recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Thomas Johansson og Ernests Gulbis spiller en kamp på hardcourt under US Open 2008.
**Hardcourt** er et underlag, hvor man kan utøve ulike former for sport. Den mest brukte idretten på hardcourtunderlag er tennis.

I tennis er hardcourt et mye benyttet underlag utendørs og innendørs. Hardcourt er ansett for at være et underlag hvor hårdtslående spillere har en liten fordel. Hardcourtbaner kan variere i hastighet, men den er generelt hurtigere enn grus, men langsommere enn gress. Hvor mye ballens hastighet vil være, avhenger av hvor mye sand som tilføres malingen. Disse banene er ansett for å være den mest likeverdige type underlag for all spillestiler i tennis. U.S. Open blir spilt på en akryl-hardcourt *DecoTurf*, mens Australian Open spilles på en syntetisk hardcourt *Plexicushion*, hvor man tidligere har brukt *Rebound Ace*.

Se også
-------

* Gresstennis
* Grustennis

Referanser
----------

1. ↑  http://www.tennisuniversal.com/Data/product\_search\_res.asp? Arkivert 6. januar 2012 hos Wayback Machine.
**Bømlabrua** er ei hengebru over Spyssøysundet mellom Nautøy og Spyssøya i Bømlo og Stord kommuner i Hordaland.

Konstruksjon
------------

Lengden er 998 meter med et hovedspenn på 577 meter. Brutårnene er rager 105 meter over vannflaten, og seilingshøyden er 36 meter. Bømlabrua inngår i Trekantsambandet som del av fylkesvei 542. Brua ble åpnet den 30. april 2001.

Hengebrua er en bygd med en tilfartsdel som hviler på 7 pilarer på den ene siden og en kort tilfartsdel på den andre siden, uten pilarer.
Brua har to kjørefelt og et fotgjengerfelt.

Tårnene og pilarene er bygd med betong klatreforskaling.

Selve brobanen hviler på et kassetverrsnitt i stål. Kassen har en bredde på 13 meter og en høyde på 2,6 meter. Hovedkablene er forankret direkte til fjell.

Manglende vedlikehold
---------------------

I mars 2022 ble det kjent at det var oppdaget kritiske skader på bærekablene grunnet fukt. Vestland fylkeskommune satte av 85 millionar kroner til avfuktingsanlegg på broen, samt på Stordabrua.

Se også
-------

* Spissøybrua
* Stordabrua
* Bømlafjordtunnelen

* Liste over broer i Norge
* Liste over broer i Norge etter lengde

Referanser
----------

1. ↑  «Trafikkdata Fv542 Bømlabrua v/bomstasjon». Statens vegvesen.
2. ↑  «Bruene - Bømlo kommune». Bømlo kommune. Arkivert fra originalen 6. juni 2020. Besøkt 20. oktober 2014.
3. ↑  Endra, Av Ingvild Ramstad Publisert. «Bømlabrua får løyving til naudsynt vedlikehald». *www.vestlandfylke.no* **(norsk)**. Besøkt 22. mars 2022.

Eksterne lenker
---------------

* Structurae om Bømlabrua
* AAS-JACOBSEN AS om bømlabrua
* Trekantsambandet – offisiell side
* scandion.no om Trekantsambandet

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Sentralt stedsnavnregister
 |
Portal: Film

**Cinéma vérité** (fransk for «sannferdig kino») er en type dokumentarfilm som oppsto i Frankrike på 1950-tallet med pådrivende, tolkende observasjon. Begrepet ble oppfunnet av Jean Rouch, inspirert av russiske Dziga Vertovs teori om *Kino-Pravda* («kinosannhet») og påvirket av filmene til amerikaneren Robert J. Flaherty. Det kombinerer improvisasjon med subjektiv bruk av kamera for å avsløre sannheten eller framheve emner skjult bak den grusomme virkeligheten.

Viktige elementer i Cinéma vérité:

* Intervjuet og dialogen står sentralt.
* Filmskaperen interagerer: provoserer fram virkelige meninger og reaksjoner som ikke er bearbeidet eller fortolket.
* Filmskaperen er en katalysator for det som blir vist.

Etiske og estetiske analyser av dokumentarformen fra 1950- og 1960-tallet har også blitt knyttet til et kritisk blikk på etterkrigstidens propaganda. En enkel måte å beskrive denne formen for film er å hevde at den er opptatt av forestillinger av sannhet og virkelighet i filmen. Også feministiske filmer fra 1970-tallet benytter ofte teknikker fra *cinéma-vérité*. Etter teknikkens popularitet begynte å falme ble den kritisert for dens villedende pesudo-naturlige konstruksjon av virkeligheten.

Referanser
----------

1. ↑   Glossary of rouchinan terms, *Maitres Fous.net**; nettsted dedikert studiet av Jean Rouchs filmer*
2. ↑   «Camera that Changed the World», BBC
3. ↑  «Jean Rouch, Edgar Morin-Chronique d'un été (1961)» Arkivert 18. mai 2013 hos Wayback Machine. Avaxhome
4. ↑   «A feminist critique of documentary film», *Serendip Studio* 22. november 2007
5. ↑  Warren, Shilyh (høsten 2008): «By, For, and About: The ‘Real’ Problem in the Feminist Film Movement» Arkivert 25. januar 2020 hos Wayback Machine. *Mediascape*, UCLA

Se også
-------

* Dokumentarfilm
* Filmhistorie

Eksterne lenker
---------------

* French Realism and Cinema Verite hos *Parles-vous.com*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Encyclopædia Britannica
 |
**Cair Paravel** er den fiktive hovedstaden i eventyrlandet Narnia, en fantasiverden som ble skapt av forfatteren C. S. Lewis som sted for hans syv romaner i *Narnia-serien* for barn som ble utgitt i tidsrommet 1950–1956.

Ifølge profetien skulle fire menneskebarn («to sønner av Adam og to døtre av Eva») sitte på de fire tronene i Cair Paravel og styre landet. Cair Paravel var ikke hovedstad hele tiden. Den onde Dronning Jadis/Heksa Hvit brukte sitt eget slott i nord som sin hovedstad. Hun fryktet Aslan (skaperen av landet) og holdt seg i flere hundre år borte fra Narnia. Årsaken til dette var et tre, hun hadde spist et eple av et tilsvarende tre for å få evig ungdom. Ettersom hun tok eplet til egen vinning var bare lukten av treet nok til å holde henne borte.

Kong Miraz, som hadde begått drap for å få tronen, hadde slottet Miraz som hovedstad. Det var bare de som på lovlig måte hadde tilegnet seg tronen som brukte Cair Paravel som hjem og hovedstad.

| * v
* d
* r
Narnia-bøkene av C.S. Lewis |
| --- |
| Bøkene | *Drømmen om Narnia* **·** *Løven, heksa og klesskapet* **·** *Hesten og hans gutt* **·** *Prins Caspian* **·** *Reisen til det ytterste hav* **·** *Sølvstolen* **·** *Den siste striden* |
| Film & tv | *Drømmen om Narnia* (1988–90) | Legenden om Narnia (film): *Løven, heksa og klesskapet* (2005)  **·** *Prins Caspian* (2008)  **·** *Reisen til det ytterste hav* (2010) |
| Rollefigurer | Digory **·** Polly **·** Jadis (Heksa Hvit) **·** Peter **·** Susan **·** Edmund **·** Lucy **·** Eustace **·** Jill **·** Caspian **·** Aslan **·** Tumnus  **·** Dysterpytt **·** Rippipip |
| Steder | Charn **·** Narnia **·** Cair Paravel **·** Calormen **·** Telmar |

Portal: Litteratur
Sankt **Caius** eller **Gaius** var pave fra 17. desember 283 til 22. april 296. Kristen tradisjon gjør ham til en innfødt av den dalmatiske byen Salona dag Solin nær Split, sønn av en mann ved navn Caius, og et medlem av en fornem familie relatert til keiser Diokletian.[]

Hans legende hevder at Caius tilflukt i katakombene i Roma og døde som en martyr.

Caius 'grav, med original gravskrift, ble oppdaget i katakombene av Callistus, og i den ringen som han brukte til å forsegle hans brev.[] I 1631 ble hans angivelige residens i Roma forvandlet til en kirke. Imidlertid ble det revet i 1880 for å gjøre plass til krigsdepartementet.[] Hans relikvier ble overført til kapellet i Barberini familien.

Caius's festdag er den 22. april. Han er nevnt i det romerske "martyrologi", den offisielle listen over kjente helgener.

Eksterne lenker
---------------

* 

  



|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Forgjenger:**Eutychian** | **Pave**(liste over paver) | Etterfølger:**Marcellinus (pave)** |


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Catholic-Hierarchy **·** Deutsche Biographie **·** BIBSYS **·** VIAF **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NLA **·** NKC
 |
**Pebble Island** (spansk: *Isla Borbón*) er den femte største av Falklandsøyene, beliggende nord for Vest-Falkland. Øya har en liten bosetning, etablert i 1846, som livnærer seg av sauehold og kvegdrift.

Under Falklandskrigen i 1982 ble øya befestet av en argentinsk styrke på 300 mann, men ble stormet og gjenerobret av britiske Special Air Service (SAS) 14-15. mai. På øya er det satt opp både britiske og argentinske krigsminnesmerker.

Bosetningen er beliggende på et eid som deler øya i to. Østsiden er myrlendt og har rikelig med svømmefugler og vadefugler, inkludert villand, lappedykkere og svartnakkesvaner. Vestsiden er berglendt og har kolonier av klippehopperpingviner, gulltoppingviner, kongepingviner og hornpingviner.

Referanser
----------

1. ↑  Falkland Islands Important Bird Areas Arkivert 10. juli 2011 hos Wayback Machine. Falklands Conservation

Eksterne lenker
---------------

* www.pebblelodge.com

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | GeoNames
 |
Invitasjon til et Meistersinger arrangement i St. Kataharina katedralen
**St. Katharinakatedralen** var et kloster i den tyske byen Nürnberg. Bygningen har historie helt tilbake til 1297 og ble skjenket dominikanerordenen av Konrad von Neumarkt.

På 15-tallet var katedralen vertskap for de berømte Nürnberg Meistersinger-arrangementene. Meistersingerkonkurransene var svært populære blant middelklassen i Tyskland på 14. – 15. og 16. hundretallet og Nürnberg katedralen ble en av de mest kjente stedene.

Etter dette stod bygningen ubrukt i mange år, helt frem til 1887. Til minne om Nürnberg Meistersinger ble det igjen holdt regelmessige musikkmøter i katedralen.

Under det tredje riket ble det tidligere bønnestedet benyttet som politisk scene av det nasjonalsosialistiske partiet, NSDAP. I forbindelse med rikspartidagene i 1935 og 1936 ble flere av nasjonalsosialistenes møter holdt i kirkebygningen. 

Den allierte bombingen av Nürnberg i januar og februar 1945 la mesteparten av gamlebyen i Nürnberg i ruiner. Katharinakirken ble ødelagt og kun noen få vegger ble stående igjen.

Området brukes i dag som utendørskonserter under navnet St. Katharina Open Air.

Se også
-------

* Arrangementsområdene under Rikspartidagene i Nürnberg, anleggene for de tyske nazistenes partikongresser og massemønstringer i 1930-årene
* Mestersangerne fra Nürnberg

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND
 |
Kart over St. Lawrencebekkenet.
**St. Lawrencebekkenet** er et vassdragsbekken i Canada og USA som ble skapt i istiden, for om lag 13 000 år siden. Bekkenet er på om lag 1,03 millioner km², og utgjøres av St. Lawrence River som renner østover og danner grense mellom Canada og USA. Vassdraget har få og små sideelver, og de renner nesten utelukkende inn fra nord.

Bekkenet oppsto da store mengder smeltevann, som hadde samlet seg opp i Lake Agassiz, brøt igjennom de raskt smeltende ismassene mot øst og gravde seg ut til Atlanterhavet. Gjennombruddet av ismassene var dramatisk, det reduserte temperaturen og saltholdigheten i Nord-Atlanteren og bøyde Golfstrømmen sørover. Hele verdens klima ble kaldere og tørrere, og denne effekten vedvarte fra om lag 10 900 f.Kr. til om lag 9 600 f.Kr. Lake Agassiz ble delvis avrent og lever idag videre som De store sjøer, mens Niagarafallene vitner om dramatikken i vannmassenes gjennomskjæring og dannelsen av bekkendalen. Perioden for dannelsen av St Lawrencevassdraget har fått navnet yngre dryas.

St. Lawrencebekkenet er ikke særlig bredt, og domineres av De store sjøer. Området utgjør det økonomiske hovedområdet i Canada, og gir fruktbart landbruk både for Canada og det nordøstlige USA. Store landbruksmarkeder for kjøtt og korn ligger i Chicago og Milwaukee, mens Canadas to største byer – Montréal og Toronto – ligger langs vassdraget. St. Lawrence er farbar for større skip helt til Duluth i vest, takket være utgraving av sluser. Bekkenet er flatt og har relativt lave høydeforskjeller, med unntak av Niagarafallene har det derfor bare beskjedne potensialer for vannkraft som ikke oppveier verdien av å videreføre skipsfarten på vannveiene.
***Peckena*** er en slekt av mycelbiller som særlig finnes knyttet til sopp og åtsler.

Utseende
--------

Små (2-4 millimeter), halvmatte, mørkbrunlige mycelbiller, kroppsformen nærmest dråpeformet med lange bein. Antennene er litt kølleformede og 11-leddete. De fem ytterste leddene danner en avlang klubbe, men det åttende leddet er mye mindre enn de andre og er vanligvis forkortet til en liten skive. Hodet er oftest kraftig innskåret bak fasettøynene, med en smal hals, men dette kan være vanskelig å se da billene gjerne trekker hodet inn under brystskjoldet. Hannen har utvidete føtter på forbeina.

Levevis
-------

Artene kan finnes på små åtsler, mellom råtnende plantemateriale og av og til i musereir.

Utbredelse
----------

Slekten er utbredt i den neotropiske økosonen (Peru).

Systematisk inndeling
---------------------

**Treliste**
* Ordenen biller, **Coleoptera**
	+ Underordenen Polyphaga
		- Overfamilien åtsel- og rovbiller, **Staphylinoidea**
			* Familien **mycelbiller, Leiodidae** Fleming, 1821
				+ Underfamilien kadaverbiller, **Cholevinae**
					- Stammen Ptomaphagini
						* Slekten ***Peckena*** Gnaspini, 1996
							+ *Peckena ventralis* Gnaspini, 1996

Referanser
----------

1. ↑  «Artsdatabankens artsopplysninger». Artsdatabanken. 12. november 2020. Besøkt 12. november 2020.

Kilder
------

Leiodidae i Tree of life

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Peckena* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata
**Nikolaj Nikolajevitsj Baratov** (russisk: Николай Николаевич Баратов; født 1. februar 1865 i Vladikavkaz i Russland, død 22. mars 1932 i Paris) var en russisk general.

Bakgrunn og virke
-----------------

Baratov var etnisk georgier; hans etternavn var egentlig *Baratashvili*. Han var også en ataman for terekkosakkene.

Baratov ble offiser i 1882, oberst i 1900 og generalløytnant i 1912. Under første verdenskrig var han øverstkommanderende for de russiske styrkene i Persia og deres inntog i 1915. Baratov forsøkte der å oppnå kontakt med de britiske styrkene i Mesopotamia. Han ble imidlertid beseiret av tyrkerne i slaget ved Chanykin og kunne først i 1917 forene seg med britene under general Frederick Stanley Maude.

Etter oktoberrevolusjonen i 1917 oppløste Baratov sitt korps og levde i eksil i Britisk India i fem måneder. Under den russiske borgerkrig sluttet han seg til den hvite bevegelse. I juni 1919 sendte general Denikin (leder av den anti-sovjetiske frivilligehær og Sør-Russlands væpnede styrker) Baratov for å nå bilagt de ugreie forbindelser med den demokratiske republikk Georgia, med løfte om at Georgias nordgrenser skulle sikres som takk for de hvite styrkers fri gjennommarsj gjennom Georgia.

Den 13. september 1919 ble Baratov alvorlig såret i et terroristangrep i Tbilisi, med den følge at han måtte amputere et ben. Fra mars til april 1920 var Baratov utenriksminister for den sør-russiske regjering.

Etter den hvite bevegelses endelige nederlag i november 1920 levde han i eksil i Frankrike der han ledet en rekke russiske emigrantorganisasjoner.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Første verdenskrig
**Roger Joyce Bushell** (født 30. august 1910 i Springs i Transvaal i Sør-Afrika, død 29. mars 1944 i Ramstein i Tyskland) var en sørafrikansk-født britisk pilot i Royal Air Force som satt i tysk fangenskap under den andre verdenskrig. Han er kjent for å ha organisert og ledet den berømte flukten fra den tyske fangeleiren, Stalag Luft III. Denne leiren hadde maksimum sikkerhet og var tilsiktet allierte krigsfanger som måtte voktes bedre fordi de tidligere hadde klart å rømme fra andre fangeleirer. Den kjente flukten ble brukt som grunnlag for filmen *The Great Escape* fra 1963.

Bushell ble offisielt oppnevnt til skvadronsjef i RAF den 1. januar 1940. Under skvadronens første kamp mot fiendtlige fly den 23. mai 1940, mens skvadronen var på patrulje i nærheten av Calais, ble Bushell kreditert med å skade to fiendtlige jagerfly av før han selv ble skutt ned. Bushell krasjlandet sin Spitfire på tysk-okkupert område, og han ble tatt til fange før han fikk mulighet til å komme seg i sikkerhet. I den tyske fangeleiren gravde fangene tre forskjellige tunneler som skulle føre dem ut i friheten. Årsaken til at fangene skulle bygge tre separate tunneler, var for at muligheten til å rømme skulle bli større. Dersom tyskerne oppdaget én av tunnelene, ville de ikke tro at det fantes flere tunneler.

Jorden de gravde ut fra tunnelene tømte de ut i leiren uten at fangevokterne oppdaget det. I august 1943 ble den ene av de tre tunnelene oppdaget av tyskerne, men de to andre tunnelene ble ikke oppdaget. 24. mars 1944 var den ene tunnelen klar til bruk. Men de mange hundre fangene kunne ikke stikke av samtidig så det ble trukket lodd om hvem som fikk dra først. Men tyskerne oppdaget flukten mens de pågikk og bare 76 krigsfanger klarte å redde seg unna. 73 av disse ble senere tatt til fange igjen. Bushell ble tatt til fange dagen etter flukten mens han sto på en togstasjon sammen med en annen av de rømte krigsfangene. Tre dager senere ble begge skutt av tyskerne.

Referanser
----------

1. 1 2   Find a Grave, oppført som Roger Joyce Bushell, Find a Grave 14091429, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   Commonwealth War Graves Commission database[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  FindaGrave.com
4. ↑  Pegasusarchive.org
5. ↑  DailyMail.co.uk

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Harry Halvsjuk & the Håpløse** var en musikkgruppe fra Hamar som vant spellemannprisen for beste barneplate i 1985.

Historie
--------

Bandet startet som **Kåre Spon danseorkester** på Hamar i 1976. Den første besetningen var Bjarte Ytre-Arne (sax, fløyte, keyboards), Bjørn Morten Kjærnes (trombone), Lars Lønne (Hammond, keyboards), Tom Erik Antonsen (bass) og Lars Espen Bakke (trommer). Bandet startet som et jazzrock-band med første opptreden under HamJam på Domkirkeodden i Hamar. Senere ble repertoaret mer rock, pop og funk.

Bandet opererte senere under navnet Harry Halvsjuk & the Håpløse, som fikk Spellemannpris for beste barneplate i 1985. Bandet har hatt mange medlemmer innom fra starten i 1976 til oppløsning i 1989.

Blant medlemmer i Kåre Spon (som det ofte ble forkortet til) finner vi: 

* Roar Morten Nilsen (gitar)
* Torgeir Gabrielsen (gitar)
* Per Bekkevoll (trommer) Henning Røberg (gitar)
* Frank Karstensen (bass)
* Thor Bendiksen (trommer)

Bandet laget forestillingen «Litt om pop» (popmusikkens historie) og turnerte på ungdomsskoler for Rikskonsertene i flere fylker.

Kåre Spon Danseorkester spilte reunion-konsert på Hamar i 2007, med tilnærmet originalbesetning.

Kilder
------

* «Helklaff for Halvsjuk». Aftenposten, 12.2.1986
**Nikolaj Vladimirovitsj Dahl** (russisk: Николай Владимирович Даль) (født 17. juli 1860, død 1939) var en russisk lege.

Dahl er best kjent for å være den som hjalp komponisten Sergej Rakhmaninov etter en langvarig depresjon knyttet til oppføringen av hans første symfoni. Fra januar 1900 behandlet Dahl Rakhmaninov hver eneste dag i tre måneder ved hjelp av hypnose. Som takk for Dahls hjelp dediserte Rakhmaninov sin andre klaverkonsert til ham. Dahl emigrerte i 1925 og døde i Beirut i 1939.

I programhefter fra Oslofilharmonien i 1999 og 2001 ble det hevdet at Dahl var norsk, men dette har senere blitt tilbakevist i en artikkel i *Tidsskrift for Den norske lægeforening*.

Referanser
----------

1. 1 2 3 4 5 6   petrsu.ru[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Tidsskriftet.no – Rakhmaninov og doktor Dahl – ønsketenkning og nasjonal selvhevdelse Arkivert 22. mai 2006 hos Wayback Machine.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni **·** MusicBrainz
 |
Må ikke forveksles med MDMA.
**Empathy** er en klient for direktemeldinger og IP-telefoni som støtter tekst, tale, video, filoverføringer og kommunikasjon mellom ulike protokoller.

Empathy ble avledet av Gossip, etter en uenighet blant distributørene om programmets back-end. Det ble startet av Michael Hallendal, Richard Hult og senere vedlikeholdt av Martyn Russell. Gossip var i begynnelsen fullstendig XMPP-basert (på samme måte som Google Talk og Facebook's chat), men andre ønsket å benytte seg av Telepathy. Dette førte til et nytt produkt med navnet Empathy.

Empathy sørger også for en samling gjenbrukbare grafiske styreelementer for å utvikle klienter for direktemeldinger for skrivebordsmiljøet GNOME. De er skrevet som en utvidelse av Telepathy, for forbindelse med forskjellige direktemeldingsnettverk med et felles grafisk brukergrensesnitt.

Empathy har vært inkludert i GNOME desktop siden versjon 2.24, i Ubuntu siden versjon 9.10 (Karmic Koala), og i Fedora siden version versjon 12 (Constantine); Empathy har erstattet Pidgin som deres standard direktemeldings-applikasjon.

Referanser
----------

1. ↑  «Empathy changelog».
2. ↑  ; besøksdato: 19. januar 2018.
3. ↑  .
4. ↑  ; besøksdato: 29. april 2021.
5. ↑  Ryan, Paul (25. august 2007). «Empathy toolkit simplifies instant messaging integration». *Ars Technica*. Besøkt 20. mars 2010.
6. ↑  Paul, Ryan (20. mars 2009). «Hands-on: GNOME 2.26 brings incremental improvements». *Ars Technica*. Besøkt 20. mars 2010.
7. ↑  «GNOME 2.24 Release Notes». The GNOME Project. Besøkt 18. juli 2011.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Empathy (software) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
**Olav Anton Aalholm** (1902–1983) var en norsk embetsmann, slekts- og lokalhistoriker. Han var ekspedisjonssjef i Innenriksdepartementet under NS-regjeringen 1941–1945 og fylkesarkivar i Aust-Agder 1958–1972.

Liv
---

Han var født i Arendal som sønn av overrettssakfører Thomas Olsen Aalholm (1872–1935) og Dagmar Hildegard Grüner (1876–1950). Aalholm ble student i 1920 og tok juridisk embetseksamen i 1924. Etter å ha vært dommerfullmektig 1925–1929 ble han sekretær i Justisdepartementet. Fra høsten 1940 arbeidet han for innenriksråd Thorleif Dahl med organiseringen av det NS-ledede Innenriksdepartementet, hvor han først ble byråsjef og i desember 1941 ekspedisjonssjef for Sentralkontoret. Han meldte seg inn i NS i juli 1941, og i 1942 etterfulgte han Thorleif Dahl som sambandsmann (tillitsmann for NS) i departementet. I 1943 skrev han en artikkel i tidsskriftet *Ragnarok* om «aktuelle forvaltningsprobelemer». Samme år ble Sentralkontoret i Innenriksdepartementet slått sammen med Den alminnelige avdeling, hvor Aalholm ble sjef. Etter 8. mai 1945 ble Aalholm arrestert, og året etter ble han dømt til tvangsarbeid og bøter i landssvikoppgjøret.

Aalholm virket senere som overrettssakfører og arkivkonsulent. Han var med på å opprette Aust-Agder-Arkivet i Arendal, og ble i 1958 utnevnt til fylkesarkivar i Aust-Agder. Han gikk av fra denne stillingen i 1972.

Aalholm stammet fra en kjøpmannsfamilie i Arendal og var interessert i slekts- og lokalhistorie. Han skrev flere bøker, blant annet om Arendal Bryggeris historie, om Arendals Forsikringsselskab og om handelshuset Thommesen-Smith. Han var æresmedlem i Agder historielag.

Referanser
----------

1. ↑  *NS årbok*. Rikspropagandaledelsen. 1942. s. 157.
2. ↑  Wikstrand Andresen (2020), s. 109, note 364.
3. ↑  Wikstrand Andresen (2020), s. 109, note 364.
4. ↑  «Arbeiderbladet». Oslo. 13. juni 1945. s. 2.
5. ↑  «Arbeiderbladet». Oslo. 20. juni 1946. s. 3.
6. ↑  «Lillesands-Posten». Lillesand. 16. mai 1972.

Litteratur
----------

* *Studentene fra 1920*. Bokkomitéen. 1948.
* *Studentene fra 1920*. Bokkomiteen for studentene fra 1920. 1970.
* Ørnulf Wikstrand Andresen: *Lyktes Nasjonal Samlings kommuneprosjekt?*, doktoravhandling ved Universitetet i Tromsø, 2020
* Torbjørn Låg: «Fylkesarkivar Olav Anton Aalholm», i *Aust-Agder-arv*. Senteret. 1983.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF
 |
**Olav Aspelund** (født 12. januar 1930 i Beiarn, død 25. september 2018 i Oslo) var en norsk forsker innen kjernefysikk, og statsstipendiat.

Han tok eksamen ved Norges tekniske høgskole i 1956, og arbeidet deretter ved Institutt for atomenergi, Kjeller, ved AB Atomenergi i Sverige og senere også i Vest-Tyskland. Han ble dr.philos. ved Universitetet i Oslo i 1968 på området *hurtige nøytroners kjernefysikk*. Deretter arbeidet han en tid ved NORSAR-anlegget på Kjeller, og deretter ved Institut für Kernphysik ved Kernforschungsanlage Jülich i Tyskland. Fra 1976 til han ble pensjonist arbeidet han ved Fysisk institutt ved Universitetet i Oslo. Der ble hans virksomhet finansiert av Norges allmennvitenskapelige forskningsråd inntil han i 1983 ble utnevnt til statsstipendiat.[]

Referanser
----------

1. ↑   vareminnesider.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Dødsannonse». *Våre minnesider*. Besøkt 26. september 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF
 |
***Morgunblaðið*** (islandsk: *Morgenbladet*) er den største avisa på Island med et daglig opplag på mellom 50 000 og 55 000 eksemplarer.[*når?*] *Morgunblaðið* har de fleste av sine lesere i den sørvestlige delen av landet, særlig i og omkring hovedstaden Reykjavík.

Avisa ble grunnlangt av Vilhjálmur Finsen og kom ut første gang 2. november 1913. Siden 1919 har avisa blitt utgitt av Árvakur. Politisk har avisa har tette bånd til det konservative partiet Sjálfstæðisflokkurinn (Selvstendighetspartiet), særlig under den kalde krigen. Fram til 1993 deltok avisas redaktør og politiske reportere på møter i partiets Alltingsgruppe. Offisielt er partibåndene i dag brutt, men avisa er flere ganger blitt kritisert for å støtte seg til partiets politiske syn, særlig under valgkampene. Avisa har hatt avvikende syn enn partiet i saker som handler om fiskekvoter, foruten at avisa har rekruttert flere venstreorienterte journalister og har gitt spillerom for artikler som blant annet har fremmet feminisme.

I 1998 ble avisas nettsted åpnet. Siden 2003 har avisa også kommet ut på mandager og gis i dag ut alle dager og består av mellom 60 og 120 sider.

Ansvarlig redaktør
------------------

* Vilhjálmur Finsen (1913–1921)
* Þorsteinn Gíslason (1921–1924)
* Jón Kjartansson (1924–1947)
* Valtýr Stefánsson (1924–1963)
* Sigurður Bjarnason (1956–1970)
* Bjarni Benediktsson (1956–1959)
* Einar Ásmundsson (1956–1959)
* Matthías Johannessen (1959–2000)
* Eyjólfur Konráð Jónsson (1960–1974)
* Styrmir Gunnarsson (1972–2008)
* Ólafur Þ. Stephensen (2008–2009)
* Davíð Oddson og Haraldur Johannessen (2009–)

Eksterne lenker
---------------

* (is) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Morgunblaðið – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** VIAF **·** OCLC **·** GND **·** ISSN **·** ISSN
 |
**Olav Aspheim** (født 24. november 1921, død 9. mars 1948) var en norsk NS-mann, frontkjemper og statspolitikonstabel.

Aspheim var gårdsarbeider fra Ringerike, og meldte seg inn i Nasjonal Samling i oktober 1940. Han vervet seg som frontkjemper, og tjenestegjorde i 5. SS-Division «Wiking».

Fra august 1944 var han konstabel ved Statspolitiet i Oslo. Han var blant nordmennene som 9. februar 1945 deltok i eksekusjonspelotongen på retterstedet på Akershus festning da tyve norske motstandsfolk ble skutt.

Aspheim ble etter krigen arrestert, og i landssvikoppgjøret dømt for sine gjerninger, blant annet for mishandling og legemsbeskadigelse. Saken hans ble avgjort i Høyesterett 27. februar 1947, og han ble dømt til døden. Han ble henrettet på Akershus festning 9. mars 1948.

Referanser
----------

1. ↑  Side 296. Eirik Veum: *Nådeløse Nordmenn. Statspolitiet 1941 - 1945*. Kagge Forlag 2012 ISBN 978-82-489-1174-6

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Geni
 |

Portal: Andre verdenskrig
**Hans Trier Hansen** (født 15. mai 1893, død 12. september 1980) var en dansk sportsutøver som deltok under de olympiske leker 1912 i Stockholm og 1920 i Antwerpen.

Hansen vant en olympisk sølvmedalje i turn under OL 1912 i Stockholm. Han var med på det danske laget som kom på andreplass i lagkonkurransen i mangekamp svensk system bak Sverige. Det var tre lag fra tre nasjoner som var med i konkurransen som ble avholdt på Stockholms stadion.

Åtte år senere under sommer-OL 1920 i Antwerpen ble han olympisk mester i turn. Han var med på det danske laget som vant lagkonkurransen i fritt system med 51,35 poeng foran Norge med 48,55. Det var kun de to lagene som deltok i konkurransen.

OL-medaljer
-----------

* 1920 Belgias flagg Antwerpen - Gull **Gull** i turn, lagkonkurranse fritt system Danmarks flagg Danmark
* 1912 Sveriges flagg Stockholm - Sølv Sølv i turn, lagkonkurranse svensk system Danmarks flagg Danmark

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Trier Hansen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Hans Trier Hansen – Olympic.org Rediger på Wikidata

* (en) Hans Trier Hansen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Hans Trier Hansen – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Hans Trier Hansen – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for Sovjetunionens flagg Sovjetunionen |
| De olympiske ringer |
| Sølv | 1980 i Moskva | Kulestøt |
| Bronse | 1976 i Montreal | Kulestøt |
| EM |
| Sølv | 1978 i Praha | Kulestøt |

**Aleksandr Georgievitsj Barysjnikov** (russisk: Александр Георгиевич Барышников, født 11. november 1948 i Khabarovsk kraj) er en russisk tidligere kulestøter som konkurrerte for Sovjetunionen. Karrierens høydepunkter er bronsemedaljen i OL 1976 i Montreal og sølvmedaljen fra OL 1980 i Moskva.

I overgangen til 1970-tallet var både russere og amerikanere i gang med å eksperimentere med en ny, roterende teknikk. I Europa er rotasjonsteknikken ofte referert til som «Barysjnikov», etter Aleksandr Barysjnikov.

Verdensrekord
-------------

Den amerikanske kulestøteren Brian Oldfield støtte 22,86 m i El Paso, Texas, 10. mai 1975. I denne konkurransen flyttet Oldfield verdensrekorden 3 ganger: 21,94 m, 22,25 m og 22,86 i tredje forsøk, hvorpå han gav seg. Tre støt tre rekorder. På denne tiden var det en profesjonell liga med friidrettsutøvere i USA, og siden Oldfield var profesjonell ble ikke rekorden ratifisert av IAAF. Da Barysjnikov støtte 22.00 m i 1976 var han den som offisielt ble kreditert som verdens første 22 meterskaster.

Referanser
----------

1. ↑   World Athletics Database, World Athletics utøver-ID 7500, oppført som Aleksandr Baryshnikov[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Aleksandr Barysjnikov – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Barysjnikov – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Barysjnikov – databaseOlympics.com (arkivert) Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Barysjnikov – World Athletics Rediger på Wikidata

* (en) Aleksandr Barysjnikov – Track and Field Statistics Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Hans Thøger Winther** (født 22. januar 1786, død 10. februar 1851) var en norsk forlegger og boktrykker og en pioner innen fotografi. Han var født i Danmark.

Han startet i 1822 en forlagsbokhandel, og senere eget bok- og stentrykkeri. Han deltok blant annet i utgivelsen av det illustrerte *Norsk Penning-Magazin* og den første illustrerte bibelen i landet. 

Krohgstøtten i Oslo av Hans Thøger Winther
Winther utviklet tre ulike metoder til fotografisk gjengivelse og ga ut den første fotoboken i Norge, *Anviisning til paa trende forskjellige Veie at frembringe og fastholde Lysbilleder paa Papir* (1845), en av de første bøkene i verden på området. Arbeidet hans fikk liten innflytelse, siden det var daguerreotypien og kalotypien som kom til å danne grunnlaget for den videre utviklingen til fotografiet. 

Gateparti i Oslo, tatt i 1840-årene.

Kilder
------

* Hans Thøger Winther fra Norsk biografisk leksikon

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Thøger Winther – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Hans Thøger Winther – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Faksimileutgave av Winthers bok *Anviisning til paa trende forskjellige Veie at frembringe og fastholde Lysbilleder paa Papir*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Norsk kunstnerleksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** NMFF **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** ISNI **·** KulturNav **·** KulturNav
 |
**Olav Bergene Holm** (født 14. januar 1940 i Kvelde) var ordfører i Hedrum fra 1976 til 1985. Han representerte Kristelig Folkeparti, og var i perioden 1985 til 1989 vararepresentant til Stortinget for Kristelig Folkeparti i Vestfold. Han møtte 65 dager i perioden. Som ordfører i Hedrum engasjerte han seg i samarbeidet med kommunens vennskapsby i Polen, Malbork. Han har besøkt byen 15 ganger med hjelpesendinger fra Polen-komiteen fra 1982 til 1998.

Biografi
--------

Olav Bergene Holm er sønn av grunnleggeren av Bergene Holm, sagbruksbedriften i Larvik. Han har arbeidet som teknisk direktør i bedriften i 50 år og sterkt engasjert i næringslivets bransjeorganisasjoner i Larvik. I tillegg til politisk engasjement har han også vært engasjert i Normisjon, Norsk Luthersk Misjonssamband og Kristen Muslimmisjon.

Heder
-----

* Kongens fortjenstmedalje i gull 2007
* Æresmedlem i Treindustriens Tekniske Forening
* Kveldeprisen

Kilder
------

* Omtale i Aftenposten Kultur torsdag 14. januar 2010 side 14

Referanser
----------

1. ↑  Stortinget.no: Olav Bergene Holm
2. ↑  *Et lite stykke Polen*. Artikkel i Østlandsposten 16. desember 2007
3. ↑  Kongens fortjenstmedalje i gull tildelt Olav Bergene Holm[*død lenke*]
4. ↑  Øvrige æresmedlemmer[*død lenke*]
5. ↑  Kveldeprisen[*død lenke*]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Olav Bergene Holm hos Stortinget Rediger på Wikidata

* (no) Olav Bergene Holm hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki **·** BIBSYS **·** Stortinget **·** VIAF
 |
**Den georgiske folkeavstemning om NATO-medlemskap** ble avholdt 5. januar 2008. Folkeavstemningen var ikke-bindende og rådgivende folkeavstemning, og ble avholdt samtidig med Presidentvalget i Georgia. Dette ble annonsert i en overraskende avgjørelse 26. november 2007, like før Mikheil Saakashvili trakk seg som president. Folkeavstemning skjedde samtidig med presidentvalget i Georgia.

Bakgrunn
--------

### Krisen i 2007

Senere i 2007 nådde Georgia sin verste krise siden roserevolusjonen. En serie med demonstrasjoner mot regjeringen i oktober, med anklager om mord, korrupsjon. Irakli Okruashvili var den fremste talsmannen for anklagene. Protestene fikk sitt klimaks tidlig i november 2007, og involverte flere opposisjonsgrupper og media-mogulen Badri Patarkatsishvili. Selv om demonstrasjonene døde ut raskt, bestemte regjeringen seg for å bruke politi mot de gjenværende demonstrantene. Dette resulterte i gateslag i Tbilisi 7. november. Presidenten innførte unntakstilstand i perioden 7. til 16. november og restriksjonene pålagt noe media, førte til hard kritikk av Saakashvili-regjeringen fra både inn- og utland.

8. november 2007 kom President Saakashvili med et kompromiss, der han foreslo å avholde Presidentvalget i Georgia tidlig i 2008. Han foreslo også å avholde en folkeavstemningen om tidspunktet for valg på ny nasjonalforsamling og en folkeavstemning om NATO-medlemskap samtidig. Flere endringer i valgoppsettet ble gjort for opposisjonen.

Valgresultatet
--------------

### Valgdagsmåling

En uavhengig valgdagsmåling på samme tid som folkeavstemningen og presidentvalget foregikk, viste at 61% hadde stemt for georgisk medlemskap i NATO.

### Endelig resultat

Det eneste spørsmålet ved folkeavstemningen var: «*Vil du at Georgia skal bli et medlem av NATO?*». Ifølge offisielle resultater fra den georgiske valgkommisjonen, stemte 77% JA (1 355 328), mens 23% stemte NEI (404 943).

Se også
-------

* Presidentvalget i Georgia 2008

Referanser
----------

1. ↑  Georgier sollen am 5. Januar auch über Nato-Beitritt entscheiden NZZ, 26 November 2007
2. ↑  Georgia to Hold Plebiscite on NATO Membership UNA Georgia, 26 November 2007
3. ↑  Civil Georgia: Saakashvili Calls Snap Presidential Polls, Referendum Arkivert 1. september 2020 hos Wayback Machine. presentert 8. november 2007
4. ↑  ABC: President, challenger both claim win in Georgian poll, presentert 6. januar 2008
5. ↑  Plebiscite.[*død lenke*] Elections.Ge (Civil Georgia). 11. januar, 2008.

Eksterne lenker
---------------
**Olav Brattegard** (1903–1978) var en norsk germanist og professor ved Norges Handelshøyskole.

Olav Brattegard var sønn av stasjonsmester Torleif O. Brattegard (1869–1946) og Ambjørg O. Huus (1873–1923), og far til biologen Torleiv Brattegard. Han gikk reallinjen på Voss landsgymnas og ble student i 1923. Fra 1924 til 1926 var han lærervikar ved skolen. I 1931 tok han filologisk embetseksamen og var lektor i norsk ved Universitetet i Hamburg fra 1931 til 1932. Fra 1932 til 1936 var han lektor ved Voss landsgymnas. Fra 1936 var han lektor ved Norges Handelshøyskole i Bergen.

Han ble *dr. philos.* i 1946. Fra 1947 var han dosent i tysk filologi ved Norges Handelshøyskole, fra 1951 til 1973 professor. Brattegard skrev blant annet om de tyske hansakjøpmennene i Bergens middelnedertyske skriftspråk, og utga Edvard Edvardsens bergensbeskrivelse for Bergens historiske forening.

Referanser
----------

1. 1 2   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Olav\_Brattegard[Hentet fra Wikidata]

Litteratur
----------

* *Studentente fra 1923*. Oslo, 1950
* *Voss offentlege landsgymnas. Ei tretti-årsskrift*. Voss, 1946

Eksterne lenker
---------------

* 

* (no) Publikasjoner av Olav Brattegard i BIBSYS
* (no) Olav Brattegard i Store norske leksikon

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** VIAF **·** GND
 |
**Det armenske patriarkatet Jerusalem** er et av patriarkatene i den armenske apostoliske kirke og har sitt sete i det armenske kvarteret i Jerusalem. I den armenske kirke har en patriark lavere rang enn en katolikos, og patriarken av Jerusalem er derfor underlagt armenernes øverste patriark og katolikos i Edzjmiatsin. Han har likevel stor autonomi innen kirken, men ingen underordnete bispedømmer. Patriarkatet betegnes også som *St. Jakobs apostoliske sete i Jerusalem*. Det består av Palestina, Israel og Jordan, og omfatter fire armenske menigheter med totalt ca. 2700 medlemmer. Den nåværende armensk-ortodokse patriarken av Jerusalem er Torkom Manugian (siden 1990).

Patriarkatets katedral er St. Jakob-katedralen, der apostelen Jakobs hodeskalle skal være oppbevart. Den armenske apostoliske kirke er dessuten en av de tre kristne kirkene som har hovedansvaret for Oppstandelseskirken (*Den hellige gravs kirke*).

Fra 300-tallet etablerte armenske munker klostre i Det hellige land for å hjelpe armenske pilegrimer. Tallet på klostre var rundt 70 på sitt høyeste. Det største tallet armensk-ortodokse kristne i patriarkatet blir anslått til 25 000, da mange flyktninger fra folkemordet på armenerne søkte tilflukt i Jerusalem. De fleste av disse emigrerte videre til bl.a. Nord-Amerika. Bispedømmene Beirut og Damaskus ble i 1929 overført fra patriarkatet Jerusalem til katolikatet Kilikia.

Se også
-------

* Liste over armenske patriarker av Jerusalem
* Patriarken av Jerusalem for bruk av tittelen i andre kirker
**Hertug av Northumberland** er en engelsk og britisk adelstittel. Den ble opprettet i 1551 for John Dudley. Han støttet sin svigerdatter lady Jane Greys krav på tronen, men da hun ble avsatt av Maria I ble han dømt for høyforræderi og henrettet. 

Tittelen ble gitt til George Fitzroy i 1674, men da han ikke hadde arvinger døde tittelen ut med ham. Den ble opprettet for tredje gang i 1776, og ble da gitt til Percyslekten, som siden det 14. århundre hadde vært jarler av Northumberland. Det er fortsatt denne slekten som har tittelen. Deres sete er Alnwick slott i Northumberland. Slekten har også en Londonresidens, Syon House, i Brentford rett nord for Richmond upon Thames. Dette er et baroni som ble gitt til Percyslekten i 1310.

Den som er hertug av Northumberland har også titlene *jarl av Northumberland* (gjenopprettet 1749), *jarl Percy* (1766), *jarl av Beverley* (1790), *baron Warkworth* (1749) og *baron Lovaine av Alnwick* (1784). Alle titler er en del av Storbritannias høyadel. Den eldste sønn og arving til hertugtittelen bærer tittelen jarl Percy.

Hertuger av Northumberland, første opprettelse (1551)
-----------------------------------------------------

* John Dudley, 1. hertug av Northumberland (1502–1553) (inndratt 1553)

Hertuger av Northumberland, andre opprettelse (1674)
----------------------------------------------------

* George Fitzroy, 1. hertug av Northumberland (1665–1716)

Jarler av Northumberland (1749)
-------------------------------

* Algernon Seymour, 7. hertug av Somerset (1684–1750)
* Hugh Percy, 2. jarl av Northumberland (1714–1786) (ble hertug av Northumberland i 1766)

Hertuger av Northumberland, tredje opprettelse (1766)
-----------------------------------------------------

* Hugh Percy, 1. hertug av Northumberland (1714–1786)
* Hugh Percy, 2. hertug av Northumberland (1742–1817)
* Hugh Percy, 3. hertug av Northumberland (1785–1847)
* Algernon Percy, 4. hertug av Northumberland (1792–1865)
* George Percy, 5. hertug av Northumberland (1778–1867)
* Algernon George Percy, 6. hertug av Northumberland (1810–1899)
* Henry George Percy, 7. hertug av Northumberland (1846–1918)
* Alan Ian Percy, 8. hertug av Northumberland (1880–1930)
* Henry George Alan Percy, 9. hertug av Northumberland (1912–1940)
* Hugh Algernon Percy, 10. hertug av Northumberland (1914–1988)
* Henry Alan Walter Richard Percy, 11. hertug av Northumberland (1953–1995)
* Ralph George Algernon Percy, 12. hertug av Northumberland (født 1956)

Sønn og arving til den 12. hertug er George Dominic Percy, jarl Percy (født 4. mai 1984)
**Olav Anderson Øverland** (født 1. desember 1859 i Finsland, død 5. mars 1930) var en norsk lærer og politiker for Venstre.

Øverland blei uteksaminert fra Kristiansands seminar i 1881 og hadde også utdanning fra Den gymnastiske sentralskole. Han virka som lærer i Holt, Brevik og Kragerø fra 1881 til 1890, og etter dette i Mandal fram til 1927. Han var lenge bosatt i Farsund, der han hadde kommunale og organisasjonsmessige verv.

Han var vararepresentant til Stortinget fra Oddernes krets i Lister og Mandals amt i periodene 1916–18 og 1919–1921. I den første av disse periodene møtte han en del, og han rykka opp til fast representant ved Endre Asbjørnsen Uglands død. Han var medlem av landbrukskomiteen.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 786[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  Vilhelm Haffner: *Stortinget og statsrådet 1915–1945*, bind 1, Oslo 1949, side 786–787.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Olav Anderson Øverland hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata
Statue av Vilhelm Langsverd, andre hertug av Normandie, som en del av statuerekken *De seks hertuger av Normandie* i Falaise
**Hertug av Normadie** var en tittel båret av herskeren av det de facto uavhengige hertugdømmet Normandie.

Før Rikard den gode i 996 formelt tok tittelen hertug, bar herskerne av Normandie tittelen «normannernes jarl» eller *princeps Nortmannorum*.

Normandie ble i 911 gitt til vikinghøvdingen Rollo av den franske kong Karl III. Selv om Normandie formelt var underlagt den franske kongen regjerte hertugen praktisk talt som en uavhengig monark.

I 1204 ble hertugdømmet vunnet av den franske kong Filip II, men de engelske kongene fortsatte å kreve tittelen frem til Paris-traktaten av 1259 hvor Henrik III ble tvunget til å frasi seg tittelen. De franske kongene ga alltid tittelen pair av Frankrike til hertugene, trolig for å markere at landet på den siden av «la Manche» (Den engelske kanal) skulle anses som fransk. På Kanaløyene er den britiske dronningen *uformelt* omtalt som «hertugen av Normandie», til tross for at hun er en kvinne. Kanaløyene er de siste gjenværende del av det tidligere hertugdømmet Normandie som har forblitt under styret til den britiske monarken.

Liste over hertuger
-------------------

* Rollo 911-927
* Vilhelm I Langsverd 927-942
* Rikard I 942-996
* Rikard II den gode, 996-1027
* Rikard III, 1027–1028
* Robert I, 1028–1035
* Vilhelm erobreren, både som Vilhelm II av Normandie og Vilhelm I av England 1035–1087
* Robert II 1087–1106
* Henrik I 1106–1135
* Stefan 1135–1144
* Geoffrey Plantagenet 1144–1150
* Henrik II 1150–1189
	+ Henrik den unge konge, som junior-hertug 1170–1183
* Rikard Coeur de Lion (*Løvehjerte*) 1189–1199
* Johan Sans-Terre (*Uten land*) 1199–1204
* *Johan 1204–1216*
* *Henrik III 1216–1259*, signerte Paris-traktaten av 1259, som anerkjente fransk kontroll på fastlandet.

Referanser
----------

1. ↑  Cawley, Charles (28. oktober 2008): «England Kings: Henry King died 1183», *Foundation for Medieval Genealogy*

Litteratur
----------

* Onslow, Richard (1945): *The Dukes of Normandy and Their Origin*. London: Hutchinson & Co.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Dukes of Normandy – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* The Dukes of Normandy Arkivert 3. november 2011 hos Wayback Machine. hertugene av Normandie, fra Rolloa til Vilhelm Bastarden
* Nettsted for det britisk monarki om Kanaløyene

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** LCCN
 |
Taluskjegler på nordsida av Isfjorden på Svalbard
På dette bildet fra Jutulhogget ser en hvordan kornstørrelsen øker nedover i ura
**Ur** eller **talus** er avsetninger av relativt grovt materiale ved foten av bratte fjellsider. De dannes ved at fjellsiden forvitrer slik at forvitret fjell faller ned. Vanligvis er det relativt små bergstykker på opptil 100 m³ som faller ned i såkalte steinsprang. Av og til kan store partier gli ut i det som kalles et fjell- eller steinskred. I Norge er frostsprenging den viktigste formen for forvitring, og det går derfor flest steinsprang om høsten og våren.

Helningsvinkelen på ura ligger mellom 35–40° avhengig av størrelsen på materialet og dets indre friksjonsvinkel. Urene er som regel sorterte med det fineste materialet som grus øverst, og det groveste som blokker nederst. Dette skyldes at bevegelsesenergien øker med størrelsen på steinene. Den ytterste blokkranden har en siktevinkel på 25–30° mot toppen av ura.

Dersom fjellsida har få sprekker, vil ura danne et jevnt, sammenhengende dekke. Hvis fjellsida har loddrette sprekker, vil det derimot ofte danne seg skar i disse sprekkene. Der masser raser ut fra et skar vil det avsetningene legge seg i vifteform og danne en **taluskjegle**, også kalt **talusvifte**. Bredden på en taluskjegle er ofte det dobbelte av høyden. I mange rasskar går det årlige snøskred, som danner erosjonsrenner på toppen av taluskjeglen.

Mange dyre- og plantearter er knyttet til urer og tilstøtende områder. Dette er omtalt i artikkelen rasmark.

Se også
-------

* Blokkmark
* Rasmark
* Steinrøys

Litteratur
----------

* R. Halvorsen og J.R. Sulebak (2009). «Massebevegelse i skråninger som geomorfologisk prosess». *Naturtyper i Norge versjon 1.0 Artikkel 11: 1-6.* (PDF).

Eksterne lenker
---------------

Wiktionary har ordbokoppføringer om ***ur (geologi)***

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |