200-tallet.

Mot sør grenser Trehörningen mot Orlångens naturreservat. Innsjøen har klipper som er egnet som utgangspunkt ved bading. Disse nås lettest fra Storholmen. All motorbåttrafikk, også fra elmotorer, er forbudt på Trehörningen.

Fram til 1971 rann vann fra et renseanlegg ut i innsjøen. Dette opphørte i 1971, da avløpsnettet ble koblet til Henriksdals reningsverk i Nacka. Innsjøen ble mudret, og nesten en meter av sjøbunnen ble gravd opp. Renseanlegget ved Trehörningen ble bygd om for kun å håndtere overflatevann. Etter oppmudningen forsvann fugler som tidligere hadde samlet seg om det næringsrike vannet i innsjøen. Renseanlegget ble stengt i 1990, og revet i 1996. For tiden renses Trehörningens tilløp kun av et gammelt og slitt dunkersystem som er basert på sedimentdammer. Hvert år er det risiko for algevekst. Fortsatt er innsjøens vann næringsrikt, til tross for saneringen av avløpssystemet, og Huddinge kommune anser det som ikke mulig å anlegge badeanlegg ved innsjøen, ettersom den ikke innfrir vannbestemmelser fra Naturvårdsverket. Ytterligere mudring skal ikke være aktuelt.

Andre mindre elver som munner ut i Trehörningen kommer fra Sjövägen, Sofieberg og Kynäs.

Fuglelivet i innsjøen er rikt, med blant annet dvergspett og gresshoppesangere. Innsjøen er også rik på ferskvannsvekster og strandvegetasjon. Ved trehörningen kan man også se vernede springpadder, padder og flaggermus.

Eksterne lenker
---------------

* Huddinge naturguide – Trehörningen i Sjödalen
* Tyresåsamarbetet – Trehörningen i Sjödalen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Matthias Mülmenstädt** (1949–2021) var en tysk diplomat. Han var fra 2011 til 2014 tysk ambassadør i Litauen.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Mülmenstädt tok abitur i 1967. Fra 1967 til 1975 studerte han politikk, historie og russisk, og gjorde så siviltjeneste etterpå. Han tok Lehramtsreferendariat i Hessen. Fra april 1979 til 1981 var han i forberedelsestjeneste for den høyere utenrikstjeneste (*Vorbereitungsdienst für den Höheren Auswärtigen Dienst*).

### Diplomat

Mülmenstadt hadde sin første arbeidsinnsats i utenrikstjenesten i Sovjetunionen-avdelingen i Auswärtiges Amt - det (vest)tyske utenriksdepartementet. Fra mai 1982 til august 1984 var han *Ständiger Vertreter* i generalkonsulatet i Leningrad, og deretter frem til august 1988 i avdelingen for nedrustning i Auswärtiges Amt. 

Fra august 1988 til januar 1991 arbeidet han i politisk avdeling ved den tyske ambassaden i Washington, D.C. under ambassadør Jürgen Ruhfus. 

Fra januar 1991 til august 1995 var Mülmenstadt stedfortredende avdelingsleder for Russland og Samveldet av uavhengige stater i Auswärtiges Amt. Deretter var han til oktober 1998 *Ständiger Vertreter* ved den tyske ambassaden i Tel Aviv. Fra 1998 til juli 2001 var han *Ständiger Vertreter* i generalkonsulatet i Montreal, fra juli 2001 til juli 2007 avdelingsleder i Bundespräsidialamt for internasjonal utvikling, Afrika og Asia, deretter til juli 2007 til oktober 2010 ansvarlig for Afrika-saker i Auswärtiges Amt.

I september 2011 etterfulgte Mülmenstädt Hans-Peter Annen som Tysklands ambassadør i Vilnius i Litauen. I september 2014 ble han avløst av Jutta Schmitz.

Mülmenstädts hustru Sylvia døde i januar 2021; likesom han selv døde hun av en SARS-CoV-2-infeksjon.

Referanser
----------

1. ↑   lebenswege.faz.net[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Traueranzeige von Matthias Mülmenstädt, Frankfurter Allgemeine Zeitung, 2021-02-27, lest 2021-02-27
3. ↑  BAnz:AT 19.09.2014 S1

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Carl Christoffer Haglund** (født 29. mars 1979 i Esbo) var forsvarsminister i Finland fra 5. juli 2012 til 29. mai 2015.

Haglund er utdannet innen økonomi og engasjerte seg først i Svenska folkpartiets ungdomsorganisasjon, der han var generalsekretær fra 2001 til 2005. Han forlot deretter politikken og grunnla den finlandssvenske gratisavisa *Papper*, som han var sjefsredaktør for til 2007. Da vendte han tilbake til politikken og fungerte som spesialmedarbeider for partiets ministergruppe et år før han høsten 2008 ble politisk statssekretær for kultur- og idrettsminister Stefan Wallin. 

Fra 2009 til 2012 var han medlem av Europaparlamentet. I juni 2012 ble han valgt til formann for Svenska folkpartiet etter Stefan Wallin, men han tok ikke gjenvalg i 2016 og ble etterfulgt av Anna-Maja Henriksson. Ved Riksdagsvalget i Finland 2015 ble han valgt inn, men 30. juli 2016 gikk han av for å jobbe for Sunshine Kaidi New Energy Group. Veronica Rehn-Kivi overtok plassen hans i Riksdagen. 

Han var også aktiv i lokalpolitikken i Esbo fra 2001 til 2015, da han flyttet til Helsingfors. Hans hovedårsak for å avslutte sin paritpolitiske aktivitet var å få mer tid til familien.

Referanser
----------

1. ↑  Haglund lämnar Esbo stan

Kilder
------

* Artikkel hos svenska.yle.fi
* Sommarprat hos svenska.yle.fi
* Omtale hos eu40.eu
* Side hos europarl.europa.eu
* Carl Haglund joins Kaidi Group Arkivert 25. oktober 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Carl Haglund hos Finlands riksdag Rediger på Wikidata

* (sv) Carl Haglund hos Finlands statsråd Rediger på Wikidata

* (en) Carl Haglund hos Europaparlamentet Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Geni
 |
**Tore Albert Simonsen** (født i 1939, død i 1968) var en norsk biolog og zoolog som var spesialist på beverens ernæringsøkologi samt på sosial organisering blant kråkefugler. Simonsen var utdannet i Bergen, og arbeidet deretter med en doktorgrad under veiledning av den kjente franske biologen professor Remy Chauvin ved universitetet i Strasbourg. 

Simonsen var den første formannen i Norsk Zoologisk Forenings sørlandsavdeling, som ble etablert i 1964. Sammen med Halvor Vegard Hauge og Peter Valeur var han initiativtager til prosessen som gjorde at det gamle Kristiansand Museum ble omdannet til det moderne Agder naturmuseum og botaniske hage. Simonsen hadde også en fast spalte i Fædrelandsvennen kalt *Glimt fra Kristiansand Museum*, der han presenterte utvalgte objekter fra samlingene for avisleserne. I samtiden var dette en nyskapende form for museumsformidling.

Simonsens undersøkelse *Beverens næringsøkologi i Vest-Agder* ble posthumt utgitt i bokform i 1973 som Volum 2, Utgave 39 i serien *Meddelelser fra Statens viltundersøkelser*.

Familie
-------

Tore Albert Simonsen var far til idéhistorikeren Terje G. Simonsen (født i 1963).

Referanser
----------

1. 1 2   Digitalarkivet, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Digitalarkivet[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Simonsen, Tore Albert (1973). «Beverens næringsøkologi i Vest-Agder = : Feeding ecology of the beaver (Castor fiber L.)». *www.nb.no*. Direktoratet for jakt, viltstell og ferskvannsfiske. Besøkt 28. desember 2021.

Eksterne lenker
---------------

* Naturmuseum.no

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
**Carl Heinrich Biber von Bibern** (1681–1749) var en fiolinist og komponist fra seinbarokken.

Liv
---

Carl Heinrich Biber var nummer åtte av Heinrich Ignaz Biber og Maria Weiss' elleve barn. Musikkundervisning fikk han blant annet av sin far. I 1704 foretok Biber en kunstreise til Venezia og Roma, som begge var viktige musikksentra på den tiden. Etter han kom tilbake ble han ansatt som fiolinist og kammertjener, fra 1714 var han visekapellmester ved hoffet i Salzburg.

I 1746 ble han adlet med tittelen *Truchsess* og kunne legge  *von Bibern* til etternavnet. Biber ble den avdøde hoffkapellmester Matthias Sigismund Biechtelers etterfølger i 1743, og ble dermed Leopold Mozarts overordnede. Biber hørte til den generasjon komponister som gjennomførte stilskiftet fra det gamle senbarokke stilidealet til den nye rokokkoen.

Kajetan Biber, sannsynligvs en sønn av Carl Heinrich Biber, var fiolinist ved hoffet i Salzburg fra 1756 og ble i Salzburgs hoffkalender fra 1787 oppført som fiolinist og kammertjener.

Verk
----

Bibers verk oppbevares i Salzburgs domarkiv, og omfatter 20 messer, 17 litanier og vespere, 14 offertorier, 3 magnificats, 3 te deum, 8 regina coeli, 3 miserere og andre liturgiske verk. Bibers eneste kjente instrumentalverk er hans 31 kirkesonater; de fleste er strykesonater med orgelledsagelse (hvorav en med violino piccolo), i blant forekommer messing- eller treblåsere. Biber var en produktiv komponist, men verkene hans holder ikke samme kvalitetsnivå som komposisjonene til hans geniale far.

Eksterne lenker
---------------

* (de) Verk av og om Carl Heinrich Biber i katalogen til det tyske nasjonalbiblioteket

Referanser
----------

1. 1 2   Gemeinsame Normdatei, besøkt 3. mai 2014[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Autorités BnF, data.bnf.fr, besøkt 10. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Discogs, Discogs artist-ID 2878255, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   International Music Score Library Project, IMSLP-identifikator Category:Biber,\_Carl\_Heinrich, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 15. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
6. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 31. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
7. ↑  *Hochfürstlich-salzburgischer Hofkalender, oder Schematismus*: fra 1787
8. ↑  Robert Eitner: *Biographisch-bibliographisches Quellen-Lexikon der Musiker und Musikgelehrten* 1902

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** Österreichisches Musiklexikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Landgangen i Normandie var den største amfibiske aksjon noensinne**Landgang** er et ord som brukes både om ei trapp fra et skip ned til ei skipskai og om det å gå i land fra et skip.

Innretningen
------------

En landgang er en sjømannsinnretning som fungerer som trapp mellom skipet og kaia som skipet ligger ved. Landgangen er gjerne fastmontert på skipet og hengslet, slik at den er unna veien når den ikke er i bruk, mens den kan svinges ut og den ene enden senkes. Hengslingen gjør at innstigningsvinkelen kan endre seg etter høyden til kai-/bryggenivå, som vil variere med tidevann og graden av lastens tyngde. Trinnene er derfor gjerne innoverbuet slik at der er en noenlunde vannrett sone å trå ned på.

Når man ligger til kai, senkes landgangen ned langs skipssiden for å gi ombord- og ilandstigningsmulighet for mannskap og besøkende, eventuelt også for turister. For losen, som må gå ombord eller forlate skip i åpen sjø brukes leider. Dette er en taustige som slippes ned langs skipsseiden

Store moderne skip har gjerne en luke i skroget, der spesielt passasjerskip følger en standard som gjør det enkelt å kople til en landgangsbro eller sluse som er en del av havneutstyret på større steder. Denne kan forlenges, heves og senkes hydraulisk.

Mannskap
--------

Mannskapet på et skip har vanligvis fri adgang til landgang når skipet er klarert ved kai. Disse kan besøke stedet for å gjøre private innkjøp, se seg om eller være turister hvis de har fri fra oppgaver på skipet når det ligger ved kai. Mannskapet orienteres om betingelsene for å gå i land, primært med tanke på forventet liggetid.

Turister
--------

Passasjerferger og cruiseskip kan også gjøre bruk av tradisjonelle landganger for sine passasjerer. Turister betaler for opplevelser og kan ha interesse av å gå i land for å se stedet eller spesielle severdigheter.

Se også
-------

* Landlov
* Leider, stige o.l.