recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trollahaugen** er en vei ved tettstedet Trolla vest for Trondheim sentrum som går nordover fra Brukseier Olsens vei før den bukter seg flere ganger og møter samme vei lenger sørvest. Den fungerer som gjennomfartsvei for bebyggelsen i området og sammen med Brukseier Olsens vei fungerer den som en ringvei for store deler av boligfeltet i området med flere bussholdeplasser.

Veien ble anlagt gjennom den store boligutbyggingen ved Trolla på begynnelsen av 1960-årene og fikk sitt navn i 1964. Den ble oppkalt etter området Trollahaugen, som veien svinger seg igjennom.

Ved Trollahaugen 14 ligger Trolla barnehage, som ble bygget som en tradisjonell barnehage for Trondheim kommune på slutten av 1970-tallet. Ved denne barnehagen går det en mindre vei vestover og innover Bymarka mot Holstvollen, som også går forbi Trolla idrettsplass.

Referanser
----------

1. ↑  Bratberg, Terje (2008). s. 553
2. ↑  Trondheim.kommune.no – Oppvekst, barnehager: Trolla barnehage (Besøkt 19. april 2023)

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 553. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 335. ISBN 82-7028-471-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Sentralt stedsnavnregister
 |
**Trolla skole** er en tidligere barneskole ved tettstedet Trolla vest for Trondheim sentrum. Skolen ble grunnlagt i 1859 og eksisterte frem til 1932 da elevene ble overført til Ila skole.

Historie
--------

Trolla skole ble grunnlagt i 1859 og erstattet i praksis en eldre omgangskole i Bymarka som ble grunnlagt i 1806. Det første faste skolebygget lå ved Iver Trøans vei nummer 4. Skolen ble benyttet av barn som bodde i husstander med tilknytning til Trolla Brug og fra flere nærliggende plasser i Bymarka. Paul Fjermstad (1841–1921), som siden ble politiker og stortingsrepresentant, arbeidet som nyutdannet lærer ved Trolla skole i 1860-årene.

Skolen flyttet sommeren 1902 til en ny skolebygning nede ved fjorden like øst for Trolla Brug. Bygningen inneholdt to klasserom og sløydsal i første etasje, med lærer- og bestyrerleilighet i andre etasje. Den gamle skolebygningen ved Iver Trøans vei ble deretter benyttet som privatbolig og denne eksisterer fremdeles. 

Trolla skole ble lagt ned i 1932 for å spare kommunale utgifter og elevene ble overført til Ila skole. Under andre verdenskrig ble skolebygget igjen benyttet til undervisning for Ila skole, da skolebygget i Ila ble beslaglagt og tatt i bruk som kaserne av tyske soldater. I etterkrigstiden ble bygningen benyttet som samfunnshus og valglokale for Trolla bydel, før den ble revet i 1962 for å gi plass til bygging av et nytt administrasjon- og kantinebygg for Trolla Brug.

Referanser
----------

1. ↑  Christiansen, Haakon Odd, red. (1973). *Trondheim bys historie: Trondheim i går og i dag 1914–1964*. Trondheim: F. Bruns bokhandels forlag. s. 415. ISBN 8271750011.
2. ↑  Adressa.no – Paul Fjermstads veg (Av Ingrid J. Brissach. Publisert 5. november 2001, besøkt 14. april 2023)
3. ↑  Ribsskog, Ole Konrad (1914). *Trondhjems folkeskole: En historisk fremstilling*. Trondhjem: Trondhjems Folkeskole. s. 170.
4. ↑  Ribsskog, Ole Konrad (1926). *Trondhjems folkeskole: Skolens bygninger 1754–1926*. Trondhjem: Trondhjems Folkeskole. s. 32.
5. ↑  Ribsskog, Ole Konrad (1938). *Trondheim folkeskole: Under skoleloven av 1889*. Trondheim: F. Bruns Bokhandels forlag. s. 156.
6. ↑  Aspaas, Kristen (1970). *Forstadens skole: Ila skole, Trondheim 1770–1970*. Trondheim: Ila skole. s. 96.

Litteratur
----------

* Bratberg, Terje T. V. (2008). *Trondheim byleksikon*. Oslo: Kunnskapsforlaget. s. 553. ISBN 978-82-573-1762-1.
* Støren, Wilhelm K. (1983). *Sted og navn i Trondheim*. Trondheim: Brun Bokhandels forlag. s. 335. ISBN 82-7028-471-8.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Wikistrinda
 |
*For sangen som starter slik – se Barn av regnbuen*

***En himmel full av stjerner*** er en roman av Knut Nærum. Romanen handler om det største TV-fenomenet de siste årene, realitybølgen, som nøye blir beskrevet av både vanlige mennesker som har lyst å bli rik og berømt og av mediene. Romanen ble ikke så godt mottatt i samme grad som de andre bøkene hans da den kom ut i 2004.

Handling
--------

Ut fra to vanlige personers ide og drømmen om å bli kjendis, danner de broderskapet Furore der alle kan bli kjendis på liksom. Alle medlemmene i broderskapet inntar alle rollene som utgjør alt fra kjendiser til journalister og fans som dukker opp under deres lek. Etter hvert som broderskapet vokser og reglene blir strengere og strengere, får media vite om gruppen og begynner helvete når den virkelige verden lokke medlemmene i broderskapet med virkelig oppmerksomhet.

Tolkning
--------

*En himmel full av stjerner* er tolket som en parodi på mange av dagens menneskers behov å bli noe stort, rik og berømt gjennom å delta på reality-programmer. Romanen setter også en del spørsmålstegn ved denne "reality"-kulturen og medienes rolle rundt realitybølgen der de er opptatt å skape A, B og C kjendiser for å tjene penger til deres virksomhet.

I Norge
-------

I Norge ble romanen første gang utgitt i 2004 på Cappelen forlag.

Annet
-----

I januar 2007 avstedskom denne boka et teaterstykke med samme tittel.

Romanens tittel *En himmel full av stjerner* er lånt fra Lillebjørn Nilsens sangtekst Barn Av Regnbuen

Portal: Litteratur
Topiltzin Quetzalcoatl var en mektig «menneskegud» (*Hombres-Dios*) i mange mesoamerikanske kulturer. Bronserelieff av Lee Lawrie 1939 fra Library of Congress.
***Myter fra Meso-Amerika*** er en bok i Bokklubbens serie Verdens Hellige Skrifter, redigert av Lars Kirkhusmo Pharo og utgitt i 2007. Boken inneholder religiøse tekster fra de ulike kulturene i Mesoamerika før den spanske erobringen i 1521, blant annet aztekisk mytologi og mayamytologi.

Mesoamerika defineres av bokens redaktør som den vestre delen av Honduras og El Salvador, det nordvestlige, sentrale og sydlige Mexico, hele Belize og hele Guatemala. Her levde folkegrupper som mayaer, aztekere, olmekere, zapotekere, toltekere, purépechaer, tlapanekere, otomier og mixtekere, som alle levde i urbane høykulturer i perioden ca. 1000 f.Kr.–1521 e.Kr.

Mange av kulturene har fellestrekk, selv om det også er kulturelle og religiøse forskjeller. Gruppene hadde kontakt på flere nivå (handel, krig, migrasjon), og har felles kalender (mayakalenderen), felles tallsystem (maya-matematikk), skriftsystemer, felles interesse for mesoamerikansk ballspill, likhetstrekk i monumental arkitektur, og likhetstrekk i religiøse myter og ritualer.

Tekstene er hentet fra tre kilder: logosyllabiske inskripsjoner (*hieroglyfer*) fra precolumbiansk tid, manuskripter skrevet eller initiert av de spanske etnograf-misjonærene på 1500-tallet og etnografiske innsamlinger på 1800- og 1900-tallet. Blant de mest kjente 1500-tallsmanuskriptene er *Codex Vindobonensis Mexicanus I, Chilam Balam, Popol Wuj* og *Florentinerkodeksen* av Bernardino de Sahagún.

Innhold
-------

* **Skapelsen og verdensordenen**. Inskripsjoner om kalendertid, De fem soler (aztekermyte), Mennesket skapes og mais oppdages (aztekermyte), Skapelsen i Popol Wuj, Første mann, kvinne og barn (zapotekmyte) og ytterligere fem myter fra de andre kulturene.
* **Oversvømmelse av jorden**. Tre fortellinger fra ulike kulturer.
* **Solen og månen**. Fire fortellinger fra ulike kulturer.
* **Regn og mais**. Sju fortellinger fra ulike kulturer.
* **Det hinsidige**. Seks fortellinger fra ulike kulturer.
* **Dyr og nagualisme**. Fem fortellinger fra ulike kulturer.
* **Helt-Gud-mytologi**. Menneskeguden Topiltzin Quetzalcoatl.
* **Nasjonalisme og etnisk identitet**. Huitzilopochtlis fødsel (aztek), Reisen fra Aztlán og grunnleggelsen av Tenochtitlan (aztek), Åpenbaringen av Jomfruen av Guadalupe (aztek), Historien om fargene av Subcommandante Marcos, Historien om Don Francisco Xiu (yucatek).

Referanser
----------

1. 1 2  Kilde for sitat og vurderinger er Lars Kirkhusmo Pharos innledning til *Myter fra Meso-Amerika*, 2007
2. ↑  Teksten kjent som Popol Vuh skal skrives *Popol Wuj* i henhold til en ny standardisert ortografi for mayaspråk vedtatt av Academia de las Lenguas Mayas.

Bibliografi
-----------

* *Myter fra Meso-Amerika*. Utvalg og innledende essay av Lars Kirkhusmo Pharo ; oversatt av Kari og Kjell Risvik. Bokklubben, 2007. LV, 327 s. (Verdens hellige skrifter; 42). ISBN 978-82-525-6405-1
Mythos og suppe
**Mythos** er et greskprodusert øl av lager-typen som lages av Mythos Brewery ltd. 

Mythos Brewery ltd. ble opprettet i 1970 under navnet Henninger Hellas S.A og produserte i all hovedsak det tyske ølet Henninger på lisens. Etter et eierskifte i 1992 endret de navn til Northern Greece Brewery Ltd, fokus ble endret, og ølet Mythos ble lansert i 1997 med så stor suksess at firmaet i 2001 skiftet navn til *Mythos Brewery ltd.*

Mythos er i dag det andre største ølmerket i Hellas etter det nederlandske Amstel, og er det eneste store av de greske ølmerkene.

Det er to typer Mythosøl, *Mythos Hellenic Lager Beer* og *Mythos Quality Lager Beer*. Den siste er ganske vanskelig å få tak på i vanlige greske butikker.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Mythos beer – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

  


| * v
* d
* r
Øltyper |
| --- |
| 
* Ale
* Lager
* Lambic

 |
| **Engelsk øl** | 
* Mild
* Bitter
* Brown ale
* Porter
* Stout
* India pale ale
* Old ale
* Barleywine
* Imperial stout

 |
| **Belgisk øl** | 
* Witbier
* Saison
* Flamsk rødt øl
* Oud bruin
* Lambic
* Dubbel
* Tripel
* Quadrupel

 |
| **Tysk øl** | 
* Hveteøl
* Kölsch
* Altbier
* Dortmunder
* Münchener
* Helles
* Dunkel
* Wienerøl
* Märzen
* Bokkøl
* Rauchbier
* Kellerbier
* Roggenbier
* Gose

 |
| **Amerikansk øl** | 
* American pale ale
* Cream ale
* Steam beer
* Amber ale
* American-style lager
* Quadrupel
* Black IPA

 |
| **Annet** | 
* Bayerøl
* Pale ale
* Irish red ale
* Juleøl
* Scotch ale
* Baltic porter
* Bière de Garde
* Pilsner
* Maltøl

 |
| Se også: Ølets historie |
**Pz 68** er en sveitsisk stridsvogn med 105 mm kanon, produsert mellom 1971 og 1974. Den etterfulgte Pz 61 i tjeneste.

Historie og utvikling
---------------------

Videreutvikling av Pz 61 av den føderale sveitsiske militærindustrien ved Thun, resulterte i Pz 68. Den første prototypen sto klar i 1968. De største forskjellene var stabilisering av hovedskytset, med kraftigere motor, modifisert kraftoverføring og bredere belter.

Mellom 1971 og 1974 ble 170 Pz 68, senere kalt Pz 68 Mk 1, levert til den sveitsiske hæren. I 1977 ble 50 Mk 2 levert, disse med varmemuffe for kanonen, et system for å trekke ut karbonmonoksid av lufta og vekselstrømsdynamo. I perioden 1978–79 ble 110 Mk 3 levert. Hovedforskjellen på disse var at de tok med alle forbedringene fra Mk 1 til Mk 2, samt hadde et større tårn.

Den siste produksjonsvarianten var Mk 4, hvorav 60 ble levert i perioden 1983–84. Disse er nesten identiske til Mk 3.

Flere forskjellige andre kjøretøyer, slik som brolegger og bergepanser, ble tatt fram, og i tillegg fikk en prototype påmontert en 120 mm kanon.

