recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fiven** er et selskap som eier og driver en rekke produksjonsbedrifter for silisiumkarbid og er et av de ledende på dette området. Bedriftene er lokalisert til en rekke land, bl.a. Norge, Belgia, Venezuela og Brasil. Bedriftene er ofte omtalt som smelteverk, da de ved hjelp av store mengder elektrisk energi og med råvarene koks og kvartssand produserer et mineralsk stoff som hører til de hardeste som fins. 

Bedriftene i Norge er lokalisert til Lillesand og Eydehavn og hørte tidligere til konsernet Saint-Gobain. Fabrikken på Eydehavn har produsert silisiumkarbid siden tidlig 1900-tall, mens fabrikken i Lillesand ble etablert i 1965 som Norton. 

Fiven i Lillesand produserer i flere ovner, mens i Eydehavn er smelteverket nedlagt og det som er tilbake er et sorteringsanlegg som mottar råsika fra bedriftens smelteverk i Lillesand mm. 

Fivens produkter selges til en rekke industrier, hovedsakelig lokalisert i Asia, Europa, Nord-Amerika og Sør-Amerika. SIKA leveres i flere kvaliteter basert på kjemisk renhet, form og kornstørrelser, og benyttes som råstoff i en rekke industrier. SIKA leveres i kornstørrelser fra 0,65 mikrometer til 10 millimeter. SIKA tåler høye temperatursvingninger, korroderer ikke i kontakt med luft eller vann, og reagerer ikke på andre kjemiske forbindelser.

Referanser
----------

1. ↑   Fiven
2. ↑  «fivenmiljø». Arkivert fra originalen 17. november 2022. Besøkt 17. november 2022.
3. ↑  «fivenmiljø». Arkivert fra originalen 17. november 2022. Besøkt 17. november 2022.
**Gjerstad Låsfabrikk** var en smie for produksjon av låser som ble stiftet av smed og småbruker Anders Jensson Gjerstad (født 1867) på Osterøy i Hordaland i 1887. Fabrikken var i drift til frem i 1950-årene.

Anders Jensson Gjerstad hadde gått i smedlære hos Elling Larsson Solberg i Haukelia. Virksomheten spesialiserte seg på trekklåser, som Anders Gjerstad hadde patentert og skrevet leveringskontrakt på med firmaet Wallendal i Bergen; kontrakten finnes på Statsarkivet i Bergen. Da Anders Gjerstad var 21 år, hadde han tre mann i arbeid, og rundt 1900 var det på det meste 7-8 mann som arbeidet i smien. I 1944 tok sønnen, Jens Andersson Gjerstad, over, og han drev smia fram til han la ned driften på 1950-tallet.

Produkjonslokalet ble kalt Bløddalssmia, og lå på gården Gjerstad, nede ved elven i Bløddalen. Selve smiene hadde lokale i kjelleren på bygningen, med en esse med en blåsebelg drevet av et vannhjul, og låsene ble satt sammen i etasjen over smia. Anders Gjerstad bygde smia først; verkstedet oppå smia kom til senere.

Bløddalssmia med inventar ble i 1974 gitt til Osterøy museum. Alt det opprinnelige utstyret er på plass, verktøy og arbeidsbenker står slik smia var på den siste arbeidsdagen. Smia gir derfor et fascinerende nærbilde av denne næringsvirksomheten, på overgangen mellom håndverk og industriell produksjon. Osterøy hadde blitt et sentrum for smier og metallverksteder fra 1860- årene av, og I likhet med Bløddalssmia hadde mange av de i Bergen som markedsførte produktene. Rett etter siste verdenskrigen var nærmere tyve av dem fremdeles i drift.

Eksterne lenker
---------------

* Bløddalssmia, låsesmia på Gjerstad i Kulturhistorisk vegbok for Hordaland, 1993.
* Osterwiki, et nettleksikon om Osterøy: Osterøy museum. Arkivert 11. mars 2016 hos Wayback Machine.
**De syv underverkene i Portugal** (portugisisk: Sete Maravilhas de Portugal) er en liste over kulturelle underverk som ligger i Portugal. Opprettelsen av listen ble støttet av kulturdepartementet og organisert av Y&R Brands S.A. og Realizar S.A.

Opprinnelig ble 793 nasjonale monumenter i Portugal plukket ut av Instituto Português do Património Arquitectónico (IPPAR) som kandidater. I den første runden ble de reduserte av et ekspertutvalg til 77. Så ble deltagerne ytterligere redusert til 21 finalister i fire forskjellige kategorier av Conselho de Notáveis ved University of Évora. Valget av de syv startet 7. desember 2006 og varte i seks måneder. Stemmene ble avgitt via internett, telefon og SMS, og resultatet av avstemningen ble kunngjort 7. juli 2007.

| Nr. | Navn | Lokasjon | Bilde |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Festningen i Guimarães 10. århundre | Guimarães, Braga
41°26′52″N 8°17′26″V |  |
| 2 | Borgen i Óbidos, 1195 | Óbidos, Leiria
39°21,819′N 9°09,428′V |  |
| 3 | Klosteret i Batalha, 1385 | Batalha, Leiria
39°39′33″N 8°49′34″V |  |
| 4 | Alcobaça-klosteret, 1153 | Alcobaça, Leiria
39°32′54″N 8°58′48″V |  |
| 5 | Jerónimos-klostret, 1502 | Santa Maria de Belém, Lisbon
38°41′51″N 9°12′24″V |  |
| 6 | Pena-slottet, 1854 | Sintra, Lisbon
38°47′16″N 9°23′26″V |  |
| 7 | Belémtårnet, 1521 | Santa Maria de Belém, Lisbon
38°41′29″N 9°12′57″V |  |
**«Five Minutes More»**, ofte referert til som **«Give Me Five Minutes More»**, er en amerikansk sang med melodi av Jule Styne og tekst av Sammy Cahn.

Den ble opprinnelig spilt inn på plate av The Ross Sisters og senere av Frank Sinatra. Sinatra gjeninnspilte sangen. Den ble utgitt på hans album *Come Swing with Me* (1961) og utgitt på single året etter.

Tex Beneke and the Glenn Miller Orchestra spilte inn sangen 28. mai 1946. Den ble utgitt på RCA Victor 20-1922. B-siden var «Texas Tex».

The Skyrockets Orchestra Dirigent: Paul Fenoulhet med sang Doreen Lundy. Innspilt i London 14. november 1946. Den ble utgitt på His Master's Voice BD 5955 og på His Master's Voice A.L. 2914 (i Norge).

