recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Langrenn |
| Rulleski VM i rulleski |
| Sølv | 2021 Val di Fiemme |  16 km fristil  |
| Sølv | 2021 Val di Fiemme |  2x11 km stafett  |
| Rulleski Junior-VM i rulleski |
| Bronse | 2019 Madona |  Lagsprint  |
|  Antall enkeltseiere i verdenscupen i rulleski: 6*Per 3. desember 2022* |

**Amund August Korsæth** (født 18. mai 2000) er en norsk langrennsløper som representerer Trøsken Idrettslag. Han har 2 starter i verdenscupen i langrenn fra 2022, og representerte Norge i U23.VM i Whistler 2023. Han vant Verdenscupen i rulleski 2022 sammenlagt, og har 2. sølv fra VM rulleski 2021.

Idrettskarriere
---------------

Korsæth kom på niendeplass i M17-klassen under Norgescupen i langrenn for junior 2016/17, og han deltok i Junior-NM på ski 2017, der hans beste plassering ble en sjuendeplass på 10 km klassisk.

Han deltok i Junior-VM i rulleski 2017 i Sverige, og kom der på 16.-plass på 18 km fristil, 18.-plass på sprinten og åttendeplass på 16 km klassisk. Dette ga også en 35.-plass sammenlagt i Verdenscupen i rulleski for junior 2018. Han kom på åttendeplass i M18-klassen under Norgescupen i langrenn for junior 2017/18, og under Junior-NM på ski 2018 ble han nummer elleve på sprinten, nummer sju på 15 km klassisk og nummer ti på 10 km fristil.

Han deltok i klassen M20-21 år under Junior-NM på ski 2019, der hans beste plassering ble en åttendeplass på 10 km klassisk. I Norgescupen i langrenn for junior 2018/19 kom han på 21.-plass i klassen M20-21. Sesongen etter deltok han i Verdenscupen i rulleski for junior 2019, der han fikk flere pallplasseringer i enkeltrenn, og han endte på tredjeplass sammenlagt. Under Junior-VM i rulleski 2019 fikk han bronse på lagsprint sammen med Jonas Fridlund, og han kom på fjerdeplass på sprinten og sjetteplass på 20 km fristil. Han kom på andreplass sammenlagt i Verdenscupen i rulleski 2020, bak Patrick Fossum Kristoffersen, og han kom på sjetteplass i Verdenscupen i rulleski 2021. 

Han deltok i VM i rulleski 2021 i Val di Fiemme, og fikk der sølv på 16 km fristil, bak Matteo Tanel, og han fikk også sølv på lagsprinten sammen med Ragnar Bragvin Andresen. På 15 km klassisk ble han nummer 25. Under NM på ski 2022 ble han nummer 19 på 15 km klassisk, nummer 13 på sprinten, nummer 23 på 15+15 km skiathlon og nummer 28 på 10 km fristil. I Norgescupen i langrenn 2021/22 kom han på åttendeplass i U23-klassen.

Korsæth vant Verdenscupen i rulleski 2022 sammenlagt, etter at han vant fire av rennene.

Referanser
----------

1. ↑   Sarpsborg Arbeiderblad, «Superparet gjør hverandre dyktigere», besøkt 5. februar 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  FIS - *AMund Korsæth - Results 2017*, besøkt 3. desember 2022.
3. ↑  FIS - *Amund Korsæth - Roller Skiing Junior World Cup Standings*, besøkt 3. desember 2022.
4. ↑  FIS - *AMund Korsæth - Results 2018*, besøkt 3. desember 2022.
5. ↑  Norges skiforbund - *Equinor Norgescup, M19/20, 2018/2019*, besøkt 3. desember 2022.
6. ↑  FIS - *Amund Korsæth - Results 2022*, besøkt 3. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Amund Korsæth – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
**Georg Fredrik Kiær** (født 11. mars 1923 i Kristiania, død 10. februar 2013) var en norsk industrileder.

Han var sønn av industrileder Thorry Kiær og sønnesønn av høyesterettsadvokat Frits Kiær, og vokste opp på Ranheim og Løkken Verk. Han tok examen artium i 1940, sivilingeniøreksamen fra kjemilinjen ved NTH i 1949 og Master of Science ved Princeton University i 1951. Kiær var sivilingeniør i Tennessee Copper Co. 1950–1952 og i Orkla Metall A/S 1952–1956, før han i 1956 ble ansatt i A/S Ranheim Papirfabrikk, hvor han var overingeniør 1963–1966, assisterende direktør 1966–1971 og administrerende direktør fra 1971. Han var også disponent i A/S Hommelvik Bruk 1960–1964.

Kiær var styreformann i A/S Hommelvik Bruk fra 1962 og Norsk Treteknisk Institutt 1964–1967, styremedlem i Trøndelag Industriforening 1959–1963, Trelastbrukenes Forening Nordenfjells fra 1961, A/S Meraker Brug fra 1964 og A/S Ranheim Papirfabrik fra 1966 samt medlem av representantskapene i A/S Den Nordenfjeldske Kreditbank fra 1956, Inntrøndelag Tømmermåling fra 1961 og A/S Forsikringsselskapet Viking fra 1962.

Kiær var i sine yngre dager aktiv orienteringsløper, og oppnådde gode resultater både i studentmesterskap og nasjonalt på 1940-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2   Kommunal folketelling 1934 for 1660 Strinda herred, www.digitalarkivet.no[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2  Motzfeldt, Ketil. Nekrolog i *Aftenposten* 22. februar 2013.
3. 1 2 3 4  Steenstrup, Bjørn, red. (1973). *Hvem er Hvem?*. Oslo: H. Aschehoug & Co. (W. Nygaard). s. 303.

Portal: Trondheim

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Forskningsjournalistikk** er en gren innen journalistikken som omhandler dekning av forskningsnyheter og formidling av vitenskapelig kunnskap overfor allmennheten. 

Forskningsjournalistikk skiller seg fra forskningsformidling ved at førstnevnte er journalisters dekning av forskningsstoff, mens forskningsformidling er forskeres egen virksomhet med å spre innsikter fra sitt fagfelt.

Forskningsjournalistikk i Norge
-------------------------------

Kun et fåtall aviser har journalister som kun skriver om forskningsstoff. 
På NRK er TV-programmet Schrödingers katt og radioprogrammet/podcasten Ekko (tidligere Verdt å vite) faste forskningsprogram. NRK P2 har siste tiår sendt *Museum - et program om norsk historie*. Nettavisen Forskning.no, som eies av 85 forskningsinstitusjoner, egenproduserer og syndikerer forskningsjournalistikk fra de fleste fagfelt. Magasinet *Apollon* gis ut av Universitetet i Oslo. Forskerforbundet gir ut bladet Forskerforum. 

I 2013 ble Norsk forening for forskningsjournalister (NFFJ) grunnlagt. Organisasjonen er åpen for redaktører, journalister, fotografer og andre som har journalistikk som hovedgeskjeft og som arbeider med forskningsjournalistikk under redaktørplakaten, samt uavhengige forskningsskribenter.

Flere universiteter og universitetsmuseer har egne blader som har en blanding av forskningsformidling fra egen kommunikasjonsavdeling og fra vitenskapelig ansatte. Disse er ikke uavhengige redaksjoner med redaktørplakat. *Labyrint* gis ut av Universitetet i Tromsø, forskningsmagasinet Gemini gis ut av NTNU og SINTEF i Trondheim, Forskningsrådet ga tidligere ut Bladet Forskning.

Litteratur
----------

* Harald Hornmoen *Vitenskapens vakthunder: innføring i forskningsjournalistikk*, Tano 1999 ISBN 82-518-3959-9
* Nina Kristiansen og Ingrid Spilde *forskningsjournalistikk - en innføring*, Cappelen Damm 2015 ISBN 9788202447816

Se også
-------

* Wikipedia-artikler i kategorien norske forskningsjournalister

Referanser
----------

1. ↑  fagpressenytt.no [*død lenke*] 29.10.2013

Eksterne lenker
---------------

* forskningsjournalisten.no Norsk forening for forskningsjournalister[*død lenke*]
* Artikler om forskningsjournalistikk i Forskning.no[*død lenke*]
* eusja.org European Union of Science Journalists’ Associations (EUSJA)
* wfsj.org World Federation of Science Journalists

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GND **·** LCCN **·** BNE **·** BBC Things
 |
**Oxfam** er en internasjonal, ideell, humanitær organisasjon som arbeider i mer enn 100 land for å redusere fattigdom og urettferdighet.

Oxfam koordineres på verdensbasis av Oxfam International, en konføderasjon av Oxfam-organisasjonene i Australia, Belgia, Canada, Tyskland, Storbritannia, Hongkong, Irland, Nederland, New Zealand, Quebec, Spania og USA. Oxfam International har sekretariat i Oxford i England og avdelingskontorer i Washington, DC, New York, Brussel og Genève.

Oxfam har sin opprinnelse i Oxford. Organisasjonen ble grunnlagt i 1942 som *Oxford Committee for Famine Relief* av kannik Theodore Richard Milford og Oxford-forsamlingen av Vennenes samfunn for å sende mat gjennom De alliertes blokade til innbyggerne i det tysk-okkuperte Hellas. Den første utenlandsavdelingen av Oxfam ble opprettet i Canada i 1963.

Eksterne lenker
---------------

* Oxfam International

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** Nationalencyklopedin **·** Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC **·** CiNii **·** BBC Things
 |



1. ↑   verkets språk engelsk, fransk, spansk[Hentet fra Wikidata]
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Alkyonidesbukten** (gresk: Κόλπος Αλκυονίδων, *Kólpos Alkyonídon*), også stavet **Alkionidesbukten** eller **Alykonidesbukten**, er en bukt innerst på vestsiden av Korintbukta. Den er om lag 20−25 km lang og 20 km bred, og strekker seg fra Egosthena til Kapp Trakhilos fra øst til vest og fra Kapp Trakhilos til Perakhora-halvøya fra nord til sør.

Det er tre prefekturer som grenser til bukten: Korinthia i sør, Vest-Attikí i øst og Boiotia i nord. Bortsett fra Megarasletten i sørøst er det fjell som ligger rundt bukten. Disse fjellene er blant annet Gerania i sør, Pateras i øst, Kithairon i nordøst og Helikon i nord. Av strender i bukten finner en Mikra Strava, Strava, Mavrolimni, Kato Alepokhori, Egosthena, Alyki og Paralia Korinis.

Alkyonidene, som også går under navnet Kala Nisia («De gode øyer»), ligger lengst vest i bukten. Disse øyene inkluderer Daskalio, Prasonisi og Zoodokhos Pigi. Flere øyer, som Fonias og Makronisos ligger helt i nord. I nord ligger også Kouveli i Domvrenabukten. Det går ingen fergeruter i denne bukten.

Mindre tilstøtende bukter
-------------------------

* Khinoubukten, sør
* Psathabukten, sørøst
* Egosthenabukten, øst
* Livadostrasbukten, nordøst
* Domvrenabukten, nordvest

Steder langs bukten
-------------------

* Sør:
	+ Mikra Strava
	+ Strava
* Sørøst:
	+ Mavrolimni
	+ Ejirouses
	+ Kato Alepokhori
* Øst:
	+ Egosthena
* Nordøst:
	+ Ajos Vasilios
* Nord:
	+ Kalamari
	+ Alyki
* Nordvest:
	+ Paralia Korinis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |



1. ↑   Geographic Names Server, GNS-ID -813680, utgitt 11. juni 2018[Hentet fra Wikidata]
**Folkemotstandskomiténe er en palestinsk organisasjon som er klassifisert som en terrororganisasjon av Israel og USA.**

Folkemotstandskomiteen ble grunnlagt i slutten av året 2000 av Jamal Abu Samhadana, et tidligere medlem av Fatah og Tanzim. Bevegelsen omfatter militante fra organisasjonene Fatah, Hamas, Islamsk Jihad og al-Aqsa Martyrs Brigades.

I juni 2006 ble Jamal Abu-Samhadana drept av den israelske hæren i et luftangrep på Gazastripen. Han ble beskyldt for å ha forberedt en rekke angrep og terrorhandlinger som resulterte i mange dødsfall.

Den 25. juni 2006 drepte medlemmer av organisasjonen to israelske soldater og bortførte soldaten Gilad Shalit i et angrep på en militærpost nær Kerem Shalom. Som svar startet den israelske hær *Operation Summer Rain*.

En senere leder, Kamal al-Nairab, og den militære øverskommanderende, ble drept i et israelsk angrep i august 2011.

Den 10. mars 2012 ble komiteens generalsekretær, Zohair al-Qaisi, og elleve andre milirante drept av israelske droneangrep nær Gaza by. *Islamsk Jidad* sa at ti av de drepte krigere fra var dens al-Quds-brigader. Israelske styrker hadde reagerte på beskytningen av israelsk territorium av to mortergranater fra Gaza flere timer tidligere. Det ble også uttalt at al-Qaisi var hjernen bak 2011-serien med angrep nær den israelsk-egyptiske grense der ti angripere og fem egyptiske soldater døde. Som gjengjeldelse skjøt palestinerne flere dusin raketter inn i Israel.[1]
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Det tidligere hovedkvarteret til ÁVH i Budapest. Det lå i det som kommunistene da kalte Stalin-alléen og som nå heter Andrássy-alléen, og er idag sete for museet Terrorens hus
**Statens Beskyttelsesorgan** (ungarsk: Államvédelmi Hatóság eller ÁVH) var det kommunistiske hemmelige politiet i Ungarn fra 1945 til 1956. Det ble opprettet etter mønster av og som et vedheng til Sovjetunionens hemmelige politi, men fikk snart et rykte for utpreget brutalitet etter utrenskningene som startet i 1948, økte i 1949 og endte i 1953. Det stod bak omfattende brudd på menneskerettighetene, deriblant tortur og drap. 

I 1953 døde Stalin og Imre Nagy (en moderat reformist) ble utnevnt til statsminister i Ungarn. Under Nagys første regjering fra 1953 til 1955 ble ÁVHs makt gradvis begrenset. Som følge av avstaliniseringen kom det ikke til en gjenopprettelse av Államvédelmi Hatóság som en egen organisasjon, men kommunistene kom likevel også senere til å benytte seg av agenter i kampen mot påståtte fiender av kommunismen.

Organisasjonen ble opprettet under navnet *Politikai Rendészeti Osztály* (PRO), men skiftet navn til *Magyar Államrendőrség Államvédelmi Osztálya* (ÁVO) året etter. I 1948 fikk organisasjonen navnet *Belügyminisztérium Államvédelmi Hatósága* (ÁVH). ÁVHs mest sentrale lederskikkelse var Gábor Péter. 

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** NKC
 |
**Arne Bust Mykle** (født 9. mai 1937, død 13. oktober 2015) var en norsk dukketeaterutøver, dukketeaterpedagog, forfatter og lærer.

Familie
-------

Arne B. Mykle var sønn av Ruth Benzen (Sivertsen) og forfatteren Agnar Mykle.

Kunstnerisk virke
-----------------

Mykle hadde utdannelse fra blant annet Kunst- og håndverksskolen i Oslo og Dramatiska institutet i Stockholm. Sammen med sin daværende kone Bjørg Mykle og Ebbe Ording laget han i 1969 *Reparatørene*, en dukketeaterserie på fem episoder skrevet for barne-TV om figurene Pompel og Pilt.

Utover i 1970-årene ble Mykle en drivkraft i arbeidet med å skape en barneteatertradisjon tuftet på de store fortellingene. Han var kunstnerisk leder ved Oslo Nye Teaters Dukketeater, drev privat dukketeater og Dukketeaterverkstedet. Han var også lærer i film og teater og rektor ved Buskerud Folkehøyskole. Mykle skrev blant annet *Opera Pompel og Pilt* (2003) samt barnebøkene *Plutselig en morgen* (2006) og *Emma Kråkebolle*  (2006).

I 2007 arrangerte Sverresborg Trøndelag Folkemuseum en utstilling som viste Agnar og Jane Mykles innsats for figurteateret. Utstillingen var kuratert av Arne Bust Mykle og Bjørg Mykle.

Referanser
----------

1. ↑   oppført som Arne Mykle, sceneweb.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Adresseavisen, «Pompel og Pilts pappa er død», utgitt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stavanger Aftenblad, «Pompel og Pilt-skaper er død», utgitt 13. oktober 2015[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   www.helgereistad.com[Hentet fra Wikidata]
5. ↑  Arne Bust Mykle er død. nettavisen.no (13. oktober 2015)
6. ↑  «Pompel og Pilt på Sverresborg» **(norsk)**. 10. januar 2007. Besøkt 8. november 2017.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arne Bust Mykle på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Arne Bust Mykle hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Arne Bust Mykle hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (no) Intervju i Dagbladet 2003

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |
***Pokémon - Filmen*** (engelsk: ***Pokémon: The First Movie: Mewtwo Strikes Back***, originalt lansert som ***Pokémon the Movie: Mewtwo Strikes Back***), er en japansk animefilm fra 1998 regissert av Kunihiko Yuyama, administrerende direktør i Pokémon TV-serien.

Den ble utgitt i Japan 18. juli 1998 og Norge 14. april 2000. Filmen består i hovedsak av tre segmenter: Pikachu's ferie, en 21-minutters kortfilm med fokus på seriens maskot Pikachu; Origin of Mewtwo, en 10-minutters kortfilm som fungerer som en prolog til filmen, og «Mewtwo Strikes Back» som er selve filmen. På grunn av at Pokémon var svært populær da filmen ble lansert, var den en stor suksess over hele verden. Den første filmen toppet listene i sin åpningshelg, og tjente inn totalt omkring 1 milliard kroner på verdensbasis, til tross for negative vurderinger fra filmkritikere.

Referanser
----------

1. ↑  McCarthy, Helen (2008). *500 essential Anime Movies*. Collins Design. ISBN 978-0-06-147450-7.
2. ↑  «Pokemon: The First Movie (1999) - Box Office Mojo». *www.boxofficemojo.com* **(engelsk)**. Besøkt 2. desember 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pokémon - Filmen* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Denne artikkelen omhandler missilet.  For ordstillingen, se V2-ordstilling.
 
1. Stridsladning  

2. Styresystem  

3. Radioenhet  

4. Tank med alkohol og vann  

5. Rakettkropp  

6. Tank for flytende oksygen  

7. Hydrogenperoksidtank  

8. Nitrogenbeholdere  

9. Hydrogenperoksidreaktor  

10. Brenselpumper  

11. Brenselmunnstykker  

12. Motoroppheng  

13. Brennkammer  

14. Finner  

15. Alkoholmunnstykker  

16. Ror i grafitt  

17. Aerodynamiske ror

**V2** (*Vergeltungswaffe 2*, «gjengjeldelsesvåpen 2»), egentlig **A4** (*Aggregat 4*), var et tidlig ballistisk missil utviklet av tyske Luftwaffe i den sene fasen av annen verdenskrig, og brukt mot mål i Storbritannia og senere Belgia. I mars 1945 ble V2 brukt i et forsøk på å sprenge Ludendorff-broen ved Remagen for å hindre vestmaktenes i å komme seg over Rhinen. Ett av brospennene ble ødelagt, antagelig fordi det var svekket etter tidligere flyangrep – men da hadde allerede betydelige styrker kommet seg over og dessuten slått to pongtongbroer over Rhinen..

V2 var forløperen til alle senere raketter utviklet under den kalde krigen, og teknologien ble senere brukt til å sende mennesker til månen og sonder utenfor solsystemet.

V2 var et langt mer sofistikert våpen enn sin forløper V1. Det ble utviklet ved Luftwaffes forskningsstasjon i Peenemünde. Utviklingen ble ledet av Wernher von Braun, som senere ledet USAs romfartsprogram og ble direktør for NASA. V1 og også V2-rakettene ble mot slutten av krigen produsert i Nordhausen ved Mittelwerke/Mittelbau. Fanger fra konsentrasjonsleiren Dora bygde anlegget der rakettene/rakettmotorene ble produsert og sammensatt.

* Rakett i museet i PeenemündeRakett i museet i Peenemünde
* En V2 tar av i 1943En V2 tar av i 1943

Referanser
----------

1. ↑   «V-2s on Remagen; Attacks On The Ludendorff Bridge», *V2rocket.com*

Eksterne lenker
---------------

* (en) V-2 missiles – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* «The V2 rocket was pointless, and here's why», av Imperial War Museums, fra YouTube, lengde 0:12:51

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Scott Maurstad** (født 20. august 1988) er en norsk dubber, stemmeskuespiller, instruktør og oversetter. Han er sønn av skuespilleren Mari Maurstad og musikeren Aage Kvalbein, og bror til barneskuespillerne Aslak Maurstad og Stinius Maurstad. 

Scott Maurstad har spilt i Barne-TV-serien *Fritt Fram* (med programleder Asgeir Borgemoen). Fra serien ble det gitt ut to musikkalbum med Asgeir Borgemoen og Scott Maurstad i spissen, og med Jørund Fluge Samuelsen fra Trang fødsel som musikalsk medhjelper. Det første albumet, *Fritt Fram*, vant Spellemannprisen 2000 i klassen barneplate. 

Scott Maurstad har også erfaring som dubbeinstruktør, og som kreativt ansvarlig for en rekke filmer og tegneserier som dubbes til norsk (både i Kino- og TV-sammenheng). Han har også lånt stemmen sin til utallige figurer på TV.

Skuespiller og stemmeroller i filmer, TV-serier og spill
--------------------------------------------------------

* Leonardo (*Teenage Mutant Ninja Turtles* 2012 TV-serien)
* Emmet (*Legofilmen)*
* Knerten og sjøormen

Eksterne lenker
---------------

* (en) Scott Maurstad på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Scott Maurstad hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (en) Scott Maurstad hos The Movie Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Cupido***, egentlig ***Cupido - bladet for kåthet og glede***, dansk: ***Cupido - Det erotiske magasin***, er et erotisk tidsskrift, beregnet på kvinner og menn, som blir utgitt månedlig i Norge og Danmark av forlaget Hverdag. Bladet ble opprinnelig startet som det sosialpolitiske tidsskriftet Hverdag, som ble utgitt for første gang i 1976. I mai 1984 ble magasinet utgitt for første gang med det nye navnet, *Cupido - bladet for kåthet og glede*, med Terje Gammelsrud som redaktør. Utgaven, med et førsteopplag på 30 000, ble, ifølge bladet selv, solgt ut på to uker. I 1989 ble Cupido for første gang også utgitt i Danmark med navnet *Cupido - Det erotiske magasin*.

Innholdet i *Cupido* har blitt beskrevet som «intellektualisert pornografi» sannsynligvis med «de sterkeste pornofotografiene noensinne plassert på trykk her i landet», men som har en så stor «kulturhistorisk interesse at det pornografiske innholdet glemmes». Tidsskriftet tilbyr sine lesere en postordreservice med salg av erotiske filmer, bøker og leketøy. Gjennom *Cupido Club* tilbys også en kontakttjeneste for medlemmer. I 1998 kom *Cupido* på Internett. Ifølge markedsundersøkelser har *Cupido* rundt 66 000 lesere (2008).

I 2009 ble *Cupido*s 25-årsjubileum markert med utstillingen *Fantastisk ekte* på Fotografiens Hus, hvor det ble presentert 500 fotografier fra bladets historie.

Redaktører
----------

* 1984 > : Terje Gammelsrud

Opplag
------

* 2013: 10 000

Referanser
----------

1. ↑  Cupido 28. november 2010: Hverdag Arkivert 7. august 2012 hos Wayback Machine.. Besøkt 3. mars 2014.
2. ↑  fagpressenytt.no 11. november 2009: Cupido med jubileumsutstilling Arkivert 3. mars 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 3. mars 2014.
3. ↑  Cupido 27. november 2010: Terje Gammelsrud Arkivert 10. desember 2017 hos Wayback Machine.. Besøkt 3. mars 2014.
4. 1 2  Willy B. *Drømmenes marked : norske ukeblader, magasiner og hefter 1945-1995*. Bladkompaniet, Oslo 1996. Side 98 og 180. ISBN 8250935616.
5. ↑  Alle danske webmedier: Cupido - Det erotiske magasin Arkivert 3. mars 2014 hos Wayback Machine.. Besøkt 3. mars 2014. (da)
6. ↑  Cupido Shop. Besøkt 3. mars 2014.
7. ↑  Cupido Club. Besøkt 4. mars 2014.
8. ↑  Cupido 28. desember 2010: Cupido - hvordan det begynte. Besøkt 3. mars 2014.
9. ↑  Fagpressen.no: Cupido. Besøkt 3. mars 2014.
10. ↑  Foto.no 19. oktober 2009: Erotiske bilder i 25 år Arkivert 21. mars 2016 hos Wayback Machine.. Besøkt 3. mars 2014.
11. ↑  Almelid, Johanna Hundvin (28. mai 2013). «Herland skriver i erotisk blad». *Dagen*. Besøkt 11. desember 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*
**De facto** er et latinsk uttrykk som betyr «faktisk», «i virkeligheten» eller «i praksis». De facto er det motsatte av *de jure* som betyr «etter lov». Hvis noe er *de facto*, betyr det at det er allment anerkjent, selv om det ikke foreligger noe offisielt vedtak om saken.

I en juridisk kontekst betyr *de jure* hva loven sier, mens *de facto* betyr hvordan loven faktisk blir tolket og brukt.

Bruk
----

De facto handler om hvordan noe er i praksis. Det trenger ikke ha noe motstykke i lovtekster eller andre regler – enten det er skriftlig eller muntlig. Begrepet brukes ofte for å beskrive hvordan det egentlig er, i situasjoner der det er regler/lover eller politiske vedtak som faktisk eller tilsynelatende har en annen betydning eller formål.

Flere land, som Australia, Japan, Mexico, Storbritannia og USA, har et de facto nasjonalspråk, men ikke noe offisielt, de jure nasjonalspråk.

Se også
-------

* Bona fide

Referanser
----------

1. ↑  «de facto», *NAOB*
2. ↑  «de facto», *Online Etymology Dictionary*
3. ↑  de jure, *NAOB*
4. ↑  «Is There an Official Language in Australia?», *Migrationtranslators.com.au* 16. september 2022
5. ↑  «Japanese is not the official language of Japan», *Japan Luggage Express*
6. ↑   De Beer, Gabriella (1974): «Language Policy In Mexico: De Jure And De Facto», *Bilingual Review / La Revista Bilingüe*, **1**(2)
7. ↑  Jones, Laura (7. november 2022): «What languages are spoken in the UK?», *Lingoda*
8. ↑  Kaur, Harmeet (15. juni 2018): «FYI: English isn’t the official language of the United States», *CNN*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi
 |
Horus-serekh, stilisert form
En **serekh** er i tidlig egyptisk hieroglyfskrift et rektangulært felt i en nisje eller fasade på et bygg med en falk som representerer guden Horus over, og med et kongenavn. Serekhen var den tidligste formen for å lage en inskripsjon med kongenavn i den egyptiske ikonografien. Serakhen ble noe senere erstattet av en kartusj.

Ordet serekh er avledet av det egyptiske ordet for «fasade». Ornamentet opptrer i forskjellige utforminger og med store variasjoner. Det ser ikke ut til å ha vært noen strenge regler for hvordan det skulle utformes.

Historisk
---------

Serekher dukket første gang opp som miniatyrornamenter i siste del av Gerzehkulturen (ca. 3500 – 3200 f.Kr.) som et kongelig emblem. I Det gamle rike (fra 2686 f.Kr. i det 3. egyptiske dynasti) ble hele teksten gjengitt også på papyrus. Hieroglyfene som dannet kongens navn var skrevet inne i et rektangel som representerte kongens palass. En falk, som var symbolet på guden Horus (i noen tilfelle dyrerepresentasjonen av guden Set), var på toppen av serekhen som kongens guddommelige beskytter.

Referanser
----------

1. 1 2  Jürgen von Beckerath (1999). *Handbuch der ägyptischen Königsnamen, i: Münchner Ägyptologische Studien. Bd. 49*. Mainz: Philipp von Zabern. s. 7-9. ISBN 3-8053-2591-6.
2. 1 2  Rolf Gundlach (2009). *Horus in the Palace: The centre of State and Culture in pharaonic Egypt, Rolf Gundlach, John H. Taylor:* Egyptian royal Residences: 4. Symposium zur Ägyptischen Königsideologie (4th edition, London 2004). Wiesbaden: Harrassowitz. s. 45–68. ISBN 978-3-447-05888-9.
3. 1 2  Toby A. H. Wilkinson (1999). *Early Dynastic Egypt: Strategy, Society and Security*. London: Routledge. s. 56-57, 201–202. ISBN 0-415-18633-1.
Lockheed C-130 Hercules skyter *decoy flares*
Sea Hawk-helikopter demonstrerer narrebluss
**Narrebluss** (**decoy flare**) er en varmekilde som skytes ut fra fly, helikoptre, båter eller kjøretøy for å narre varmesøkende missiler vekk fra sitt opprinnelige mål. I militære miljøer omtales narrebluss vanligvis som *flare*.

Narrebluss er idag sammen med chaff den mest anvendte formen for selvbeskyttelse på militære fly og helikoptre. Chaff er elektrisk ledende folie eller fiber som forstyrrer radarsystemer. Andre motmidler for selvbeskyttelse som benyttes mot varmesøkende missiler er rundstrålende jammere og direktive jammere.

Målet med et narrebluss vil vanligvis være å trekke siktepunktet til missilets søker bort fra målet, ideelt slik at målet kommer utenfor missilsøkerens synsfelt. Det kan også benyttes i forbindelse med maskering for å få målet til å ligne minst mulig på et ekte mål, da i kombinasjon med andre narremidler (narrebluss, røyk, chaff eller jammere).

Det vil vanligvis være et begrenset antall narrebluss tilgjengelig på en plattform. De vil derfor i hovedregelen skytes ut reaktivt, det vil si etter at en innkommende trussel har blitt oppdaget. Innkommende trusler kan oppdages automatisk med en missilvarsler, eller de kan oppdages manuelt. I enkelte kritiske situasjoner, for eksempel ved gjennomflyving av en sone der man med høy sannsynlighet kan forvente et angrep, fyres narreblussene uten at angrep har blitt oppdaget.

Det finnes flere typer narrebluss. Standard narrebluss, ofte kalt MTV-flares, består av en blanding av magnesium, Teflon og Viton. Dette materialet brenner med høy temperatur (i overkant av 2000 °C). Det arbeides også med narrebluss som gir lavere temperatur, men i et større område.

I tillegg finnes det mer spesialiserte narrebluss, som er designet for å håndtere nyere varmesøkende missiler som er robuste overfor bruk av standard narrebluss. Blant disse kan nevnes:

* Spektrale narrebluss. Disse er utviklet for å håndtere varmesøkende missiler som kan skille mellom unormalt varme narremål og kaldere ekte mål.
* Kinetiske narrebluss. Disse er utviklet for å håndtere varmesøkende missiler som kan karakterisere et måls bevegelse, og dermed skille mellom falske mål med unaturlig bevegelse (kraftig oppbremsing og fall ned mot bakken) og ekte mål.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Decoy flares – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* SAAB: *BOL Ensuring Mission success for F/A-18* Mit Bildern von pyrophoren Hitzewänden
* Ernst-Christian Koch: *Pyrotechnic Countermeasures: II. Advanced Aerial Infrared Countermeasures, Propellants, Explosives, Pyrotechnics 31, No. 1* (PDF, 2006) Publikation zu spektral angepassten Wirkmassen

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Nøyaktighet:** Denne artikkelens nøyaktighet er omstridt. Opplysningene i artikkelen bør sjekkes mot kilder.

Oppblåsbar etterligning av S-300 missilsystem.
F-16-etterligninger på en falsk flyplass (Spangdahlem Air Base, 1985).
Replika av et fly brukt i USA for å øve bakkepersonell under andre verdenskrig.
Et **narremål** er et falskt mål som skal trekke til seg fientlig ild, gjerne er det falskt utstyr som er ment til å villede fienden.

Militære narremål
-----------------

En oppblåsbar M4 Sherman-stridsvogn.
Narremål i krig er billige etterligninger av reelle, miltære mål, som stridsvogner, artilleri, avfyringsramper for missiler, kommandoplasser og fly på flyplasser. Hensikten er å villede fienden til å angripe disse narremålene, og således verne de reelle målene.

En annen måte å bruke narremål på, er å utgruppere de i stort antall i et høvelig oppmarsjområde og dermed lure fienden til å tro at et angrep vil komme derifra.

I Russland har en tidligere varmluftballongfabrikk begynte å produsere narrestridsvogner av gummiduk, i tillegg til fly, avfyringsramper for missiler og radarstasjoner. Disse «hoppeslottene» er konstruerte til å se ut som ekte militært utstyr, med signaturer som likner både når det gjelder radarsignatyr og termisk signatur.

Referanser
----------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GND **·** LCCN
 |
**Silsbee** er en by i Hardin County i Texas i USA. Den ligger ved kryssingen av U.S. Highway 96 og State Highway 327. Folketallet var 6 611 ved folketellingen i 2010.[] Den er del av Beaumont–Port Arthur Metropolitan Statistical Area.

Historie
--------

Silsbee ble først kalt *Mill Town* da den ble knyttet til Gulf, Beaumont, and Kansas City Railway i 1894. Den fikk nytt navn etter ibvestoren Nathaniel Silsbee fra Bostonsom hadde hjulpet med midler for jernbanen. Jernbanen var John Henry Kirbys prosjekt, og han skulle snart starte *Kirby Lumber Company* i byen.

Referanser
----------

1. ↑  Handbook of Texas Online, Handbook of Texas Online, accessed May 5, 2007
2. ↑  Houstonian founds Silsbee because of natural resources Arkivert 27. august 2006 hos Wayback Machine. access May 5, 2007

Eksterne lenker
---------------

* «Silsbee, Texas». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey.
* City of Silsbee
* Chamber of Commerce
* «Life On The American Newsfront: Oil Well Burns Two Months». *Life Magazine*: 29–31. 26. april 1937. Besøkt 29. juli 2010.


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS **·** GNIS
 |
Tittelbladet i *Biblia. Det er den gantske Hellige Scrifft, udsæt paa Danske*, «reformasjonsbibelen» på dansk, trykt i København i 1550. Tresnittet på sida er rikt dekorert med kristen ikonografi og figurer, blant annet fra bibelfortellingene.
Håndkolorert tresnitt av kong Christian III av Danmark og Norge samt våpenskjoldet hans foran i den danskspråklige bibelen fra 1550. Foto: Fra utstilling i Nasjonalbiblioteket i Oslo 
**Christian IIIs Bibel** eller **reformasjonsbibelen** var den første hele bibeloversettelsen trykt på dansk. Den kom ut i 1550 og har fått navn etter kong Christian III som stod bak utgivelsen. Oversettelsen ble folkebibelen for Danmark-Norge, og bygger på flere tidligere oversettelser av deler eller hele Bibelen til dansk. Disse ble satt sammen av en kommisjon av teologer bestående av blant andre Peder Palladius, Niels Hemmingsen og Peder Tidemand.

Christian IIIs Bibel slått opp på Apostlenes gjerninger.  Foto: Tomasz Sienicki 
Oversettelsen bygger i stor grad på Martin Luthers oversettelse fra 1545 ut fra et såkalt idiomatisk oversettelseprinsipp. Språket var lett og flytende, og teksten prydet av illustrasjoner. Bibelen kom ut i 3.000 eksemplarer, hvorav under hundre havnet i Norge.

Referanser
----------

1. ↑  *Familiebibelen*, side XV
2. ↑  BIBELEN I NORGE – Lest 8. oktober 2011
3. ↑  Oversettelser 1500-1814[*død lenke*] – Lest 8. oktober 2011

Litteratur
----------

* Chr. 3.s Bibel kan leses digitalt her:
* «Det Norske Bibelselskap og oversettelse av Bibelen til norsk» i *Den store familiebibelen*, Kunnskapsforlaget, Oslo, 2003. ISBN 82-573-1400-5. Side XV-XVII

Eksterne lenker
---------------

(en) Bible of Christian III – kategori av bilder, video eller lyd på Commons


| * v
* d
* r
Bibelutgaver i Norge |
| --- |
| 
* Stjórn (ca. 1200)
* Christian IIIs Bibel (1550)
* Den Resen-Svaningske Bibel (1647)
* Bibal daihe Bassi čala (1895)
* Det Nye Testamentes Kanoniske Bøker (1902/1938)
* Fyrebilsbibelen (1921)
* NO30 (1930)
* Indrebøbibelen (1938)
* NO78 (1978)
* Norsk Bibel (1988)
* Bibelen Guds Ord (1997)
* Bibel 2011

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Anders Bille** (født 19. mars 1600, død 10. november 1657) var en dansk riksmarskalk. Han var sønn av Erik Jensen Bille til Rønnovsholm og hustru Mette Banner Andersdatter. 

Som ung var han i utenlandsk krigstjeneste. I 1626 ble han løytnant i hertug Bernhard av Weimars rytterregiment i Christian 4s hær i Tyskland og i 1627 ble han rittmester.

Han fikk tildelt Rygårds len i 1631 og var lensherre på Øsel fra 1634 til 1642. I 1642 riksmarskalk og samtidig forlenet med Vestervig len som han i 1650 fik byttet med Skanderborg len.

Anders Bille deltok på dansk side i Hannibalfeiden 1643 til 1644. Etter dette reiste han i 1646 spørsmålet om en ny hærordning, idet han mente at den nasjonale hær skulle økes og befestningsanleggene styrkes. Ordningen trådte først i kraft 1653.

Da krigen med Sverige brøt ut i 1657, ble Anders Bille øverstbefalende over styrkerne i Holsten. Han måtte etter å ha erobret Bremen stift trekke seg tilbake til Frederiksodde (Fredericia) hvor han ble hardt såret, da svenskerne stormet festningen 24. oktober 1657. Han døde et par uker senere i svensk fangenskap.

Anders Bille ble 14. desember 1628 gift med Sophie – datter av Jacob Eriksen Rosenkrantz til Arreskov og hustru Pernille (Gyldenstierne). Hustruen overlevde Anders Bille med ti år og døde i 1667.

Referanser
----------

1. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Anders Bille på Prosjekt Runeberg

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Dansk biografisk leksikon **·** VIAF **·** GND **·** ISNI
 |
**Øistein R. Brandvik** (1907–1976) var en norsk fiolinist og dirigent. Brandvik studerte hos Torgrim Castberg, Arve Arvesen, Robert Söetens og M. Hewitt. Han var 1. fiolinist i Bergen Filharmoniske Orkester ( Musikkselskapet Harmoniens orkester) 1928–1972, lærer ved musikkonservatoriet i Bergen 1928-40, fra 1940 leder av Bergens kammerkvartett og spillende leder ( Stehgeiger) for NRK Bergensensemblet 1947–56.

Brandvik og fiolinisten Erling Knudsen alternerte annenhver måned som leder for Bergensensemblet som besto av 5 fioliner, bratsj, cello, kontrabass, fløyte, klarinett, klaver og harmonium. Ensemblet ga ukentlige radiokonserter i NRK radio, og ensemblet var en fast bestanddel i programleggingen på samme måte som Kringkastingsorkestret, Trondheim kammerorkester og Stavangerensemblet. NRKs musikksjef fra 1927 til 1957, Hugo Kramm, var en klok strateg som la grunnen for dagens norske profesjonelle orkestermiljø med bæredyktige symfoniorkestre i Bergen, Trondheim og Stavanger. Dette gjorde Kramm blant annet ved å opprette radioensembler i disse byene. Slik ble økonomien vesentlig styrket ved at NRK bar en god del av utgiftene til musikerlønninger. I Bergen var Musikkselskapet Harmonien/Bergen Filharmoniske Orkesters musikere også sysselsatt i Den Nationale Scenes orkester og i Bergens Kinoorkester. Ekstramusikere og vikarer ble for blåsernes vedkommende rekruttert fra Forsvarets Musikkorps Vestlandet.

På 1950-tallet bestod Bergensensemblet av disse musikerne:

* Øistein Brandvik - 1. fiolin & leder
* Erling Knudsen - 1. fiolin & alternerende leder
* Tobias Blom Norheim - 1. fiolin
* Bjarne Michelsen - 2. fiolin
* Leon Grimstad - 2. fiolin
* Alf Mosby - bratsj
* Karl Johannessen - cello
* Egill Johannessen - kontrabass
* Hans Stenseth - fløyte
* Per Johansen - klarinett
* Ilonka Bartòk Kopsland - klaver
* Sigvald Thomsen - harmonium

Øistein Brandvik var også en begavet tegner.

Brandvik spilte mesteparten av sin karriere på en fiolin av Matthias Klotz III, bygd i 1760.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1920, www.digitalarkivet.no, oppført som Ragnvald Øystein Brandvik[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Dødsårsakregisteret, www.digitalarkivet.no, oppført som Øistein R Brandvik[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Øistein R. Brandvik», besøkt 10. desember 2023[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Cappelens Musikkleksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
**Laurentius Laurinus** (født cirka 1573 i Söderköping, død 1655/1656) var rektor i Söderköping og kyrkoherde i Häradshammars församling, en menighet i Norrköping kommune i Östergötland.

Biografi
--------

Etter å ha studert i Uppsala 1594 og tatt en filosofieksamen ved et av de tyske universitetene ble han presteviet i 1603 og utnevnt til rektor ved Söderköpings skole i 1608. I 1609 ble han til kyrkoherde i Häradshammars og Jonsbergs församlingar i Linköpings stift.

Bibliografi
-----------

I 1622 gav han ut en musiklærebok, *Musicae rudimenta pro incipientibus necessaria*, den første svenske undervisningsbok i sang.

I tillegg til salmer skrev han en rekke teologiske verk og oversatte andre fra latin. Han har også skrevet andre skrifter, deriblant *En kort Sveriges chrönika ifrån Magog alt inn till Fröken Christinas regemente*

I himmelen, i himmelen
----------------------

Han er kjent som forfatter av salmen *I himmelen, i himmelen* fra 1620. Salmen, som opprinnelig hadde fem vers, ble trolig brukt i hans hustrus begravelse og ble tatt med da talen fra begravelsen ble trykket i 1622 under tittelen *En Christeligh Liikpredikan*. Den har vært i svenske salmebøker siden midt på 1600-tallet.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6 7   Linköpings Stifts Herdaminne, side(r) 403-405, besøkt 10. januar 2023[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Om Laurentius Laurinus i Svenskt biografiskt handlexikon II side 25

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** BIBSYS **·** WikiTree **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** Hymnary
 |
**Line Krogedal Smørsgård** (født 23. juli 1987) er en norsk fotballspiller fra Sandnes som har vært innom Liverpool LFC på angrep.

Hun spilte på Lura Idrettslag, Forus, Gausel, Sola før hun i 2005 debuterte med en scoring i cupkamp for Klepp Idrettslag som da var i toppdivisjonen. Hun hadde kommet inn i det 55. minutt og scoret i sin debut da de slo Haugar 6-0 foran 87 tilskuere. I januar 2006 spilte hun også på Bryne vidaregåande skule sitt lag, og ikke lenge etter ble hun uttatt til landslaget J19 som skulle til La Manga. I juli 2007 spilte hun U23 mot USA, kun uker før hun scoret 4 mål da Klepp slo Sandviken 9-0 borte i landets toppdivisjon. Selv om hun var misfornøyd med kontrakten og var aktuell på sola, fortsatte hun ut 2008 og 2009 for Klepp, men i 2010 var det stopp og hun gikk til Kolbotn Idrettslag der hun var i to sesonger (2010 og Toppserien 2011), før hun returnerte til Klepp som ble mer effektiv. Der spilte hun i tre sesonger, før det i november 2014 ble klart at hun skulle til Liverpool LFC (gjerne kalt «Liverpool Ladies») sammen med forsvarskjempen Ingrid Ryland fra Arna-Bjørnar Fotball. Laget var regjerende seriemester i England, og hun fikk få kamper. Laget unngikk såvidt nedrykk da de ble nummer 7 av 8 i 2015-sesongen, så etter 1-årskontraktens utløp ble det ikke noe mer på noen av de.

Referanser
----------

1. ↑   Soccerdonna, oppført som Line Smörsgard, Soccerdonna spiller-ID 6127[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Soccerdonna, Soccerdonna spiller-ID 6127, besøkt 27. mai 2022[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   (på de) *Soccerdonna*, Wikidata Q41779610,
4. 1 2  *Derfor valgte hun å bli* i Stavanger Aftenblad den 28. august 2015.
5. ↑  *Klepp videre i cupen* i Stavanger Aftenblad den 29. juni 2005.
6. ↑  *Smørsgård på J19-landslag* i Stavanger Aftenblad den 28. februar 2006.
7. ↑  *Målene renner inn i kvinnefotballen* fra NTB tekst den 4. august 2007.
8. ↑  *Smørsgård aktuell for Sola* i Stavanger Aftenblad den 4. januar 2008.
9. ↑  *Klepp er blitt mer effektive* i Stavanger Aftenblad den 10. april 2012.
10. ↑  *Line Smørsgård til Liverpool ladies* i Stavanger Aftenblad den 29. november 2014.
11. ↑  *Norsk duo ferdig i Liverpool* i NTB tekst den 24. november 2015.

Eksterne lenker
---------------

* Selvstendig og hjemmekjær, intervju hos dynamitegirls.no
Tittelblad til 2. utg. (1883). Illustrasjon av Fedor Flinzer (1832-1911)
***Brehms Tierleben*** er et zoologisk verk av tyskeren Alfred Brehm (1829–1884). På grunn av forfatterens livaktig skildringer ble verket mye lest, og oversatt til mange språk.

Første utgave het *Illustrirtes Thierleben*, og ble utgitt i seks bind fra 1864 til 1869. Andre utgave ble kalt *Brehms Thierleben*, og omfattet ti bind, som ble utgitt fra 1876 til 1879. Denne utgaven inneholdt mange nye illustrasjoner, utført av Gustav Mützel og andre. En tredje utgave kom i årene 1890 til 1893. Selv om Brehm var død, fortsatte det å komme nye utgaver i det tyvende århundre. De nye utgavene inneholdt ofte lange avsnitt om systematikk og morfologi, og avvek også på andre måter fra originalen.

På dansk og norsk kalles verket *Dyrenes liv*. De nyeste norske utgavene ble bearbeidet av Kristine Bonnevie (1928–29), og Hjalmar Broch (1956).

Onlineutgaver
-------------

* Wikisource: Alfred Brehm (tysk) Den 3. tyske utgaven, 10 bind (1900).
* Djurens lif (svensk) 2. utgave av den svenske oversettelsen, 4 bind (1882–1888), fra Projekt Runeberg.
* Projekt Gutenberg-DE – Alfred Edmund Brehm Arkivert 15. desember 2003 hos Wayback Machine. (tysk) Med tekst fra *Brehms Thierleben* og *Tiergeschichten*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Brehms Tierleben – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
For teaterkompaniet med samme navn, se De Utvalgte

***De utvalge*** (orig: *De udvalgte*) er en dansk thriller- og grøsserserie som gikk på DR i 2001. Serien handler om et ungt par som overtar en forfallen gammel herskapsbolig i København. For å får råd til å pusse den opp søker de etter fem leieboere. Alt første dagen med oppussing skjer det mystiske ting der. Serien er skrevet av Jens Dahl, Rasmus Heisterberg og Nicolas Winding Refn, og besto opprinnelig av 13 episoder. I 2003 kom en ny, redigert versjon på 12 episoder med ny slutt.

I Norge gikk serien som påskekrim på NRK2 i 2003.

Handling
--------

Serien begynner med at et ungt par, litteraturstudenten *Rikke Borgwardt* og elektrikeren *Bo Mortensen* finner en stor, men gammel herskapsleilighet som de får leie til spottpris sentralt i København. De annonserer etter folk til å bo i de andre rommene, og får snart inn fem nye leieboere: reklamemedarbeider *Gry Rønne*, politistudent *Salim Malik*, den håpefulle filmstudenten *Regitze Kramer*, *Tor René Hansen*, som presenterer seg som finansrådgiver, og den amerikanske utvekslingsstudenten med danske røtter *Eric Lundholm*. Husverten sørger imidlertid for også å få plassert Miriam, som han presenterer som sin niese, i pikeverelset. Allerede under inflytningsfesten begynner underlige ting å skje, og forholdet hovedpersonene imellom begynner å skrante. Det viser seg etter hvert også at forfedrene til flere av beboerne var involvert i en ekspedisjon til Sydpolen i 1906.

Om serien
---------

Serien spenner over flere sjangre, med elementer av både drama, komedie, skrekkfilm, thriller og ikke mist film noir. Serien er tydelig påvirket av flere av Roman Polańskis filmer, ikke minst *Rosemary's Baby* og *Leieboeren*, men har også elementer som er gjenkjennbare fra blant annet David Lynch sine filmer og fra *The X-Files*. Samtidig har den også intriger av en type som er gjenkjennbare fra ungdomsdramaer av typen *Beverly Hills 90210*. En rekke ulike temaer, fra utroskap til rasehygiene, berøres i serien.

De utvalgte var først og fremst beregnet på et ungdommelig publikum, og med et budsjett på 20 millioner kroner var det høye forventninger til serien. Den ble imidlertid en kommersiell fiasko – fra første til tredje episode falt seertallene i Danmark fra 720 000 til 350 000. Heller ikke den relanserte versjonen fra 2003 fikk noe stort publikum, og DVD-utgivelsen har kun vært gjort tilgjengelig i Danmark.

Roller
------

* Rikke: Liv Corfixen
* Bo: Christian Grønvall
* Gry: Laura von Lindholm
* Salim: Ali Kazim
* Regitze: Mette Louise Holland
* Tor: Kristoffer Kiørboe
* Eric: Scott Voloshin
* Miriam: Kaya Brüel
* Verten: Claus Nissen

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) *De utvalgte* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (da) *De utvalgte* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *De utvalgte* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata

Portal: Danmark
Eksempel på en tau-kappe fra *Hermetic Order of the Golden Dawn* med ordensbånd og «nemyss» (egyptisk nemes).
**Tau-kappe** er en enkel svart eller hvit drakt tilskåret for å ligne den greske bokstaven «Tau», eller «T».

Ermene strekker seg vanligvis fra fingertupp til fingertupp, og nedre fell er vanligvis til gulvet, som ved en seremoniell tabard. Draktens ermer og kropp vil klager slik at ermene er bell sleeves, er videre ved fingrene enn ved skulderen, og bunnen videre en brystpartiet. Dette løse snittet letter bevegeligheten for bæreren.

Kappen er et av plaggene som bæres i seremoniell magi. Skjønt den ikke er essensiell, beskriver Donald Kraig hensikten med å bære den som *«to physically show both your conscious and your unconscious that you are no longer in your daily dress.»* Kraig fortsetter at drakten indikerer et magisk og spitituielt forehavende, som til et rituale, og at den skal reserveres for et slikt formål.

Referanser
----------

1. ↑  Kraig, Donald Michael (1988). *Modern Magick: Eleven Lessons in the High Magickal Arts*. Llewellyn Worldwide. s. 27. ISBN 0-87542-324-8.
2. 1 2  Greer, John Michael (1998). *Circles of Power: Ritual Magic in the Western Tradition*. Llewellyn Worldwide. s. 130-131. ISBN 1-56718-313-1.
3. ↑  *Modern Magick: Twelve Lessons in the High Magickal Arts,* Donald Michael Kraig, U.S. 2010, s 32