recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***1001 filmer du må se før du dør*** (originaltittel: *1001 Movies You Must See Before You Die*) er en amerikansk bok, første utgave utgitt i 2003 av Quintet Publishing Limited. Boka inneholder, som tittelen hentyder til, 1001 filmtitler som har hatt stor betydning opp igjennom filmhistorien, som i dette utvalget utgjøres av de første 100 årene, 1902 til 2002. Boken ble oversatt til norsk av Finn B. Larsen og utgitt på Orion Forlag i 2004.

Boka er skrevet av mange forskjellige filmkritikere fra over hele verden. Hovedredaktøren er Steven Jay Schneider.

Den åttende utgaven av boken ble utgitt i 2018 (ISBN 1788400798) på engelsk.

Noen filmer i utvalg
--------------------

De to eldste filmene i lista er Georges Méliès' film fra 1902, *Reisen til månen* (*Le Voyage dans la Lune*) basert på romaner av Jules Verne og H.G. Wells, og Edwin S. Porters *Det store togrøveriet* (*The Great Train Robbery*) fra 1903.

Lista preges av stor spennvidde, tidsmessig, sjangermessig og geografisk. Alle kontinenter er representert. Kun én norsk film er med i det amerikanske utvalget, men flere svenske, blant dem *Körkarlen*, en svensk film fra 1921, i regi av Victor Sjöström, og *Smultronstället*, Ingmar Bergmans film fra 1957. Enkelte filmer er innspilt flere ganger. Historien om *Operafantomet* forekommer i flere versjoner, fra horror-versjonen *Ye ban ge sheng* fra den kinesiske regissøren Weibang Ma-Xu fra 1937, og til Marx Brothers' elleville komedie *A Night at the Opera* som henter poenger og replikker fra samme historie. Flere av Walt Disneys tegnefilmer finnes i lista, i likhet med *A Hard Day's Night*, den britiske Beatles-filmen fra 1964, regissert av Richard Lester.

Stanley Kubrick er representert med ti filmer fra og med *Paths of Glory* (norsk: *Ærens vei*).
Boken har med alle ti av Stanley Kubricks filmer etter gjennombruddet: *Ærens vei*, *Spartacus*, *Lolita*, *Dr. Strangelove*, *2001: En romodyssé*, *A Clockwork Orange*, *Barry Lyndon*, *Ondskapens hotell*, *Full Metal Jacket* og *Eyes Wide Shut*.

Omtrent 130 filmer på lista er fra perioden før annen verdenskrig. Derfra og framover i tid finnes rimelig nok hovedvekten av filmer, frem til utvalget avsluttes i 2002.

Norske filmer
-------------

Det finnes altså kun én norsk film i boka. Det er *Kjærlighetens kjøtere* (1995) av Hans Petter Moland. I boka er den listet under sin britiske visningstittel *Zero Kelvin*.

I den norske utgaven av boka har forlaget Orion likevel lagt til sju norske filmer:

* *Ni Liv* (1957)
* *De dødes tjern* (1958)
* *Sult* (1966)
* *Flåklypa Grand Prix* (1978)
* *Veiviseren* (1987)
* *Eggs* (1995)
* *Insomnia* (1997)

Omtalene av disse filmene er skrevet av leder for Cinemateket, Norsk filminstitutt, Jan Langlo.

Forordet er ved Erlend Loe.

Eksterne lenker
---------------

* The List | 1001 Movies You Must See Before You Die – 2018-utgaven av listen. Inneholder 1210 filmtitler.

Portaler: Litteratur | Film

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | OCLC
 |
**Margretheskålen** (Margrethebollen) ble designet i 1950 av Jacob Jensen i Sigvard Bernadotte og Acton Bjørns tegnestue og opprinnelig produsert av det danske selskapet Rosti. 

Skålen ble for alvor popularitet da den i 1954 ble oppkallt etter den daværende prinsesse Margrethe, som året før var blitt utnevnt til tronfølger. Jacob Jensen arbeidet den gang på Sigvard Bernadotte og Acton Bjørns tegnestue. Bernadotte var prinsessens onkel, og fikk derfor lov til at oppkalle skålen etter henne.

Margretheskålen har oppnådd status som et prisvinnende designikon; avbildet på frimerker og med en plass i den faste samlingen til Museum of Modern Art i New York. 
Bortsett fra gummiringen i bunnen, som kom til i 1968, er skålen uendret siden det første design.

Referanser
----------

1. ↑  Trudsø, Mette (11. mai 2022). «Dronningens regeringsjubilæum: Margretheskålens historie». *idenyt* **(dansk)**. Besøkt 14. januar 2024.
2. ↑  «Margrethe». *Rosti* **(dansk)**. Besøkt 14. januar 2024.
3. ↑  «10 ting du ikke vidste om Margrethe-skålen | Samvirke». *samvirke.dk* **(dansk)**. Besøkt 14. januar 2024.
**Fotokunst** er fotografi skapt med fotografens visjon som kunstner, og bruker fotografiet som medium for kreative uttrykk. Målet med kunstfotografering er på samme måte som med annen kunst å uttrykke en idé, et budskap eller en følelse. Dette står i kontrast til fotografer og fotojournalister som gir en dokumentarisk visuell beretning om spesifikke emner og hendelser, som representerer objektiv virkelighet. Eller kommersiell fotografering, hvor hovedfokuset er å annonsere for produkter eller tjenester.

Fotokunst kan spores tilbake til slutten av 1800-tallet, på begynnelsen av 1900-tallet ble fotografier regnet som kunst i visse kretser, men det var så sent som i 1960-årene at fotografi ble for alvor anerkjent som kunst.

Det var flere sjangere innen fotokunst som landskap, portrett, aktbilder og etter hvert også mer abstrakt fotografier. I 1970- og 80-årene var det fotografer som Sally Mann, Robert Mapplethorpe, Robert Farber og Cindy Sherman, som markerte seg innen kunstformen. Josef H. Neumann videreutviklet "Chemograms", som er en eksperimentell kunstform der et bilde skapes ved å male med kjemikalier på lysfølsomt papir, for eksempel fotopapir. Også andre teknikker innen fotomaleri blir brukt og grensen mellom maleri og fotografi er ikke lenger så klar.

Senere ble også digitale prosesser benyttet til å skape fotokunst. Digitalfoto gir en rekke muligheter til oppløsningsendringer, filtrering, lys og forskjellig etterbehandling.

Også utskriftsteknologiene har blitt bedre slik at fotografiene får et bedre trykk på fotopapir, lerret, glass, akryl, aluminium og flere andre muligheter. Kunstfotografiene utgis ofte i en serie med et begrenset opplag på samme måte som grafiske trykk. Det er også blitt mer vanlig med bøker med fotokunst utgitt i et begrenset opplag.

Det finnes mange samlere av fotokunst og også av fotokunst bøker. Antall fotogallerier og fotoutstillinger har øket og det er også vanlig at kunstmuseer kjøper inn fotokunst. Foto blir solgt i auksjonshus, men også nettbutikker selger fotokunst og noe blir solgt privat.

Referanser
----------

1. ↑  Gold, Jens. «Om fotokonservering». *kunstavisen.no*. Besøkt 14. januar 2024.
2. ↑  «Chemigram».
3. ↑  Pahle, Bjerke Mona (20. august 2008). «Tømmerås fotobaserte malerier». *NRK*. Besøkt 14. januar 2024.
4. ↑  «Fotokunst». *www.fineart.no*. Besøkt 14. januar 2024.
5. ↑  «Fotokunst i det surrealistiske univers - En verden i billeder.». *Fotokunst ved surrealistisk fotokunstner - Fotograf Rene Asmussen* **(dansk)**. Besøkt 14. januar 2024.
**Goranere** (*goranci*, *gorançe* eller *goranska*; kyrillisk skrift: Горанци) 
er en slavisk etnisk folkegruppe bosatt i Gora-regionen sør for Prizren i Kosovo, i Šar Planina-regionen i den nordvestlige delen av Nord-Makedonia og i det nordøstlige Albania. 

Goranerne var østortodokse slavere som senere konverterte til islam sent på 1700-tallet og frem til tidlig 1800-tallet. De snakker en lokal variant av torlakian-dialekten, som kalles *goranski* eller bare *gorani*. Goranerne omtaler selv språket sitt som *našinski*, som kan oversettes til «vårt språk». Mange forstår i tillegg albansk. I en folketelling i 1991 ble det registrert 16 000 goranere i Gora-regionen. Tallet steg til over 20 000 ved starten av Kosovo-konflikten i 1999. Goranerne ble et mål for Kosovos frigjøringshær etter at den jugoslaviske folkehæren trakk seg ut og KFOR ankom. Som følge av dette ble det estimert at goraner-befolkningen i området i ettertid utgjorde cirka 10 000.

Politikk
--------

Ønsket fra noen albanere om et Stor-Albania, har svekket forholdet mellom de to folkene. På 1980-tallet begynte goranerne å bli mer nasjonalistisk bevisste. og de gikk offisielt vekk fra navnet «*muslimer av nasjonen*», som var påtvunget av det kommunistiske Jugoslavia. De endret sine navn til å bli mer slaviske, for eksempel fra Ahmeti til Ahmetović, da de mente navnene ble påtvunget under Kosovos albanske kommuniststyre på 1970- og 1980-tallene.

Goranerne er en liten og relativt isolert folkegruppe, men bosatt på et strategisk viktig område, og har ofte vært gjenstand for forsøk på tilegning av sine naboer. Slobodan Milošević omtalte dem bevisst som serbere med islamsk religion og som «den eneste garantist for den sørlige serbiske flanke». På bakgrunn av sine likheter har de også blitt tilegnet av bosnjaker. I Kosovo er det tette bånd mellom de to minoritetene.

Eksterne lenker
---------------

* Project Rastko – Gora, Elektronisk bibliotek med kulturen og tradisjonene til Gora og Gorani
* Naša Gora

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Nationalencyklopedin **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Boeing **F-15E Strike Eagle** er en jagerbomber som er videreutviklet fra F-15 Eagle. Denne varianten kom i tjeneste for US Air Force i 1988, og har også blitt eksportert til en rekke land, blant annet Heyl Ha'Avir, Sør-Korea, Singapore og Saudi-Arabia.

Utvikling
---------

F-15E Strike Eagle ble utviklet på 80-tallet og hadde kun en oppgave: å angripe mål på bakken (stikk motsatte av originalversjonen). Grunnen til at F-15 ble valgt til dette formålet var dens gode kvaliteter innen fart og manuvrering. Som konvertert jagerfly spesialisert for å ta ut bakkemål vil en riktig benevnelse på F-15E være jagerbomber. F-15E byttet ut de siste F-111 (en annen jagerbomber) i amerikansk tjeneste i 1998, 10 år etter den først kom i tjeneste. 

Amerikanerne kaller F-15 Strike Eagle for en "deep strike fighter", altså en jagerbomber som skal ta ut bakkemål dypt innpå fiendens territorium. Flyet flyr gjerne nær bakken for å unngå radar, og er malt i en sort farge for at det skal være vanskeligere å observere.

Alle F-15 Strike Eagle er tosetere. Den ene piloten styrer flyet og kan eventuelt ta ned fiendtlige fly, mens den andre styrer bakkeangrepssystemet.

Versjoner
---------

* **F-15E Strike Eagle**: Toseters allværs langt-rekkende bakkeangrepsfly for US Air Force.
* **F-15I Ra'am (Thunder)**: Avansert variant av F-15E Strike Eagle for luftforsvaret til Israel.
* **F-15K Slam Eagle**: Avansert variant av F-15E Strike Eagle for luftforsvaret til Sør-Korea.
* **F-15S**: Eksportvariant av F-15E Strike Eagle for luftforsvaret til Saudi-Arabia.
* **F-15SG**: Avansert variant av F-15E Strike Eagle for luftforsvaret til Singapore.

Eksterne lenker
---------------

* (en) F-15E Strike Eagle – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Boeing (McDonnell Douglas) F-15E Strike Eagle

| * v
* d
* r
Nyere amerikanske kampfly i F-serien |
| --- |
| 4. generasjons jagerfly | F-14 Tomcat **·** F-15 Eagle **·** F-16 Fighting Falcon **·** F/A-18 Hornet |
| 4,5. generasjons jagerfly | F-15 Strike Eagle **·** F/A-18E/F Super Hornet |
| 5. generasjons jagerfly | F-22 Raptor **·** F-35 Lightning II |
| Opprinnelige eksperimentfly | F-117 Nighthawk |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
**Nora Schjander** (født 1. november 1905, død 11. september 1995) var en norsk organisasjonsleder, kvinnesaksforkjemper og venstrepolitiker.

Etter examen artium i 1924 arbeidet hun i Oslo Sparebank 1925–1929 og siden som regnskapsfører. Hun var en av de første studentene ved Nansenskolen da den åpnet i 1939. Fra slutten av 1940-årene var hun sentral i ledelsen av Norges Husmorforbund, som da var en stor organisasjon med rundt 70 000 medlemmer, og ledet forbundets utdanningsvirksomhet. Hun ble nestleder i Samnemnda for studiearbeid (nå Voksenopplæringsforbundet), en paraplyorganisasjon for flere hundre organisasjoner, og redaktør for bladet *Studienytt*.

Hun var medlem av det første styret i Oslo Kvinnesaksforening fra 1946. Hun var oppnevnt av regjeringen som medlem av Statens folkeopplysningsråd (der hun var medlem av arbeidsutvalget) og Den norske nasjonalkommisjonen for UNESCO. Hun var politisk aktiv for Venstre, og var kommunestyremedlem i Bærum for Venstre fra 1967. Hun var også varamedlem av formannskapet i Bærum og fylkestinget i Akershus fra 1967.

Hun var gift med jurist, samfunnsøkonom og lokalhistoriker Fredrik Schjander (1898–1987), og var svigerdatter av Kristiania-bohemen Nils Johan Schjander, kjent for boken *En reise til Patagonia*.

Referanser
----------

1. 1 2  *Studentene fra 1924*. Oslo: [s.n.] 1952.
2. ↑  *Norges husmorforbund*. [Oslo]: Norges husmorforbund. 1958.
3. ↑  *VG*. 25. mars 1946.
4. ↑  «Nora Schjander 70 år». *Asker og Bærums budstikke*. 31. oktober 1975. s. 3.
5. ↑  *Asker og Bærums budstikke*. 29. september 1967.
6. ↑  *Asker og Bærums budstikke*. 29. november 1967.
**Gudå kirkegård** eller **Kirkeby kirkegård** er en gravlund på Gudå i Meråker kommune i Trøndelag, på det gamle kirkestedet for Meråker kirke ved Kirkeby (gnr. 7). Omtrent midt på kirkegården står et gravkapell.

Det kan ha stått kirke på stedet siden middelalderen, uten at en slik er bekreftet ved skriftlige kilder. Tre kirker på stedet er kjent fra skriftlige skildringer. De er oppført i forkant av 1619, i 1691 og i 1793. Den første ble tilsynelatende oppført på lokalt initiativ og mot biskopens vilje. Ved oppføringen av kirken fra 1691 ble det funnet rester av menneskeknokler og likkister. Dette tyder på at det i det minste var gravplass på stedet i tidligere tid.

I 1874 ble kirkestedet flyttet til Fundaunet (gnr. 18), lenger sørøst. Den gamle kirkegården er imidlertid fortsatt i bruk. Etter flyttingen stod det en støpul på stedet, men denne forfalt etterhvert, og det er oppført et gravkapell. Kirkegården ligger sør for E14, og det er parkeringsplass på vestsiden av kirkegården.

Referanser
----------

1. ↑  Navneform brukt av Meråker menighet Arkivert 19. oktober 2020 hos Wayback Machine.
2. ↑  Bolling, s. 5ff. jf. Brendalsmo, s. 30.
3. ↑  Bolling s. 5f.
4. ↑  Bolling, s. 6.
5. ↑  Bolling, s. 22f.

Litteratur
----------

* Reidar Bolling (1974). *Festskrift Meråker kirke 1874–1974*. Meråker menighetsråd.
* Jan Brendalsmo: Kildegjennomgang: Middelalderske kirkesteder i Nord-Trøndelag fylke (Riksantikvaren, 2016), s. 30–31

Eksterne lenker
---------------

* (no) «Gudå kirkegård». *Kulturminnesøk*. Riksantikvaren – Direktoratet for kulturminneforvaltning.
* Meråker historielag: Kirkeby kirkegård Arkivert 18. oktober 2020 hos Wayback Machine.
* Kart over Gudå kirkegård (Allslekt)
**Språkvask:** Teksten i denne artikkelen kan ha behov for språkvask for å oppnå en høyere standard. Om du leser gjennom og korrigerer der nødvendig, kan du gjerne deretter fjerne denne malen.

Wight Seaplane
**Wight sjøfly** var et britisk dobbeldekker sjøfly, bygget av J Samuel White & Company Limited (Wight Fly). Det var også kjent som **Admiralty Type 840**.

Konstruksjon og utvikling
-------------------------

Flyet var konstruert av Howard T Wright og ble bygget ved skipsverftet J Samuel White & Company Limited, **Wight Seaplane** var en litt mindre versjon av Wight Pusher Sjøfly (61 m(18.59 m) span). Flyet var en vanlig dobbeltdekker, et sjøfly med åpne sittebrønner plassert i tandem (etter hverandre), og i nesen var det montert en 225 hp (168 kW) Sunbeam motor. 52 fly ble bygget og levert, og ytterligere 20 ble produsert som reservedeler. De ble bygget av Portholme Aviation and William Beardmore & Co.

Flyet i bruk
------------

Wight Seaplane ble brukt av RNAS i Dundee, Felixstowe, Scapa Flow og Gibraltar for anti-ubåt patruljering mellom 1915 og 1917.

Referanser
----------

1. ↑  Mason, Francis K (1994). *The British Bomber since 1914*. London: Putnam Aeronautical Books. ISBN 0-85177-861-5.
2. ↑  Thetford, Owen (1982). *British Naval Aircraft since 1912*. London: Putnam Aeronautical Books. s. 455. ISBN 0-370-30480-2.
**Nordhammarvik gravplass** eller **Nordhammarvik kirkegård** er en gravlund i Frøya kommune i Trøndelag. Den ligger ved Nordhammarvika sørøst på Frøya og ble innviet den 9. august 1965. Det ble opprinnelig avsatt 8,5 mål, idet kirkegården skulle brukes for hele Nord-Frøya sogn (altså sognet for Sletta kirke). De lokale småkirkegårdene har imidlertid vist seg populære, og gravlunden ved Nordhammarvik betjener primært området fra Hammarvika til Sistranda.

I 2018 ble det vedtatt å utvide og oppgradere gravplassen. Den utvidede gravplassen ble åpnet i november 2019. Det nye området har hjerteformet veinett gjennom og rundt en flate som eller er dekket av gress. Det er lagt opp til at ytterligere utvidelse skal være mulig. Den fikk dermed doblet kapasiteten og har plass til 400 kistegraver samt 336 plasser i navnet minnelund og dessuten minnelund for anonyme begravelser.

Referanser
----------

1. ↑  Johan G. Foss (1980). «Hjelpekirkegårdene». *Sletta kirke 100 år 1880–1980*. Nord-Frøya menighetsråd. s. 173–174.
2. ↑  Trond Hammervik: –Det er råflott (Hitra-Frøya 18.9.2018)
3. ↑  Trond Hammervik: Gravplassen blir dobbelt så dyr (Hitra-Frøya 16.9.2018)
4. ↑  Lena Jørgensen: Innvier ny gravplass[*død lenke*] (Froya.no)
5. ↑  Klart for innvielse av den nye gravplassen (Hitra-Frøya 13.11.2019) (Krever abonnement)

Eksterne lenker
---------------

* Kart over Nordhammarvik gravplass (Allslekt.org; kun gammelt område)
* Gravsøk i Frøya kommune
* Gravplasser på Frøya (Frøyaportalen)
* Lokale vedtekter for gravplassene i Frøya kommune
**Phillip «Phil» LaMarr** (født 24. januar 1967 i Los Angeles i California) er en amerikansk komiker, skuespiller og stemmeskuesiller.

LaMarr var en av de opprinnelige medlemmene av gruppen som *MADtv*. Han er også kjent for å spille stemmer i animasjonsserier og videospill som *Futurama*, *Static Shock*, *Samurai Jack*, *Justice League*, *Justice League Unlimited*, *Star Wars: Knights of the Old Republic II: The Sith Lords*, *Star Wars: The Clone Wars*, *Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty*, *Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots*, and *inFAMOUS*.

LaMarr har spilt tre episode i krimserien Castle som psykiateren Dr. Holloway. Han har også blitt sett i Big Time Rush tv-serie som musikk produsent, Hawk.

Tidlig liv og utdannelse
------------------------

LaMarr ble født i Los Angeles. Han gikk ved Harvard High School i North Hollywood og Yale University i New Haven. Ved Yale var han med å startet opp improvisasjonsteatergruppen Purple Crayon. En av hans største roller ved Yale var tittelkarakteren i den britiske komedien *Trevor*. Etter at han eksaminerte i 1989 ble han med i sketsj- og improgruppen the Groundlings. Han studerte også improvisasjon ved the Second City og ved iO Chicago med Del Close.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 488684, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Phil LaMarr – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Phil LaMarr på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Phil LaMarr hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (da) Phil LaMarr på Scope Rediger på Wikidata

* (fr) Phil LaMarr på Allociné Rediger på Wikidata

* (en) Phil LaMarr på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Phil LaMarr hos Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

* (en) Phil LaMarr hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Phil LaMarr hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

* (en) Phil LaMarr hos Behind The Voice Actors Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Utover fjorden ved Møvik Foto: Erlend Bjørtvedt 
Ved Andholmen Foto: Erlend Bjørtvedt 
**Kristiansandsfjorden**, eller **Byfjorden**, er fjorden utenfor Kristiansand i Agder. Det er vel 5,5 nautiske mil (10 km) fra Vestre havn til åpent hav i Skagerrak sør av Oksø og Grønningen fyr. Otra, Norges åttende lengste elv renner ut i Kristiansandsfjorden.

Fjorden er opptil 260 meter dyp og det dypeste området midt i leia er tidligere brukt til ammunisjonsdumping. På fjordbunnen, spesielt i de indre områdene, er det mye forurensing fra tidligere tiders virksomheter langs strendene. Mye av fjordbunnen er de senere årene blitt dekket til med fyllinger av stein og sand. 

Fjorden har to innløp, Østergapet (gabet på dialekt) mellom Oksøy og Grønningen og Vestergapet mellom Flekkerøy og Møvik/Kroodden. Før sa man at Vestergapet lå mellom Indre og Ytre Flekkerøy og i sundet mellom øya og fastlandet var den viktigste havnen langs Skagerrakkysten fra omkring 1550.

Topdalsfjorden er en sidearm av fjorden som går fra Topdalselvens munning til Gleodden/Marvika. Fra elveoset ved Kjevik og Hamresanden og videre innover brukes navnet Ålefjærfjorden. Fra Ålefjær til Gleodden er det 5 nautiske mil. 

I området ved Torsviga og Kongsgårdbukta på Lund mellom Marvika og Ringvoldåsen/Ringknuten i Topdalsfjorden bygges for tiden (2006) et nytt havneanlegg for Kristiansand.

Referanser
----------

1. ↑  «Byfjorden». *Fakta om stedsnavn*. Kartverket. Besøkt 7. oktober 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*Kort over Gudbrandsdalens Provstie og Fogderie*, av S. Arentz
**Gudbrandsdalen fogderi** *(Guldbrandsdalens Fogderie)* var en administrativ enhet (fogderi) i Akershus len fra 1500-tallet. Etter 1662 inngikk det i Akerhus amt, som lå under Akershus stiftamt. Etter 1757 lå fogderiet i de nyopprettede Oplandenes amt, og tilsist fra 1781 i Kristians amt. Begge del av Akershus stiftamt.

Fogderiet hadde i hovedsak den samme utstrekningen inntil 1815, da Gausdal og Fåberg ble lagt til Toten og det sydlige Gudbrandsdal fogderi. Gudbrandsdal fogderi ble i 1860 delt i Nordre Gudbrandsdalen fogderi og Søndre Gudbrandsdalen fogderi, sistnevnte fikk samtidig tilbakeført Gausdal og Fåberg fra Toten fogderi.

Øvre Folldal tilhørte Gudbrandsdalen inntil 1863, Sollia kommune (nå i Stor-Elvdal) til 1890. Fogderiene i Kristians amt ble avviklet i 1909.

Geistlig inndeling i 1701
-------------------------

**Gudbrandsdalen fogderi**:

* Lomb
* Vaage
* Lesje
* Froen
* Ringeboe
* Øier
* Gusdal
* Faaberg

Herredsinndeling mot slutten av 1800-tallet
-------------------------------------------

**Nordre Gudbrandsdalen fogderi**:

* Dovre
* Lesje
* Skiaaker
* Lom
* Vaage
* Nordre Fron

**Søndre Gudbrandsdalen fogderi**:

* Søndre Fron
* Ringebu
* Øier
* Østre Gausdal
* Vestre Gausdal
* Faaberg


| * v
* d
* r
Norges fogderier |
| --- |
| 
* Idd og Marker
* Rakkestad
* Moss
* Aker og Follo
* Nedre Romerike
* Øvre Romerike
* Hedemarken
* Solør og Odalen
* Østerdalen
* Gudbrandsdalen
* Toten
* Hadeland og Land
* Valdres
* Ringerike og Hallingdal
* Buskerud
* Numedal og Sandsvær
* Jarlsberg
* Larvik
* Bamble
* Nedre Telemarken
* Øvre Telemarken
* Nedenes
* Sætersdalen
* Mandal
* Lister
* Jæderen og Dalerne
* Ryfylke
* Søndhordland
* Nordhordland
* Hardanger og Voss
* Sogn
* Sønd- og Nordfjord
* Søndmøre
* Romsdal
* Nordmøre
* Fosen
* Orkedalen
* Guldalen
* Strinden og Selbu
* Stjør- og Værdalen
* Inderøen
* Namdalen
* Helgelands
* Søndre Helgeland
* Nordre Helgeland
* Salten
* Lofoten og Vesteraalen
* Senjen og Tromsø
* Finmarkens
* Alten
* Tanen

 |
***Dascillocyphon*** er en slekt av bringebærbiller som har larver som utvikler seg i ulike slags frukter.

Utseende
--------

Små, avlangt ovale biller, matt brunlige eller gråaktige, oversiden svakt hvelvet, kledt med fine, lyse, silkeaktige hår. **Hodet** er kort og bredt med små fasettøyne. Antennene er middels lange, 11-leddete og ender i en tydelig, tre-leddet kølle. **Brystskjoldet** (pronotum) er bakerst så bredt som dekkvingene, jevnt rundet tilsmalnet framover. Det har en markert siderand og er dekket av fine hår som ofte danner et virvelmønster. **Dekkvingene** er avlange, tydelig, men uregelmessig punkterte. **Beina** er ganske korte og slanke. **Larvene** er de velkjente "bringebærmark", kort sylindriske, lyse og tynnhudete med en tydelig hodekapsel.

Levevis
-------

De voksne billene spiser på ulike slags blomster, der de gjerne angriper både kronblader og støvbærere, larvene utvikler seg på ulike slags frukter.

Utbredelse
----------

Slekten er kjent fra Borneo (Sarawak).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, Coleoptera
	+ Underordenen Polyphaga
		- Gruppen (infraorden) Cucujiformia
			* Overfamilien glans- og flatbiller, Cucujoidea
				+ Familien **bringebærbiller**, Byturidae Jacquelin du Val, 1858
					- Underfamilien Platydascillinae Pic, 1914
						* Slekten ***Dascillocyphon*** Everts, 1909
							+ *Dascillocyphon minor* Everts, 1909

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 29. august 2020. Besøkt 29. august 2020.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen er ikke koblet til Wikidata*
**Fletting:** Det er foreslått at denne artikkelen eller seksjonen blir flettet inn i *Løk (botanikk)*. (Diskusjon).
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

| Løkplanter |
| --- |
| Vitenskapelig navn: | — |
| I tradisjonell systematikk har *løkplanter* vært eller er i bruk om en parafyletisk samling av de følgende gruppene:

* Hyasintfamilien *(Hyacinthaceae)*
* Løkfamilien *(Alliaceae)*
* Påskeliljefamilien *(Amaryllidaceae)*
* Liljefamilien *(Liliaceae)*
 |
| Sammen med **orkidéer** utgjør løkplanter **Asparagales**. |

Tulipaner er velkjente løkplanter
**Løkplanter** er karplanter i ordenen Asparagales som har løk, en næringslagrende og beksyttende fortykning av grunnblad nederst på stengelen. Løken bærer frøemnet, lagrer næring for, og beskytter det nye skuddet. Løkplantene er ingen naturlig gruppe, men finnes innenfor ulike familier av karplanter. De mest kjente er løkfamilien og liljefamilien, men det finnes også flere. Løkplantene er vanligvis 2- eller flerårige, og de er enfrøbladete planter (blomsterplanter). 

Det kan av og til være krevende å skille løk fra enkelte arters rotknoller. Grupper som man ofte vil anta er løkplanter på grunn av navne- eller utseendelikhet, omfatter krokusslekta, orkidéfamilien, sverdliljefamilien og dagliljefamilien – ingen av disse har løker.

Sammen med orkidefamilien, sverdliljefamilien og aspargesfamilien utgjør løkplantene ordenen Asparagales.

Grupper av løkplanter
---------------------

* Hyasintfamilien (Hyacinthaceae)
	+ Klokkeblåstjerneslekta (*Hyacintoides*)
	+ Snøstjerneslekta (*Scilla*)
	+ Fuglestjerneslekta (*Ornithogalum*)
	+ Perleblomslekta (*Muscari*)
* Løkfamilien (Alliaceae)
	+ Løkslekta (*Allium*)
* Påskeliljefamilien (Amaryllidaceae)
	+ Påskeliljeslekta (*Narcissus*)
	+ Snøklokkeslekta (*Galanthus*)
	+ Klosterklokkeslekta (*Leucojum*)
* Liljefamilien (Liliaceae)
	+ Gullstjerneslekta (*Gagea*)
	+ Tulipanslekta (*Tulipa*)
	+ Ruteliljeslekta (*Fritillaria*)
	+ Liljeslekta (*Lilium*)

Se også
-------

* Løk (botanikk)
**FrostWire** er et open-source peer-to-peer (**P2P**) fildelingsprogram. Programmet er basert på det bedre kjente LimeWire, og bruker Gnutella-nettverket, og har i tillegg nylig (når?) fått støtte for BitTorrent.

Historie
--------

Frostwireprosjektet ble startet av noen medlemmer av Limewire-samfunnet i september 2005, etter at det ble kjent at eieren av Limewire planla å legge til såkalt "blocking code" etter press fra RIAA. Når aktivert, skulle denne koden hindre brukerne fra å dele lisensierte filer. Første versjon av Frostwire kom i oktober 2005

Adresse
-------

Frowstwire har sitt tilholdssted utenfor USA, muligens for å hindre søksmål. De har i en uttalelse sagt at de aldri vil inkludere "blocking" code tilsvarende det Limewire gjør

Programmeringsspråk
-------------------

Frostwire er skrevet i Java, akkurat som Limewire. På grunn av dette, er programmet kryss-plattform – og i motsetning til Limewire – finnes det bare i én fri utgave, gitt ut under GPL. Frostwire inkluderer all funksjonaliteten av den frie Limewire-versjonen i tillegg til noen få finesser fra Limewire Pro. I tillegg til dette, inkluderer FrostWire et chatrom og en BitTorrent-klient, noe som ikke er å finne i Limewire. Ettersom Frostwire er basert på samme kode som LimeWire, er utseende nærmest identisk, men fargene skiller seg noe ut. Som i Limewire, kan utseende skiftes slik en måtte føle for det.

Se også
-------

* Peer-to-peer
* Gnutella
* LimeWire
* BitTorrent
* BearShare
* eMule
* Shareaza

Referanser
----------

1. ↑  ; besøksdato: 14. desember 2022.
2. ↑  «The frostwire Open Source Project on Open Hub: Languages Page». *Open Hub*. Besøkt 18. juli 2018.
3. ↑  ; *SourceForge*; besøksdato: 27. desember 2016.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) FrostWire – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) FrostWire – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Official Forums
* (en) The FrostWire project på SourceForge
* (en) FrostWire Beta Released Arkivert 11. mars 2007 hos Wayback Machine. - Slyck.com rapport
**Tyler Nicklaus Hague** (1975–) er en amerikansk ingeniør, offiser i U.S. Space Force og astronaut i NASA.

Hague har en bachelorgrad fra U.S. Air Force Academy (1998) og en mastergrad fra Massachusetts Institute of Technology (2000).

I mai 1998 fikk han bestalling som sekondløytnant i U.S. Air Force. Han ble beordret til Kirtland Air Force Base i New Mexico for å arbeide med romfartsteknologi. I 2003 ble han sendt til U.S. Air Force Test Pilot School på Edwards Air Force Base i California, hvoretter han tjenestegjorde som testpilot ved 416th Flight Test Squadron der han fløy F-15, F-16 og T-38.

Hague ble deployert til Irak i 2004 som en del av Operation Iraqi Freedom, der han utførte eksperimentell luftbåren rekognosering.

Han ble overført til U.S. Space Force i desember 2020.

Referanser
----------

1. ↑  spacefacts.de/bios/astronauts/english/hague\_tyler.htm
2. ↑  nasa.gov/wp-content/uploads/2016/02/hague-tn.pdf?emrc=25129b
3. ↑  congress.gov/nomination/116th-congress/2387

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen mangler oppslag i Wikidata*
Molde kino på Gotfred Lies plass i 2018. Bygningen til høyre huser NAVs fylkeskontor i Møre og Romsdal.
**Molde kino** er en kino i Molde i Møre og Romsdal, som ligger på Gotfred Lies plass.

Molde kino ble åpnet 12. april 1962 som Molde kommunale kinematograf, etter et behov for et brukbart kino-, teater- og konsertlokale i Molde etter bombeangrepet i 1940. Kinoen bestod av en sal med 600 plasser og var kombinert kino og kulturhus. Kinoen ble offisielt åpnet av ordfører Johan Skipnes med Filmavisen til stede. Åpningsforestillingen var musikalfilmen *Flower Drum Song* (1961), som da også hadde norgespremiere.

Arkitektene Knut P. Bugge og Håkon Mjelva stod for tegningene av bygget. Interiøret og takkonstruksjon i sal og vestibyleområdene var utført av Toft Interiør.

Utvikling
---------

I 1986 ble de gamle stolene byttet ut og mer komfortable stoler ble montert. Dette medførte at salen gikk fra 600 plasser til 534.

I 1996 bygget Molde kommunale kinematograf to nye saler i det som tidligere var Molde bibliotek sine lokaler. Sal 2 med 56 plasser og sal 3 med 58 plasser. Salene kunne selv med den gangens filmruller samkjøres med samme film slik at man fikk en kapasitet på 114 på samme forestilling.

14. desember 2001 ble Molde kino AS stiftet og tok over driften fra Molde kommunale kinematograf. Molde kino AS ble i 2003 en del av Kinosamarbeidet BKA, senere KinoAlliansen AS.

I 2006 kjøpte Molde kino AS sin seksjon av bygget Gotfred Lies plass 1 og de resterende forretningslokalene på gateplan. Man startet da bygging av nye kiosklokaler, ombygging av øvre og nedre vestibyle samt en stor ombygging av amfiet i sal 1. Ved ombygging av amfiet ønsket man en brattere stigning og bedre plass mellom radene for å øke komforten i salen. Etter ombyggingen var bakerste rad nå 2,50 meter høyere enn den originale høyden. Ombyggingen hadde som mål og øke komfort, men beholde det opprinnelige særpreget til salen. Etter ombyggingen hadde salen en kapasitet på 314 plasser.

I 2010 ble kinoens fremvisningsutstyr digitalisert, og de analoge filmrullene ble faset ut.

I 2019 bygget man om amfiet i sal 1 på nytt, og man monterte to rader med «luksusstoler». Salen fikk da en kapasitet på 273 plasser.

Ledelse
-------

Leif Evensen, da også turistsjef i Molde, var kinosjef fra starten i 1962. Emil Herlofsen tok over som kinosjef i 1986. Geir Hammerø kom inn som driftssjef i 1995, og tok over som kinosjef og daglig leder i 2001.

Referanser
----------

1. 1 2  Arkitektur Arkivert 19. oktober 2021 hos Wayback Machine.
2. 1 2 3  «Praktfull kino i rosnes by – Etter 30 år får Molde igjen kommunal kinodrift». *Norsk filmblad*. 1962. s. 164–165.
*Artikkelen omhandler et fjell i Narvik kommune, for andre fjell med samme navn, se Stetinden.*

**Stetinden** (også kalt *Stetind*, lulesamisk: **Stáddá**) er et fjell i Narvik kommune i Nordland fylke. Det har en høyde på 1393,6 meter over havet ifølge Kartverket. Den mektige «ambolten» kan sees fra minst syv prestegjeld, og fjellet har fra gammelt av vært et karakteristisk seilingsmerke for sjøfarende langs Nordlandskysten.

Historikk
---------

Det ble gjort flere forsøk på å bestige Stetinden i siste halvdel av 1800-tallet. Sommeren 1888 forsøkte tyske Paul Grussfeldt og norske Martin Ekroll seg uten å lykkes. Året etter, i 1889, gjorde dansken Carl Hall og den norske fjellføreren Mathias Soggemoen et nytt forsøk. Heller ikke de lyktes, men Carl Hall bygget en varde på fortoppen som befinner seg ca. 500 m sørøst for Stetinden. Denne toppen ble oppkalt etter ham, Halls fortopp (1 314 moh.) Etter århundreskiftet forsøkte William Slingsby seg, også han uten å lykkes. Stetinden ble første gang besteget 30. juli 1910 av Ferdinand Schjelderup, Carl Wilhelm Rubenson og Alf Bonnevie Bryn. Den første vinterbestigningen ble foretatt av Arne Næss, Ralph Høibakk og Kjell Friis-Baastad i 1963 opp østveggen. Arne Næss og fire andre ble i 1966 de første til å bestige toppen via vestveggen.

Peder Balke malte i 1864 *Stetind i tåke*. Maleriet er et av Balkes mest kjente, og stilles ut i National Gallery, det britiske nasjonalgalleriet, i november 2014.

Norges nasjonalfjell
--------------------

Høsten 2002 kåret Reiseradioens lyttere Stetinden til Norges nasjonalfjell. Hederstittelen har derimot ikke ført til økt turisme.

Referanser
----------

1. ↑  Stetinden på Norgeskart.no fra Statens kartverk
2. ↑  «Stetinden». *Faktaark*. Kartverket. Besøkt 27. oktober 2016.
3. ↑  Budalen, Andreas. ««Alle» bruker feil navn på Norges nasjonalfjell». *NRK*. Besøkt 14. juli 2018.
4. ↑  «Stetinden». *norgeskart.no*. Kartverket. Besøkt 23. mai 2021.
5. ↑  *Disse stilles ut på verdenskjent museum.* Aftenposten 24. mars 2014, side 6-7.
6. ↑  «Nasjonalfjellet Stetind». *nrk.no*. NRK. 12. januar 2009. Arkivert fra originalen 24. mars 2014. Besøkt 29.5.2013.
7. ↑  «Stetind har blitt en fiasko». *nrk.no*. NRK. 27. mai 2013. Arkivert fra originalen 8. juni 2013. Besøkt 27. oktober 2016.

* Stetinden i 2009, bilde tatt fra riksvei 827Stetinden i 2009, bilde tatt fra riksvei 827
* Stetinden med en arm av TysfjordenStetinden med en arm av Tysfjorden
* Stetinden sett fra Ofotfjorden Foto: Helge HøifødtStetinden sett fra Ofotfjorden Foto: Helge Høifødt
* Stetind i tåke, maleri av Peder Balke (1864)*Stetind i tåke*, maleri av Peder Balke (1864)
* Narvik kommunes kommunevåpen vedtatt i 2019 med stilisert StetindNarvik kommunes kommunevåpen vedtatt i 2019 med stilisert Stetind

Eksterne lenker
---------------

* (en) Stetind, Nordland – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Om ekspedisjonen i 1963[*død lenke*]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
**Limpet** betegner en type sprengladning som festes til målet ved hjelp av magneter – typisk under vannlinjen på et skip. 

Navnet er hentet fra det engelske ordet for albuskjell. Limpets ble brukt til flere skipssenkninger gjennomført av motstandsbevegelsen i Norge under annen verdenskrig. Mest kjent er Operasjon Mardonius, samt sabotasjeaksjonene mot de tyske skipene MS «Monte Rosa» og DS «Donau», gjennomført av Oslogjengen med Max Manus i spissen.

Vanligvis settes en limpet av med en tidsinnstilt mekanisme. Typen som ble brukt i Norge hadde en mekanisme som ble utløst ved operatøren knuste en glassampull med syre. Syren etset seg så gjennom en kork som holdt igjen en utløserfjær. En limpet har også gjerne en mekanisme som gjør at den utløses hvis den forsøkes fjernet fra målet av dykkere eller løsner som følge av eksplosjoner.

Limpet er opprinnelig et engelsk ord, men det er gått inn i norsk språk etter andre verdenskrig og finnes som oppslagsord bl.a. i Caplex og Norsk Riksmålsordbok.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
***Ikariam*** er et nettleserbasert MMOG (Massive Multiplayer Online Game) i sjangeren strategispill på samme måte som Tribal Wars.

Ikariam er laget av Gameforge AG. Spillet er satt i en verden som gjenspeiler det gamle Hellas der spillere blir utnevnt til hersker over en liten by, som de må styre og utvikle. Ikariam er, på samme på som spillet Civilization, et samfunnsbyggende spill. Målet er å utvide byen som spilleren kontrollerer for å samle mer ressurser og seire over andre spillere. Bygging og utvikling foregår i real time så spilleren kan stikke innom en gang i blant for å gi byens borgere nye oppgaver.

Spillestil
----------

Når man først registrer seg på spillet blir man gitt kontroll over en liten landsby. Landsbyboerne betaler skatter til spilleren eller de kan bli sendt for å samle ressurser i stedet. Spillverdenen er delt opp i øyer; og hver øy kan romme 16 spillere og deres byer. Hver øy har sitt eget sagbruk som produserer treverk og en av fire andre bygninger som produserer en annen ressurs. Det finnes fem hovedtyper av ressurser: Tre, Vin, Marmor, Krystall og Svovel. Alle disse ressursene behøves for å komme videre i spillet. Man får tak i nye ressurser enten ved å handle med spillere fra andre øyer eller ved å erobre en plass på en øy med den typen ressurs man ønsker.

Hver øys innbyggere må samarbeide ved å donere byggematerialer for å forbedre effektiviteten til øyas "ressurssamlings-bygninger" som igjen resulterer i at de lokale innbyggerne får byggematerialer raskere. Dersom de ikke lykkes i å samarbeide med disse donasjonene blir det ofte fiendtlighet mellom innbyggerne på øya.

Med ressursene en spiller har anskaffet seg kan han/ hun konstruere bygninger slik som Brakker, Havner og akademier. Beboerne i byen kan bli lært opp som soldater, sendt for å utforske nye teknologier, eller bedt om å gjøre andre oppgaver som de blir betalt skattepenger for å utføre. Beboere må bli holdt glade for å ikke forlate byen.

Kostnader
---------

Ikariam er i utgangspunktet gratis, men spillere kan velge å kjøpe fordeler inne i spillet ved mikrotransraksjoner. Dette gir dem tilgang til en sjette ressurs, Ambrosia, som kan bli brukt for å få tak i fordelene til «Ikariam PLUS», premium versjonen av Ikariam. Dette gir tilgang til økt produksjon av de ulike ressursene eller økt tyverisikring.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ikariam* hos MobyGames Rediger på Wikidata

* (en) *Ikariam* hos Giant Bomb Rediger på Wikidata

* (en) *Ikariam* hos Internet Game Database Rediger på Wikidata

Portal: Videospill
Fleischer's Hotel på Voss. Foto: J. P. Fagerback, 2006 
**Fleischer's Hotel** er et hotell på Vossevangen i Voss kommune i Hordaland, det ligger ved E16, like ved Voss stasjon. Hotellet ble grunnlagt i 1864.

Historikk
---------

«Fleischers Hotel, Vossevangen» på 1890-tallet. Hotellet ble grunnlagt i1864. Det ble uvidet 1888, brant like etter, men gjenreist med tårn i sveitserstil, spir og balkonger 1889. Foto: Knud Knudsen / Nasjonalbibliotekets bildesamling 
Lysbilde fra ca. 1910 med Vangsvatnet og Fleischer's Hotel (midt i bildet) på Vossevangen.
Grunnleggeren var Fredrik Lyth Ørum Fleischer (1834–1906) etter at familien hans solgte den familieeide Voss kirke til kommunen.

Hotellet ble utvidet i 1888 etter tegninger av arkitekt Peter Andreas Blix. Bare 13 dager etter nyåpningen brant hotellet, men ble bygget opp igjen i 1889 og nå med tårn i sveitserstil, spir og balkonger.

Kjente personer som har besøkt hoteller er Kong Oscar II (som kronprins) i 1872, den britiske kongen Edvard (som prins av Wales) i 1885 og Keiser Wilhelm II av Tyskland flere ganger mellom 1890 og 1896. Kong Chulalongkorn av Siam bodde på hotellet under sitt norgesbesøk sommeren 1907. Kong Haakon besøkte også hotellet flere ganger mellom 1908 og 1924.

Hotellet var beslaglagt av tyske okkupasjonsmyndigheter under andre verdenskrig.

I den senere tid har hotellet gjennomgått omfattende restaureringer. Natt til 24. september 2008 brant deler av hotellet etter at det hadde tatt fyr i en frityrgryte på kjøkkenet.

|  |
| --- |
| Fleischer's Hotel ligger ved siden av Voss stasjon og Voss Kulturhus på den andre sida av Evangervegen (E16) Foto: Fordreid panoramabilde, oktober 2016 
Innkjøringa til hotellet med Vangsvatnet på den andre sida av parken. Foto: Fordreid panoramabilde, oktober 2016  |

Eksterne lenker
---------------

* (en) Fleischer's Hotel – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
* Hjemmeside
* Reddet historisk hotell, Aftenposten 24. september 2008

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF
 |
**Storgata** er en av byens eldste gater. Den strekker seg fra nordre jernbaneovergang til Henrich Gerners gate. Den nordre delen av gaten er i dag revet og Amfisenteret befinner seg der.   Gaten var lenge byens viktigste gate mellom møllene og havna. Gaten er ca 600 meter lang og nesten alle bygningene i gaten er fredet eller vernet. Noen eksempler er Konsul Petersons hus, Maxegården og Hafnergården. Husene er vernet for å beholde den viktige historie som har tatt sted der.

Historie
--------

På 1700-tallet var eiendommene for det meste eid av borgere som drev med transport og handel, på grunn av den gode lokasjonen til gaten. Bygningene drev med produksjon, pakkhus, brygger og lignende.

Bebyggelse
----------

Vi har et lite inntrykk om hvordan gaten så ut på 1600-tallet. På 1660 tallet ble alle hus og eiendommer på stedet taksert. Det lå mange hus langs den øvre delen av den nåværende Storgata. Det bodde flest kjøpmenn og trelasthandlere på nedsiden av Storgata. Her drev de brygger og sjøboder.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4  «Storgata – Moss byleksikon». *www.mossbyleksikon.no*. Besøkt 27. oktober 2023.
2. ↑  «Storgata (Moss) – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 27. oktober 2023.
3. ↑  Andressen, Leif T. «Moss bys historie frem til 1700» (PDF). *Cenraltrykkeriet Østerås A.s*.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Storgata, Moss – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for KroatiaKroatia Kroatia |
| Friidrett: |
| Sommer-EYOF |
| Gull | Banská Bystrica 2022 |  100 mH |
| U18-balkanmesterskapet i friidrett |
| Sølv | Bar 2022 |  100 mH |

**Mia Wild** (født 11. juli 2006 i Vinkovci) er en kroatisk friidrettsutøver som konkurrerer i sprintløp, hekkeløp, hopp- og kastøvelser. Hun vant 100 meter hekk under Sommer-EYOF 2022.

Idrettskarriere
---------------

### Sesongene 2020-2021

Wild kom på fjerdeplass på 60 meter hekk under det kroatiske U18-mesterskapet innendørs i 2020, og under det kroatiske U18-mesterskapet utendørs vant hun 200 meter og kom på andreplass på 100 meter hekk. Hun deltok i det kroatiske U20-mesterskapet i 2020, og ble der nummer fire på 100 meter hekk og nummer seks på 100 meter og 200 meter. Hun vant 4 x 100 meter stafett, sammen med Nikolina Ćosić, Luna Kalesić og Melani Bosić.

### Sesongen 2022

Hun deltok i U18-balkanmesterskapet i friidrett 2022, og fikk der sølv på 100 meter hekk, bak sin lagvenninne Jana Koščak. Hun kom på femteplass på 100 meter og 100 meter hekk under det kroatiske mesterskapet i friidrett 2022. Under U18-EM i friidrett 2022 ble hun slått ut i semifinalen på 100 meter hekk, og under det kroatiske U20-mesterskapet i juli fikk hun sølv på 100 meter hekk og på 4 x 400 meter stafett, og hun vant 4 x 100 meter stafett. Under U20-balkanmesterskapet i friidrett 2022 ble hun nummer sju på 100 meter.

Hun deltok i friidrett under Sommer-EYOF 2022, og vant der 100 meter hekk med ny personlig rekord på 13,46.

Referanser
----------

1. ↑  HAS.hr - *Resultater kroatisk juniormesterskap i friidrett 2020*, besøkt 2. august 2022.
2. ↑  World Athletics - *Mia Wild - Results*, besøkt 2. august 2022.
3. ↑  EYOF - *Athletics - Girls - 100 Metres Hurdles Girls Final*, besøkt 29. juli 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Mia Wild – World Athletics Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos EYOF 2022
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*
*For den norske artisten, se EMIR*
Emiren av Bukhara i 1911. Foto: Sergei Prokudin-Gorski 
Hamad ibn Khalifa Al Thani, emir av Qatar 1995–2013.
**Emir** (arabisk: *kommandør*) er en adelig historisk tittel i islamske nasjoner i Midtøsten og Nord-Afrika. Opprinnelig ble den brukt som en ærestittel gitt til etterkommerne etter Muhammed via hans datter Fatima Zahra. Århundrer etter Muhammed ble det brukt i en videre betydning, som for eksempel tittelen brukt av høvdinger av beduinene i Arabia og av adelsmenn og tjenestemenn i Det osmanske riket.

Ordet emir blir også brukt mindre formelt for ledere i enkelte kontekster, for eksempel blir lederen av en gruppe pilegrimer til Mekka kalt en *emir hadji*.

Kalifen brukte tittelen *emir ul-mu'mineen*, «kommandør av de trofaste». Den vestlige marinegraden admiral kommer fra det arabiske uttrykket *amir al-bahr*, «sjøkommandør».

Emir er også begrepet brukt av kuwaitiske al-Sabah-dynastiet for å henvise til deres herskende monark siden uavhengigheten 19. juni 1961. Qatar har på samme måte brukt tittelen siden 1971 og Bahrain gjorde det fra 1971 til 2002.

På arabisk og persisk er en annen betydning av ordet «emir» prins, mer nøyaktig, den mannlige etterkommeren av en monark. Det kunne også bety «kronprins». Før kong Abdullah av Jordan, sønn av kong Hussein, ble kronet, ble han kalt «emir Abdullah». I denne betydningen er et land som er styrt av en emir kalt et emirat, som De forente arabiske emirater.

Emir er også et vanlig muslimsk mannlig navn i Albania, Kosovo, Nord-Makedonia (albanere, tyrkere, bosniere som bor der bruker det) og Bosnia, tatt fra arabisk. Navnet staves også med a; Amir.

En berømt person som har navnet Emir er Emir Kusturica.

Se også
-------

* Emirat

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** GND **·** BNF **·** BNF (data)
 |