recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**KV-Toshiba-saken** (engelsk: *Toshiba-Kongsberg incident*) var en hendelse som ble kjent i januar 1987. Kongsberg Våpenfabrikk (KV) og Toshiba hadde solgt avanserte dreiebenker med datastyring til et verft i Sovjetunionen. Dette var brudd på COCOM-samarbeidet som regulerte vestblokkens salg av strategiske varer, tjenester og teknologi til kommuniststatene. For Kongsberg Våpenfabrikk betød dette svekket tillit internasjonalt, noe som var med og bidro til navneskiftet til Norsk Forsvarsteknologi i 1987. Først i 1995 turde bedriften benytte seg av det tradisjonelle Kongsberg-navnet igjen.

Beskrivelse
-----------

Flere medlemsland fra «den koordinerende komité for multilateral eksportkontroll» (CoCom) hadde ulovlig eksportert verktøymaskiner til Sovjetunionen som kunne brukes i kombinasjon med Kongsberg numerical control (NC)-enheter som var laget i Norge. Dette var brudd på CoCom-avtalen under den den kalde krigen. Sovjetunionen ble dermed i stand til å produsere mer stillegående ubåtpropeller enn de ellers ville gjort.

Involvering av Toshiba i denne saken ble avslørt i mai 1987. Tre republikanske medlemmer av den amerikanske kongressen slo symbolsk i stykker et Toshiba radiosett med en slegge etter avsløringen.

Referanser
----------

1. ↑  Børresen/Gjeseth/Tamnes s. 335, 336
2. ↑  Wende A. Wrubel "The Toshiba-Kongsberg Incident: Shortcomings Of COCOM, And Recommendations For Increased Effectiveness Of Export Controls To The East Bloc" *American University Journal of International Law and Policy* 4(24) 241-273 (1989)  Arkivert 25. oktober 2015 hos Wayback Machine.
3. ↑  Heale, M. J. (April 2009). «Anatomy of a Scare: Yellow Peril Politics in America, 1980–1993». *Journal of American Studies*. Cambridge University Press on behalf of the British Association for American Studies. 43 (1): 29. JSTOR 40464347.

Litteratur
----------

* Børresen/Gjeseth, Tamnes: *Norsk forsvarshistorie, bind 5: Allianseforsvar i endring*, ISBN 82-514-0622-6
* Sontag, Sherry; Drew, Christopher; Drew, Annette Lawrence. *Blind Man's Bluff: The Untold Story of American Submarine Espionage*. William Morrow Paperbacks. ISBN 978-0-06-097771-9.
* 春名(Haruna), 幹男(Mikio). *スクリュー音が消えた: 東芝事件と米情報工作の真相*. 新潮社(Shinchosha). ISBN 978-4-10-394501-7.
* 熊谷(Kumagai), 独(Hitori). *モスクワよ、さらば: ココム違反事件の背景*. 文藝春秋(Bungeishunju). ISBN 978-4-16-342060-8.
*Se også: Borge prestegjeld (Østfold) og Borre prestegjeld*
Borge kirke
**Borge prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lofoten prosti. Det omfattet sogn i Vestvågøy kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Borge kirke.

Borges kirkesogn er nå en del av Vestvågøy kirkelige fellesråd, og underlagt Lofoten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Borgar sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Borge antas å være lagt under Lofoten i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

I Reformatsen 1589 var Borge et residerende kapellani under Lofoten prestegjeld. Ved kgl.res. av 6. juli 1740 ble Lofoten prestegjeld delt ved at de tre kapellaner som hadde hørt under kapellanen i Nidaros domkirke, skulle være sogneprester for henholdsvis Buksnes, Borge og Flakstad prestegjeld.

Borge prestegjeld dannet grunnlaget for Borge formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 3. april 1886 ble det tillatt å bygge ny kirke for Valberg sogn på Skjøneset under gården Valberg. Ved kgl.res. av 17. januar 1969 ble Valberg sogn fradelt Borge prestegjeld for sammen med Hol sogn i Buksnes prestegjeld å danne et nytt Stamsund prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Borge

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 324.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 122.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-institutt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Flakstad kirke
**Flakstad prestegjeld** var et prestegjeld tilhørende Lofoten prosti. Det omfattet sogn i Flakstad kommune i Nordland fylke, og hovedkirken var Flakstad kirke.

Flakstads kirkesogn er nå en del av Flakstad kirkelige fellesråd, og underlagt Lofoten prosti i Sør-Hålogaland bispedømme i Den norske kirke.

Historikk
---------

*Flǫgstaða í Vargfót sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Flakstad antas å være lagt under Lofoten i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden. I Reformatsen 1589 var Flakstad og Moskenes en del av Lofoten prestegjeld, betjent av en *domestico sacellano* under sognepresten i hovedsognet Buksnes.

Ved kgl.res. av 6. juli 1740 ble Lofoten prestegjeld delt ved at de tre kapellaner som hadde hørt under kapellanen i Nidaros domkirke, skulle være sogneprester for henholdsvis Buksnes, Borge og Flakstad.

Flakstad prestegjeld dannet grunnlaget for Flakstad formannskapsdistrikt, som ble opprettet i 1837.

Ved kgl.res. av 9. november 1891 ble det gitt tillatelse å vigsle Reine kapell i Moskenes sogn.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Menigheter
----------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende menigheter:

* Flakstad
* Moskenes

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 347.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 122.
3. ↑  Haugen, Odd (2000). *Narvik og kirken*. Narvik menighetsråd. s. 14.
4. ↑  Hamre, Anne-Marit (1983). *Trondhjems reformats 1589 ; Oslo domkapittels jordebok 1595*. Norsk historisk kjeldeskrift-instituFusikkerttt. s. 77-93. ISBN 8270612960.
5. 1 2  Prestegjeld og sogn i Nordland, arkivverket.no
6. ↑  *Kommune- og fylkesinndelingen i et Norge i forandring*. no#: Statens forvaltningstjeneste, Seksjon Statens trykking. 1992. s. 364-70. ISBN 8258302612.
7. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
8. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.
Faksimilie av §1, i sin ordlyd fra november 1814 til 1905.  
«Kongeriget Norge er et frit, selvstændigt, udeleligt og uafhændeligt Rige, forenet med Sverige under een Konge. Dets Regjeringsform er indskrænket og arvelig monarkisk»  
Fra et trykk fra den 10. november 1814.
**Norges Grunnlov § 1** er den første paragraf i Eidsvollsgrunnloven av 1814. Den slår fast at Norge har nasjonal suverenitet, og skal være et konstitusjonelt monarki. At monarkiet var «indskrenket» av lover vil si at det ikke var uinskrenket, absolutt monarki, slik styret hadde vært fra 1660 til 1814. Kongens (nå regjeringens) makt skulle stå under loven, ikke over den. 

At Norge skulle være et selvstændig rike innebar at uavhengiget i henhold til andre land. Norge hadde i 1814 vært de danske Oldenborg-kongens arveland, og i henhold til Kieltraktaten fra januar 1814 ble landet avstått til kongen av Sverige. Under riksforsamlingen på Eidsvold hadde det vært hard debatt mellom selvstendighetspartiet og unionspartiet om ordlyden i §1, ettersom formuleringen ville være til hinder for fred med Sverige. Etter forhandlingene med i Moss høsten 1814 var §1 en av grunnlovsbestemmelsene som måtte endres for å gjøre personalunionen med Sverige mulig. I 1905 ble loven endret tilbake igjen, slik den hadde vært i 1814, og ble sist endret av Stortinget 18. november 1905. 

I sin nåværende form lyder den *«Kongeriket Norge er et fritt, selvstendig, udelelig og uavhendelig rike. Dets regjeringsform er innskrenket og arvelig monarkisk.»*

Referanser
----------

1. ↑  lovdata.no. Grunnloven §1. Endret ved vedtak 18 nov 1905, grunnlovsvedtak 6 mai 2014 kunngjort ved res. 9 mai 2014 nr. 613. Henta 01.04.2017

| * v
* d
* r
Norges Grunnlov |
| --- |
| Paragrafer | 
* § 1
* § 2
* § 3
* § 4
* § 5
* § 6
* § 7
* § 8
* § 9
* § 10
* § 11
* § 12
* § 13
* § 14
* § 15
* § 16
* § 17
* § 18
* § 19
* § 20
* § 21
* § 22
* § 23
* § 24
* § 25
* § 26
* § 27
* § 28
* § 29
* § 30
* § 31
* § 32
* § 33
* § 34
* § 35
* § 36
* § 37
* § 38
* § 39
* § 40
* § 41
* § 42
* § 43
* § 44
* § 45
* § 46
* § 47
* § 48
* § 49
* § 50
* § 51
* § 52
* § 53
* § 54
* § 55
* § 56
* § 57
* § 58
* § 59
* § 60
* § 61
* § 62
* § 63
* § 64
* § 65
* § 66
* § 67
* § 68
* § 69
* § 70
* § 71
* § 72
* § 73
* § 74
* § 75
* § 76
* § 77
* § 78
* § 79
* § 80
* § 81
* § 82
* § 83
* § 84
* § 85
* § 86
* § 87
* § 88
* § 89
* § 90
* § 91
* § 92
* § 93
* § 94
* § 95
* § 96
* § 97
* § 98
* § 99
* § 100
* § 101
* § 102
* § 103
* § 104
* § 105
* § 106
* § 107
* § 108
* § 109
* § 110
* § 111
* § 112
* § 113
* § 114
* § 115
* § 116
* § 117
* § 118
* § 119
* § 120
* § 121

 |  |
| Historisk | 
* Bondeparagrafen
* Jesuittparagrafen
* Jødeparagrafen

 |
| Bakgrunn | 
* Riksforsamlingen
* Christian Frederik
* Eidsvollsbygningen
* 17. mai (grunnlovsdag)

 |
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

Den sosialistiske ligas avdeling i Norwich
**Den sosialistiske liga** var et revolusjonært kommunistisk parti som eksisterte i Storbritannia fra januar 1885 til 1901. Partiets første manifest, skrevet av William Morris og Ernest Belfort Bax, forsvarte internasjonal revolusjon, og ble anerkjent av Friedrich Engels som ekte marxisme. Partiet utga avisen Commonweal.

I 1884 prøvde en fraksjon innenfor den sosialdemokratiske føderasjon å fjerne Henry Hyndman fra partiets ledelse. De var motstandere av hans nasjonalisme og anklaget ham for å styre partiet diktatorisk.

Under et møte i partiledelsen den 28. desember 1884, oppstod en opphetet debatt om Hyndmans lederstil. Hyndman ble anklaget for å dirigere partiavisen Justice, og for å ekskludere medlemmer som han var uenige med. Partiledelsen vedtok med 10 mot 8 stemmer at den manglet tillit til Hyndman.

Da Hyndman nektet å trekke seg som leder, forlot flere sentrale medlemmer partiet i 1885 og dannet **den sosialistiske liga**. Blant disse var William Morris, Eleanor Marx, Ernest Belfort Bax, Edward Aveling, Edward Carpenter og Walter Crane. Flere lokale avdelinger av den sosialdemokratiske føderasjon, deriblant i Øst-London, Hammersmith og Leeds, sluttet seg også til det nye partiet.

William Morris ble imidlertid skuffet over partiets labre oppslutning. Etter 6 måneder hadde den sosialistiske liga bare 230 medlemmer, fordelt på 8 avdelinger. Storbritannias økonomiske problemer på 1880-tallet førte imidlertid til økt interesse for partiet, og i januar 1887 hadde det 550 medlemmer. Mange av medlemmene var likevel arbeidsledige og hadde ikke råd til å betale abonnementet på partiets avis; dessuten var bare 280 medlemmer istand til å betale medlemsavgiften.

I 1887 opprettet den arbeidsledige håndverkeren John Bruce Glasier en avdeling i Glasgow. I løpet av noen få måneder fikk den 53 medlemmer. Da Glasier organiserte et åpent, utendørs folkemøte i byen, hadde han bortimot 20 000 tilhørere. Den sosialistiske liga fortsatte å vokse og hadde i 1895 mer enn 10 700 medlemmer. 

Partiet tiltrakk seg også mange syndikalister, som fikk økt oppslutning tidlig på 1890-tallet. Dette førte til at enkelte av grunnleggerne forlot den sosialistiske liga, enten ved å vende tilbake til Den sosialdemokratiske føderasjon eller ved å tilslutte seg det nye Independent Labour Party. 

Den sosialistiske liga fortsatte imidlertid å være aktiv inntil partiet ble nedlagt i 1901. På dette tidspunktet hadde partiet mer enn 6000 medlemmer.

Referanser
----------

Eksterne lenker
---------------

* (en) Socialist League (UK, 1885) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF
 |
***Pyropterus nigroruber*** er en bille i delgruppen (underfamilien) nettrødvinger i familiegruppen rødvinger. Den er ganske sjelden, finnes vanligere lengre sør i Europa. Den er den eneste arten i slekten *Pyropterus*.

Utseende
--------

Kroppen er 7,5-10 millimeter lang, svart, med skarlagensrøde dekkvinger. Brystskjold (pronotum) er svart, men noe brunlig i framkanten. Hodet er kort, men ikke snuteformet forlenget framover. Det er synlig, sett ovenfra (det vil si, det dekkes ikke av brystskjoldet). Antennene har elleve ledd og er festet tett sammen på pannen like ved fasettøynene. Det tredje leddet er nær like langt som det andre leddet. Brystskjoldet (pronotum) har en nær kvadratisk form, ofte med en markert og noe oppstående sidekant. Midtpartiet består av et lukket område dannet av en oppstående ribbe. Dekkvingene er kraftig kitiniserte, parallellsidige og har lengderibber. Alle føtter har fem ledd.

Levevis
-------

Arten finnes i åpen, vegetasjonsrik løv- eller blandinsskog med mye død ved. Larvene utvikler seg i fuktig, morkent tre av både løv- og bartrær, og lever trolig av sopp. De voksne insektene besøker gjerne blomster for å ete pollen.

Utbredelse
----------

Arten er vidt utbredt i Palearktis, fra Storbritannia i vest til Japan i øst, fra Middelhavet i sør til Sør-Skandinavia i nord, men er regnet som sjelden i de fleste områder, imidlertid forholdsvis vanlig på Øst- og Sørlandet i Norge .

Referanser
----------

1. ↑  Hansen, V. 1973.
2. ↑  Artsdatabanken - *Pyropterus nigroruber*

Litteratur
----------

* Hansen, Victor.; Larsson, Sv. G. 1973 (2. utgave). *Biller X. Blødvinger, klannere m. m.: (Malacodermata, Fossipedes, Marcrodactylia og Brachymera)* Danmarks Fauna 44. Side 9.(344 sider) ISBN 8712166936
* Lindroth, C.H. 1993. *Våra skalbaggar och hur man kãnner igen dem* (opptrykk av opprinnelig tre hefter (1942-1945. Bonnier forlag.) Fãltbiologerna. ca. 240 sider. ISBN 91-85094-722

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Pyropterus nigroruber* i Encyclopedia of Life Rediger på Wikidata

* (en) *Pyropterus nigroruber* i Global Biodiversity Information Facility Rediger på Wikidata

* (no) *Pyropterus nigroruber* hos Artsdatabanken Rediger på Wikidata

* (sv) *Pyropterus nigroruber* hos Dyntaxa Rediger på Wikidata

* (en) *Pyropterus nigroruber* hos Fauna Europaea Rediger på Wikidata

* (en) *Pyropterus nigroruber* hos NCBI Rediger på Wikidata

* (en) *Kategori:Pyropterus nigroruber* – bilder, video eller lyd på Wikimedia Commons Rediger på Wikidata
* *Pyropterus nigroruber* på GBIF
* UK Beetles - *Pyropterus nigroruber*
* *Pyropterus nigroruber* - Fauna Europaea Arkivert 27. juli 2014 hos Wayback Machine. - engelskspråklig
* Norsk entomologisk forening
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet.

**National Labour Party** eller **National Labour Commitee** var en gruppe som ble dannet rundt den britiske statsminister Ramsay MacDonald etter at han blitt utelukket frar Labour Party i september 1931. Partiet stilte i valget i1931 og valget i 1935, og ble betraktet av det større Labourpartiet som "forrædere". MacDonald fortsatte som statsminister i en koalisjon med de konservative og liberale til juni 1935 og ble sett  på som partiets leder helt til sin død i slutten av 1937. Deretter ble det ledet  av hans sønn Malcolm MacDonald som også hadde blitt ekskludert fra Labour i 1931. Selv om det var et lite parti hadde partiet ministerposter i kabinettet helt fram til 1941, da Malcolm MacDonald gikk ut av kabinettet som helseminister til å bli ministerresident i Canada i  resten av andre verdenskrig. Han lyktes i å beholde sin plass i underhuset og det ble forventet at han skulle vende tilbake til regjeringen.

Rett før valget i 1945 ble National Labour Party offisielt oppløst og de gjensværende parlamentmedlemmene trakk seg fra parlamentet eller stilte som "nasjonale" tilhengere av en fortsatt nasjonal regjering (mer kjent som Winston Churchills expeditionsministär "Caretaker Government" eller som uavhengige kandidater. Bare en kandidat ble valgt som uavhengighet. Malcolm MacDonald forlot det politiske livet, mens en annen tidligere kabinettminister ifra National Labour, Earl De La Warr fikk en ministerpost i Winston Churchills konservative regjering 1951-1955.
**Lillehammer videregående skole** er en videregående skole i Lillehammer. Skolen ble åpnet i 1849 og ligger midt i Lillehammer sentrum. Med sine ca 700 elever og 70 lærere, utgjør dette Lillehammers største skole. Skolen tilbyr studiespesialiserende utdanningsprogram studiespesialisering og kunst, design og arkitektur. Skolen har tilbud om de fleste programfag innenfor realfag, samfunnsfag, idrett (toppidrett fotball og breddeidrett), språk og økonomi. På skolen finner vi også linjene restaurant og matfag, Informasjonsteknologi og medieproduksjon, og salg, service og reiseliv.

Historie
--------

Da skolen ble åpnet i 1849 holdt den til i Kjølstadgården, og het Lillehammer Middel og Realskole. Navnet ble endret til Lillehammer Lærde- og Realskole i 1854, og i 1858 etablerte skolen seg i nytt bygg midt i byen - dagens skole. Fra 1869 het den Lillehammer offentlige Skole for den høyere Allmenutdannelse.

Fra 1900 var navnet Lillehammer kommunale høyere Allmenskole, og fra 1950 Lillehammer interkommunale høyere Allmenskole. Fra 1964 til 1976 var navnet Lillehammer Gymnas, før skolen fikk dagens navn Lillehammer videregående skole. Som navneendringene viser har skolen opp gjennom historien vært kommunal, statlig, interkommunal og fylkeskommunal.

Fra 1. januar 2016 består Lillehammer videregående skole av to avdelinger, sør og nord (tidligere Vargstad videregående skole).[]

Rektorer
--------

* 2023-: Tore Simensen
* -2023 Terje Storbakken

Litteratur
----------

* Munch, Johan Storm (1999). *Lillehammer videregående skole*. [Thorsrud, Lokalhistorisk forl.] ISBN 8278470464.

Referanser
----------

1. ↑
2. ↑  John Christian Nygaard (3. september 2018). «Ny rektor etter 18 år: Terje (53) hadde sin første skoledag på Lillehammer videregående skole». Gudbrandsdølen Dagningen. Besøkt 22. oktober 2018.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Lillehammer videregående skole – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* Lillehammer videregående skoles arkiver avlevert, Fylkesarkivet i Oppland[*død lenke*] (besøkt 1. april 2014)

| * v
* d
* r
Offentlige videregående skoler i Innlandet |
| --- |
| 
* Dokka
* Elverum
* Gausdal
* Gjøvik
* Hadeland
* Hamar katedralskole
* Jønsberg
* Lena-Valle
* Lillehammer
* Nord-Gudbrandsdal
* Nord-Østerdal
* Raufoss
* Ringsaker
* Sentrum
* Skarnes
* Solør
* Stange
* Storhamar
* Storsteigen
* Trysil
* Valdres
* Vinstra
* Øvrebyen

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Nasjonalt skoleregister **·** Nasjonalt skoleregister **·** Brønnøysundregistrene **·** Brønnøysundregistrene
 |
**Jacob Aars-Rynning** (født 29. oktober 1907 i Lier, død 30. mars 1975) var en norsk jurist som i november 1972 ble utnevnt av den franske og vesttyske regjering til 1. senatspresident i den internasjonalt etablerte og sammensatte Høyesterett for de tyske erstatningsoppgjør. Dette var en rett som holdt til i Herford, Westfalen fra 1949 til 1984. Retten dømte i stridigheter mellom personer som var blitt fratatt sine eiendeler mellom 30. januar 1933 og 8. mai 1945. Han hadde allerede fra 1958 vært rettspresident ved samme rett, utnevnt av den britiske og vesttyske regjering. Han var også dommer i internasjonale tvister.

Han ble student i 1926 og cand.jur. i 1931. Deretter hadde han kandidattjeneste ved Aker sorenskriverembete før han fra 1933 var dommerfullmektig. I 1936 fikk han jobb som sekretær i Justisdepartementet. Etter et år med studier i folkerett og sjørett i England i 1937 kom han tilbake til Oslo og ble dommerfullmektig i Oslo skifterett fra 1938.

Etter krigen ble han kontorsjef for den norske delegasjonen til United Maritime Authority i London og fra 1946 til 1949 avdelingssjef for The Norwegian Shipping and Trade Mission (Nortraship) i London. Samtidig var han også sjef for Norwegian National Office i London og norsk representant i UN War Crimes Commission. I 1949 ble han byråsjef i Justisdepartementet, og i 1951 lagdommer i Eidsivating.

Jacob Aars-Rynning var bidragsyter til den internasjonale domssamlingen *Law Reports of Trials of War Criminals*. Han var også medarbeider i *The Norway Year Book* og han utarbeidet den engelske versjon av *Domstolene og rettspleien i Norge*.

Referanser
----------

1. 1 2   Folketellingen i Norge i 1910, www.digitalarkivet.no, oppført som Jakob Aars Rynning[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Jacob Aars-Rynning, (29.oktober 1907 - 30.mars 1975).», besøkt 14. juli 2022[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Hvem Hva Hvor 1974 side 171
* Hvem er Hvem 1973 side 618

Eksterne lenker
---------------

* *Hvem er Hvem 1973* hos runeberg.org

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |
Edvard Munchs portrett av Kai Møller fra 1916. Tilhører Munchmuseet. Foto: Sidsel de Jong 
**Kai Bisgaard Anker Møller** (født 22. mai 1859, død 22. september 1940) var en norsk godseier og politiker.

Kai Møller var sønn av godseieren Edvard Johannes Møller (1819–85) på Torsø herregård i Borge i Østfold og fredsforkjemperen Diderikke Annette Anker (1838–1911), og var gift med kvinnesakskvinnen Katti Anker Møller (1868–1945). Han var fetter av forfattersken Ingeborg Møller og far til legen og kvinnesakskvinnen Tove Mohr (1891–1981).

Som sønn av en godseier fikk Møller teoretisk og praktisk utdannelse i jordbruk, dels ved Norges landbrukshøyskole på Ås, dels i utlandet. I 1885 overtok han farens gods, og videreutviklet driften. Han var en av Norges mest fremtredende menn innenfor landbruket i sin tid. I mange år var han blant de ledende i Selskabet for Norges Vel, og dets preses 1906–22. Dessuten var han i mange år formann i Smaalenene (Østfold) landhusholdningsselskap. Sammen med lederne i landhusholdningsselskapene i Hedmark, Kristians og Buskeruds amt stiftet han 5. februar 1896 Landhusholdningsselskapernes Fællesindkjøbsforening, senere Felleskjøpet Agri SA. Han var medlem av styret i Landmandsforbundet (Norges Bondelag) og av en rekke institusjoner og komitéer. I 1907 var han medlem av styret for landbruksutstillingen i Kristiania og president for den skandinaviske landbrukskongressen som ble avholdt i forbindelse med utstillingen.

Møller var stortingsrepresentant for Smaalenene 1900–03. Da Gunnar Knudsen dannet regjering i mars 1908, fikk han tilbud om landbruksministerstillingen, men avslo. Under første verdenskrig var han medlem av provianteringskommisjonen og trustkommisjonen. Fra 1923 var han medlem av styret i Norges venstreforening.

Utmerkelser
-----------

Kai Møllers vei i Fredrikstad er oppkalt etter ham.

Referanser
----------

1. ↑   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 2 : Biografier L-Ø : samt tillæg, side(r) 621[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Kai Bisgaard Anker Møller, Norsk biografisk leksikon ID Kai\_Møller, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
3. ↑   Stortinget og statsrådet : 1915–1945. B. 1 : Biografier, side(r) 38[Hentet fra Wikidata]
4. ↑   Norsk biografisk leksikon, nbl.snl.no[Hentet fra Wikidata]
5. ↑   basert på følgende heuristikk avledet fra tidslinjen fra andre hendelser[Hentet fra Wikidata]
6. ↑  *Norsk biografisk leksikon*, «Kai Møller»

Kilder
------

* *Nordisk familjebok. Uggleupplagan*, bind 19, sp. 320. Stockholm: Nordisk familjeboks förlag, 1913.
* *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utg. bind XVII, s. 575. København: J. H. Schultz, 1924.

Litteratur
----------

* Odd Grande: *Kai Møller: herren til Thorsø*. Oslo: Gyldendal, 1961
* Brynjulv Gjerdåker: Norges landbrukshistorie II, Det norske Samlaget, 2002

Eksterne lenker
---------------

* (no) Kai Møller hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni **·** VIAF
 |
Ordet **fruentimmer** hadde i dansk opprinnelig betydningen «kvinneværelse», men ble senere brukt om en enkelt kvinne. Senere fikk ordet nedsettende betydning.

Etymologi
---------

Ordet er i dansk lånt fra plattysk *frûentimmer*. Det tilsvarende ordet på høytysk er *Frauenzimmer*. Den opprinnelige betydningen av ordet er «kvinneværelse»; det tyske ordet *Zimmer* betyr «bygningstømmer» eller «værelse».

Betydning
---------

Fra betydningen «kvinneværelse» fikk ordet etterhvert betydningen «samling av kvinner», før det til slutt fikk betydningen «en kvinne». Ordet kom neppe inn i dansk før på 1500-tallet, og betydningen «en enkelt kvinne» kjennes først fra 1600-tallet. Betydningen «kvinneværelse» forsvant stort sett omkring 1700, mens den kollektive betydningen «kvinner» holdt seg til over midten av 1700-tallet. Et eksempel finnes i Holbergs *Jacob von Tyboe*: *Kan Herren ikke erindre forgangen til Bryllupet, da Herren dandtzede, hvilken Smilen og Hvisken der strax blev mellem Fruentimmeret?* Senere fikk ordet nedsettende betydning. En fornem kvinne ble i stedet betegnet med det franske *dame*. I litteraturen er ordet "offentlig fruentimmer" blitt brukt som et begrep på en prostituert. Et eksempel på bruk av begrepet er i beskrivelsen av den fattige kvinnen i «En god samvittighet» av Alexander Kielland.[]

Referanser
----------

1. ↑  Actus II, Scene 2.

Kilder
------

* V. Dahlerup: «Fruentimmer», i *Salmonsens konversationsleksikon, 2. utg. bind IX, s. 72. København: J. H. Schultz, 1919.*

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi
 |
**Bjarne Lous Mohr** (1901–86) var en norsk arkitekt og professor som hadde mange reguleringer.

Han tok sitt examen artium i 1920 og ble uteksaminert fra NTH i Trondheim i 1925 som en av de første av Sverre Pedersen sine reguleringsstudenter. Fra 1930 til 1945 var han reguleringsarkitekt i Aker kommune pluss at han drev eget arkitektkontor i Oslo by. Fra 1946 til 1956 var han reguleringssjef i Bergen og leder for Generalkontoret for Bergenshalvøya og Askøy. Han forsøkte da å sikre bilfrie gater og å få sanert deler av sentrum. Etter den andre verdenskrig lå Hammerfest i ruiner, så han laget planen for gjenoppbyggingen. Fra 1956 til 1971 var han professor i byplanlegging ved NTH der han i sin tid studerte.

Reguleringer
------------

* 1932 Strømsveien (Oslo) sammen med Borghild Synnæs
* 1946 Hammerfests regulering
* 1946–47 Ås kommune regulering
* 1947 og 1956–60 Volda, flere reguleringer
* 1947–1951 Husebygrenda borettslag sammen med en som het Helge Hoel.

Omstendigheter
--------------

Han var sønn av Jeanette Lous (1860–42) og sogneprest Olaf Eugen Mohr (1856–1933). Moren var pianistinne av , se Lous (slekt). Bjarne var bror til Anna Lous-Mohr Branzell, som i 1919 ble den første kvinne med arkitektutdannelse i Sverige. Han hadde også flere kjente søsken. I 1932 giftet Bjarne seg med Eva Reetz Moe (1904–) som var datter av Ragnvald Moe og Eva Reetz.

Utgifter
--------

* *Skolebygging*. no#: [NTH]. 1959.

Referanser
----------

1. ↑  Bjarne Lous Mohr i Store Norske Leksikon, sist lest den 8. oktober 2023.
2. ↑  *Haaløygminne*. 1990. s. 199.
3. ↑  *Byplanen*. Scandinavian Academic Press. 2015. ISBN 9788230401606.
4. ↑  Trond Marius Indahl, Bjarne Lous Mohr i Norsk kunstnerleksikon, sist lest den 8. oktober 2023.
5. ↑  *Voldaminne*. 1998. s. 14–15.
6. ↑  *"Husebygrenda"*. *Byggekunst*. Oslo. 1947.
7. ↑  *Byminner*. 1996. s. 51.
8. ↑  Mohr, Bjarne i Hvem er hvem, 1973.
Reperbanen på Kalvskinnet lå langs Repslagerveita og gikk vestover mot tukthuset.
**Reperbanen på Kalvskinnet** er en reperbane ved Kalvskinnet i Midtbyen i Trondheim som var i drift fra 1637 til rundt 1860. Reperbanen var byens første og lå langs Repslagerveita ved Leüthenhaven og vestover i retning Kalvskinnsgata mot tukthuset.

Historie
--------

Reperbanen ble etablert i 1637 da borgermester Otto Lorck og rådmann Anders Jenssøn Helkand fikk privilegium til å bygge og drifte reperbane på kongens grunn ved Kalvskinnet. Reperbanen var syv alen (fire meter) bred og strakte seg vestover til *Peder Tønders hage*, like ved tukthuset i høyde med Hospitalskirken. Borgermester Tøger Hansen Aastrup tok over eierskapet, og fra 1687 var bedriften eid av borgermester Laurits Pedersen Brix. Fra første halvdel av 1700-tallet var den under eie av borgermester og skipsreder Hans Christian Hagerup, som fikk fornyet privilegium i 1737.

Etter at Hagerup døde i 1753 overtok hans enke eierskapet til reperbanen, og i 1776 ble den overdratt til hennes nevø og kjøpmann Christian Jelstrup. Reperbanen var deretter i familien Jelstrups eie frem til 1860, da den i likhet med Ila mølle og Møllehaugen tilfalt Trondhjems borgerlige realskole i samsvar med Jelstrups testamente. I 1863 ble reperbanen ekspropriert av Trondheim kommune for å kunne benytte tomten til byutvikling med bebyggelse og gategrunn.

Referanser
----------

1. ↑  Vindheim, Jan Bojer (2000). *Inn i hampen*. Oslo: Futurum forl. s. 25. ISBN 8290367112.
2. ↑  Håkon A. Andersen (1993). *Håndverkere i Trondhjem på 1700-tallet*. Nordenfjeldske kunstindustrimuseum. s. 28–30.
3. ↑  Henry Berg et.al. (1981). *300 år med Cicignon*. Trondheim kommune og Trondhjems Historiske Forening. s. 164. ISBN 8299075718.
4. ↑  Terje Bratsberg. *Trondheim byleksikon*. «Reperbanen på Kalvskinnet» s. 443
5. ↑  Wilhelm K. Støren. *Sted og navn i Trondheim*. «Reperbanen på Kalvskinnet» s. 260

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 443. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 260. ISBN 82-7028-471-8.

Eksterne lenker
---------------

* Wikioppføring av «Reperbanen på Kalvskinnet» hos Strinda historielag
**T.S. Bendixen** var et norsk rederi som ble etablert i Lillesand i 1936 av Tørres Severin Bendixen. Rederiet ble først etablert under navnet *A/S Sjøfart*. Selskapets første skip var DS «Sjøbris» som ble kjøpt inn i 1936. Skipet deltok i 2. verdenskrig som en del av Nortraship-flåten.

Skipseksplosjonen i Brest
-------------------------

I 1947 kjøpte rederiet det tidligere Liberty-skipet, «Park Holland». Skipet ble omdøpt til DS «Ocean Liberty». Kun få måneder etter at skipet ble satt i drift eksploderte det i havnen i den franske byen Brest 28. juli 1947.. Skipseksplosjonen i Brest i 1947 medførte store materielle ødeleggelser, samt at over 20 personer døde, deriblant skipets kaptein.

Utvikling
---------

Selskapet bygde ut flåten i løpet av 1950- og 60-årene. I 1971 bygde selskapet to nye skip, MT «Bruce Torres» og «Bruce Soverino». Begge bygget ved Eriksberg mek. Verkstads A/B i Göteborg. Skipene ble solgt i 1974. Rederiets siste tilvekst kom i 1975 med skipet MT «Sea Breeze».

Selskapet ble avviklet i 1985. Da ble også selskapets siste skip, MT «Sea Breeze» solgt.

Ledelse
-------

Tørres Severin Bendixen var enestyrer i rederiet frem til 1957 da sønnen Tore Bendixen og Håkon Østberg ble nye styrerepresentanter. T.S. Bendixen døde i 1965.

Arkivet
-------

Arkivet etter T.S. Bendixen er oppbevart ved Kuben i Arendal. Arkivet inneholder bl.a. korrespondanse, skipsdagbøker og lignende fra rederiets oppstart i 1936 og frem til avviklingen i 1985.

Referanser
----------

1. ↑  Rederiet T.S Bendixen, *Skipshistorie.net*, 25.04.2015
2. ↑  DS Ocean Liberty og eksplosjonen i Brest, *Avtrykk.no*, 23.08.2017
3. ↑  Kristensen, Yngve Schulstad. *Da havna gikk til himmels - Ocean Libertys sørgelige sorti*, i Aust-Agder-Arv 2017. Aust-Agder museum og arkivs årbok.

Eksterne lenker
---------------

* (no) Arkiv etter T.S. Bendixen på Arkivportalen
**Hans Christian Bugge** (født 9. januar 1910 i Kristiania, død 9. september 1994) var en norsk jurist innen sjøfart og forsikring. Han var også fjellklatrer og med Arne Næss på å bestige Tirich Mir (1950).

Han studerte til cand.jur. 1931 og virket som dommerfullmektig i Hallingdal 1933–36 før han tiltrådte i Justisdepartementet i 1937. I 1940 startet han for Sjøassurandørenes Centralforening der han var direktør 1945–57 og styremedlem 1957–67. Han virket mellomtids for Nortraship i London i 1944. Sist jobbet han fra 1957 for forsikringsselskapet Christiania Sø og Poseidon.

Han hadde en rekke sentrale verv, blant annet med i Sjølovskommisjonen (1959), leder av styret for Statens Varekrigsforsikring (1955), i direksjonen for Norske Selskab (1964), i ledelsen for Norsk Tindeklub 1945–58, styremedlem for Den Norske Sjøretts-forening (1955), formann i Forsikringsselskapenes Felleskontor for krigsforsikringer (1960), i styret for Nordens Sjøforsikringspool 1959–71, med i Executive Committee i International Union of Marine Insurance 1962–70 og styremedlem i Det Norske Veritas (1965).

Han var sønn av disponent Yngvar Bugge og far til Hans Christian Bugge (f. 1942).

Utgivelser
----------

* *Sjøassurandørernes Centralforbund 1936-1961* (1961).

Referanser
----------

1. ↑   runeberg.org[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  biografi i Hvem er hvem 1973 fra runeberg.org
**Ingvald Raknem** (født 1910 i Måndalen i Rauma, død 1980) var professor i engelsk ved daværende  Norges lærerhøgskole i Trondheim, i dag NTNU.
Raknem var cand. philol. 1941 og Ph.d. 1955 fra Birkbeck, University of London. Doktorgradsavhandlinga hadde tittelen *H. G. Wells' Fiction from 1887 to 1920 in the Light of the Literary Criticism of His Age*
Raknem var styremedlem i NRK 1964-1970 og medlem av Norsk språkråd 1952-1958 og 1968-1970. Han var aktiv målmann og var formann i Romsdal mållag, Nidaros mållag og Trønderlaget.
Under krigen var han motstandsmann og var medlem av den militære etterretningsorganisasjonen XU i Romsdal.

Ingvald Raknem var redaktør for Årbok for Trøndelag, 1967-1972 utgitt av Trønderlaget i Trondheim.

Utgivelser
----------

* *H.G. Wells and His Critics* (Universitetsforlaget, 1962)
* *Joan of Arc in History, Legend and Literature* (Oxford Univ Press, 1971)
* *Hesten i Folketru og Dikting* (Noregs Boklag, 1974)

Referanser
----------

1. 1 2 3   www.disnorge.no[Hentet fra Wikidata]
2. ↑
3. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 24. april 2010. Besøkt 9. januar 2010.
4. ↑  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 8. april 2010. Besøkt 9. januar 2010.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC
 |
*Om larven Typograf (Ips typographus) se Stor granbarkbille*
Typografer i arbeid, Nederlandsk Øst-India, i dag Indonesia  Foto: Tropenmuseum 
**Typograf** (fra gresk *typos*, «form» og *grapho*, «skrive») er en person som arbeider med typografi (kunsten og teknikken å velge og komponere skriftsnitt, skriftstørrelser, linjeavstand, tegnavstand og ordavstand for typografiske anvendelser).