Sangen hadde sin spillefilmdebut i *Sweetheart of Sigma Chi* (1946), fremført av Phil Brito.

Norsk versjon
-------------

Juul Hansen har skrevet en norsk tekst. Den norske tittelen er «Fem minutter til». 

### Innspilling

* Pete Iwers danseorkester med sang av Aage Braarud. Innspilt i april 1947. Utgitt på 78-platen His Master's Voice A.L. 2908 i 1947.

Listeplasseringer
-----------------

Frank Sinatras versjon lå som nummer én i to (ikke-sammenhengende) uker på Billboard Best Sellers In Stores-listen i 1946. Sangen endte opp som nummer fire på Billboard Year-End-listen for 1946.

Referanser
----------

1. ↑  RCA Victor Records in the 20-1500 to 29-1999 series
2. ↑  «Sweetheart of Sigma Chi» **(engelsk)**. Internet Movie Database.
3. ↑
Ventrikkelsystemet sett fra siden. Fjerde ventrikkel ses nederst i bildet.
 Frontalplan av øvre del av pons, fjerde ventrikkel ses nær toppen av bildet.
 Ventriklene sett i forbindelse med hjernens overflate.
**Fjerde ventrikkel** (latin: *ventriculus quartus*) er en del av ventrikkelsystemet i hjernen. Ventriklene er kammer fylt med cerebrospinalvæske og fjerde ventrikkel ligger i hjernebroen *(pons)* eller øvre del av medulla. Cerebrospinalvæsken flyter til fjerde ventrikkel fra bakre del av tredje ventrikkel gjennom hjernens akvedukt og videre ut til subarachnoidalrommet i ryggmargen gjennom de to laterale Luschkas foramina *(apertura lateralis ventriculi quarti)* og de mediale Magendies foramen *(apertura mediana ventriculi quarti)*.

Fjerde ventrikkel har et «tak» dorsalt og et «gulv» ventralt. Taket dannes av lillehjernen *(cerebellum)*, og «veggene» av *de cerebellare pedunkler*. Gulvet dennes av flere strukturer, blant andre *colliculus nervi facialis*, *sulcus limitans* og *obex*.

Brekningssenteret
-----------------

Brekningssenteret (som styrer kvalme og brekninger og oppkast) sitter i denne delen av hjernen. Det styrer i hovedsak med impulser fra fire steder: 

* Via nervus vagus/nervus orthosympatheticus (fordøyelsessystemet, hjertet, genitalia, urinveiene, bukhinnen) m.m.
* Kjemoreseptortriggersonen (CTZ) (sensor for endogene og eksogene substanser fra cerebrospinal væske og blod)
* Vestibularisapparatet (reisesyke)
* Hjernebarken (visuelle inntrykk, lukt, psykogene påvirkninger).

Se også
-------

* Ventrikkelsystemet
* Sideventriklene
* Tredje ventrikkel
* Hjernens akvedukt (aquaeductus cerebri)
* Sykliske brekninger

Eksterne lenker
---------------

* Bilde av fjerde ventrikkel fra University of Arkansas Arkivert 19. mai 2006 hos Wayback Machine.
* Nevroanatomiske bilder av fjerde ventrikkel.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store medisinske leksikon
 |
**Rune Alstadsæter** (født 6. juli 1974 i Bergen) er en norsk politiker (H), kommunikasjonssjef og tidligere journalist. Han var fra desember 2017 statssekretær for statsminister Solberg ved Statsministerens kontor.

Han studerte statsvitenskap ved Høgskolen i Molde før han tok bachelorgrad i journalistikk ved Høgskolen i Oslo og mastergrad ved Cardiff University i Wales. Alstadsæter begynte i NRK i 1999 og ble tilknyttet politisk avdeling i midten av 2000. Her har han vært både journalist og programleder i ulike sendinger i både radio og TV. Fra 2010 var han reportasjeleder og senere redaksjonssjef i økonomi- og politikkredaksjonen. Høsten 2014 ble han seniorrådgiver i kommunikasjonsavdelingen ved Statsministerens kontor. Fra august 2016 til han ble statssekretær, var han kommunikasjonssjef i Høyre.

Alstadsæter var i slutten av 1990-årene medlem av Hordaland fylkesting for Venstre.

Referanser
----------

1. ↑  kontor, Statsministerens (1. desember 2017). «Erna Solberg takker av sin nærmeste statssekretær». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 19. januar 2018.
2. ↑  «Rune Alstadsæter». *Journalisten*. 6. november 2013. Besøkt 7. juli 2016.
3. ↑  Michalsen, Gard L. (7. juli 2016). «Tidligere journalist får toppjobb i politikken: Rune Alstadsæter blir kommunikasjonssjef i Høyre». Medier24. Besøkt 7. juli 2016.
4. ↑  Odeen, Per Jon (21. oktober 1997). «Venstre tappes i fylket». *Bergens Tidende*: 7.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rune Alstadsæter hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
**Rune Alstedt** (født 30. april 1950) er en norsk stemmeskuespiller og journalist.

Journalist og programleder
--------------------------

Alstedt har vært programleder for flere radioprogram i NRK, blant annet for *Norsktoppen*. Fra 1995 fram til han gikk av med pensjon i 2020 var han direktereporter i *Nitimen* og i P1+-programmet *Jacobsen*. I en lang periode ledet han et program på NRK P1+ kalt *Messing og Treblås*, som var viet janitsjarmusikken i NRK. 

Sammen med Andreas Diesen har Rune Alstedt også vært revyanmelder. Duoen benyttet navnet «Premiereløvene». En egen vignet ble utviklet av blant annet Hanne Hoftun.[]

Alstedt har også vært prosjektleder for flere cd-produksjoner, blant annet med Hans Majestet Kongens Gardes musikkorps; han var blant annet ansvarlig for produksjonen av Gardemusikkens første jule-cd i 2019. I tillegg sørget han for at over 600 gardister sammen med Gardemusikken ble filmet foran Slottet i Oslo da de fremførte Kongesangen som sendes hver nyttårsaften før Kongens tale i både i TV 2 og NRK 1. Samtlige korps i Forsvarets musikk pluss mange amatørkorps, har han fått i Store Studio og fått produsert radioprogram med.[]

Han har også vært redaktør for nærradiostasjonen Radio 1, og programleder i Radio Limelight, som hadde hovedstudio i Oslo.

Stemmeskuespiller
-----------------

Rune Alstedt har også gitt norsk stemme til Donald Duck. Han har vært stemmeskuespiller i de norske versjonene av følgende animasjonsfilmer:

* 1977: *Filmen om Ole Brumm|Ole Brumm* – jordrotte
* 1998: *Pocahontas II – Reisen til en ny verden*
* 1999: *Mikke Mus og vennene hans feirer jul* – Donald Duck
* 2001: *Lady og Landstrykeren II – Fant på eventyr* – Jim
* 2002: Tarzan & Jane (2002) – kaptein Jerrold; Markus
* 2005: *Ole Brumm og heffalompen* – Herr Moldvarpo

Rune Alstedt har også medvirket på mange av produksjonene som går under betegnelsen *Eventyrbånd*. Der var han stemmen til Donald Duck og den morsomme hakkespetten i produksjonen *Donald som fuglefotograf*. På samtlige *Eventyrbånd* hvor Donald Duck er med, har han gitt stemme til Donald Duck. Totalt har han deltatt i over 3000 små og store episoder med animerte filmer, TV- serier, dataspill, kinofilmer og kortfilmer.[]

Han har også gitt stemme til blant annet Marvin Marsmann i Looney Tunes og Borgermesteren fra Powerpuffjentene

Eksterne lenker
---------------

* (no) Rune Alstedt hos Norske Dubber Wiki
* (en) Rune Alstedt hos The Movie Database Rediger på Wikidata
**James Warren «Jim» Jones** (født 13. mai 1931 i Indiana, USA, død 18. november 1978 i Jonestown, Guyana) var grunnleggeren og lederen av Folkets tempel. 

Jones ble født i Indiana og startet Folkets Tempel i denne staten på 1950-tallet. Senere flyttet han tempelet til California. På midten av 1970-tallet ble tempelets hovedkvarter flyttet til San Francisco. 

Jim Jones og Folkets Tempel er best kjent for 18. november 1978, da mer enn 900 Tempel-medlemmer døde i Jonestown, Guyana, enten ved at de drakk eller ble tvunget til å ta gift. Dette var det største tapet av amerikanske sivile liv i en ikke-naturkatastrofe frem til terroraksjonen den 11. september 2001. Tragedien i Guyana var også en av de største masseselvmord i USAs historie.

Den 18. november 1978 døde det 909 medlemmer av Peoples Temple i Jonestown, Guyana. 276 av disse var barn. Alle sammen hadde dødd av cyanid-forgiftning. Ingen video ble tatt av denne selvmordsmessen, men FBI fant et 45 minutters lydopptak av selvmordet i fremgang.
Senere har det kommet frem at det muligens kan være snakk om massemord. Tim Carter var én av ni overlevende etter denne hendelse. Han påsto i programmet *Most Evil* på TLC at det var snakk om massemord, ikke masseselvmord. Han mistet både sin sønn og kone.

Jim Jones hadde ved flere tidligere anledninger gjennomført det han kalte "White nights" hvor medlemmer fikk utdelt kopper med det Jones påsto å være gift, men viste seg å være helt ufarlig. Forskjellen 18. november 1978 var at medlemmene denne gang fikk servert ekte cyanid. Da medlemmer oppdaget at dette ikke var som tidligere og at personene som drakk før dem ble forgiftet var det flere som forsøkte å nekte å delta i "masseselvmordet". Jones sine sikkerhetsvakter tvang disse til å drikke giften som Jones befalte dem.

Referanser
----------

1. 1 2   Encyclopædia Britannica Online, Encyclopædia Britannica Online-ID biography/Jim-Jones, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w68p63n7, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, Find a Grave 1452, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. ↑  «WGBH American Experience. Jonestown: The Life and Death of Peoples Temple | PBS». *American Experience*. Besøkt 25. oktober 2016.
5. ↑  Riding, Alan (7. oktober 2011). «A Thousand Lives — By Julia Scheeres — Book Review». *The New York Times*. ISSN 0362-4331. Besøkt 25. oktober 2016.
6. ↑  Raven: The Untold Story of the Rev. Jim Jones and His People - Tim Reiterman

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jim Warren Jones – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jim Jones på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jim Jones hos The Movie Database Rediger på Wikidata
* (en) Jim Jones hos American National Biography Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Deutsche Biographie **·** Nationalencyklopedin **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NDL **·** NKC **·** BBC Things **·** MusicBrainz
 |
**Elliott Andre Alexander Loonstra** (født 18. januar 1990 i Oranjestad) er en arubansk funksjonshemmet taekwondoutøver, som konkurrerer i klassen K44, som er en klasse for utøvere med amputasjon eller annen skade i én arm, eller som mangler tær på én fot slik at evnen til å bøye ankelen er påvirket. Han deltok i Paralympiske sommerleker 2020 i Tokyo, som landets eneste delatker.

Idrettskarriere
---------------

Loonstra deltok i Parapanamerikanske leker 2019, men ble slått ut i første runde (åttendedelsfinalen), der han tapte for Alexandre dos Santos fra USA.

Han representerte Aruba under Paralympiske sommerleker 2020. Der tapte han sine to første kamper, og endte på niendeplass.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Classification in para taekwondo*, besøkt 6. september 2021.
2. ↑  Lima 2019 - *Para Taekwondo - Men's K44 over 75kg*, besøkt 6. september 2021.
3. ↑  *Elliott Andre Alexander Loonstra* Arkivert 6. september 2021 hos Wayback Machine. besøkt 6. september 2021.

Eksterne lenker
---------------

* *Artikkelen har ingen egenskaper for sportsdatabaser i Wikidata*
* (en) Profil hos Tokyo 2020 Arkivert 6. september 2021 hos Wayback Machine.
Dette navnet følger spansk navneskikk og alfabetiseres derfor etter det første av de to etternavnene.

**Íñigo Cuesta López de Castro** (født 2. juni 1969 i Villarcayo-Burgos) er en tidligere profesjonell spansk landeveissyklist.

Cuesta har deltatt i Tour de France 7 ganger (2009, 2007, 2003, 2002, 2001, 1997 og 1996), men gjennomførte ikke hele rittet i 1996. Hans beste plass sammenlagt er 49.-plass fra 2002.

I 2010 deltok han i Vuelta a España for 17. gang på rad, i en alder av 41 år, og siden 2009-vinner Alejandro Valverde var utestengt, ble han hedret av arrangørene med startnummer 1. Han har gjennomført 12 ganger.