Teknisk
-------

Vognføreren sitter framme i skroget, med vognkommandøren og skytteren til høyre i tårnet og laderen til venstre.

Kanonen er en Royal Ordnance L7 105 mm, som kan eleveres fra -10° til +21°. Den kan avfyre APDS, APFSDS, HE og røykgranater.

Motoren er en MTU MB 837 Ba-500 8-sylindret dieselmotor som gir 660 hk ved 2 200 omdreininger i minuttet. Den er montert bak i skroget, sammen med girkassen. 710 liter diesel bringes med i vogna.

Varianter
---------

Mk 1Levert mellom 1971 og 1974
Mk 250 Mk 2 levert i 1977. Disse hadde varmemuffe for kanonen, et system for å trekke ut karbonmonoksid av lufta og vekselstrømsdynamo.
Mk 3Hadde med alle forbedringene fra Mk 1 til Mk 2, samt et større tårn. I perioden 1978–79 ble 110 levert.
Mk 4Den siste produksjonsvarianten, hvorav 60 ble levert i perioden 1983–84. Disse er nesten identiske til Mk 3.

Andre kjøretøyer på Pz 68-chassis
---------------------------------

Entp Pz 65 ARVBergepanser.
Brü Pz 68Brolegger
Pz Zielfz 68Målvogn med kraftigere panser og kanonatrapp.
* 35 mm Flab Panzer B22L35 mm Flab Panzer B22L
* Panzerkanone 68Panzerkanone 68
* Brückenpanzer 68Brückenpanzer 68
* Entpannungspanzer65Entpannungspanzer65
* Zielpanzer 68Zielpanzer 68
**Hans Marius Stormoen** (født 7. februar 1943 i Bergen, død 1. juni 2006) var en norsk bassist og filolog, sønn av skuespillerne Hans Stormoen og Lill Egede Nissen.

Hans interesse for bass ble vekket i Danmark, der han tidlig ble kjent med Niels-Henning Ørsted Pedersen, og derpå i Oslos jazz- og bluesmiljø på 60- og 70-tallet. Han var med i Arild Wikstrøms kvartett (1961–63), i Jan Garbareks første band der han ble Norgesmester i jazz 1963. Stormoen var således sentral i miljøet på Club 7 (sammen med Bill Mulholland), hvorfra han produserte og medvirket på 25-årsalbumet (MAI, 1988). Han spilte også i rhythm & blues-band som Public Enemies, Dream med Terje Rypdal, samt Bryggerigangen Bluesband. På 60-tallet samarbeidet han med George Russell og Karin Krog.

Etter flytting til Frankrike arbeidet han under kunstnernavnet «Jean Marie bassist», drev jazzklubb med Nissa Nyberget, turnerte med gitaristen Jan Berger og i 1997–98 med saksofonist Archie Shepp Quartet. Stormoen var også engasjert som oversetter, blant annet av Bob Dylans selvbiografi (Damm 2004).

Referanser
----------

1. ↑   Discogs, oppført som Hans-Marius Stormoen, Discogs artist-ID 845951, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Bill Mulholland, Hans Marius Stormoen har gått bort, nekrolog i musikkbladet ballade.no den 9. juni 2006.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hans Marius Stormoen på Discogs Rediger på Wikidata
* (en) Hans Marius Stormoen på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hans Marius Stormoen hos Sceneweb Rediger på Wikidata

* (en) Hans Marius Stormoen hos The Movie Database Rediger på Wikidata

  

Portal: Jazz

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** Discogs
 |
**Remington super 60** er et popband fra Fredrikstad, som først og fremst er prosjektet til Christoffer Schou. Schou er låtskriveren, produsent og gitarist, men har og hatt med seg en rekke hjelpere på siden starten i 1999. Melodisk er musikken inspirert av 60-talls pop som Burt Bacharach og Brian Wilson.

Historie
--------

Remington super 60 gjorde seg først bemerket i utlandet med *Cafe 2001 in japan* i 1999 og debutalbumet *Pling 2001* i 2000, men ble også kjent i Norge for elektronika/casiopop-bølgen sammen med artister som bl.a. Påsan og Safariari. Samleplatene *This is the cafe superstar beat vol. 1 & 2* inneholdt bidrag fra en rekke undergrunnsnavn. Disse samleplatene ble gitt ut på Schous eget plateselskap *Cafe 2001*, som var forløperen til Fredrikstads indielabel Cafe Superstar Recordings.

Julen 2001 ga gruppa ut albumet *Christmas in May*. Gruppa ga senere ut *Impractical Guide to the Opposite Sex* under psevdonymet «Nice System», og som «Remington super 60» *Happy As We Were* i 2004.

Gruppa forlot casiopopen for 2006-utgivelsen *Go System Go*, der et lag bestående av Magnus Abelsen, Jon Kristian Furuheim (Safariari), Andreas Ihlebæk (Splaxxter Watts), Fredrik Brarud (Tommy Tokyo) og Benedicte Sveinson bidro. Albumet ble spilt inn i Silvertone studios i Fredrikstad, der Schou jobbet som tekniker/produsent, og gitt ut på det som nå var blitt Cafe Superstar Recordings. Schou returnerte til casiopop og hjemmestudio for sitt neste album, som har forventet utgivelse i 2015. Remingtons kvinnelige vokalist Benedicte Sveinson er nå blitt erstattet av Elisabeth Thorsen (Elak Bingo, Splaxxter Watts), mens Magnus Abelsen står for mannlig vokal.

Diskografi
----------

* *Lost Kid 7* (1999)
* *Cafe 2001 in Japan* (1999)
* *Pling 2001* (2000)
* *An Impractical Guide to the Opposite Sex* (2001)
* *Remington super 60 & Friends in Space*
* *Christmas in May* (2001)
* *Happy As We Were* (2004)
* *Go System Go* (2006)
* *Merry Christmas EP* (2007)
* *Winter EP* (2011)
* Indie pop for kids vol.1 EP (2017)
* A little bit of me - Tribute to Remington super 60 (2017)
* Another Christmas song (2017)
* A Winter song (2018)
* The highway again (2019)
* New EP (2020)
* Nouvelle Noveau (2021)

Medlemmer
---------

* Christoffer Schou
* Magnus Abelsen
* Elisabeth Thorsen

Tidligere medlemmer og bidragsytere
-----------------------------------

* Jon Kristian Furuheim
* Benedicte Sveinson
* Andreas Ihlebæk
* Fredrik Brarud
* Nicolai Gregersen
* Anders Bergland
* Henning Fjeld

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* Christoffer Schous offisielle hjemmeside
Edmund Stoiber var opposisjonens kanslerkandidat
Gerhard Schröder ble gjenvalgt med knapp margin
**Forbundsdagsvalget i Tyskland 2002** fant sted den 22. september det året, for å velge medlemmer til den 15. Forbundsdagen. Gerhard Schröders regjeringskoalisjon mellom SPD og De grønne beholdt majoriteten i det tyske parlamentet med en meget knapp margin.

Den konservative opposisjonens kanslerkandidat var Edmund Stoiber. Opposisjonen angrep regjeringens evne til å håndtere den tyske økonomien, og profilerte seg også på tradisjonelle familieverdier og mot skatter (særlig på bensin).

Tidlig i valgkampen ledet de konservative sterkt på meningsmålingene, men frem mot valget minsket dette forspranget. Regjeringen vant betydelig oppslutning på grunn av sin motstand mot USAs krig mot Irak og Schröders personlige popularitet. Kort før valget ble bl.a. Sachsen rammet av flom, og Schröder var raskt til stede for å vise sympati med ofrene.

Resultater
----------

Selv om opposisjonen øket sin oppslutning og resultatet var usikkert hele valgnatten beholdt regjeringspartiene makten. SPD kompenserte for tap av velgere i vest med nye velgere i det tidligere DDR, der kommunistpartiets etterfølger, Partiet for demokratisk sosialisme, tapte betydelig oppslutning og falt under sperregrensen, slik at det bare var representert med to direktemandater.

|  | Parti | Partilistestemmer | Prosent (endring) | Seter (endring) | Prosent av seter |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | **SPD** | 18 484 560 | 38,5 % | −2.4 % | 251 | −47 | 41,6 % |
|  | **CDU** | 14 164 183 | 29,5 % | +1,1 % | 190 | −8 | 31,5 % |
|  | **CSU** | 4 311 513 | 9,0 % | +2,2 % | 58 | +11 | 9,6 % |
|  | **De grønne** | 4 108 314 | 8,6 % | +1,9 % | 55 | +8 | 9,1 % |
|  | **FDP** | 3 537 466 | 7,4 % | +1,1 % | 47 | +4 | 7,8 % |
|  | **PDS** | 1 915 797 | 4,0 % | −1,1 % | 2 | −34 | 0,3 % |
|  | **Andre** | 1 458 471 | 3,0 % |   | 0 |   | 0,0 % |
|
|  | **Totalt** | 47 980 304 | 100,0 % |   | 603 | −66 | 100,0 % |

| * v
* d
* r
Føderale valg i Tyskland |
| --- |
| Riksdagsvalg under keiserriket | 1871 **·** 1874 **·** 1877 **·** 1878 **·** 1881 **·** 1884 **·** 1887 **·** 1890 **·** 1893 **·** 1898 **·** 1903 **·** 1907 **·** 1912 |  |
| Mellom verdenskrigene | 1919 (Weimar) **·** 1920 **·** 1924 (mai) **·** 1924 (des) **·** 1928 **·** 1930 **·** 1932 (juli) **·** 1932 (nov) **·** 1933 (mars) **·** 1933 (nov) |
| Valg av Reichspräsident | Presidentvalget i Tyskland 1925 **·** Presidentvalget i Tyskland 1932 |
| Valg til Forbundsdagen | 1949 **·** 1953 **·** 1957 **·** 1961 **·** 1965 **·** 1969 **·** 1972 **·** 1976 **·** 1980 **·** 1983 **·** 1987 **·** 1990 **·** 1994 **·** 1998 **·** 2002 **·** 2005 **·** 2009 **·** 2013 **·** 2017 **·** 2021 |
| Valg av Forbundspresident | 1949 **·** 1954 **·** 1959
 **·** 1964 **·** 1969 **·** 1974 **·** 1979 **·** 1984 **·** 1989 **·** 1994 **·** 1999 **·** 2004 **·** 2009 **·** 2010 **·** 2012 **·** 2017 **·** 2022 |
**Páll Guðmundsson** (født 1959 på Húsafell i det vestlige Island hvor han fortsatt bor) er en islandsk skulptør og kunstner.

Guðmundsson har blant annet sin utdannelse fra Universitet for kunst i Köln i Tyskland, *Kölner Hochschule für Angewandte Kunst*. Guðmundsson skulpturer direkte ut fra berg som han finner rundt sitt hjemsted Húsafell. Han har blant lagt skulpturer av ansiktene til den tyske komponisten Johann Sebastian Bach, den islandske og internasjonale popstjernen Björk og den islandske forfatteren Þór Vilhjálmsson. Han gjorde også minnemonumentet over det tragiske dødsfallet til den islandske opplysningsforfatteren og filologen Eggert Ólafsson og hans hustru Ingibjørg Guðmundsdóttir som ble avduket i 1998 utenfor Ingjaldshóll.

Guðmundsson har også en karriere som musiker med sitt spesielle instrument som er en harpe lagd av steiner, og har med det turnert med det islandske bandet Sigur Rós.

Referanser
----------

1. ↑   Gemeinsame Normdatei, GND-ID 14173471X, besøkt 12. august 2015[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (en) Páll Guðmundsson – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Páll Guðmundsson på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Páll Guðmundsson på MusicBrainz Rediger på Wikidata

  

Portaler: Kunst | Island


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | BIBSYS **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
Frankrike har en fregatt stasjonert i Papeete. Her «Vendémiaire»
**Forces armées en Polynésie française** (FAPF) er de franske forsvarsstyrkene i Fransk Polynesia. Enheten ble opprettet i 2012. I 2012 ble viseadmiral Anne Cullerre sjef for denne fellesavdelingen.

Styrkene har ansvar for forsvar av Fransk Polynesia og driver suverenitetshåndhevelse, med særlig vekt på patruljering av de store sjøområdene som tilhører Fransk Polynesia. I tillegg driver FAPF også redningstjeneste. FAPF har ansvar for områdene der det tidligere ble drevet atomprøvesprenginger.

Sjøforsvarsstyrken består per 2013 av en fregatt utstyrt med helikopter, et patruljeskip, en flotilje på tre maritime overvåkningsfly og en flotilje med to helikoptre. Luftforsvaret bidrar med en skvadron på to transportfly. Landstyrken består av Détachement Terre de Polynésie/Régiment d’Infanterie de Marine du Pacifique – Polynésie (DTP/RIMaP-P).

FAPF ble opprettet i 2012 da sjø-, hær- og luftstyrkene ble samlet i en organisatorisk enhet. Hæravdelingen Régiment d'infanterie de marine du Pacifique – Polynésie ble da omgjort til Détachement Terre de Polynésie/Régiment d’Infanterie de Marine du Pacifique – Polynésie. Base aérienne 190 «Sergent Julien Allain», med tilhold på Tahiti internasjonale lufthavn, ble nedlagt som selvstendig enhet.

Referanser
----------

1. ↑  «Polynésie française: le contre-amiral Anne Cullerre prend le commandement des FAPF», Etat-major des armées, 6. september 2012.
2. ↑  «Missions» Arkivert 18. juni 2013 hos Wayback Machine. Forces armées en Polynésie française.
3. ↑  «Les forces armées de Polynésie française», État-major des armées.
4. 1 2  «Le RIMaP-P devient le DTP/RIMaP-P», Forces armées en Polynésie française.
5. ↑  «Polynésie française : création du Détachement air 190 et du Détachement Terre de Polynésie», État-major des armées.

Eksterne lenker
---------------

* Forces armées en Polynésie française Arkivert 12. juli 2013 hos Wayback Machine.
|  |
| --- |
| Våpen |
| Østerriksk politikk |
| * Østerrikes forfatning
* President
* Regjering
	+ Kansler
	+ Visekansler
	+ Føderale ministre
* Parlament
	+ Nasjonalrådet
	+ Forbundsrådet
* Forbundsforsamlingen
* Forfatningsdomstolen
* Høyesterett

---

* Delstater
* Distrikter

---

* Valg
* Politiske partier:SPÖ • ÖVP • FPÖ Grønt alternativ • Team Stronach • NEOS
 |

**Forbundsforsamlingen** i Østerrike (tysk: Bundesversammlung) er et organ opprettet i medhold av Østerrikes forfatning og består av medlemmer fra Nasjonalrådet og Forbundsrådet. Forsamlingen ledes annenhver gang av presidentene i Nasjonalrådet og Forbundsrådet. 

Etter forfatningen av 1920 var det Forbundsforsamlingen som valgte Østerrikes president. Da forfatningen ble endret slik at presidenten fra 1951 skulle velges ved direkte valg av folket, mistet Forbundsforsamlingen sin hovedoppgave. 

Forbundsforsamlingen har idag som oppgave å ta imot presidentens edsavleggelse. Videre kan forsamlingen etter forslag fra Nasjonalrådet utlyse folkeavstemning for å avsette presidenten, eventuelt reise sak mot presidenten for Forfatningsdomstolen. Endelig kan Forbundsforsamlingen fatte vedtak om å erklære krig. Til nå har domstolen ikke foreslått noen president avsatt eller gjort vedtak om krig. 

Forbundsforsamlingen i Østerrike har siden 1920 hatt 17 møter.

Referanser
----------

1. ↑  «Die Bundesversammlung». Østerrikes parlament. Besøkt 10. oktober 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Brockhaus Enzyklopädie **·** VIAF **·** GND
 |
***1001 natt*** (italiensk originaltitell: *Il fiore delle Mille e una notte*, "*Tusen og en natts blomster"*) er en italiensk eventyrfilm fra 1974, regissert av Pier Paolo Pasolini. Den bygger på flere av historiene fra eventyrsamlingen *Tusen og en natt*, med særskilt fokus på erotikk og kroppslig humor. Filmen har en rammehandling om en ung mann som har kommet bort fra sin slavinne og elskerinne, og de møter på mange forskjellige mennesker mens de leter etter hverandre.

Filmen ble tildelt juriens ærespris ved Filmfestivalen i Cannes 1974.

Handling
--------

Historien handler om en uskyldig ung mann, Nur-e-Din (spilt av Franco Merli) som kommer til å bli forelsket i en vakker slave-jente, Zumurrud (spilt av Ines Pellegrini) men etter at hun blir kidnappet, forsøker Nur-e-Din å lete etter henne. I mellomtiden klarer Zumurrud å rømme og kommer, forkledd som en mann, til et rike langt unna hvor hun blir nasjonens leder.

Underveis forteller også andre reisende deres egne tragiske og romantiske opplevelser, inkludert en ung mann som blir henført av en mystisk kvinne på bryllupsdagen hans. Samtidig forsøker prins Shazaman (spilt av Alberto Argentino) å frigjøre en kvinne som har blitt fanget av en demon (Franco Citti) og som to kvinner ofrer livet for.

Medvirkende
-----------

* Ninetto Davoli som Aziz
* Tessa Bouché som Aziza
* Franco Citti som demonen
* Franco Merli som Nur ed-Din
* Ines Pellegrini som Zumurrud
* Alberto Argentino som Shahzamàn
* Francesco Paolo Governale som Tagi
* Salvatore Sapienza som Yunàn
* Abadit Ghidei som Dúnya

Referanser
----------

1. ↑  «Le Palmarès 1974». *festival-cannes.fr* **(fransk)**. Arkivert fra originalen 21. desember 2013.

Eksterne lenker
---------------

* (en) *1001 natt* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) *1001 natt* hos Filmfront Rediger på Wikidata

* (sv) *1001 natt* i Svensk Filmdatabas Rediger på Wikidata

* (da) *1001 natt* i Danmark Nationale Filminstitut Rediger på Wikidata

* (en) *1001 natt* på AllMovie Rediger på Wikidata

* (fr) *1001 natt* på Allociné Rediger på Wikidata

* (nl) *1001 natt* på MovieMeter Rediger på Wikidata

* (en) *1001 natt* på Turner Classic Movies Rediger på Wikidata

* (en) *1001 natt* på Rotten Tomatoes Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** NLA
 |
**Presidentvalget i USA 1932** var det 37. presidentvalget i USAs historie. Valget fant sted den 8. november 1932, og valgte Franklin D. Roosevelt og John Nance Garner som henholdsvis president og visepresident for perioden 1933–1937. De to kandidatene var den sittende republikanske presidenten Herbert Hoover og den demokratiske guvernøren i New York Franklin D. Roosevelt.

Fordelingen av valgmannsstemmer etter stat. Klikk på bildet for å se en større utgave.
Valget var det første etter børskrakket i 1929 og USA befant seg i en økonomisk depresjon. Mange hadde dessuten mistet troen på den sittende konservative presidenten Hoovers evne til å snu den økonomiske utviklingen. Under valgkampen presenterte Roosevelt sitt New Deal-program som skulle bli demokratenes hovedprogram i mange år fremover.

Roosevelt vant valget med 57,4 % av stemmene mot Hoovers 39,7 %. Seieren var historisk, først og fremst fordi Demokratene ikke hadde vunnet et presidentvalg siden 1916 og kun hatt to presidenter siden 1860. Seieren innebar dessuten at den sosialliberale, føderalistiske fløyen innen Det demokratiske partiet vant fram på nasjonalt nivå, noe som skulle bli utgangspunkt for begge partienes nåtidige orientering.

Se også
-------

* Liste over USAs presidenter

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |


| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |
**Tölzer Knabenchor** er et guttekor fra Bad Tölz i Oberbayern i Tyskland. Koret er kjent også utenfor Tysklands grenser.

Historie
--------

Tölzer Knabenchor ble grunnlagt i 1956 av den da 19-årige dirigenten og sangpedagogen Gerhard Schmidt-Gaden i Bad Tölz. Allerede samme år sang koret i radiokonserter. I 1957 fulgte de første konsertturnéene til Sørtyrol og Trento og i 1960 til Luxembourg, Frankrike, England og Belgia. Fra 1963 var Carl Orff hyppig gjest og dirigent.

Fra og med 1960-talet medvirket koret eller dets solister i operaoppsetninger. I 1964 deltok for første gang sangere fra koret i en oppsetning av Mozarts *Tryllefløyten*. I 1973 mottok Gerhard Schmidt-Gaden og koret utmerkelsen *Deutscher Schallplattenpreis* for sin oppsetning av Bachs Juleoratorium.

I 1984 og 1986 besøkte koret Chicago, Folkerepublikken Kina og Japan og fikk et internasjonalt gjennombrudd. I Japan kalles korguttene «engelene fra Bayern» og figurerer i manga.

Litteratur
----------

* Helga Schmidt-Gaden: *Tölzer Knabenchor. Ein Lebenswerk.* 2006

Eksterne lenker
---------------

* (de) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tölzer Knabenchor – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* (en) Tölzer Knabenchor på Discogs Rediger på Wikidata

* (en) Tölzer Knabenchor på MusicBrainz Rediger på Wikidata

* (en) Tölzer Knabenchor på AllMusic Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** NKC **·** CiNii **·** MusicBrainz **·** Discogs **·** AllMusic
 |
**Presidentvalget i USA i 1796** var det tredje presidentvalget i USAs historie. Det var også det første valget hvor den valgte presidenten og visepresidenten representerte motstående partier, noe som avsørte en svakhet ved det opprinnelige valgmannssystemet.

Den sittende presidenten, George Washington, hadde avvist å still til en tredje termin som president, og dermed ble det den sittende visepresidenten, John Adams, som stilte til valg for Føderalistpartiet. Med seg hadde han Thomas Pickney, en tidligere guvernør fra Sør-Carolina. Motkandidatene var tidligere utenriksminister Thomas Jefferson og senator Aaron Burr, som stilte for det demokratisk-republikanske partiet.

I motsetning til de to foregående valgene, hvor resultatet mer eller mindre var gitt på forhånd, ble det en skikkelig valgkamp før dette valget. Føderalistene prøvde å knytte det demokratisk-republikanske partiet opp mot den voldelige revolusjonen i Frankrike, og demokrat-republikanerne beskyldte føderalistene for å foretrekke monarkiet og aristokratiet. 

Valget ble jevnt, og vinneren hadde ikke mer enn drøye 4500 stemmer mer enn nestemann. Selv om Adams vant fikk Thomas Jefferson flere valgmannsstemmer enn Pickney, og ble dermed valgt til visepresident.

| * v
* d
* r
Presidentvalg i USA |
| --- |
|  | 
* 1789
* 1792
* 1796
* 1800
* 1804
* 1808
* 1812
* 1816
* 1820
* 1824
* 1828
* 1832
* 1836
* 1840
* 1844
* 1848
* 1852
* 1856
* 1860
* 1864
* 1868
* 1872
* 1876
* 1880
* 1884
* 1888
* 1892
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1916
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* 1940
* 1944
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* 2020
* 2024

 | USAs flagg |
| Valgmannskollegiet i USA |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica
 |
Parc de la Tête de Chien over Prince ' s Palace of Monaco.
Et panorama av Monaco fra parc de la Tête de Chien.
**Tête de Chien** (*Hundens hode*) er et 450 meter høyt fjell nær landsbyen La Turbie i Alpes-Maritimes-departement i Frankrike.. Herfra er det utsikt over Fyrstedømmet Monaco, og det er det høyeste punktet på Grande Corniche Road.
Den amerikanske diplomat Samuel S. Cox skrev i sin reisebok *Search for Winter Sunbeams in The Riviera, Corsica, Alger and Spain* at Tête de Chien ligner mer på en skilpadde enn en hunds hode og mente at *Tête de Chien* var en forvanskning av *Tête de Camp*, da det var her at Julius Cæsar forla sine tropper etter erobringen av Gallia. Vere Herbert, heltinnen i Ouidas roman *Moths* beskrev de som lever under Tête de Chien, lever «…innen et par mil av det strålende Helvete (Monaco)». I 1944 var Leopold Bohm, en tysk kompanisjef stasjonert på Tête de Chien og så et fly krasje havet. Det hadde blitt forfulgt av to andre fly. Bohms observasjon stemmer med dagen da piloten og forfatteren Antoine de Saint-Exupéry forsvant, og det er blitt spekulert i om det det var den siste flygingen til Saint-Exupéry som Bohm så.

Referanser
----------

1. 1 2  *Frommer's France 2011*. John Wiley & Sons. 16. september 2010. s. 602–. ISBN 978-0-470-64177-4.
2. ↑  *Côte D'Azur*. New Holland Publishers. 2006. s. 78–. ISBN 978-1-86011-337-6.
3. ↑  Samuel Sullivan Cox. *Search for Winter Sunbeams in the Riviera, Corsica, Algiers and Spain*. D. Appleton & Company.
4. ↑  Ouida (6. juli 2005). *Moths*. Broadview Press.
5. 1 2  Michael Jackson. *The Other Shore: Essays on Writers and Writing*. University of California Press. ISBN 978-0-520-27526-3.
**China Village** er et Kommunefritt område (unincorporated area) som er en landsby i byen (town) China, Kennebec County, Maine, USA. Samfunnet befinner seg ved krysset mellom U.S. Route 202, Maine State Route 9, og Maine State Route 137 12,2 km sørøst for Waterville. China Village har et postkontor med postnummer (ZIP code) 04926. Det meste av landsbyen er en del av **China Village Historic District** som ble oppført i National Register of Historic Places i 1977.

Geografi
--------

China Village befinner seg i den nordre delen av byen China på den nordlige tuppen til China Lake. Den er omtrent formet som en T med ett kryss mellom Main Street, Neck Road og Causeway Road, den sistnevnte kommer inn fra høyre i forhold til de to andre. Canton og Peking Streets danner en klynge av boliger som sidegater sørøst ved dette krysset. Landsbyen har et bibliotnk, postkontor og en baptist-kirke. De fleste bygninger i landsbyen er bolighus og omkring 75% er bygget før 1850. De er bygget enten i føderal eller uyklassisistisk gresk stil.

Historie
--------

Området som nå er China ble målt opp 1773–74 av John "Black" Jones og ble først kjent som Jones Plantation. Et større område ble regulert i 1792 som "Harlem" og China fikk formelle rettigheter som del av Harlem og de nærliggende samfunnene i 1818 og tok etterhvert over de resterende delene av Harlem. Landsbyen vokste mot den nordlige enden av innsjøen som følge av vannkraften fra nærliggende bekker og ble etterhvert et stopp for en diligense. Et akademi ble etablert i 1823.

Referanser
----------

1. ↑  «China». Geographic Names Information System, U.S. Geological Survey.
2. ↑  United States Postal Service. «USPS - Look Up a ZIP Code». Besøkt 26. juli 2015.
3. ↑  «Postmaster Finder - Post Offices by ZIP Code». United States Postal Service. Arkivert fra originalen 17. oktober 2020. Besøkt 26. juli 2015.
4. 1 2  NRHP

| * v
* d
* r
Den politiske og geografiske oppdelingen av Kennebec County |
| --- |
| Fylkeshovedstad: Augusta |
| City | Augusta  • Gardiner  • Hallowell  • Waterville |  |
| Towns | Albion  • Belgrade  • Benton  • Chelsea  • China  • Clinton  • Farmingdale  • Fayette  • Litchfield  • Manchester  • Monmouth  • Mount Vernon  • Oakland  • Pittston  • Randolph  • Readfield  • Rome  • Sidney  • Vassalboro  • Vienna  • Wayne  • West Gardiner  • Windsor  • Winslow  • Winthrop |
| Unorganizedterritory | Unity |
| Census-designatedplace | Clinton  • Farmingdale  • Oakland  • Winthrop |
| Andrelandsbyer | China Village  • East Vassalboro  • East Winthrop  • Libby Hill  • North Monmouth  • North Vassalboro  • South China |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** GNIS
 |
**China Power Investment Corporation** (kinesisk: 中国电力投资集团公司) er et helstatlig eid holdingselskap innenfor energi-sektoren, med hovedkontor i Beijing, Folkerepublikken Kina. Det ble grunnlagt i 2002 i forbindelse med restruktureringen av kinesisk kraftindustri dette året. Selskapet investerer i mindre energiselskaper i hele Kina. CPIC har 213 underlagte selskaper og har minoritetsposter i ytterligere 15 selskaper, og disse har totalt om lag 104 000 ansatte.

På slutten av 2008 hadde selskapet en utbygd kapasitet på 51 990 MW, hvorav kontrollerte selskaper sto for 40 116 MW. Fordelingen på ulike energiformer var slik:

* Vannkraftverk – 10 539 MW (20,3 %)
* Varmekraftverk – 41 123 MW (79,1 %)
* Kjernekraftverk – 1 351 MW (3,4 %)
* Vindkraft – 328 MW (0,6 %)

I alt 19 kraftanlegg har en installert effekt på mer enn 1 000 MW hver, blant de mer kjente er Laxiwa-demningen.

CPIC eier også 12 % av det kinesiske Forskningsinstituttet for varmekraft.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata
* CPIC – om selskapet.
* CPIC – liste over kraftselskaper.
En kirke i Tétouan
**Tétouan** (arabisk تطوان, spansk *Tetuán*) er en by i Marokko, øst for Tanger. Den ligger langt nord i landet, langs kysten til Middelhavet og like ved Gibraltarstredet. Tétouan hadde 320 539 innbyggere i 2004.[]

Byen er et kultur- og handelssentrum og har 34 moskéer, flere museer og en del tekstilindustri. Tétouan ble grunnlagt på 300-tallet.[] I perioden 1913—1956 var byen hovedstaden i Spansk Marokko.

Historie
--------

Til forskjell fra de fleste andre byer ved middelhavskysten i region er det ikke noen spor fra fønikerne i Tetouan. Romerne grunnla i nærheten av dagens by en militær bosetting ved navn **Oppidum Tamuda**.[]

Under islams ekspansjon var byen knutepunktet mellom Nord-Afrika og al-Andalus, det muslimske nærværet i Spania.

På 1300-tallet var Tétouan fryktet som et sjørøverfeste, og ble derfor gjentatte ganger angrepet av den kastiljanske flåten.[] Etter erobringen av Granada (1492) og igjen ved begynnelsen av 1600-tallet slo jødiske og mauriske flyktninger fra Andalucía seg ned her, noe som fremmet byens økonomiske oppsving.[] Medinaen i byen er blant de minste i sitt slag, men har en spesiell historisk betydning og et unikt arkitektonisk uttrykk.[] Byens kunst og arkitektur, som er meget godt bevart, er derfor preget av den den islamske arkitekturen som man kjenner fra Alhambra.[]

Under den spansk-marokkanske krig fant en rekke små men svært blodige trefninger sted ved Tétouan, mellom spanjoler og marokkanere. Den 4. februar 1860 klarte spanjolene å okkupere byen. Etter et avgjørende nederlag vest for Tetouan den 23. mars bad marokkanerne om våpenstillstand.

Ved slutten av 1800-tallet – etter tapet av landets oversjøiske kolonier – engasjerte Spania seg stadig mer i det nordlige Marokkos, og i 1913 ble Tétouan residensby bor den spanske høykommissær i Marokko. I Spansk Marokko begynte den 17. juli 1936 det militære statskupp som skulle styrte den annen spanske republikks regjering. De spanske styrker i Tétouan forholdt seg da lojale mot regjeringen. Etter å ha inntatt Tétouan og flybasen Sania Ramel likviderte kuppmakerne høykommissæren for Spansk Marokko, major Ricardo de la Puente Bahamonde, sammen med ytterligere 189 republikanere. Under den spanske borgerkrig ble Tetouan bombet av fly fra den republikanske side. 

I 1956 gav Francisco Franco etter for internasjonalt påtrykk og gikk med på Marokkos uavhengighet.

Medinaen ble i 1997 erklært som et verdensarvminne.

Referanser
----------

1. ↑  Høykommissæren for planlegging, red. *Folketelling i Marokko 2014*, Wikidata Q19599909
2. ↑  Antony Beevor, *Der Spanische Bürgerkrieg*, 2. Auflage, ISBN 978-3-442-15492-0, s. 82.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Tetouan – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** Encyclopædia Universalis **·** VIAF **·** LCCN **·** BNF **·** BNF (data) **·** GeoNames **·** MusicBrainz
 |
**Carl Halvor Høgset** (født 3. november 1941, død 2. juni 2021) var en norsk lektor, musiker og kordirigent.

Høgset var utdannet med hovedfag i musikk fra Universitetet i Oslo (1974). I 1976 tok han diplomeksamen i sang og korledelse ved Norges musikkhøgskole. Han var elev av komponisten Knut Nystedt.

Høgset stiftet i 1971 kammerkoret Grex Vocalis, som han dirigerte frem til koret ble nedlagt i 2019. Avslutningekonserten «Grex Vocalis – Finale» ble holdt på hovedscenen i Den Norske Opera. Han var dirigent for Den norske Studentersangforening i periodene 1982–1985 og 2012–2015 og for Norges ungdomskor (1987–2003). I perioder ledet han også Schola Cantorum og Den norske studentersangforening.

Høgset var selv sanger. Karrieren startet i gutteårene, da han var med i Sølvguttene. I voksen alder utga han flere soloinnspillinger med sanger av Henry Purcell, Georg Friedrich Händel, Edvard Grieg og Arne Nordheim.

Som pedagog underviste Høgset i skoleverket og ved Norges musikkhøgskole. Han drev utstrakt kurs- og seminarvirksomhet for korsangere i Norge og utlandet. 

Høgset ble i 2007 utnevnt til ridder av 1. klasse av St. Olavs Orden for sin innsats for norsk musikkliv.

Høgset var æresmedlem av Foreningen norske kordirigenter (Fonoko). Han var også et av to æresmedlemmer i Norges Korforbund. Den andre er Norunn Illevold Giske. I desember 2019 ble Høgset utnevnt til æresmedlem av Den norske studentersangforening.

Høgset ble sommeren 2018 tildelt den internasjonale korprisen "Una Vita Per La Direzione Corale" («Et liv som korleder») – fra l’Associazione Seghizzi, Gorizia for sin store innsats for korfeltet gjennom et helt liv.

Referanser
----------

1. ↑   Store norske leksikon, Store norske leksikon-ID Carl\_Høgset[Hentet fra Wikidata]
2. ↑   eavis.aftenposten.no[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  «Carl Høgset er død». *NRK*. 3. juni 2021. Besøkt 3. juni 2021.
4. 1 2 3 4  «Høgset utnevnt til Ridder» Arkivert 3. januar 2009 hos Wayback Machine. *Ballade*, 17. desember 2007.
5. ↑  Magnus Andersson: *Kornorges største* - Minneord i Musikkmagasinet/Klassekampen 14. juni 2021
6. ↑  «Utnevnelser til St. Olavs Orden», kongehuset.no, 3. desember 2007.
7. ↑  Norges Korforbunds omtale av æresmedlemmer og Korprisen Arkivert 7. april 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 6. april 2014
8. ↑  «Comune di Gorizia - FESTIVAL INTERNAZIONALE DELLA MUSICA "SEGHIZZI" 2018». Arkivert fra originalen 1. april 2019.

Eksterne lenker
---------------

* Høgsets nettsted Arkivert 1. august 2015 hos Wayback Machine.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC **·** MusicBrainz **·** Discogs
 |
**Øst-Alpene** betegner vanligvis de delene av Alpene som ligger øst for linjen Bodensjøen–Rhinen–Splügenpasset–Comosjøen. Sveits, Italia, Liechtenstein, Østerrike, Tyskland og Slovenia har andeler av Øst-Alpene. Avgrensningen er nokså vilkårlig, noe som også blir tydelig av at man i Italia bare refererer til delene øst for Brennerpasset som «Øst-Alpene» (resp. *Alpi Orientali*). Øst-Alpene kan på grunnlag av geologiske og geomorfologiske forhold videre inndeles i De nordlige kalkalper, Sentral-Alpene og De sydlige kalkalper.

Øst-Alpenes eneste fjelltopp over 4000 moh er Piz Bernina (4049 moh.). De er dermed noe lavere enn Vest-Alpene (som når 4808 moh. i Mont Blanc), men gjennomgående bredere (opptil 250 km) enn disse. Øst-Alpene består av en rekke fjellkjeder som strekker seg i vest–østlig retning og som adskilles av flere større elveløp (Inn, Salzach, Enns; Rienz, Drau, Mur). Dalene på tvers av denne hovedretningen (dvs. mot nord eller syd) er stort sett forholdsvis korte, trange og bratte.

I øst deler de forskjellige fjellkjedene seg vifteformet opp: De nordlige kalkalper bøyer av mot nord, der de nesten møter Böhmerwald. Sentral-Alpenes hovedkam bøyer av mot nordøst i retning av Karpatene. En del mindre kjeder med bl.a. Fischbach-Alpene slutter i det ungarske slettelandet (Det pannoniske bekken) i øst, mens De sydlige kalkalper vender seg mot syd og fortsetter i de Dinariske alper og deres karstplatåer.

Se også
-------

* Alpene
	+ Vest-Alpene
	+ **Øst-Alpene**
		- De nordlige Kalk-Alper
		- Sentral-Alpene
		- De sydlige Kalk-Alper

Referanser
----------

1. ↑  Trekking in the Alps *Piz Bernina Tour*

Eksterne lenker
---------------

* (en) Eastern Alps – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND **·** NKC
 |
**Carl Iver Jensen** (født 4. november 1910 i Stokke, død 6. desember 1977) var en norsk sjøkaptein og inspektør.

Jensen var ansatt som førstestyrmann, senere skipsfører og sjefinspektør i rederiet Wilh. Wilhelmsen. Han var i elleve år inspektør ved rederiets kontor i Sydney, senere ved New York-kontoret.

Under andre verdenskrig klarte han i «Operasjon Rubble» å føre skipet MS «Taurus», som var en av Kvarstadbåtene, trygt fra Göteborg i Sverige til Storbritannia. Skipet ble ført igjennom en tysk blokade, lastet med viktig svensk krigsmateriell som kvalitets-stål og kulelager. Ombord var 147 menn og en kvinne. Skipet forlot Sverige 23. januar 1941, og ankom Storbritannia 25. januar samme år. Carl Iver Jensen mottok Order of the British Empire og Norges høyeste utmerkelse, Krigskorset, for hendelsen.

Referanser
----------

1. ↑  Unneberg, Sigurd H.: *Nøtterøy – Gårds- og slektshistorie, bind 1, 1970, s. 458.*
2. ↑  *Krigskorset og St. Olavsmedaljen med ekegren*, s. 23–31.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Historisk befolkningsregister
 |

Portal: Andre verdenskrig