Opprinnelig var typografi knyttet til boktrykking, *Typografi er boktrykkerkunst, kunsten å trykke med løse typer.* *Et boktrykkeri har i regelen to forskjellige arbeidslokaler: setteriet der satsen blir fremstilt, og trykkeriet eller trykkersalen der satsen blir trykt.* Av dette følger de to hovedgruppene av fagarbeidere - settere og trykkere.

Det moderne begrepet typografi er løsrevet fra boktrykking og beskrives best som å sette og utforme tekst.

Utdannelsen har endret innhold og skiftet navn og heter i dag mediegrafiker.

Referanser
----------

1. 1 2  Kirste, Max Richard (1947). *Yrkeslære for settere*. Oslo: Yrkesopplæringsrådet for håndverk og industri.

Se også
-------

* Grafisk designer
* Liste over håndverksfag og håndverksteknikker

Eksterne lenker
---------------

* Utdanning.no yrkesbeskrivelse av mediegrafiker

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | LCCN **·** NKC **·** NKC
 |
**Ludvig Thorsen** (født 13. april 1884 i Stavanger, død 21. januar 1980 i Stavanger) var en norsk skipsingeniør. Han var utdannet ved Trondheims tekniske læreanstalt i 1904 og studerte senere i Danzig i Tyskland. Han ble ansatt som ingeniør ved Stavanger Støberi & Dok i 1907, hadde praksis ved to skipsverft i USA og arbeidet som konsulent i Stavanger frem til han i 1917 ble ansatt som teknisk direktør i Det Stavangerske Dampskibsselskab. Denne stillingen hadde han til han gikk av med pensjon i 1955, 71 år gammel. 

Ludvig Thorsen ble utnevnt til Ridder av St. Olavs Orden i april 1950. Han døde i Stavanger 21. januar 1980 – 96 år gammel.

Sjøbussenes far
---------------

Ludvig Thorsen er særlig kjent for at han konstruerte de første sjøbussene som ble satt i trafikk i 1937-39. Dette var passasjerskip med dieselmotorer som var konstruert for å kunne holde stor fart, og som i mindre utstrekning tok med seg gods. De to første – MS «Ekspress» og MS «Ekspress II» – ble bygget ved Det Stavangerske Dampskibsselskabs eget verksted på Klasaskjæret i Stavanger, mens den større MS «Fjorddrott» ble bygget ved Rosenberg Mekaniske Verksted i Stavanger og utrustet på Klasaskjæret. MS «Fjorddrott» ble satt i trafikk i juni 1939 og den representerte en revolusjon i skipstrafikken på Ryfylkefjordene. Etter krigen ble det bygget flere skip av samme og lignende type og de fikk navnet Den Hvite Flåte siden de ble hvitmalt i stedet for svart som var vanlig for lokalrutebåter.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Slekt og Datas Gravminnebase, «Minneside basert på bilder og gravminnedata for Ludvig Thorsen, (13.april 1884 - 21.januar 1980).», besøkt 17. desember 2023[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

* Hugo Carl Lütcherath, *Den hvite flåte*, 2008, ISBN 978-82-8163-021-5
Pjonekrok fra 1778 Foto: Elisabeth Eriksson/Nordiska museet 
Eksempler. Øverst: pjoning i bakre maskeledd, nederst: pjoning i fremre maskeledd. Foto: Kj. Lie 
**Pjoning** er en enkel form for hekling, som kun består av kjedemasker. Teknikken er også kalt påting, bosnisk hekling, mosaikkhekling, krokbinding og gobelinhekling. Til arbeidet trengs ull-, bomull- eller syntetisk garn og en pjonekrok, eller heklenål, passende til garnet. Nålen bør være noe grovere enn anbefalt for garntykkelsen.

Man kan pjone fram og tilbake eller rundt. Arbeidene egner seg godt til toving og ble ofte brukt til sjøvotter.

En legger løst opp med luftmasker og pjoner kjedemasker i det ene leddet av luftmaskene.

Neste omgang kan man velge tre metoder avhengig av bruksområder. Tar man gjennom begge løkkene i forrige rad, får man et meget tett arbeide som blir ganske likt på begge sider.Ved å ta opp i bare den ene løkken, vil arbeidet får vannrette striper. Utseende avgjøres av om man tar opp i forkant eller bakkant av arbeidet.

Referanser
----------

1. ↑  Saglie (1989), s. 72

Litteratur
----------

* Gauslaa, Torbjørg (1985). «Hekling – gamle tekstiler». *Norsk Husflid* (3): 5–10.
* Morset, Margrete (1982). «Pjoning, en glemt teknikk?». *Norsk Husflid* (2): 2–4.
* Saglie, Gjertrud (1989). *Strikke – hekle – binde*. Oslo: Landbruksforlaget. s. 72–77. ISBN 8252911668.

Eksterne lenker
---------------
Denne artikkelen mangler kildehenvisninger, og opplysningene i den kan dermed være vanskelige å verifisere. Kildeløst materiale kan bli fjernet. Helt uten kilder. *(10. okt. 2015)*

**Guayana Esequiba** er et område i Guyana som Venezuela gjør krav på. Navnet *Guayana Esequiba* anvendes kun av Venezuela. Guayana Esequiba består av seks administrative regioner i Guyana: Barima-Waini, Cuyuni-Mazaruni, Pomeroon-Supernaam, Potaro-Siparuni, Øvre Takutu-Øvre Essequibo og Essequiboøyene-Vestdemerara. Arealet er på 159.500 km².

De spanske myndigheter gjorde første gang krav på området i en rapport datert 10. juli 1788. I 1840 gjorde Venezuela krav på hele Guyana vest for Essequibo, noe som tilsvarer 62% av Guyana. Storbritannia og Venezuela hadde stridigheter om grensa mellom de, dengang det het Britisk Guyana, og Venezuela i det meste av det 19. århundre. 21. februar 1881 foreslo Venezuela i en note til Lord Grenville, den daværende britiske utenriksminister, ei grense startende ved et punkt en mil nord for Moruka gående derfra vestpå til 60. meridian og derfra sørpå langs meridianen. Dette ville ha gjort Barimi-distriktet venezuelansk. Venezuelas regjering modifiserte sine krav over området vest for Essequibo og krevde at grensa skulle gå fra Morukas munning sørpå til Cuyuni tett ved hvor den møter Mazaruni og derfra langs østsiden av Essequibo til den brasilianske grense. Storbritannia og Venezuela aksepterte forslaget i 1899.

Venezuela reiste formelt spørsmålet igjen i 1962, fire år før Guyanas uavhengighet fra Storbritannia. Ved et møte i Genève i 1966 ble de to landene enige om å innhente rådgivning fra en representant fra FN's generalsekretær om måter å avgjøre spørsmålet på fredelig vis. Diplomatiske kontakter mellom de to landene og generalsekretærens representant eksisterer fortsatt.

Venezuelanske kart har siden 1970 angitt hele området på østbredden av Essequibo, samt øyene i elva som venezuelansk område.
«**Hånden fra graven»** (russisk: Система «Периметр», Systema "Perimetr", oversatt: "Perimeter"-system, med GRAU Index-nr. 15E601, kyrillisk: 15Э601), også kalt **Perimeter**, er et system utviklet av Sovjetunionen under den kalde krigen for automatisk kommando og kontroll over kjernefysiske interkontinentale ballistiske missiler. Systemet er et godt eksempel på terrorbalanse gjennom garantert gjensidig ødeleggelse – avskrekkingskonseptet som innebærer at dersom *en* av atommaktene innleder et fullskala atomangrep, vil *alle* bli utslettet. Systemet kan automatisk skyte ut alle typer russiske interkontinentale ballistiske missiler (ICBM) ved å sende ut nødvendige avfyringskoder til missilene dersom sensorer oppdager mange kjernefysiske eksplosjoner på russisk jord.

Radiologiske sensorer fra mange steder i Russland leser av strålingsnivået og sammenligner dette med normalen. Andre sensorer i områdene seismikk, lysforhold og lufttrykk tar opp og sammenlignes med normalen på samme måte. Alle data fra slike sensorer blir overført til en sentral med en datamaskin som kan avgjøre om Russland har vært utsatt for et atomangrep eller ikke uten at personer er til stede i kommandosentrene. Dersom svaret er ja, blir raketter sendt opp med utløsingskoder til alle missilene som blir styrt mot mål som er programmert inn på forhånd. Man håper at dette systemet ikke er aktivt hele tiden, men blir aktivert ved farlige kriser. Man tror likevel at systemet blir vedlikeholdt og var klart til bruk i 2017.

I 2018 uttalte en tidligere stabssjef for De strategiske rakettstyrker, generaloberst Viktor Jesin, at Perimetersystemet vil bli lite effektivt hvis USA trekker seg fra INF-avtalen.

USA hadde et lignende system som kaltes AN/DRC-8 Emergency Rocket Communications System (ERCS).

Referanser
----------

1. 1 2  Yarynich, Valery E. (20. september 2004). «C3: Nuclear Command, Control Cooperation». Air & Space Power Journal. Arkivert fra originalen 25. mai 2015. Besøkt 25. mai 2015.
2. ↑  «The Origin of Buzzer Monolyths, The Soviet Nuclear Defense System, and The Myth of the Dead Hand». The NSRIC. Arkivert fra originalen Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 30. januar 2015.  «Arkivert kopi». Arkivert fra originalen 1. februar 2015. Besøkt 27. februar 2019.
3. ↑  Bender, Jeremy (5. september 2014). «Russia May Still Have An Automated Nuclear Launch System Aimed Across The Northern Hemisphere». Australia: Allure Media. Business Insider International. Besøkt 21. juni 2015.
4. ↑  Thompson, Nicholas (21 September 2009), *Inside the Apocalyptic Soviet Doomsday Machine*, **17**, Wired Magazine,  .
5. ↑  «Without INF Treaty, USA can destroy Russian nuclear weapons easily». 9. november 2018. Arkivert fra originalen 11. november 2018. Besøkt 10. november 2018.

Eksterne lenker
---------------

Hvilke virkninger vil en atombombe på 550 kT ha?

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Hisøy kirke
**Hisøy prestegjeld** var et prestegjeld i Aust-Nedenes prosti i Agder og Telemark bispedømme i Den norske kirke. Det omfattet sogn i tidligere Hisøy, nå Arendal kommune i Agder fylke, og hovedkirken var Hisøy kirke.

Hisøy prestegjeld og dets sogn er nå en del av Arendal kirkelige fellesråd, som er underlagt Aust-Nedenes prosti.

Historikk
---------

*Hís sókn* (norrønt) har sin opprinnelse fra kristningen av landet. Hisøy antas å være lagt under Øyestad prestegjeld i førreformatorisk tid, da det var behov for å tilpasse den kirkelige inndelingen til folketallet og bosetningsmønsteret etter Svartedauden.

Ved kgl.res. av 8. januar 1847 ble Hisøy eget kirkesogn, og ved kgl.res. av 16. september 1871 ble Hisøy sogn utskilt dom eget prestegjeld.

Fra 2004 ble prestegjeldene som administrativ enhet faset ut av Den norske kirke, og fra 2012 gikk de også ut av lovverket.

Kirkesogn
---------

Prestegjeldet hadde ved sin avvikling følgende sogn og kirker:

* Hisøy

Referanser
----------

1. ↑  Rygh, O. (Oluf) (1905). *Norske Gaardnavne*. xx: Fabritius. s. 103.
2. ↑  Dietrichson, L. (Lorentz) (1888). *Sammenlignende Fortegnelse over Norges Kirkebygninger i Middelalderen og Nutiden*. Malling. s. 60.
3. ↑  Hole, Ivar (1950). *Hosanger kyrkje og Hosanger prestegjeld gjennom 200 år*. s. 18-19.
4. ↑  Prestegjeld og sogn i Aust-Agder, arkivverket.no
5. ↑  Fornyings-, administrasjons-og kirkedepartementet (20. desember 2011). «Endringer i gravferdsloven og kirkeloven». *Regjeringen.no* **(norsk)**. Besøkt 5. mars 2023.
6. ↑  «Kirkelig enheter og endringer i prosti og menigheter». *docplayer.me*. Norsk samfunnsvitenskapelig datatjeneste AS. 2009. Besøkt 5. mars 2023.