recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Erik-Anders** er en bondegård som ligger i byn Asta i Söderala socken i Söderhamn kommune, Hälsingland, og som inngår i verdensarven Hälsingegårdar.

Driftsbygningen
Gården består nå av våningshuset, som antas å være oppført på 1810-tallet, da bonden Erik Andersson tok over gården etter sin mor som ble enke i ung alder, samt av en større driftsbygning fra begynnelsen av 1900-tallet. Våningshuset er bygd i en herregårdsliknende stil med en stor festsal i andre etasje, dekorert av de såkalte *Knutesmålarna* fra Rättvik. Etterhvert ble gården mindre velstående og våningshuset som var gulmalt ble etterhvert rødt, og det ble bygd flere leiligheter i huset. De mange uthusene ble erstattet med en stor felles driftsbygning omkring 1910.

Galleri
-------

* Våningshuset, interiørVåningshuset, interiør
* Våningshuset, interiørVåningshuset, interiør
* Våningshuset, interiørVåningshuset, interiør
* DriftsbygningenDriftsbygningen

Referanser
----------

1. ↑  «Bebyggelseregistret (BeBR) - Riksantikvarieämbetet». *www.bebyggelseregistret.raa.se*. Besøkt 5. mai 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Erik-Anders – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Bebyggelsesregistrets anläggningspresentation - Erik-Anders
**Jelena Andrejevna Fadejeva** (russisk: Елена Андреевна Фадеева, født 23. januar 1814 i godset Dolgorukov i landsbyen Rzjisjtsjevo i Kyiv oblast, død 24. juni 1842 i Odessa) var en russisk forfatterinne av adelig herkomst. Hun tilhørte adelen Dolgorukov, som nedstammet fra dynastiet Rurik. Helena var datter av Andrej Mikhailovitsj Fadejev – guvernør i Saratov og senere i Tbilisi, og fyrstinne Jelena Dolgorukaja, som begge var prominente skikkelser i Russlands opplysningstid.

Som romanforfatterinne skrev hun et dusin med noveller under pseudonymet «Zenaida R.», og ble beskrevet av Vissarion Belinskij som «den russiske George Sand».

I den proto-feministiske novellen *Teofanija Abbiadzjio* var Jelena forut for sin tid i å tale og skrive om kvinners rett til utdannelse. Hun var Russlands første forfatter som argumenterte for kvinnesak.

I 1830 giftet hun seg med Peter von Hahn, en tysk offiser i russisk tjeneste.

Jelena døde den 24. juni 1842 i Odessa av tuberkulose.

Barn
----

* Jelena Petrovna (12. august 1831 – 8. mai 1891)
* Sasja (1832 – 1833)
* Vera Petrovna (29. april 1835 – 17. mai 1896)
* Leonid (født juni 1840)

Referanser
----------

1. ↑   kirkebok, cdiak.archives.gov.ua, inventarnummer ЦДІАК України. Ф. 127. Оп. 1012. Спр. 1379. Арк. 756.[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Kratkaja literaturnaja entsiklopedija[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC **·** NKC
 |
**Fjelljordfly** (*Agrotis luehri*) er en sommerfugl som tilhører familien nattfly (Noctuidae). Arten er oppkalt etter den norske entomologen C.F. Lühr. Den er kjent fra fjellet i Sør-Norge, og er foreløpig ikke funnet utenfor Norge. Den er slike en av bare tre sommerfuglarter som er regnet for å være endemisk for Norge. Inntil 1987 ble den regnet som identisk med *Agrotis fatidica* fra Alpene.

Utseende
--------

Et middelsstort, grått eller brunlig nattfly, gjerne nokså kontrastrikt tegnet. Hannen har smalt fjærformede antenner. Forkroppen (thorax) er lysgrå med mørke tegninger. Forvingen er lyst grå eller gråbrun, midtfeltet noe mørkere. Dette er avgrenset av kraftige mellomlinjer som består av tettstilte rader av svarte flekker. Nyre- og ringmerkene er bredt svartkantede, området mellom dem gjerne rødbrunt. Langs ytterkanten er det smale, innovervendte, svarte pileflekker. Bakvingen er lysgrå med to uskarpe, grå tverrbånd.

Levevis
-------

Arten finnes fra bjørkebeltet og opp på snaufjellet. Ellers synes lite å være kjent om biologien dens. De voksne sommerfuglene flyr i juli. august.

Utbredelse
----------

Den er utbredt fra Ryfylkeheiene til Dovrefjell, men er ikke vanlig. Ikke funnet utenfor Norge.

Kilder
------

* Aarvik, L. Berggren, K. og Hansen, L.O. (2000) *Catalogus Lepidopterorum Norvegiae*. Lepidopterologisk Arbeidsgruppe/Norsk Institutt for Skogforskning. ISBN 82-995095-1-3
* Lepidoptera.no: Fjelljordfly (Agrotis luehri)
* Bilde, fra Svensk naturhistorisk museums hjemmeside

Eksterne lenker
---------------

* (en) *fjelljordfly* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *fjelljordfly* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *fjelljordfly* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *fjelljordfly* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *fjelljordfly* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata
**Fjellkurle** (*Chamorchis alpina*) er en plante i orkidéfamilien
(marihandfamilien).

Utseende
--------

På en fjelltur er neppe dette den første planta en legger merke til. Gulgrønn, uanselig og sjelden over 10 centimeter høy, er det vanskelig å få øye på fjellkurle uten trening. Men ser en nærmere på planta ser en at den er ganske pen likevel.

Blomsten til fjellkurle har en hjelmformet overleppe og en gulgrønn underleppe som bøyer seg nedover og innover. Inne i overleppa sitter noen røde støvknapper. Ved basis har planta flere lange, nåleforma blader, noe som skiller den fra andre orkidéer. Små grønnkurler kan ligne spesielt på fjellkurle, men de har runde blader oppover hele stengelen.

Forekomster i Norge
-------------------

I tillegg til at en må lete godt for å i det hele tatt få øye på planta, er den ikke spesielt vanlig. Fjellkurle er en bisentrisk fjellart, det vil si at det har et utbredelsesområde i sør og et utbredelsesområde i nord. Uansett må fjellkurle ha kalk i grunnen for å trives.

Det sørlige utbredelsesområdet til arten går fra de nordlige delene av Jotunheimen, Trollheimen og Dovrefjell nord til Snåsa. I nord finnes planta fra Hattfjelldal og helt til Vardø. Fjellkurle er vanligere i nordlige fjellstrøk enn i sørlige. Fra 2021 er den kommet med i Norsk rødliste for arter som nær trua (NT).

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 24. november 2021. Besøkt 19. februar 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Fjellkurle* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Fjellkurle* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Fjellkurle* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Fjellkurle* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Fjellkurle* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Fjellkurle* hos The International Plant Names Index Rediger på Wikidata

* (en) *Fjellkurle* hos Tropicos Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Chamorchis alpina* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* (en) *Chamorchis alpina* – galleri av bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Chamorchis alpina* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon
 |
**Johan Fredrik Marnburg** (født 1. april 1882 i Stavanger, død 15. desember 1966 i samme by), var Stavangers ordfører i perioden 1932–1934.

Marnburg ble første gang valgt inn i Stavanger bystyre ved kommunevalget i 1922 og var innvalgt sammenhengende til 1940. I perioden 1929–1931 var han Stavangers varaordfører. Sviktende helse gjorde at ordfører Anders Mikal Smedsrud ikke ønsket å fortsette som ordfører, og Marnburg ble valgt til ordfører for 1932 og gjenvalgt for 1933 og 1934. Ved kommunevalget i 1934 gikk Høyre tilbake med 10 mandater, mens Nasjonal Samling vant 8 mandater i Stavanger. Høyre var ikke lenger det største borgerlige partiet, men var forbigått av Venstre. Høyre valgte derfor å stille seg bak Venstres kandidat ved ordførervalget, Birger Pedersen, som ble valgt for 1935 etter to avstemninger.

Marnburg var formann i Stavanger Høyre i årene 1936-1946.

Johan Fredrik Marnburg var kjøpmann med egen forretning som han overtok etter farens død i 1921. Etter at han var ferdig med skolegangen på Kongsgaard skole, fortsatte han utdannelse innen økonomi både i Nederland og Tyskland. Marnburg mente at manufakturbransjen måtte over fra små enheter (kramboder) til større forretningsbygg for å oppnå stordriftsfordeler. I 1938 stod stormagasinet Marnburg ferdig i Østervåg, datidens største varemagasin i Stavanger. Familien hadde da drevet forretningsvirksomhet siden 1877. Virksomheten ble avviklet i 1988.

I tillegg til mange kommunale verv, hadde Marnburg mange tillitsverv innen næringslivet i Stavanger, innen shipping, hermetikkindustri, bank, og forsikring.

Johan Fredrik Marnburg var gift med Erna f. Nedland (\* 1901 † 1967). De hadde barna John Christian (\* 1922 † 2003), Wencke Louise (\* 1923 † 1982), Johan Fredrik (\* 1925 † 2015), Magdalen Katharine (\* 1927 † 2013), og Sigvard (\* 1932) som er en anerkjent billedkunstner og tegner.

Johan Fredrik Marnburg er begravet på Lagård gravlund i Stavanger.

Referanser
----------

1. ↑  Gunnar A. Skadberg: «Stavangers ordførere 1837–2017», s. 135

Kilder
------

* 1ste Mai
* Stavanger Aftenblad


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Anders Mikal Smedsrud** | **Stavangers ordfører**(1932–1934) | Etterfølger:**Birger Pedersen** |
**Johan Milmar Ugland** (født 18. august 1881 i Fjære i Grimstad, død 1. januar 1960 i Grimstad) var en norsk skipsreder.

Biografi
--------

Ugland var sønn av Oline Dorthea Nedenes (1852–1938) og skipsreder Jørgen Halvorsen Ugland (1835–1915). Han gikk på middelskolen i Grimstad, men sluttet før eksamen. Han reiste til sjøs som 17-åring i 1898, og ble styrmann i 1901. Han tok skippereksamen i Storbritannia i 1909 og ble sjøkaptein. Han tok senere både spansk og amerikansk skippersertifikat. Han giftet seg i Punta Arenas i Chile 15. mai 1915 med Sara «Sarita» Lund (1892–1981). Hun bodde i Norge mens han seilte og jobbet i Sør-Amerika på 1920-tallet. Sammen fikk de fire barn, Evy Kaarvang (1916–2004), Lisen Ugland Bergshaven (1919—2017), Johan Jørgen Ugland (1921–2010) og Andreas Kjell Lund Ugland (1925–2019). De kjøpte sammen sveitservillaen «Saritas hus» i Grimstad i 1926. Han var i en periode varaordfører i Fjære kommune, og fikk reist Fjære kapell for Fjære menighet.

Etter å ha arbeidet i Sør-Amerika i en årrekke bestemte Ugland å starte rederiet Uglands Rederi i 1930 med 200 000 i aksjekapital. På slutten av 1950-tallet ble Ugland syk og overlot driften av rederiet til sine to sønner Johan Jørgen og Andreas Kjell. Ugland døde første nyttårsdag 1960. Hans kone døde 8. juni 1981.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Johan\_Milmar\_Ugland[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Da John Milmar Ugland ble tankreder, avtrykk.no, 19.10.2021

Litteratur
----------

* Birger Dannevig: *Ugland. Skipsbyggere, skipsførere, skipsredere gjennom 200 år*, Grimstad 1972
* Ottar Rib: *Tre slekter i Fjære*, Grimstad 1989
* Lisen Ugland Bergshaven: *Sarita og Johan M. Uglands seilas gjennom livet*, Grimstad 1992
* Gunnar Nerheim; Kristin Øye Gjerde: *Uglandrederiene, verdensvirksomhet med lokale røtter*, Grimstad 1996

Kilder
------

* Agderposten s. 25-32, 3. juli 2010

Eksterne lenker
---------------

* Historien om J.M. Ugland & Co hos Ugland Holding
* (no) Podcastepisode om Johan Milmar Uglands første tankskip "Sarita"

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon
 |
**Hans-Jürgen Papier** (født 6. juli 1943 i Berlin) er en tysk jurist. Fra april 2002 til 16. mars 2010 var han president for Bundesverfassungsgericht.

Liv
---

Papiers familie er trolig av fransk hugenottisk opprinnelse. Han tok den første juridiske statseksamen i 1967, og i 1970 tok han doktorgraden ved Freie Universität Berlin med avhandlingen *Die Forderungsverletzung im öffentlichen Recht*. Tre år senere ble han habilitert med avhandlingen *Die finanzrechtlichen Gesetzesvorbehalte und das grundgesetzliche Demokratieprinzip: zugleich ein Beitrag zur Lehre von den Rechtsformen der Grundrechtseingriffe*. Han ble professor i statsrett ved Universität Bielefeld i 1974. I Bielefeld deltok han også i grunnleggelsen av, og ble første bestyrer for, instittuttet for miljørett. Papier arbeidet ved universitetet i Bielefeld frem til 1992, da han ble utnevnt til professor i tysk og bayersk stats- og forfatningsrett samt offentlig sosialrett ved Ludwig-Maximilians-Universität i München. Fra 1977 til 1987 var han også ansatt i annenstilling som dommer ved Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen. 

Ved siden av sin akademiske virksomhet var Papier fra 1991 til 1998 også formann for kommisjonen som gjennomgikk formuene til partier og masseorganisasjoner i det tidligere DDR. Fra 1996 til 1998 var han nestformann for den bayerske legeforeningens etikkutvalg.

I februar 1998 ble Papier, som er medlem av CSU, utnevnt til dommer i den tyske forfatningsdomstolen. I 2002 etterfulgte han Jutta Limbach som domstolens president.

Referanser
----------

1. ↑   Library of Congress Authorities, Library of Congress autoritets-ID n84095622, besøkt 8. november 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Gemeinsame Normdatei, besøkt 11. desember 2014[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Prof. Dr. Dres. h.c. Hans-Jürgen Papier Ludwig-Maximilians-Universität München

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans-Jürgen Papier – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Presidenter for Bundesverfassungsgericht |
| --- |
| 
* Hermann Höpker-Aschoff
* Josef Wintrich
* Gebhard Müller
* Ernst Benda
* Wolfgang Zeidler
* Roman Herzog
* Jutta Limbach
* Hans-Jürgen Papier
* Andreas Voßkuhle
* Stephan Harbarth

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NKC **·** Munzinger (iba)
 |
**Ossuarium** fra nylatin og fransk *ossuaire* er et beinhus eller knokkelhus/-rom, alternativt en beholder, der man på enkelte kirkeområder eller vigslede steder oppbevarer knokler fra avdøde etter at den opprinnelige graven er slettet.

Beinkapell, Igreja de São Francisco, Évora, Portugal
Slike ossuarier finnes i flere land. Noen av dem er blitt turistmål. Dette gjelder ikke minst de steder som har behandlet skjelettrestene på spesielt vis, enten ved ryddig stabling, eller ved å bruke dem dekorativt.

Persia
------

I Persia brukte tilhengerne av Zoroastrismen for ca. 3 000 år siden en dyp brønn til dette formålet. Denne ble kalt *astudan*, som bokstavelig talt betyr «plass for beina». Det var mange regler og ritualer rundt denne skikken. Sogdianerne (en del av Aleksander den stores persiske erobringer langs silkeveien) kalte sine ossuarier for *tanbar*.

Romersk-katolsk
---------------

Ossuarium i beinkapellet, Igreja de São Francisco, Évora, Portugal
I Europa finnes mange eksempler. Her kan nevnes Santa Maria della Concezione dei Cappuccini i Roma,Beinkirken i Sedlec og i Tsjekkia. Det store Douaumont-ossuariet i Frankrike inneholder restene etter mer enn 130 000 tyske og franske soldater som falt under slaget ved Verdun under den første verdenskrig

Jødisk
------

I perioden som kalles «det andre tempelets tid», var det vanlig gravskikk med primærbegravelse i klippegraver, med sekundærbegravelse i ossuarier, (her:urner) som ble plassert i nisjer til hovedgraven. Noen av disse kalksteinsossuariene er nå funnet av arkeologer, og finnes på israelske museer. De er utstyrt med geometriske mønstre og en tekst som identifiserer innholdet.

I den tid debatterte jødiske vismenn hvorvidt innsamling av foreldrenes ben skulle være grunn for sorg eller glede. Løsningen var å faste om morgenen og feste om kvelden. Skikken opphørte etter ødeleggelsen av tempelet og utviklingen av den jødiske diasporaen, og finnes ikke blant nålevende utøvere av jødisk religion.[]

Referanser
----------

1. ↑  «Engelsk definisjon». Arkivert fra originalen 22. november 2015. Besøkt 22. november 2015.
2. ↑

Se også
-------

* Katakombe
* Krypt
* Grav
* Mausoleum
* Relikvarium
* Gravmele

Eksterne lenker
---------------

* (en) Ossuaries – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Role of Shrines and Temples in the Urban Sogdian Community: An Ethnoarchaeological Perspective from Contemporary Bukhara

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** GND **·** LCCN **·** NKC
 |
Nilovklosteret ligger på ei øy i Seligersjøen. Dette fotografiet ble tatt av Sergej Prokudin-Gorskij i 1910.
**Ostasjkov** (russisk: Оста́шков) er en by i Tver oblast i Russland. Den ligger 175 km vest for Tver, på en halvøy på sørbredden av Seligersjøen. 

Øya *Klitsjen* ble først nevnt i et brev sendt av storfyrst Algirdas av Litauen til Patriarken av Konstantinopel i 1371. Etter at øya flere år senere ble plyndret av pirater fra Novgorod, flyttet de to overlevende beboerne fra Klitsjen, Ostasjko og Timofej, til fastlandet, hvor de grunnla landsbyene Ostasjkovo og Timofejevo. Den første tilhørte Moskvapatriarkene, og den andre Josef Volokolamsk-klosteret. I 1770 ble begge landsbyene slått sammen til byen Ostasjkov.

Ostasjkov ses vanligvis på som en av de vakreste provinsielle byene i Russland. Hovedgatene ble lagt ut i nyklassisk stil i henhold til Ivan Starovs planer i 1772. Lokale landemerker omfatter Maria Himmelfartskirken fra 1689, Treenighetskatedralen fra 1697, Tegnets kloster (1673, 1730-tallet, 1880-tallet), og Zjitnyjklosteret fra midten av 1700-tallet. Det finnes også en fantasifull søyle reist av folket i Ostasjkov i 1787 for å markere stedet hvor et trefort fra 1587 engang sto. Byens vakre arkitektur og attraktive beliggenhet ved innsjøen bidrar til å gjøre Ostasjkov til et av de mest populære reisemål i det vestlige Russland.

Demografi
---------

Befolkningsutvikling:

| År | Folketall | Kilde |
| --- | --- | --- |
| 1989 | 35 926 | Folketelling 1989 |
| 2002 | 20 660 | Folketelling 2002 |
| 2006 | 19 700 | Estimat |
| 2010 | 18 088 | Folketelling 2010 |

Referanser
----------

1. ↑  Folketellingen 2010 for Russland: Volum 1. Befolkning og befolkningsfordeling Arkivert 15. mars 2013 hos Wayback Machine. Del 11: Føderale distrikter i Russland, bydeler, kommunale distrikter, urbane og rurale bosetninger, s. 443. Rosstat, besøkt 15. juni 2018

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Ostashkov – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Ostasjkov historie og monumenter
* Fotografier av Ostasjkov i 1910 og 2003

| * v
* d
* r
Byer i Tver oblast |
| --- |
| Administrativt senter: Tver |
| Flagget til Tver oblast | Andreapol **·** Belyj **·** Bezjetsk **·** Bologoje **·** Kaljazin **·** Kasjin **·** Kimry **·** Konakovo **·** Krasnyj Kholm **·** Kuvsjinovo **·** Likhoslavl **·** Nelidovo **·** Ostasjkov **·** Rzjev **·** Staritsa **·** Torzjok **·** Toropets **·** Udomlja **·** Vesjegonsk **·** Vysjnij Volotsjok **·** Zapadnaja Dvina **·** Zubtsov | Russlands flagg |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** SUDOC **·** NKC **·** GeoNames
 |
***Ostanovilsja pojezd*** (originaltittel: *Oстановился пoeзд*) er en sovjetisk film fra 1982, regissert av Vadim Abdrasjitov.

Handling
--------

Sent på kvelden skjer en tog-ulykke, når fire tomme lastebiler plutselig ruller ned en bratt skråning og kræsjer inn i et passasjer-tog i høy hastighet. Bare sjåføren. Denne tragedien blir snart etterforsket av den tyske detektiven Ermakov. På hotell-rommet sitt møter Ermakov en journalist ved navn Igor Malinin, en av passasjerene på toget under den skjebnesvangre ulykken. Malinin ønsker å skrive en entusiastisk artikkel om heroismen til sjåføren Timonin som skal ha forhindret at ulykken fikk et enda mer tragisk utfall.

Men Ermakov, som snart samler mer og mer informasjon, forstår at situasjonen ikke var fullt så enkel som den først kunne se ut som. Ermakovs etterforskning oppdager at det var uforsiktighet fra en rekke ansatte, som hadde ført til en persons død i ulykken. Men dette forårsaker snart indignasjon og direkte hat rettet mot Ermakov fra offentligheten, og fra ledelsen i byen hvor Timonin bodde. Selv journalisten Malinin, som opprinnelig hadde sympati med etterforskeren, blir etter hvert indignert over oppførselen til Ermakov.

Skuespillere
------------

* Oleg Borisov som German Ivanovitsj Ermakov
* Anatolij Solonitsyn som Igor Malinin
* Mikhail Gluzskij som Pjotr Filippovitsj Pantelejev
* Nina Ruslanova som Marija Ignatjevna
* Ljudmila Zajtseva som Timonina

Referanser
----------

1. ↑  Остановился поезд (1982)
2. ↑  «Самое страшное в людях — зависть». Предательство и любовь Олега Борисова

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Ostanovilsja pojezd* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Ostanovilsja pojezd* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (nl) *Ostanovilsja pojezd* på MovieMeter Rediger på Wikidata
**Edvard Valpas-Hänninen** (født 6. september 1873 i Saarijärvi i Finland, død 11. januar 1937 i Helsingfors) var en finsk journalist og politiker.

Liv og vike
-----------

Valpas-Hänninen gikk i 7 år på gymnaset (*lyceum*) i Vasa og gikk deretter noen år i murerlære i Helsingfors. I 1899 gikk han inn i redaksjonen for *Työmies*. Som sjefredaktør for denne avisen fra 1901 og 1918 og som leder av Finlands sosialdemokratiske parti mellom 1906 og 1909 hadde han en stor innflytelse på utformingen av den sosialdemokratiske politikken.[] Etter 1900-tallets første tiår begynte hans stjerne å dale, og under utbruddet av den finske borgerkrigen i 1918 ble han overgitt av Otto Ville Kuusinen, Kullervo Manner og andre såkalte novembersosialister.[] Dermed var hans politiske karriere ute.

Valpas-Hänninen var en ortodoks marxist i Karl Kautskys ånd, som holdt fast ved doktrinen om at samfunnet måtte endres gjennom indre krefters spill.[] Utviklingen måtte ikke påskyndes, men heller ikke forhindres. Selv om han ikke deltok i krigen i 1918 ble hans aggressive tonefall i pressen ansett som medvirkende til opprørsåndens oppkomst.[] Han førte et såpass voldsomt språk i *Työmies* at enkelte moderate i den sosialdemokratiske partiledelsen, blant dem Oskari Tokoi, i samband med novemberstreiken i 1917 og mordet på kontoristen Gunnar Nyberg i bydelen Malm i Helsingfors, grunnla en anti-Valpas-gruppe.

Han flyktet til Sovjetunionen, og ved gjenkomsten til Finland ble han dømt til livsvarig fengsel. Han ble likevel benådet i 1924. Under oppholdet i St. Petersburg hadde han vært redaktør for *Vapaus*, der han hadde behandlet spørsmålet om mulighetene for å samarbeide med de hvite i Finland. Av denne grunn ble han forkastet av bolsjevikene.[]

Valpas-Hänninen var deretter litterær sekretær ved Finlands fagforeningers sentralorganisasjon (FFC).

Referanser
----------

1. 1 2   oppført som Edvard Valpas, uppslagsverket.fi[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Justitieministeriet, «Vuoden 1907 eduskuntavaaleissa valitut kansanedustajat», verkets språk finsk, besøkt 29. mai 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (sv) Edvard Valpas-Hänninen hos Finlands riksdag Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Uppslagsverket Finland **·** Biografiskt lexikon för Finland **·** Geni **·** ISNI
 |
**HMS «Colossus»** var et britisk slagskip.

«Colossus»-klassen var basert på og svært lik den tidligere HMS «Neptune». Den hadde de samme dimensjonene og stort sett samme samme bestykning, men hadde tykkere pansring på blant annet beltet.

Hovedbestykningen bestod av ti 50-kaliber 12" Mk XI kanoner plassert parvis i fem tårn som hadde tilnærmet samme arrangement som HMS «Neptune». «X»-tårnet var plassert et dekk over «Y»-tårnet, og «P»-tårnet og «Q»-tårnet var skråstilt i forhold til hverandre, men nærmere hverandre enn på HMS «Neptune». Sekundærbestykkningen bestod av 16 50-kaliber 4" Mk VII kanoner, i tillegg hadde hun fire 3 punds kanoner og tre 21" torpedorør.

HMS «Colossus» ble operativ i juli 1911 med 2. divisjon i hjemmeflåten. Fra august 1914 var hun flaggskip for 1. slagskvadron og i 1916 tok hun del i Jyllandsslaget hvor hun tok to treff. I 1919 ble hun skoleskip for kadetter før hun ble tatt ut av tjeneste i 1920. Hun ble solgt for opphugging i juli 1928.

Referanser
----------

* Robert Gardiner, red. (2006). *All the Worlds Fighting Ships 1906-1921*. London: Conway Maritime Press. s. 26. ISBN 0-85177-245-5.

Portal: Første verdenskrig
**Edvin Albion Jarl Alten** (født 10. januar 1876 i Tønsberg, død 13. februar 1967) var en norsk jurist og høyesterettsdommer.

Han var sønn av skipsfører Johannes Arnt Andersen og Anna Birgitte Eriksen. I 1913 ble han gift med Ragna Aass, datter av bryggerieier Poul Lauritz Aass. Han var far til skuespillerne Berit Alten og Rønnaug Alten.

Edvin Alten vokste opp i Tønsberg, men flyttet til Kristiania med foreldrene i 1890. I 1898 tok han juridisk embetseksamen og ble i 1902 ansatt som sekretær i Justisdepartementet, hvor han etter hvert ble knyttet til Lovavdelingen. I 1918 ble han utnevnt til ekspedisjonssjef. 

Fra 1925 var han høyesterettsdommer. Han utga kommentarutgaver til ulike lover, og skrev artikler i blant annet *Norsk Rettstidende* og *Svensk Juristtidning*. I desember 1940 måtte han gå av sammen med de andre høyesterettsdommerne, men fortsatte som høyesterettsdommer etter krigen helt til 1949.

Referanser
----------

1. 1 2   NUKAT, NUKAT autoritetspost n2014197147[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Edvin\_Alten[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Runeberg forfatter-ID altenedv, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1893*. Oslo, 1933

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** ISNI
 |
**Edvard Otto Rossing Skari** (født 9. juni 1839 i Kristiania, død 8. desember 1903 samme sted) var en norsk marinemaler.

Han var oppvokst på Hadeland og studerte hos professor og marinemaler Carl Frederik Sørensen ved Det Kongelige Danske Kunstakademi i København 1870-72.
Bosatt i Kristiania, men hadde fast sommeratelier på Hvasser.
På Verdensutstillingen i Wien (1873) deltok han med Fiskere for storm søgende havn (NKL). 
Andre kjente malerier av Skari, han ble vel strengt tatt ikke særlig kjent, er
Ny-Hellesund (1875, Elverum kunstforening),
Elva i Flekkefjord (1880, Flekkefjord kunstforening),
Ved Torungen (1881).
Skari var også en ivrig fotograf fra 1870.

* Marinefregatt ved Kronborg slott (1878, olje 80x126 cm Sjøfartsmuseet) Marinefregatt ved Kronborg slott (1878, olje 80x126 cm Sjøfartsmuseet)
* DS «Vøringen» (1861), xylografi av Waldermar Waldor etter Skaris maleri DS «Vøringen» (1861), xylografi av Waldermar Waldor etter Skaris maleri

Referanser
----------

1. ↑  «Edvard Skaris foto på Oslobilder.net».

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edvard Otto Rossing Skari – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Norsk kunstnerleksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** NMFF **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
Edvard VII av Storbritannia.
**Edvardiansk tid**, eller på engelsk **Edwardian era**, er en periode i Storbritannias historie som dekker Edvard VIIs regjeringstid fra 1901 til 1910.

Dronning Victorias død i januar 1901 markerte begynnelsen på et nytt århundre og slutten på viktoriansk tid. Mens Victoria hadde unngått samfunnet, var Edvard en leder av sosietetseliten som, preget av sine reiser, satte en stil påvirket av kunst og mote fra kontinentets Europa. Perioden bærer også preg av store forandringer innen politikken, fordi deler av samfunnet som tidligere hadde blitt ekskludert fra makta, slik som arbeidere og kvinner, nå fikk en viktigere rolle.

Perioden blir ofte utvidet etter Edwards død i 1910 til også å omfatte årene frem til RMS «Titanic» sank i 1912 og begynnelsen på første verdenskrig i 1914, og noen ganger også til første verdenskrigs slutt i 1918.

Klasser og samfunnet
--------------------

I den edvardianske tiden var det britiske klassesystemet veldig strengt. Økonomiske og sosiale forandringer lagde dog et miljø hvor dette kom i forandring. Det var økt interesse for sosialisme, fokus på de fattiges og kvinners tilstand, inkludert kvinnelig stemmerett, og større økonomiske muligheter på grunn av industrialiseringen. Disse forandringene gikk raskere etter første verdenskrig.

Overklassen omfavnet sportsaktiviteter, som førte til hurtig utvikling innen mote, med mer fleksible klesplagg.

Referanser
----------

1. ↑  
Roy Hattersley (2004). *The Edwardians*. London: Little, Brown. ISBN 0316725374.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Edwardian era – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** LCCN
 |
**Hopen videregående skole og Evangeliesenter** var en videregående skole og et av evangeliesentrene i Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter i perioden 1988-2008. Evangeliesenteret ble lagt ned i 2008. Skolen ble samtidig flyttet til Østerbo Evangeliesenter ved Halden og skiftet navn til Østerbo videregående skole. 

Hopen videregående skole lå på den lille gården Hopen ved Høydalsfjorden i Flora kommune.

Historie
--------

Ella og Asbjørn Ystebø, eiere av den lille gården Hopen, kontaktet Evangeliesenteret på 1980-tallet. De ønsket at gården kunne bli et hjem og en skole hvor mennesker kunne få en ny sjanse i livet. 

I august 1988 var det oppstart av en liten skole med sju elever. Fagtilbudet var en ettårig møbelsnekkerlinje, og i løpet av de to neste årene hadde eldhuset blitt maskinverksted, låven sløydsal, hønsehuset lærerværelse og gårdshusets kjeller et moderne klasserom. Samtidig ble et internat med åtte rom bygget. 

Tilbudet var etterspurt og ble etterhvert utvidet. I 1996 kunne en nyreist skolehall og et utvidet internatområde innvies. Det var nå plass til 23 beboere. 

Møbelsnekkerlinjen ble utvidet til et to-årig tilbud (Grunnkurs trearbeidsfag og VK1 snekkerfag), og en ny toårig kokkelinje (Grunnkurs hotell- og næringsmiddelfag og VK1 kokkfag) ble introdusert. 

Høsten 2001 startet skolen med tilbud om VK2 allmennfaglig påbygning, noe som gjorde at utdanningen ved Hopen ga generell studiekompetanse.

Våren 2003 startet skolen med Grunnkurs byggfag. VK1 tømrer startet opp året etter. Hopen fikk med dette 46 elevplasser fordelt på sju forskjellige studietilbud. 

På det meste jobbet det 25 ansatte ved Hopen videregående skole og evangeliesenter

I 2008 var Evangeliesenteret i en presset økonomisk situasjon og valgte å flytte skolevirksomheten fra Hopen til Østerbo evangeliesenter utenfor Halden. Skolen lever der videre som Østerbo videregående skole.

Undervisningstilbudet
---------------------

* Vg1 bygg og anleggsteknikk
* VG2 tømrer
* VG1 Hotell og næringsmiddelfag
* VG2 kokkfag
* VK2 Allmennfaglig påbygning

Hopen evangeliesenter
---------------------

Hopen evangeliesenter lå like ved den videregående skolen og var en omsorgsinstitusjon som fungerte som internat for skolen. 

Internatet/senteret hadde plass til 21 gutter og tre jenter, men ved behov ble det ble forsøkt ordnet med en annen inndeling av beboerplassene, flere jenteplasser eller tilrettelegging for ektepar. I tillegg leide Evangeliesenteret bygninger utenfor Hopen og hadde på det meste ca. 35 beboere.

Om Evangeliesenteret
--------------------

Stiftelsen Pinsevennenes Evangeliesenter, til vanlig kalt *Evangeliesenteret*, er en diakonal, kristen, frivillig organisasjon som driver arbeid mot rusmiddelavhengige med avvenning fra rus og hjelp til å begynne «et nytt liv». Evangeliesenteret er Norges største hjelpetiltak for russkadde.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* *Artikkelen har ingen egenskaper for sosiale medier i Wikidata*
**Hoplocercidae** er en familie iguaner. Det har vært vanlig å regne dem som en underfamilie av en stor familie som omfatter alle iguaner, men nå blir denne gruppen plassert i en egen familie.

Disse øglene lever i Mellom- og Sør-Amerika fra Panama til Peru. De lever enten i regnskog (*Morunasaurus*, *Enyalioides*), eller i tørrere skogtyper (*Hoplocercus*). Mange av artene har store skjell på halen som står ut som små pigger, og noen av dem bruker denne halen til å grave fordypninger i bakken, men ingen av artene graver virkelige huler. Noen arter lever oppe i trær, mens andre holder til på marka. Kroppslengden er maksimalt 16 cm. *Hoplocercus* skiller seg ut blant iguaner ved å være nattaktiv.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Hoplocercidae* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Hoplocercidae* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (en) *Hoplocercidae* hos Fossilworks Rediger på Wikidata

* (en) *Hoplocercidae* hos ITIS Rediger på Wikidata

* (en) *Hoplocercidae* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Hoplocercidae* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata

* *Hoplocercidae* – detaljert informasjon på Wikispecies Rediger på Wikidata
* The Reptile Database: Hoplocercidae
**Kathrine Susanne Bugge** (født 30. mai 1877 i Bodø, død 10. juni 1951) var en norsk lærer, aktiv i arbeiderbevegelsen. Hun var eldste datter av skredder og formann i Nordland Amts Indremisjon Jakob Andreas Hansen og Mathilde Dahl. Hun giftet seg i Vardø med postbetjent Thorolf Bugge i 1902. Kathrine Bugge regnes blant en av arbeiderbevegelsens viktigste pionerer i Nord-Norge.

Kathrine Bugge fullførte middelskolen i Bodø og jobbet fra hun var 16 år en tid som guvernante. I 1895-1897 studerte hun ved seminaret i Tromsø og tok lærerutdanning, som en av tre kvinner i hennes årskull. I 1899 fikk hun en stilling som lærer ved Vardø middelskole. 

Fra 1905 hadde hun og hennes mann sammen med andre i arbeiderbevegelsen nær kontakt med russiske revolusjonære og senere flyktninger fra borgerkrigen i Finland. 

Kathrine Bugge var aktiv og en av flere drivende krefter i både den faglige og politiske arbeiderbevegelsen som vokste fram i Nord-Norge. Foruten arbeidernes rettigheter engasjerte hun seg også i arbeidet for barn og ungdoms velferd og levekår. 

Kathrine Bugge var sentral i arbeidet med å samle kapital for å opprette avisen *Finnmarken*, som kom ut med sitt første nummer i 13. mai 1899.

Etter Thorolf Bugges død i 1935 deltok hun ikke direkte og aktivt i politisk, kulturelt og pedagogisk arbeid.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Kathrine Susanne Bugge, Norsk biografisk leksikon ID Kathrine\_Bugge, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* Dag Skogheim: *Kvinner i nordnorsk arbeiderbevegelse – Kathrine Bugge*, Tiden 1978

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Kathrine Chemnitz** (født 28. juni 1894 i Qaqortoq, død 1. desember 1978 i Nuuk) var en grønlandsk politiker. Hennes fulle navn var Vilhelmine Else Kathrine Dorthe Chemnitz.

Familie
-------

Hennes foreldre var Kanuthus Josefsen og Juliane Kielsen. Hun giftet seg i 1917 med Jørgen Chemnitz, sammen fikk de 6 barn.

Yrkeskarriere
-------------

Tidlig på 1900-tallet var det ingen utdanning for jenter på Grønland. Hun fikk derfor jobb som *kiffaq*, dvs tjenestejente, hos en dansk familie. Hun ble med denne familien til Danmark, der de forsøkte å få henne inn på en husmorskole. Søknaden ble imidlertid avslått av Jens Daudgaard-Jensen, som var direktør for Den Kongelige Grønlandske Handel. Han måtte godkjenne alle utdanninger som grønlendere søkte på i Danmark. Avslaget var begrunnet i at hun ikke ville bli respektert i Danmark. 

Dette avslaget gjorde at hun senere ble en forkjemper for grønlandske kvinners utdanning. 

Chemnitzfamilien hun hadde giftet seg inn i var en innflytelsesrik og velutdannet familie. Dette bidro til at hun fikk muligheten til å bidra til å etablere den første kvinneforeningen på Grønland, i Nuuk. Hun var formann her, og da det etterhvert ble etablert flere lokale kvinneforeninger, og disse ble samlet i en landsforening i 1960 ble hun formann også for landsforeningen. Denne het «De Grønlandske Kvindeforeningers Sammenslutning» (APK – Kalaallit Nunaanni Arnat peqatigiit Kattuffiat). 

I 1948 ble hun medlem av Grønlandskommisjonen, som eneste grønlandske kvinne. Her jobbet hun i flere utvalg, og fikk bl.a. sikret etableringen av to husholdningsskoler i Qaqortoq og Aasiaat. Da utvalget ble lagt ned etter sin innstilling i 1950 ble hun tildelt «Den Kongelige Belønningsmedaille» i gull.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   Dansk kvinnebiografisk leksikon-ID Kathrine\_Chemnitz, besøkt 11. mars 2023[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Dansk Kvindebiografisk Leksikon – Kathrine Chemnitz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Dansk kvindebiografisk leksikon
 |
**DNT Sør** (tidligere **Kristiansand og Opplands Turistforening**) er en medlemsforening av Den Norske Turistforening (DNT). Foreningen har over 7000 medlemmer, hytta Kvinen i Sirdal og 11 hytter i Setesdalsheiene. Foreningen står for merking av løyper og rydding av stier i Setesdal Vesthei. Løypene har overgang til Stavanger Turistforenings område i vest og Aust-Agder Turistforenings område i øst. Foreningen holder også kurs og arrangerer turer til ulike steder og av ulik lengde, primært innen eget område. Aktivitetene retter seg mot ulike aldersgrupper.

I tillegg til engasjementet for turer i fjellet, har foreningen også et engasjement innen kystfriluftsliv. Blant annet samarbeider foreningen med Bragdøya Kystlag, som driver Grønningen fyr. I sommersesongen er fyret derfor en turistforeningshytte. Foreningen koordinerer også Kystled Sør, et prosjekt fra Homborsund til Hattholmen fyr med formål å gjøre skjærgården tilgjengelig for allmennheten og gi folk mulighet til å være på sjøen og ferdes der på en miljøvennlig måte. For å hjelpe medlemmer og andre med turutstyr, driver foreningen også en butikk i Kristiansand.

DNT Sør er blant de større medlemsforeningene i Den Norske Turistforening og har store deler av Sørlandet som foreningens område. DNT Sør tilbyr et enkelt, aktivt, allsidig og naturvennlig friluftsliv, og arbeider for sikring av friluftslivets natur- og kulturgrunnlag. Foreningen hadde 7144 medlemmer i 2015. []

Hytter
------

Gaukhei turisthytte i bakgrunnen.  Foto: Marthe Bjørseth Nilsen 
Hytter som drives av DNT Sør:

 DNT Sørs hytter| Hytte | Kommune | Type |
| --- | --- | --- |
| Ryfylkeheiene |
| Kvinen | Sirdal | Ubetjent, åpner våren 2019 |
| Setesdalsheiene |
| Bjørnevasshytta | Valle | Ubetjent utleiehytte |
| Bossbu | Valle | Selvbetjent |
| Gaukhei | Bygland | Selvbetjent utleiehytte |
| Håhelleren | Valle | Ubetjent |
| Josephsbu | Bygland | Selvbetjent |
| Lakkenstova | Åseral | Selvbetjent |
| Sloaros | Bykle | Selvbetjent |
| Stavskar | Valle | Ubetjent |
| Svartenut | Valle | Selvbetjent |
| Tjønndalen | Bygland | Ubetjent |
| Øyuvsbu | Valle | Selvbetjent |
| Sørlandskysten |
| Gammeløya | Kristiansand | Ubetjent utleiehytte |
| Tømmerstø | Kristiansand | Ubetjent utleiehytte |

Referanser
----------

1. ↑   DNT Sør, «Om oss», besøkt 25. mars 2023[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Om oss». DNT Sør. Besøkt 25. mars 2023.
3. ↑  «Hytter og ruter». DNT Sør.
4. ↑  «Gammeløya». DNT Sør. Arkivert fra originalen 7. februar 2019.
5. ↑  «Tømmerstø». DNT Sør.

Eksterne lenker
---------------

* Hjemmeside
* Katalog til arkiv etter Kristiansand og Opplands Turistforening hos Statsarkivet i Kristiansand[*død lenke*]
* Kystled Sør Arkivert 7. februar 2019 hos Wayback Machine.
Vertikal betongsagig av 400mm tykk vegg fra bomlift
Horisontal betongsaging av 400mm tykk vegg
**Betongsaging** er en utbredt fagfelt innen bygg og anleggsbransjen. Entreprenører som spesialiserer seg på betongsaging, tilbyr gjerne også kjerneboring og sliping i betong. Betongsaging utføres vanligvis fra skinne, men kan også utføres manuelt, ved mindre arbeider. En betongsag brukes også for saging i asfalt.

Utførelse
---------

Betongsaging utføres ved at en skinne skrues på overflaten i den fulle lengden der det skal skjæres. Deretter monteres sagen på skinnen og sagbladet presses inn i betongen samtidig som den ruller på skinnen ved hjelp av tannhjul. Det er høy varmeutvikling i sagbladet grunnet friksjonen med betong. Dette fører til at sagbladet får tilført en kontinuerlig strøm med vann for å kjøle og smøre. Det er alltid risiko for at sagbladet kan sette seg fast, enten i armering eller grunnet overliggende vekt som presser ned på sagbladet. For å unngå dette brukes det metallkiler i samme størrelse som ved trefelling. Generelt så skal ikke en betongsag ha noe problem i å skjære gjennom armering. Når det skal skjæres hjørner vil skjæresnitte måtte passere selve hjørnet og det vil bli skjæresnitt utover det som var nødvendig, dette kan vanligvis unngås ved å kjernebore i hjørnene.

Normal betongsaging kan utføres på vegger og dekker med tykkelse 0–700 mm. Det finnes større sager for spesialtilfeller.

Betongsagen roterer ved hjelp av elektrisk motor på 230 volt strømtilførsel, større betongsager kan kreve 400 volt.

Referanser
----------

1. ↑  Søpler, Birger (2004). *Betongboka.* (2. utg.). Oslo: Norcem. ISBN 8205313725. OCLC 1028350152.
**Betongfagarbeider** er en person som arbeider med både forskaling, armering og støping. En betongfagarbeider produserer betongkonstruksjoner innen bygg- og anleggsvirksomhet. Tidligere var disse fordelt på flere fagbrev; forskalingssnekker, jernbinder og betongindustriarbeider. Det ble endret etter Kunnskapsløftet i 2006.

Fag
---

Fra begynnelsen av 1900-tallet kom betong gradvis inn som et viktig materiale i norske fundamenterings- og grunnarbeider. Norges klima og ofte vanskelige grunnforhold har medført at vi i dag har høy kompetanse innen betongarbeid.

Faget inkluderer:

* Grunnarbeid på bygg- og anleggsplasser. Man måler opp og deltar i utgravingsarbeidene, sikrer grøftearbeider, legger drensledninger og klargjør byggeplassen for fundamenteringsarbeidene
* Lese forskalingstegninger og armeringstegninger
* Bygge forskalinger, enten tradisjonell forskaling eller systemforskaling
* Støpe fundamenter og andre betongkonstruksjoner. Faget omfatter vinterstøping, støping under vann, sprøytestøping, vakumbehandling, støping med fasadebetong, støping i glideformer, injisering av konstruksjoner, etterarbeid og arbeid med rehabilitering av skadet betong
* Grunnleggende stilasbygging
* HMS-arbeid på arbeidsplassen, f.eks. som verneombud

Betongfagarbeider jobber oftest i arbeidslag som kan bestå av 3-10 betongfagarbeidere og er ledet av en lagbas.

Yrkeskompetanse får man etter 2 års videregående opplæring i skole og to år i lære.

* Vg1: Bygg- og anleggsteknikk
* Vg2: Byggteknikk
* Toårig læretid i bedrift i Betongfaget
* Etter endt læretid avlegges fagprøve.

Et eventuelt opplegg tilbys også gjennom TAF-ordningen på utvalgte skoler.

Referanser
----------

1. ↑   «Betongfagarbeider», *Utdanning.no*

Eksterne lenker
---------------

«Betongfagarbeider», *Jobbfeber.no*
**Betri Trygging** er en forsikringskasse på Færøyene. Den har hovedkontor i Tórshavn og filialer i flere færøyske byer og bygder. Selskapet eies av forsikringstagerne selv gjennom Ognarfelag Tryggingartakaranna. Selskapet ble stiftet som Tryggingarsambandið Føroyar i 1940 og fikk i 1943 enerett til å tegne nye forsikringer på Færøyene, som var avskåret fra Danmark under andre verdenskrig. Eneretten ble opphevet i 1997, og i 1998 fusjonerte Tryggingarsambandið Føroyar med tre mindre forsikringsselskaper og dannet Tryggingarfelagið Føroyar (TF). Tryggingarfelagið Føroyar ble i 2011 hovedaksjonær og i 2015 eneeier i Eik Banki. I 2017 tok skiftet morselskapet TF Holding navn til Betri (færøysk for «bedre»), så forsikringsselskapet ble hetende Betri Trygging og banken Betri Bank.

Referanser
----------

1. ↑  «Deildir» **(færøysk)**. Betri. Besøkt 26. oktober 2018.
2. 1 2 3  «The Faroe Insurance Company» **(engelsk)**. Betri. Besøkt 26. oktober 2018.
3. 1 2  Hansen, Jørn Astrup og Joensen, Jóan Pauli (2006). *Føroyar og bankarnir í 100 ár* (PDF) **(færøysk)**. Tórshavn: Føroya Banki. s. 119–120. ISBN 99918-3-205-X. Arkivert fra originalen (PDF) 26. juni 2015. CS1-vedlikehold: Flere navn: forfatterliste (link)
4. ↑  Thomasen, Marius (1965). *Tryggingarsambandið Føroyar 25 ár* **(færøysk)**. Tórshavn.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

Portal: Færøyene
***For åpen scene*** var et norsk direktesendt temastyrt talkshow og debattprogram med Kristin Moe som gikk på TVNorge fra 1994 til 1996. 

Programmet var delt i to. I første del ble konflikten og de stridene partene presentert. I andre del slapp publikum i studio til med sine synspunkter. I studio satt 30 personer som enten hadde relasjoner til gjesten eller til tema.

Rettssaken
----------

Det ble en del bråk rundt siste sesong av programmet på grunn av et omstridt innslag kalt «I rusmisbrukets kjølvann» som ble sendt våren 1996. Bakgrunnen var at Moe reiste ut sammen med sitt team for lage en reportasje med en navngitt rusavhengig mann som skal ha fått 200 kroner som honorar, penger som ble brukt til å kjøpe en brukerdose heroin. Da den rusavhengige mannen satte skuddet, ble dette filmet av TV-teamet.

Etter at programmet ble Moe og assistenten anmeldt og tiltalt for medvirkning til kjøp av heroin. I retten hevdet mannen at hennes assistenter viste at pengene skulle brukes til å kjøpe heroin. I 1997 idømte Oslo byrett henne 3 000 kroner i bot. Moe og hennes advokat Tor Erling Staff anket imidlertid dommen til lagmannsretten og ble i 1998 hun frikjent.

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten Aften - For åpen scene (18.1.1994, s.19)
2. ↑  Dagbladet - Etterforskes for heroinkjøp (18.6.1996)
3. ↑  Dagbladet - Moe visste om heroin-kjøpet (4.4.1997)
4. ↑  VG - Kristin Moe frifunnet for narkokjøp (4.12.1998)
***For en tegnefilm!*** (engelsk: *What a Cartoon!*, senere kjent som *The What a Cartoon! Show* og *The Cartoon Cartoon Show*) er en programblokk som opprinnelig gikk på Cartoon Network fra 1995-1997.

Den besto av originale kortfilmer som i mange tilfeller seg til å bli TV-serier på kanalen.

Kortfilmene ble først dubbet til norsk i mars 2001, samtidig som resten av de innenlandske Cartoon Network-programmene gikk over til norsk tale. Dermed har alle kortfilmene som er pilotepisoder til seriene samme stemmeskuespillere som de norske dubbene av seriene.

Historie
--------

Her hadde mange Cartoon Network-serier sin første opptreden før de senere ble plukket opp og fikk serier. 

Cartoon Network seriene som begynte her er: 

* Ku og Kylling
* Dexters Laboratorium
* Powerpuffjentene
* Johnny Bravo
* Tapper Den pysete hunden

Mange kortfilmer var også kun selvstendige kortfilmer som ikke ble plukket opp senere.

Eksterne lenker
---------------

(en) *For en tegnefilm!* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *For en tegnefilm!* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata