recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ola Morten Græsli** (født 11. april 1980) er en tidligere norsk kombinertløper som representerte Tydal Idrettslag.

Han representerte Norge under VM 2003 i Val di Fiemme, der han ble nr. 7 på sprintøvelsen og nr. 15 på normaløvelsen. Han deltok også på det norske laget som endte på fjerdeplass i lagkonkurransen. To år senere var han ubenyttet reserve under VM i Oberstdorf.

I verdenscupen oppnådde Græsli som best en andreplass, på sprinten i Ramsau i Østerrike 18. desember 2005. I mål skilte det bare ett sekund mellom de fire beste. Magnus Moan gikk til topps, og Græsli slo franskmannen Jason Lamy-Chappuis og tyskeren Georg Hettich i spurten med henholdsvis ett og to tidels sekund. 

Græsli hadde to øvrige pallplasseringer i verdenscupen, begge fra Holmenkollen i mars 2003. 

Han er utdannet sykepleier og agronom. Han er gårdbruker på Vestre Græsli (Jensgarden) i Tydal.

Referanser
----------

1. ↑  Zeiner, Håvard (2015). «Mange jern i ilden». Norges Bondelag. Besøkt 8. august 2019.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ola Morten Græsli – FIS (kombinert) Rediger på Wikidata
**Lavkirkelig** er en samlebetegnelse på de kirkesamfunn eller menigheter som praktiserer en friere liturgisk og mindre høytidelig gudstjeneste enn de høykirkelige kirkesamfunnene.

Under reformasjonen kom Den katolske kirkes rikelige bruk av utsmykking i kirken under kritikk. Ifølge reformatoren Jean Calvin skulle kirken kun være et bønnens og tilbedelsens hus og derfor skulle alle elementer som tok oppmerksomheten vekk fra Kristus bort.

Andre kirkesamfunn går lenger. Den karismatiske bevegelsen har gått bort i fra de liturgiske rammene de mer høykirkelig samfunnene har holdt fast ved. Pinsebevegelsen er dessuten også kjent for jevnlig bruk av nådegaver (f.eks. tungetale) i sine gudstjenester. Uttrykket lavkirkelig brukes spesielt om de mange legkristne bevegelser som vokste frem på 1800- og 1900-tallet, som står for en mer fundamentalistisk kristendom enn de mer etablerte kirkene, som ledes av akademisk utdannede teologer. 

Evangelisk-luthersk kristendom har både høykirkelige og lavkirkelige strømninger, og ligger stort sett på et mellomnivå. Det samme gjelder Den anglikanske kirke, som spenner fra en høykirkelighet som til forveksling ligner den katolske kirke til klart lavkirkelige strømninger.

Se også
-------

* Frikirke

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica
 |
**3 Fonteinen** (Drie Fonteinen) er et belgisk bryggeri som spesialiserer seg på geuze og kriek. Bryggeriet er i Beersel, nær Brussel, og produserer klassiske versjoner av både kriek og geuze.

Geuzestekerij
-------------

3 Fonteinen ble etablert i 1883 som kafé og *geuzestekerij*, et sted der geuze produseres ved blanding av gammel og ny lambic, anskaffet fra andre bryggerier. Navnet henspiller på stedets tre tappekraner (håndpumper).

Selskapet ble i 1953 kjøpt av Gaston De Belder, som utvidet virksomheten med en restaurant og overlot det til sønnene Armand og Guido i 1982. I 1998 ble det installert et bryggerianlegg, og fra året etter brygget man sin egen lambic, som så ble blandet med eldre lambic fra andre. Siden har man utviklet flere produkttyper. I 2002 skjedde en oppdeling der Guido tok seg av kafé-/restaurantdrift, mens Armand tok seg av bryggerivirksomheten.

I mai 2009 eksploderte 3000 flasker på grunn av feil ved en termostat. Av den gjenværende overopphetede geuzen ble det fremstilt et brennevin kalt *Armand's Spirit*. Salget av dette gjorde det mulig å fortsette driften ved bryggeriet.

Referanser
----------

1. ↑  Yvan de Saedeleer (30. desember 2009). «Het jaar dat de geuze ontplofte: Brouwer De Belder lanceerde een eau de vie, gemaakt met het mislukte bier». *Nieuwsblad van het Noorden* **(nederlandsk)**. Besøkt 9. juli 2013.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) 3 Fonteinen – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (nl) (en) (fr) 3 Fonteinen på nettstedet til HORAL
* (en) Vurderinger på Ratebeer.com
**Trude Brænne Larssen** (født 1. januar 1967 i Tønsberg i Vestfold) er en norsk forfatter og journalist.

Hun begynte som tegneserieforfatter, og debuterte som romanforfatter i 1996 med underholdningsserien *Ulveøyne*. Hun har utgitt seriene '*Holmegaard* (12 bind), *Ulveøyne* (25 bind) og *Rimfrost* (14 bind). Hun bidro til serien *Emilies Tid*, som var et samarbeid mellom henne, May Grethe Lerum og Anne B. Ragde, og som ble utgitt under fellespseudonymet Helene Holst-Hammerfeldt. Hennes siste serie var *Legdebarna* (15 bind), der siste bok i serien utkom høsten 2011. I *Legdebarna* er handlingen lagt til Nord-Norge. De fleste av bøkene hennes er utgitt på Cappelen Damm forlag.

Hun har utgitt over 70 bøker i løpet av to tiår.

Trude Brænne Larssen er bosatt i Horten. Siden 2009 har hun arbeidet som journalist i lokalavisen Gjengangeren, fra 2012 som fast ansatt journalist.

Referanser
----------

1. ↑  Journalisten: Fra kiosklitteratur til journalistikk (27. august 2012, besøkt samme dag)

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for offisielle lenker i Wikidata*
* Trude Brænne Larsen hos Cappelen Damm Arkivert 4. mars 2016 hos Wayback Machine.
* 

* (no) Publikasjoner av Trude Brænne Larssen i BIBSYS

Portal: Litteratur

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Daniel Simonsen** er en norsk komiker og vinner av «Foster's Edinburgh Comedy Award» for Beste nykommer.

Simonsen begynte å opptre i 2004 i sitt hjemland Norge, men viet for alvor sitt liv til komikken da han flyttet til London i 2007 for å utvikle sin komikerkarriere.[] Han har opptrådt på Edinburgh Festival Fringe siden 2009. I tillegg til Beste nykommer-prisen,  har hans show "Champions" mottatt strålende kritikk. Han har også vært support for Simon Amstell på sistnevntes britiske turné i 2012 og 2015. Han har også hatt en opptreden på TV-programmet *Russell Howard's Good News* i 2012.

Simonsen har vunnet og blitt nominert til priser, både i Norge og Storbritannia, inkludert *Chortle Best Newcomer*, beste komiker på Comedy Fight Club og konkurransen So You Think You're Funny.

Siden 2014 har han hatt en gjentakende rolle i Vic and Bobs BBC-serie *House of Fools* som Erik.[]

Referanser
----------

1. ↑  BBC "Norwegian stand-up picks up award" 22 August 2012
2. ↑  Fest Mag "Daniel Simonsen 'Champions' review" 10 August 2012
3. ↑  Comedy.co.uk "Fringe Review 2012, Daniel Simonsen" 2012.
4. ↑  The Guardian "Can Simon Amstell's support act help him with Twitter?" 16 March 2012
5. ↑  Chortle "Chortle Page Daniel Simonsen'

Eksterne lenker
---------------

* (en) Daniel Simonsen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Daniel Simonsen hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Daniel Simonsen på Twitter Rediger på Wikidata
**Magne Rommetveit** (1918–2009) var prosjektleder for Norsk Ordbok fra 1978, da han overtok etter Alf Hellevik, og i ti år framover til han ble pensjonist i 1988 og Lars S. Vikør overtok. 

Etter at han i 1950 ble cand.philol. på Universitetet i Oslo med engelsk hovedfag, tysk og norsk bifag, engasjerte Magne Rommetveit seg i ordboksarbeid. Han ble med i redaksjonen for Ibsen-ordboka, var hovedredaktør for tobindsverket Norsk landbruksordbok fra 1955 til det kom ut i 1978. Samtidig startet han Kringkastingsringen og var daglig leder der fra 1955 til 1970, deretter ble han konsulent for nynorske programspørsel i NRK og språkkonsulent for nynorsk der fram til 1978, da han ble dosent på Norsk leksikografisk institutt, avdeling for nynorsk. Der ble han professor i 1984. Hovedansvaret hans var Norsk Ordbok og *Nynorskordboka*. Samtidig jobbet han med synonym- og fornorskingsordboka *Med andre ord*, som kom i nye utgaver i 1993, 2000 og 2007 og den mindre skoleutgaven, *På godt norsk*, som kom med utgaver i 1981, 1986, 1995 og 2002. Disse ordbøkene har oppslag på bokmål og synonymer på nynorsk og har også kommet i digital versjon.

Heder
-----

For sin innsats for nynorsk ble Magne Rommetveit utnevnt til æresmedlem i Noregs Mållag i 1998

Bibliografi
-----------

* (no) Publikasjoner av Magne Rommetveit (leksikograf) i BIBSYS

Referanser
----------

1. ↑  «Magne Rommetveit». *Samlaget* **(norsk nynorsk)**. Besøkt 14. august 2022.

Kilder
------

* Biografi i Helene Urdland Karlsen, Lars S. Vikør og Åse Wetås : *Livet er æve og evig er ordet*. Norsk Ordbok 1930 – 2016. Samlaget, 2016 ISBN 978-82-521-9008-3

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
Ei **symmetrisk matrise** er ei matrise som er lik transponeringa si. Formelt er ei matrise M symmetrisk hvis og bare hvis {\displaystyle M=M^{T}}. Bare kvadratmatriser, altså matriser med like mange kolonner som rader, kan være symmetriske.

Eksempel
--------

{\displaystyle M={\begin{pmatrix}1&2&3\\2&4&5\\3&5&6\end{pmatrix}}}

Matrisa M er symmetrisk siden {\displaystyle M=M^{T}}.

Følgende matrise A vil der i mot ikke være symmetrisk

{\displaystyle A={\begin{pmatrix}1&2&2\\3&4&5\\3&1&6\end{pmatrix}},~~A^{T}={\begin{pmatrix}1&3&3\\2&4&1\\2&5&6\end{pmatrix}},~~A\neq A^{T}.}

Egenskaper
----------

Ei reell symmetrisk matrise har noen spesielle egenskaper utover ei vanlig matrise. Følgende egenskaper følger fra spektralteoremet for symmetriske matriser

* Egenvektorer tilhørende forskjellige egenverdier er ortogonale
* Det vil være n reelle egenverdier gitt at matrisa er av dimensjon n x n.
* Dimensjonen av egenrommet for en egenverdi {\displaystyle \lambda } er det samme som multiplisiteten av rota {\displaystyle \lambda } i det karakteristiske polynomet
* Ei symmetrisk matrise vil alltid være diagonaliserbar

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MathWorld **·** GND **·** LCCN
 |
Achel-ølflaske med glass
**Achel bryggeri** eller **Brouwerij der Sint-Benedictusabdij de Achelse Kluis** er et belgisk bryggeri, og det minste av totalt seks godkjente trappistbryggerier. De holder til ved klosteret Sint-Benedictusabdij de Achelse Kluis i den belgiske kommunen Hamont-Achel.

De brygger fem ølsorter:

* Achel Blond 5°, 5 %
* Achel Bruin 5°, 5 %
* Achel Blond 8°, 8 %
* Achel Bruin 8°, 8 %
* Achel Extra 8°, 9,5 % Brown (kun 75 cl)

Blond 5° og Bruin 5° er kun tilgjengelig på fat ved klosteret mens de andre er tilgjengelig i resten av verden.

Historie
--------

Bryggeriets historie starter i 1648 når nederlandske munker bygget et kapell i Achel. Kapellet ble kloster i 1686, men ble ødelagt under den den franske revolusjonen. I 1844 ble klosteret gjenoppbygget av ruinene av munker fra Westmalle. Det første ølet som ble brygget var *Patersvaatje* i 1852, og 19 år senere i 1871 ble klosteret et trappist-kloster og de begynte å brygge øl regelmessig.

I 1914, under første verdenskrig, forlot munkene klosteret da tyskerne okkuperte det. Under okkupasjonen (i 1917) ble bryggeriet demontert slik at omtrent 700 kg kobber kunne hentes ut. I 1998 bestemte munkene å brygge igjen. Munker fra trappist-klosteret Westmalle og Rochefort-klosteret hjalp til med byggingen av det nye bryggeriet.

I 2001 lanserte bryggeriet Achel 8°-ølene.

Som med de andre trappist-bryggeriene selges ølet for å støtte klosteret og andre veldedige formål.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Achel beer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |
«Lelu» har flere betydninger.

**Lelu**, tidligere **Lele** er en liten øy i Lelu Harbour i kommunen Lelu i delstaten Kosrae i Mikronesiaføderasjonen.

Geografi og klima
-----------------

Øya Lelu måler cirka 1,5 km x 700 meter, og ligger i en bukta Lelu Harbour på norøstsiden av øya Kosrae, innenfor det revet som omgir øya Kosrae. Den har en åskam med to spisser på østsiden av øya. Den har mye regn, det faller cirka 4700 mm regn pr år på Lelu.

Øya er, sammen med landsbyen Tofol en del av kommunen Lelu, og hadde 1267 innbyggere i 1970 og 1594 innbyggere i 1980. Øya er hovedsakelig befolket i den vestlige, flatere delen. Landsbyen i vest heter Lelu Village. Høyeste punkt er Finol Poro (Mount Fenkofuru), som er 110 meter over havet.

Midt på øya ligger Lelu Elementary School og Tradewind Motel.

Lelu er forbundet til øya Kosrae med en 650 meter lang motorvei.

Historie
--------

Øya Lelu var senter i en eldre sivilisasjon, som varte fra 1200-tallet til 1800-tallet, med sitt høydepunkt på 1300- og 1400-tallet. Denne sivilisasjonen kalles Lelu, og de erobret øya Kosrae. Bebyggelsen på Lelu var stor, cirka 20 hektar på sitt største, og ruinene er i dag en plass med arkeologisk utgraving.

Da europeerne først oppdaget øya i 1824 fant de en by med veier og kanaler, og høye murer som omkranset kongens bolig. Det meste av disse murene var bygd cirka 400 år tidligere. Det var over 100 inngjerdede områder på øya Lelu og de mindre øyene Pisin, Yenyen og Yenasr.

Europeerne bragte med seg sykdommer, og de cirka 6000 som bodde i Kosrae og Lelu da europeerne kom dit, ble redusert til cirka 200 i 1870.

Referanser
----------

1. ↑  The Journal of the Polynesian Society - *Lelū, the stone city of Kosrae: 1978-1981 research* Arkivert 31. januar 2019 hos Wayback Machine. besøkt 22. juli 2022.
2. ↑  Pacificweb.org - *Number of inhabitants - Trust Territory of the Pacific Islands*, besøkt 22. juli 2022.
3. ↑  Mapcarta.com - *Lelu Elementary School*, besøkt 22. juli 2022.
4. ↑  The Australian Museum - *Corals of Kosrae - The Lelu Ruins*, besøkt 22. juli 2022.
5. ↑  AlluringWorld.org - *Leluh*, besøkt 22. juli 2022.
6. ↑  National Park Service - *Leluh Ruins (Kosrae Freely Associated State, FSM)*, besøkt 22. juli 2022.
**Ingvard Georg Nordbø** (1914–1944) var en norsk sjåfør og motstandsmann under andre verdenskrig. Han var et aktivt medlem av Tjemsland-gruppen og ble henrettet i Trandumskogen den 10. mai 1944 som følge av sitt illegale arbeid.

Nordbø ble født den 17. april 1914 på Kvitsøy. Han bosatte seg i Mellomstraen 16, på Straen. Foreldrene, Laurits og Petra Nordbø, var begge aktive i NKP på 1920- og 1930-tallet. Georg var gift med Astrid, født Thorsen, og sammen hadde de to barn, Lillian (født 1937) og Øyvind (født 1940). Han var også bror til sentralkomitémedlem i NKP, Lars Nordbø, som ble skutt i Trandumskogen den 1. mars 1943. 

Georg Nordbø var sjåfør og medlem av Transportarbeiderforeningen. Han sto på NKPs liste ved kommunevalget i 1937. Før krigen var han aktiv på flere områder enn politikken. Han skaffet familien en liten parsell i kolonihagen på Eiganes og drev med hagearbeid der sammen med sin kone..

Arrestasjon og fengsling
------------------------

Georg Nordbø ble arrestert den 21. september 1943 mens han var på arbeid. I et brev til kona Astrid fra Fengsel A dagen etter uttrykte han bekymring over at han ikke kom hjem dagen før. Arrestasjonsgrunnlaget inkluderte deltakelse i studiesirkler, lytting på britiske og sovjetiske radiosendinger, arbeid med aviser og oppbevaring av sprengstoff. Han ble overført til Grini den 23. oktober 1943 og tildelt fangenummer 8463.

Dødsdom og henrettelse
----------------------

Georg Nordbø ble dømt til døden av SS- und Polizeigericht Nord ved SS-dommer August Kreischer den 31. mars 1944. Hovedpunktet i dommen var hans virksomhet for en fiendtlig stat. Til tross for innsendt benådningssøknad til Reichskommissar Josef Terboven, ble dødsdommen stående. Georg Nordbø ble skutt i Trandumskogen den 10. mai 1944. Det er bevart flere brev etter Georg Nordbø mens han satt på Grini; det siste er datert 4. mai 1944, seks dager før henrettelsen.

Referanser
----------

1. ↑  «VG Våre Falne Ingvard Georg Nordbø». VG. Besøkt 10. februar 2024.
2. 1 2 3 4 5  Arntsen, Jan Magne (2018). *En fortiet historie : Tjemsland-gruppa og kommunistisk motstand i Stavanger 1940-1945*. Piren forlag.
3. ↑  Aunaas, Petter (1. september 2023). «Familiene». *Trandum*. Besøkt 10. februar 2024.
4. ↑  «Fanger.no Ingvald Georg Nordbø». Besøkt 10. februar 2024.
5. ↑  «10 nordmenn dømt til døden og skutt». *Frostingen*. mai 1944.
6. ↑  Linnerud, Eystein (1969). *Trandumskogen*. E. Linnerud.
7. ↑  Arntsen, Jan Magne (2018). *En fortiet historie : Tjemsland-gruppa og kommunistisk motstand i Stavanger 1940–1945*. Piren forlag.
**Chorus Mixtus** er det blandede studentkoret ved Det juridiske fakultet ved Universitetet i Oslo. Koret ble stiftet i 1982, i forbindelse med Justivalen – jusstudentenes studentfestival, og har vokst seg seg til å bli en tradisjonsrik del av studentlivet ved fakultetet. I dag består koret av omtrentlig 30–40 kvinnelige og mannlige sangere fra alle avdelinger på jussen. Repertoaret er bredt og spenner fra klassisk til populærmusikk. Chorus Mixtus er særlig kjent for sine medleyer. Koret har opptrådt på NRK P3 i forbindelse med P3aksjonen i både 2019, 2021 og 2023. 

Koret er en undergruppe av Juristforeningen. 

Korets øverste beskytter og maskot er Løven Rex, også kjent under navnet Bonus Pater Løvdrup.

Diskografi
----------

Koret feirer sine jubileum hvert femte år og spiller i den anledning inn et jubileumsalbum. Albumet fra 2022, XL, ble det første av korets album som ble digitalt tilgjengelig.

* 2022 – XL
* 2017 – *Rexual Feeling*
* 2012 – *Chorus Mixtus - Compactus Discus*
* 2008 – *Juristforeningen 100 år – Det beste fra Hoppevrinsket*
* 2007 – *Dans og drikk*
* 2002 – *Tyvenullto*
* 1998 – *Aula*

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Chorus Mixtus på Facebook Rediger på Wikidata

* Chorus Mixtus på Instagram Rediger på Wikidata

* Chorus Mixtus på YouTube Rediger på Wikidata

Portal: Oslo
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.
**Tolga-Os Sparebank** er en sparebank med hovedkontor på Tolga. Banken ble etablert i 1865.

Tolga-Os Sparebank er fra 1. januar 2022 tilslutta Lokalbank-alliansen, sammen med ni andre frittstående og sjølstendige sparebanker i Norge. Alliansen ble dannet da de ti bankene brøt ut av Eika Gruppen. Fra 2021 tilbyr banken forsikringer gjennom Frende Forsikring.

Bankens hovedkontor ligger i Brugata i Tolga sentrum, mens de fire andre kontorene er plassert på Os, Tynset, Elverum og i Folldal.

Historikk
---------

I 1865 sendte ordfører Tore N. Røe brev til Kongen om behovet for en sparebank som dekket prestegjeldet mellom Røros og Tynset. I nabogjeldene var det allerede opprettet banker, men de ga ikke de samme fordelene til kunder utenfor egne prestegjeld. Røros Sparebank krevde for eksempel 0,5 prosent mer i rente av låntagere utenfor Røros Prestegjeld.

Den 8. mars 1865 godkjente Den Kongelige Norske Regjerings Finans- og Told-departement ordførerens planer om «Tolgen Prestegjelds Sparebank», og den nye banken startet opp den 6. mai 1865.

Referanser
----------

1. 1 2  «Utbryterbanker vil ha omkamp mot Eika Gruppen». *kapital.no* **(norsk)**. 18. juni 2021. Besøkt 1. november 2021. «Det ulmer i Eika Gruppen, der ti av aksjonærbankene i 2018 sa opp sine distribusjonsavtaler og meldte seg ut av Eika Alliansen grunnet uenighet om eierstyring, IT-strategi og kostnader. De ti, som formelt trer ut av Eika-systemet ved kommende årsskifte, har siden dannet et nytt aksjeselskap kalt Lokalbank-alliansen. | I fjor gikk utbryterne til sak mot Eika Gruppen etter en rettet emisjon mot Grong Sparebank som de mener er ugyldig. Jusprofessor Geir Woxholth hadde da kommet til tilsvarende konklusjon i en ekspertvurdering. Emisjonen medførte at Grongs eierandel i Eika Gruppen økte fra 0,51 til 2,52 prosent, på bekostning av eierandelen til saksøkerne.»

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Brønnøysundregistrene
 |
**Bjarne Dalland** (født 27. august 1906 i Bergen, død 1. mars 1943 på Trandumskogen) var en norsk motstandsmann og medlem i Norges Kommunistiske Partis sentralkomite.

Dalland hadde middelskole og arbeidet før krigen som funksjonær i Norsk Transportarbeiderforbund.

Tidlig i krigen jobbet han aktivt for å forberede motstandsarbeidet i Bergen. Under dekke av jobben i transportarbeiderforbundet kunne han på fulltid bygge ut motstandsorganisasjonen. Han samarbeidet nært med Peder Furubotn. Dalland ble arrestert første gang i 1940, og satt fengslet i seks måneder.

Da han slapp ut fortsatte han det illegale arbeidet, og ble sentral i virksomheten på Vestlandet. Dalland var blant dem som deltok på det utvidete sentralkomitemøtet i NKP i Oslo 31. desember 1941 - kamuflert som et nyttårsarrangement. Møtet valgte enstemmig Furubotn til ny generalsekretær. Dalland ble innvalgt i sentralkomiteen.

I Bergen var han aktiv da NKP i byen ga ut den lokale illegale avisen *Alt for Norge* i 1942. Han satt også i det såkalte Faglig utvalg i byen, LOs illegale ledelse.

Dalland ble for annen gang arrestert 8. september 1942, i en aksjon der 15–20 ledende lokale kommunister ble tatt. Dalland ble brakt til Møllergata 19 i Oslo. Han ble skutt på Trandum 1. mars 1943.

Dalland er gravlagt på Møllendal gravplass i Bergen.

Referanser
----------

1. ↑  Nettsidene til NKP Midt-Norge
2. ↑  Side 113-114. Torgrim Titlestad: *Stalin midt imot. Peder Furubotn 1938-1941*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
3. ↑  Side 164-165. Torgrim Titlestad: *Stalin midt imot. Peder Furubotn 1938-1941*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
4. ↑  Side 192. Torgrim Titlestad: *I kamp, i krig. Peder Furubotn 1942-1945*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
5. ↑  Side 29, side 160. Hans Luihn: *Den frie hemmelige pressen*, Nasjonalbiblioteket (1999) ISBN 82-7965-010-5
6. ↑  Side 378, Tore Pryser: *Klassen og nasjonen (1935-1946)*, Arbeiderbevegelsens historie i Norge, bind 4. Tiden (1988)
7. ↑  Side 163. Torgrim Titlestad: *I kamp, i krig. Peder Furubotn 1942-1945*, Gyldendal (1977) ISBN 82-05-09293-1
8. ↑  Side 442, *Våre Falne* bind 1[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
DS Arendal var det første skip i kystruta mellom Oslo og Bergen.
**Kystruten Oslo - Bergen** var en dampskipsrute som forbandt byene på Sørlandet med hovedstaden og Norges nest største by, Bergen. Fra 1868 ble ruten mellom hovedstaden og Bergen en helårsrute som skulle bli drevet i hundre år. Lenge ble den drevet i felleskap av Arendals Dampskibsselskab og Det Stavangerske Dampskibsselskab. 

Ruten ble etablert i 1865 da Arendalske fikk levert DS «Arendal» og den ruta som selskapet til da hadde drevet mellom hovedstaden og Kristiansand ble forlenget vestover. Ruten og skipet var en suksess, slik at rederiet i 1867 kunne kontrahere enda et skip som ble levert året etter, og dette skipet fikk navnet DS «Motala».

I 1867 satte Stavangerske inn sitt nybygde skip DS «Stavanger» (1867) i rute Oslo - Stavanger - Bergen. I 1873 ble dette en fast ukentlig rute, og et par år seinere ble skipet DS «Kong Sverre» innkjøpt og satt inn i ruta. Dette skipet var i trafikk helt til 1936.

Referanser
----------

1. ↑  Dannevig 1982 s.9
2. ↑  Kystruta 1981 s.36

Litteratur
----------

* Ottar Lindstøl (red.): Kystruta Oslo Bergen. 1981
* Birger Dannevig: *Arendals Dampskibsselskab 1857–1982*, Arendal 1982
* Artikkel om Arendals Dampskibsselskab av Dag Bakka jr. i «Skipet» 1.2000

Se også
-------

* Brevikruta
* Nattruten
**Hornnes jernbanebru** er ei bru over Otra mellom de tidligere stasjonene Hornnes og Evje på Setesdalsbanen. Brua ble bygd i 1895–1896 og Setesdalsbanen ble åpnet i 1896. Brua er 140 meter lang og oppført i stålkonstruksjon fundamentert på seks brukar av lokal gneis. Steinen er fint tilhogd av tilreisende rallarer, de fleste var svenske. 

Setesdalsbanen ble lagt ned i 1962. Syv år seinere ble brua bygd om til gang- og sykkelbru mellom Hornnes og Evjemoen. Ombyggingen ble utført av et britisk militært ingeniørkompani som besøkte Evjemoen, 29th Field Squadron RE. 

I forbindelse med hundreårsjubiléet for Setesdalsbanen i 1996 begynte Evje og Hornnes kommune å planlegge restaurering av brua. Et stort restaureringsarbeid ble utført i 1999. Dette var et samarbeidsprosjekt mellom kommunen, fylkeskommunen, det britiske ingeniørkompaniet fra 1969 (som også nå gjorde arbeidet) og private bedrifter. 

Brua er vakker. I kulturminneåret 1997 ble den valgt til å være kommunens spesielle kulturminne. Den er også vernet i *Nasjonal verneplan for kulturminner i jernbanen*, og i planen gitt spesiell høy verneverdi.

Referanser
----------

1. ↑    Setesdalswiki

Kilder
------

* *Museumsplan for Evje og Hornnes kommune*, vedtatt i Evje og Hornnes kommunestyre, 1996
* Olav O. Uleberg, *Hornnes I, Gards- og ættesoge*, utgitt av Hornnes bygdesogenemd, 1969, s. 325

Eksterne lenker
---------------

* Kulturminnesøk.no
**Lars Emil Erichsen** (født 16. desember 1922, død 26. mai 1944) var en norsk motstandsmann under andre verdenskrig.

Liv og virke
------------

Erichsen var sønn av Arthur Erichsen og Rachel Eberhardt. Han gikk i tredje klasse på Vestheim gymnas da han ble med i Milorg; hvor han blant annet samarbeidet med Max Manus. Den mest kjente aksjonen han deltok i under krigen var aksjonen mot Arbeidstjenesten, en aksjon som skulle hindre tyskerne å rekruttere norske gutter til tysk krigstjeneste, blant annet på østfronten. Lars Emil var med som vakt da Oslogjengen tok seg inn i politimajor Kiellands leilighet i Kirkeveien 90.

Under aksjonen ble Lars Emil Erichsen tatt til fange av tyskerne. Tre uker etter aksjonen ble han skutt i Trandumskogen sammen med John Hatland og Per Arne Stranger-Thorsen. På denne tiden var han elev ved *Oslo Handelsgymnas*.

I filmen om Max Manus
---------------------

I filmen *Max Manus* fra 2008 ble Lars Emil spilt av Jakob Oftebro. I filmen ble det midlertidig gjort enkelte filmatiske friheter på Lars Emils bekostning. For det første er han og Edvard Tallaksen i filmen med på operasjon Mardonius i april 1943; i virkeligheten var det Einar Riis Johansen og Halvor Haddeland som var med på dette.
For det andre blir Lars Emil i filmen også skutt under aksjonen i Kirkeveien mens han prøver å hjelpe Max Manus, som er blitt stoppet av en tysker; i virkeligheten ble han skutt på Trandum tre uker senere.

Referanser
----------

1. ↑  Våre falne - Første bok, side 547
2. ↑  Budstikka - Om filmen[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** Fangeregisteret **·** Våre falne

 |

Portal: Andre verdenskrig
Ulykkesstedet Nordstrandulykken.
Fremste del av lokaltoget etter ulykken.
Føreropplæring og øvelseskjøring på ulykkeslokomotivet. Halden 23.9.1993.
Ulykkestogsettet plassert på Loenga etter ulykken.
**Togulykken på Nordstrand** (også referert til som **Nordstrand-ulykken**) inntraff 3. oktober 1993 på Nordstrand stasjon. Et lokaltog av type 69 på vei fra Oslo S til Ski stod stille på Nordstrand stasjon da et løpsk skiftelokomotiv av type NS 6400 (L 6961) traff lokaltoget med en fart av 75 km/t. Lokaltogsettet bestod av vognene 69.068, 69.868 og 69.654, mens skifteloket var nr. 6454. Fem personer omkom i ulykken, alle var passasjerer i lokaltoget. Fire personer ble alvorlig skadet, herunder begge lokomotivførerne, mens et titalls flere fikk lettere skader.

Hendelsesforløp
---------------

I undersøkelsene etter ulykken ble det funnet ut at stengekranene for bremsesylinderne stod i feil stilling da skiftelokomotivet forlot NSBs område i Lodalen. Skiftelokomotivet hadde dermed ikke fungerende trykkluftbremser, men kun elektrodynamiske bremser og to parkeringsbremser. Ved Rosenholm holdeplass ble parkeringsbremsen koblet ut og lokomotivet begynte dermed å rulle bakover. På denne lokomotivtypen virker ikke de elektrodynamiske bremsene når toget beveger seg bakover, så lokomotivføreren hadde dermed ingen mulighet til å få stoppet lokomotivet, slik at ulykken ble et faktum.

I den første rettssaken i Oslo byrett etter ulykken ble lokomotivføreren på skiftelokomotivet tiltalt for å ha opptrådt uaktsomt, men han ble frikjent da det kom frem at han hadde arbeidet under stressende forhold (underbygget av forsinkelser) og fordi typekurset for lokomotivtypen ikke var tilfredsstillende nok. Instruksjonsboka for lokomotivtypen var oversatt til norsk av en som ikke var autorisert oversetter. I tillegg var tekst på lokomotivets stengekraner for bremser på nederlandsk språk, samtidig som innstillingene av disse (loddrett kontra vannrett kranstilling for hhv. stengt og åpent) var motsatt av andre typer skiftelokomotiver som da var i tjeneste hos NSB.

Denne første rettssaken ble siden anket til Høyesterett av påtalemyndighetene på grunnlag av at byretten hadde lagt til grunn en for mild aktsomhetsnorm, noe Høyesterett sluttet seg til. Da saken kom opp igjen i byretten i 1996 ble lokomotivføreren dømt, men han slapp å sone dommen samt å betale saksomkostningene. Som følge av brudd på Arbeidsmiljøloven med hensyn til mangelfull merking av stengekranene ble NSB idømt et forelegg på 150 000 kroner.

Ved den løpske ferden hadde føreren av skiftelokomotivet forgjeves forsøkt å få telefonkontakt med togledelsen i Oslo. En konsekvens av ulykken var at det ble innført egne alarmtelefonnumre ved togledersentralene.

Se også
-------

* Jernbanen i Norge
* Liste over togulykker

Eksterne lenker
---------------

* Sikkerhetsdagene.no – Storulykker i Norge de siste 20 årene, Togulykker
* Sintef.no – Sikkerhet på skinner? Oppfatninger om sikkerhet på norske jernbaner 1950–2000, Nordstrand-ulykken Arkivert 30. september 2013 hos Wayback Machine.
***Oxycraspedus*** er en slekt av biller som hører til gruppen snutebiller (Curculionoidea). Noen av artene er knyttet til kransgraner (*Araucaria*), der de lever av pollen i hann-kongler.

Utseende
--------

Stort sett små (ofte 3 – 5 mm), avlange, noe flate biller, brune, rødlige eller svarte. Oversiden er snau eller med spredte, fine hår eller skjell, ofte noe glinsende, gjerne kraftig og tett punktert. **Hodet** er i midten trukket ut til en snal snute som er lengre enn resten av hodet. Antennene sitter festet ved roten av snuten, rett ved øyets framkant. Antennenes to-tre ytterste ledd danner en løs kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er bredere enn langt, tilsmalnet framover, med markerte sidekanter. Det er ofte tett og sterkt punktert. **Dekkvingene** er avlange og parallellsidige. **Beina** er ganske korte og kraftige, baklårene gjerne sterkt fortykkede. På mellom- og bakbeina har leggene og lårene en rekke av kraftige knøler på oversiden. Framleggene (protibiae) har en kam av børster som brukes til å rense antennene. Føttene er fem-leddete, men det fjerde leddet er svært lite og knapt synlig. Det tredje og ofte også det andre leddet er tolappede. På framføttene er det ytterste leddet lengre enn de fire innerste til sammen.

Levevis
-------

Billene er knyttet til kransgraner (slekten *Araucaria*) der de eter pollen. Disse billenes forekomst i baltisk rav kan tyde på at kransgraner vokste der i eocen-tiden, ikke bare på den sørlige halvkulen som i dag.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i det sørlige Sør-Amerika. I tillegg kjennes det to arter fra baltisk rav som stammer fra eocen-tiden.

Systematisk inndeling
---------------------

Slekten blir noen ganger regnet til familien Belidae.

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera Linnaeus, 1758
	+ Underordenen Polyphaga Emery, 1886
		- Gruppen (Infraorden) Cucujiformia Lameere, 1938
			* Overfamilien snutebiller, Curculionoidea Latreille, 1802
				+ Familien **Oxycorynidae** Schönherr, 1840
					- Underfamilien Oxycoryninae
						* Slekten ***Oxycraspedus*** Kuschel, 1955
							+ †*Oxycraspedus argetus* Legalov & Poinar, 2023
							+ *Oxycraspedus cornutus* Kuschel, 1959
							+ *Oxycraspedus cribricollis* Kuschel, 1955
							+ *Oxycraspedus minutus* Kuschel, 1955
							+ †*Oxycraspedus poinari* Legalov, 2016

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*


1. ↑  A.A. Legalov & G.O. Poinar Jr. (2023) Eocene Araucariaceae in Europe: additional evidence from a new Baltic amber species of the genus *Oxycraspedus* Kuschel, 1955 (Coleoptera: Belidae). *Historical Biology* DOI: 10.1080/08912963.2023.2237984.
2. ↑  A. A. Legalov (2016) Two new genera and four new species of fossil weevils (Coleoptera: Curculionoidea) in Baltic amber. *Entomologica Fennica* 27(2):57-69.
**Massimiliano Palinuro** (født 10. juni 1974 i Ariano Irpino i provinsen Avellino i Italia) er en italiensk katolsk biskop og apostolisk vikar av Istanbul, og apostolisk administrator av det apostoliske eksarkat Istanbul.

Liv og virke
------------

### Prest

Massimiliano Palinuro studerte filosofi og katolsk teologi fra 1993 ved *Kardinal Alessio Ascalesi*-seminaret i Napoli. I 1998 ordinerte biskopen av Palestrina, Eduardo Davino, ham til diakon. Deretter fortsatte han studiene ved Det pavelige bibelinstitutt i Roma, der han fikk lisensiat i bibelsk eksegese. Den 24. april 1999 ble Palinuro presteviet av biskopen av Ariano Irpino-Lacedonia, Gennaro Pascarella, i katedralen til Ariano Irpino.[1]

Palinuro var først kapellan ved helligdommen  *Nostra Signora di Fatima* i Ariano Irpino, og ble så sogneprest for *Santissima Annunziata* i San Nicola Baronia i 2000. I 2004 mottok Massimiliano Palinuro doktorgraden i bibelteologi ved *Det pavelige teologiske fakultet i Sør-Italia* i Napoli. Deretter underviste han i Det nye testamente i bibelstudier og gammelgresk filologi ved *et pavelige teologiske fakultet i Sør-Italia* i Napoli. 

I 2012 ble Massimiliano Palinuro sendt til Tyrkia som *Fidei Donum*-prest, hvor han først arbeidet i erkebispedømmet Izmir og senere som prest i Trabzon i det apostoliske vikariat Anatolia.[1]

### Apostolisk vikar for Isranbul, biskop

Den 14. september 2021 utnevnte pave Frans ham til apostolisk vikar i Istanbul og apostolisk administrator av det apostoliske eksarkat i Istanbul.[1] Prefekten for kongregasjonen for de orientalske kirker, kardinal Leonardo Sandri, ordinerte ham til biskop den 7. desember samme år i katedralen i Ariano Irpino; medkonsekratorer var biskopen av Ariano Irpino-Lacedonia, Sergio Melillo, og apostolisk vikar av Anatolia, Paolo Bizzeti S.J. Innsettelsen i embedet fant sted den 18. desember 2021.
**Den kongelige Jernbanekommisjonen** ble nedsatt 16. juni 1845 av statsråd Fredrik Stang for å utrede «et Communicationsanlæg kan istandbringes til Forbindelse mellom Christiania, Øieren og Mjøsen». Med var amtmann Erik Røring Møinichen, oberst Balthazar Nicolai Garben, professor Anton Martin Schweigaard, ingeniørløytnant Georg Ræder og grosserer Hans Gulbranson. Den underkjente først en utredning fra den engelske Robert Stephenson som ville bygge og drive, men la Norge betale 1/3 av totalkostnadene på 1,9 millioner spesiedaler. I stedet ville kommisjonen heller for at landet skulle bygge selv, men utbygging ble utsatt grunnet internasjonal usikkerhet og lånebetingelsene. I 1875 foreslo den utbygging til Valdres. Med var Ole Jacob Broch leder og Carsten Smith (1817–1884). Den fremla jernbaneplanen av 1923.
En ny jernbanekommisjon av 1949, ledet av Sverre Johan Iversen, la frem sin innstilling i 1953.
Her var Fridtjov Isachsen med.

Referanser
----------

1. ↑  «Da Norge fikk jernbane». Riksarkivet.
Hummerfarm i Austefjorden
**Austefjorden** er en fjordarm på nordsiden av Korsfjorden i Øygarden kommune i Vestland. Det meste av fjorden ligger mellom Tofterøy i vest og Sotra i øst. Fjorden strekker seg åtte kilometer til Eide. Innløpet til fjorden i sør ligger mellom Hummelsund på Tofterøy og Håkonsund sør for Forland. Ved nordenden av Tofterøy krysser en 270 meter lang hengebro fjorden langs fylkesvei 200.

Langs østsiden av fjorden er det flere grender innover langs fjorden som Steinsland, Hamre, Bakka, Åsen og Vorland. På vestsiden nord for Tofterøy ligger Glesnes og Kausland. Helt innerst i fjorden deler den seg i to og den vestlige delen blir kalt Vestrepollen.

Austefjorden ferjekai
---------------------

Austefjorden ferjekai.  Foto: Torstein Fjell 
Austefjorden ferjekai er en nedlagt ferjekai i Austefjorden i Sund. Herfra gikk det ferje til Kvaløya i Austevoll fra 1988–1995. Ferjekaien ble midlertidig tatt i bruk da Krokeidevegen raste ut i Storavatnet mars 1999.

Under byggingen av fergekaien ble det gjort funn som viste at det hadde vært aktivitet i området siden steinalderen.

Se også
-------

* Austefjorden-Kvaløya

Referanser
----------

1. ↑  Austefjorden på Norgeskart.no fra Statens kartverk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Hobølelva** har sitt utspring i Mjær i Enebakk, og munner ut i Vansjø i Viken. Elva tar også en tur innom Bjørnerødvannet. Nedslagsfeltet strekker seg opp til området rundt Østmarkskapellet i Oslo, og omfatter Rundvannet, Smalvannet, Trollvannet og Sølvdobla, som drenerer til Sværsvann på grensen til Ski kommune. Hobølelva er den største av fire tilførselselver til Vansjø, og har en midlere vannføring ved utløpet i Vansjø på 5,4 m³/sek. Elva renner for det meste stille gjennom jordbrukslandskapet, og mesteparten av fallet fra Mjær på 110 m til Vansjø på 25 moh. skjer ved dammer og kraftanlegg. Den eneste skikkelige strykstrekningen er ved utløpet fra Mjær. Elva er næringsrik, og har stort sett leirebredder med høyt næringsinnhold.

Hobølelva har en fauna med høy verneverdi, da det finnes flere rødlistede arter her, blant annet elvemusling. Elva har også en stedegen ørretstamme med kjente gyteområder øverst ved utløpet av Mjær. Ørreten i elva er helt nødvendig for reproduksjon av elvemusling da den inngår i muslingens reproduksjonssyklus (muslinglarvene lever en tid på ørretens gjeller). Elvemuslingen er en spesielt interessant og sårbar art som kan bli 300 år gammel.

Elva er også leveområde for klubbeelvelibelle. Denne arten er ført på rødlista som *kritisk truet* (CR). Videre finnes det edelkreps,
spesielt nord for Elvestad. Også krepsen er en truet art.

Miljøet langs elva er dessuten leveområde for flere sårbare fuglearter, herunder sanglerke, gresshoppesanger, vepsevåk og nattravn, samt den kritisk truede åkerrikse.

Hobølelva er kjent for til tider å ha en middels oversvømming ved store nedbørsmengder. Spesielt kjent er området fra Elvestadkrysset mot enden av Riisersletta. Her kan vannmengdene føre til så store problemer at jorder blir oversvømmet, og bøndene i nærområdet ikke har mulighet for å komme seg over elva uten bruk av traktor. Ved Elvestrakrysset finner man også den lille gamle steinbrua Mjukebru.

Se også
-------

* Liste over elver i Østfold

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Vassdrag – Nedbørfelt – Regine-enhet.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 25. februar 2015
2. ↑  Forslag til reguleringsplan E18 Knapstad – Akershus grense Arkivert 6. mai 2014 hos Wayback Machine. Statens vegvesen, 2011, side 11
3. ↑  (no) Hobølelva i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

Eksterne lenker
---------------

* Vannområdeutvalg for Vansjø-Hobølvassdraget

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister **·** Naturbase
 |
**Svinna** (eller **Svinndalselva**) er ei elv som springer ut fra småtjern og bekker helt sørøst i Våler i Østfold, og renner vestover gjennom Svinndal til Sæbyvannet. Navnet Svinna brukes også om elva nedstrøms Sæbyvannet, men her bruker Kartverket navnet *Unumselva*.

Elva renner vestover via Flesjøvannet, og ut i Vansjø ved Roos. Mellom Flesjøvannet og Vansjø brukes også navnat *Neselva*.

Høydeforskjellen mellom Sæbyvannet (46 moh.) og Vansjø (25 moh.) er 21 meter. Tidligere ble et av vannfallene i Svinna utnyttet til å drive oppgangssaga «Frølandsaga».

Svinna er en av fire tilførselselver til Vansjø, og har en midlere vannføring ved utløpet i Vansjø på 1,6 m³/sek.

Se også
-------

* Liste over elver i Østfold

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Nedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 1. mars 2015
2. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 1. mars 2015.
3. ↑  «Norgeskart». Kartverket. Besøkt 1. mars 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
**Køpenickiaden i Hommelvik** var et narrespill iverksatt av Martin Tranmæl i 1918, i samarbeid med blant andre hommelvikingen Einar Lysholm. Det innebar å overbevise myndighetene om eksistensen av et stort hemmelig våpenlager i Folkets Hus i Hommelvik, og at en ny betydelig våpenlast kom til å bli transportert til Hommelvik via Selbu.

Bakgrunn
--------

Foranledningen var at Tranmæl, sammen med flere, var tiltalt for sin virksomhet i Trondheim soldatråd og Trøndelag anarkistiske distriktsorganisasjon. I samråd med Tranmæl formulerte Einar Lysholm, formann i Hommelvik Socialdemokratiske Ungdomslag og tidligere redaksjonssekretær og korrespondent i Hommelvik, et brev som han sendte til Tranmæl. I en slags dårlig kodeform ble det informert om den planlagte våpentransporten. Hensikten med brevet var å få myndighetene til å aksjonere, og derigjennom demonstrere at Tranmæl ble ulovlig overvåket.

Politiet ble lurt
-----------------

Noen dager før den angivelige våpenleveransen skulle ankomme, var sivilkledd politi på plass i Hommelvik for å overvåke konspiratørene. Politiet etablerte også en stilling ved Selbuveien for å pågripe den fiktive selbyggen med vognlasset med våpen. I Trondheim sto militære styrker klar for å transporteres med tog inn til Hommelvik. Konspiratørene hadde full kontroll på politiets spanere. De var lett å identifisere, siden konspiratørene stort sett hadde kjennskap til alle som hadde tilhørighet til stedet.

Konspiratorene bidro til å opprettholde illusjonen om en nærstående aksjon ved å arrangere et hemmelig møte kvelden før våpenlasten angivelig skulle ankomme, og hvor deltakerne som ankom det hemmelige møtestedet forsøkte å opptre i roller som «farlige revolusjonære». Samtidig sørget de for å bli iakttatt av spanerne. Det ble praktisert adgangskontroll og vedskier ble plassert ut ved inngangsdøren til møtelokalet, slik at skyggene skulle illudere våpen. Sent på kvelden ankom Martin Tranmæl.

Den etterfølgende dagen ble politiet klar over at det ikke kom noen våpenlast fra Selbu, og at det ikke var lagret våpen i Folkets Hus. Aksjonen ble avblåst, og soldatene, som konspiratørene håpet ville komme, ble ikke satt i aksjon.

Istedenfor å bekrefte de tiltaltes skyld, ble hendelsen brukt i rettssaken som et bevis på urettmessig overvåkning. Brevet til Tranmæl oppbevares i dag ved Justismuseet i Trondheim.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Winnberg, Torgeir (18.5.1966). «"En festlig køpenickiade i Hommelvik"». *Arbeider-Avisa*. s. 7.
2. ↑  Lie, Håkon (1988). *Martin Tranmæl: et bål av vilje. Bind 1*. Tiden Norsk Forlag.
**Hæra** er en sideelv til Glomma, som renner gjennom Indre Østfold kommune.

Elva har utspring i Stiklatjern nordøst for Båstad i Trøgstad, like ved grensen mot Akershus. Den renner videre mer eller mindre rett sørover gjennom et system av våtmarker og tre mindre innsjøer; Kallaksjøen, Hærsetsjøen og Skottasjøen. Store deler av dette området er fredet, og er kjent som Kallakmosen naturreservat og Hæra naturreservat. Et par kilometer sørover renner elva gjennom Grefslisjøen ved Havnås øst for Skjønhaug. Sør for denne, ved Åmot, kommer Dalselva sørfra og inn i Hæra. Krokstadfoss er et ca. fem meters fall som, i likhet med de andre større fallene i elva, har vært utnyttet med mølle og sagbruk.

I slettelandet i Hærland lengst nord i Eidsberg meandrerer elva og tar opp Dugla fra sør. Rustadfossen er et ti meters fall, og ca. en km lenger sør er Susebakkefossen, ca. sju meter fall. På kart fra 1775 er elva kalt «Rustad-Elven» helt ned til utløpet i Glomma.

Øst for Mysen vender elva mot vest i et flatt landskap der elva meandrerer i en vid dalbunn øst og sør for tettbebyggelsen i Mysen. Vest for Mysen stasjon går elva ut i Spinnerifossen, et 17,5 m fall som har vært utbygd med bl.a. Stigens Uldvarefabrik fra 1890. I området fra Susebakkefossen til Spinnerifossen er elva lokalt kalt *Mysenelva*. Etter fossen går elva i et gjel vestover gjennom Narvestaddalen, deretter ut i mer åpent terreng preget av leirsletter og raviner sørvestover i retning Eidsberg kirke. Her snur den rett vest, forbi storgården Lekum, og ut over Lekumfossen, det nederste fallet i Hæra, eller *Lekumelva* som den kalles i det nederste løpet. Lekumfossen med sine 27 meter er det høyeste fallet i elva, og det eneste som i dag er utbygd for kraftproduksjon, med Lekum kraftverk. Ved kraftverket munner elva ut i Lekumevja i ravinelandskapet på østsiden av Glomma.

Fra utspring til utløp er det i luftlinje 23,5 km, men på grunn av meandreringen er samlet lengde hele 52 km. Elva renner gjennom jordbrukslandskap og har til tider meget dårlig vannkvalitet. Den er likevel et meget viktig landskapsøkologisk element, og er tilholdssted for flere sjeldne arter som for eksempel isfugl.

Se også
-------

* Liste over elver i Østfold

Referanser
----------

1. ↑  «NVE Atlas». *Nedbørfelt.*  Norges vassdrags- og energidirektorat. Besøkt 21. februar 2015
2. ↑  «Kart fra 1775». Arkivert fra originalen 30. september 2018. Besøkt 10. august 2015.
3. ↑  (no) Hæra i Miljødirektoratets nettsted Naturbase

|  |  |
| --- | --- |
| Lekum kraftverk ved utløpet av Hæra | Mysenelva |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Naturbase
 |
**Fjella** er et stort, sammenhengende skogsområde i Viken. Det omfatter *Trømborgfjella* i Indre Østfold, *Rakkestadfjella* i Rakkestad og *Vestfjella* i Marker kommune.

Området ligger mellom 150 og 300 meter over havet, og høyeste punkt er Linnekleppen (325 moh.) helt i sør. Landskapet er småkupert, med koller, rygger og mindre daler som domineres av glissen furuskog og mange små innsjøer, tjern og myrer. Fjella er et populært turområde med milevis av tur- og skiløyper, og det er mye brukt til friluftsliv, jakt og fiske.

Det er en rekke naturreservater i området, hvorav det største er Fjella naturreservat i Marker og Rakkestad. I nord ligger Fuglemosehøgda naturreservat i Marker og Indre Østfold, og i vest Hiesten naturreservat og Bøensmosen og Berbymosen naturreservat i Rakkestad.

Litteratur
----------

* Syversen, Svein, *Fjella i Indre Østfold: Naturen, historien, menneskene, friluftslivet*, Halden 2005, ISBN 823030582X

Referanser
----------

1. ↑  «Fjella». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 2. mai 2019.
2. 1 2  «Fjella er så stort at også Svein Syversen kan gå seg bort der». *smaalenene.no*. Smaalenenes Avis. 15. november 2016. Besøkt 2. mai 2019.
3. ↑  Fjella på Norgeskart.no fra Statens kartverk, besøkt 2. mai 2019
4. ↑  «Rakkestadfjella». Rakkestad kommune. 18. april 2016. Besøkt 2. mai 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |