recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nye Knippelsbro Foto: Mahlum 
**Knippelsbro** er en bro i København som forbinder Slotsholmen med Christianshavn, og opprinnelig het **Den store Amagerbro** eller **Christianshavns bro**. 

Den første Knippelsbro ble oppført i tidsrommet 1618–20, og ble den gang ansett som noe av en teknisk bragd, for strømmen i havneløpet var stri, spesielt etter at det var bygd en demning fra hver side for å gjøre broen så kort som mulig. Vogner ble avkrevd bompenger ved passering, og for å skåne broen, var det forbudt å fortøye skip ved den.

Den ble like fullt utsatt for omfattende slitasje, og i 1703 advarte havnekommisjonen at «*er at befrygte stor Ulykke og Skade formedelst den idelige Passage derover, hvis ikke den uden længer Ophold vorder hjulpen og kan nu umuligen længer bie efter Reparation*». Den ble gjenoppbygget i 1725 under ledelse av Johan Cornelius Krieger.

Gamle Knippelsbro rundt 1650.
Den delen av broen som var nærmest byen, var overbygd, mens selve broen med heiseklapper lot bare en smal seilpassasje åpen. Broens senere navn, Knippelsbro, kan stamme fra fergemannen Hans Knip som trolig bodde i huset inntil broen. På 1800-tallet fikk den sitt nåværende navn. 

Den nåværende Knippelsbro er 115 meter lang og ble innviet 17. desember 1937. Den er tegnet av Kaj Gottlob.

* Bredde: 27,4 m
* Gjennomseilingshøyde: 5,4 (kan åpnes)
* Gjennomseilingsbredde: 35 m
* Byggeperiode: 1935-1937
* Spor: Firespor, to sykkelstier og to fortau
* Brotype: Klaffebro

Knippelsbro ble fredet i 2007.

Referanser
----------

1. ↑  Jan Møller: *Borger i Christian 4.'s København* (s. 94), forlaget Sesam, Viborg 1988, ISBN 87-7324-641-7
2. ↑  «(Del VI, bog III, kap. IV) O. Nielsen: Københavns Historie og Beskrivelse». Arkivert fra originalen 7. juni 2007. Besøkt 11. september 2010.
3. ↑  Jan Møller: *Borger i Christian 4.'s København* (s. 95)
4. ↑  Kaj Gottlob hos Weilbachs kunstnerleksikon
5. ↑  Fredningssag / Knippelsbro, Københavns Havn fra Kulturarvsstyrelsen (besøkt 26. juni 2014)

Eksterne lenker
---------------

* Knippelsbro

Portal: Danmark

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** GeoNames
 |
**Duna** (norsk oversettelse: *Donau*) er en offentlig tv-kanal i Ungarn og hovedkanalen til allmennkringkasteren Duna Media. Kanalen startet sendinger i 1992 som del av det selvstendige offentlige kringkastingsselskapet Duna TV. I 2011 ble Duna TV en del av det offentlige selskapet MTVA, og i 2015 ble Duna TV oppløst. I stedet ble tv-kanalen Duna underlagt den nye allmennkringkasteren Duna Media og fikk samtidig rollen som ny hovedkanal. Duna overtok flere programmer fra den tidligere førstekanalen M1 og henvender seg til et bredt publikum med underholdning, nyheter, dokumentarer, idrett og tro- og livssynsprogrammer.

Bakgrunn
--------

Offentlig fjernsyn i Ungarn ble drevet av Magyar Televízió, men med liberaliseringen av tv-markedet i 1992 opprettet ungarske myndigheter en ny offentlig kringkaster, Duna TV som startet tv-kanalen Duna Televízió på julaften 1992. Den nye kanalen drev uavhengig av de to andre offentlige tv-kanalene M1 og M2. Kanalen var den første i landet som ble sendt over satellitt, og kanalen sendte programmer og nyheter for ungarske minoritetssamfunn utenfor Ungarn. Etter et par år begynte den å sende døgnet rundt, og i 2006 opprettet Duna TV en andrekanal, *Kanal II* – i dag kalt Duna World. 

I 2011 gjorde ungarske myndigheter store endringer i landets kringkastingssektor. De offentlige kringkasterne ble samlet i det offentlige selskapet MTVA, men drev fremdeles hver for seg. I 2015 ble Duna TV og Magyar Televízió oppløst og de offentlige tv-kanalene ble i stedet overført til landets nye kringkastingsselskap Duna Media. I forbindelse med endringene fikk Duna ny profil og er Duna Medias hovedkanal med programmer for et bredt publikum. Den overtok også flere av de mest populære programmene til den forrige hovedkanalen M1.

Selv om den er landets fremste offentlige tv-kanal, hadde Duna en markedsandel på kun 3,3 prosent i 2016 og var landets sjette største tv-kanal.

Se også
-------

* Magyar Televízió
* MTVA
* Duna Media

Referanser
----------

1. ↑  «Television history». MTVA. Arkivert fra originalen 5. desember 2017. Besøkt 5. desember 2017.
2. ↑  «Media Law in Hungary | CMCS». *medialaws.ceu.hu*. Arkivert fra originalen 10. april 2020. Besøkt 5. desember 2017.
3. ↑  «Hungary state media companies to merge with Duna TV to form Duna Media». *The Budapest Beacon* **(engelsk)**. 16. desember 2014. Besøkt 5. desember 2017.
4. ↑  Luisa Cigognetti, Lorenza Servetti, Pierre Sorlin. «History on television in seven East Europe countries: Hungary, Lithuania, Slovakia, Czech Republic, Poland, Romania, Finland». il filo d'Europa 5. Besøkt 27. desember 2017.
5. ↑  «Hungary Broadcasting». awex-export.be. Besøkt 27. desember 2017.

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Duna (MTVA) – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
Inngangspartiet.
**Cinecittà** (norsk: *kinobyen*) er et filmstudio i Roma i Italia og sentrum for italiensk film.

Studioet ble grunnlagt i 1937 av Benito Mussolini og hans filmsjef Luigi Freddi med propagandahensikter, under slagordet «Il cinema è l'arma più forte» (*kino er det kraftigste våpenet*). Studioet ble bombet av de vestlige allierte under andre verdenskrig. I 1950-årene var Cinecittà opptaksstedet for flere store amerikanske filmproduksjoner som *Prinsesse på vift* (1953), *Helen of Troy* (1956) og *Ben-Hur* (1959).

Senere ble Cinecittà studioet mest assosiert med Federico Fellini og mange av hans mest kjente filmer. *Det søte liv* (1960) og *Satyricon (*1969) ble begge spilt inn her.

9. august 2007 ble rundt 3 000 m² av Cinecittà og området rundt ødelagt av brann. Den historiske delen som huser settet til Ben-Hur og andre klassikere, ble ikke skadet.

BBC/HBOs storproduksjon *Rome* ble innspilt her mellom 2004 og 2007. Eurovision Song Contest 1990 ble arrangert i Studio 15 i Cinecittà.

Eksterne lenker
---------------

* (it) Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Cinecittà studios – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|
|  |
| Forgjenger :**Vatroslav Lisinski konserthusZagreb**

 | **Eurovision Song Contest Arena**1991 | Etterfølger :**Malmö isstadionMalmö** |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GeoNames
 |
George Washington-broen ovenfra
**George Washington Bridge** (*George Washington-broen*) er en hengebro over Hudsonelva i New York City. Den knytter sammen øya Manhattan med Fort Lee i New Jersey.

Broen er oppkalt etter George Washington, De forente staters første president. Byggingen begynte i september 1927 under ledelse av Othmar Ammann. Byggearbeidene var ferdige den 24. oktober 1931.

Broen er 1451 meter lang. Spennet mellom de to pilarene er på 1067 meter, noe som ved åpningen var verdens lengste brospenn, og nesten dobbelt så langt som spennet i Ambassador Bridge (564 m).

I 1962 ble det bygget et nivå ekstra slik at broen fikk kjørebane i to etasjer.

I 2003 hadde broen 105.942.000 passeringer, noe som tilsvarer en årsdøgnstrafikk på over 290.000.

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Washington Bridge – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) George Washington Bridge – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Store Danske Encyklopædi **·** Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** LCCN **·** GeoNames **·** SkyscraperCenter
 |
***Noahs dyrebare øy*** (engelsk: *Noah's Island*) er en britisk animert eventyrserie for barn som ble produsert mellom 1997 og 1999 for Den europeiske kringkastingsunionen (EBU). 

Det ble produsert tilsammen 39 episoder, fordelt på tre sesonger med 13 episoder hver. Hver episode var på 28 minutter. Serien ble regissert av Philippe Leclerc og Alan Simpson og skrevet av Elphin Lloyd-Jones og John M. Mills. Serieskaperne hadde tidligere laget *Flukta frå Dyreskogen*, også for Den europeiske kringkastingsunionen.

Følgende nasjonale kringkastingsselskaper stod bak produksjonen: ORF (Østerrike), BRTN og RTBF (Belgia), Danmarks Radio (Danmark), Yle (Finland), France 2 og France 3 (Frankrike), Westdeutscher Rundfunk/ARD (Tyskland), RTÉ (Irland), RAI (Italia), VPHO (Nederland), NRK (Norge), RTVSLO (Slovenia), SVT (Sverige), TSI og TSR (Sveits) og BBC (Storbritannia).

*Noahs dyrebare øy* ble sendt på Barne-TV av NRK.

Handling
--------

Serien handler om isbjørnen Noah og en rekke andre dyr som var tatt til fange og var på vei til London Zoo. Skipet med dyrene forliste imidlertid i en storm, og dyrene rømte. Dyrene finner et fristed på en mystisk flytende vulkanøy. De finner ut hvordan de kan styre øya og starter en reise til en øy Noah kaller Diamantina. Underveis plukker de opp andre dyr som har problemer.

*Noahs dyrebare øy* har blitt rost for å ta opp økologiske temaer på måte som appellerer til barn.

Norske stemmer
--------------

* Trond Brænne som Noah
* Kim Fangen som Sacha
* Håvard Bakke som Reg
* Wenche Foss som Salome
* Kim Fangen som Manumtmann
* Kari Simonsen som Ursula
* Lena Meieran som Woomora

Eksterne lenker
---------------

* (en) *Noahs dyrebare øy* på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (en) *Noahs dyrebare øy* på The Movie Database – TV Rediger på Wikidata
**George Wall** (født 20. februar 1885 i Sunderland, død 1962 i Manchester) var en engelsk fotballspiller.

Han begynte karrieren i lokale klubber i nordøst-England, før han i 1902 prøvde lykken som spiller i Barnsley FC, som spilte i 2. divisjon. I april 1906 ble han oppdaget av noen speidere fra Manchester United. Han ble kjøpt av manager Ernest Mangnall for £175 i 1906. Barnsley synes det var en grei kompensasjon for å miste en god angriper. På denne tida spilte også Manchester United i 2. divisjon, og Wall hadde skapt problemer for klubben før. Men nå var vingen klar for United.

United hadde fine muligheter til å rykke opp til den øverste divisjonen, og Wall ble matchvinner i debuten sin mot Clapton Orient. Opprykk ble det på Manchester-laget. Riktignok ble Bristol City vinnere av divisjonen, men United ble nummer to og rykka opp.

Uniteds comebacksesong i 1. divisjon endte med en fin åttendeplass. Publikum strømmet til kampene, og United hadde et spennende lag på gang. Fra før hadde man spillere som Harry Moger, Charlie Roberts og Alex Bell, og etter hvert kom også stjernene Sandy Turnbull og Billy Meredith. George Wall spilte bra fra sin posisjon på kanten og han spilte sin første av i alt syv landskamper for England høsten 1907.

Neste sesong ble en stor sesong for Manchester United. Klubben vant sitt første ligagull og Wall scora 19 mål, bare slått av Turnbull med 25.
Det ble med den suksessen i ligaen, for i sesongen 1908/09 ble United nummer 13. Til tross for dårlig ligaspill, vant Manchester United FA-cupen dette året med 1–0 mot Bristol City. Sandy Turnbull ble målscorer og Charlie Roberts, kapteinen, kunne igjen løfte et trofe.
Selv om denne sesongen ikke var Uniteds beste, var det kanskje Walls beste sesong i United-trøya. Ikke nok med å vinne FA-cupen, Wall scora begge målene som gjorde at England slo Skottland i det britiske mesterskapet.

I 1909/10 ble United nummer fem i ligaen. Sesongen 1910/11 skulle bli en jubelsesong for klubben. United vant ligaen igjen, ett poeng foran Aston Villa. Dette var Uniteds siste ligatittel på 41 år.

Men som i 1908 ble påfølgende sesong en skuffelse, og laget begynte å gå i oppløsning. Flere av spillerne forsvant og manager Mangnall bytta beite. Han tok turen til naboen Manchester City.
Men George Wall ble og spilte fram til første verdenskrig da han meldte seg til krigstjeneste og var sersjant under krigen. Han spilte 319 kamper for Manchester United og scora 100 mål.

Etter krigen kjøpte Oldham Athletic han for £200. Videre spilte han for Hamilton Academical, før han spilte en kort periode i Rochdale FC.

Han døde 77 år gammel, i 1962.

Kilder
------

* Profil på Manchester Uniteds offisielle side
* Profil på United.no

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Wall – national-football-teams.com Rediger på Wikidata

* (en) George Wall – EU-Football.info Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**George W. Archibald** (født 13. juli 1946 i New Glasgow, Nova Scotia, Canada) er en canadisk-amerikansk ornitolog som i 1973 var med-grunnlegger av non-profit organisasjonen International Crane Foundation.

Dr. Archibald fikk sin bachelor-grad fra Dalhousie University i 1968 og han tok doktorgraden i 1975 fra Cornell University. Han giftet seg med Kyoko Matsumoto den 15. august 1981. Han ble i 2006 den første personen som ble tildelt en Indianapolis Prize for hans arbeider med forskjellige dyrearter. I 1984 ble Archibald tildelt et stipend fra The MacArthur Fellows Program for hans omfattende arbeider med fuglearten traner. I 1987 ble han lagt til FNs *Global 500-Roll of Honour*.

For å beskytte nedbørsfeltet og gresslettene hvor fuglearten traner oppholder seg har Archibald flere ganger besøkt noen av verdens mest avsidesliggende områder, noe som også inkludert noen av verdens mest fiendtlige territorier, som f.eks. Afghanistan, Cuba, India, Russland og den koreanske demilitariserte sonen.

Referanser
----------

1. ↑   Order of Canada recipients database, Order of Canada recipient ID 146-9755[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI
 |
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for USAs flagg USA |
| Kjelkehockey |
| Paralympiske vinterleker |
| Gull | 2018 Sør-Koreas flagg Pyeongchang | Kjelkehockey |
| VM i kjelkehockey |
| Sølv | 2017 Sør-Koreas flagg Gangneung | Kjelkehockey |

**Noah Grove** (født 1. mai 1999 i Frederick i Maryland) er en kjelkehockeyspiller fra USA. Han har én paralympisk gullmedalje i kjelkehockey for USA, og et VM-sølv. 

Han har også spilt fotball for amputerte, og deltok i VM i 2014, der USA kom på 12.-plass.

Bakgrunn
--------

Grove amputerte venstre fot over kneet da han var fem år gammel, etter at han fikk benkreft i skinnbeinet. Han begynte med kjelkehockey da han var 13 år gammel. Etter to år på USAs utviklingslandslag debuterte han på landslaget i 2016.

Idrettskarriere
---------------

Han deltok i World Sledge Hockey Challenge i desember 2016, der USA vant turneringen, og i World Sledge Hockey Challenge 2017, der USA vant. Han deltok også på USAs lag kom på andreplass i VM i kjelkehockey 2017, etter at USA tapte finalen 0-1 mot Canada.

I 2018 deltok han i Turin Para Ice Hockey International Tournament, som USA vant. Han representerte USA under Paralympiske vinterleker 2018 i Pyeongchang. USA vant der finalen 2-1 over Canada.

Referanser
----------

1. ↑  IPC - *Noah Grove*, besøkt 27. mars 2018.
2. ↑  Team USA - *Noah Grove*, besøkt 27. mars 2018.
3. ↑  Team USA Hockey - *Noah Grove*, besøkt 27. mars 2018.

Eksterne lenker
---------------

* Biografi hos IPC
* Profil hos Team USA
* Profil hos Team USA Hockey
* Profil hos Pyeongchang 2018 Arkivert 27. mars 2018 hos Wayback Machine. (PL 2018)
Et **distansevern** er et apparat som beskytter elektriske komponenter (f.eks høyspentledninger, -kabler og transformatorer) mot kortslutninger. Kortslutninger medfører ofte høye strømmer, høy energiutvikling, og skadelige mekaniske påkjenninger på komponentene. Det finnes flere typer distansevern. Utviklingen har gått fra elektromekaniske, til elektroniske til dagens moderne numeriske distansevern. Disse er digitale vern med moderne signalprosessorer.

Et distansevern som beskytter en høyspentledning (45-420 kV) er innstilt med forskjellige soner. Hver sone har sin utstrekning som definerer hvor langt distansevernet rekker. Typisk vil den første sonen dekke momentant ca. 80 % av en kraftledning. Den andre sonen vil dekke den resterende delen av linjen, og er tidsforsinket typisk 300 ms. For å oppnå momentan frakopling av hele ledningen er det vanlig å benytte to dublerte uavhengige samband mellom distansevernene i hver ledningsende som kommuniserer med hverandre. Dette sikrer at distansevernene bare gir momentant frakopling på linjefeil, og ikke på overrekkende feil (samleskinne, utgående linjer etc). På 420/300 kV-nivå er det i Norge vanlig å benytte to ulike typer/fabrikater av distansevern i hver ledningsende for å beskytte høyspentledninger. På lavere spenningsnivå er det vanlig med ett distansevern i hver ende. Distansevern gir hurtig og selektiv frakopling av kortslutninger, men har manglende dekning av høyohmige feil (tre etc. mot linjer). Høyohmige feil dekkes av andre typer vern (følsomme jordstrømvern).
**George Eric Marthins** (født 24. desember 1905, død mars 1989) var en indisk landhockeyspiller som deltok i de olympiske leker 1928 i Amsterdam.

Marthins ble olympisk mester i landhockey under OL 1928 i Amsterdam. Han var med på det indiske laget som vant landhockeyturneringen. Etter at laget fra Tsjekkoslovakia hadde trukket seg, var det ni lag fra ni nasjoner som deltok i turnering som ble spilt i perioden 17. til 26. mai. India vant alle fire kampene i gruppespillet med totalt 26-0. I finalen møtte de Nederland som var vinnere av den andre gruppen. India vant over Nederland med 3-0 i finalen som ble spilt 26. mai 1928 på Olympiastadion i Amsterdam med 23 400 tilskuere.

OL-medaljer
-----------

* Gull 1928 Nederlands flagg Amsterdam - **Gull** i landhockey Indias flagg India

Eksterne lenker
---------------

* (en) George Marthins – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) George Marthins – Sports-Reference (OL-resultater – arkivert) Rediger på Wikidata

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook
 |
**Leopold Joseph Franz Johann Fitzinger** (født 13. april 1802 i Wien, død 20. september 1884) var en østerriksk zoolog.

Yrkesvei
--------

Med 14 år ble han først lærling hos en apoteker og begynte samtidig sitt botanikkstudium ved Universitetet i Wien hos Nikolaus Joseph von Jacquin. Dette avbrøt han i 1817 for å overta den forsømte reptil- og fiskesamlingen ved Wiens naturhistoriske museum under ledelse av Jacquins svoger Karl Franz Anton von Schreiber.

Først i 1844 ble Fitzinger leder for reptilsamlingene. I 1861 ble han pensjonert, men ble i 1863 direktør for den zoologiske hage i Den engelske hage i München.

Teori og verk
-------------

Påvirket av sine kolleger Lorenz Okens, Johann Baptist von Spix’ og Johann Jakob Kaups naturfilosofiske syn var Fitzinger overbevist om at mangfoldet av organismer svarte til en forutgitt, uforanderlig orden. Ifølge denne måtte tallene 3 og 5 bestandig gjenfinnes i klassifikasjonen av dyreriket. Han valgte altså taksonomiske plasseringer som fulgte dette skjemaet, og avviste Charles Darwins evolusjonsteori.

Mange av beskrivelsene og plasseringene han innførte, gjelder fortsatt.

Referanser
----------

1. 1 2   Fitzinger, Leopold Joseph (BLKÖ)[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6pk1pz3, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Deutsche Biographie **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** SUDOC **·** NKC
 |
*Plaza Molo* med *Iglesia de Santa Ana*.
Pancit Molo
**Molo** er et bydistrikt i Iloilo City, hovedstad for provinsen Iloilo på Filippinene. Den ligger inntil søtkysten av øya Panay ved Iloilostredet. Med 70.318 innbyggere (folketellingen i 2010) er Molo byens nest største bydistrikt, etter Jaro.

I 1581 etablerte den spanske general Ronguillo de Peñalosa stedet som *Pariancillo de Molo* (*parian* betyr at det var for kinesere, en «chinatown»), bare noen kilometer fra den spanske bosetting *Villa de Arevalo*. 

Det blomstret frem en travel kommersiell virksomhet og Molo ble hovedinnfallsport for kinesisk innvandring til Panay. Herfra stammer også nuddelretten *Pancit Molo*, som klare røtter i det kinesiske kjøkken. Molo ble fra tid til annen hjemsøkt av muslimske pirater (kalt moroer) fra Mindanao. Kristningen av kineserne ble hovedsakelig foretatt ved jesuitter og dominikanere. 

Midstpuktet i Molo er *Plaza Molo* hvor man også hvert år i juni feirer *Fiesta de Molo*. Her er også den historiske *Iglesia de Santa Ana*, bedre kjent som *Molo Church.* Hovedhandelsgaten er M.H. del Pilar Street, og langs den er det også to universiteter, en faghøyskole, tre offentlige skoler, private luksushoteller og et stort antall forretninger. 

Molo ble innlemmet som bydistrikt i Iloilo City i 1937.

Barangayer
----------

Molo består av 25 barangayer

| Barangay | Innbyggere 2010 |
| --- | --- |
| Calumpang | 11.113 |
| Cochero | 1.088 |
| Compania | 3.717 |
| East Baluarte | 1.745 |
| East Timawa | 1.279 |
| Habog-Habog Salvacion | 2.117 |
| Infante | 1.380 |
| Kasingkasing | 2.601 |
| Katilingban | 1.142 |
| Molo Boulevard | 7.600 |
| North Avanceña | 732 |
| North Baluarte | 4.136 |
| North Fundidor | 2.042 |
| North San Jose | 1.503 |
| Poblacion Molo | 820 |
| San Antonio | 2.080 |
| San Juan | 9.840 |
| San Pedro | 2.780 |
| South Baluarte | 1.403 |
| South Fundidor | 3.190 |
| South San Jose | 2.301 |
| Taal | 940 |
| Tap-oc | 600 |
| West Habog-Habog | 2.219 |
| West Timawa | 1.950 |
| Gesamt | 70.318 |

Referanser
----------

1. 1 2  se «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) Bruk av `|arkiv_url=` krever at `|arkivdato=` også er angitt (hjelp). Besøkt 27. november 2019.  «Arkivert kopi» (PDF). Arkivert fra originalen (PDF) 23. desember 2014. Besøkt 27. november 2019.  s 100 til 104
**DISSING+WEITLING** er et dansk arkitektfirma grunnlagt i 1971 av arkitektene Hans Dissing og Otto Weitling. Firmaet var en videreføring av Arne Jacobsens tegnestue.

Firmaet er blant Danmarks største arkitektvirksomheter og har utført mange oppgaver i Danmark og i utlandet. Dissing+Weitling har også vunnet flere priser for arkitektur og design i inn- og utland. 

Hans Dissing døde i 1998 og Otto Weitling gikk ut av firmaet i 2002. Siden 2002 har partnerne vært Erik P. Handschuh (f. 1941), Daniel V. Hayden (f. 1961), Poul Ove Jensen (f. 1937), Stig Mikkelsen (f. 1956), Pouli H. Møller (f. 1954), Bodil A. Schaltz (f. 1950), Steen S. Trojaborg (f. 1952), Reinhard Tölke (f. 1944) og Teit Weylandt (f. 1941).

Verk - utvalg
-------------

* Tradestonbroen i Glasgow som åpnet i 2009 er tegnet av Dissing+WeitlingTradestonbroen i Glasgow som åpnet i 2009 er tegnet av Dissing+Weitling

* Formgiving av Storebæltsbroen, portalbygninger og tekniske bygninger til østtunnel
* Bryggebroen
* DR-byen
* Tradestonbroen i Glasgow

Eksterne lenker
---------------

* Offisielt nettsted Rediger på Wikidata

* (en) Dissing and Weitling – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata
* DISSING+WEITLING på Arkitekturbilleder

Portal: Danmark
**Johan Bertrand Narve Louis Narvesen** (født 29. april 1860 i Brunlanes ved Larvik, død 7. mars 1939) var en norsk næringslivsleder, og regnes som grunnleggeren av Narvesens Kioskkompani.

I 1876 ble han ansatt ved Kristiania Postkontors bladavdeling. Fra 1882 arbeidet han som reisende postekspeditør ved Vestbanen postekspedisjon og året etter ble han postfullmektig i Larvik.

I 1887 søkte han, og fikk jernbanens tillatelse til å la et avisbud gå på Larvik stasjon og selge Kristianiaaviser. I 1891 fikk han stilling som reisende postekspeditør på Grevskapsbanen mellom Horten og Skien.

Narvesen sluttet i Postverkets tjeneste i 1893 - reisetjenesten tok på helsen. I november samme år fikk han melding fra styret for Norges Statsbaner og direksjonen for Norsk Hoved-Jernbane om at hans anbud på overtakelse av salg av aviser og reiselitteratur, etc. på jernbanenes områder, var godtatt. Overtakelsen måtte skje allerede fra 1. januar 1894. Fra denne dato regnes opprettelsen av Narvesens Kioskkompani.

Bertrand Narvesen var kompaniets daglige leder frem til høsten 1902, da han ble avløst av Otto Børs, som var ansatt i kompaniet i 1899. Narvesen ble da styrets formann og flyttet samtidig med hustru Kristine og pleiedatter Ellen til Ringebu, der han bygde sitt hus Heimhug. Foruten stadig kontakt med firmaets ledelse i Kristiania/Oslo var han aktiv på mange områder etter at han flyttet til Ringebu. Således startet han Gudbrandsdalens Boghandel på Ringebu med flere filialer oppover i dalen. Videre tok han initiativet til opprettelsen av Lillehammer og Gudbrandsdalen Turistforening og ble foreningens første formann.

Bertrand Narvesen var aktiv styreformann i Kioskkompaniet helt til sin død 7. mars 1939. Han ligger begravet på Ringebu kirkegård sammen med sin hustru Kristine, f. Ulriksen (1865 - 1943)

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Bertrand Narve Louis Narvesen, Norsk biografisk leksikon ID Bertrand\_Narvesen, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  «Narvesen Historie - En idé blir til» **(norsk)**. Narvesen. Arkivert fra originalen 23. januar 2016. Besøkt 23. januar 2016.

Eksterne lenker
---------------

* Bertrand Narvesen i Norsk biografisk leksikon
* Bertrand Narvesen i Store norske leksikon

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Lokalhistoriewiki **·** Historisk befolkningsregister **·** KulturNav
 |
Folk av dai-minoriteten
**Dai** (kinesisk: 傣族; pinyin: *Dǎizú*) er ett av de 55 offentlig anerkjente minoritetsfolkene i Folkerepublikken Kina. Imidlertid dreier det seg i virkeligheten om mer enn bare ett folk. Som med en del andre av de 55 folkene som regnes med, er *dai* en paraplybetegnelse. Det er en rekke folk av thai-opphav som inngår i det. De fleste lever i provinsen Yunnan.

Språk og skrift
---------------

Språkene som tales blant dai-folkene tilhører tai-språkene.

Det eksisterer fire skriftsystemer blant daiene. De viktigste er *Tai Lü* (Xishuangbanna-dai) og *Tai Nüa* (Dehong-dai); dessuten finnes *Tai Pong* (Mengding-dai; som for det meste benyttes i fylket Ruili 瑞丽县 og i det autonome fylke Gengma for dai- og wa-folkene 耿马傣族佤族自治县) og *Tai Dam* (fremfor alt i Jinping 金平). Tai Pong skrives med et modifisert burmansk alfabet.

Religion
--------

De fleste dai følger theravada-buddhismen.

Dai-kalenderen
--------------

De har også en egen kalender for fastleggelse av festdager, på kinesisk kalt *Daili*. Her er året 638 e.Kr. det første året. Nyttår faller normalt mellom 13. og 15. april.

Litteratur
----------

* Zhu, Liangwen (1992). *The Dai: Or the Tai and Their Architecture & Customs in South China*. Bangkok, Thailand, og Kunming, Yunnan, Kina: D D Books and The Science and Technology Press of Yunnan.
* *Les Dai de Chine: Zhongguo de Dai zu* (på fransk)[*død lenke*], Jean A. Berlie, s. Paris, 1990.
**Johan Blackstad** (født 16. november 1832, død 8. november 1904 i Kristiania) var en norsk embedsmann. Aage Schavland var hans svigerfar.

Blackstad var sønn av en prokurator. Han ble student i 1852 og cand. jur. i 1857. De neste årene arbeidet han som fullmektig hos sorenskriveren i søre Hedmark. Og fra 1860 som kopist i justisdepartementet. 1870-74 var han fut og sorenskriver i Varanger, deretter amtmann i Finnmark fra 1874 til 1882. Senere sorenskriver i Eiker fra 1882, lagmann i Eidsivating fra 1889 og i Oslo fra 1892. I tiden 1891-1901 var han fungerende riksadvokat, utnevnt til embetet i 1901.

Blackstad var formann i den kongelige kommisjonen av 1875 om samene. Fra 1891 var han medlem av kommisjonen om det kriminelle rettsstellet. Han var en pådriver for å få gjennomført juryloven. Ellers skal han ha vært den første som tok til orde for freding av hval.
Blackstad representerte valgkretsen Hammerfest, Vardø og Vadsø på Stortinget fra 1880 til 1885. I begge periodene var han medlem av justiskomiteen. Han sluttet seg til Høyre da partiet ble dannet.

Referanser
----------

1. 1 2 3   Stortinget og statsraadet: 1814–1914. B. 1 D. 1 : Biografier A-K, side(r) 100-101[Hentet fra Wikidata]

Eksterne lenker
---------------

* (no) Johan Blackstad hos Norsk senter for forskningsdata politikerarkiv (nedlagt) Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Prabook **·** Historisk befolkningsregister **·** Geni
 |
**Anna Felber**, også kalt **Annichen Jacobsdatter Felber** og **Anna Krefting d.e.** (født 9. september 1634, død 19. desember 1701), var en norsk industrieier og eiendomsbesitter. Felber eide og drev Bærums Verk fra 1674 til 1701, og kjøpte opp mer enn 60 gårder til verket i Asker, Bærum og på Romerike.

Liv og virke
------------

Felber var datter av Jacob Felber (1605–1688), opprinnelig fra Preussen, og Anna Barbara Helmich (ca. 1605–ca. 1676). 30. mai 1652 giftet hun seg med jernverkseier Johan Krefting (1618–1674) i Christiania. De bodde på Gommerud gård og fikk 14 barn. Felber drev Bærums Verk fra Johan Krefting døde i 1674 til sin egen død i 1701, og hennes eldste sønn Herman Krefting overtok. Hennes svigerdatter, Anna Paulsdatter Vogt Krefting, tok over driften etter ektemannens bortgang i 1712. I årene 1672 til 1682 kjøpte Felber opp mer enn 60 gårder til verket. Blant disse var Kjørbo, som var hovedsete for middelalderens storgods Nesøygodset.

Ettermæle
---------

Anna Kreftings vei på Rykkinn er oppkalt etter henne og hennes svigerdatter Anna Paulsdatter Vogt Krefting (1683–1766).

I 2018 ble flere bygninger og auditorier ved Oslomet – storbyuniversitetet gitt nye navn. Oslomet har en tradisjon med å gi bygningene navn etter historiske personer, og da primært kvinner som har betydd mye for fagområder ved universitetet. Et av auditoriene (PH131) ved studiestedet Pilestredet ble gitt navnet Anna Felbers auditorium, og ligger i Ellen Gleditschs hus (P35).

Referanser
----------

1. ↑   Lokalhistoriewiki-artikkel Anna\_Felber\_(1634%E2%80%931701)[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2 3  «OsloMet – storbyuniversitetet - Kaller opp bygg etter kvinnelige pionerer». *ansatt.oslomet.no*. Besøkt 11. november 2019.
3. 1 2 3  «Anna Felber (1634–1701) – lokalhistoriewiki.no». *lokalhistoriewiki.no*. Besøkt 11. november 2019.

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Lokalhistoriewiki
 |
**Johan Wallace Hagelsteen Bøgh** (født 27. mai 1848 i Bergen, død 22. juli 1933) var en norsk forfatter og museumsdirektør.

Johan Bøgh var dattersønn av Lyder Sagen. Han ble student i 1869 og utga en samling *Digte* i 1871. Etter et besøk i Italia oppholdt han seg delvis i Kristiania og delvis i København, før han i 1875 slo seg ned som bokhandler i Bergen, hvor han også etter hvert ble kunst- og teatermedarbeider i *Bergens Tidende*. Hans artikler i denne avisen ga støtet til stiftelsen av Bergen Teaterforening, som gikk inn for å gjenopprette det nedlagte teateret i Bergen (Den Nationale Scene). Bøgh ble styremedlem i det nye teatret, og var sceneinstruktør fra 1881 til 1884.

Som journalist og foredragsholder kom Bøgh i et nært forhold til Bergens håndverkere og kunstinteresserte handelsmenn, og fikk dermed anledning til å virke for opprettelsen av Vestlandske Kunstindustrimuseum i 1889. Han var siden direktør for dette museet, og sørget for at museets samlinger stadig ble utvidet.

Referanser
----------

1. 1 2   Norsk biografisk leksikon, oppført som Johan Wallace Hagelsteen Bøgh, Norsk biografisk leksikon ID Johan\_Bøgh, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

Kilder
------

(da)

  «Bøgh, Johan Wallace Hagelsteen», i: *Salmonsens konversationsleksikon*, 2. utgave. Bd. IV, København: J. H. Schultz, 1916, s. 405.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Store norske leksikon **·** Norsk biografisk leksikon **·** Historisk befolkningsregister **·** BIBSYS **·** VIAF **·** LCCN **·** ISNI **·** LIBRIS **·** SUDOC
 |
**Kunnskapsverket**, fullt navn **Nasjonalt kunnskapssenter for kulturelle næringer** er et senter for forskning på og forskningsformidling av kulturnæringer i Norge etablert i august 2014. Senterets oppdragsgiver er Kulturdepartementet og vertsorganisasjon er Høgskolen i Lillehammer. Kunnskapsverket er organisert som et virtuelt nettverk av forskere tilknyttet flere universiteter, som Universitetet i Uppsala og Universitetet i Barcelona. Kunnskapsverket har som mål å drive frem mest mulig relevant forskning og kunnskap om kulturelle næringer i Norge og Norden, gjerne i samarbeid med eksterne organisasjoner i både privat og offentlig sektor.

Blant senterets pågående prosjekter er kartlegging av kulturfestivaler og pengestrømmer i kulturnæringene samt samlet oversikt over støtte til kulturnæringer i Norge. Kunnskapsverket ledes av Atle Hauge professor ved Høgskolen i Lillehammer og forsker II ved Østlandsforskning.

Referanser
----------

1. ↑  kunnskapsverket.org Atle Hauge Arkivert 26. mars 2016 hos Wayback Machine.

Eksterne lenker
---------------

* kunnskapsverket.org Arkivert 10. april 2016 hos Wayback Machine.
| Medaljeoversikt |
| --- |
| Konkurrerte for NorgeNorge Norge |
| Langrenn |
| Langrenn Vinter-OL for ungdom |
| Sølv | 2020 i Sveits’ flagg Lausanne | Sprint |

**Anna Heggen** (født 8. august 2002) er en norsk langrennsutøver som representerer Svea Skilag.

Idrettskarriere
---------------

Heggen fikk sølv på 7,5 km fri teknikk under junior-NM på ski 2019, i klassen K17 år. I norgescupen i langrenn for junior 2018/19 kom hun på fjerdeplass i K17-klassen.

Hun representerte Norge under Vinter-OL for ungdom 2020. Der fikk hun sølv på sprinten bak Siri Wigger fra Sveits. På 5 km klassisk kom hun på niendeplass, og i langrennscross kom hun på femteplass.

Hun ble nummer fem på 15 km fristil, og hun gikk ankeretappen på Norges lag som tok gull på 4 × 3,3 km stafett for jenter i junior-VM på ski 2022 på Lygnasæter.

Referanser
----------

1. 1 2   www.lausanne2020.sport, besøkt 12. januar 2020[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Lausanne 2020 - *Cross-Country Skiing: Women's Sprint Free Final* Arkivert 31. januar 2020 hos Wayback Machine. besøkt 1. februar 2020.

Eksterne lenker
---------------

* (en) Anna Heggen – Olympics.com Rediger på Wikidata

* (en) Anna Heggen – Olympedia Rediger på Wikidata

* (en) Anna Heggen – FIS (langrenn) Rediger på Wikidata
* (en) Profil hos Vinter-OL for ungdom 2020 Arkivert 31. januar 2020 hos Wayback Machine.
**Anna Girò** (ca. 1710/1711 – ?) var en italiensk mezzosopran av fransk opphav, kjent for sitt samarbeid med komponisten Antonio Vivaldi.

Liv og karriere
---------------

Giròs far var en fransk barbér og parykkmaker som hadde slått seg ned i Mantova. 

Hun begynte å studere med Vivaldi rundt 1720 og scenedebuterte i Treviso høsten 1723, i Venezia 1724 i Tomaso Albinonis *Laodice*. Den første opptreden i en Vivaldi-operaen var som Eudamia i *Dorilla in Tempe* (1726).

Vivaldi skrev flere operaroller for Girò. De samarbeidet i flere år og foretok mange reiser sammen, så både deres samtidige og musikkhistorikere har spekulert rundt forholdet deres, men Vivaldi selv hevdet alltid hardnakket at samarbeidet var rent kunstnerisk.

Girò var *prima donna* under drøyt ti operaoppføringer. Karrieren fortsatte fram til 1748, da hun opptrådte under karnevalet i Piacenza. Deretter giftet hun seg med grev Antonio Maria Zanardi Landi og trakk seg tilbake fra scenen.

Referanser
----------

1. ↑   CERL Thesaurus, CERL-ID cnp02074954, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. ↑  Eric Cross i hefte til *Vivaldi: Opera Arias and Sinfonias, Hyperion 1994*
3. ↑  Michael Talbot: *The Chamber Cantatas of Antonio Vivaldi*, *Music & Letters* Volume88, Issue3, s. 515–519.
4. ↑  Heller, Karl (1997). *Antonio Vivaldi: The red priest of Venice.* Hal Leonard Corporation, ISBN 978-1-57467-015-8

Litteratur
----------

* Vivaldi's Muse, Sarah Bruce Kelly, Bel Canto Press 2011, ISBN 978-0-9836304-0-1
* The Red Priest's Annina, Sarah Bruce Kelly, Bel Canto Press 2009, ISBN 978-0-578-02565-0

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** VIAF **·** GND
 |
**Henning Antonsen Friise** (født 3. mai 1963) er en norsk tidligere fotballspiller som spilte målvakt for Mjøndalen og Stabæk.

Foran 1987-sesongen ble Friise ble hentet fra Åssiden til Mjøndalen, som da spilte i øverste divisjon i norsk fotball. Friises første sesong hos Mjøndalen endte med nedrykk. Friise spilte tilsammen syv sesonger hos Mjøndalen, hvorav to av disse ble tilbragt på øverste divisjonsnivå.

Da Mjøndalen møtte Brann på hjemmebane i siste serierunde av 1992-sesongen og var avhengig av seier for å ha sjanse til å unngå nedrykk, scoret Friise et mål på straffespark som fastsatte resultatet til 1-1. Friise forble i 22 år Mjøndalens siste målscorer i Eliteserien fram til klubben rykket opp igjen til øverste divisjon i 2015.

Foran 1994-sesongen ble han hentet til den ambisiøse 1. divisjonsklubben Stabæk. Med opprykk i første sesongen, spilte Friise to sesonger i Eliteserien med Stabæk inntil han la hanskene på hylla etter 1996-sesongen og returnerte til Mjøndalen som målvaktstrener.

Eksterne lenker
---------------

* Profil hos Norges Fotballforbund
* Profil hos stb.guru
**François-Isidore Gagelin** (født 10. mai 1799 i Montperreux, død 17. oktober 1833 i Huế) var en fransk misjonær som ble henrettet i Vietnam i 1833 og erklært helgen av pave Johannes Paul II I 1988.

François-Isidore Gagelin reiste til Vietnam for Det parisiske ytremisjonsselskap i 1821. Da den misjonærfiendtelige keiser Minh Mang i 1826 beordret at alle utenlandske misjonærer skulle samles i Huế flyktet han til Cochinkina. Han ble pågrepet en gang, men løslatt.

I januar 1933 utstedte Minh Mang en ny ordre hvor kirker ble ødelagt og alle misjonærer måtte leve i skjul. Gagelin overga seg i august 1833 og ble henrettet ved kvelning 17. oktober 1822.

Han ble saligkåret i 1900 og erklært helgen av pave Johannes Paul II I 1988 som en av 117 martyrer i Vietnam.

Referanser
----------

1. 1 2   GeneaStar, oppført som François Isidore Gagelin, GeneaStar person-ID gagelinf[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   GCatholic.org, GCatholic person ID 66139[Hentet fra Wikidata]
3. ↑  François Isidore Gagelin Arkivert 14. april 2015 hos Wayback Machine.Missions étrangères de Paris, hentet 2. september 2012
4. ↑  Den hellige Frans Isidor (François-Isidore) Gagelin (1799-1833) Katolsk.no, hentet 2. september 2012

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** ISNI **·** BNF **·** BNF (data) **·** SUDOC
 |
**Französisch Buchholz** (kortform: *Buchholz*) er en ortsteil i Berlins bydel Pankow.

Historie
--------

Buchholz nevnes første gang i skriftlige kilder i 1242 som Buckholtz og ble i 1670 kurfyrste Friedrich Wilhelms eiendom. I 1685 ble det i henhold til Ediktet i Potsdam etablert en fransk koloni på stedet bestående av hugenotter og fra omkring 1750 ble området kalt *Französisch (fransk) Buchholz*. Landsbyen ble et populært utfluktsmål for Berlins befolkning. Raderingen *Wallfahrt nach Frantzösch Buchholz* av Daniel Chodowiecki fra 1750 viser dette.

Navnet ble i 1913 endret til Berlin-Buchholz som følge av sterke antifranske stemninger under opptakten til den første verdenskrigen. Bydelen ble innlemmet i Stor-Berlin i 1920.

Etter initiativ fra en rekke foreninger fikk orsteilen i 1999 tilbake sitt tidligere navn Französisch Buchholz.

Mot slutten av 1990-tallet ble det bygget en rekke boliger i området, hovedsakelig mellomhøye leiegårder langs Rosenthaler Weg og Triftstraße, med tillegg av skole- og sportsanlegg, samt butikker og grøntanlegg. Det er forbindelse til Berlin sentrum med Berlins sporvei linje 50 med omstigning på Berlins forstadsbaner (S-Bahn) i Heinersdorf.

Tidligere våpen
---------------

Französisch Buchholz' tidligere våpen inneholder en bøk som gjenfinnes i ortsteilens navn. Den røde ørnen viser tilknytningen til Brandenburg.

Bilder
------

* Den tidligere bydelens våpen viser en bøk (tysk: Buche) og den brandenburgiske røde ørn.Den tidligere bydelens våpen viser en bøk (tysk: *Buche*) og den brandenburgiske røde ørn.
* Daniel Chodowiecki: Wallfahrt nach Französisch Buchholz (Valfart til  Französisch Buchholz)Daniel Chodowiecki: *Wallfahrt nach Französisch Buchholz (Valfart til Französisch Buchholz)*
* Elven Panke i Französisch BuchholzElven Panke i Französisch Buchholz

Eksterne lenker
---------------

* (en) Berlin-Französisch Buchholz – kategori av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* (en) Berlin-Französisch Buchholz – galleri av bilder, video eller lyd på Commons Rediger på Wikidata

* Historien til Französisch Buchholz (tysk) Arkivert 6. mars 2012 hos Wayback Machine.

Portal: Tyskland

| * v
* d
* r
Ortsteiler i Berlins bydel Pankow |
| --- |
| Stadtwappen Berlin | 
* Blankenburg
* Blankenfelde
* Buch
* Französisch Buchholz
* Heinersdorf
* Karow
* Niederschönhausen
* Pankow
* Prenzlauer Berg
* Rosenthal
* Stadtrandsiedlung Malchow
* Weißensee
* Wilhelmsruh

 | Bezirkswappen Pankow |

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | VIAF **·** GND **·** NKC **·** GeoNames
 |
**Henny Kristin «Hennika» Skjønberg** (født 8. juli 1949) er en norsk skuespiller. 

Hun gikk ut fra Statens Teaterskole i 1972. Mens hun ennå studerte spilte hun Julie i Riksteatrets *Romeo og Julie* (med Kai Remlov som Romeo). Etter uteksaminering ble hun engasjert ved det nyetablerte Teatret Vårt i Molde. 

Høsten 1973 gjestet hun som Hedvig i Riksteatret oppsetning av *Vildanden*, og hun debuterte på Nationaltheatret våren 1974. Her vekslet hun mellom roller i teatrets oppsøkende virksomhet og store oppsetninger på Hovedscenen. 1978–1980 var hun engasjert ved Den Nationale Scene, hvor hun fikk roller som Gretchen i *Faust* og Laura i *Glassmenasjeriet*. Ved Nationaltheatret har hun siden tolket en rekke større og mindre roller hos klassiske dramatikere, men også deltatt i mange barneforestillinger som *Reisen til julestjernen* og *Brødrene Løvehjerte*. Fra midten av 1990-tallet har hun tatt på seg få større oppdrag, men hun spilte Pauls kone i oppsetningen *Festen* i 2003.

Skjønberg har ikke opptrådt mye på film, men spilte Eline i *Fru Inger til Østråt*, som hadde premiere i 1975. 

Hun er datter av skuespillerparet Pål Skjønberg og Elisabeth Bang, søster av Siv Skjønberg og niese av Espen Skjønberg. Hun er oppkalt etter sin farmor, skuespillerinnen Henny Skjønberg, som også kalte seg Hennika.

Teaterroller (utvalg)
---------------------

| År | Rolle | Oppsetting | Forfatter | Regi | Teater | Ref. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1985 | *Frk. Forsythe* | *En handelsreisendes død*(*Death of a Salesman*) | Arthur Miller | Kirsten Sørlie | Nationaltheatret |  |

Referanser
----------

1. ↑  «*En handelsreisendes død*». Sceneweb. Besøkt 7. april 2021.

Kilder
------

* Nationaltheatret.no: Hennika Skjønberg

Eksterne lenker
---------------

* (en) Hennika Skjønberg på Internet Movie Database Rediger på Wikidata

* (no) Hennika Skjønberg hos Sceneweb Rediger på Wikidata
**Henning Fries** (født 10. juni 1946 i Oslo) er en norsk vokalist og låtskriver. 

Han platedebuterte på single 1974 i Tyskland under artistnavnet Henning Børke.
Platekontrakt med Philips i Hamburg var et resultat av at Henning som på den tiden bodde i Sveits, og sendte kassett demo til radiostasjoner i Tyskland og plutselig fikk «napp».

I Norge var han gjesteartist 1979 på Nordre Sving albumet «På Krøttersti og Kjerrevei» med 2 egne låter.

På sitt første soloalbum i 1983 "Englehund» utgitt av Mariann Records og produsert av Anders Engberg, hadde han med seg en rekke norske musikere, som f.eks. Thor Andreassen, Gard "Dutte" Strøm, Strykekvartett fra Kringkastingsorkesteret, Kari Gjærum, Hege Schøyen og Håkon Iversen som korister. 

På Norsktoppen 1983-1984 hadde Henning umiddelbar suksess med "Legg et stykke ved til på peisen" fra albumet Englehund. 

Låta gikk rett inn på 1.-plass Deretter fulgte hans egen låt "Årstider" som toppet på 2. plass. 

På singleutgivelsen "Det er vanskelig å være beskjeden" utgitt av Mariann Records i 1984,
og produsert av Arve Sigvaldsen, deltok bl.a Pete Knutsen og Terje Methi.
Den plasserte seg også på Norsktoppen, og kom med på mange samlinger på 80-tallet.
Frem til nå har «Det er vanskelig å være beskjeden», med norsk tekst av Arve Sigvaldsen
og Henning Fries, vært hans største hit, med radiospilling den dag i dag. 

I 1989 ble Henning invitert til å bidra som vokalist sammen med bl.a. Hilde Heltberg og Nora Brockstedt på en produksjon lansert av «Barnas Trafikklubb» med Håkon Iversen som produsent.

Henning var Nordre Sving medlem 1994 - 2012. 
CD-en "Livets glade gutter" ble utgitt av plateselskapet Tylden & Co i 1999 og nominert til Spellemann. 
Flere live-TV-opptredener fant sted i perioden med Nordre Sving,
blant annet i TV-show hos Hallvard Flatland og Rolv Wesenlund og i samspill med Kari Stokke.

Hennings andre soloalbum «Det er vanskelig å være beskjeden» ble utgitt hos 
Tylden & Co i 2007. 

I 2018 lanserer Henning Fries nytt materiell på plateselskapet Talent Musikk AS Arkivert 17. august 2018 hos Wayback Machine..

"I høyre fil Arkivert 17. august 2018 hos Wayback Machine." (single) ble utgitt 8/6-2018

"Hjemløs" (single) 14/9-2018

"En gyllen fallskjerm" (single) 26/10-2018

"Trubadur" (single) 4/1-2019

"Trubadur & Moll" 8/2-2019

Eksterne lenker
---------------

* (en) Henning Fries på Discogs Rediger på Wikidata

  


|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Discogs
 |
**George Wilcken Romney** (født 8. juli 1907 i Colonia Dublán i kommunen Nuevo Casas Grandes i delstaten Chihuahua i Mexico, død 26. juli 1995 i Bloomfield Hills i Michigan i USA) var en amerikansk politiker og forretningsmann.

Liv og virke
------------

### Bakgrunn

Bakgrunnen til at familien bodde i Mexico, var at Georges besteforeldre hadde vært polygame, slik mange mormoner var, og da dette ble forbudt i USA reiste de sammen med andre i samme situasjon til Mexico der det oppstod en rekke mormonske bosettinger («colonia»). Familien flyktet senere tilbake fra den meksikanske revolusjonen, først til Oakley i Idaho, deretter til Salt Lake City i Utah. Ved siden av grunnskolen gikk han hos sin far i lære som tømmermann. George Romney dro i 1926 til Storbritannia, der han tilbrakte to år som misjonær for mormonerne, først i England, deretter i Skottland.

### Tidlig virke

Han ble innskrevet ved University of Utah og ved George Washington University, men tok ikke slutteksamen; derimot slo han inn på en fremgangsrik karriere som forretningsmann, og ble styreformann og så president for American Motors Corporation. Han ledet også Jesu Kristi Kirke av de siste dagers helliges distrikt rundt Detroit. 

### Karriere i politikken

George W. Romney arbeidet i Washington, D.C. der han skrev taler for David I. Walsh, demokratenes representant i USAs senat fra Massachusetts. I 1930 ble han lobbyist for Alcoa. Han giftet seg i 1931 med Lenore LaFount. 

Etter ni år forlot han Alcoa for å arbeide for bilindustrien i Detroit. Han gjorde raskt karriere hos American Motors Corporation, og den høye profilen i bilindustrien banet veien for Romneys politiske karriere som republikaner.

Romney var guvernør i Michigan fra 1963 til 1969, og USAs boligminister fra 1969 til 1973. Han ble oppfattet som en moderat republikaner, noe til høyre for Nelson Rockefeller, men klart til venstre for Barry Goldwater og Ronald Reagan.

Han forlot politikken i 1973, men deltok i 1994 i sønnen Mitt Romneys kampanje for å vinne en plass i senatet for Massachusetts. Mitt Romney tapte valget mot den sittende senatoren Ted Kennedy.

Referanser
----------

1. 1 2   Munzinger Personen, Munzinger IBA 00000010453, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
2. 1 2   GeneaStar, GeneaStar person-ID georgewilckenromneyg[Hentet fra Wikidata]
3. 1 2   Find a Grave, oppført som George Wilcken Romney, Find a Grave 5755920, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
4. 1 2   Social Networks and Archival Context, SNAC Ark-ID w6db8bjb, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]

|  |  |
| --- | --- |
| Oppslagsverk/autoritetsdata | Encyclopædia Britannica **·** Prabook **·** Geni **·** VIAF **·** GND **·** LCCN **·** ISNI **·** BBC Things **·** Munzinger (iba)
 |