recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jimmy Engoulvent** (født 7. desember 1979 i Le Mans) er en fransk syklist.

Meritter
--------

2002
2.-plass, Prix de Lillers
2003
2b. etappe, Tour de la Somme
2004
3.-plass sammenlagt, Tour du Poitou-Charentes
2005
3.-plass, Cholet-Pays de Loire
2006
3. etappe (TTT), Tour Méditerranéen
3.-plass sammenlagt, Tour de Picardie
2007
Prologen, La Tropicale Amissa Bongo
Prologen, Luxembourg rundt
2008
3.-plass, GP Denain
4. etappe, Tour Ivoirien de la Paix
2009
2. etappe, Firedagers i Dunkerque
4. etappe, Tour of Alsace
3. etappe, Circuito Montañés
4. etappe, Tour de Gironde
5. etappe, Tour de Bretagne
3. etappe, Circuit de la Sarthe
2. etappe, Les 3 Jours de Vaucluse
2010
Sammenlagt og 3. etappe, Tour du Poitou-Charentes
Prologen, Luxembourg rundt
Prologen, Boucles de la Mayenne
Prologen, Volta a Portugal
2011
Prologen, Vuelta a Andalucía
2012
Sammenlagt og 3. etappe, Firedagers i Dunkerque
Prologen, Luxembourg rundt
2013
Prologen, Tour de Luxembourg
2014
5. etappe, Firedagers i Dunkerque
1. etappe, Boucles de la Mayenne

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (fr) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Engoulvent – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Jimmy Engoulvent – UCI Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Engoulvent – ProCyclingStats Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Engoulvent – Cycling Archives Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Engoulvent – Cycling Quotient Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Engoulvent – CycleBase Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Det armenske patriarkatet Konstantinopel** er et av patriarkatene i den armenske apostoliske kirke og har sitt sete i Istanbul. I den armenske kirke har en patriark lavere rang enn en katolikos, og patriarken av Konstantinopel er derfor underlagt armenernes øverste patriark og katolikos i Edzjmiatsin. Han har likevel stor autonomi innen kirken, men ikke (lenger) noen underordnete bispedømmer. Patriarkatet består av Tyrkia samt den greske øya Kreta, og omfatter (per 2010) seks armenske menigheter med totalt ca. 70 000 medlemmer. Den nåværende armensk-ortodokse patriarken av Konstantinopel er Mesrob II Mutafjan (siden 1999).

Ifølge tyrkisk lov kan bare tyrkiske statsborgere bli valgt til patriark av Konstantinopel. Valget må dessuten godkjennes av regjeringen.

Historie
--------

Det fantes ikke armenske biskoper i Konstantinopel i østromersk tid, siden den økumeniske patriark av Konstantinopel og den armenske apostoliske kirke anså hverandre som kjetterske. Etter at byen var blitt osmansk i 1453, fikk også den armenske kirke lov av Muhammad II å etablere seg. Den første armenske patriarken av Konstantinopel, Hovakim, begynte sitt virke i 1461.

De osmanske sultanene gjorde den armenske patriarken av Konstantinopel til politisk og administrativ leder (*milletbaşı* eller *etnark*) over alle armenske kristne i Det osmanske rike. Han var dermed altså politisk overordnet katolikos av Kilikia og katolikos av Aghtamar (som likevel hadde en høyere *kirkelig* rang). I perioder fungerte den armenske patriark av Konstantinopel faktisk som leder for samtlige ikke-ortodokse kristne i Det osmanske rike.

Før den første verdenskrig omfattet patriarkatet 52 bispedømmer med ca. 1600 menigheter og 1,4 millioner medlemmer. Under folkemordet på armenerne ble de fleste av de armenske kristne drept eller fordrevet. Også patriarken ble forvist til Bagdad og patriarkatet opphevet i 1916. Patriarkatet ble gjenopprettet tre år senere, men var vakant fra 1922 til 1927 og fra 1944 til 1950. Bispedømmet Kypros ble i 1929 overført fra patriarkatet Konstantinopel til katolikatet Kilikia.

Se også
-------

* Liste over armenske patriarker av Konstantinopel
* Patriarken av Konstantinopel for bruk av tittelen i andre kirker

Eksterne lenker
---------------

* Patriarkatets informasjonsbulletin (armensk, tyrkisk, engelsk)

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Det arabiske rike** var et viktig rike i tidlig middelalder. Det arabiske riket ble grunnlagt rundt Muhammeds forkynnelse og de erobringer han og hans slekt gjorde, og deretter ble riket styrt av flere dynastier. Riket var nært knyttet sammen med den religiøse makt og kalifens embede. 

Etter at Muawiyah ibn Abi Sufyan hadde bekjempet profetens svigersønn Ali, overtok han styret som kalif. Han grunnla dynastiet til Umayyadene, som styrte fra Damaskus. Hans etterfølger Walid erobret land helt til Spania i vest og Indus i øst. Men forholdene viste seg etterhvert å være ustabile, og kalif Hisham måtte hanskes med uoverensstemmelser i riket.

I 750 kom Abbasidene til makten, som regnet sin ætt tilbake til profetens onkel Abbas ibn Abd al-Muttalib. Den andre kalifen av Abbasidene gjorde Bagdad til hovedstad. Styret under Abbasidene i Bagdad regnes for en storhetstid for riket. Den kanskje mest kjente av dynastiets kalifer var Harun al-Rashid. På 800-tallet ble residensen flyttet til Samarra. Kalif Muttawakkil bygde den store moskeen i Samarra. Han innførte også et styre hvor jøder og kristne måtte gå med spesielle klær. Han ble til sist myrdet av en av sine sønner. 

Riket omfattet områder helt fra Indus over det nordlige Afrika helt til Spania. Araberne var i mindretall i sitt rike, men de erobrede folkene nøt stor frihet. Araberne tok opp lærdom av folkene, og de var opptatt av bokskriving. Vitenskap stod derfor høyt hos araberne.

Riket hadde imidlertid begynt å bli splittet da konkurrerende kalifater hadde blitt opprettet i det nordvestlige Afrika, Spania og Egypt. På 900-tallet mistet kalifen mer og mer av sin makt, og forskjellige sultaner kom isteden i forgrunnen. Riket ble splittet i flere kalifater, hvorav de viktigste var i Córdoba, Kairo og Bagdad.
Observatoriet i Strasbourg
**SIMBAD** (**S**et of **I**dentifications, **M**easurements, and **B**ibliography for **A**stronomical **D**ata) er en astronomisk database for objekter utenfor solsystemet. Databasen vedlikeholdes av Centre de données astronomiques de Strasbourg (CDS) i Frankrike.

SIMBAD ble dannet ved å slå sammen Catalog of Stellar Identifications (CSI) og Bibliographic Star Index slik de eksisterte ved Meudon Computer Centre frem til 1979, og deretter utvide databasen med tilleggsdata fra andre kataloger og akademisk litteratur. Den første interaktive onlineversjonen, kjent som versjon 2, ble gjort tilgjengelig i 1981. Versjon 3 ble presentert i 1990 og høsten 2006 ble versjon 4 utgitt.

Per 11. oktober 2011 inneholder SIMBAD informasjon om 5 446 342 objekter under 15 224 536 ulike navn med 257 763 bibliografiske referanser og 8 313 370 bibliografiske siteringer.

Asteroiden 4692 SIMBAD (1983 VM7) er oppkalt etter databasen.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* SIMBAD Web-grensesnitt, alternativ

Portal: Astronomi
**SINTEF Energi AS** er et norsk anvendt forskningsinstitutt og er en del av SINTEF-konsernet. Det er eid av stiftelsen SINTEF, Energi Norge og Norsk Industri. Instituttet drives i tett samarbeid med NTNU. Selskapet er en ideell organisasjon. Formålet med instituttet er at det gjennom forskning og utvikling skal fremme utvikling innenfor næringsliv og forvaltning. Eventuelt overskudd skal anvendes til å realisere selskapets formål.

Instituttet
-----------

I 2014 hadde instituttet 253 ansatte. Hovedkontoret til instituttet ligger i Trondheim.

Per 2015 er administrerende direktør er Inge Røinaas Gran og styreleder er Alexandra Bech Gjørv.

I september 2015 ble SINTEF Energy Lab åpnet av kronprins Haakon Magnus og kronprinsesse Mette-Marit. SINTEF Energy lab har et netto gulvareal på 5 400 m2, og huser sju ulike laboratorier: høyspenningshall, aldringsforsøk (for aldring av kabler og andre elkrafttekniske komponenter, subsea, kortslutning, forbrenning, høystrøm og kraftelektronikk

I september 2015 åpnet SINTEF Energi AS et Brusselkontor. Kontoret ble formelt åpnet av Europaminister Vidar Helgesen den 22. september.

SINTEF Energi leder fire sentre Forskningssentre for miljøvennlig energi (FME): BIGCCS, CEDREN, CENBIO og NOWITECH. 28. mai 2016 ble instituttet tildelt ledelse på tre nye FME sentre: NCCS, HighEff og Cineldi.

Powel er en avgrening fra SINTEF Energi, og ble etablert i 1995.

Historie
--------

24. november 1951 oppnevnte Norges Teknisk-Naturvitenskapelige Forskningsråd (NTNF) et interimsstyre som fikk oppgaven å forberede opprettelsen av Elektrisitetsforsyningens Forskningsinstitutt (EFI). I 1998 ble SINTEF Energi slått sammen med EFI. Nytt navn ble SINTEF Energiforskning AS.

Referanser
----------

1. 1 2 3  «SINTEF Energi AS» Arkivert 3. oktober 2015 hos Wayback Machine. *NIFU, Nordisk institutt for studier av innovasjon, forskning og utdanning*
2. ↑  SINTEF Energy Lab
3. ↑  Oksholen, Tore (2. september 2015): «Kronprinsen talte om klimautfordringer» Arkivert 3. oktober 2015 hos Wayback Machine. *Universitetsavisa*
4. ↑  «SINTEF åpner Brusselkontor» Arkivert 3. oktober 2015 hos Wayback Machine. *Sintef.no*

Eksterne lenker
---------------

* SINTEF Energi AS, offisielle nettsted

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Idun Baltzersen** (født 10. september 1987) er en norsk billedkunstner. Hun er utdannet ved Kunst- og designhøgskolen i Bergen samt på Konstfack i Stockholm. Baltzersen arbeider med tegning og grafikk, og fikk mye oppmerksomhet for sin avgangsutstilling i Stockholm, der hun i store formater avbildet tenåringsjenter med et tilbaketrukket kroppsspråk. Hun går tilbake i et kunsthistorisk arkiv av figurfremstillinger og ser på hvordan ulike kjønnsperspektiver i de ulike epokene har vært med på å bestemme måten man fremstilte en kropp. Baltzersen er kjent for sine monumentale vegginstallasjoner av grafikk og trykkplater, samt sine håndlagde kunstnerbøker.

Baltzersen har blant annet deltatt i kollektivutstillinger på Moderna Museet i Malmø, Galleri Magnus Karlsson i Stockholm, Uppsala Konstmuseum og Kunstnerforbundet, og har hatt separatutstilling på RAM galleri. I 2014 mottok hun både stipend fra den svenske Stiftelsen Anna Lisa Thomson till minne og Getfotsstipendium, og i 2015 ble hun tildelt det svenske Fredrik Roos Stipendium.

Referanser
----------

1. 1 2  «Getfotsstipendium 2014». *grafiknytt.se*. Grafiknytt. Besøkt 8. november 2016.
2. ↑  «Pressmeddelande: Årets Anna-Lisa Thomsonstipendiater är utsedda». *Uppsala Konstmuseum*. 24. november 2014. Besøkt 8. november 2016.
3. ↑  «Fredrik Roos Stipendium 2015 tilldelas Martha Ossowska Persson, Ida Persson och Idun Baltzersen». *Moderna Museet i Malmö* **(svensk)**. 27. mars 2015. Besøkt 8. november 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Kunstnerens hjemmeside
* Idun Baltzersen cv, Kunstnerforbundet Arkivert 18. august 2016 hos Wayback Machine.
* Idun Baltzersen hos Galleri Magnus Karlsson

Portal: Kunst

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
**Vilhelm I** (døde i Utrecht, 27. april 1076, ned.: **Willem I van Utrecht**) var biskop i erkebispedømmet Utrecht fra 1054 til 1076. 

Vilhelm var en typisk representant for det tyske systemet der biskoper, som ikke kunne arve landområdene de styrte, var keiserrikets fremste tjenestemenn. Det sies at han stammet fra slekten som styrte hertugdømmet Geldern. Han var videre en av keiser Henrik IVs lojale vasaller, og ble utnevnt til biskop under en krig mot grevskapet Holland og Vest-Friesland som gjorde opprør mot keiseren. I 1061, da Dirk V overtok grevskapet etter sin far Floris I, erobret den keiserlige hæren store deler av hans landområder. Herredømmet over disse områdene ga Henrik IV i 1064 til erkebispedømmet Utrecht. Dette førte Vilhelm inn i en konflikt med grevene Dirk V og hans stefar Robrecht I av Flandern, og han ba hertug Gottfried III av Neder-Lothringen om hjelp. 

I 1064/1065 var han i med det store følget til erkebiskop Siegfried av Mainz på pilegrimsferd til Det Hellige Land, og han unnslapp der med nød og neppe et beduinsk rovoverfall. 

Vilhelm greide å gjenerobre områdene i grevskapet Holland ved feltslagene i 1071 og 1072. Disse områdene kom etter hans død i 1076 igjen i grevene av Hollands eie.

Under investiturstriden støttet riksbiskop Vilhelm lojalt keiser Henrik IV. Under synoden i Worms i 1076 var han sentral i arbeidet for å få de øvrige biskopene til å avsverge troskapen til pave Gregor VII. Etter dette ble den tyske keiseren ekskommunisert, og 27. mars 1076 lyste Vilhelm paven i bann under en synode i Utrecht. Vilhelm døde én måned senere.

Referanser
----------

1. ↑  (de) Pieter Lodewijk Muller: «Wilhelm I. (Bischof von Utrecht)». I *Allgemeine Deutsche Biographie* (ADB). Bind 43, Duncker & Humblot, Leipzig 1898, s. 207 f.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Forgjenger:**Bernold** | **Biskop av Utrecht**(1054–1076) | Etterfølger:**Coenraad** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND
 |
***Hannes sommer*** er en norsk barneserie på fire episoder som ble sendt på NRK Fjernsynet Barne-TV i 1978. Serien handler om Hanne og hennes siste sommer før hun skal begynne på skolen. Hannes familie består av mor, far og en bror. Hun er den yngste i søskenparet og får dermed ikke være med på så mye som sin bror. Dette gjør hun imidlertid opprør mot denne sommeren. Serien gikk på lørdager og var innspilt i farger. Ann-Cathrin Ramberg skrev manus og regnes for seriens skaper.

Handling
--------

Handlinga er lagt til et idyllisk sommersted på Sørlandskysten. Hit kommer en byfamilie - mor og far, Hanne og Henrik og schäferhunden Raksa. Sommeren er herlig, med fint vær, fisking og hyttebygging og Hanne lærer å svømme og sløye fisk. Hanne er imidlertid den yngste i familien og får ikke være med på så mye som det broren får lov til. Hanne synes dette er urettferdig og bestemmer seg for å gjøre opprør mot dette denne sommeren. Dette demonstrerer hun når broren og to andre venner skal overnatte i en hytte de har bygd på en liten øy i nærheten. Hanne får ikke lov til å overnatte sammen med de andre fordi foreldrene mener hun er for liten. Dette synes hun er urettferdig og derfor lister hun seg ut nattestid for å oppleve det samme som broren og vennene hans.

Om serien
---------

*Hannes sommer* ble innspilt på Hesnesøya utenfor Grimstad sommeren 1977. Fotograf var Erik Hauan. Serien ble sendt i reprise i 1981, 1984, 1991 og 1999. Den ble også vist på svensk TV.

Ann-Cathrin Ramberg var seriens skaper og ansvarlig for både manus og personinstruksjon. Hun var i tillegg forfatter av boka om Hanne og hadde også manus på hørespill-versjonen. I 1979 utgav hun en bokversjon av serien, og i 1987 sendte *Barnetimen for de minste* hørespill-versjonen.

Rollebesetning
--------------

* Svein Sturla Hungnes .... Far
* Ulrikke Greve .... Mor
* Line M. Ørmen .... Hanne
* Jakob Ørmen .... Henrik
* Knut Reinertsen .... Erik
* Torill Pettersen .... Trine

Referanser
----------

1. ↑  Aftenposten aften – TV-program morgen (24.2.78)
2. ↑  VG (11.06.1977 - Side: 46)
3. ↑  Aftenposten morgen TV bilag - Hannes lille opprør (27.4.1984, s.5)
4. ↑  Aftenposten aften - Nygammel serie på Barne-TV (25.1.1999, s.42)
5. ↑  Aftenposten morgen TV bilag - Svensk TV1 (7.7.1978, s.14)
6. ↑  Amagasinet - På bølgelengde (1.8.1987, s.47)
7. ↑  Aftenposten morgen - 5000 barn debuterer i høst på Tiden (20.9.1979, s.6)
8. ↑  Bokbua - Bøker av Ann-Cathrin Ramberg
9. ↑  Amagasinet - Radio P1 kl 8:35 (27.6.1987, s.88)

Eksterne lenker
---------------

* Serien på NRK Nett-TV
* (en) *Hannes sommer* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Hannes sommer* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**Ashenafi Kebede** (født 1938 i Addis Abeba, død 8. mai 1998 i Tallahassee) var en etiopisk musiker, komponist, dirigent, historisk musikkviter, musikkpedagog, forfatter og poet.

Kebede ble født i Addis Abeba og utdannet i musikkvitenskap i USA ved Eastman School of Music (1962), og Wesleyan University (MA 1969, Ph.D. 1971). Han grunnla National Saint Yared School of Music in Etiopia, og var skolens første leder (1963–1968). Han ble utpekt til nasjonalkomponist av keiser Haile Selassie I i 1967. 

Han var også en produktiv forfatter. Hans arbeider inkluderer en roman, *Skriftemålet* (1964). Han skrev flere artikler i tidsskrifter om etnomusikologi, og en rekke artikler i *The Chronicles*, bladet for Center for African-American Culture. Han skrev dessuten boken *Roots of Black Music*.

Referanser
----------

1. ↑   Trove, Trove person-ID 1072810, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   LIBRIS, SELIBR 302016, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Faceted Application of Subject Terminology, FAST-ID 1720246, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**John Joseph Doyle** (født 16. mars 1966) er en amerikansk tidligere fotballspiller som spilte midtstopper.

John Doyle spilte to av de tre gruppespillskampene til USA i fotball-VM i 1990.

Etter et prøvespill med engelske Derby som ikke førte til kontrakt, ble Doyle hentet til spill i Allsvenskan av Örgryte 21. august 1990 sammen med landslagskollega Hugo Pérez på 15-måneders kontrakter.

Da Örgryte endte sesongen med nedrykk, forsøkte klubben å selge sine nyervervede amerikanske landslagspillere for å spare penger. I mars 1993 var Doyle på prøvespill for Newcastle uten at det førte til en overgang. Doyles opphold i Örgryte ble ingen suksess. Han slet med å tilpasse seg den direkte stilen i svensk fotball. Han forlot Örgryte da han i 1991 pådro seg en skade i magen og kontrakten samtidig utløp.

I 1992 spilte hans seks kamper for San Francisco Bay Blackhawks i American Professional Soccer League.

I 1993 signerte han for den nyopprykkede Bundesliga-klubben VfB Leipzig. Oppholdet nådde ikke opp til forventningene. Samtidig som laget slet med å holde tritt sportslig, ble lønningene ikke utbetalt i tide og han hadde et anstrengt forhold til treneren. Doyle hadde bare spilt syv seriekamper da han ba om å bli løst fra kontrakten. Til tross for at landslagstrener Bora Milutinovic hadde oppfordret ham til å signere for VfB Leipzig, fant han ikke lenger plass til ham på landslaget da Doyle returnerte hjem til USA fra Tyskland. Doyle ble utelatt fra USAs tropp til VM på hjemmebane i 1994.

Referanser
----------

1. ↑  Urban Tjernberg (22. august 1990). «Örgryte värvar i väst». *Svenska Dagbladet*. s. 19.
2. ↑  Urban Tjernberg (21. mars 1991). «Örgryte säljer USA-proffs». *Svenska Dagbladet*. s. 45.
3. ↑  Anders Lindblad (10. juni 1993). «Här frodas USA:s gulddrömmar». *Svenska Dagbladet*. s. 26.
4. ↑  Brian Landman (29. mai 1994). «Doyle still waits for the call». Tampa Bay Times. Besøkt 23. desember 2022.

Eksterne lenker
---------------

* (en) John Doyle – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – FIFA Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – Major League Soccer Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – Transfermarkt (manager) Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – WorldFootball.net Rediger på Wikidata

* (en) John Doyle – FBref Rediger på Wikidata

| * v
* d
* r
USAs tropp – VM i fotball 1990 |
| --- |
| 
* 1 Meola
* 2 Trittschuh
* 3 Doyle
* 4 Banks
* 5 Windischmann (k)
* 6 Harkes
* 7 Ramos
* 8 Bliss
* 9 Sullivan
* 10 Vermes
* 11 Wynalda
* 12 Krumpe
* 13 Eichmann
* 14 Stollmeyer
* 15 Armstrong
* 16 Murray
* 17 Balboa
* 18 Keller
* 19 Henderson
* 20 Caligiuri
* 21 Covone
* 22 Vanole
* Landslagstrener: Gansler

 | Det amerikanske flagget |
Tatra 613 Coupé Vignale (1969)
Tatra 613-4 Mi (1995)
**Vignale** var et italiensk selskap som designet og bygget karosserier for biler. Selskapet ble etablert som *Carrozzeria Alfredo Vignale* i 1946 av Alfredo Vignale.

Selskapets første karosseri, bygget på en Fiat 500, ble laget i 1948, etterfulgt av en spesialutgave av Fiat 1100. De fleste kundene var italienske selskaper som Cisitalia, Alfa Romeo, Ferrari, Fiat, Maserati og Lancia. I 1968 designet Vignale karosseriet til Tatra 613, men bortsett fra dette arbeidet Vignale hovedsakelig med spesialutgaver for nevnte bilprodusenter.

Vignale ble kjøpt opp av Ghia i 1969, og opphørte i 1974. Aston Martin produserte en konseptbil ved navn Lagonda Vignale til bilutstillingen i Genève i 1993. Denne fikk navnet fra Vignale (Aston Martin var da eid av Ford, som også eier Ghia). Ford benyttet også Vignale-navnet på sin konseptbil *Ford Focus Vignale* til bilutstillingen i Paris i 2004, mens produksjonsmodellen fikk navnet Ford Focus Coupé-Cabriolet.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Vignale – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Vignale Gamine
**Hansbreen** er en 15 km lang og 64 km² stor isbre helt sør på Spitsbergen, Svalbard, i fjellområdet i sørøstlige Wedel Jarlsberg Land. Volumet er 9 km³. Breen går helt parallelt med Paierlbreen i øst, bare atskilt av et nord-sørlig breddele langs Flogtoppane. Den strekker seg fra Vrangpeisbreen i nord, via Kvitungisen mot Paierlbreen i øst til Deileggbreen og Tuvbreen i sørvest. Den er lang og smal nord-sørvendt og munner ut i Isbjørnhamna øst for den polske forskningsstasjonen. Den har morene mot Isbjørnhamna under Fugleberget (569 m).

Små sidebreer i det nedre løpet er Nordstebreen, Wienerbreen, Fuglebreen, Tuvbreen og Deileggbreen. Lengre vest starter den store Werenskioldbreen.

Hansbreen har sitt navn etter den østerrikske greven Hans Rafael Wilczek (1861–1929).

Referanser
----------

1. ↑  Hansbreen *Stadnamn i norske polarområde*, Norsk polarinstitutt. Besøkt 10. mars 2013

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** GeoNames **·** Norsk polarinstitutt
 |
Denne artikkelen omhandler Järna i Stockholms län.  For Järna i Dalarna, se Järna (Dalarna).

Kulturhuset i Ytterjärna
**Järna** er et tettsted i Södertälje kommune i Stockholms län i landskapet Södermanland i Sverige. I 2010 hadde tettstedet 6 377 innbyggere.

Historie
--------

Tettstedet vokste opp rundt Järna stasjon på Västra stambanan, som ble åpnet i 1861. I 1913 åpnet Nyköpingsbanan. Järna hadde status som municipalsamhälle fra 1911 til 1956, og var administrasjonssenter i Järna kommune, som eksisterte fra 1952 til 1970.

Næringsliv
----------

Järna domineres sterkt av ulike antroposofisk inspirerte virksomheter. Den første var Mikaelsgårdens Läkepedagogiska Institut, som startet i 1935. I dag sysselsetter disse virksomhetene nesten 2000 personer, flere enn kommunen. Antroposofisk inspirerte virksomheter drives hovedsakelig innen helse, skole og omsorg, samt handel, produksjon og jordbruk.

De mest kjente virksomhetene er Vidarkliniken og Kulturhuset i Ytterjärna. Begge bygningene er tegnet av Erik Asmussen. Andre kjente virksomheter er den biodynamiske møllen og bakeriet ved Saltå.

Kommunikasjoner
---------------

Järna er et jernbaneknutepunkt mellom Västra stambanan og Nyköpingsbanan. Ved stasjonen stopper pendeltogene mellom Södertälje og Gnesta. Den nærmeste stasjonen i østlig retning er Södertälje Syd, der også fjerntog stopper, og den nærmeste stasjoner i vestlig retning er Mölnbo. Det er bussforbindelse med Södertälje, Hölö, Mörkö og Gnesta. 

Järna er også møteplass for to større veier. E4 passerer ved Järna, og *riksväg 57* har sitt østlige endepunkt her.

Referanser
----------

1. 1 2   (på sv) *Statistiska tätorter 2020, befolkning, landareal, befolkningstäthet per tätort*, Statistiska centralbyrån, 24. november 2021, Wikidata Q112914414,
2. ↑  «Sveriges tätorter 2010» (PDF). Statistiska centralbyrån. Arkivert fra originalen (PDF) 16. juni 2011. Besøkt 2. mars 2016.

| * v
* d
* r
Södertälje kommune i Stockholms län i Sverige |
| --- |
|  | Ekeby **·** Gnesta (del av) **·** Hölö **·** Järna **·** Mölnbo **·** Pershagen **·** Sandviken **·** Södertälje **·** Tuna **·** Vattubrinken **·** Viksäter **·** Östra Kallfors |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames
 |
Bokomslaget av Ola Enstad, er basert på en adapsjon av motivet fra Nitedals hjelpestikker.
***Fyr og flamme*** er en roman av den norske forfatteren Kjartan Fløgstad, utgitt i 1980.

Romanen skildrer tre generasjoner av den norske industriarbeiderklassens historie gjennom 1900-tallet. Første generasjon, som knyttes til industrialiseringens mytiske etableringsfase, representeres ved Hans Attrå, kalt «Hertingen», en person med overnaturlige egenskaper. Gerhardsenepoken, hvor arbeiderklassen stivner i en pasifisert velstand, representeres av familiene Bruhøl, «olmsjø og Hetlebrekk. Den tredje, unge, generasjonen bryter ut av industrikulturen, og søker nye veger. Sylfest Bruhøl (som skifter navn til «Bruhoel») studerer geologi og begynner i oljeindustrien, mens Glenn Hetlebrekk (som skifter navn til «Helle») blir musikkimpresario, spesielt for rockemusikeren Perry Moatræ. 

Som i Fløgstad øvrige romaner er det flere innslag av magisk realisme og sjangerblanding med høystil og lavstil i fortellingen. Fortellerstemmen i romanen er lagt til filologen Wim Runar Leite. 

Romanen fikk Kritikerprisen da den utkom, og har av litteraturhistorikeren Øystein Rottem blitt karakterisert som «et av etterkrigslitteraturens hovedverker».

Referanser
----------

1. ↑  I *Norges litteraturhistorie*; 1995. Bd 7, s 529f. Rottem er hovedkilde for denne presentasjonen av boka.
**Dmitrij Vjatsjeslavovitsj Klokov** (født 18. februar 1983 i Balasjikha) er en russisk vektløfter som konkurrerer i vektklassen -105 kg. Han er 182 cm høy.

Han er sønn av tidligere verdensmester Vjatsjeslav Klokov som også konkurrerte i tungvektsklassen. Dmitry ble selv verdensmester i 2005 med en total på 419 kg. I VM 2006 og i 2007 fikk han bronse.

I OL i Beijing 2008 vant han sølvmedalje med en total på 423 kg, slått av Andrej Aramnaw som satte verdensrekord. I VM 2010 ble det en ny sølvmedalje. I VM 2011 rykket han 196 kg og støtet 232 kg for en total på 428 kg, noe som ga sølvmedalje 2 kg bak vinner og landsmann Khadzhimurat Akkayev. Dmitry skulle delta i OL i London 2012 og var favoritt til å vinne, men måtte trekke seg i siste liten pga. ukjente medisinske årsaker.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (de) Dmitrij Klokov – Munzinger Sportsarchiv Rediger på Wikidata

* (en) Dmitrij Klokov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Dmitrij Klokov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (de) Dmitrij Klokov – Institut für Angewandte Trainingswissenschaft (vektløfting) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Munzinger (sport)
 |
**Anna av Savoia** (født *Giovanna* i 1306, død 1365 i Saloniki) var en bysantinsk keiserinne, gift med keiser Andronikos III Palaiologos. Hun var regent i Bysants som formynder for sin sønn keiser Johannes V Palaiologos fra 1341 til 1351, of regent i Thessaloniki fra 1351 til 1359.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Anna var datter av grev Amadeus V av Savoia (1252–1323) og hans annen hustru Maria av Brabant (1278–1338). Hun ble forlovet med den senere Andronikos III ved et tidspunkt da han var tronpretendent og innblandet i en tronstrid med sin farfar Andronikos II.

### Ekteskap

Ektevigselen fant sted i oktober 1326. I samband med vigselen konverterte hun til den ortodokse kirke og tok navnet Anna. Hennes make avsatte sin farfar og besteg deretter selv tronen alene i år 1328.

### Formynderregent

Ved ektemakens død 15. juni 1341 ble Anna regent i Det bysantinske rike som formynder for sin umyndige sønn Johannes V, som var ni år gammel. Hun skulle i pakt med testamentet dele regjeringsmakten med Johannes Kantakouzenos. Man da Kantakouzenos var fraværende for å i spissen for arméen forsvare Bysants mot et serbisk angrep, ble Anna overtalt av patriark Johannes XIV og av hoffmannen Alexios Apokaukos til å avsette ham. Hun erklærte Kantakouzenos avsatt.

Kantakouzenos, som hadde kontroll over arméen, lot som svar utrope seg selv til keisere i Didymoteicho den 26. oktober 1341, noe som utløste en borgerkrig. Bulgaria stilte seg på Annas side mens Serbia støttet Kantakouzenos: I virkeligheten utnyttet de begge den bysantinske borgerkrig for egne territorielle gevinster mens Bysants var opptatt av indre stridigheter.

Anna vendte seg til Vesteuropa og i 1343 erklærte hun sin lojalitet til paven og pantsatte kronjuvelene i Venezia. Rundt 1346 gikk hun til forsvar for Gregorios Palamas, noe som fikk avgjørende betydning for den pågående lærestrid innen den greske kirke og bidro til det senere gjennombruddet for hans troslære i 1351.

Den 3. august 1347 ble det sluttet fred; borgerkrigen var over. I fredsavtalen ble Kantakouzenos anerkjent som Johannes IV Kantakouzenos og senior medregent til Johannes V, og et ekteskap ble arrangert mellom Johannes V og Kantakouzenos' datter Helena Kantakouzene. Anna fortsatte som Johannes Vs formynderregent frem til 1351, men i realiteten tok nå Kantakouzenos kontroll over staten.

Anna forlot Konstantinopel i 1351 og bosatte seg i Thessaloniki, der hun holdt eget hoff og utferdiget sine egne lovtraktater og drev sitt eget myntverk som byens regent. Dette ble gjort etter forbilde av en tidligere bysantinsk enkekeiserinne som også hadde regjert Thessaloniki som sitt eget rike.

I 1359 eller 1360 ble hun nonne under navnet Anastasia.

Referanser
----------

1. ↑   Sapere.it, oppført som Anna di Savòia, De Agostini ID Anna+di+Savòia[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   ЭЛ / Амедей[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Genealogics[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Deutsche Biographie **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
Aucklandøyene. Topografisk kart.
**Aucklandøyene** (engelsk: *Auckland Islands*) er en subantarktisk øygruppe tilhørende New Zealand. De ligger ca. 465 km sør for Sørøya. Øyene er ubebodde.

Geografi
--------

Hovedøya er den 42 km lange Aucklandøya med et areal på omkring 510 km². Den har bratte klipper og røft terreng. De høyeste fjelltoppene er Cavern Peak (650 moh.), Mount Raynal (635 moh.) og Mount D'Urville (630 moh.).

I sørenden er øya 26 km bred. Her skiller den smale kanalen Carnley Harbour (eller *Adams Straits* på noen kart) hovedøya fra Adams Island (areal omkring 100 km²), som er enda villere, med fjellet Mount Dick som rager 660 moh. Kanalen er det som er igjen av en utdødd vulkan, og Adams Island og den sørlige del av hovedøya er kraterkanten.

Det er en rekke mindre øyer i øygruppen, blant annet Disappointment Island (10 km nordvest for hovedøya) og Enderby Island (1000 m fra nordspissen av hovedøya), som begge dekker mindre enn 5 km². 

Mange viker skjærer seg inn i hovedøya, som i Port Ross på nordsiden.

Historie
--------

Øyene ble oppdaget av kaptein Abraham Bristow i 1806 og erklært som britisk besittelse året etter. De ble besøkt av oppdagerne Jules Dumont d'Urville i 1839 og James Clark Ross i 1840.

På midten av 1800-tallet var det et forsøk på å etablere bosetning på Aucklandøya. Charles Enderby foreslo i 1846 at man skulle etablere et lite samfunn som skulle livnære seg av jordbruk og hvalfangst, og planen ble virkeliggjort i 1850. Allerede to år etter ble bosetningen imidlertid oppgitt. 

Aucklandøyene ble innlemmet innenfor New Zealands utvidede grenser i 1863.

Mange skip har forlist ved øyenes klipper. «Grafton» led skibbrudd der i 1864. Et av New Zealands mest omtalte forlis var da skipet «General Grant» gikk ned ved vestkysten i 1866. Mange har mislykkes i å berge skipslasten; det sies at skipet også fraktet gullbarrer. I 1907 gikk «Dundonald» ned med fem mann ved Disappointment Island.

Referanser
----------

1. ↑  Department of Conservation

Eksterne lenker
---------------

* (en) Auckland Islands – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
UNESCOs Verdensarvprogram |
| --- |
| Europa (Frankrike **·** Italia **·** Norden **·** Russland **·** Spania **·** Tyskland **·** Østerrike) **·** Afrika **·** Amerika (Mexico) **·** Asia (Sør-Korea) **·** Oseania |  |
| Se også Mesterverker i muntlig og immateriell kulturarv **·** Verdens dokumentarv |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
Gamle Jukebox
**Jukebox** er en attraksjon på Liseberg som kom til parken i 1993 (originalattraksjonen ble derimot erstattet av en nyere i 2012). Jukebox er formet etter musikkspilleren Jukebox som var svært populære fra 1940- til 1960-tallet. Den første jukeboxen var laget av ingeniøren Anton Schwarzkopf. Den nyere versjonen som ankom i 2012 var derimot laget av Gerstlauer, etter som at selskapet til Schwarzkopf gikk konkurs i 1993. Jukebox spiller også 50-talls musikk under kjøreturen.

Attraksjonsmodellen har navn «Polyp», som betyr blekksprut. Den har det navnet av sine tentakkellignende armer.

Attraksjonen består av en sentral modul som dreies ved hjelp av motorer. Fra den sentrale modulen strekker det 5 ermer til mindre moduler som også dreies av motorer. Fra disse 5 identiske modulene er det 5 gondoler med fri rotasjon, disse gondolene er formet som biler. Inni den sentrale modulen er det en del som løfter på seg og bøyer seg 45 grader. Fra denne øvre delen strekker det seg mindre ermer til de fem større ermene. Dette gjør at de fem ermene løfter på seg. Denne løftingen kombinert med snurringen er attraksjonens ambisjon.

### Tekniske data

Gamle Jukebox:

**Produsenter:** Wieland Schwarzkopf GmbH

Ny Jukebox
**Design:** Liseberg

**Løftehøyde:** 3,7 m

  

Nye Jukebox:

**Attraksjonstype:** Roterende

**Produsenter:** Gerstlauer Amusement Rides Gmbh

**Produseringsår:** 2012

**Løftehøyde:** 5,1 m

**Antall passasjerer:** 50 personer ( 25 biler à 2 personer)

**Gondolrotasjon:** 22 omganger/min

**Hovedmål:** Bakkeplan: 21x21 m, diameter: 18,4 m
**Eli Oftedal** (født 6. september 1921 i Sparbu, død 5. juli 2019 i Oslo) var en norsk billedkunstner, skribent og oversetter.

Etter examen artium ved *latinlinjen* på Steinkjer landsgymnas, var hun lærer 1943–45. Hun tok i 1945 tegnelinjen ved Statens Kvinnelige Industriskole. Derpå ble hun utdannet filolog med studier i fransk og engelsk, og har siden oversatt en rekke skjønnlitterære verk til nynorsk. Mest kjent er trolig hennes oversettelse av musikalen Oklahoma! for Det norske teatret i 1949. Hun fikk Nynorsk barnelitteraturpris i 1971 for sine oversettelser.

Oftedal ble kanskje mest kjent fra over tre hundre morgenkåseri i *Som dagane går* for NRK Radio. Hun skrev også petiter for *Dagbladet* med signaturen "Eli".

For VG anmeldte hun også lyrikk. Ellers var hun redaksjonssekretær i Norsk Allkunnebok 1948–50, skrev frilans for Norsk Tidend og Dag og Tid, satt som leder for rådet i *Norsk barneblad*, var varamedlem for Norsk språkråd 1988–95 og for styret i Riksteatret 1961–69.

Som kunstner har hun hatt, foruten å være elev av maleren Doro Ording (1901–93) og billedhugger Jørleif Uthaug (1911–90) fra Ørland, hatt studieopphold i USA, Skottland, Irland, Wales og Frankrike. I 1973 fikk hun sin debut på Høstutstillingen. Hun har mottatt Statens kunstnerstipend og stilt ut metallrelieff.

Familie
-------

Eli var datter av prest Knut Eik-Nes (1895–1968) og Nina Eik-Nes (1900–97) som var Venstrepolitiker og motstandskvinne. Eli giftet seg i 1947 med språkprofessor Magne Oftedal (1921–85), paret var 1947–48 ved University of Wisconsin der Eli studerte engelsk. Hun var søster av Kristen B. Eik-Nes.

Referanser
----------

1. 1 2   Trønder-Avisa, utgitt 13. juli 2019[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  Eli Oftedal i Allkunne.
4. 1 2  *60 år* i Aftenposten den 6. september 1981.
5. ↑  *Oklahoma!: tekst: Oscar Hammerstein II*. Oslo: Det norske teatret. 1960.
6. 1 2 3  At det var over 300 kåseri er nevnt i *95 år* i Aftenposten den 6. september 2016.
7. ↑  *90 år* i Aftenposten den 6. september 2011.
8. ↑  *Studentene fra 1941*. Oslo: Bokkomiteen for studentene fra 1941, (T. Juul Møller). 1966.

Eksterne lenker
---------------

* digitale utgaver av bøker oversatt av Eli Oftedal, tilgjengelig fra Nasjonalbiblioteket

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Geni **·** VIAF **·** ISNI
 |
**James Patrick Anthony Dore** (født 26. juli 1965) er en amerikansk standup-komiker, politisk kommentator, podcaster, YouTube-personlighet, og konspirasjonsteoretiker. Han er vert for *The Jimmy Dore Show*, et satirisk politisk talkshow på YouTube.

Dore startet som komiker i Illinois i 1989 og spilte flere roller i komiserier. Fra 2005 og fremover har hans forestillinger i økende grad inkludert politiske kommentarer. Dore var tilknyttet *The Young Turks* fra 2009 til 2019 og dukket opp på et Young Turks Network-show med tittelen *Aggressive Progressives*. I perioden 2010 til 2021 ble *The Jimmy Dore Show* ble sendt på den offentlige radiostasjonen *KPFK 90.7 FM* i Los Angeles.

I løpet av de siste årene har Dore blitt en formidler av konspirasjonsteorier, og hans politiske synspunkter har dreiet i radikal retning. Dore har forsvart politikken til autoritære regimer som er motstandere av USA – slik som de syriske, russiske og kinesiske myndigheter. Han benekter at det har vært et folkemord på uighurer, og hevder at den syriske regjeringen ikke utførte kjemiske våpenangrep mot sin egen sivilbefolkning i Douma, med referanser til Eva Bartlett som han har omtalt som en uavhengig journalist.

Referanser
----------

1. ↑  «The Left’s Most Naïve Cynics Have Turned on AOC». *Intelligenser*. 22. desember 2020.
2. ↑  «‘I Hate to Agree With You, But I Do’: Tucker Carlson Co-Signs Jimmy Dore’s Baseless Claims US Arms ‘Nazis’ In Ukraine». *Mediaite*. 24. februar 2023.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Ludvig Field** var født på Fjeldingbakken i Rakkestad, Østfold. Han gjennomgikk kavaleriets underoffiserskole, og emigrerte til Amerika i 1886, men han kom tilbake etter ti år. Han reiste imidlertid snart ut igjen, denne gang til Sør-Afrika. Her arbeidet han i gullgruvene i Transvaal inntil boerkrigen stanset dem. Da begynte han med treskeverk drevet av lokomobil som han hadde importert fra Amerika. Med det reiste han rundt og tresket korn for bøndene. Etter boerkrigen bygde han opp mølle, smie og vognfabrikk. Han kjøpte jord og drev oppdrett og handel med husdyr og landbruksprodukter. I mange år var Field entreprenør ved veianlegg og byggmester i Nylstroom,[] hvor han var medlem av byrådet i 20 år og var borgermester i 4 år. Han skjenket byen både rådhus og kirke. Han drev også virksomhet på Madagaskar.

Ludvig Field skapte seg en formue på denne virksomheten, og opprettet flere legater. Det første legatet ble opprettet i 1926 med 100 000 kroner, og i 1932 opprettet han et nytt legat med samme beløp. Han ble utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden i 1934.

Ludvig Fields grav i Rakkestad Foto: Sissel Marit Bue 
Ludvig Field reiste mye i både Afrika, Asia og Europa, og han var hjemme i Norge flere ganger. I 1937 kom han hjem for godt, og det året etablerte han det tredje og største legatet på 300 000 kroner. I den forbindelse besluttet herredsstyret i Rakkestad enstemmig å utnevne ham til æresborger av Rakkestad. Han slo seg til slutt ned på Mysen.

Hans begravelse i 1944 ble betalt av Rakkestad kommune, som også reiste en bauta på graven.

Referanser
----------

1. ↑  Fødselsdato iflg. bauta på gravstedet, Rakkestad kirke. Rakkestads Historie, Bind III, oppgir fødselsdato 17.1.1862
2. ↑  Tutturen, Tord. «På slektsforskerferd i Sør-Afrika». *Budstikken 2019-2021*. Rakkestad Historielag.

Litteratur
----------

* Martin Dehli: Rakkestads historie, bind III, Rakkestad kommune 1996
**Ludvig** er en fiktiv figur i moldvarp/piggsvinskikkelse, utformet av den norske forfatteren Kjell Aukrust. 

Ludvig opptrer i flere bøker av forfatteren, hvor Aukrust i en petit-kåserende dagbokaktig sjanger skriver om hverdager og livets store spørsmål: først *Ludvig* (1977) og *Guttene på broen* (1983). I disse bøkene opptrer Ludvig ofte sammen med forfatteren, den optimistiske skjæra Solan Gundersen og i de tidligste bøkene også fjøsnissen Nystumoen. Ludvig ble først utviklet, i en annen fasong, til Det Kongelige Selskap for Norges Vels aksjon "Hold Norge rent" i 1968. På den tiden hadde Aukrust skrevet to andre bøker hvor Solan og Nystumoen bodde sammen; *Je og'n Solan* (1966) og *Hilsen Solan og Nystumoen* (1973). Ludvig var en forbedring og videreutvikling av Nystumoens karakter, og kom etterhvert til å fortrenge Nystumoen.

Aukrust sa ved flere anledninger at Ludvig og Solan var uttrykk for ulike sider ved hans egen personlighet: den hjemmekjære, poetiske pessimisten og den utagerende optimisten. []

I filmen *Flåklypa Grand Prix* bor Ludvig sammen med Solan og sykkelreperatøren Reodor Felgen. I filmen *Solan, Ludvig og Gurin med reverompa* bor Ludvig sammen med Solan. Ludvig var også en av rollefigurene i filmen *Solan og Ludvig – Jul i Flåklypa* og *Solan og Ludvig - Herfra til Flåklypa*.[]

Ludvig er et B-menneske med utpreget høysnue og tydelig angst for gjennomgripende forandringer. Ludvig er personlig pessimist, saktmodig og trives best i utkantstrøk. Et sitat som er typisk for Ludvig er «det er fali det». Ludvig er skamklipt – kort i nakken og fyldig ved øra.

Referanser
----------

1. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 7. mars 2016. Besøkt 2. mars 2016.

| * v
* d
* r
Kjell Aukrust 1920–2002 |
| --- |
| Bøker | *Simen* (1958) **·** *Folk og fe – Flåklypa Tidende* (1959–1994)  **·** *Bror min* (1960) **·** *Bonden* (1964) **·** *Je og 'n Solan* (1966) **·** *Hilsen Solan og Nystumoen* (1973)  **·** *Ludvig* (1977)  **·** *Slipp ham inn!* (1979) **·** *Guttene på broen* (1983) **·** *Gurin med reverompa* (1991) |
| Radio | Edmund Bakkens OL Eventyr (1993) **·** Se Europa etter Edmundmetoden (2005) **·** Edmund Bakkens påskeekspedisjon (2007) **·** Flåklypa radio (2007) |
| Film | *Freske fraspark* (1963) **·** *Flåklypa Grand Prix* (1975) **·** *Solan, Ludvig og Gurin med reverompa* (1998) **·** *Solan og Ludvig – Jul i Flåklypa* (2013) **·** *Solan og Ludvig – Herfra til Flåklypa* (2015) **·** *Månelyst i Flåklypa* (2018) |
| Kortfilm | *Rekorden* (2022) |
| Reklamefilm | Møllers Tran – Flåklypa Edition (2023) |
| Figurer | Reodor Felgen **·** Ludvig **·** Solan Gundersen **·** Ben Redic Fy Fazan **·** Emanuel Desperados **·** Frimand Pløsen **·** Hallstein Bronskimlet d.a.y. **·** Melvind Snerken **·** Myrullbråten **·** Mysil Bergsprekken **·** Rudolf Blodstrupmoen **·** Sindre Piltingsrud **·** Edmund Bakken |
| Il Tempo Gigante **·** Huset Aukrust **·** Arne Steigen **·** Flåklypa **·** Reodors Ballade **·** Flåklypaballetten |
**Aud Lilleengen** (født 8. juli 1938 i Ørland) er en norsk maler.

Hun har studert med Kjell Lønblad Malmø (1961–1963), Ferdinand Lunde (1966–1967) og ved Kunstakademiet i Trondheim (1981–1985). Hun mottok Statens reise- eller studiestipend (1986), Statens videreutdanningsstipend (1987) og Ørland kommunes kulturpris 2008, sammen med ektemannen Svein Lilleengen. 

Hennes første separatutstilling var i Ørland-Bjugn Kunstforening (1979). Hun har hatt regelmessige separatutstillinger i Trøndelag, blant annet i Trøndelag Teater i 1987 og 1991. Hun deltok på Trøndelagsutstillingen 1985, 1986, 1988 og 1991; og forøvrige på flere regionale kollektivutstillinger: på Jämtlandsutstillingen (1978), Nasjonal tegneutstilling Porsgrunn (1988), Trøndelag Fylkesgalleri (1988) og i Desemberutstillingen Trondhjems Kunstforening (1992). Lilleengen er innkjøpt av banker, kommuner, bedrifter og kunstforeninger i Trøndelag, av Kronprinsesse Sonja, Nord-Trøndelag fylkesgalleri og av Norsk kulturråd.

Hun utga boka *Små gryter har også ører : barndomsminner 1940-1945* på eget forlag i 2012.

Referanser
----------

1. ↑  *Fosen : natur, kultur og mennesker*. Adresseavisens forlag. 1993. s. 148. ISBN 8271640313.
2. ↑  «Aud Lilleengen 80 år». *Fosna-Folket*, 13.7.2018
3. ↑  Olsen, Sture Lian (1984). *Kunstskolen i Trondheim*. Trondheim: Kunstakademiet i Trondheim. s. 95.
4. ↑  ISBN 9788230322185

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav
 |
**James «Jimmy» Delaney** (født 3. september 1914, død 26. september 1989) var en skotsk fotballspiller, som hadde en spillerkarriere som strakk seg over 24 år.

Han kom til Celtic i 1933, og var i klubben i 13 år. Han spilte 305 ligakamper for Celtic. I 1937 vant han den skotske cupen.

I 1946 ble 31 år gamle Delaney kjøpt av Manchester United-manager Matt Busby for £4 000. Dette var Busbyes første, og overraskende, kjøp i Manchester United. Han vant FA-cupen i 1948 med United, før han i 1950 flytta tilbake til Skottland og Aberdeen. Da hadde han spilt 184 kamper og scora 28 mål for Manchester United.

Han var i Aberdeen i en sesong, og spilte 31 kamper og scora syv mål, før han gikk til Falkirk FC|Falkirk. Etter tre sesonger ble han kjøpt av irske Derry City for £1 500. Da var han 39 år gammel, og han vant den irske cupen i 1954. I 1955 dro han til Cork Athletic som spillende manager.
Han avslutta karrieren sesongen 1956/57 i Elgin City i Skottland. Han spilte 15 landskamper for Skottland og scora seks mål.

Referanser
----------

1. ↑   transfermarkt.com, Transfermarkt spiller-ID 418044, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6mw39vf, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Jimmy Delaney – Transfermarkt Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Delaney – EU-Football.info Rediger på Wikidata

* (en) Jimmy Delaney – Skottlands fotballforbund Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** VIAF **·** LCCN
 |
**Dag Hammarskjölds minnested** (**Dag Hammarskjöld Memorial Crash Site**) markerer stedet hvor daværende og FNs andre generalsekretær Dag Hammarskjöld (1953–1961) ble drept 17. september 1961 under oppdrag for Republikken Kongo (nå Den demokratiske republikken Kongo). Stedet ligger 10 km. fra Ndola i kobberbeltet i Zambia. Minnesmerket ble satt på UNECOs tentative liste over verdensarvsteder den 11. juni 1997.

Minnestedet
-----------

Stedet er erklært som et nasjonalmonument, et historisk landmerke. I 1964 ble "Dag Hammarskjoeld Foundation Committee" dannet for å forsikre at den store statsmanns minne ikke skulle bli glemt. På stedet er det bygget en åttekantet bygning med store vindusflater. Trevirket ibygningen er en rødfarget tresort, "Mninga". Bygget rommer et museum, offisielt åpnet i 1981. Museet inneholder rester etter den tragiske ulykken og annet materiale, bøker om Dag Hammarskjölds liv og hans rolle i FN.Det er blitt bygget vei frem til stedet og minnesmerket ble bygget etter at Zambia ble uavhengig i 1964.

Referanser
----------

1. ↑  Dag Hammarskjoeld Memorial (Crash site) - UNESCO World Heritage Centre
2. ↑  Gillett, N. (1970). *Dag Hammarskjöld*. Heron Books.