Etter at Cervélo TestTeam ble lagt ned, gikk han over til Caja Rural. Laget ble ikke invitert til Vuelta a España 2011, og det var en medvirkende årsak til at han valgte å legge opp.

Referanser
----------

1. ↑  Vuelta honour for Iñigo Cuesta, CyclingNews.com
2. ↑  «Íñigo Cuesta ends his career at 42 years of age and after riding 17 consecutive Vueltas a España». velonation. 8. august 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Íñigo Cuesta – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Íñigo Cuesta – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Íñigo Cuesta – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Íñigo Cuesta – CycleBase Rediger på Wikidata
Kart over Saint-Paul øya
**Île Saint-Paul** er ei lita øy i Indiahavet, omtrent 85 km sør for Île Amsterdam (38° S, 77°32 E) som er en del av de franske sørterritorier. Den er 8  km² stor og ubebodd. Dens høyeste punkt er vulkanen Crête de la Novara som er 268 meter høy. Île Saint-Paul er sammen med Île Amsterdam distriktet Saint-Paul-et-Amsterdam. Øya ble oppdaget av nederlendere i 1522 og er under fransk herredømme fra 1955. 

Øya er en del av naturreservatet (2006), Ramsar-området (2008) og verdensarvområdet (2019) *Franske sørlige land- og havområder*.

På øya finnes en forskningsstasjon som ikke er permanent bebodd. Ved øya ligger dessuten to mindre øyer: Ilot Nord og Rocher Quille.

Historie
--------

I 1559 peker geografen Evert Gysaerths på et kart med 38°S som *T.Q. descrobio o nao S. Paulo*. Et hundreår etter får den nederlandske sjømannen Willem de Wlaming øye på øya, og i 1696 er han den første europeeren som setter fot på den. Senere er det bare fiskere fra Île Bourbon (idag Île de la Réunion), engelske og amerikanske hvalfangere og skipbruddene som kommer til øya.

I 1843 foreslår Adam Mieroslavski for den franske stattholderen for île Bourbon at de skal ta île Saint-Paul og Île Amsterdam i besittelse. Frem til de gir avkall på suvereniteten i 1853 har Frankrike herredømme over øyene.

I 1874 blir øyenes geologi undersøkt av den franske geografen og geologen Charles Velain.

Frankrike tar igjen suverenitet over øyene i 1892 med avisoskipet *La Bourdonnais* og i 1893 med *L'Eure* som kom tilbake fra Kerguelenøyene.

Eksterne lenker
---------------

* Île Saint-Paul – fotografier på en turists nettsted.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
**Jim Norton** (født 4. januar 1938 i Dublin, Irland) er en irsk skuespiller.

Jim Norton sin karriere som skuespiller strekker seg over førti år med teater, TV og filmer. Han er spiller ofte rollen som prester, og er først og fremst kjent for sin rolle som biskop Brennan i situasjonskomedien Father Ted, samt i filmene The Sweeney fra 1977, Peak Practice (1993), Sunset Heights (1997), A Love Divided (1999), Rebus: Black and Blue (2000), Mad About Mambo (2000), og Boxed (2003).

Norton spilte hovedrollen i filmen Memoirs of en Invisible Man sammen med Chevy Chase i 1992. Han dukket også opp i en kort cameo av Harry Potter og Mysteriekammeret i 2002 som karakteren Mr. Mason. Norton kan også sees i holocaust-filmen Gutten i den stripete pyjamasen fra 2008. I 2005 spilte Norton rollen som en irsk innvandrer i filmen *The Oyster Farmer*.

Referanser
----------

1. ↑   Internet Broadway Database, Internet Broadway Database person-id 54696, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jim Norton på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jim Norton på AllMovie Rediger på Wikidata

* (en) Jim Norton hos The Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) Jim Norton hos Internet Broadway Database Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA **·** BNE **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Stein Gabrielsen** (født 14. januar 1950, død 19. oktober 2009) var en norsk sjømann og motormann. Av en besetning på 30 var Gabrielsen eneste overlevende etter MS «Norse Variant»-forliset 22. mars 1973, om lag klokken 14.

Gabrielsen ble oppdaget nesten 3 døgn etterpå, den 25. mars kl. 09.06. Gabrielsen hadde da oppholdt seg på to ulike redningsflåter i løpet av tre døgn i høy sjø, snøbyger og vind i orkans styrke. Kl. 11.50 ble han hentet opp av MT «Mobile Lube».

At Gabrielsen overlevde kan sannsynligvis tilskrives hans gode fysikk og ferdighet i svømming, flere ganger måtte han svømme etter flåtene han oppholdt seg om bord i. Stein Gabrielsen fortsatte til sjøs etter forliset, men fikk problemer med ettervirkninger og måtte gå i land etter 3 år og arbeidet etter det på land.

Se også
-------

* MS «Anita»

Referanser
----------

1. ↑  «Lærdom fra barneårene kom ham til hjelp: Som 'sternesvømmer' på laget til Møllergata skole var han sogar blitt Oslo-mester det året han gikk i syvende klasse, samtidig som han var med på å bringe skolen helt til topps blant byens øvrige folkeskoler. Det var brystsvømming som var hans force.», fra *Bare én kom tilbake*, side 41
2. ↑  Stein Gabrielsen nevner forteller selv om sin sykeavmønstring i NRK-programmet *Berre ein kom tilbake*

Litteratur
----------

* Øystein Molstad-Andresen: *Bare en kom tilbake*, Gyldendal Norsk forlag, 1973, ISBN 82-05-06065-7

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
Adeliepingviner nær forskningsstasjonen Dumont d'Urville, 2005.
Weddellsel nær forskningsstasjonen Dumont d'Urville, 2005.
**Île des Pétrels** («Petrelløya») er den største øya i Archipel de Pointe Geologie i Frankrikes kravområde i Antarktis, Terre Adélie. Øya ligger vest for Astrolabebreen og fem kilometer utenfor det antarktiske fastlandet. Den er om lag én kilometer lang og 45 meter høy.

Området ble oppdaget i 1840 av den franske polarutforskeren Jules Dumont d'Urville. Île des Pétrels ble flyfotografert under Operasjon Highjump i 1946–47, og deretter kartlagt av en fransk ekspedisjon i 1949–51 som navnga den etter alle snøpetrellredene som befant seg her. På Île des Pétrels ligger Frankrikes hovedbase i Antarktis, Base antarctique Dumont d'Urville. Den har vært helårsbemannet siden 1956.

En trebygning kalt «Base Marret» på Île des Pétrels, der syv mann under kommando av Mario Marrett overvintert etter brannen på forskningsstasjonen Port-Martin i 1952, er oppført på lista over historiske steder og kulturminner i Antarktis og er beskyttet av bestemmelsene som er gitt i Antarktistraktaten. På samme liste står oppført et jernkors på den nordøstre pynten av øya, reist til minne om meteorologen André Prudhomme som forsvant under en snøstorm 7. januar 1959 på den tredje IGY-ekspedisjonen.

I 2010 omkom tre personer fra det franske polarinstituttet i en helikopterulykke på øya.

Referanser
----------

1. 1 2 3  Composite Gazetteer of Antarctica Den vitenskapelige komite for antarktisforskning (SCAR). Katalognr. 11182
2. ↑  Historic Sites & Monuments in Antarctica Arkivert 22. februar 2015 hos Wayback Machine.. International Polar Heritage Committee
3. ↑  (fr) «Accident d’hélicoptère dans l’Antarctique : consternation à Brest». www.ouest-france.fr 29. oktober 2010.

Portal: Antarktis

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames **·** GNIS **·** SCAR

 |
***Notothecta*** er en slekt av biller som hører til den store underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) i familien kortvinger (Staphylinidae). Det er beskrevet arter, to av dem er funnet i Norge.

Utseende
--------

Små (gjerne 3-4 millimeter), gulbrune kortvinger, kroppen forholdsvis bred. De kan kjennes fra de fleste av *Atheta-*artene på den lysere fargen.
Antennene er middels lange. Hodet er gjerne svart, ellers er kroppen ofte forholdsvis lyst gulbrun. Pronotum er mye bredere enn langt, bakkanten noe utbuktet. Dekkvingene er forholdsvis lange (mye lengre enn pronotum), tydelig utvidet bakover, med rett bakkant. Bakkroppen er ganske bred og parallellsidig.

Levevis
-------

*Notothecta*-artene er knyttet til maur og finnes helst i og nær maurtuer. Den vanligste arten i Europa, *N. flavipes*, er knyttet til røde skogmaur (*Formica rufa*-gruppen).
Den andre arten som er funnet i Norge, *Notothecta confusa*, er knyttet til reir av maurarten *Lasius fuliginosus* i hule trær. *N. confusa* er ikke funnet i Norge på mange år og antas å være en truet art, om den ikke alt er forsvunnet fra vår fauna.

Systematisk inndeling / norske arter
------------------------------------

Slekten blir noen ganger ført som en underslekt til den artsrike slekten *Atheta*.

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien småkortvinger (Aleocharinae) Fleming, 1821
					- Stammen Athetini Casey, 1910
						* Slekten *Notothecta* Thomson, 1858
							+ *Notothecta flavipes* (Gravenhorst, 1806)
							+ *Notothecta confusa* (Märkel, 1844)

Kilder
------

* Silfverberg, H. 1992. *Enumeratio Coleopterorum Fennoscandiae, Daniae et Baltiae* (Liste over Nordens biller). Helsinki.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Notothecta* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Notothecta* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Notothecta* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Notothecta* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Notothecta* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Notothecta* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* Bilde av *Notothecta flavipes*:
Gamle feriehus i Juodkrantė
Stantien & Becker graver rav i 1880-årene
**Juodkrantė** (tysk: *Schwarzort in Preußen*) er en liten by med 720 innbyggere på Den kuriske landtunge i Neringa kommune i Klaipėda fylke i Litauen. Byen er den nest største på Den kuriske landtunge etter Nida og var opprinnelig en fiskerlandsby. I dag er stedet et feriested, hvor befolkningen øker dramatisk i sommerhalvåret.

Siden middelalderen og fram til 1923 var dette området en del av Tyskland og Østpreussen, og var da kjent under sitt tyske navn. Byen er første gang nevnt i et brev fra 1429 hvor Den tyske orden beskriver ødeleggelser etter en storm. Den lå opprinnelig på den andre siden av landtungen, ut mot Østersjøen et par kilometer lenger nord, men ble flyttet i 1680-årene for å få bedre beskyttelse mot storm og de bevegelige sanddynene.

Stedet fikk et vertshus i 1673, skole i 1743 og en luthersk kirke bygget i tre i 1795. Denne brant 1878 og gjenoppbygget i teglstein til dagens kirke i 1885.

Fra midten av 1800-tallet hadde området en stor utvikling, sundet mellom Den kuriske landtunge og fastlandet og byen Memel, dagens Klaipeda ble mudret opp slik at en kunne starte fergetrafikk til området. Dette lettet kommunikasjonene, men fikk også den bivirkningen at man under arbeidene fant betydelige mengder rav. Firmaet *Stantien & Becker* ble startet i 1860 og utvirket rav fra bakken rett nord for byen. I løpet av de 30 årene denne virksomheten ble drevet, ble det utvirket rundt 2 250 000 kg rav og på det meste var det 1 000 ansatte i denne virksomheten.

Utgravingen av rav førte også til byggeaktiviteter, både av boliger, skole og fergekai. Jorden som ble gravet opp ble brukte til å forsterke stranden og kystlinjen og til utfyllinger av myrområder. Men etter at *Stantien & Becker* flyttet virksomheten til Palmnicken, (i dag Jantarnij) lenger sør i Østpreussen i 1890, sank byen befolkning fra 851 i 1885 til 423 i 1895.

Byen som turiststed startet for alvor i 1860, da et tidligere vertshus ble ombygget til hotellet *Kurischer Hof*. Som følge av ravindustrien utviklet byen seg i nordlig retning i forhold til fiskerlandsbyen og på begynnelsen av 1900-tallet hadde stedet fem hoteller, 20 villaer og sanatoriet *Luisenbad*. Stedet ble ansett for å være ganske luksuriøst og hadde årlig 3 000 besøkende. 

Andre verdenskrig tok knekken på turistindustrien og etter krigen var området stengt som grenseområde helt fram til 1960-tallet da det ble åpnet for medlemmer av kommunistpartiet. Men i dag er stedet noe i skyggen av Nida. Dette har medført at Juodkrantė fortsatt har en del fiskere og blir ansett som fiskerhovedstaden og har en årlig festival for fiskere.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Juodkrantė – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** GeoNames
 |
**Junya Watanabe** (født 1961 i Fukushima) er en japansk klesdesigner. Han ble tatt opp som lærling ved motehuset Comme des Garçons under Rei Kawakubo. Watanabe gikk på Bunka Fashion College i Tokyo og tok eksamen i 1984. På den tiden begynte han i lære hos Comme des Garçons som mønsterdesigner. I 1987 ble han forfremmet til sjefsdesigner for «Tricot knitwear line» og gikk deretter videre til Comme Des Garçons Homme. Siden 1992 han han jobbet under eget navn som en del av Comme des Garçons og startet sin egen linje under navnet 'Junya Watanabe Comme Des Garçons' i 1993. Samme år hadde han sin første visning i Paris.

Watanabe er kjent for å være tidlig ute med nye materialer. Selv om avanserte syntetiske og teknologisk konstruerte materialer er hans kjennemerke, bruker han også til tider bomull og skinn. Watanabe blir ofte sett på som en designer av *techno couture*.

Referanser
----------

1. ↑   Le Delarge, oppført som Junya WATANABE, Delarge-ID 32200\_artiste\_WATANABE\_Junya, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Amy de la Haye, «A Dress Is No Longer a Little, Flat, Closed Thing: Issey Miyake, Rei Kawakubo, Yohji Yamamoto and Junya Watanabe.» Radical Fashion. Claire Wilcox, ed. London: V&A Publications, 2001. p.37

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
**Infratek Elsikkerhet AS** er et nordisk konsern innen bygging, drifting og sikring av kritisk infrastruktur. Konsernet leverer tjenester innen strømforsyning, jernbanesystemer, fjernvarme, belysning og tekniske høysikkerhetsløsninger. 

Infratek har til sammen rundt 1700 ansatte i Norge, Sverige og Finland, og omsetning i 2011 på 2,9 milliarder kroner.

Frem til 2007 utgjorde Infratek forretningsområde tekniske tjenester i kraftkonsernet Hafslund ASA, da det ble utskilt og børsnotert på Oslo Børs den 5. desember 2007. I 2009 gikk selskapet fra 1000 ansatte til 2000 ansatte og nordisk tilstedeværelse gjennom kjøpet av entreprenørvirksomheten til kraftkonsernet Fortum i Norge, Sverige og Finland. Infratek rendyrket i 2009 virksomheten gjennom salget av konsernets vaktvirksomhet.

I 2017 ble Infratek Elsikkerhet kjøpt opp av Vinci Énergies, og i 2022 endret firmaet navn til Omexeon Elsikkerhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Infratek solgt til Vinci». *www.bygg.no* **(norsk)**. 1. november 2017.
2. ↑  «Infratek Elsikkerhet AS skifter navn - Omexom Norge». *www.omexom.no*. Besøkt 16. mai 2023.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Metal Merchants Festival** er en heavy metal-musikkfestival som avholdes årlig i Oslo i januar.

Festivalen ble første gang holdt 30.-31. januar 2009 i Kanonhallen. I 2010 avholdes festivalen 29.-30. januar på John Dee Live Club & Pub.

Band 2009
---------

* Danmarks flagg Artillery
* Canadas flagg Beehler
* Tysklands flagg Assassin
* Tysklands flagg Mekong Delta
* Tysklands flagg Vendetta
* Storbritannias flagg Pagan Altar
* Storbritannias flagg Warning
* Norges flagg Valhall
* Norges flagg ~~Trivial Act~~ avlyst
* Sveriges flagg Enforcer
* USAs flagg Hirax
* USAs flagg ~~Hallows Eve~~ avlyst

Band 2010
---------

**Fredag**

* Storbritannias flagg Anihilated
* Finlands flaggSolitaire
* Norges flagg Lamented Souls
* Storbritannias flagg The Lamp of Thoth
* Storbritannias flagg Tank

**Lørdag**

* Sveriges flagg Torch
* Tysklands flagg Necronomicon
* Italias flagg Dark Quarterer
* USAs flagg Slough Feg
* USAs flagg Omen

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
**Kreke** eller **krekeplomme**, også kalt damaskusplomme, villplomme eller slåpeplomme (lat.: *Prunus domestica ssp. insititia*) er en spiselig stenfrukt. Kreketreet er en løvfellende busk eller et lite tre. *Krike* er, dialektalt i Vestfold og Grenland, et annet norsk navn på det primitive plommeslaget. 

Kreke er botanisk sett en underart av den ekte plommen (*Prunus domestica*). Den er liten og kulerund med en avlang sten som er spiss i begge ender. Fruktene kan minne noe om slåpebær, men er større og – ikke minst – de smaker godt, om noe syrlig. Kriker kan brukes der man ellers ville brukt plommer: til syltetøy, i desserter og kaker. Krike er råstoffet til brennevinet slivovits, som er mye brukt på Balkan og i Øst-Europa.

Litteratur
----------

* *Navn på frukt, bær og nøtter*. Ås: Statens fagtjeneste for landbruket. 1993. s. 70–71.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Kreke* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Kreke* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Kreke* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Kreke* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* *Prunus insititia* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
«Metal Heart» har flere betydninger.

***Metal Heart*** er det tyske heavy metal-bandet Accepts sjette album og oppfølgeren til suksessen *Balls to the Wall*. *Metal Heart* var seks uker på VG-lista og oppnådde bandets beste listeplassering i Norge med en 9.-plass, selv om den gjorde det svakere enn forgjengeren de fleste andre steder. Jörg Fischer er gjenvendt til bandet og har erstattet Herman Frank. Låtene er kreditert bandet og Deaffy (pseudonym for bandets manager Gaby Hauke, som senere giftet seg med gitaristen og skiftet navn til Gaby Hoffmann).

«Metal Heart»
-------------

Tittelsporet «Metal Heart» har blitt den mest kjente låten fra albumet, til tross for at det var «Midnight Mover» og «Screaming for a Love-Bite» som ble utgitt som singler. «Metal Heart» åpner med et utdrag fra «Slavisk marsj», op. 31, av Pjotr Tsjajkovskij og har toner fra «Til Elise», uten opustall, av Ludwig van Beethoven flettet inn i gitarsoloen. Låten er hyppig fremført på konserter, og med på samtlige offisielle livealbumen fra bandet: *Kaizoku-Ban* (1985), *Staying a Life* (1990, innspilt 1985), *All Areas – Worldwide* (1997, innspilt 1993), *Restless and Live* (2017, innspilt 2015) og *Symphonic Terror - Live At Wacken 2017* (2018). Vokalisten Udo Dirkschneider har tatt låten på live-album med sitt senere band U.D.O.: *Nailed To Metal* (2003), *Mastercutor Alive* (2008), *Live in Sofia* (2011), *Steelhammer - Live from Moscow* (2014) - samt innspillinger han ga ut med bandet Dirkschneider på turne med utelukkende Accept-materiale. Dimmu Borgir hadde en cover av låten med på *Godless Savage Garden* (1998).

Sporliste
---------

### Side 1

* «Metal Heart» – 5:19
* «Midnight Mover» – 3:05
* «Up to the Limit» – 3:47
* «Wrong Is Right» – 3:08
* «Screaming for a Love-Bite» – 4:06

### Side 2

* «Too High to Get It Right» – 3:47
* «Dogs on Leads» – 4:23
* «Teach Us to Survive» – 3:32
* «Living for Tonite» – 3:33
* «Bound to Fail» – 4:58

Medvirkende
-----------

* Udo Dirkschneider – Vokal
* Wolf Hoffmann – Gitar
* Jörg Fischer – Gitar
* Peter Baltes – Bass
* Stefan Kaufmann – Trommer

Referanser
----------

1. ↑  «Accept – biography» på nettstedet til Billboard Arkivert 14. mars 2016 hos Wayback Machine.
2. ↑  VG-listas historikk for Accept
3. ↑  Daniel Bukszpan: *The encyclopedia of heavy metal* (Sterling Publishing, New York 2003), s. 16
4. ↑  Omtale av *Metal Heart* (1985) på *Sputnik Music* 3. november 2012
5. ↑  Om *Godless Savage Garden* (1998) på *AllMusic*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | MusicBrainz
 |
***Pocahontas*** er en amerikansk stumfilm fra 1910.

Handling
--------

Kaptein John Smith kommer til Amerika i spissen for en gruppe britiske kolonister, og slår seg ned i Jamestown, Virginia. Men Smith blir tatt til fange der av høvdning Powhatan, det anerkjente overhodet for en gruppe indianere. Powhatan beordrer snart at fangen deres skal henrettes. Men Pocahontas, datteren til høvdningen, forsøker å redde Smith.

Pocahontas ber så inderlig for den hvite mannens liv, at Powhatan beordrer ham løslatt. Kaptein Smith vender deretter tilbake i sikkerhet, sammen med soldatene sine. Senere blir Pocahontas tatt til fange av engelskmennene, og holdt som gissel. Som fange, blir hun konvertert til kristendommen, og forelsker seg i Rolfe - en kjekk ung engelskmann.

Skuespillere
------------

* Anna Rosemond som Pocahontas
* George Barnes som John Smith
* Frank Hall Crane som John Rolfe

Referanser
----------

1. ↑  POCAHONTAS

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pocahontas* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Pocahontas* på American Film Institute Rediger på Wikidata

* (en) *Pocahontas* på Silent Era Rediger på Wikidata
***Metagyrinus*** er en slekt av biller i underordenen Adephaga, familien virvlere (Gyrinidae). De har todelte fasettøyne, den ene delen er tilpasset å se i vann, den andre til å se i luft. Når farer dukker opp kan de både dykke og gjøre hopp over vannoverflaten.

Utseende
--------

Små til middelsstore (gjerne 3 – 7 mm), som oftest svarte biller med gul ytterkant. Kroppen er utpreget strømlinjeformet og noe flatt hvelvet. Hodet er mer eller mindre spadeformet med en skarp fremkant. Fasettøynene er delt i to vidt skilte deler, en øvre del til å se over vannoverflaten og en nedre del til å se under den. Antennene er ganske korte og sylindriske. Kroppen er helt glatt. Frambeina er utformet som gripebein mens mellom- og bakbeina er utformet til flate årer. Disse er så korte at man gjerne overser dem og de raskt svømmende billene kan virke beinløse.

Levevis
-------

Virvlene er rovdyr og spiser insekter som faller ned på vannoverflaten. Disse billene opptrer gjerne i grupper som svømmer rundt på vannoverflaten, og kan minne om radiobiler i et tivoli. Dersom de blir truet dykker de og gjemmer seg nær bunnen. Om en virvler blir fanget, skiller den ut et illeluktende stoff. Dette gjør billen usmakelig for rovdyr og virker også som et alarmstoff overfor andre virvlere. Denne slekten finnes i små dammer med rent vann.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Asia (Kina, Laos).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Adephaga
		- Familien virvlere, **Gyrinidae** Latreille, 1810
			* Underfamilien Gyrininae Latreille, 1810
				+ Stammen Gyrinini Latreille, 1810
					- Slekten ***Metagyrinus*** Brinck, 1955
						* *Metagyrinus arrowi* (Régimbart, 1907)
						* *Metagyrinus sinensis* (Ochs, 1924)
						* *Metagyrinus vitalisi* (Peschet, 1923)

Referanser
----------

1. ↑  P. Mazzoldi og M.A. Jäch (2003) GYRINIDAE: Rediscovery of *Metagyrinus sinensis* (OCHS) and taxonomic notes on the genus (Coleoptera). I: Jäch & Ji (red.): Water Beetles of China, Vol. III: 43 - 47.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Metagyrinus* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Metagyrinus* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Metagyrinus* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Metagyrinus* hos NCBI Rediger på Wikidata

* *Metagyrinus* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Helmer Fredrik Gustafsson Mörner** (født 8. mai 1895, død 5. januar 1962) var en svensk rytter som deltok under OL 1920 i Antwerpen og OL 1924 i Paris.

Mörner ble olympisk mester to ganger under OL 1920 i Antwerpen. Han vant både den individuelle og lagkonkurransen i feltritt. I den individuelle konkurransen vant han olympisk gull med hesten «Germania» foran sin landsmann Åge Lundström på «Ysra». Han var også med på det svenske laget som vant lagkonkurransen i feltritt med 5057,5 poeng foran Italia med 4735,0. Det svenske laget besto av Georg von Braun på hesten «Diana», Åge Lundström på «Ysra», Gustaf Dyrsch på «Salamis» og Mörner på hesten «Germania».

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i hestesport, feltritt Sveriges flagg Sverige
* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i hestesport, feltritt lag Sveriges flagg Sverige

Referanser
----------

1. ↑   www.svenskagravar.se, besøkt 9. oktober 2019[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Helmer Mörner – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Helmer Mörner – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Helmer Mörner – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (sv) Helmer Mörner – Sveriges olympiske komité Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Geni
 |
***Dorrigo*** er en gruppe (slekt) av biller som hører til underfamilien køllebiller (Pselaphinae) i den store familien kortvinger (Staphylinidae).

Utseende
--------

Små (ca. 2 millimeter lange), avlange biller med korte dekkvinger. På farge er de gjerne mer eller mindre rødbrunlige. De skiller seg fra de fleste andre køllebiller på sin slanke kroppsform. Hodet er omtrent firkantet med markerte bakhjørner, små, runde fasettøyne og groper i pannen. Antennene er middels lange og ganske kraftige, leddene bredere enn lange. De tre ytterste leddene danner en løs kølle, særlig det siste leddet er forstørret. Pronotum er omtrent så langt som bredt, med rundede sider, bredest litt foran midten. Det har gjerne noen små groper. Dekkvingene er rundede, glatte, uten punktstriper, og ganske korte. Bakkroppen er sylindrisk, beina ganske korte med tre-leddete føtter.

Levevis
-------

De kan blant annet finnes under barken på døde trær, i råtten ved og hule trær..

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i Australia.

Systematisk oversikt
--------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien kortvinger (Staphylinidae) Latreille, 1802
				+ Underfamilien køllebiller Pselaphinae Latreille, 1802
					- Stammen Euplectini LeConte, 1862
						* Slekten ***Dorrigo*** Chandler, 2001
							+ *Dorrigo cyclops* Cahbdler, 2001

Referanser
----------

1. ↑  Chandler, D.S. 2001. Biology, morphology, and systematics of the ant-like litter beetle genera of Australia (Coleoptera: Staphylinidae: Pselaphinae). *Memoirs on entomology, international* 15: viii + 1–560.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Dorrigo* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* *Dorrigo* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
**Martha R. Herbert** er en amerikansk lege og universitetslektor i nevrologi ved Harvard University og pediatrisk nevrolog ved Massachusetts General Hospital.

Herbert har hevdet at mange barn med autisme har biomedisinske ubalanser, og at disse problemene forverrer symptomene på autisme. Hun har også hevdet at autisme trigges av miljøfaktorer, og har tilrådet autistiske pasienter en gluten- og kaseinfri diett. I 2006 ble hun engasjert som ekspertvitne i en rettssak hvor et foreldrepar hevdet at deres datters autisme var utløst av muggsopp. Herberts vitneutsagn ble avvist av retten som konkluderte med at det ikke fantes vitenskapelige holdepunkt for en slik hypotese. Hun har også medvirket i filmen *Documenting Hope* hvor det hevdes at endringer i miljø og livsstil helt eller delvis kan helbrede tilstander som autisme, ADHD, autoimmunitet etc.

I 1998 ble hypotesen om en sammenheng mellom vaksiner og autisme fremsatt av den britiske legen Andrew Wakefield, denne er senere avvist som forskningsjuks og Wakefield avskiltet som lege. I de alternative kretser innen autisme står denne hypotesen likevel sterkt, og Martha Herbert har vært foredragsholder på konferanse arrangert av den vaksinefiendtlige organisasjonen AutismOne. Hun har også gitt ut bok sammen med Robert F. Kennedy jr. om kvikksølvforbindelsen thiomersal som brukes som konserveringsmiddel i enkelte vaksiner.

Senere har Herbert hevdet en sammenheng mellom autisme og elektromagnetisk stråling.

Bibliografi
-----------

* Herbert, Martha; Weintraub, Karen (2012). *The Autism Revolution: Whole-Body Strategies for Making Life All It Can Be*. Random House Publishing Group. ISBN 9780345527219.
* Kennedy Jr. Robert F.; Hyman, Mark; Herbert, Martha (2015). *Thimerosal: Let the Science Speak*. Skyhorse. ISBN 978-1634504423.

Referanser
----------

1. 1 2  Seth Mnookin (2. februar 2011). «NYT piece on "doubting" science features graphic by controversial autism researcher». Seth Mnookin.
2. ↑  «Medical and Scientific Advisory Board». Documenting Hope.
3. ↑  «Science. You keep using that word. I do not think it means what you think it means.». ScienceBlogs. 8. mai 2015.
4. ↑  «Spotlight on SB172: What is 5G and What Does it Mean for Your Health?». *Opelika Observer*. 18. mars 2020.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** ResearchGate
 |
John Donne regnes som opphavsmannen til den metafysiske poesien.
**Metafysisk poesi** (engelsk ***metaphysical poetry***) er betegnelsen på en strømning innen engelsk litteratur i barokktiden på 1600-tallet.

Representantene for retningen deler interessen for filosofiske spørsmål, men «metafysisk» skal i denne sammenhengen ikke forstås som adjektivet til metafysikk, men som en vilkårlig, negativt ladet beskrivelse som en av retningens hovedkritikere, Samuel Johnson, framsatte i verket *The Lives of the Poets* (1744). De metafysiske poetenes fremste temaer er religion og kjærlighet, og behandles ofte i monologer, gjennom diskusjoner, i samtaler med en utro elsker, med Gud eller med allegoriske figurer som Døden. Det ble brukt ordspill, oksymoroner, paradokser, og spesielt en retorisk figur som i England ble kalt *metaphysical conceits* etter det italienske *concetto* («innfall»). *Conceits* var utvidede, usannsynlige og utbroderte metaforer som kunne prege et helt dikt og som fungerer som en form for paradokser ved at en sammenligning som til å begynne med virker helt latterlig, tilslutt framstår som fullstendig logisk og sammenhengende. 

Andre kjennetegn på stilen er en ufullstendig syntaks, metriske uregelmessigheter og en uformell måte å uttrykke seg på.

> My face in thine eye, thine in mine appears,  
> 
> 
> 
> And true plain hearts do in the faces rest;  
>  
> Where can we find two better hemispheres,  
>  
> Without sharp north, without declining west?
> 
> 
> John Donne: «The Good Morrow»,  
> fra tredje vers
> 
> 

De mest betydelige metafysiske poetene var:

* John Donne
* George Herbert
* Andrew Marvell
* Thomas Traherne
* Henry Vaughan
* Richard Crashaw
* Thomas Carew
* Abraham Cowley
* John Cleveland
* Francis Quarles

På 1900-tallet ble de metafysiske poetene forbilder for de engelskspråklige modernistene, for eksempel T. S. Eliot som i 1921 skrev et essay om påvirkningen fra metafysisk poesi.

Litteratur
----------

* *Metaphysical Poetry.* Med introduksjon og merknader av Colin Burrow. London: Penguin. (ISBN 0-140-42444-X)

Eksterne lenker
---------------

* (en) Metafysiske poeter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis
 |