recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Londons kongelige parker|  |
| * Bushy Park
* Green Park
* Greenwich Park
* Hyde Park
* Kensington Gardens
* Regent’s Park
* Richmond Park
* St. James’s Park
 |
| * v
* d
* r
 |

**Richmond Park** er den største av de kongelige parkene i London, med et areal på nesten 10 km². Parken ligger i nærheten av Richmond upon Thames, Kingston upon Thames og East Sheen.

Det går veier igjennom Richmond Park som forbinder disse stedene, men veiene har lav fartsgrense og er kun åpne på dagtid. Adgang til veiene er via Sheen Gate, Richmond Gate, Petersham Gate, John Martin's Gate, Kingston Gate, Robin Hood Gate og Roehampton Gate. Parken er pittoresk, blant annet på grunn av de mange rådyrene som streifer fritt omkring.

Parkens kongelige forbindelser går trolig lenger tilbake enn noen annen kongelig park, og begynte med Edvard I (1272–1307), da området var kjent som Manor of Sheen. Navnet ble endret til Richmond i Henrik IIs regjeringstid. I 1624 flyttet Karl I hoffet sitt til Richmond-palasset for å unngå pesten i London, og parken ble omgjort til beite for rådyr. Hans avgjørelse, i 1637, om å gjerde inn parken ble ikke godt mottatt av den lokale befolkningen, men han ga fotgjengere rett til å passere igjennom parken. Gjerdene står fremdeles, men har blitt delvis gjenoppbygget og forsterket.

Richmond Park har status som sted for spesiell vitenskapelig interesse, nasjonalt naturreservat og kandidat for europeisk spesialområde for naturvern.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Richmond Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** BBC Things
 |
| Første beleiring av Kruja |
| --- |
| Konflikt: De osmanske krigene i Europa |
| Rrethimi i pare I krujes 1449-50Første beleiring av Kruja, - Jost Amman, 1578 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Dato | 14. mai - 23. november 1450 |
| Sted | Kruja i Albania41°31′0″N 19°48′0″Ø |
| Resultat | Albansk seier |

 |
| Stridende parter |
|  Lezhaligaen |  Det osmanske rike |
| Kommandanter og ledere |
|  Skanderbeg Vrana Konti |  Murad II prins Mehmet |
| Styrker |
| 8 000, hvorav 2 000 infanteri, resten kavaleri
1 500 til 4 000 plassert i Kruja | 100 000 til 160 000Ti kanoner |
| Tap |
| 1 000 drept eller såret | 20 000 under selve beleiringen, flere under tilbaketrekningen |
|  |

**Første beleiring av Kruja** foregikk i 1450 da en større osmansk hær beleiret den albanske byen Kruja som på dette tidspunktet var den reelle hovedstaden i Albania og Lezhaligaens viktigste tilholdssted. De albanske styrkene under kommando av Skanderbeg slet på dette tidspunktet med lav kampmoral etter den mislykkede beleiringen av Svetigrad (antakelig Demir Hisar i dagens Makedonia) 14. mai til 31. juli 1448 og tapet av Berat i et nattlig angrep av pasjaen av Gjirokastra i tidligere samme år.

De osmanske styrkene rykket fram mot Kruja 5. april 1450, og Skanderbegs oppmuntringer, støttet av byens presteskap, som støttet de av byens befolkning som hevdet at de hadde hatt visjoner om kjeruber og engler som hadde flydd over Albania, ga de albanske soldatene ny optimisme til å forsvare deres hovedstad med alle midler. Skanderbeg selv hevdet han hadde mottatt en visjon fra St. Georg som hadde gitt ham et brennende sverd.

Før beleiringen var etablert forlot Skanderbeg med en styrke på 8 000 mann (herunder en rekke slavere, italienere, franskmenn og tyskere), og etterlot en styrke på 4 000 mann under kommando av sin nestkommanderende Vrana Konti. Festningen hadde forsyninger for en beleiring på 16 måneder, og kvinner og barn var evakuert til byer i Det venetianske Albania.

Skanderbegs styrke angrep de ulike osmanske leirene i området rundt Kruja og angrep sultan Murad IIs forsyningslinjer. Innen september var moralen sunket dypt i de osmanske leirene, også på grunn av sykdom. Den osmanske hæren måtte erkjenne at citadellet i Kruja ikke ville falle, opphevet beleiringen og vendte tilbake til Edirne. Den kommende vinteren døde sultan Murad II og ble etterfulgt av sin sønn Mehmed II.

Referanser
----------

1. ↑  Hodgkinson, Harry: *Scanderbeg: From Ottoman Captive to Albanian Hero*, side 107, London: Centre for Albanian Studies, 1999, ISBN 1-873928-13-0.
2. ↑  Francione, Gennaro: *Skenderbeu: Një hero modern*, side 85, Trans. Tasim Aliaj. Tirana: Shtëpia botuese *Naim Frashëri, 2003. ISBN 992738758*
3. ↑  Francione s. 87
4. ↑  Francione s. 86
5. ↑  Babinger, Franz (1992), *Mehmed the Conqueror and His Time*, Princeton University Press, s. 60, ISBN 978-0-691-01078-6, «... including many Slavs, Italians, Frenchmen and Germans.»
Kart over vannkraftverkene i Jenisej. Eksisterende kraftevrk i fylt firkant, planlagte utbygginger i konturfirkant.
En av de ni turbinene.
 **Bogutsjansk-demningen**  er en demning under bygging i nedre løp av elva Angara, ei sideelv til Jenisej, nedenfor oppdemmingene Ust Ilimsk-reservoaret og Bratsk-reservoaret. Byggingen av det tilhørende vannkraftverket ble igangsatt 1971 og deretter i 1980, og det forventes å bli ferdigstilt i 2012. Det skal gi kraft til industri og et aluminiumsverk.

Kraftverket skal få en installert elektrisk effekt på minst 2 997 MW. Det blir to demninger i anlegget, en 774 meter lang og en 1 816 meter lang. Høyden blir 79 meter.

Referanser
----------

1. ↑  Hydroelectricity – New World Encyclopedia. Besøkt 23. juli 2010.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Boguchany hydroelectric power plant – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Rushydro – operatørselskapets websider.


| * v
* d
* r
Demninger i Angara |
| --- |
| Irkutsk **·** Bratsk **·** Ust Ilimsk **·** Bogutsjansk | Russlands flagg |
**Pamela Bellwood** (født 1951) er en amerikansk skuespillerinne, kjent fra tv-serien *Dynastiet*.

Bellwood har medvirket i 12 filmer og nærmere 40 tv-produksjoner i løpet av karrieren. Hun har også en betydelig scenekarriere.

Hun studerte skuespill ved Neighborhood Playhouse i New York og hadde deretter et kort studieopphold ved Royal Academy of Dramatic Art i London.

Hun scenedebuterte på Broadway i 1972 hvor hun spilte i stykker som *Butterflies Are Free* og *Finishing Touches.* Førstnevnte stykke innbrakte henne en Clarence Derwent Award.

Hun TV-debuterte i 1970 i krimserien *Mannix*. Fra 1981 til 1986 hadde hun rollen som den mentalt ustabile Claudia Blaisdel i såpeserien *Dynastiet*. Hun utover dette hatt gjesteopptredener i flere kjente serier som blant annet *Ironside* (1974), *Baretta* (1975), *Cannon* (1975), *Kjærlighetsskipet* (1977), *The Twilight Zone* (1989), *Jessica Fletcher* (1989), *Life Goes On* (1992) og *Criminal Minds* (2013). Hun har også spilt i en rekke tv-filmer, deriblant *The War Widow* (1976), *Cocaine: One Man's Seduction* (1983) og *Double Standard* (1988). 

Hun filmdebuterte i en liten birolle i thrilleren *Two Minute Warning* (1976). Hun har siden medvirket i filmer som blant annet *Airport '77* (1977) og *Hangar 18* (1980). 

Pamela Bellwood ble gift i 1984 med fotograf Nik Wheeler.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Movie Database, www.imdb.com, besøkt 17. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   The New York Times, www.nytimes.com, utgitt 1972, besøkt 17. juli 2022[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Pamela Bellwood». *IMDb*. Besøkt 7. september 2021.
4. ↑  April 09, David Gritten Updated; Pm, 1984 12:00. «Pamela Bellwood, Dynasty's Wacko, Wouldn't Mind a Home Where the Water Buffalo Roam». *PEOPLE.com* **(engelsk)**. Besøkt 17. juli 2022.
5. ↑  «The Clarence Derwent Award | Actors' Equity Awards». *web.archive.org*. 25. november 2017. Arkivert fra originalen 25. november 2017. Besøkt 17. juli 2022.
6. ↑  *Islands Magazine* **(engelsk)**. 1990.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Pamela Bellwood på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (sv) Pamela Bellwood i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (fr) Pamela Bellwood på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Bellwood på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Bellwood hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Pamela Bellwood hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN
 |
**Kohtla-Nõmme** er en tidligere landkommune *(alev)* i Ida-Viru fylke i det nordøstlige Estland, ved kysten nordvest for Narva. Kommunen hadde snaut 1000 innbyggere og et areal på om snaut 5 km².[] Kommunens administrasjonssenter lå i Kohtla-Nõmme sentrum, som i praksis utgjorde kommunen sammen med noe forstadsbebyggelse og noe småbruk/skogbruk. Folketallet i kommunen var fallende (den var 1075 1. januar 2007, og var falt til 998 1. januar 2015).[], Bebyggelsen bar synlig preg av fattigdom.[] Befolkningen er for det meste av russisk herkomst.[]

I 2017 ble Kohtla-Nõmme en del av Toila kommune.

Kommunesenteret lå ca 10 km sørvest for byen Kohtla-Järve og ca 18 km vest for byen Jöhvi som huser fylkessetet.

Kohtla-Järve er nesten helt sammenvokst med Kohtla-Nõmme, ca. 4 km fra kommunegrensen til Kohtla-Järve sentrum. Langs jernbanelinjen mellom Rakvere og Narva ligger det et helt belte av slike delvis fraflyttede industristeder. De fleste var basert på oljeskifer-forekomstene i området, og denne industrien legges i Estland gradvis ned for hvert år som går.

Infrastrukturen er nesten blitt borte i Kohtla-Nömme.[] Befolkningen drar i dag til Kohtla-Järve eller Jöhvi for å få et servicetilbud. Kulturhuset ble solgt i 2011. Kommunen fikk ny jernbanebygning i 2014 siden den delvis betjener jernbanetrafikken for Kohtla-Järve. 

Kohtla-Nömme forkortes ofte K-N, mens Kohtla-Järve forkortes K-J.

Referanser
----------

1. ↑  Ülevaade kovid, Haldusreform, Rahandusministeerium.

| * v
* d
* r
Kommuner i Ida-Viru fylke |
| --- |
| Ida-Virus fylkesvåpen | Bykommuner | Kohtla-Järve **·** Narva **·** Narva-Jõesuu **·** Sillamäe | Estlands flagg |
| Landkommuner | Alutaguse **·** Jõhvi **·** Lüganuse **·** Toila |
| Historiske kommuner | Alajõe **·** Aseri **·** Avinurme **·** Iisaku **·** Illuka **·** Jõhvi **·** Kiviõli **·** Kohtla **·** Kohtla-Nõmme **·** Lohusuu **·** Maidla **·** Mäetaguse **·** Püssi **·** Sonda **·** Tudulinna **·** Vaivara |

Portal: Estland
**Beleiringen av Pemaquid** (2.-3. august 1689) var et angrep foretatt av abenaki-indianere på det engelske fortet i Pemaquid, dengang den østligste utposten i kolonien Massachusetts Bay (dagens Bristol i Maine). Det ble muligens organisert av den fransk-abenakiske lederen Jean-Vincent d'Abbadie de Saint-Castin. 

Fortet i Pemaquid ble kommandert av løytnant James Weems og var svakt etter at de fleste i garnisonen hadde desertert etter et opprør året før da guvernør Andros ble styrtet i Boston. Weems og garnisonen som var tilbake holdt ut en dag, men etter å ha mistet mange mann overgav de seg. Indianerstammen Abenakianerne lot Weems og mennene hans dra tilbake til Boston. Den 4. august brant abenakianerne fortet ned og den nærliggende bebyggelsen Jamestown. 

Fort i Pemaquid ble bygd opp igjen i stein i 1692-1693 og erobret på nytt av en fransk-indiansk styrke i 1696.

Referanser
----------

1. ↑  Acadia at the End of the Seventeenth Century.

Kilder
------

* Paltsits, Victor. *The Depredation at Pemaquid in August, 1689*
**Daring-klassen** (også benevnt Type 45 og **D-klassen**) er en jagerklasse i Royal Navy. Klassen skal erstatte den aldrende Sheffield-klasse. Det første skip i klassen, HMS «Daring» (D 32), ble sjøsatt 1. februar 2006 og inngikk i flåtens tall den 23. juli 2009. Skipene blir bygget av BAE Systems. De første tre skip ble samlet av *BAE Systems Surface Fleet Solutions* fra prefabrikkerte blokker bygget av BAE Systems selv og VT Group.

Storbritannia søkte opprinnelig å anskaffe luftforsvarsskip som en del av NRF-90-prosjektet, og var senere en del av Horizon-prosjektet sammen med Frankrike og Italia. De valgte dog å trekke seg fra dette prosjekt da det ikke passet inn i de britiske planene. Daring-klassen benytter dog mange av de utviklinger som er gjort i forbindelse med Horizon-klassen, blant annet missilsystemet Sea Viper, som er en del av PAAMS (Principal Anti-Air Missile System). I 2009 ble leveringen av skipenes Aster-missil forsinket på grunn av vanskeligheter under funksjonstester. En senere undersøkelse viste en feilramt sending og leveringen av Aster 30 kom senere tilbake på sporet.

I et «intenst angrep» kan en jager av Daring-klassen spore, engasjere og nedskyte flere mål enn fem Birmingham-jagere til sammen. Type 45 er de største eskorteskip som noen gang er bygget til Royal Navy, rent tonnasjemessig. Etter sjøsettingen av HMS «Daring» den 1. februar 2006 uttalte den tidligere First Sea Lord admiral Alan West at det ville bli Royal Navy mest kapable jager noen gang, såvel som verdens beste luftforsvarsskip.

Referanser
----------

1. ↑  «UK Royal Navy Commissions Type 45 Destroyer HMS *Daring*». defpro. Arkivert fra originalen 26. juli 2009. Besøkt 25. juli 2009.
2. ↑  «Royal Navy destroyers at sea with faulty weapons systems (#2009-#12-#09)». Arkivert fra originalen 25. mars 2010. Besøkt 27. januar 2019.
3. ↑  http://www.mbda-systems.com/mbda/site/ref/scripts/newsFO\_complet.php?lang=EN&news\_id=#322[*død lenke*]
4. ↑  «Providing Anti Air Warfare Capability: the Type 45 destroyer». National Audit Office (United Kingdom). Arkivert fra originalen 10. oktober 2009. Besøkt 16. november 2009.
5. ↑  Daring-klassen er #den største skip rengjort tonnagemæssigt, men County-klassen var #6 meter lenger, og Type #82 destroyeren var #to meter lenger.
6. ↑  Nicoll, Alexander (1. februar 2006). «Countess of Wessex Launches Royal Navy's New Warship». *Government News Network*. Arkivert fra originalen 27. september 2007. Besøkt 17. august 2007.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Type 45 destroyer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* BAE Systems Type 45 page
* Official Royal Navy Type 45 page Arkivert 4. april 2011 hos Wayback Machine.
* Royal Navy Matters Type 45 page
**Åmotan-Grøvudalen landskapsvernområde** på grensen mellom Møre og Romsdal og Trøndelag omfatter seterdalene Grødalen, Grøvudalen og Linndalen i Sunndal og indre del av Dindalen i Oppdal, samt fjellområdene mellom disse dalførene og Sunndalen. Sentralt i verneområdet ligger Åmotan der elvene Grøvu, Grødøla og Linndøla møtes, i tre mektige fossefall, bl.a. Svøufallet.

Landskapsvernområdetm som ble opprettet i 2002, har et areal på 157 km2.  Det ligger i hovedsak i Sunndal kommune med en liten bit i Dindalen i Oppdal.

Verdneverdiene består av setervoller og -bebyggelse med kulturminner etter fangst, jord- og beitebruk som en vesentlig del av landskapets egenart. Vernet skal sikre viktige leveområder for villrein og dalbunner med rike plantesamfunn samt å ta vare på geologiske forekomster med Åmotan som et særpreget element.

Referanser
----------

1. ↑   (på en) *Nationally designated areas (CDDA)*, Wikidata Q1116062,
2. 1 2  «Åmotan-Grøvudalen landskapsvernområde». *nasjonalparkstyre.cloud4.tibe.no*. Arkivert fra originalen 17. november 2021. Besøkt 17. november 2021.
3. ↑  «Forskrift om verneplan for Dovrefjell, vedlegg 6, vern av Åmotan - Grøvudalen landskapsvernområde, Sunndal og Oppdal kommuner, Møre og Romsdal og Sør-Trøndelag - Lovdata». *lovdata.no*. Besøkt 17. november 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Naturbase
 |
**Universitetet i Genève** (fransk: *Université de Genève*) er et sveitsisk universitet, beliggende i Genève. Universitetet er med sine om lag 14 000 studenter et av landets største universiteter.

Universitetet ble grunnlagt av Jean Calvin i 1559 som et presteseminarium, men hadde også undervisning i jus. Fokus var på teologi inntil det 17. århundre, da institusjonen ble et sentrum for opplysningstidens utdannelse. I 1873 ble universitetet sekulært.

I dag består universitetet av åtte fakulteter, og har utdannelser innenfor både naturvitenskap, humaniora, samfunnsvitenskap og teologi. Universitetet er spesielt førende innen forskning og studier av internasjonal politikk og i naturvitenskapene. Størstedelen av undervisningen foregår på fransk.

Det ledende studie- og forskningsstedet for internasjonale studier Institut de hautes études internationales et du développement var tidligere, som universitetsinstitutt, en del av Université de Genève. De to uavhengige institusjonene samarbeider idag om noe undervisning og tilbyr enkelte studieløp sammen.

Referanser
----------

1. ↑   eua.eu, besøkt 16. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   «Our Members / Tier 6», besøkt november 2021[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   www.auf.org, besøkt 23. november 2022[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) University of Geneva – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** ULAN **·** HDS **·** NLA **·** NKC **·** NKC **·** BNE **·** CiNii **·** GeoNames
 |
Rijswijk-nålen, en obelisk reist til minne om fredsavtalen i årene 1792–1794 med byggematerialer fra det revne Huis ter Nieuwburg
Grensene i Europa etter Freden i Rijswijk, og før Ludvig XIV siste store krig, den spanske arvefølgekrig
**Freden i Rijswijk** ble undertegnet 20. september 1697 i byen Rijswijk det daværende De forente Nederlandene og avsluttet niårskrigen mellom Frankrike og Augsburgligaen. Fredsavtalen har navn etter byen hvor avtalen ble inngått.

Kampene langs Frankrikes grenser under niårskrigen gikk hovedsakelig i Frankrikes favør, men i 1696 gikk landet inn i en økonomisk krise. Også sjømaktene England og De forente Nederlandene var økonomisk utmattede, og da Savoie ønsket å trekke seg ut av krigen, ønsket alle parter å framforhandle en avslutning på krigen.

Forhandlingene
--------------

Forhandlingene ble påbegynt i mai og den franske delegasjonen holdt til i Haag med representantene for Augsburgligaen hadde sete i Delft, mens forhandlingene ble gjennomført i palasset Huis ter Nieuwburg i Rijswijk, som senere ble revet i 1789.

I de to første ukene var det ikke bevegelse i forhandlingene. Dette førte til at de to hovedaktørene, Vilhelm av Oranien og Ludvig XIV av Frankrike pekte ut to personlige representanter som førte forhandlingene videre på tomannshånd. Disse var William Bentinck og Louis François de Boufflers, og i private forhandlinger kom de snart fram til hovedprinsippene i en avtale. Imidlertid ønsket ikke keiser Leopold I av Det tysk-romerske rike og kong Karl II av Spania å tiltre denne. 

Den spanske kongen ga imidlertid snart etter og 20. september ble avtalen undertegnet, men signatarene Frankrike på den ene side, og England, Spania og De forente Nederlandene på den andre. Vilhelm av Oranien overtalte deretter Leopold til å slutte seg til freden, og en avtale mellom Frankrike og Det tysk-romerske rike ble undertegnet 30. oktober.

Resultatet
----------

Hovedinnholdet i avtalen var at Ludvig XIV anerkjente Vilhelm av Oranien som konge av England, Skottland og Irland. Videre frafalt Frankrike alle krav i Rhinland og skulle avstå fra å blande seg inn i forhold i Kurfyrstedømmet Köln.

Territorielle endringer
* Frankrike beholdt Alsace og Strasbourg, overga Freiburg, Breisach og Philippsburg til Det tysk-romerske rike. Frankrike kjøpte Puducherry av nederlenderne og overtok Nova Scotia og Saint-Domingue.
* Spania fikk tilbake Catalonia fra Frankrike, og kontroll over befestningene ved Mons, Luxembourg og Kortrijk
* Lothringen ble gjenopprettet som Hertugdømmet Lothringen

Eksterne lenker
---------------

* Omtale av fredsavtalen i Encyclopædia Britannica

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** BNF **·** BNF (data) **·** HDS
 |
**El Sayyid Nosair** (født 1955) er en egyptisk-født amerikansk statsborger og som ble dømt for medvirkning til den første bombingen av World Trade Center som fant sted i 1993. 

Nosair emigrerte til USA i 1981, da han var 26 år gammel, og fikk amerikansk statsborgerskap i 1989. I USA hadde Nosair ulike jobber i New Jersey og New York.

Nosair ble anklaget for drapet på rabbineren Meir Kahane som var medlem av det israelske Knesset, i november 1990. Under rettsforhandlingene fikk han støtte av Osama bin Laden. Dette var første gang FBI hadde informasjon om bin Laden. Han ble frikjent for drapet, men dømt for ulovlig våpenbesittelse.

I oktober 1995, mens han fortsatt satt i fengsel, ble han på nytt tiltalt for å ha bedt en politiagent om hjelp til å lage bomber, flykte fra fengselet og drepe jøder. Han ble dømt til livsvarig fengsel.

Familie
-------

Nosair ble gift med Karen Mills, som skiftet navn til Khadijah da hun konverterte til islam i 1982. Paret fikk to sønner, og oppdro en datter fra Khadijahs tidligere ekteskap. En av Nosairs sønner, Abdulaziz El Sayyid Nosair, byttet navn til Zak Ebrahim. Han fikk utgitt boken *The Terrorist's Son: A Story of Choice* i september 2014.

Referanser
----------

1. ↑  «Bin Laden bankrolled Kahane killer defence». NYDailyNews.com. 9. oktober 2002. Archived from the original on 16. desember 2008. Besøkt 27. april 2021. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
2. ↑  «Judge criticizes acquittal in Kahane death». Chicago Tribune. 30. januar 1992.
3. ↑  *Østlands-Posten 1993.08.26*. Larvik. 1993-08-26. s. 3.
4. ↑  «Zak Ebrahim – Choosing the Path of Peace». peaceissexy.net. Besøkt 26. juli 2015.
5. ↑  Sam Levine. (21. september 2014). «Here's How A Terrorist's Son Became A Peace Activist». huffingtonpost.com.
6. ↑  Cahalan, Susannah (31. august 2014). «My dad, the terrorist: 1993 WTC jihadist's son reveals painful past». nypost.com.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** NKC
 |
Vulkanen Katlas utbrudd i 1918 preger albumcoveret.
***Katla*** er det andre musikkalbumet til Ida Maria. Albumet ble spilt inn i Santa Monica, Los Angeles vår/sommer 2010 med Butch Walker som produsent. Walker bidro også som låtskriver, sammen med Desmond Child, gitarist Stefan Törnby og Ida Maria selv. For albumet ble hun nominert til Spellemannprisen 2010 i klassen kvinnelig artist. Platen bærer navnet til den islandske vulkanen Katla på grunn av at innspillingen av albumet ble gjort mens Eyjafjallajökull hadde utbrudd.

Sporliste
---------

1. «Quite Nice People»
2. «Bad Karma»
3. «10,000 Lovers»
4. «Cherry Red»
5. «Let's Leave»
6. «I Eat Boys Like You for Breakfkast»
7. «Devil»
8. «My Shoes»

Plateslipp
----------

Albumet ble sluppet 7. november 2010. Nesnas ordfører Ronny Sommerro holdt tale og ungdom fra Nesna Rockeforening slapp plata i fiskesnøre fra hurtigrutekaia. Hendelsen ble også markert ved at Nesna Songlag framførte «Bad Karma». 

Musikkvideoen for «Quite Nice People» som ble spilt inn sommeren 2010 på Nesna med lokale skuespillere og statister hadde også premiere denne dagen. Videoen er regissert av Stein Elvestad som også har skrevet manus til filmen *Svidd neger*.

Referanser
----------

1. ↑  «Slapp plate på kaia (Helgelands Blad)». Arkivert fra originalen 9. november 2010. Besøkt 7. november 2010.
2. ↑  Ida Maria - ny plate (NRK Kveldsnytt)
3. ↑  Ida Maria spiller inn musikkvideo (Rana Blad)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
**Universitetet i Ferrara** (italiensk *Università degli Studi di Ferrara*) er et universitet i byen Ferrara i regionen Emilia-Romagna i nordlige Italia. I årene før den første verdenskrig, med mer enn 500 studenter, var universitetet det best bemannede av de frie universitetene i Italia. I dag går det omtrentlig 12 000 studenter ved universitetet og det blir gitt rundt 400 grader hvert år. Lærerstaben er på 600, inkludert 223 forskere, og de er organisert i åtte fakulteter.

Historie
--------

Universitetet i Ferrara ble grunnlagt den 4. mars 1391 av marki Alberto V D'Este med tillatelse fra pave Bonifatius IX. *Studium Generale* ble innviet den 18. oktober på den hellige Lukas’ dag dette året med kurser i lov (kirkerett), kunstartene og teologi. Etter Italias samling ble Universitetet i Ferrara et fritt universitet med fakulteter i juss og matematikk, et tre-årig kurs i medisin (redusert til to år i 1863–1864), foruten en egen skole for veterinærmedisin (nedlagt i 1876), farmasi og Notarius publicus (notar).

Etter den andre verdenskrig ble universitetet etter hvert statlig finansiert, noe som åpnet for mange fakulteter og forskningsdepartementer. Den mest framtredende veksten skjedde mellom 1970-tallet og 1980-tallet da professor Antonio Rossi var i ledelsen som rektor.

Andre bemerkelsesverdige lærere har blant annet vært Giovanni Bianchini (1410 – ca. 1469), professor i astronomi, og Cesare Cremonini (1550–1631), professor i naturfilosofi i årene 1573 og 1590.

Forskning og internasjonalt samarbeid
-------------------------------------

CIVR (*Comitato di Indirizzo per la Valutazione della Ricerca*, eller «Direktoratkomite for forskningsevaluering»), i henhold til offentlig rapport fra 2007, har gradert Universitetet i Ferrara til det beste i Italia i henhold til nyttiggjøring av forskning. For å kunne komme fram til disse resultatene har CIVR behandlet betydelige data som blant annet antall registrert patenter i Italia og i utlandet, forskningssamarbeid mellom universitetsarbeid og akademiske avlegger.

Fra 2000 begynte Universitetet i Ferrara med et fagsamarbeidet på tvers av fakultetene i økonomi, arkitektur, medisin, rettsvitenskap og ingeniørvitenskap i de viktigste industriområdene i Kina, det vil si Guangdong, både med forskning og eksperimentering med kinesiske universiteter og betydelige lokale kommersielle interesser.

Referanser
----------

1. ↑   orcid.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   web.archive.org[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) University of Ferrara – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** ICCU **·** BNE **·** CiNii
 |
**Kortsortering** er en form for kognitivt intervju som kan brukes i brukertester.
Kortsortering er en metode brukt til blant annet design av brukeropplevelser, og kan gi innspill til struktur til f.eks. et nettsted. Kortsortering er nyttig i utvikling av informasjonsarkitektur, arbeidsflyter, meny struktur eller navigasjon på nettsider. Teknikkene fra kortsortering kan også benyttes for organisering av andre områder av livet og hverdagen.

Kortsortering er en av de mest kraftfulle verktøyene vi har, i arbeidet med informasjonsarkitektur.

Kortsortering kan gi innsikt i menneskers mentale modell. Metoden avdekker måten mennesker tenker og oppfatter sin verden, sorterer og grupperer oppgaver og navngi innholdet i sitt eget hode.

Kortsortering er en etablert teknikk som blir dokumentert mer og mer i litteraturen.

### Metode

Kortsortering er enkel å ta i bruk. Personen som er ansvarlig for gjennomføring av metoden i et prosjekt, identifiserer nøkkelkomponentene og skriver disse ned på index cards eller post-it lapper.

Komponentene testes, og eventuelt nye legges til og kortene blir organisert slik strukturen og sammenhengen mellom dem er lett å oppfatte.

Grupper kan organiseres som fokus grupper eller repeterende individuelle sesjoner. I litteraturen finner vi diskusjon om hvor mange brukere som er anbefalt for å gi et representativt utvalg.

### Varianter

#### Åpen kort sortering

I et arbeidsmøte med åpen kortsortering, definerer deltagerne kategoriene selv. Denne varianten benyttes for å avdekke mønsteret i navngiving av kategorier, som igjen vil bidra til å organisere resten av informasjonen.

#### Lukket kort sortering

I et arbeidsmøte med lukket kortsortering, får deltagerne utdelt forhåndsdefinert liste med kategorier. Deretter får de utdelt index card tilknyttet de ulike kategoriene. Denne varianten er mest vanlig i brukertesting av eksisterende meny struktur.

### Verktøy

#### Kortsortering på internett

Det er i dag et økt antall web-baserte verktøy for kortsortering. Fordelen med web-baserte verktøy er at disse verktøyene når ut til mange til en lav kostnad. Programvaren kan også hjelpe til med å analysere dataene som hentes inn.

Bakdelen med denne metoden er mangelen på personlig kontakt med brukeren, og den personlige interaksjonen som foregår i rommet der fysiske deltagere er tilstede. Et slikt fysisk møte kan gi verdifull innsikt.

Referanser
----------

1. ↑  *Praktisk brukertesting*. Oslo: Statistisk sentralbyrå. 2006. s. 48.
2. 1 2  Rosenfeld, Louis (2015). *Information architecture for the web and beyond*. O´Reilly.
3. ↑  Spencer, Donna (2009). *Card Sorting: Designing Usable Categories*. Rosenfeld Media.
4. ↑  Nielsen, Jakob (1995). *Card Sorting to Discover the Users' Model of the Information Space*. Nielsen Norman Group.
5. ↑  Nielsen, Jakob (2004). *Card Sorting: How Many Users to Test*. Nielsen Norman Group.
6. ↑  Tullis, Tom (2015). *Card-sorting Tools: Measuring User Experience*. Morgan Kaufmann. ISBN 0124157815.
**Freden i Fredrikshamn** var en fredsavtale mellom Sverige og Det russiske keiserdømmet, undertegnet den 17. september 1809. Fredsavtalen avsluttet finskekrigen og både forhandlinger og undertegnelse skjedde i den nåværende finske byen Fredrikshamn (Hamina). Russland ble representert ved Nikoláj Rumjántsev og David Alopaeus (Russlands ambassadør til Stockholm), mens Sverige ble representert ved general Kurt von Stedingk, tidligere svensk ambassadør til St. Petersburg og oberst Anders Fredrik Skjöldebrand.

I henhold til avtalen måtte Sverige avgi deler av landskapet Lappland og Västerbotten (øst for Torneälven og Muonioälven), Åland og alle landskap øst for disse. De avgitte områdene kom til å bli Storfyrstedømmet Finland, og ble i 1812 tillagt Viborgs län som Russland hadde erobret på 1700-tallet. Sammen med Borgå lantdag og Aleksander Is ed danner Freden i Fredrikshamn grunnstenene for det selvstyrte Storfyrstedømmet Finland med dets egen administrasjon og institusjoner. Grunnlaget var dermed lagt for den utviklingen som ledet til vitalisering av finsk kultur, til like rettigheter for det finske språket og endelig i 1917 til Finlands selvstendighet.

Traktaten fikk en referanse til tsar Aleksanders løfte om å beholde gamle lover og privilegier i Finland, men avtalen ga ingen formelle garantier vedrørende innbyggernes juridiske stilling da de russiske forhandlerne avviste det, og de svenske forhandlerne var ikke i posisjon til å kreve noe. Tilsvarende passasjer var vanlig i fredsavtaler, men det var også gjengs kutyme at de ble ignorert. I russifiseringsperioden 90 år etter hevdet den russiske regjeringen at avtalen ikke ble brutt og at ingen utenforstående makt derfor kunne intervenere, saken involverte kun tsaren som hadde gitt det opprinnelige løftet. 

Under forhandlingene forsøkte de svenske utsendingene å sikre Åland for Sverige.

Eksterne lenker
---------------

* Fredstraktaten fra «Freden i Fredrikshamn» (svensk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Uppslagsverket Finland **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Jacques Cassard** (født 30. september 1679 i Nantes, død 21. januar 1740 i Ham) var fransk marineoffiserer og kaper.

Biografi
--------

Cassard begynte karrieren som sjømann 14 år gammel på et handelsskip som familien eide. I januar 1697 gikk han inn i den franske marinen på fregatten «Éclatante».

I 1700 var Cassard kaptein på et handelsskip. Året etter brøt den spanske arvefølgekrigen ut og Cassard startet som kaper. I 1705 ble han kaptein på kaperfartøyet «Saint Guillaume» og kapret 12 handelsskip og raidet Cork. To år senere kapret han 13 handelsskip med «Duchesse Anne» og fikk en grad i marinen. 

I 1709 ble Cassard forfremmet til kommandant og fikk i oppgave å eskortere en matkonvoi på 25 skip ombord på «Éclatant» med 68 kanoner. Den 29. april, med støtte fra «Sérieux», slo han fem engelske skip og konvoien kom trygt frem til Marseille.

Året etter ledet Cassard en skvadron som eskorterte en konvoi til Smyrna som hadde vært blokkert i Siracusa av en britisk flåte. Han kapret HMS «Pembroke» i slaget ved Siracusa. Konvoien nådde Toulon.

I desember 1711 fikk Cassard kommando over en seks skip stor skvadron og satte i gang et tokt der han angrep engelske, nederlandske og portugisiske kolonier på Kapp Verde-øyene og i Karibia.

Cassard pensjonerte seg i 1731. I 1736 ble han erklært sinnssyk etter å ha fornærmet kardinal de Fleury og ble holdt innesperret i Ham, hvor han døde fire år senere.

Referanser
----------

1. 1 2   Autorités BnF, BNF-ID 14406475v[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Philippe Hrodej: *Jacques Cassard. Armateur et corsaire du Roi-Soleil* (= *Histoire.*). Presses Universitaires de Rennes, Rennes 2002, ISBN 2-86847-657-0.
* Roger Vercel: *Visages de corsaires. René Duguay-Trouin, Robert Surcouf, Claude Forbin, Jean Bart.* Albin Michel, Paris 1943.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC
 |
**Harriet Holter** (født **Harriet Hinsch** 11. april 1922 i København i Danmark, død 18. desember 1997 i Oslo) var en norsk sosialpsykolog og sosiolog. Hun regnes sammen med Erik Grønseth som grunnlegger av norsk familiesosiologi og var en pioner innen samfunnsvitenskapelig kvinneforskning. Holter var professor i psykologi ved Universitetet i Oslo.

Faglig virke
------------

Hun var opprinnelig utdannet sosialøkonom (cand. oecon.) i 1946 og var lenge tilknyttet Institutt for samfunnsforskning, før hun ble dosent i arbeidspsykologi ved Det samfunnsvitenskapelige fakultet ved Universitetet i Oslo. Hun ble dr. philos. med avhandlingen *Sex, Roles and Social Structure* i 1970 og professor i sosialpsykologi ved Psykologisk institutt ved Universitetet i Oslo i 1973.

Holter hadde en utpreget tverrfaglig orientering og er best kjent for sine faglige bidrag til sosiologien. Dette reflekteres gjennom at Harriet Holters hus på universitetets campus på Blindern, hvor Institutt for sosiologi og samfunnsgeografi holder til, er oppkalt etter henne. I 2011 ble hennes kapitler i boka *Kjønnsroller og sosial struktur* kåret til et av de 25 viktigste bidrag til norsk sosiologi i Norsk sosiologisk kanon.

Hun var med i redaksjonsrådet til tidsskriftet *Kvinnen og Tiden*.

Familie
-------

Harriet Hinsch var datter av Hermann H. Hinsch (f. 1896) og Elna Throne-Holst (f. 1897). Hennes morfar var industrilederen Johan Throne Holst, og hun var niese av industrilederne Henning Throne-Holst og Harald Throne-Holst samt grandniese av medisinprofessor Peter F. Holst og overlege Alexander Holst.

Hun var gift tre ganger og var derfor på ulike tidspunkter i livet kjent som Harriet Hinsch, Harriet Bog, Harriet Gullvåg og Harriet Holter. 1944–1950 var hun gift med cand.oecon. og senere ambassadør Paal Bog. Fra 1951 til 1956 var hun gift med senere professor i filosofi Ingemund Gullvåg, sønn av Olav Gullvåg. Fra 1957 var hun gift med psykolog Peter Andreas Holter, og beholdt hans navn etter skilsmissen. Etter skilsmissen fra sin tredje ektemann var hun samboer med Hans Sundgaard. Fra sitt andre ekteskap har hun sønnen Øystein Gullvåg Holter, som har etternavnet fra morens tredje ektemann og mellomnavnet fra sin far.  

Holter er begravd ved Vestre Aker kirkegård.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Harriet\_Holter[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Klassekampen, urn.nb.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  *Kjønnsroller og sosial struktur* opprinnelig utgitt i antologien Kvinners liv og arbeid (redigert av Dahlström mfl.)

Eksterne lenker
---------------

* (no) Harriet Holter i Norsk biografisk leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Store Danske Encyklopædi **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** Geni **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
**New Zealand Naval Forces** var en avdeling av Royal Navy. Avdelingen ble opprettet i 1913 og fungerte under dette navnet frem til 1921, da den ble omdøpt til New Zealand Division of the Royal Navy.

Opprinnelig var Storbritannia ansvarlig for kolonien New Zealands militære, men i 1846 gikk nybyggerne til innkjøp av New Zealands første kanonbåt. Rundt 1860 ble Waikatoflotilljen og et frivillig havneforsvarskorps opprettet. I 1884 anskaffet koloniadministrasjonen fire spydtorpedobåter og fra 1887 betalte de for skip i Royal Navys Australasian Auxiliary Squadron.

Under flåtekappløpet mellom Tyskland og Storbritannia gav det newzealandske folket Storbritannia en slagkrysser, HMS «New Zealand», i gave til Storbritannia. HMS «New Zealand» deltok under Jyllandsslaget i 1916.

I 1912 argumenterte New Zealands forsvarsminister James Allen i London for etableringen av en egen newzealandsk avdeling i Royal Navy. Selv om marineministeren Winston Churchill var imot ble avdelingen opprettet av det britiske parlamentet i 1913 gjennom Naval Defence Act of 1913. Loven gav den newzealandske regjeringen tillatelse til å etablere en marineavdeling som falt under det britiske admiralitetet i tilfelle krig. Avdelingen skulle bekostes av New Zealand.

Den lette krysseren HMS «Philomel» ble kjøpt fra Royal Navy som treningskip. I 1913 ble den det første skipet i den newzealandske marinen. Etter krigsutbruddet i 1914 eskorterte HMS «Philomel» newzealandske styrker til Samoa for å okkupere den tyske kolonien der. Senere seilte hun under britisk kommando i Middelhavet, Rødehavet og Persiagulfen.

Referanser
----------

1. ↑  Encyclopaedia of New Zealand: Allen, Sir James GCMG KCB
2. ↑  Encyclopaedia of New Zealand: Defence organisation

* Walters, Sydney David (1956) *The Royal New Zealand Navy: Official History of World War II*, Department of Internal Affairs, Wellington Chapter 1: Genesis of the Royal New Zealand Navy

Eksterne lenker
---------------

* New Zealand Navy Museum A brief overview of our history
* Royal Navy History The Royal New Zealand Navy
**Joe Tracini** (født 19. juli 1988) er en britisk skuespiller og sanger. 

Han er best kjent for sine roller i BBCs komedie-serie Coming of Age, Boomerang og fra komiserien *My Spy Family*. Han trente til å bli profesjonell skuespiller fra Italia Conti Academy of Theatre Arts i London, hvor han fullførte en National Diploma i Performing Arts, tidlig i 2007.

Hans mange teater-opptredener inkluderer en rekke roller, senest som karakteren Peter i pantomime-versjonen av historien om Peter Pan både på Churchill Theatre i Bromley i julen 2007. og senere på Beck Theatre på Hayes i julen 2008. Dette siste året, dukket Tracini opp i Askepott på The Hawth i Crawley i 2009, og hans opptredener ble godt mottatt og har fått gode kritikker fra publikum. 

I tillegg til å være skuespiller, er Tracini også en magiker, og han har interesse for magi siden han var 2-3 år gammel. I 2003 mottok han tittelen "British Junior Magical Champion", som han vant i Blackpool Opera House foran 3000 internasjonale magikere. Samtidig vant han også tittelen «Mest lovende komedie-skuespiller» for 2003.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Joe Tracini – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Joe Tracini på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Joe Tracini hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* Joe Tracini på Twitter Rediger på Wikidata
**Arimatea** (gresk: Ἁριμαθαία) var i henhold til *Lukasevangeliet* i Det nye testamente  «en by i Judea». Det ble sagt var hjembyen til Josef av Arimatea som opptrer i alle de fire evangeliene. Han var blant dem som tok Jesus ned fra korset og ga sin grav utenfor Jerusalem. Bortsett fra denne bibelske redegjørelsen er det ingen andre nedtegnelse eller skriftlige kilder som indikerer at Arimatea er et eksisterende sted. Likevel har det blitt spekulert i at Arimatea *kan* identifiseres.

Forsøk på identifisering
------------------------

I den greske oversettelsen av Det nye testamente, er det greske ordet for Arimatea gitt et særskilt diakritisk tegn innlagt som pustemarkering, ( ῾ ) og det indikerer aspirasjon (tilstedeværelsen av en /h/-lyd) på første alfa i Arimatea. Følgelig skal stedet for Josefs opprinnelse uttalelses *Harimatea*. Det vil tilsvare det hebraiske *ha-ramathaim*, med innledende *he* (ה) som danner den bestemte hebraiske artikkel *ha-*.

Således har det blitt fremmet hypotesen at Arimatea var et annet navn for Ramathaim-Zophim (Rama) i Efraims område, fødestedet for profeten Samuel. Arimatea har også blitt forsøkt identifisert med Ramla i åskammene i Dans område, eller Rama i Benjamins område, rundt 10 km nord for Jerusalem og 5 km fra Betel.

Referanser
----------

1. ↑  Nettbibelen: *Evangeliet etter Lukas* 23:51[*død lenke*]
2. ↑  Fitzgerald, David: *Ten Beautiful Lies About Jesus* (PDF)
3. ↑  Nettbibelen: *Første Samuelsbok* 1:19[*død lenke*]
4. ↑  Nettbibelen: *Matteusevangeliet* 2:18[*død lenke*]
5. ↑  International Standard Bible Encyclopedia
**María Teresita del Valle Colombo de Acevedo** (født 1957 i San Fernando del Valle de Catamarca i Argentina, død 3. mai 2021 samme sted) var en argentinsk politiker.

Hun var senator for provinsen Catamarca og medlem av partiet Unión Cívica Radical (UCR), som i sin tur er del av Frente Cívico y Social de Catamarca.

María Colombo studerte ved Universidad Nacional de Córdoba og tok eksamen i medisin, og deretter studerte hun politikk.

Colombo var også provinssenator i Catamarca Province, fra 1991 til 1995. Hun var senatets president i 1994. Hun ble folkevalgt ti Argentinas deputertkammer for perioden 1997 til 2001, og ble senator 2001. Hun ble gjenvalgt i 2003 for en seksårsperiode som utløp den 10. desember 2009.

Colombo døde 3. mai 2021 på *Hospital Monovalente Carlos Malbrán de Catamarca* i San Fernando del Valle de Catamarca, i en alder av 64 år, som følge av en tromboembolisme forårsaket av covid-19.

Referanser
----------

1. ↑  «Murió por coronavirus Marita Colombo, diputada provincial de Catamarca».

Eksterne lenker
---------------

* Senatprofil
**Arusha nasjonalpark** omfatter Mount Meru, en vulkan som ligger på 4 566 moh. i regionen Arusha nordøst i Tanzania. 

Parken er liten, 552 km², men har et variert landskap i tre avgrensede områder. I vest, Meru Crater og Jekukumia River samt Mount Meru med Ngurdoto Crater. I sydøst er det steppeland og i nordøst finner vi den grunne innsjøen Momella Lakes som er kjent for sine vadefugler, bl a. flamingo.

Mount Meru er den nest høyeste fjelltopp i Tanzania etter Kilimanjaro som ligger bare 60 km unna og danner bakgrunnen for utsikten fra parken mot øst. Arusha nasjonalpark ligger på en 300-kilometer akse med Afrikas mest berømte nasjonalparker, fra Serengeti og Ngorongoro-krateret i vest til Kilimanjaro nasjonalpark i øst. 

Parken ligger noen få kilometer nordøst for Arusha, men inngangen til parken er 25 km øst for byen. Avstand til Moshi er 58 km. og med 35 km til Kilimanjaro internasjonale lufthavn (KIA).

Dyreliv
-------

Sjiraffer i Arusha nasjonalpark
Arusha nasjonalpark har et rikt og variert dyreliv men besøkende bør ikke forvente den samme opplevelse av å se villdyr her som de vil finne i andre nasjonalparker i den nordlige delen av Tanzania. Dyrelivet omfatter den kjente fauna som sjiraff, bøffel, sebra, villsvin, aper og flere. Elefanter finnes, men en besøkende i parken vil som oftest ikke se noen. Leoparder finnes, men ingen løver. Fuglelivet i skogene kan fremvise mange arter som er lettere å se her enn i andre nasjonalparker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Arusha National Park – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Mer om parken

| * v
* d
* r
Nasjonalparker i Tanzania |
| --- |
| Nasjonalparker | Arusha • Gombe Stream • Jozani Chwaka Bay • Katavi • Kilimanjaro • Kitulo •  Manyarasjøen • Mahale Mountains • Mikumi • Mkomazi  • Ruaha • Rubondo Island • Saadani • Serengeti • Tarangire • Udzungwa Mountains | Tanzanias flagg |
| Reservater | Amani • Ngorongoro • Selous • Uwanda |
| Marinparker og reservater | Dar es Salaam: (Bongoyo • Mbudya • Pangavini • Fungu Yasini) • Mafia Island • Maziwi • Mnazi Bay-Ruvuma elvemunning |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Sabine Ginther** (født 3. februar 1970 i Ehenbichl) er en tidligere, østerriksk alpinist.

Hun vant seks gull i junior-VM i alpint: kombinasjonen i 1987, super-G, storslalåm og kombinasjonen i 1988 og utfor og super-G i 1989. Seks gull er rekord i junior-VM-sammenheng. Den ble tangert av Henrik Kristoffersen i 2015.

I løpet av karrieren vant hun seks renn i verdenscupen (tre utforrenn, ett slalåmrenn og to kombinasjonsøvelser). I sesongene 1990/91 og 1991/92 gikk hun også til topps i sammendraget i kombinasjonscupen. 

I sesongen 1990/91 kom hun på andreplass sammenlagt i verdenscupen sammenlagt, bare slått av Petra Kronberger. Under VM 1991 kom hun på sjetteplass i utfor.

Verdenscupseire
---------------

| Dato | Sted | Land | Disiplin |
| --- | --- | --- | --- |
| 9. mars 1991 | Lake Louise | Canada | Utfor |
| 15. mars 1991 | Vail | USA | Utfor |
| 12. januar 1992 | Schruns | Østerrike | Kombinasjon |
| 12. januar 1992 | Schruns | Østerrike | Slalåm |
| 1. februar 1992 | Grindelwald | Sveits | Utfor |
| 2. februar 1992 | Grindelwald | Sveits | Kombinasjon |

Referanser
----------

1. ↑  – Dette blir det damer av, Henrik. aftenposten.no (9. mars 2015)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Sabine Ginther – FIS (alpint) Rediger på Wikidata

* (en) Sabine Ginther – ski-db.com Rediger på Wikidata
**Arundel** er en markedsby og verdslig sogn i en bratt dal i naturområdet South Downs i grevskapet West Sussex i England. Elven Arun strømmer forbi på østsiden av byen, som den har gitt navn til, og Arundel har vært et viktig krysningssted over elven. Byen er 79 km sør-sørvest for London, 29 km vest-nordvest for Brighton, og 16 km øst for grevskapshovedstaden Chichester. Større byer i nærheten er Worthing, Littlehampton og Bognor Regis. Arundel er en godt bevart by med store grønne bufferområder og en festning fra middelalderen og en katolsk katedral. Selv om byen er mindre i folketall enn de fleste andre sogn, har Arundel et museum og kommer kun på andreplass bak langt større Chichester i antallet beveringsverdige bygninger i West Sussex.

Arundel var en av de kommuner (borough) som ble reformert ved Kommunereformloven av 1835.[] Fra 1836-1889 hadde byen sin egen politistyrke på tre politimenn. I 1974 ble byen en del av distriktet Arun og er nå et verdslig sogn med eget byråd. I henhold til folketellingen i 2011 hadde sognet en befolkning på 3 475 innbyggere.

Beskrivelse
-----------

Maleri av festningen og byen på 1800-tallet.
Byen Arundel er et viktig bropunkt over elven Arun da den var den laveste veibro fram til åpningen av svingbroen ved Littlehampton i 1908. Festningen Arundel Castle ble bygget av normannerne for beskytte den sårbare skogkledte sletten i nord for dalen gjennom South Downs. Byen vokste opp på en skråning nedenfor festningen i sør. Elven het tidligere Tarrant og ble døpt om til Arun etter byen etter påtrykk fra fortidsminnegranskere.

Arundel ligger nord for hovedveien A27, mens Arundel stasjon betjener Arun Valley Line.

I 2004 fikk Arundel status som Fairtrade Town.

Referanser
----------

1. ↑  Poulsom, Neville; Rumble, Mike; Smith, Keith (1987): *Sussex Police forces; a pictorial history from 1836 to 1986*, Middleton Press, ISBN 0 906520 436
2. ↑  «Key Statistics; Quick Statistics: *Population Density United Kingdom Census 2011*» Arkivert 11. februar 2003 hos Wayback Machine. Office for National Statistics
3. ↑  Arundel Castle, Schedule Ancient Monument and Grade I listed building *Historic England*: «Details from listed building database (1012500)»[*død lenke*]. *National Heritage List for England*.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Arundel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

 Arundel hos Wikivoyage

* Offisielt nettsted
* «Arundel» i *Domesday Book*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Vision of Britain **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** NKC **·** GeoNames **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |